Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 22. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanka in poslanci: Renata Brunskole, Ljubo Germič, Janez Ribič, Radovan Žerjav, Marijan Križman od 10. do 12. ure in tudi Bojan Kontič. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZEMLJIŠKI KNJIGI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima Boštjan Škrlec, državni sekretar Ministrstva za pravosodje. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, dobro jutro! Dovolite mi, da vam predstavim predlog oziroma vsebino predloga novele zakona o zemljiški knjigi. Gotovo se spomnite situacije izpred nekaj tednov, ko smo domala vsi prejeli obvestila v postopku ugotavljanja vrednosti nepremičnin. Gotovo se spomnite tudi tega, da je tem obvestilom sledil val občanov, ki so želeli v zemljiški knjigi preverjati svoje stanje, zemljiškoknjižno stanje nepremičnin, katerih lastniki so. Gneča, ki smo ji bili priča v zemljiškoknjižnih prostorih, je po tem predlogu, ki ga danes predstavljam vam, bolj ali manj stvar preteklosti. Ta predlog novele, ki ga danes obravnavate, bo najbrž pomenil odločilni nov korak v informatizaciji zemljiškoknjižnih postopkov in prehod na popolno elektronsko poslovanje. Ta novela predstavlja nadgradnjo in dokončanje že začetih faz informatizacije, ki tečejo že v bistvu kar celo vrsto let. Ta predlog je tudi najresnejši poseg v zemljiškoknjižno zakonodajo od leta 2003. Že pred uveljavitvijo zakona o zemljiški knjigi 1 se je začela postopna informatizacija glavne knjige in vseh drugih naslednjih faz zemljiškoknjižnega poslovanja. Današnja novela predstavlja zaključek tega procesa, ki ima za cilj pospešitev in poenostavitev postopkov vpisa v zemljiško knjigo, posledično pa to za stranke seveda pomeni tudi večjo pravno varnost. Materialnopravne določbe zakona ostajajo enake in nespremenjene tudi po predlogu te novele. Ta novela se nanaša zgolj na spremenjena procesna pravila, torej postopek vlaganja predlogov, postopek izvedbe vpisa. Kaj so torej glavne prednosti, ki jih ta novela prinaša? Popolna informatizacija poslovanja v zemljiškoknjižnih zadevah je glavni cilj. Ta v bistvu temelji na tem, da se z novelo uvaja elektronsko vlaganje vseh zemljiškoknjižnih vlog. Uvaja se tudi elektronska zbirka listin, ki bo od sedaj naprej podlaga za glavno knjigo, ki je že informatizirana. Ta elektronska zbirka listin pomeni večjo dostopnost za stranke, ki bodo lahko te listine v elektronski obliki pregledovale na vseh vstopnih točkah, ki jih bo po novem neprimerno več, kot jih je danes, ko jih je zgolj 44 v obliki okrajnih sodišč, in je treba za pregled listin obiskati vsako posamezno sodišče na območju katerega določena nepremičnina leži. Vsega tega v bodoče ne bo več, ker bo sistem centralen in bo omogočal dostop iz vsake od vstopnih točka. Dostopnost bo večja tudi zaradi poenostavljenega postopka vlaganja zemljiškoknjižnih predlogov. Danes je treba zemljiškoknjižne predloge vlagati na okrajnih sodiščih, ki so krajevna pristojna za posamezno nepremičnino, torej na sodiščih, kjer nepremičnine ležijo. i Po tem predlogu novele pa bo to mogoče pri več kot 90 notarjih in pri več kot tisoč odvetnikih, če se bodo za to odločili, ob tem pa bodo za državo to počeli državni pravobranilci, za občine pa občinski pravobranilci, če se bodo občine tako odločile. Veliko je bilo govora o teh kvalificiranih vlagateljih, ki so po novem zgolj notarji, deloma tudi odvetniki, za državo in občine pa pravobranilci. Zakaj je to potrebno? To je zaradi tega, ker prihajamo, kot sem povedal, na popolnoma informatizirano zbirko listin in vstopne točke, ki vlagajo zemljiškoknjižne predloge, vršijo tudi pretvorbo listin, ki so podlage za vpis, v elektronsko obliko. S tem papirnata listna postane elektronska listina, elektronski original in kot tak tudi podlaga za odločanje sodišča. Te pretvorbe pa seveda ni mogoče zaupati komurkoli, to mora biti opravljeno kvalificirano in pretvorba mora biti zajamčeno verodostojna, zato je omejena možnost vlaganja zgolj na tiste subjekte, ki take pogoje izpolnjujejo. Če zaključim. Kaj bomo pridobili z novim predlogom zemljiškoknjižne zakonodaje? Ta zakonodaja omogoča, kot sem povedal, popolno informatizacijo. Kaj s tem pridobi država? Država s tem pridobi bolj ažurno zemljiško knjigo, bolj ekonomično poslovanje v zemljiškoknjižnih zadevah. Kaj pa pridobijo državljani? Državljani dobijo storitev, ki bo za njih hitrejša, ki bo lažje dostopna, storitev, ki jim bo omogočala večjo kvaliteto, in storitev, ki jim bo omogočala posledično tudi višjo pravno varnost. Vse to pa za ceno, ki bo nižja od tega, kar občani plačujejo danes, zato predlagam, da predlog te novele s poslanci danes podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku dr. Vinku Gorenaku.
Hvala lepa. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je ta zakon obravnaval 4. novembra 2010, predlagatelj je seveda Vlada. Odbor je imel na razpolago več dokumentov: mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Državnega sveta, mnenje Sodnega sveta, dopis Skupnosti občin Slovenije, dopis Združenja občin Slovenije, na razpolago je imel tudi dopis 32 drugih občin, pojasnila Ministrstva za pravosodje k mnenju Zakonodajno-pravne službe in pojasnila Ministrstva za pravosodje k dopisom občin. Predlagatelj, Ministrstvo za pravosodje in v njegovem imenu državni sekretar gospod Škrlec, je odbor seznanil z vsebino zakona. Pravzaprav smo pravkar tudi to slišali, zato je ne bi ponavljal. Zakonodajno-pravna služba, dr. Samo Divjak je povedal, da so pripombe iz njihovega pisnega mnenja delno upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih poslanski skupin, ponovno pa je opozoril, da predlog zakona pomeni obsežne spremembe in dopolnitve veljavnega zakona o zemljiški knjigi, ki bistveno posegajo v pravna pravila zakona. Predstavnik Skupnosti občin Slovenije Siniša Pavlovič pa je povedal, da je njihov protest glede omejitve sposobnosti ter hrambe listin pri notarjih povezalo občine k enakemu razmišljanju. Z amandmajem, ki določa vrnitev listin po pravnomočnosti odločbe, so zadovoljni, ponovno pa je predlagal, naj se občinam oziroma županom ter njihovim zastopnikom omogoči, da sami vlagajo zemljiškoknjižne predloge. V razpravi so poslanci Poslanske skupine SDS nasprotovali omejevanju te sposobnosti in izrazili bojazen, da bo prihajalo do kartelnega dogovarjanja med notarji in odvetniki glede zastopanja strank. Zato so predlagali, naj odbor s svojimi amandmaji ohrani obstoječe stanje, a njihov predlog ni dobil podpore koalicijskih poslancev. Koalicijski poslanci so predlog zakona podpirali. Pri glasovanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 7., 21., 23., 37., 39., 53., 54., 56., 75., 90., 91., 92., 93., 94., 95., 96. in 97. členu ter ni sprejel amandmaja istih poslanskih skupin k 99. členu. Odbor je sprejel svoj amandma k 99. členu. Prečiščeno besedilo zakona, ki vključuje amandmaje, je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor za 20. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18. 11. 2010. Prehajamo na 23., 39. in 54. člen. K tem členom so bili vloženi amandmaji. Ker so vloženi amandmaji k tem členom Poslanske skupine SDS vsebinsko povezani, bomo o njih razpravljali skupaj. V razpravo dajem 23., 39. in 54. člen ter amandmaje Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim, dr. Vinko Gorenak.
Ali samo jaz? Prav.
To bomo še videli. Verjetno odvisno od vaše razprave, kakšno bo nadaljevanje razprave.
Ne vem, če je vse od mene odvisno v tem Državnem zboru. Državni sekretar je ob koncu svojega nastopa jasno naštel vse prednosti tega zakona in zadnje besede, ki jih je uporabil, so bile "in cenejše bo vse to." Seveda vse drži, kar je govoril, tudi cenejše drži, če upoštevate samo sodne takse. Če pa upoštevate še druge stroške, ki pa bodo obvezni, bo pa hudo dražje. Tako da je to kar problematična zadeva. Mi zakon, tisti del zakona, ki pravzaprav predstavlja na nek način nadaljevanje politike, ki je bila zastavljena v prejšnjem mandatu in tudi že prej, to pomeni elektronizacijo, absolutno podpiramo, ker je to dobro za državljane in ker je to tudi dobro v duhu moderne tehnike, računalništva, hitrejše dostopnosti in vsega ostalega. Nastane pa bistveno vprašanje. Če je ta zakon tako v redu, kot trdi ministrstvo, potem ne vem, zakaj se je v moji mapi nabralo, ne vem, koliko, ampak ne manj kot 60 strani pripomb in tekstov, ki so prišli od zunaj, ne znotraj poslanske skupine. Vprašanja, dileme, ki so vezane na vse te ljudi, ki so te pripombe pošiljali, med njimi recimo tudi Mestna občina Ljubljana, poudarjam, tudi Mestna občina Ljubljana, so relevantne. In kje je temeljni spor? Vezano je seveda na naše amandmaje. Temeljni problem, ki ga vidimo in ki ga vidijo vsi ti pisci teh besedil, je pa v tem, da danes lahko posameznik, individuum, odide na zemljiško knjigo, predloži ustrezne listine in opravi vpis v zemljiško knjigo. Moram reči, da sem imel v lanskem in delno v letošnjem letu tudi tovrstne postopke in potekali so natanko tako, kot sem rekel. Kaj pa prinaša ta zakon, vezano seveda spet na naše amandmaje? Ta zakon prinaša prepoved, poudarjam, prepoved pravice posamezne osebe, da tak zemljiškoknjižni vpis sploh zahteva pri pristojnem sodišču. 2 milijona državljanov, ki danes imajo pravico, da sami vložijo zahtevek za zemljiškoknjižni vpis, ni več opravilno sposobnih – tako pravi ta zakon – ampak se ta pravica prenaša na, ne vem, koliko, mislim, da 97 notarjev, nekaj takšnega, in nekaj 10 odvetnikov ali pa nekaj 100 odvetnikov, če želite. Navidezno je s tem seveda vse v redu in prav, ko rečemo, da se to prenaša na njih, vendar v ozadju tega ni nič drugega, popolnoma nič drugega, kot tisto, kar ministrstvo počne že od začetka tega mandata. To pa je skrb za kartel, kartel, ki se imenuje odvetniško-notarski kartel v tem primeru. Nekaj 100 ljudi torej razglaša za edine usposobljene, ki znajo to narediti, znajo v imenu državljanov pripraviti vso potrebno dokumentacijo, da bo lahko prišlo do zemljiškoknjižnega vpisa v elektronski obliki. Prvoten predlog zakona je bil še toliko slabši, ampak z amandmaji je bil popravljen, vendar ohranja to temeljno dilemo, pravzaprav zame ni dilema, ampak ohranja to temeljno določilo, da bo lahko nekaj 100 ljudi zaslužilo. In nič drugega. Seveda s sodno takso, ki je bila tudi znižana, tudi to je treba priznati ministrstvu, ampak to je naslednja točka dnevnega reda, navidezno celo znižuje stroške. Ne upošteva pa tega, kako bo to v praksi potekalo. Saj notar kot tak storitve ne bo opravil samo v okviru sodne takse, ampak še drugih stroškov. Vemo pa, kako se karteli med seboj obnašajo in dogovarjajo, tudi političnih barv ne poznajo, ko gre za vprašanje njihovega zaslužka. In zato je povsem realno in normalno pričakovati naslednje stanje, ki se bo zgodilo. Jaz si bom sposodil spet dve imeni, tako da bo plastično, recimo, da je gospod Jelinčič notar in da je gospod Majhenič odvetnik, jaz pa sem stranka. Stvar bo zgledala tako. Jaz moram vpisati v zemljiško knjigo neko malo nepremičnino, ki sem jo po zdaj veljavnem zakonu lahko vpisal sam in sem sam nesel zahtevek na zemljiško knjigo. Zdaj bom prišel do gospoda Jelinčiča, ki je notar. Ta bo rekel: "Ja, seveda za vas bomo uredili vse potrebno, ampak poglejte, jaz kot notar potrebujem te in te in te in te dokumente, ki morajo biti v pravilni obliki sestavljeni, da bom jaz lahko to vnesel za vas v zemljiško knjigo. To storitev pa opravlja odvetnik. Najbližji odvetnik pa je gospod Majhenič, stopite do njega in vam bo pripravil vso potrebno dokumentacijo." Seveda, kaj bom naredil drugega, kot šel k odvetniku Majheniču. Ta bo zame opravil vso storitev, pripravil vse potrebno za elektronski vpis in mi izstavil račun. Saj zastonj ne bo delal, to je jasno, kot beli dan. Tako pripravljeno dokumentacijo bom prinesel do notarja, gospoda Jelinčiča, in ta bo svoje opravil. Glejte, ali je to odpravljanje administrativnih ovir?! To ni odpravljanje administrativnih ovir. Namesto da grem jaz na zemljiško knjigo in to uredim, moram zdaj narediti še dva koraka. Seveda mi boste rekli:" Ne, samo do Jelinčiča je treba iti." Ampak ni res. Kartel bo naredil svoje, ker bosta želela oba zaslužiti, zato me bo on poslal k odvetniku. Ljudem je treba plastično povedati. Jaz mislim, da tudi v realnosti je treba, v tej dvorani je treba povedati z realnimi primeri in tako se bo tudi zgodilo. In moj končni strošek kot porabnika te storitve bo enormno narastel. Strokovnjaki s tega področja, ki izjemno nasprotujejo temu zakonu oziroma tem določilom, niso znali natančno izračunati, ampak so podali oceno. Rekli so, od 10 do 30 milijonov evrov. Verjamem, da danes vsi tisti, ki štartajo na to, da bo do tega prišlo, da bo ta zakon uveljavljen, delajo takole, "mater, bomo zaslužili", kaj ne. To je logično in to je čisto normalno z njihovega vidika. Za mene bi bil sprejemljiv še en korak, tudi da so notarji tisti. Tudi prav, če so notarji tisti, ker notarji so vendarle neka javna služba in niso neki privatniki, kot so odvetniki, in jih ne moremo šteti v to zadevo. Tudi prav, če prenesemo to na notarje, vendar za iste stroške, kot so bili zdaj. Za iste stroške. Vendar ne upoštevati samo sodne takse, ker obstajajo še drugi stroški. Po prvotnem predlogu zakona, ki pa je izboljšan, so bili notarji tisti, ki so to arhivirali. Verjetno tudi ne zastonj. In zamislite si nekoga v Postojni, ki je kupil nepremičnino, po prejšnjih določilih je lahko šel v Mursko Soboto pa tam vpisal in notar v Murski Soboti bo to imel. Ta človek umre v prometni nezgodi. Kateri od njegovih potomcev bo še našel dokumentacijo, če sploh ne bo vedel, da je v Murski Soboti? Ampak dobro, to je izboljšano. Temeljna zadeva in temeljni problem, ki pa še vedno ostaja, je pa ta, kar sem povedal: 10 do 30 milijonov za naš kartel. To, da bodo plačali davkoplačevalci, vsi ljudje, ki bodo te postopke vodili, ministrstvo ne zanima, in to ni prav. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Bomo kar dali prijavo. Prosim za prijavo. Besedo ima najprej Anton Colarič. Prosim.
Hvala lepa. Naj kar takoj povem, da amandmajev, ki so vloženi, ne bom podprl. Osebno mislim, pa tudi kakor poznam zadevo, gre predvsem za nadgradnjo zakona, ki je bil v Državnem zboru sprejet, mislim, da leta 2003, in ga tudi prejšnja vlada, minister Šturm ni bistveno popravljal oziroma je nadaljeval z digitalizacijo te zemljiške knjige. Leta 2008 je bil tudi postavljen rok, do kdaj naj se izpeljejo vsi postopki, ki naj bi bili končani do maja 2009, potem pa je bil zaradi nedokončanega informacijskega sistema rok podaljšan in zdaj je čas, da dokončamo vse te postopke in dejansko preidemo na to digitalizacijo. Jaz osebno mislim, da ne gre za nobene kartele itn. Tukaj so notarji, tukaj so odvetniki, tukaj je pravobranilstvo, občine pa imajo po zakonu o lokalni samoupravi možnost, da ustanovijo lokalno pravobranilstvo, ki bi vodilo v njihovem imenu postopke. Poleg tega imamo triletno prehodno obdobje, da tisti, ki imajo izrecno željo, pa slišim, da jih je zelo malo, to uredijo v zemljiški knjigi. Mislim, da je prav, da enkrat preidemo na dejanska stanja, na tako zemljiško knjigo, ki bo dejansko omogočala pravilen vpogled, da bodo zapisi v zemljiški knjigi tudi odraz dejanskega stanja. Jaz podpiram sprejetje zakona in ne podpiram sprejetja amandmajev.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Lep pozdrav, spoštovane kolegice in kolegi ter drugi prisotni! Mislim, da je to, kar se predlaga v zakonu, kljub temu da ima dosti upravičenih razlogov in dosti dobrih namenov, neka zloraba in huda obremenitev potencialnih vlagateljev, kar je lahko vsak državljan. To, da se uvaja vlaganje zemljiškoknjižnih predlogov samo po profesionalnih pooblaščencih, pri notarjih, odvetnikih, je nesprejemljivo. Prvič je to zaničevanje povprečnega državljana. Če je od Marije Terezije naprej bil državljan takratne monarhije in s tem tudi vsak Slovenec upravičen, da je to vlagal sam, je sedanji predlog, ki daje pravico vlaganja smo prek profesionalnih pooblaščencev, napad na integriteto nekega posameznika. Na zemljiški knjigi morajo imeti ta servis, da predlog pretvorijo v elektronsko obliko in da je zadoščeno vsemu tistemu, kar v ciljih zakona predvideva ta zakon, se pravi informatizacijo, digitalizacijo, boljšo dostopnost. Sedaj pa se izgovarjati na anarhijo v zemljiški knjigi, ki je nastala skozi prejšnji režim in tudi sedaj v času novih oblasti, in vemo, pod čigavim vplivom so bila sodišča izključno in kako se odzivajo, sedaj pa to anarhijo izkoriščati za to, da se bo finančno obremenilo potencialnega vlagatelja, se pravi povprečnega državljana. V tej koaliciji ste ocenili, da so notarji očitno večinsko bližje tej vaši opciji in da je treba podpreti finančno neko skupino, ki so tudi izjemni mnenjski voditelji. Ta skupina ljudi so mnenjski voditelji. In s tem predlogom vi tudi na nek način dirigirate volitve. Prav gotovo. Tu gre ponovno za enormne zaslužke. Vemo, da ste v prejšnjem mandatu, ko je minister Šturm reguliral in zmanjševal te enormne zaslužke, temu nasprotovali, kajti hoteli ste si zagotoviti dolgoročno podporo teh ljudi in njihov vpliv na državljane. Ta politični smoter je vgrajen tudi v ta zakon. Ne se norčevati iz slovenskih državljanov, da niso sposobni še naprej vlagati zemljiškoknjižnih predlogov, in ob ustreznem servisu sodišča, države posredno, to tudi narediti in da se ne da brez tega izboljšati stanja v zemljiški knjigi in takojšen dostop do vseh podatkov. Jasno je, da so skozi to opcijo notarji, pa nimam proti njim nič, saj smo v demokratični državi njihov inštitut uvedli nazaj, komunizem ga je odpravil, ampak seveda so pa na nek način bolj zaščiteni. Poglejte, sedaj zastaranje [[...]]
Kolega Jerovšek, splošna razprava je bila na 20. seji. Razpravljamo o amandmajih, ki se nanašajo na elektronsko poslovanje, zelo zanimivih amandmajih. Prosim, da smo v okviru amandmajev. Ni amandmajev o svetovnonazorski opredelitvi notarjev, jaz vam ne očitam, da o tem govorite, ampak opozarjam, da takšnega amandmaja nimamo. Prosim, gospod Jerovšek.
Gospod predsednik, spet ste zlorabili [[...]]
Gospod Jerovšek, pazite [[...]]
zlonamerno tolmačili, da sem jaz o svetovnonazorski opredelitvi govoril [[...]]
[[...]]če ne, vam bom vzel v tem trenutku besedo, če boste obtoževali predsednika Državnega zbora.
Nisem o svetovnonazorski [[...]]
Nadaljujte z razpravo o amandmajih.
In zadeva Satex, zastaranje danes ob polnoči oziroma včeraj ob polnoči ali danes ob 00, kjer so vpleteni akterji tega notarji. In da minister do dveh dni pred zastaranjem ni čisto nič naredil, je nezaslišano in se vidi ta zainteresiranost, politično in na vsak način podpreti, tudi materialno, takšne ambicije. Ampak to so posamezniki znotraj notarstva, ki pa imajo zaslombo tudi v ministru. Da se lahko minister norega dela ob takšnem grozljivem primeru zlorabe finančnih malverzacij in vsega tega, poneverbe, je popolnoma vse jasno. Minister bi moral danes ob polnoči odstopiti zaradi zastaranja zadeve Satex. Predsednik Vlade bi ga moral odstaviti. Zdaj bo pa zamenjal predsednika sodišča.
Gospod Jerovšek, ostanite v okviru razprave o amandmajih in svoje mnenje o odstopu ministrstva, ki ga upravičeno lahko vedno dajete, razlagajte kje drugje, ne pa zdaj na tej seji oziroma v okviru te točke, prosim.
Gospod predsednik [[...]]
To je drugi opomin, kolega Jerovšek.
Boli vas to, je pa to treba nujno povedati. Še naprej trdim, da je upravičeni predlagatelj na zemljiški knjigi lahko vsak opravilno sposoben državljan. Nalagate zaradi tega ekstra stroške, izdatke povprečnemu državljanu in zaradi tega delate segregacijo med državljani. Bogati bodo lahko spet imeli zadeve urejene na zemljiški knjigi, reveži bodo pa razlaščeni še dodatno, ker stvari ne bodo imeli urejene in bodo prizadeti v vsakem primeru. Zaradi tega mislim, da je to tudi neustavno, da krši enakost pred zakonom, pravilo enakosti, in krši tudi ustavno načelo zaupanja v pravo. Vi na tak način pravne norme spreminjate, da povzročajo neenakost državljanov. In še enkrat poudarjam, včerajšnjo zastaranje in zadeva Satex kaže, kako neenakopravni so v tej državi državljani. Bogati si lahko na današnjih sodiščih kupijo nedolžnost. In so si jo kupili. V dvanajstih letih pravosodje ni bilo sposobno tega opraviti.
Gospod Jerovšek, prosim, da ostanete v okvirju amandmajev.
Jaz lahko za obrazložitev tega, kam tukaj pes taco moli, če rečem v metafori ministrstvo, povem, kje so ozadja. In to je isto ozadje: podpreti nekatere posameznike, da bodo nenormalno bogateli, povprečen državljan pa bo prikrajšan, oškodovan in zaradi tega je treba [[...]]
Gospod Jerovšek, jaz vam moram že zaradi vzgojnih razlogov odvzeti besedo [[...]]
[[...]]zaradi tega [[...]]
[[...]]to je tretji opomin. Hvala.
[[...]]je treba [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Jerovšek. K besedi se je javil državni sekretar, potem Silven Majhenič.
Hvala lepa, gospod predsednik. V okviru splošne razprave in tudi obravnave na odboru smo že precej povedali. Ampak ker se nekateri očitki vztrajno ponavljajo, moramo ponavljati tudi obrazložitve. V zvezi z očitkom, ki se nekako najbolj vztrajno ponavlja, da bodo sedaj te storitve za občane in državljane dražje, je treba povedati dvoje. Naslednja točka dnevnega reda na današnji seji je zakon o sodnih taksah, kjer se nižajo sodne takse. Zakaj se sodne takse nižajo v zemljiškoknjižnih zadevah, smo že pojasnili, pa naj povem še enkrat. Zaradi tega, ker bodo sodišča zaradi popolne informatizacije imela manj tehničnega dela in opravil v postopkih zemljiškoknjižnih vpisov. Zaradi tega je seveda smotrno takse v tem delu ustrezno znižati. To je eden izmed ukrepov. Drugi ukrep, ki sem ga prav tako že omenil, pa je znižanje notarske tarife. Notarska tarifa bo znižana v tistem delu, ki se nanaša na pristojbine, oziroma bo spremenjena v tistem delu, ki se nanaša na pristojbine za vpis v zemljiško knjigo; opravičujem se, rekel sem "znižana", popravljena bo. Skupni znesek vseh pristojbin, ki jih državljan, če sam danes vloži zemljiškoknjižni predlog, bo po novi ureditvi z znižanimi sodnimi taksami in spremenjeno notarsko tarifo nižji od tega, kar plačuje državljan danes, če vloži zemljiškoknjižni predlog sam. Naj ta zapleteni stavek povem še enkrat zelo preprosto, da bo javnost razumela. Tisto, kar danes človek opravi sam, in tisto, kar bo opravil jutri pri notarju, bo jutri pri notarju ceneje. To je sporočilo, ki ga želim zelo jasno povedati. Vzrok za to, da bo to ceneje, je v tem, da so se sodne takse znižale. V splošni razpravi sem govoril o številkah. Če želite, lahko še enkrat citiram številke in zneske, za koliko bo ta storitev jutri pri notarju cenejša. Vseskozi se pozablja, da je 95 % vpisov v zemljiško knjigo že danes izvršenih na podlagi listin, ki jih izdaja notar. To so notarsko overjene listine ali pa listine v obliki notarskega zapisa. Torej to, da ljudje gredo k notarju v zemljiškoknjižni zadevi, ni nič novega. Praviloma gredo k notarju zaradi tega, ker mora za pravnoveljavno zemljiškoknjižno dovolilo to overiti notar ali pa da je sestavljeno v obliki notarskega zapisa. Ko bo notar postal kvalificirani vlagatelj, bo to za stranke, za državljane, ki se srečujejo s temi postopki, pomenilo zgolj to, da bodo pri notarju tudi zaključili in jim ne bo treba doma samim sestavljati zemljiškoknjižnih predlogov. Drugi stroški, o katerih se govori, moram reči, pavšalno in brez argumentov. Drugih stroškov ni. Za vpis ni drugih stroškov. Veliko pripomb naj bi bilo podanih na ureditev, ki je danes predmet obravnave. Veliko pripomb je bilo posledica nerazumevanja. Mnogo tega nerazumevanja smo že odpravili v času usklajevanja, v splošni razpravi, v razpravi na odboru. Nekaj nerazumevanja ostaja. Verjamem, da bo nekaj nerazumevanja, žal, ostalo tudi po tej razpravi. Ampak tisti ključni razlogi, zakaj se omejuje pravica vlaganja zemljiškoknjižnih predlogov na kvalificirane vlagatelje, še vedno ostaja predmet velikega nerazumevanja. Za kaj gre? Gre za to, da z novim informatiziranim sistemom, če ga želimo uvesti v polni meri, moramo odpraviti papirnato poslovanje. Papirnato poslovanje se lahko odpravi samo na ta način, da se listine, ki so podlaga za vpis v zemljiško knjigo, in te listine so vedno papirnate, spremenijo v elektronsko obliko. In edina racionalna pot spremembe teh listin v elektronsko obliko je, da se jih spremeni v trenutku, ko se podaja zemljiškoknjižni predlog, ko se začne postopek vpisa v zemljiško knjigo. In če to želimo storiti na tak način, da bomo lahko zaupali tej pretvorbi, je seveda nujno, da to pretvorbo opravljajo osebe, ki so tega zaupanja vredne. In notariat, kot je definiran v naši ustavi, je namenjen prav temu, da varuje javni interes in da varuje stranke, ki pridejo s svojimi prošnjami in zahtevki. Ta instrument notariata obstaja že od leta 1995. In to, kar danes tako problematiziramo, je njihova dolžnost, ki je bila uvedena že leta 2008, v prejšnjem mandatu, z novelo Zakona o zemljiški knjigi. Že takrat je bila namreč uvedena določba, da je notar dolžan opraviti vpis v zemljiško knjigo, razen če stranka temu izrecno nasprotuje. In tega nismo spremenili. Tudi danes, če stranka ne želi, da ji to naredi notar, lahko gre k odvetniku, pa ji ta vpis naredi odvetnik. Ampak s tem si dela dodatno pot. Mi smo to možnost odprli zgolj zaradi tega, ker so odvetniki v sodnih postopkih upravičeni zastopati stranke. In zemljiškoknjižni postopek je sodni postopek. In če stranka res želi, ker svojemu odvetniku zaupa, da ji to naredi odvetnik in ne notar, smo to možnost dovolili, ampak to je bolj izjema kot pravilo. Praviloma bo za stranko uveljavljeno načelo vse na enem mestu. Pri notarju, ko bo overjala svoj podpis, bo dobila tudi sestavljen in vložen zemljiškoknjižni predlog. Zakaj je to pomembno? To je pomembno zaradi tega, ker zemljišča knjiga temelji na dveh temeljnih principih. Ena je načelo zaupanja v zemljiško knjigo in drugo je konstitutivnost vpisa v zemljiško knjigo. Konstitutivnost vpisa pomeni, da nihče ni lastnik na nepremičnini, dokler ni pravnomočno vpisan v zemljiško knjigo. Če se dogovorimo za prodajo in nakup nepremičnine, če plačamo kupnino, če gremo k notarju, če notar overi pogodbo, vse krasno, vendar stranka s tem še ni lastnik. Ni lastnik. Lastnik postane takrat, ko se vpiše v zemljiško knjigo in za ta vpis je treba podati predlog. Če boste vprašali ljudi, ki morajo ali želijo sestavljati zemljiškoknjižne predloge, ali je to lahko, vam lahko z gotovostjo odgovorim, to ni lahko. Ni preprosto sestaviti zemljiškoknjižnega predloga. Govoriti o tem, da je to pravica, privilegij strank, je, če povem milo, zavajanje. Za stranke je to breme. Danes to namesto njih počnejo nepremičninske agencije – bodimo iskreni –, ki to včasih skrivaj, včasih odkrito zaračunajo. Zelo malo ljudi vlaga neposredno, sami zemljiškoknjižne predloge. Tisti, ki pa to naredijo, pa v 80 % naredijo narobe in zaradi tega jih sodišče poziva s priporočenimi pošiljkami k dopolnitvi, k razjasnitvi, in ta korespondenca terja energijo in čas tako sodišča kot, še bolj pomembno, tudi stranke, ki zaradi tega postaja vedno bolj zafrustrirana. Vsemu temu se izognemo s kvalificiranim vlagateljem, ki zadevo izčisti in vloži zemljiškoknjižni predlog, ki je ustrezen in popoln. Statistika kaže, da so danes zemljiškoknjižni predlogi, ki jih vlagajo notarji v veliki večini ustrezni in popolni, da je nepopolnih zelo malo. S tem bomo torej zagotovili strankam to, da bodo postali tudi lastniki tistega, kar so kupili, in ne bodo imeli problemov in dodatnih poti in vlaganj dodatnih naporov na poti vpisa tistega, kar so pošteno plačani in za kar so se dogovorili, da bo njihovo. Kot sem že povedal, ker je zbirka listin elektronizirana, informatizirana, je treba zagotoviti pretvorbo papirja, ki je podlaga za vpis v elektronsko obliko, kajti elektronska listina postane izvirnik. In zakaj je to pomembno? To je pomembno zaradi tega, ker bo glavna knjiga, ki je že informatizirana, lahko v celoti zaživela in bo celotna zemljiška knjiga popolnoma informatizirana takrat, ko bodo tudi listine informatizirane. To pomeni, da na sodišču ne bo več papirnatega poslovanja, zaradi tega bodo veliki prihranki pri sodnem osebju, veliki prihranki bodo pri poštnih storitvah, ker ne bo več vročanja po pošti. Stroški elektronskega poslovanja, v primerjavi s papirnatim, bodo na sodišču približno 4 : 1. Toliko bo prihranka iz naslova odpadle potrebe po vročanju. Na to kažejo izkušnje iz registrskih postopkov. V postopku sodnega registra, ki je popolnoma informatiziran že nekaj let, so dejansko ti manipulativni ali pa, če hočete, administrativno-tehnični stroški poslovanja sodišča tako nizki, da je potreba po sodni taksi v celoti odpadla. In sodne takse za te postopke ni več. Jaz upam, da bo to taka izkušnja, da se bo pokazalo tudi v zemljiškoknjižnih zadevah. Skrb, da s tem dajemo kruh kartelu, kartelu, ki so notarji. Že danes 60 % vseh zemljiškoknjižnih predlogov neposredno vložijo notarji. Torej ne gre za nekaj, pri čemer danes notarji ne bi imeli ničesar, zdaj po novem bodo imeli pa ogromno. Kar se tiče tega, da je ta kartel zdaj okrepljen, naj povem, da je dva milijona prebivalcev Slovenije zdaj razbremenjenih zelo natančnega in mukotrpnega sestavljanja zemljiškoknjižnih predlogov. Tega jim več ni treba delati. Cena, ki jo bodo za to plačali, pa bo nižja od tega, ker plačujejo danes, če sami vlagajo. Morate vedeti, če danes tega ne naredijo sami, to naredi namesto njih odvetnik ali pa notar, in to seveda zaračuna. Potem je ta strošek še bistveno večji. Naš izračun, o katerem sem govoril na splošni razpravi, temelji na izračunu stroškov, ki jih ima danes stranka, če sama fizično sestavi zemljiškoknjižni predlog in ga pošlje na sodišče. Ampak takih primerov je nekaj procentov. Večinoma to naredijo za občane nepremičninske agencije ali odvetniki ali pa notar, ki to posebej zaračuna. Zato bo spremenjena notarska tarifa, ki bo vključevala ta novi sistem kot celoto. Ker je znižana sodna taksa in korigirana notarska tarifa, pomeni, da bo notarjeva kompletna storitev, ki jo bo opravil, stranko stala manj, kot jo stane danes. Kot sem že povedal, če je treba, lahko v nadaljevanju tudi ponovim te številke, ne bi vas pa želel s tem utrujati, če ni treba. Ne bom odgovarjal na tiste očitke, češ, da je zakon v prejšnji obliki določal hrambo pri notarjih, ki bi bila gotovo zaračunana, ne samo zaradi tega, ker to ni res, ker je bila ta hramba brezplačna, ampak predvsem zaradi tega, ker se je zakon vmes spreminjal. In mi smo te spremembe podprli. To je tudi dobro. In zaradi tega se mi ne zdijo na mestu očitki, da zakon spreminjamo, ker ga izboljšujemo. Kar pa se tiče dogovarjanja, da naj bi se stranke medsebojno dogovarjale, da bo notar zdaj pošiljal stranke k odvetniku, da dopolni vlogo, in to dodatno zaračuna, zlorabe so vedno mogoče v vsakem sistemu. Ta sistem jih ne spodbuja. Ta sistem ustvarja razmere, v katerih bo spodbud za zlorabe manj. Notar je namreč dolžan že danes opraviti vpis in če stranka izrecno zahteva, je dolžan opraviti tudi nepopoln vpis oziroma vpis na podlagi nepopolnih podatkov. To je določba, ki jo imamo v zakonu, ker ne želimo strankam odrekati pravice dostopa do sodišča. Če se stranka ne strinja s predlogom notarja, da naj gre h kakemu drugemu odvetniku ali naj sama nekaj dopolni, če se stranka s tem ne strinja, lahko notarju mirno reče: "Ne. Prosim, opravite vpis na podlagi te dokumentacije, ki je pred vami." Notar je to dolžan storiti in notar je dolžan tudi v poseben zaznamek napisati, da je to storil na predlog in zahtevo stranke. Tako da špekulacije o teh medsebojnih dogovorih niso utemeljene. Glede očitkov, da bo zdaj notarski kartel, kot je večkrat v javnosti povedano, pri čemer naj povem, da gre po ustavi za skupino ljudi, ki varujejo javni interes. In na Ministrstvu za pravosodje zelo skrbno nadziramo njihovo poslovanje, v zadnjem času celo veliko bolj intenzivno kot prej. In ta intenzivnost ne bo manjša prav zaradi tega, ker pridobivajo nove pristojnosti, in je zaradi tega nujno, da tudi mi skrbimo za to, da svoje dolžnosti opravljajo vestno in v skladu z zakonodajo. Očitek v zvezi z zaslužkom, koliko naj bi zaslužili, med 10 in 30 milijonov se pojavlja številka. Ta številka je zelo pavšalna, ne bom rekel, da je zlonamerna, ampak bistveno odstopa od tistega, kar kažejo podatki. Mi smo s hitrim izračunom pokazali, da če bi po današnji tarifi obračunali vrednost tega, kar bodo dobili notarji, to ne bi zneslo več kot 7,3 milijona evrov. Ampak glede na to, da notarji že danes 60 % vlog vlagajo, in glede na to, da ta razkorak ne bo tako velik, kot se zdi na prvi pogled, ocenjujemo, da bo na koncu prihodek, dodatek tistega, kar bodo dobili, približno 2,5 milijona za vse notarje, kar pomeni 25 tisoč evrov bruto na posameznega notarja v letu dni. Ta znesek je pa že čisto nekaj drugega, pri čemer morate upoštevati, da bodo notarji zaradi te nove pristojnosti dolžni nabaviti strojno opremo, dolžni bodo opravljati storitve, ki jih do zdaj niso bili dolžni opravljati, in seveda bodo imeli tudi tehničnih opravil nekaj več, kot jih imajo zdaj. Ampak ponovno poudarjam, tudi ob tem dodatnem prilivu bo storitev za stranko cenejša, kot je danes, če jo opravi sama. Zaradi tega ne morem sprejeti očitkov, da bo to za stranke dražje. Mislim, da sem s tem odgovoril na glavne očitke, ki so se pojavljali. Če bo treba, pa bom v nadaljevanju z veseljem še kaj dodatno pojasnil. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar! Tudi sam mislim, da bom malo "zavozil", ampak upam, da me ne boste prekinili. Predlagatelj je za celovito informatizacijo vseh postopkov izvajanja in odločanja o vpisih določil povsem nova pravila. Uvede se elektronsko vlaganje zemljiškoknjižnih predlogov in drugih vlog, ki pa jih bodo vlagali notarji, odvetniki ali pravobranilstvo, ki bodo tudi edini zakoniti zastopniki. Gre, kot navaja predlagatelj, za posodobitev in racionalizacijo poslovanja sodišč v postopkih odločanja v zemljiškoknjižnih zadevah. Kot zasledimo v predlogu, se vse zadeve predložijo v elektronskem prepisu, ki ga z elektronskim podpisom overi notar kot oseba z javnim pooblastilom. Predvideva se, da se bodo na osnovi takšnega poslovanja zmanjšali tudi stroški ter stroški vročanja. Pisne vloge udeležencev bo sprejemalo eno centralno vložišče. Seveda tu ne gre za vloge, ki gredo prek pooblaščenih zastopnikov. Storitve bodo po preteku prehodnega obdobja opravljali le notarji in odvetniki. Očitno gre za monopolizacijo odvetnikov in notarjev, s čimer se ne strinjata Gospodarska zbornica Slovenije in varuhinja človekovih pravic, ki utemeljuje svoje stališče s tem, da zakon ne temelji na razumnih in utemeljenih razlogih, pa tudi občine imajo drugačna stališča. Zakon ne rešuje problema monopolizacije in ozkega grla in ne vsebuje učinkov novih predpisov na gospodarstvo. Pri pripravi je bila premalo upoštevana stroka, ki je ponujala izboljšave, ki bi omogočale hitrejše vključevanje v prostor, kar je sigurno tema in problem, ki se obravnava tudi na odborih, zato je treba ponuditi rešitve, ki bodo optimalne za hitro in učinkovito vključevanje v sam prostor. Predlagatelj pojasnjuje, da je glavni cilj novele poenostavitev postopka vpisa v zemljiško knjigo in s tem povečanja pravne varnosti posameznikov v pravnem prometu z nepremičninami ter da gre za nadgradnjo že začetih faz formalizacije, s čimer pa se ne strinja Zakonodajno-pravna služba, ki opozarja, da gre za bistven poseg v zakon o zemljiški knjigi. Ne gre le za redakcijske popravke, ampak za spremembe in dopolnitve, ki opozarjajo na desetletna razumevanja določenih elementov zemljiške knjige. Opozarja se tudi na kratek rok prehoda iz ene v drugo ureditev ter na premajhno informiranost ljudi, ki niso povsem seznanjeni s tem, da postaneš lastnik šele z vpisom v zemljiško knjigo. Elektronizacija zemljiške knjige je sigurno pridobitev, vendar je treba nekatere nejasnosti še doreči in popraviti, kar pa na nek način amandmaji tudi ponujajo. Ni treba hiteti, ker prejšnji zakon ni tako slab, da bi ga bilo treba takoj zamenjati. V Slovenski nacionalni stranki se bomo odločali glede na sprejetje vloženih amandmajev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vili Rezman. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz sicer domnevam, upal bi si celo napovedati, da amandmaji ne bodo sprejeti, sam pa jih bom podprl. In čeprav tako rekoč vem, da ne bodo sprejeti, bom podprl zakon tudi brez teh amandmajev. Zakon v celoti vendarle prinaša izboljšavo na to področje in čeprav ne bomo uspeli tistega, kar se meni zdi recimo optimalno doseči, bomo vseeno dosegli neko izboljšanje, zato ne mislim odtegniti svojega glasu. Vendar pa bi rad poudaril in opozoril na nekatere slabosti, ki so bile v postopku sprejemanja zakona večkrat omenjene in mislim, da jih je vredno še enkrat ponoviti. Prvič. Gre za to, da ti, tako jaz razumem te amandmaje, amandmaji povzemajo pomisleke več 10 usposobljenih, bodisi lokalnih skupnosti, bodisi gospodarskih subjektov, ki so te storitve doslej opravljali in jih poslej ne bodo mogli več, vsaj v enem delu ne, ker gre za monopolizacijo te storitve, in temu nisem pretirano naklonjen. Ne vem, zakaj bi morali na ta način posegati v prosti trg, v konkurenčnost, ki, tako vsaj običajno, če je dovolj dobro regulirana, ima pozitivne učinke za nas vse. Odgovori ministrstva na nekatere pomisleke so bili, vsaj nekateri, takšni, da zame niso najbolj ustrezni argumenti. Eden od takšnih na primer je bil, češ, gospodarske zbornice se zavzemajo samo za to, da bi gospodarski subjekti obdržali posel. Ja zakaj pa so gospodarske zbornice? Njihova zakonita in interesna vloga je, da branijo interese poslovnih subjektov. In zakaj si naj prizadevajo poslovni subjekti, če ne za to, da bodo pridobili posel, ga korektno opravili in ga dobili na koncu morebiti celo plačanega? Torej ta argument, da jim gre za posel, ni po moji sodbi pravi argument. Prav je, da gre poslovnim subjektom za posel, s katerim na koncu koncev omogočajo tudi zaposlitve in prispevke v javne blagajne. Drugi takšen argument, ki smo ga uspeli prebrati v pisnem gradivu, je argument, da gospodarski subjekti niso tako zavezani kot osebe javnega zaupanja, ker lahko reklamirajo svojo dejavnost, ker se torej na drugačen način predstavljajo v javnosti, česar na primer odvetniki ne morejo. In to zame tudi ni ustrezen argument, da bi jih zaradi tega morali izključiti iz tržne "kompeticije". Ta dva argumenta sta tista, ki po moji sodbi napačno razumeta poslovne subjekte in jih, zopet po moji sodbi, ki pa ni edina, seveda desetine subjektov je bilo, ki je tako razmišljalo, ki en del poslovne dejavnosti odteguje poslovnim subjektom. Druga pripomba oziroma drug odgovor na pripombe lokalnih skupnosti, to je odgovor, ki govori o tem, da lahko lokalne skupnosti ustanove svoja pravobranilstva, bi imel neko težo, če bi nam bilo v pisni obliki posredovano kakšno analitično poročilo, koliko je tovrstnih lokalnih skupnosti, koliko zadev so na ta način obravnavale, kakšni so rezultati, ali jih smemo ocenjevati kot pozitivne ali ne. Ker tako, da se izgovorimo zgolj na to, da imamo neko možnost, ki je tako rekoč nihče ne izkoristi, se pojavi vprašanje, zakaj: ali je to nek institut, ali je to neka možnost, ki je zgolj deklarativna, ki pa v praksi nima tistih, ki bi se je poslužili. Jaz zakon kljub nekaterih pomislekom ocenjujem za pozitiven, glede na obstoječe stanje, ker sledi trem ciljem. Prvi cilj je ta informatizacija, ki jo zagovarjajo vsi in bi tudi v drugačnem načinu opravljanja teh storitev lahko bila zagotovljena. Drugi je razbremenitev sodišč. Jaz mislim, da je to predlagateljev celo glavni cilj, kar je lahko dobro, ni pa nujno. Lahko bi, če vzamemo ves postopek v razmislek, od upravičenca, do notarja, do sodišča – in povratno zanko naredimo – od notarja, ki bi moral sedaj po spremembah vračati listine upravičencu, bo ta zanka daljša, kot bi bilo treba. In če bo krajša za sodišče samo, bo pa za vse udeležence v tem procesu pa kljub temu daljša, kot bi bilo treba. In tretji cilj, ki si ga verjetno predlagatelj zastavlja, je, da bi bile storitve hitre, poceni, kvalitetne, da bi bila pravna varnost zagotovljena etc. Ne vidim, zakaj bi bilo kaj drugače, če bi pod enakimi pogoji lahko "kompetirali" tudi tisti, ki do doslej še profesionalno opravljali te storitve. In ko govorite o odstotkih vlog, ki so jih pripravili notarji, in o odstotkih napačnih vlog, potem pridemo do nekega paradoksa. 60 % vseh vlog so pripravili notarji, 40 % je pa bilo nepopolnih, kar bi torej teoretično pomenilo, da so notarji bili tisti, ki so vlagali samo dobre in popolne vloge, vsi ostali pa napačne. To pa preprosto ne drži. Če bi to držalo, bi morali priti pred nas z analizo: koliko nepopolnih, slabih, napačnih vlog so profesionalne institucije vložile, gospodarski subjekti, koliko je bilo lokalnih skupnosti, ki tega niso znale narediti in ugotovili bi, da je ta rezultat, ki se nam ga skozi odstotke tukaj predstavlja, nerealen oziroma zamegljuje sliko. Jaz sem prepričan, da bi bilo treba dopustiti tudi gospodarskim subjektom in tudi lokalnim skupnostim, da normalno kot doslej, pod drugačnimi pogoji, kar se tiče informatizacije, sodelujejo v tem procesu in bi to bilo najmanj enako dobro za posameznike, upravičence, zagotovo pa ne slabše.
Hvala lepa. Besedo ima Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Gospod državni sekretar, vsi ostali prisotni, lepo pozdravljeni! Jaz štejem ta zakon v skupino zakonov, kjer je večina rešitev zelo dobrih. Torej to zagotovo. Kar nekaj jih imamo v zadnjem obdobju, pa to zadnje obdobje lahko razširim kar precej nazaj, kjer pa so žal nekatere določbe, ki gredo po moji oceni malo predaleč ali pa preozko ali pa kakorkoli že kdaj temu rečemo. Zagotovo je ta digitalizacija, ki je bila danes že mnogokrat omenjena, tista prava smer, in še marsikatera druga rešitev. Ampak pri tem vprašanju, kdo lahko vlaga in kdo ne, kdo je do zdaj in kdo bo v bodoče, ne gre toliko za to, kdo zna to narediti, ampak kako varen je ta postopek. S tem se zagotovo strinjam. Ne strinjam se pa s tem, da lahko varen postopek zagotovimo samo s peščico tistih, ki bodo po nekem, lahko rečem tudi monopolu, pri katerih je zagotovljena ta varnost. Zagotovo so bila že kar pri nekaj zakonih v preteklosti v zadnjih letih notarjem – špekuliram malo – odvzeta nekatera monopolna, če jih tako imenujem, pooblastila in očitno jim je treba nekaj monopola vrniti, ker so se vmes že pritoževali, da jim nekatere dejavnosti oziroma nekatera pooblastila uhajajo iz rok in lahko izvajajo nekatere storitve tudi drugi izvajalci. Jaz sem temeljito prebral mnenje in pripombe Gospodarske zbornice in mnogih občin, tudi združenj občin in jaz se strinjam, da vsak državljan, tudi jaz, verjetno ni niti usposobljen niti ne more zagotoviti tehničnih sredstev, da bi vlagal te zemljiškoknjižne predloge. Ampak nekateri pa imajo zagotovo zagotovljeno – imajo močne pravne službe, tako občine kot mnoge gospodarske družbe, da bi bilo zagotovo prav, da jim ta pooblastila oziroma ta možnost delovanja in samodelovanja tudi ostane. Da ne bom sedaj ponavljal ostalih kolegov, jaz bom te amandmaje podprl predvsem z željo, ker se strinjam s tem, da bi bilo treba v tretji obravnavi mogoče to, kar sem nazadnje zdajle diskutiral, da se pa le določijo še določeni subjekti, ki bi jim bila ta možnost vlaganja zemljiškoknjižnih predlogov tudi dana. Zagotovo so institucije strokovno usposobljene, in je možno pri njih tudi zagotoviti varen postopek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Poglejte, odzvati se moram na izvajanje gospoda državnega sekretarja, ki je v svojem govoru na pomisleke, na argumentacijo tukaj, podajal stališče, kot da bodo odslej notariati del Karitasa oziroma dobrodelnih organizacij in ne bo nobenih stroškov, bodo delali dobrodelno in tako naprej. In seveda ste v tem tudi navajali, kako se prehaja iz listinskega poslovanja, da sodišča ne bodo več imela papirnatega poslovanja. Jaz seveda podpiram napredek in ekspeditivnost sodišč. Samo, gospod državni sekretar, in vaš minister, ki prihaja iz stranke, ki je imela v tej državi daleč najdaljše obdobje pravosodnega ministra, vemo, da je bila gospa Cerarjeva prej, gospod Kozinc in tako naprej, ampak ali ste pripeljali do napredka. Nas lahko s temi argumenti prepričate? Zadeva Satex je trajala 12 let in je absolutno zastarala. Tam so notarji uveljavili svoje pravice oziroma svoje interese in pravice. Tam so jih uveljavili. Vi pa nam pridigate kar naprej, kako bo vse hitreje potekalo. Poteka počasneje. Hočete dati nekemu kartelu v roke še večjo moč. Poglejte, v rajnki monarhiji, ko je Marija Terezija ustanovila zemljiško knjigo, in to rajnko monarhijo smo Slovenci pozneje dojeli kot ječo narodov, ampak kljub temu se takratnega Slovenca ni razglašalo za opravilno nesposobnega in se ga ni žalilo s tem. S tem, kar sedaj delate, žalite Slovence.
Prosim, mir v dvorani!
Če je največji problem, samo pretvorba pisnega dokumenta v elektronski dokument, sem jaz prepričan, da bistveno večji strokovnjaki so tudi nekateri računalniški strokovnjaki na tem področju. Zakaj morajo imeti monopol nekateri? Zemljiška knjiga bi morala biti sposobna pretvoriti ta dokument v elektronski dokument in izvršiti ta servis. Daleč od tega, da bi verjel, da bo sedaj ceneje. To so vsi vaši ministri, eldeesovski, zagotavljali, kako bo vse cenejše. Vse je dražje na sodiščih. Vse je povezano z večjimi stroški. In na kakšen način vam ob zadevi Satex lahko verjamemo, da bo kaj boljše? Najbolj zaslužni so pravosodni ministri, da se je zadeva Satex tako razvila, so iz vaše stranke. In gospod predsednik, ker ste mi pri tem utemeljevanju prej vzeli besedo, imam pravico utemeljevati, moram reči, da ste očitno del tega oranžnega cunamija, ki so ga delali [[...]]
Seveda, gospod Jerovšek, seveda sem in ponosno priznavam [[...]]
[[...]]oranžni cunami [[...]]
Samo to vam povem, da se vrnite nazaj k amandmaju. Nekaj pojasnil vam bom dal pozneje. Razpravljamo o amandmajih in ne o tem, ali je bila Marija Terezija za elektronsko poslovanje ali ne. Prosim vas, da se vrnite k amandmajem. Prosim.
Gospod predsednik [[...]] [[oglašanje iz klopi]]
Mir v dvorani [[...]]
[[...]]poslužili ste se nizkih, ki niso v čast Državnemu zboru. Marije Terezije jaz nisem na tak način povezoval [[...]]
Prvi opomin.
Opominjate sami sebi s tem, ker ste zlorabili [[...]]
Drugi opomin.
V redu, vzemite mi besedo.
Hvala lepa, gospod Jerovšek. Besedo sem vam vzel. Besedo ima Breda Pečan. Prosim, da ostanete vsi v okviru amandmajev, o katerih razpravljamo.
Gospod predsednik, kakor sem jaz razumela, ste v uvodu povedali, da bomo razpravljali o vseh členih, ki so bili amandmirani, ker so vsi amandmaji med seboj povezani. Če bomo amandma k 23. členu zavrnili, potem seveda noben od naslednjih amandmajev sploh ni več aktualen. V dosedanji razpravi sem imela občutek, da vsaj eden od razpravljavcev sploh ne ve, kaj piše v teh amandmajih in predvsem, kaj naj bi amandma, ki govori o 23. členu. Rekla sem nekateri, nisem rekla imena in tudi nisem rekla v zvezi s čim ne ve, o čem govori, zaradi tega mislim, da se nihče od predhodnikov ne more sklicevati na pravico do replike sedaj na moje govorjenje. Za enega od njih pa lahko rečem, da zelo dobro ve, o čem govori. To je pa tudi res. To lahko šteje kot pohvala. Rada bi pa povedala, da sama zavračam te amandmaje oziroma ne bom glasovala za nobenega oziroma niti za prvega in s tem, hvala bogu, tudi mi ne bo treba o nobenem drugem glasovati, zaradi tega ker je sprememba Zakona o zemljiški knjigi pravzaprav končna faza, zadnja faza digitalizacije zemljiške knjige in celotnega postopka v zvezi z vpisom ali izbrisom iz zemljiške knjige. Torej, stvar, ki se je začela že pred letom 2004, ki se je intenzivno nadaljevala v obdobju 2004–2008 in ki se sedaj v tem mandatu pač zaključuje. Moram reči, da pripombe glede pravice skeniranja dokumenta in do dostave skeniranega dokumenta na zemljiško knjigo – je treba seveda omejiti na ljudi, ki imajo po zakonu neko posebno verodostojnost. In ne glede na posamezne eskapade teh ljudi, ki imajo posebno verodostojnost v zakonu o notariatu napisano. Ne glede na to, vsi smo pač ljudje in se zgodi, da kakšen od posameznikov, ki imajo to posebno verodostojnost, tudi lahko, če po domače povem, "ausglajza". Ampak on je posameznik, eden izmed mnogih, ki so pa v resnici verodostojni. Ko govorimo o tem, da odvzemamo državljanom opravilno sposobnost, je to seveda en velik larifari. Vsak državljan, ki hoče doseči to, da bo lahko njegov pravni posel v zvezi z neko nepremičnino vknjižen v zemljiško knjigo, mora iti do notarja, če drugače ne, zato da overi svoj podpis na tej pogodbi in podpis tega, bom rekla, ki je skupaj z njim sklenil neko kupoprodajno pogodbo ali nek drug pravni posel. Se pravi, tako ali tako mora iti k notarju in potem je seveda najbolj enostavno in najhitreje, če dokument skenira notar in ga pošlje direktno na zemljiško knjigo. .S tem se tudi izogne možnosti, da bi nekdo s strani šel in, recimo, vknjižil hipoteko na to nepremičnino ta čas, ko greš od notarja in nosiš overjeno pogodbo na zemljiško knjigo, zato da bo zemljiška knjiga odprla delovni nalog za vpis te kupoprodajne pogodbe. Mislim, da je to zagotovo mnogo bolj varno in mnogo bolj zanesljivo, kakor če bi človek sam letal od Poncija do Pilata, zato da lahko vknjiži ta pravni posel v zemljiško knjigo. To je prvo. Drugo. Pripombe glede občin. Tudi sama sem, seveda, imela pomislek glede tega, ker sem imela izkušnjo, da ko sem kot županja podpisala nek pravni dokument, akt v zvezi s spremembo lastnine ali česarkoli že na neki nepremičnini, sem šla do notarja, tam je podpisal notarski zapis, ker po navadi nismo šli samo na overjanje podpisov, zaradi tega ker nam je bilo pomembno, da notar odgovarja tudi za vsebino tistega, kar smo podpisovali, ne samo za verodostojnost našega podpisa. Potem so naši ljudje seveda tekli na zemljiško knjigo in tam stvari urejali. To pomeni, da smo morali dati ljudem dodatno delo, na občini zaposlenim, da so izvedli vknjižbo. Mislim, da je bistveno bolj pametno, da ta posel prepustimo tistemu, ki je tako ali tako od začetka to delal, ampak če že občina želi opravljati tudi to nalogo vknjižbe v zemljiško knjigo, lepo prosim, naj to naredi z občinskim pravobranilcem. Ko govorimo, da sedaj bo pa občina morala plačevati občinskega pravobranilca, bi vseh 210 občin vprašala, koliko denarja porabijo za najemanje odvetnikov, ker njihovi javni uslužbenci ne zastopajo občine pred sodiščem. Se pravi, da bi bilo zelo smotrno, da bi se 2, 3, 4, 10 občin med seboj povezalo, ustanovile bi skupen organ občinske uprave, ki se mu reče občinski pravobranilec, in bi ta občinski pravobranilec lahko imel od enega pa do več zaposlenih diplomiranih pravnikov s pravosodnim izpitom, z različnimi specialnostmi, ki bi zastopali teh od 2 do 20 občin v vseh pravnih postopkih, med drugim bi tudi lahko poskrbeli za vknjižbo notarsko zapisane kupoprodajne pogodbe, recimo, za neko nepremičnino. Ampak, seveda pozabljamo pri tem, da strošek takega skupnega občinskega pravobranilca v 50 % pokriva država po zakonu o skladnem regionalnem razvoju. Ne vem, zakaj se tega ne lotimo. Zakaj? Zaradi tega, ker smo ljubosumni, zaradi tega, ker strašno težko se župani odločamo, da bi z drugimi župani nekaj skupaj delali zaradi tega, ker je pač to tvegano, ker lahko potem sosednji župan kakšno stvar bolj uspešno naredi kot pa jaz sama – recimo. Ko sem predlagala, da bi ustanovili skupni organ občinske uprave, takrat sicer še ni bil subvencioniran od države, ki se mu reče občinski pravobranilec, nisem uspela s sosednjima dvema občinama, žal, pa sem to predlagala že takrat, ko je bil pač občinski pravobranilec predviden tudi v zakonu. Nismo uspeli. Nismo uspeli tudi ne s skupnim notranjim revizorjem, pa bi bilo to bistveno bolj racionalno in predvsem bi bil ta notranji revizor bolj neodvisen, kakor pa je notranji revizor, ki dela [[...]]– se opravičujem, bom nehala govoriti o stvareh, o katerih ti amandmaji oziroma ti členi ne govorijo. Zato mislim, da govoriti v zvezi s tem amandmajem in z naslednjimi amandmaji o Satexu, kjer sploh ne gre za nepremičninske posle, kjer sploh ne gre za zemljiško knjigo, ampak gre za goljufe, ki so množično najemali kredite pri banki, ki je bila dovolj neumna, da je to dovolila, potem seveda se vidi, da res ne vemo, o čem govorimo.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Bogovič.
Zelo na kratko se bom držal teh amandmajev, za katere mislim, da gredo v to smer, da je tisto stališče, ki so ga izrekli ostali kolegi poslanci, ki so zagovarjali, zakaj ne bi bila ta pravica širša, pravilno. Sam podpiram to zadevo in ravno v primeru, ko ste, kolegica Pečanova, govorili o tem, naj tudi svojo izkušnjo iz zadnjega časa povem, iz občine Krško. Pri položitvi širokopasovnega omrežja na celotnem območju občine Krško je bilo potrebno narediti 3 tisoč 500 zemljiškoknjižnih vpisov za služnostne pravice. To so brezplačne služnostne pravice, ki so se jih ljudje odrekli in so jih dovolili. Po novem zakonu bo za takšen primer potrebno imeti, ne vem, pravobranilstvo. Moram pa reči, pa naj uporabim tudi jaz en domači izraz, da se je doslej ta zadeva enostavno štancala na primeru 3 tisoč 500 teh primerov. Za takšne primere so usposobljeni ljudje v okviru občinske uprave, ki so vsa ta leta to počenjali, zato mislim, da pravobranilstvo je lahko čisto v redu zadeva, če se občine tako odločijo, najbrž pa ni razlog za to, da bi bil nek vzgib več zakon o zemljiški knjigi, pa vpis služnostnih pravic ali pa zemljiškoknjižnih predlogov v zemljiško knjigo. Sam mislim, da delamo v tem primeru napako. Zakaj ne bi občinam in usposobljenim institucijam, ki so očitno to tudi zdaj že doslej opravljale, dopuščali tudi to v bodoče. Ne bi kaj več govoril o drugih zadevah, se pa bojim tudi glede te pristojnost, ki se sedaj seli po celi Sloveniji, da ne bomo čez 10 let ugotavljali, da imamo kakšne težave, ko ne vemo, zakaj je nek sodnik, pomočnik v Murski Soboti napačno vpisal neko zemljišče iz Posavja in se o tem odloča na višjem sodišču v Kopru, ampak to tudi ni domena teh amandmajev. Mislim pa, da gre v tem primeru tudi za nek neposrečen poskus in bi najbrž bil mogoče vrstni red, da naj bi tista sodišča, ki lahko to tekoče naredijo, kar ostala pristojna za tisto območje, ki ga zastopajo. Hvala lepa, predsednik.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Jaz ne bom presojal, kdo od koalicijskih poslancev razume materijo in kdo ne, ker to ni moja naloga. Jaz pač ravnam tako, da od tistih, ki kaj pričakujem, jih poslušam, tam, kjer pa vem, da nimam kaj pričakovati, jih pa ne poslušam. Vem, da prepričanih nima več smisla prepričevati, ampak moja dolžnost do javnosti in tistih, ki so me pravzaprav poslali na ta stol, pa je, da še kaj povem v okviru časa, ki mi je na razpolago. Glejte, občine so protestirale, praktično vse. Združenje občin je protestiralo, posebne dopise je poslal tudi ljubljanski župan, jaz verjamem, da male občine ne bodo nikoli ustanovile svojih pravobranilstev, to pomeni, da bodo stroške zdaj vseeno imele. Hkrati pa verjamem, da imajo velike občine, kot so Ljubljana, Kranj, Celje, Maribor, Novo mesto, morda še katera, dovolj znanja in dovolj strokovnjakov, da to delo opravijo. Ne! Mi smo pa zdaj šli uniformirano in enotno, tako da nobena občina ne bo mogla vlagati teh zahtevkov. In to je slabo. Izgovarjati se na to, da občine lahko ustanovijo pravobranilstva, je brez zveze, in dobro je bila predhodno utemeljena ta zadeva s strani gospe Pečanove, ki je povedala, da so tu težave, pravzaprav pri ustanavljanju takšnih skupnih organov. Torej, tega ne bo. Seveda je bilo v razpravi povedano, da bodo znižane notarske tarife, da so znižane sodne takse in tako dalje, ampak pri tem še vedno nastajata dva problema. Tisto, kar so danes sodišča dobila s sodnimi taksami in so v pomembnem delu doprinesla v proračun, danes pošiljamo notarjem in odvetnikom. To je eno. In drugo vprašanje, ki se v tem pojavlja; ja, seveda, če bi bile takse določene z zakonom, bi človek še "prijel" na to zadevo, ker pač niso in jih lahko spremenimo kadarkoli, pač na to človek ne more "prijeti". Ker ista zgodba je pri odvetnikih: ko smo jim z zakonom tarife zacementirali, je ta koalicija rekla, da ne, to ne bo tako, ampak bo tarifa določena na predlog Odvetniške zbornice Slovenije, ob soglasju ministra, ker minister pač v tem trenutku – jaz trdim, da zaradi javnosti in opozicije – ne dovoli povišanja, pa so si sami povišali s preprostim dopisom. Zdaj, pri sodnih taksah, kar se tiče tega, pri notarskih tarifah in tako naprej, lahko kadarkoli pričakujete povišanje teh zadev, pri čemer pa vsekakor niso všteti drugi stroški notarjev, ki jih bodo tako ali tako zaračunavali. Ampak, moja razprava je bila zaradi kamere in javnosti, ne zaradi tega, da bi me kdo upošteval. To pa vemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ja, najprej Jožef Jerovšek, potem pa državni sekretar. Prosim, gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Gospod predsednik, verjetno mi boste spet vzeli besedo, ker sem vam neprijeten.
Preidite k temi, gospod Jerovšek, da se vam res ne bo kaj takšnega zgodilo. Prosim, preidite k temi.
Z ugotovitvijo, da ste in se je krojila zakonodaja na tem področju pod vplivom ali 80 % tudi pod časovnim okriljem vaše bivše stranke ali sedanje stranke. In ta zakonodaja ni šla vedno v pozitivno smer. Šla je v pozitivno smer takrat, ko ni bila pod okriljem bivšega LDS-a ali sedanjih naslednikov tega. V času gospoda Šturma so se zniževale notarske tarife in marsikaj je bilo pozitivnega. In jaz imam pravico sistemsko ne zaupati v zakonodajo in izvajanje, kot se tu navaja, ker se je na tem področju toliko izrodilo v napačno smer. Takšne rešitve običajnega državljana navdajajo z nezaupanjem in prav je, da ga navdajajo z nezaupanjem, ker je bil praktično vedno doslej razočaran. Zaradi tega je treba vrniti v 39. členu, v 125.a člen obstoječega zakona, da zemljiškoknjižni predlog lahko vloži vsakdo na kateremkoli okrajnem sodišču, ki ga po prejemu pretvori v elektronsko obliko. Sodišče ga naj pretvori v elektronsko obliko in vloži v hrambo v zbirki listin. Sodišče prejem potrdi s svojim varnim elektronskim podpisom. To je enostavna rešitev in daje možnost enakopravnosti vseh državljanov in tudi zaupanje državljanov – da bo tudi državljan v tej državi imel zaupanje v pravo, kar je osnovno ustavno načelo. Žal, pod to oblastjo [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave]] in še posebej s primerom Satex, kot sem že rekel, je to zaupanje izgubil.
Hvala lepa. Dolžan sem dati naslednje pojasnilo, ker se kolegi iz LDS niso oglasili. LDS je imela, po mojem spominu, ta resor v letih od 1992 do 1996, z ministrom Mihom Kozincem približno dve leti in ministrico Meto Zupančič nekaj manj kot dve leti. Pozneje je imela v letu 2004 še nekaj mesecev pravosodno ministrico, gospo Zdenko Cerar. To je v 20 letih manj kot 5 let. Toliko, da veste, kdo je vodil, kakšen je bil delež te stranke pri vodenju tega resorja. Ker pa to ni tema ne amandmajev ne današnje razprave, za splošno informiranost pa je mogoče pomembno, dajem naprej besedo državnemu sekretarju, gospodu Škrlecu.
Hvala lepa, gospod predsednik. Naj poskušam na kratko še na tiste očitke, ki so se pojavili po mojem prvem nastopu, podati ustrezne odgovore. V zvezi s pomislekom, da s tem ko določamo kvalificirane predlagatelje, nekako omejujemo konkurenco in jemljemo posel določenemu krogu gospodarskih subjektov, naj povem, da seveda ne želimo zavirati gospodarske iniciative in ne želimo jemati posla nikomur. Vendar je tako, da je v zakonu določeno, da za plačilo lahko v sodnih postopkih zastopa stranko le odvetnik. Torej, če so to subjekti počeli proti plačilu, je to vsaj problematično. Gotovo pa ni korektno, pa tudi ne legitimno, da stranke, državljani, plačujejo gospodarskemu subjektu tisto, kar jim država sama nudi na drugem mestu. In za to gre v tem primeru. S tem želimo doseči samo to, da bo stranka tisto, kar plača, tudi dobila, in to vse na enem mestu. V zvezi z morda nejasnostjo okrog procentov. Verjetno sem številke nekoliko prehitro našteval. 40 % nepopolnih vlog se nanaša na tiste vloge, ki jih podajo državljani sami, ne na tiste, ki jih podajo notarji, tam je odstotek ustreznih vlog več kot 80 %, če me spomin ne vara, ne želim reči, več kot 90, čeprav imam v spominu številko 90, ampak iz previdnosti raje rečem 80. Kar se tiče občin. Občine so res protestirale proti prvemu predlogu, ampak ti protesti so bili podani, preden je bil predlog z amandmajem popravljen. Mi smo tem opozorilom občin zelo pozorno prisluhnili in smo se potrudili poiskati rešitev, ki bi občinam olajšala težavo, s katero so se soočile. Pri čemer pa je vendar treba povedati, da v celoti njihovim predlogom ni mogoče slediti ravno zaradi tega, ker je treba obdržati kvalificiranega konvertorja, če uporabim to grdo tujko, papirnate listine v elektronski obliki, in tega žal ne moremo zaupati občini, to lahko zaupamo samo notarju, ki je oseba javnega zaupanja, ki sicer po zakonu overja pristnost in pravilnost zapisov oziroma skladnost kopij z originalom. V zvezi s tem, zakaj pravzaprav pri občinah prihaja do problema, mislim, da je dobro, da to razjasnimo, tudi zaradi tega, da bo javnost razumela, za kaj gre. Gre za to, da danes občine ne plačujejo sodne takse. To je privilegij, za katerega ocenjujem, da je gotovo legitimen in ga nimam namena niti problematizirati. Ampak prav zaradi tega, ker občine ne plačujejo sodnih taks, seveda, za njih nastane neka nova obveza pri plačilu notarja, ki ni kompenziran na nižjo sodno takso, tako kot je to pri vseh drugih fizičnih osebah. Ampak dajmo povedati, za kakšne zneske gre, kakšen je ta strošek, ki ga bo občina imela v notarskem postopku, ko bo notar namesto njih vložil zemljiškoknjižni predlog, če se seveda ne bodo poslužili možnosti, ki jim jo novela daje. Ta strošek bo 6 evrov za nepremičnine, ki so vredne do 2 tisoč evrov, in vreden bo 12 evrov za tiste nepremičnine, ki so vredne do 11 tisoč evrov. Za nepremičnine v vrednosti do 130 tisoč pa bo ta strošek 44 evrov. Torej, vendarle ne gre za tako visoke zneske. Seveda je ob tem pomembno povedati, da smo mi z željo, da bi občinam omogočili lažje poslovanje, da jim ne bi povzročali nepotrebnih bremen, dodali določbo, ki omogoča, da bodo občinski pravobranilci popolnoma izenačeni z državnimi pravobranilci. Tak pravobranilec bo v tem lahko opravil vse naloge. Jaz razumem, da je ustanovitev pravobranilstva določen izziv za občino, ampak prosim tudi, da javnost in poslanci predvsem razumete, da je zakon o zemljiški knjigi namenjen vendarle predvsem dvema milijonoma Slovencev. In za te so postopki bistveno preprostejši. Dobili bodo profesionalno storitev, ki bo hitrejša, ki jim bo bolj dostopna in ki bo cenejša. Žal ni mogoče problema občine rešiti na drug način, kot da se sistem v celoti spremeni in potem sprememba sistema seveda nima teh učinkov, ki jih tako vztrajno ponavljamo, lažjo dostopnost, hitrejši postopek, bolj kvalitetno storitev zaradi tega, ker jo opravlja profesionalec, ki, mimogrede, tudi strožje odgovarja za tisto, kar počne. In na koncu je ta storitev za državljane seveda cenejša. V zvezi s splošno krajevno pristojnostjo na koncu, naj vendarle povem nekaj, o čemer danes ni bilo veliko govora. Splošna krajevna pristojnost in enoten informacijski sistem zemljiške knjige bo pomenil res to, da bo v zemljiškoknjižnem predlogu, ki se bo vložil za zemljišče v, recimo, Krškem odloča referent bog ve kje, morda v Murski Soboti, morda v Kopru, ne vemo. Ampak prednost tega sistema je v tem, da bo centralni sistem predloge, ki bodo z vseh strani Slovenije prihajali v to centralno zbirališče, razdeljeval tistim referentom, pri katerih je vrsta najkrajša. Kar pomeni, da bo vedno predlog prišel na najkrajšo vrsto. In to pomeni, da bo čas odločanja v vseh zadevah po celi Sloveniji enak. Danes to ni. Danes je v sodiščih, kjer imajo manj starih zadev, čas zelo kratek, na sodiščih, kjer je veliko starih zadev in kjer je predvsem veliko nepremičnin, kot na primer v Ljubljani ali Mariboru, pa je lahko čas odločanja seveda bistveno daljši. In ta nova rešitev bo omogočila tudi tistim državljanom, ki živijo v takih krajih, da bo njihova vloga obdelana enako hitro, kot katerakoli druga vloga državljana v Sloveniji. S tem se v bistvu izenačuje dostopnost do sodišča in tudi hitrost odločanja o njihovih zahtevkih, zaradi tega mislim, da to ne more biti slabo. Ali bo pa o vlogi odločal referent v kraju A ali v kraju B, pa pravzaprav ni pomembno. Važno je, da je o vlogi odločeno korektno in pravilno. Če pa je nepravilno, so pa seveda pravna sredstva, o katerih se pa itak odloča običajno v tretjem kraju, kjer je višje sodišče. Na koncu naj se vrnem na tisto, kar sem povedal že večkrat. Jaz razumem, da poslancev opozicije ne bom prepričal, da bo storitev cenejša in da njihove legitimne pravice, da ne zaupanju ministru, ne bom niti omajal, kaj šele spremenil. Ampak vendarle naj povem, v zvezi z odvetniškimi tarifami je nekorektno govoriti o tem, da so si jih odvetniki sami zvišali. Odvetniki si je sami ne morejo zvišati. Zviša jo lahko samo minister. On je ni zvišal. In je zvišal ni zaradi tega, ker je javno obljubil, da tega ne bo storil, dokler traja kriza. Če pa odvetniki sprejemajo priporočeno tarifo, je pa tako, kot sem povedal že večkrat: priporočena tarifa je stvar dogovora. Če se stranka s tem strinja, jo lahko sprejme, če se ne strinja, je odvetnik ne more zaradi tega zavrniti. Kar se tiče notarskih tarif, sem pa tudi povedal, da je v predlogu v pripravi nova notarska tarifa, ki bo v principu znižala pristojbine notarjev. Na te zneske, ki sem jih za občine omenil prej, 6, 12, 44 evrov, pa lahko še enkrat ponovim tiste številke, ki sem jih povedal že večkrat. Naj povem še to: če je pred novelo, pred amandmaji veljalo, da je pri zneskih do 1 tisoč evrov vrednosti nepremičnine končna storitev za uporabnika za 1 evrov celo dražja po novem kot po starem, sedaj po sprejemu amandmajev tega ni več. Tudi v teh primerih bo storitev, če vse ostale tako, kot je, za 4 evrov cenejša, kot je bila do sedaj. To pomeni, da res drži to, kar sem povedal že večkrat, da bo nova ureditev za stranko pri notarju cenejša od tega, kar danes lahko naredi sam; sam, s tem da k notarju v vsakem primeru mora iti, kar sem pa tudi že večkrat povedal. Mislim, da sem s tem podal odgovore na večino pomislekov, in upam, da sem pomagal lažje razumeti vsebino tega zakona, ki je vendarle velik korak naprej in zaključni korak v dolgem postopku informatizacije tega največjega korpusa na sodišču, ki se imenuje zemljiška knjiga in od katere ažurnosti in skladnosti z dejanskim stanjem je odvisna pravna varnost naših državljanov. Ta pravna varnost je danes prepuščena njihovi iniciativi, kdaj se bodo vpisali, ali se bodo, ali se ne bodo, od jutri bo tukaj bistveno bolj varovano načelo, da so vpisi v zemljiško knjigo izvedeni takoj in da zemljiška knjiga dejansko odraža tisto dejansko stanje, ki je med državljani s pogodbami ustrezno tudi dogovorjeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Najava časa je v pristojnosti vaše poslanske skupine. Želi še kdo razpravljati? Prosim, za prijavo. Besedo ima Vili Rezman.
Ko sem prvič razpravljal, sem najavil podporo temu zakonu, tako da ne vem, zakaj je gospod državni sekretar razumel nekatere razmisleke kot očitke. Jaz nisem ničesar očital, navedel sem nekaj pomislekov v zvezi z argumentacijo, ki jo je ministrstvo posredovalo nam kot odgovor na nekatere pomisleke, in izrazil sem podporo in naštel razloge, zakaj amandmaje. Mislim, da je to čisto korektno in da tudi, če se kdo s tem, kar jaz govorim, ne strinja, ima isto pravico, kot imam pravico sam se ne strinjati z nekaterimi predlogi. Tisto, kar se mi zdi, da je kljub vsemu v redu, je, če ne bo imel vsak posameznik možnosti vlagati predlogov, pomeni to verjetno eliminacijo enega dela sive ekonomije, ker so mnogi prišli do papirjev pač tako, da jim je sosed za kakšen majhen prispevek, recimo, to naredil in morebiti to povzroča tiste nepopolne vloge, o katerih je tukaj govor. S tem se jaz strinjam. Vendar pa kljub temu mislim, da bi morali dopustiti, da tisti, ki znajo, ki so registrirani, ki zaposlujejo, ki plačujejo davke, itd., to dejavnost opravljajo. Do sedaj so jo v glavnem znali in jaz sem prepričan, da nepopolne vloge niso prihajale predvsem iz njihovih vrst, če pa so, bi pa morali biti za to narejena analiza, ki bi nam bila predstavljena in predlagani ukrepi, ki bi lahko to spremenili. Torej, moje zavzemanje je samo zavzemanje za to, da se razen tistim, ki jim sedaj omogoča zakon, bi rekel, opravljanje teh storitev, omogoči to tudi profesionalnim gospodarskim subjektom in lokalnim skupnostim. Kar se pa lokalnih skupnosti tiče, sem prej vprašal, ali obstaja – domnevam, da ne, ker gospod sekretar ni nič odgovoril na to vprašanja – analiza o delovanju občinskih pravobranilstev. In če se malo pošalim za sklep: pravobranilstvo, ki je v zakonu omogočeno in ki ga nihče ne uporablja, je približno tako kot možnost, da klošar spi v hotelu, samo da ima te realne možnosti.
Hvala lepa. Besedo ima Milan Gumzar. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Hvala za besedo. Naj mi bo dovoljeno, gospod predsednik, da najprej seveda pozdravim goste, ki so na balkonu. Gostje prihajajo iz občinskega odbora LDS iz Benedikta in so tudi pravzaprav najbolj zaslužni, da jaz danes sedim v Državnem zboru, pa bom prevzel kritiko.
Prevzemite kritiko. To se ne dela, čeprav so gostje vedno dobrodošli, ampak individualnega pozdravljanja ni.
Hvala in se oproščam, zdaj pa takoj k Zakonu o zemljiški knjigi. Mi v Poslanskem klubu LDS smo zakon v prvi in drugi obravnavi, takšnega, kot ste ga predlagali, tudi podprli. Ne moremo pa na nek način danes podpreti amandmajev, ki jih je vložila Poslanska skupina SDS, iz enega preprostega stališča. Bom sicer poskusil preprosto povedati. Naj mi državljanke in državljani ne zamerijo, da sem trdno prepričan, da je res, da vsak v tej naši državi ni sposoben vložiti zemljiškoknjižnega predloga, pripraviti prave listine za vpis, ker če bi to do sedaj bilo, ne bi bilo toliko težav, kot jih imamo danes, ko popisujemo oziroma razvrščamo nepremičnine v posamezne kategorije. Seveda, če je bilo to tako enostavno v zemljiški knjigi, bi to prakso lahko napravili tudi v zakonu o zdravstvu. V zakonu o zdravstvu bi napisali, da zdravnikov ne potrebujemo, da se lahko vsak bolni operira sam, da si lahko sam popravlja zobe in tako naprej. In kakšno stališče oziroma kaj bi se zgodilo na področju zdravstva, če bi to prepustili, tako kot zdaj nekateri želijo, da bi zemljiško knjigo prepustili čisto volonterjem, pa to mogoče občani in občanke niso. Zato na koncu želim poudariti tudi to, da smo danes v tej razpravi slišali, kot da je vse, kar je narobe v pravosodju in kar je narobe v tožilstvu, kriva Liberalna demokracija Slovenije. Gospod predsednik, jaz se vam zahvaljujem, da ste v imenu poslanskega kluba dali odgovor, da ves ta čas Liberalna demokracija Slovenije ni vodila pravosodja in tudi ni vodila javnega tožilstva. Hvala lepa.
Torej, najprej vas moram popraviti. To mnenje, svoje stališče sem povedal kot predsedujoči tega zbora, ne v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije, te pristojnosti nimam, niti je ne želim imeti. Želim vas, seveda vse vas, kolegice in kolegi, obvestiti, da so obiskovalci in gostje na tej galeriji vedno dobrodošli in da ni potrebe, da bi poslanke in poslanci iz klopi posebej pozdravljali te goste. To je navada in običaj in bi prosil, da se tudi ob drugih prilikah tega držimo. Tako smo se pač nekako navadili na to. Dobro. Želi še kdo razpravljati? Ni replike na to. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da o predloženih amandmajih ne želi nihče več razpravljati. Ker ne želi več nihče razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 23. 11. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODNIH TAKSAH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima Boštjan Škrlec, državni sekretar Ministrstva za pravosodje. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Naj predstavim Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah, ki je danes v drugi obravnavi. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah temelji na enakem konceptu kot veljavni zakon in s tem predstavlja njegovo nadgradnjo. Večina predlaganih sprememb je pripravljenih na podlagi predlogov sodišč, ki so izvajalci tega zakona in ki so pri svojem delu ugotovili določene pomanjkljivosti. Najpomembnejše novosti v okviru normativnega dela zakona so naslednje. V postopku odločanja glede obveznosti plačil sodnih taks, kot so odločanje o predlogu za oprostite, odlog ali obročno plačilo sodnih taks, odločanje o ugovoru zoper plačilni nalog po zakonu o sodnih taksah 1 in podobno, se bodo smiselno uporabljali procesni zakoni, ki veljajo za postopke, za katere se sodne takse tudi plačujejo. Ta rešitev je bila do sedaj v praksi namreč nejasna in predmet različnih razlag. V zvezi s postopkom plačevanja sodnih taks bo določena obveznost taksnega zavezanca, da pri plačilu navede ustrezno referenco ali pa sodišču predloži potrdilo o plačilu. S tem bo sodiščem prihranjeno dodatno delo v zvezi z iskanjem plačil sodnih taks v posameznih postopkih. Izrecno bo določeno, kdaj se bo taksa štela za plačano, v zakon pa bodo vključene tudi nove določbe glede pravočasnosti plačila takšnih taks. Na področju taksnih oprostitev bo na novo določena taksna oprostitev za centre za socialno delo, kadar so predlagatelji v postopkih za ureditev osebnih stanj in družinskih razmerij. Taks po novem ne bo treba plačevati tudi v upravnih sporih o priznanju mednarodne zaščite po zakonu, ki tako zaščito ureja. Sodišče bo lahko stranki odložilo plačilo taks najdlje do izdaje odločbe, glede obročnega odplačevanja pa ne bo nobenih časovnih omejitev več. Uvedena bo domneva, po kateri se bo štelo, da bi bila s plačilom taks občutno zmanjšanja sredstva, s katerimi se preživlja oseba ali njen družinski član, če stranka prejema denarno socialno pomoč. To v bistvu pomeni, da bo taka stranka oproščena plačila sodnih taks. V postopku odločanja o predlogu za oprostitev, odlog ali obročno plačilo bo vzpostavljen sistem varovanja podatkov, na ta način bodo preprečeni posegi nepoklicanih v podatke, ki govorijo o premoženjskem stanju prosilcev. V okviru taksne tarife se predlaga izpopolnitev sistema sodnih taks in njegova uskladitev s spremenjenimi procesnimi predpisi. V nadaljevanju naj omenim nekatere bistvene novosti tega dela. Na novo bodo določene takse za postopek izdaje evropskega plačilnega naloga; za evropski postopek v spornih majhne vrednosti; za postopek za ureditev medsebojnih razmerij v primeru gradnje čez mejo nepremičnine; za postopek za vzpostavitev etažne lastnine in za postopek za določitev pripadajočega zemljišča k stavbi ter nekatere takse za postopek o prekrških. Uvedene bodo tudi posebne omejitve, pri večini taks za stečajni postopek na največ 2 tisoč evrov, povprečne takse za postopek prisilne poravnave na največ 2 tisoč evrov, pri taksi za overitve na največ 50 oziroma 25 evrov in taksi za pravno pomoč na največ 2 tisoč evrov. Odpravljata se taksa za prijavo terjatev v insolventnih postopkih in taksa za postopek o predlogu za odpust obveznosti pri osebnem stečaju. S tem želimo olajšati položaj tistih, ki so v take postopke vpleteni. Takse za zemljiškoknjižni postopek bodo temeljito spremenjene. Taksa za postopek o predlogu za vknjižbo lastninske pravice kot najaktualnejše izmed njih se bo po novem odmerjala po posebni lestvici glede na vrednost nepremičnine, pri kateri se zahteva vknjižba, in bo v povprečju za 35 % nižja od sedaj veljavne takse. Znižanje te takse je povezano z znižanjem stroškov poslovanja sodišča, ki je posledica uvedbe novosti, o katerih smo razpravljali pod prejšnjo točko z novelo zakona o zemljiški knjigi. To so bistvene spremembe in dopolnitve, ki jih s tem predlogom zakona predlagamo. Poslancem seveda predlagam, da predlagano novelo podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora dr. Vinku Gorenaku.
Hvala lepa. Ta zakon je Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje obravnaval na 24. seji 4. novembra letošnjega leta. Vlada je predlagatelj. Na zahtevo skupine poslank in poslancev je Državni zbor 28. 9. 2010 o predlogu zakona že opravil splošno razpravo in sklenil, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Gradiva, ki smo jih imeli, so bila: predlog zakona, mnenje Sodnega sveta, mnenje Zakonodajno-pravne službe, popravek mnenja ter mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev z dne 27. 10. 2010. K predlogu zakona so bili za obravnavo na matičnem delovnem telesu vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin. Predlagatelj – torej Vlada in v njenem imenu državni sekretar gospod Škrlec –, vsebina pojasnil je podobna, zato je ne bi ponavljal. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe gospa Marta Briški pa je povedala, da amandmaji koalicijskih poslanskih skupin v pretežni meri sledijo pripombam iz njihovega pisnega mnenja in izboljšujejo zakonsko besedilo ter prispevajo k večji pravni varnosti. Dodatno je predstavila pripombe k 12., 28. in 29. členu in pomislek službe k amandmaju k 43. členu, ki določa uveljavitev zakona na dan 1. januar 2011. Tako oblikovana uveljavitev določila ni najustreznejša, saj zaključka zakonodajnega postopka ni mogoče natančno predvideti, upoštevaje seveda tudi možnost veta in referenduma, po njenih besedah. Določbo je treba pretehtati tudi z vidika vezanosti tega predloga zakona na predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zemljiški knjigi. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Komisije Državnega sveta. Ta zakon podpira. Odbor se je seznanil tudi s pisnim mnenjem Sodnega sveta, iz katerega izhaja, da Sodni svet predloga zakona ne podpira v celoti. Sodni svet v mnenju še ugotavlja, da predlog ne temelji na prehodnih strokovnih analizah in spreminja ter zapleta že utečen sistem, hkrati pa predlagane rešitve niso dovolj domišljene. V razpravi o posameznih členih je bila izražena podpora amandmaju k 37. členu, ki znižuje sodno takso v predlogu za vknjižbo lastninske pravice. Z znižanjem taks v zemljiško-knjižnem postopku v povezavi z rešitvami v Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zemljiški knjigi je pomembno zagotoviti, da stranka pri vložitvi zemljiško-knjižnega predloga ne bo imela večjih stroškov, kot jih je imela do sedaj. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije k 2., 3., 5., 7., 8., 16., 17., 28., 33., 37., 42. in 43. členu. Odbor je potem glasoval tudi o vseh členih zakona, vključno z amandmiranimi. Integralno besedilo zakona je sestavni del poročila. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 20. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo opravili v torek, 23. 11. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU ZA KULTURO 2008–2011. Predlog resolucije je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije bi moral dati besedo predstavnici Vlade. Mene so pravkar obvestili, da je na poti – tri minute. Odločil sem se, da ta čas dam, ker potem v razpravi ministrica nima več besede. Torej bomo počakali – brez prekinitve. Vidim, da ni nasprotnih ugovorov. Te tri minute izjemoma damo, torej nadaljujemo ob 11.54.
Kolegice in kolegi, mislim, da nam ne bo treba čakati tri minute. Besedo dajem predstavnici Vlade gospe Majdi Širca, ministrici za kulturo.
Hvala lepa. Opravičilo za teh nekaj minut zamude: dejstvo je, da je danes dan splošnih knjižnic in da smo na Ministrstvu za kulturo obeležili ta dan tudi z donacijo tistim knjižnicam, ki živijo na območjih, kjer je brezposelnost večja, kot bi bilo prav, da bi bila. Z današnjo dopolnitvijo Nacionalnega programa za kulturo lahko rečem, da se bo ta dopolnitev zgodila pod nekim sloganom, ki bi mu lahko dejali, "ni kulture brez arhitekture". Ob letošnjem poročilu o izvajanju Resolucije o Nacionalnem programu za kulturo 2008–2011, v poročilu za leto 2009, je Vlada predlagala, zakon ji namreč to možnost daje, dopolnitev obstoječe resolucije. Tovrstna dopolnitev se je zgodila prvič, odkar ima slovenska kultura nacionalni program. Zgodila se je z razlogom, saj v nacionalnem programu za kulturo arhitekture in arhitekturne krajine sploh ni, kar se nam zdi velika pomanjkljivost. S to dopolnitvijo vračamo veljavo arhitekturi in dajemo težo prostoru, ki ga arhitektura v veliki meri definira, nadgrajuje in seveda tudi oblikuje. Prostor, v katerem živimo in ustvarjamo, ima za narodno in kulturno identiteto Slovenije izjemen pomen, pravzaprav podoben pomen, kot ga ima slovenski jezik. Nedvomno je skrb za kulturo oblikovanja in vzdrževanja naselij, urbanih prostorov in krajine ključnega pomena za zdrav razvoj družbe. Zaradi različnih razvojnih potreb, ambicij pa tudi vpliva kapitala je naš prostor še posebej ranljiv. S cilji in ukrepi, ki jih navajamo v nacionalnem programu za kulturo, želimo izpostaviti arhitekturo, kulturno dimenzijo in kakovost našega bivalnega prostora. Arhitektura, krajinska arhitektura in prostorska ureditev bodo s tem, ko vstopajo v polje kulture, dobile družbeno priznanje, povečala pa se jim bo tudi družbena odgovornost. S podrobnimi ukrepi, usmerjenimi v ozaveščanje pa tudi v izobraževanje splošne javnosti o tem, da je prostor, ki ga oblikujemo, tudi prostor, ki oblikuje nas same. To želimo poudariti. Naj povem, da je Ministrstvo za kulturo v letošnjem letu naredilo uvodni korak k drugačnemu dojemanju arhitekture in planiranja že s tem, da je Arhitekturni muzej v Ljubljani dvignilo na nacionalno raven. In če tudi gre za dopolnitev, ki je podana tik pred iztekom veljavnosti resolucije nacionalnega programa za kulturo, naj povem, da bo področje arhitekture in krajinske arhitekture umeščeno tudi v novo resolucijo o nacionalnem programu za kulturo, ki ga na Ministrstvo za kulturo pripravljamo in ga želimo kmalu tudi posredovati v javno razpravo. Poglavja, kot so definirana s to dopolnitvijo, ki verjamem, da jih boste sprejeli in tudi potrdili, vsaj na Odboru za kulturo je bila taka volja poslank in poslancev izražena. S to dopolnitvijo in oblikovanjem ciljev in ukrepov, kot so definirani v tej dopolnitvi, verjamemo, da bomo tudi v naslednjem nacionalnem programu za kulturo po letu 2011 vzdrževali znotraj področij, ki se ukvarjajo in ki zajemajo širše področje kulture, tudi arhitekturo in krajinsko arhitekturo oziroma vse tiste širše plasti, ki se dotikajo oblikovanja prostora. Ponavljam, ta prostor je, še posebej v zadnjih časih, ko se postavlja pod vprašaj ne samo zelenje v naših okvirih, ampak tudi v kontekst novih in sodobnih prijemov, zelo pomemben, zagotovo tudi za družbo zelo koristnen. Hvala vam lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Majdi Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, poslanke in poslanci! Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je Predlog resolucije o spremembah in dopolnitvah Resolucije o Nacionalnem programu za kulturo 2008–2011 obravnaval na 22. seji 4. novembra letos. Predstavnica predlagateljev, ministrica Majda Širca, je uvodoma podala dopolnilno obrazložitev k predlogu resolucije. Povedala je, da se bo arhitektura z vključitvijo v Resolucijo o Nacionalnem programu za kulturo 2008–2011 podprla kot dejavnost kulturnega oblikovanja fizičnega in družbeno funkcionalnega prostora, zaokrožila pa se bo tudi celota kulturnih in umetniških dejavnosti. Menila je, da bo arhitektura s svojo umestitvijo pridobila družbeno priznanje, doživela dodatno podporo, povečala pa se bo tudi družbena odgovornost. Zakonodajno-pravna služba je predlog resolucije preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika ni imela pripomb. Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport je v svojem mnenju predlog resolucije podprla, menila pa je, da je za povezovanje gospodarskega razvoja z upravljanjem nepremične dediščine nujno medresorsko sodelovanje z Ministrstvom za okolje in prostor. Ustno je mnenje na seji odbora predstavil Anton Peršak. Odbor je obravnaval besedilo v skladu s 126. členom Poslovnika ter opravil razpravo in glasovanje o posameznih delih predloga resolucije. V okviru razprave so nekateri člani odbora menili, da se Nacionalni program za kulturo ne bi smel pogosto spreminjati, ker s tem izgublja strateško veljavo, drugi pa so njegovo spreminjanje podprli, če gre pri tem za transparentne spremembe, ki se sprejemajo po enaki proceduri kot krovni akt. Nekatere je zanimala tudi nova vloga javnega zavoda Muzeja za arhitekturo in oblikovanje. Ministrica je pojasnila, da se muzej razvija v osrednje nacionalno arhitekturno središče in ključno ustanovo za področje arhitekture v Sloveniji. Muzej bo z razstavno, izobraževalno, raziskovalno, založniško in dokumentacijsko dejavnostjo povezoval ustvarjalce, uporabnike in sorodne ustanove na področju arhitekture in oblikovanja. Vlada je že sprejela ustanovitveni akt novega muzeja za arhitekturo in oblikovanje, sredstva za njegovo delovanje pa bodo zagotovljena v proračunu. Med razpravo je član odbor izrazil tudi skrb glede varovanja pomorske kulture v Sloveniji. Predlagal je, da bi se lahko nacionalni program za kulturo v prihodnosti dopolnil tudi s tem segmentom. Večinsko mnenje razpravljavcev pa je, da je prav, da se arhitektura uveljavlja kot samostojno poglavje v nacionalnem programu za kulturo. Po končani razpravi o posameznih poglavjih predloga resolucije je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval še o vseh poglavjih predloga resolucije in jih sprejel. Glede na to, da Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matično delovno telo k Predlogu resolucije o spremembah in dopolnitvah Resolucije o Nacionalnem programu za kulturo 2008–2011 ni sprejel nobenega amandmaja, odbor ugotavlja, da se na seji Državnega zbora razpravlja in glasuje o predlogu resolucije v predloženem besedilu, ki je objavljeno na spletnih straneh Državnega zbora, v Poročevalcu z dne 2. septembra 2010, oziroma v računalniškem omrežju Državnega zbora. Hvala.
Hvala, gospa predsednica odbora. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo v imenu Poslanske skupine SLS ima gospod Jakob Presečnik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski ljudski stranki se zavedamo pomena, ki ga je v preteklosti imelo oziroma ga ima kultura za ohranitev slovenskega naroda, in smo prepričani, da mora biti ohranjanje kulture, naroda in njegove kulturne dediščine ena izmed najpomembnejših prioritet naše države. Le tako je mogoče ohraniti našo narodno in kulturo identiteto. Tudi prostorska kultura, ki zajema arhitektu, krajinsko arhitekturo, urbanizem ter industrijsko in grafično oblikovanje, mora dobiti svoje mesto v Resoluciji o Nacionalnem programu za kulturo, zato v Slovenski ljudski stranki pozitivno ocenjujemo predlog za spremembo resolucije. Menimo, da je arhitekturi potrebno dati mesto, ki si ga zasluži tudi v nacionalnem pomenu, zato tudi podpiramo programsko in vsebinsko preoblikovanje arhitekturnega muzeja v javni zavod Muzej za arhitekturo in oblikovanje, ki s to novelo postaja nacionalno kulturno središče in bo s svojo dejavnostjo povezoval tako strokovno kot laično javnost ter ostale uporabnike na področju arhitekture in oblikovanja. V Slovenski ljudski stranki se zavedamo veličine našega največjega arhitekta Jožeta Plečnika in pomena njegovega dela za kulturo slovenskega naroda, vendar pa je treba arhitekturno dediščino zaščititi na področju celotne države, ne le del nekaterih arhitektov. Pozdravljamo tudi usmeritev resolucije, kar se tiče štipendiranja mladih ustvarjalcev, ki delujejo na področju tako imenovane prostorske kulture, saj se mora perspektivne mlade ustvarjalce z ustreznimi spodbudami še dodatno motivirati in jim omogočiti finančno ali kakšno drugo pomoč. Vlaganje v mlade arhitekte in urbaniste je konec koncev vlaganje v prihodnost prostora, v katerem živimo in delujemo, ter posledično tudi v prihodnost kulture slovenskega naroda. Poudariti je treba tudi določbo novele resolucije, ki zadeva vključitev urbanističnih rešitev v vse sektorje vladne politike, tudi na področju kmetijskih zemljišč. Prevečkrat smo namreč priče sumljivim izkoriščanjem najkvalitetnejših kmetijskih zemljišč in spremembam njihove namembnosti, kar lahko ceno zemljišča poviša tudi za več 10-krat. Za tem stojijo interesi kapitala, ki povozijo interese ostalih udeležencev, tudi kakšen arhitekt ali drug strokovnjak kdaj zamiži na eno oko. Interesi kapitala se velikokrat požvižgajo tudi na arhitekturno dediščino, velikokrat neposredno vplivajo na propadanje posameznih stavb in izumiranje starih mestnih jeder. Če pa se propadajoče stavbe slučajno obnavljajo, se velikokrat obnavljajo z neprimernimi, nekvalitetnimi materiali. Upamo, da se bo to s predlaganimi spremembami vsaj omejilo, če že ne povsem odpravilo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da so predlagane rešitve v Predlogu resolucije o spremembah in dopolnitvah Resolucije o Nacionalnem programu za kulturo 2008–2011 dobre in tudi potrebne. Želimo si le, da bi se te rešitve, predvsem kar se tiče vmešavanja kapitala v arhitekturno stroko, tudi implementirale v realnosti. Zato bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagane spremembe resolucije tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil mag. Vasja Klavora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovane poslanke in poslanci! Z resolucijo začrtan nacionalni program za kulturo 2008–2011 je za to obdobje napovedal prioritete, cilje in ukrepe, ki naj bi zagotovili dobre pogoje za trajnostni in celostni obstoj že doseženega in nadaljnjega razvoja slovenske kulture. Od vitalnosti vseh kulturnih elementov in vizij ter njihovega udejanjenja je odvisna prepoznavnost domačih kulturnih značilnosti in njihovo mesto v široki paleti pestre evropske in svetovne kulturne raznolikosti. V naši poslanski skupini menimo, da ima pomembno vlogo pri tem tudi nacionalni program za kulturo kakor tudi, da morajo biti smernice postavljene tako, da bo področje dovolj fleksibilno urejeno in dovzetno za potrebna prilagajanja spreminjajočim se potrebam in trendom. V naši poslanski skupini razumemo kulturo kot celoto, ki je tako obravnavana izkaz identitete slovenskega naroda. Predlagane spremembe Resolucije o Nacionalnem programu za kulturo težijo k večji vključenosti oziroma celovitejši obravnavi arhitekture in krajine kot enega izmed enakovrednih nosilcev kulturne dediščine, ki slovenskemu prostoru daje značilno identiteto. Strinjamo se, da se to področje zaokrožuje skozi celoto kulturnih in umetniških dejavnosti v tesni povezanosti z umeščanjem v vse segmente družbenega življenja. Zlasti pa je pomembno, da arhitektura deluje tudi kot tehnično-gradbena dejavnost in razvojno-gospodarska dejavnost. S predlagano novelo Resolucije o Nacionalnem programu za kulturo se dopolnjuje vloga arhitekture, posveča se ji večja skrb, ki pa se v samem delovanju Ministrstva za kulturo že udejanja. Naša poslanska skupina predlagano dopolnitev podpira. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! S predmetnim Predlogom resolucije o spremembah in dopolnitvah Resolucije o Nacionalnem programu za kulturo želimo vključiti in opredeliti pomen področja arhitekture. Tudi v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke se s predlogom strinjamo. Kot vidimo, obstaja glede tega tudi celotno politično soglasje. Verjetno se vsi strinjamo, da predstavljata arhitektura in oblikovanja prostora pomemben del nacionalne kulture in bo tudi naprej treba tej tematiki posvečati zadostno mero pozornosti. Zaščita arhitekturne dediščine v Sloveniji sicer obstaja in se tudi izvaja, žal pa je bil v preteklosti odnos do tega področja marsikje v lokalnih območjih širom Slovenije tudi neprimeren, nesprejemljiv in so zato posledice opazne v nekaterih okoljih. Arhitekturna kulturna dediščina kot tudi sama slovenska krajina vsekakor predstavljata in označujeta našo identiteto. Zato je skrb za ohranjanje in vzdrževanje takšne dediščine naša dolžnost, morebiti ne samo z resolucijami in programi, temveč tudi zakonsko vključena v politiko trajnostnega razvoja. Več pozornosti in energije bi bilo treba usmeriti v ozaveščanje, izobraževanje širše javnosti. Ne bi škodila revidiranje izobraževalnih programov za osnovne in srednje šole in primerna vključitev tega področja v vsesplošno izobraževanje na osnovni ravni. To je samo eden od predlogov, ki ga podajamo v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke. Vsekakor pa smo pri obdelavi tega, za slovensko nacionalno identiteto pomembnega vprašanja prišli tudi do zaključka, da bi bilo treba takšna področja tudi zakonsko doreči in strožje opredeliti oziroma zaščititi. Toliko v razmislek predstavniku ministrstva. Vsekakor pa je treba zagotoviti tudi ustrezne pogoje v namen izvajanja učinkovitega varovanja, prenove, obnavljanja nepremične kulturne dediščine, kot tudi izvajanje ustreznega načrtovanja prostora v širšem pomenu. Pozornost bo potrebno posvetiti tudi večji, boljši prepoznavnosti slovenske arhitekture in zagotoviti ustrezno izvajanje urbanističnih posegov v okolje, saj je prav to področje v preteklosti povzročilo nemalo škode slovenski arhitekturni in krajinski kulturni dediščini. Tukaj mislimo v prvi vrsti na stihijsko, nesistematično in marsikje v lokalnih okoljih neprimerno, amatersko in nestrokovno poseganje v okolje, mestna središča in urbanistične načrte mnogih lokalnih skupnosti. V bodoče predlagamo več nadzora in kontrole, tudi z zakonsko zavezujočimi pogoji in zahtevami s strani državnih organov, ko gre in prihaja do takih škodljivih urbanističnih posegov v lokalnih okoljih. Žal moramo priznati žalostno dejstvo, da smo oziroma so v preteklosti uničili in zanemarili marsikatere predele in arhitekturo mnogih mestnih središčih. Kot primer lahko omenim mestno središče Murske Sobote, kjer so v socrealističnih časih uničili in podrli skoraj celotno mestno središče, ki je predstavljajo enkraten vzročen primer panonske krajine, urbanizma, tudi identiteto prekmurske tradicionalne arhitekture in kulture splošno, namesto tega pa stihijsko, nesistemsko, brez vsakega reda "nastreljali" po prostoru kup kockastih socrealističnih stanovanjskih blokov in drugih neestetskih zgradb brez vsebine in kulturne duše. Žal takšne škode enostavno ni več moč popraviti in še huje je, da je takšnih žalostnih primerov v Sloveniji kritično preveč; od Primorske in Gorenjske pa do Štajerske, ker vsako tako tipično območje predstavlja pomembno in prepoznavno nacionalno identiteto Slovenk in Slovencev. Še danes lahko, žal, ugotavljamo, da ima vsakokratna nova lokalna oblast svojo predstavo o urejanju urbanističnega okolja in nemalokrat si tudi marsikateri župan domišlja, da je vrhunski poznavalec arhitekture, estet, urbanistični strokovnjak in poznavalec slovenske kulturne dediščine, da sploh ne govorim o kapitalskih nepremičninskih akterjih in dejavnikih, ki jih zanimajo samo in edino denar, dobiček in osebne koristi, ni jim pa težko prepričati ali celo nagraditi kakšnega župana in lokalnih predstavnikov oblasti za doseganja svojih dobičkonosnih poslov. Potem se lahko eni samo čudimo, ko gremo čez mejo, na primer pri nas v bližnjo Avstrijo, in občudujemo čudovito vzdrževana, obnovljena in tudi zakonsko zaščitena urbanistična središča, ki že na daleč opazno izžarevajo nacionalno identiteto in izkazano kulturno dediščino. Ko pa se vrnemo nazaj v svoje mesto, pa na vsakih 100 metrov lahko občudujemo vse povprek postavljene prodajalne, kioske bureka, kebaba in podobne neokusne, neestetske objekte, ki z ohranjanjem slovenske nacionalne identitete res nimajo nič skupnega. Upam, da smo vsaj glede tega enotnega mnenja v Državnem zboru. Kot sem že uvodoma omenil, v Slovenski nacionalni stranki pričakujemo od aktualne izvršne oblati, Ministrstva za kulturo in tudi Ministrstva za okolje in prostor, da pripravijo ustrezne zakonske predloge, namen sanacije obstoječega stanja in zagotavljanja uresničitve vsebine in ciljev, ki so opredeljeni v nacionalnem programu za kulturo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavila gospod Miran Jerič.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovana gospa ministrica za kulturo, kolegice poslanke, kolegi poslanci! S Predlogom resolucije o spremembah in dopolnitvah Resolucije o Nacionalnem programu za kulturo 2008–2011 se v resolucijo umešča novo poglavje z naslovom Arhitektura in krajina kot kulturna vrednota. Beseda arhitektura se v tej resoluciji pojmuje kot krovni pojem, ki povezuje tako prostorsko načrtovanje oziroma ustvarjanje s področja arhitekture, krajinske arhitekture in pa urbanizma. V Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da je že skrajni čas, da si zastavimo in odgovorimo na vprašanje, kako v Sloveniji izkoristiti primerjalne prednosti, kako s prostorskega vidika bogatiti Evropo. Kaj bo oziroma kaj je tisto, kar bo Slovenijo v Evropi določalo kot posebno? Postaviti bi morali jasno strategijo ustvarjanj možnosti, in to na vseh področjih, ki tako ali drugače prispevajo k oblikovanju, upravljanju in ohranjanju prostora. Pogledi na prostor so lahko zelo različni, tudi konfliktni. Obstaja namreč mnogo interesov za urejanje in posegov v prostor, ob tem pa lahko trdimo, da je na vseh ravneh prostorskega načrtovanja kapital tisti, ki pritiska, prostor pa je tako ali drugače vedno omejen oziroma dragocen. Zato je treba razmišljati o potencialih prostora in iz tega razvijati tudi lastno prostorsko identiteto. V Sloveniji nastaja nova prostorska realnost, skozi katero se močno razkriva tudi naša identiteta. Denimo razpršena enodružinska gradnja, ki najbolj kruto posega po idiličnem prostoru, hkrati pa je pri nas najbolj zaželena oblika bivanja. Tako postaja del skomercializirane krajine, ki oblikuje globalizacijske procese urbanizacije, novi centri, ki požirajo prostor, ne da bi se vanj umeščali s kakšnim globljim načrtovalskim strokovnim razmislekom o tem, kam se umeščajo, kako se umeščajo, na kakšen način lahko v svojo novo funkcijo vpnejo že v neko obstoječe. Danes se te spremembe dogajajo zelo hitro in če se, denimo, peljete od Ljubljane do Celja, kot ugotavljajo in nas opozarjajo krajinski arhitekti, je tega, kar bi z veseljem pokazali tako Evropi kot svetu, zelo malo. Ta del je zelo razpršeno poseljen, zelo enak in tudi rabe so se na nek način poenotile. Raznolikega ga dela samo še reliefna podlaga. Podobno sliko pa lahko opažamo pravzaprav povsod po Sloveniji. Kljub navedenemu ozemlje Slovenije še vedno razpolaga z bogastvom različnih vzorcev poselitve krajinskih oblik in arhitekture. Nepremična kulturna dediščina z naselji, stavbami, vrtovi, parki in krajino je tako nezamenljiv sistem, ki slovenskemu prostoru daje značilno prepoznavnost. Ne nazadnje ima prostor, v katerem živimo in ustvarjamo, za narodno in kulturno identiteto Slovenije, to spoznava tudi vse več ljudi, enakovreden pomen kot slovenski jezik. Skrb za kulturo oblikovanja in vzdrževanja naselij in krajine in arhitekture je zato za zdrav razvoj družbe ključnega pomena. Zaradi navedenega bomo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije z veseljem podprli navedeno resolucijo, ki je usmerjena v krepitev dvigovanja avtentične kakovosti arhitekture in prostorih ureditev ter v sodobno ter skladno nadgrajevanje identitete prostora v Sloveniji, poleg tega pa tudi k spodbujanju ozaveščanja in izobraževanja splošne javnosti in vzpostavitvi skupnih razumljivih meril kakovosti arhitekture, krajinske arhitekture in prostorskih ureditev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine narodnih skupnosti bo predstavil dr. Laszlo Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Predlog resolucije o spremembah in dopolnitvah Resolucije o Nacionalnem programu za kulturo 2008–2011 podpiramo, ker si arhitektura in krajina kot posebni vrednoti zaslužita to posebno pozornost. Sicer se načelno strinjamo z opozorilom, da se besedilo resolucije naj ne bi pogosto spreminjalo, vendar v tem primeru gre za upravičeno dopolnitev. V okviru dopolnitve podpiramo tudi vsebinsko nadgradnjo Arhitekturnega muzeja Ljubljana v javni zavod Muzej arhitekture in oblikovanja, vendar pri tem opozarjamo na pričakovanje, da naj se z nadgradnjo ne zgodi zgolj centralizacija koordiniranja te pomembne dejavnosti, temveč predvsem večja strokovnost, ki je sicer tudi nakazana, ter možnost tudi izražanja specifičnosti izražanja posameznih arhitekturnih območij v Sloveniji. Nedvomno je, da so že večkrat omenjena pomorska arhitektura, pa tudi panonska, gorska, pa še katera pomembni elementi te celote. Skratka, menimo, da ohranjanje tudi te specifičnosti mora postati pomembna naloga tega novega oziroma preoblikovanega javnega zavoda. Na koncu naj še izrazim podporo resoluciji, torej ta predlog bova podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Samo Bevk.
Hvala za besedi, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Resolucija o Nacionalnem programu za kulturo predstavlja temeljni dokument kulturne politike za zagotavljanje javnega interesa na tem področju. Na deklarativni ravni zajema vsebinske argumente za pripravo vsakoletnega proračuna v smeri delovanja pristojnega ministra in vlade, določa prioritete vlaganj v javno kulturno infrastrukturo, ki imajo podlago tudi v tako imenovanem zakonu o kulturnem evru, ter ne nazadnje nudi priložnost za vsakoletno razpravo o stanju tega konstitutivnega elementa nacionalne identitete pri nas. Resolucija o Nacionalnem programu za kulturo je živ dokument, da v njenem uresničevanju poteka vsakoletna razprava na matičnem delovnem telesu, kar dopušča odmevno kritično presojanje minulih dosežkov. V letu 2009 pa se je prvič zgodilo, da je razprava na odboru spodbudila sprejem sklepa, ki je pristojnemu ministrstvu predlagal dopolnitev resolucije s področjem arhitekture. S tem dajemo temeljnemu kulturnemu dokumentu še večji pomen, hkrati pa izražamo podporo vsem institucijam in posameznikom, ki ustvarjajo na področjih arhitekture, krajinske arhitekture in urbanizma. Dopolnitev predstavlja tudi dobro podlago za pripravo novega nacionalnega programa za kulturo. Arhitektura na Slovenskem je nemi, a še kako opazen pričevalec družbenega življenje minulih stoletij. Država skuša po najboljših močeh poskrbeti za ustrezno varstvo, zato je večina pomembnih stvaritev zaščitena kot spomenik državnega pomena. To zagotavlja njegov nadaljnji obstoj in omogoča dostop širokim množicam, ne glede na to, ali je spomenik v državni ali zasebni lasti. Pri tem je treba posebej poudariti zaščito Plečnikovega opusa v Ljubljani, ki se je zgodila v preteklem letu. Odločitev Ministrstva za kulturo razumemo tudi kot razmislek v smeri vpisa dediščine Jožeta Plečnika na seznam svetovne dediščine Unesca. Poleg tega pa bo imela spodbudne učinke za promocijo glavnega mesta in države sploh. Predlog sprememb in dopolnitev resolucije poleg deklarativnega poudarka arhitekturi definira tudi novoustanovljeni muzej za arhitekturo in oblikovanje kot osrednje arhitekturno središče pri nas. Preoblikovanje nekdanjega muzeja v občinski lasti je v javnosti vzbudil velik odmev. Je vendarle udejanjilo dolgoletna prizadevanja tamkaj zaposlenih, da preidejo pod okrilje države. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo prenos ustanoviteljskih pravic z občine na državo, hkrati pa pričakujemo zgledno sodelovanje obeh pri varovanju Plečnikove hiše in čim prejšnji prenos Plečnikove zbirke v okvir Muzeja arhitekture in oblikovanja. Na koncu naj še opozorim, da smo Socialni demokrati v preteklem mandatu tudi z amandmajem k Resoluciji o Nacionalnem programu za kulturo 2008–2011, ki žal ni bil sprejet, večkrat opozorili na potrebo zagotavljanja javnih sredstev za umetniško opremo ob novogradnjah stavb ali prenovi stavb, ki imajo status kulturnih spomenikov. Upamo, da bo naša iniciativa v prihodnje udejanjena v obliki zakona ali kakšne druge oblike, kot je ob razpravi napovedovala ministrica za kulturo, gospa Majda Širca. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo Predlog resolucije o spremembah in dopolnitvah Resolucije o Nacionalnem programu za kulturo 2008–2011 podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Aleksander Zorn.
Spoštovani! Predlog resolucije o spremembah in dopolnitvah Resolucije o Nacionalnem programu za kulturo 2008–2011 bomo v Slovenski demokratski stranki podprli, kakor smo jo tudi na Odboru za kulturo. Predlog umešča besedo in pojem arhitektura in krajina tako, da podpira oboje kot kulturno dejavnosti; oblikovanje fizičnega prostora z umetniško dimenzijo. To se nam zdi umestno in na to ni moč imeti kakršnihkoli načelnih pripomb. Obstaja pa še nekaj pomislekov. Prvič. Nacionalni program za kulturo je strateški program, je hrbtenica kulturnega razvoja, je usmeritev, ki mora držati vrsto let, vsaj deset, sicer bo postal akt, ki se ga lahko vsako leto poljubno spreminja, dopolnjuje in proračunsko omejuje. Glede na to, da smo doživeli kar tri popravke proračuna, mislim, da se v prvem letu obeta temu programu vsaj precej negotova prihodnost in ne bo več strateški program. Druga stvar, ki je s tem v zvezi. Predlog vključitve javnih arhitekturnih in urbanističnih natečajev sektorja vladne politike – to deklarativno piše, da pomeni, da se bo Vlada odločala o razpisih kot Vlada v celoti –, odpira tudi tisto vprašanje, o čemer smo pred dnevni razpravljali – totalna razprodaja gradov, ki smo jim priča. To se nam zdi v popolnem neskladju s tem visokim kulturnim besedilom, ki omenja arhitekturo in krajino kot trajno vrednoto in dimenzijo slovenstva. In naprej nekaj drobnih stvari. Uvedba delovnih štipendij za ustvarjalce na področju arhitekture in krajinske arhitekture naj ne bi imela finančnih posledic za javna sredstva oziroma za proračun. Ne vem, ali bodo te štipendije tako pičle ali pa jih ne bo, da ne bo nobenih posledic. Zelo podobno se sprašujem, kaj se bo zgodilo z Arhitekturnim muzejem Ljubljana, ki se bo spremenil v Muzej arhitekture in oblikovanja, kar je tudi umestno, pa vendarle – ali bodo tudi tukaj kakšne finančne posledice in kako se bodo te zares kazale? Bodo sredstva za njegovo delovanje zagotovljena v državnem proračunu? Ali jih zdaj ni? Kako bo to? Morda je vendarle pomanjkljivo tudi to, da poleg navedenega, se pravi arhitekture in krajine, nimamo v nacionalnem programu, in bi lahko prav zdaj hkrati s tem tudi odprli, varovanje pomorske kulturne dediščine v Sloveniji. In zadnjič. Varovanje Plečnikove arhitekturne dediščine in varovanja Plečnikovih tržnic ter garaž pod tržnico. Ministrstvo za kulturo je z odlokom o prenehanju veljavnosti Odloka o začasni razglasitvi Plečnikovih tržnic v Ljubljani za kulturni spomenik državnega pomena nesorazmerno poseglo v navedeni kulturni spomenik. In tudi to se nam zdi v neskladju z velikimi deklaracijami. Zato naj sklenem, da so načela seveda zelo dobra, praksa vladne politike pa jim je velikokrat ravno nasprotna, in tej praksi bomo v prihodnje posvetili še marsikatero bridko urico, z načeli pa se bomo seveda strinjali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Vito Rožej.
Hvale lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Ob sprejemanju poročila o izvajanju Nacionalnega programa za kulturo 2008–2011 za leto 2008 smo članice in člani Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino Ministrstvu za kulturo s sklepom predlagali, da v sprejeti nacionalni program vključi področja arhitekture in načrtovano vrednotenje ter zaščito arhitekturnih del na nacionalnem nivoju. Danes torej sprejemamo ta predlog sprememb, ki v celoti sledijo sklepom Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino iz leta 2009. Da ne bom ponavljal argumentov predhodnikov, naj tudi sam omenim zgolj, da nacionalni program za kulturo, trenutno veljavni, samo bežno omenja besedo arhitektura, ne definira politik oziroma smernic v odnosu do arhitekturnih del oziroma arhitekture in arhitekturne krajine in tudi ne določa zaščite tega področja. Zato s temi spremembami danes zapolnjujemo vrzeli v nacionalnem programu za kulturo, arhitekturo in oblikovanje prostora pa odslej razumemo kot del kulturne dejavnosti. V Poslanski skupini Zares - nova politika pozdravljamo spremembe in bomo z arhitekturo obogaten nacionalni program podprli. Prepričani smo, da s tem pridobiva ne le arhitektura, ampak celotna kultura. Želeli pa bi, da bi vsi vpleteni znali in zmogli brati nacionalni program za kulturo in ostalo področno zakonodajo takšne, kot so, ne pa zgolj tendenciozno. Potem se bomo najbrž da tudi o rešitvah v praksi lažje strinjali. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu resolucije matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni možno vlagati. Odločanje o predlogu resolucije bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili v torek, 23. novembra letos, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DELOVNEM ČASU IN OBVEZNIH POČITKIH MOBILNIH DELAVCEV TER O ZAPISOVALNI OPREMI V CESTNIH PREVOZIH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnitev obrazložitve predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, to bo dr. Igor Jakomin, državni sekretar Ministrstva za promet. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlagatelj Konfederacija novih sindikatov Slovenije – Neodvisnost je poslal zahtevo za oceno ustavnosti četrtega odstavka 2. a člena ter druge in tretje točke prvega odstavka 3. člena Zakona o delovnem času in obveznih počitkih mobilnih delavcev ter o zapisovalni opremi v cestnih prevozih. Ustavno sodišče je ugotovilo, da so navedene določbe zakona v neskladju z ustavo, ker veljajo za vse linijske prevoze potnikov enaka pravila glede delovnega časa in časa razpoložljivosti. Takšna rešitev je bila sprejeta na podlagi takratnega soglasja med socialnimi partnerji, zato se s tem predlogom zakona posebej urejajo predvsem področje delovnega časa, odmorov in časa razpoložljivosti za prevoze potnikov v linijskih prevozih, krajših od 50 kilometrov. Tako se bo za te prevoze glede odmorov uporabljal zakon, ki ureja delovna razmerja. Posledično temu bo za te prevoze odmor del delovnega časa in s tem tudi ustrezno plačan, čas razpoložljivosti in delovni čas pa bosta plačana v skladu z veljavno kolektivno pogodbo. Vrednotenje delovnega časa in časa razpoložljivosti je v zakonu z vidika zaščite voznikov. Gre namreč za posebno kategorijo delavcev, ki imajo lahko s svojim ravnanjem vpliv na varnost v cestnem prometu. V ostalih spremenjenih členih pa se izvedejo le manjši popravki zakonov v zvezi z evropskimi uredbami. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora, dajem besedo predsedniku, gospodu Janku Vebru.
Hvala za besedo. Odbor za promet je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o delovnem času in obveznih počitkih mobilnih delavcev ter o zapisovalni opremi v cestnih prevozih obravnaval na 13. seji 3. novembra leta 2010, opravil je drugo obravnavo. Zakon je v Državni zbor poslala Vlada s predlogom, da ga obravnava po skrajšanem postopku, saj gre za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona v zvezi z odločbo Ustavnega sodišča in tudi v uvodni obrazložitvi predloga zakona je predstavnik predlagatelja povedal, da se glede na odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije v predlogu zakona posebej ureja predvsem področje odmorov in časa razpoložljivosti za prevoze potnikov linijskih prevozov, krajših od 50 kilometrov. Tako se bo za ta prevoze glede odmorov uporabljal zakon, ki ureja delovna razmerja, posledično temu bo za te prevoze odmor del delovnega časa in s tem tudi ustrezno plačan. Delovni čas in čas razpoložljivosti pa bosta plačana v skladu z veljavno kolektivno pogodbo. Ker gre za posebno kategorijo delavcev, se s predloženim zakonom dodatno ureja vidik zaščite voznikov, saj imajo ti vozniki s svojim ravnanjem vpliv na varnost v cestnem prometu. Zakon je obravnavala tudi Zakonodajno-pravna služba in še posebej opozorila na pripombo k določbi tretjega odstavka novega 2.b člena, za katerega ni bil predlagan amandma. Pripomba se nanaša na načelni problem pristopa, ki "napotuje" na veljavno kolektivno pogodbo za cestni potniški promet, dodatno pa ureja tudi situacije, ko bi korektivna pogodba teh vprašanj ne uredila ali sploh ne bi bila sklenjena. V sami razpravi o zakonu je Konfederacija novih sindikatov Slovenije z dopisom 28. 10. 2010 opozorila nekatere poslance, ki so potem tudi razpravljali o tem na seji odbora, da se z vloženim amandmajem ne zagotavlja rešitve, s katero bi bila v celoti upoštevana odločba Ustavnega sodišča. Gre pa za amandma k 2. členu. Odbor je sprejel oba amandmaja poslanskih skupin Socialnih demokratov, Zares, DeSUS in Poslanskega kluba LDS. Glasoval je tudi še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Dopolnjeni predlog zakona je danes tudi pred vami na seji Državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima v imenu Poslanske skupine DeSUS gospod Anton Urh. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Pred nami je predlog novele Zakona o delovnem času in obveznih počitkih mobilnih delavcev in o zapisovanju opreme v cestnih prevozih. Glavni cilj sprememb in dopolnitev je sprejetje takih pravil glede prevozov potnikov v linijskih prevozih do 50 kilometrov, da bo zadoščeno odločbi Ustavnega sodišča. Zaradi odločbe Ustavnega sodišča so v novem 2. b členu predloga novele opredeljena posebna pravila, ki veljajo za prevoz potnikov v linijskih prevozih, krajših od 50 kilometrov. Za te prevoze se uporabljajo določbe uredbe 561/2006/ES, AETR in tega zakona, razen glede odmorov in tedenskih počitkov. Za ti dve kategoriji pa so s predlogom zakona predpisana posebna pravila. Tako se za odmore in tedenske počitke uporablja zakon, ki ureja delovna razmerja. V zvezi z odmori pa je dodana še možnost, da se za voznike, ki opravljajo prevoze na linijah, krajših od 50 kilometrov, odmor med vožnjo lahko nadomesti z več vsaj desetminutnimi odmori. Ta del določbe sedaj urejamo s tem predlogom zakona, ker je bilo prej urejeno le s kolektivno pogodbo. S predlogom zakona je urejeno tudi vrednotenje delovnega časa in časa razpoložljivosti v linijskih prevozih, krajših od 50 kilometrov. Z omejeno ureditvijo je zagotovljeno, da se v primeru prenehanja veljavnosti kolektivne pogodbe delavcem ne prekine pravica do izplačil iz naslova prej navedenega vrednotenja. Do take prekinitve pravic delavcev bi prišlo, v kolikor se socialni parterji v primeru prenehanja kolektivne pogodbe ne bi uspeli dogovoriti o novi kolektivni pogodbi. S tem predlogom zakona se torej določa rešitev, da bodo za vrednotenje delovnega časa in časa razpoložljivosti veljale določbe veljavne kolektivne pogodbe. V primeru, če pa veljavna kolektivna pogodba za cestni in potniški promet teh vrednotenj ne ureja oziroma če kolektivna pogodba za cestni potniški promet ni sklenjena, se uporabljajo določbe zadnje kolektivne pogodbe za cestni potniški promet, ki je ta vrednotenja urejala. Ker je odločba Ustavnega sodišča ugotovila, da na neskladje 2. a člena zakona z ustavo vpliva tudi na trenutna ureditev delovnega časa za te delavce, je dodatno v 11. točki na novo opredeljena definicija delovnega časa voznikov v linijskih prevozih, krajših od 50 kilometrov. Tako je omejeni delovni čas opredeljen kot čas od začetka do zaključka dela, ko je vozno osebje na delovnem mestu in opravlja svoje naloge ter dejavnosti. V Poslanski skupini DeSUS ga bomo, seveda, podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo govoril gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! S predmetnim Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o delovnem času in obveznih počitkih mobilnih delavcev ter o zapisovani opremi v cestnih prevozih gre dejansko za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona v zvezi z odločbo Ustavnega sodišča. Kot so že predhodniki omenili, gre tukaj sedaj samo še za ponavljanja dejstev in razlogov za sprejem takih dopolnilnih sprememb zakona; namreč to, da je Konfederacija novih sindikatov Slovenija - Neodvisnost poslala to zahtevo za oceno ustavnosti 4. odstavka 2. a člena in še nekaterih drugih odstavkov 3. člena Zakona o delovnem času in obveznih počitkih mobilnih delavcev ter o zapisovalni opremi v cestnih prevozih. Kot vemo, je torej Ustavno sodišče ugotovilo, da te nekatere določbe zakona niso v skladu z ustavo, in zato je bilo potrebno to zadevo urediti. S tem predlogom zakona se torej posebej ureja predvsem področje delovnega časa, odmorov in čas razpoložljivosti za prevoz potnikov v linijskih prevozih, krajših do 50 kilometrov. Glede odmorov in delovnega časa so navedeni problemi odpravljeni. Gre torej za posebno kategorijo delavcev in je zadeva tako tudi urejena z zakonom z vidika zaščite voznikov. Pri ostalih spremenjenih členih so bili izvedeni manjši popravki. V zadnji spremembi zakona je bilo torej potrebno urediti to področje linijskih prevozov potnikov do 50 kilometrov zaradi zahtev, ki izhajajo iz 15. člena uredbe. Zadeva je bila v določbi teh členov urejena in zato v Slovenski nacionalni stranki podpiramo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah. Kaj drugega tukaj dejansko ni za reči. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev naj bi predstavil gospod Andrej Magajna. Ni navzoč. Stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Mirko Brulc.
Hvala za besedo. Leta 1969 je bilo v Evropski skupnosti uvedeno obvezno beleženje voznikove dejavnosti, 25. marca tega leta pa je bila sprejeta uredba Sveta o uskladitvi določene socialne zakonodaje glede cestnega prometa. Z uredbo Sveta je bil uveden tahograf, mehanska naprava, ki deluje tako, da zapisuje voznikove aktivnosti na papirnate kolute. Tahografi so bili sprva zasnovani z zamislijo, da se je voznik pripravljen nadzorovati, zato niso bili zaščiteni pred ponarejanjem podatkov. Prihajalo je do goljufij, kar je poslabševalo položaj prevoznikov, ki so pravila spoštovali. Zaradi tega, pa tudi zaradi izboljševanja cestne varnosti je bila 1. maja 2006 uvedena nova generacija digitalnih tahografov, ki omogočajo višjo varnostno raven in odpravljajo omenjene pomanjkljivosti. V zvezi z uvedbo digitalnih tahografov v Republiki Sloveniji je bil sprejet poseben nacionalni zakon, in sicer Zakon o delovnem času in obveznih počitkih mobilnih delavcev ter o zapisovalni opremi v cestnih prevoznih. Ustavno sodišče Republike Slovenije je z odločbo ugotovilo, da sta 2. in 3. člen Zakona o delovnem času in obveznih počitkih mobilnih delavcev ter o zapisovalni opremi o cestnih prevozih v neskladju z Ustavo Republike Slovenije. Pred nami je torej zakon, ki glede na odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije posebej ureja področje odmorov in časa razpoložljivosti za prevoze potnikov v linijskih prevozih, krajših od 50 kilometrov. Obenem pa je hkrati podana še možnost, da se za voznike, ki opravljajo prevozne na linijah, krajših od 50 kilometrov, odmor med vožnjo lahko nadomesti z več vsaj desetminutnimi odmori. Novela zakona torej uveljavlja pravila glede prevozov potnikov v linijskih prevozih do 50 kilometrov na tak način, da bo le-ta v skladu z odločbo Ustavnega sodišča. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Branko Marinič.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o delovnem času in obveznih počitkih mobilnih delavcev ter o zapisovalni opremi v cestnih prevozih ne bomo podprli. Z odločbo Ustavnega sodišča št. 265/07-16 je bilo ugotovljeno neskladje z zakonom. S predlogom se ne odpravljajo neustavnosti, ampak se z njo nadaljuje. Kolektivna pogodba vsebuje določbe, ki določajo plačilo za čas razpoložljivosti, ki po definiciji ni delovni čas. Temeljno načelo, ki izhaja iz Zakona o delovnih razmerjih, nalaga delodajalcu, da delavcu plača 100 % za kakršnokoli delo ali opravilo, ko je le-ta delodajalcu na razpolago. Ciljna skupina delavcev, zaradi katere je bil obravnavani zakon leta 2007 sprejet, so mobilni delavci v cestnem prometu, ki opravljajo prevoze potnikov in blaga na daljših relacijah. Problem nastane pri mobilnih delavcih, ki opravljajo prevoze potnikov v linijskih prevozih, razdalje pa so krajše od 50 kilometrov. Če za ilustracijo poenostavimo, to so vozniki, ki pravzaprav vozijo na določeni liniji in obračajo brez da bi imeli vmes med obračanjem toliko časa, da bi se odpravili na malico. Predlagatelj Vlada Republike Slovenije z navedenim predlogom ni izkazala razumnih ali stvarnih razlogov za različno obravnavo mobilnih delavcev na daljših in na krajših razdaljah. Na to je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Če je to področje primerno urejeno za vse ostale delavce v Republiki Sloveniji, potem mobilni delavci na linijskih prevozih potnikov, krajših od 50 kilometrov, ne morejo biti nobena izjema oziroma drugorazredna tema, ko gre za iskanje rešitev neenakosti pred zakonom. Na podlagi navedenih utemeljitev bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke glasovali proti.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavcema, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo skrajšani postopek in sprejetje dopolnil zakona, saj gre za prilagoditev in spremembo zakona v skladu z ustavno odločbo in le za manjše dopolnitve ter spremembe zakona. Slišali smo zagotovilo ministrstva, da je dopolnjeni predlog zakona sedaj boljši od prvotnega predloga glede na pomisleke sindikatov in opozorila pravne službe Državnega zbora. Prilagoditve in ureditev glede odmorov in časa razpoložljivosti za delavce v prevozih potnikov v linijskih prevozih, krajših od 50 kilometrov, kot tudi za vse ostale mora biti sicer v skladu z že veljavno kolektivno pogodbo in drugo delovno zakonodajo in te spremembe ne smejo zmanjševati njihovih pravic. V zvezi z izraženimi dvomi Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ali in v kolikšni meri novela zakona sledi odločbi Ustavnega sodišča, smo bili sicer na odboru seznanjeni, da je predlagatelj v sodelovanju z omenjeno službo pripravil amandmaje, pri čemer so glede drugega in tretjega odstavka 2. b člena novele zakona zavzeli stališče, da je z vidika zaščite pravic pomembno prenesti vsebino zadnje veljavne kolektivne pogodbe v zakon, in sicer v nespremenjeni obliki. Dvom sindikatov pa sicer še vedno ostaja. Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo podprli zakon, ker verjamemo predlagatelju, da se z novelo zakona pravice voznikov, ki opravljajo prevoze potnikov v linijskih prevozih, ki so krajši od 50 kilometrov, ne zmanjšujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili v torek, 23. novembra 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SOGLASJU IN POROŠTVU REPUBLIKE SLOVENIJE ZA OBVEZNOSTI DARS, D. D., IZ KREDITOV IN IZDANIH DOLŽNIŠKIH VREDNOSTNIH PAPIRJEV ZA REALIZACIJO GRADNJE AVTOCESTNIH ODSEKOV IZ NACIONALNEGA PROGRAMA GRADNJE AVTOCEST V REPUBLIKI SLOVENIJI V VIŠINI 297,811 MILIJONOV EVROV, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Ta trenutek ni od ministrstva nikogar, ki bi lahko obrazložil predlog zakona. Prijavljeni so dr. Patrick Vlačič, Franc Križanič in v okviru Ministrstva za promet David Polutnik, mag. Miranda Grof Ferjančič in Mateja Duhovnik. Nikogar ni. Ali soglašamo, da počakamo pet minut, ker so menda na poti? [[Oglašanje v ozadju.]] Nimate pooblastila, žal. Gospod predsednik odbora, ste pripravljeni pojasniti stališče odbora? Izvolite, Janko Veber.
Hvala za besedo še enkrat. Odbor za promet je na 13. seji 3. novembra 2010 opravil drugo obravnavo Predloga zakona o soglasju in poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Dars, d. d., iz kreditov in izdanih dolžniških vrednostnih papirjev za realizacijo gradnje avtocestnih odsekov iz Nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji v višini 297,811 milijonov evrov. Predlog zakona je bil na zahtevo skupine poslank in poslancev na podlagi prvega odstavka 122. člena Poslovnika Državnega zbora obravnavan tudi v splošni obravnavi na 20. seji Državnega zbora. Državni zbor je takrat sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Tako smo v drugi obravnavi na odboru poslušali tudi dopolnilno obrazložitev predstavnika predlagatelja. Poudaril je, da je to zadnji zakon o soglasju in poroštvu države za določene obveznosti, ki jih bo Dars prevzel v zvezi z gradnjo in obnovami avtocest, saj bo Dars po sprejetju novega Zakona o družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji v bodoče avtoceste gradil in obnavljal za svoj račun brez državnih poroštev. Predlagana zadolžitev v višini 297,811 milijonov evrov pomeni tako maksimalni znesek, do katerega se lahko Dars zadolži z državnim poroštvom za financiranje posameznih investicij, določenih z nacionalnim programom izgradnje avtocest in z letnim planom razvoja in obnavljanja avtocest za leto 2010. Finančne posledice bi prizadele državni proračun le v primeru, da bi prišlo do unovčitve po Zakonu o soglasju in poroštvu Republike Slovenije za navedene kredite oziroma izdane dolžniške vrednostne papirje. Predstavnik Vlade je poudaril tudi na seji Odbora, da se Dars ne bo zadolžil za celotno vrednost investicije, ki sicer znaša 795,526 milijonov evrov. Sredstva pa se zagotavljajo dodatno še delno iz lastnih virov. Zakon je pregledala tudi Zakonodajno-pravna služba in ga proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom in z vidika zakonodajno tehničnih normativov.,Pri sami obravnavi je povedala, da so pripombe Zakonodajno-pravne službe upoštevane v amandmajih. Ponovno pa je izpostavila pripombo k drugemu odstavku 1. člena glede nejasnosti besedne zveze v peti in šesti alineji, ki opredeljuje primerljivo obrestno mero in primerljive pogoje primerljivih kreditov. Nato je predstavnik Ministrstva za finance podal odgovor in pojasnil, da se navedena besedna zveza uporablja v pogostih primerih, predvsem pri zakonih o poroštvih za Dars, ker so krediti, ki jih na podlagi teh zakonov najame Dars, precej daljše ročnosti, kot so običajno v poslovni praksi. Torej gre za 20, 25 ali celo 35 let dobe ročnosti. Ker se situacija na finančnih trgih hitro spreminja, je zelo težko opredeliti zgornjo mejo obrestne mere. Z morebitnim omejevanjem obrestne mere bi povzročili, da se Dars ne bi mogel zadolžiti oziroma bi bilo treba spremeniti zakon. Jasno pa je, da mora biti obrestna mera kljub vsemu na nek način opredeljena tako, da je v določenem trenutku primerljiva z obrestno mero primerljivih kreditov z državnim poroštvom. Odbor je v okviru druge obravnave opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih. Odbor je sprejel oba amandmaja poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in Poslanskega kluba LDS in po opravljeni razpravi o posameznih členih glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Tako, da je danes pred vami na seji Državnega zbora dopolnjen Predlog zakona o soglasju in poroštvu Republike Slovenije, ki ga lahko Državni zbor sprejme, v kolikor se bo tako odločil. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 20. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev poslanskih stališč poslanskih skupin danes ni možna. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. O predlogu zakona bomo glasovanje opravili v torek, 23. novembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DRUŽBI ZA AVTOCESTE V REPUBLIKI SLOVENIJI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade dr. Igorju Jakominu, državnemu sekretarju Ministrstva za promet. Izvolite, dr. Jakomin!
Hvala lepa. Predlog novega zakona o družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji prinaša nekaj novosti, ki bodo prispevale k razbremenitvi javnih financ na področju gradnje avtocest in hitrih cest in prenesle to financiranje na zasebni sektor. Gradnja avtocest in hitrih cest se bo izvajala v okviru koncesijskega razmerja. Za vsak posamezen odsek bo podeljena koncesija. Dars ali drugi koncesionar bo po novem avtoceste gradil, obnavljal, upravljal in vzdrževal v celoti na svoj račun. Finančna obveznost državi tako obstaja samo še prostorsko načrtovanje, umeščanje v prostor in pridobivanje zemljišč. Ob tem država prek razvojnih dokumentov ohranja strateški razvoj avtocestnega omrežja. Državni zbor bo z nacionalnim programom določil odseke, ki se bodo gradili vključno s končnimi roki zaključka njihove izgradnje. Vlada bo Državnemu zboru vsako leto poročala o realizaciji nacionalnega programa, iz česar bo razvidno tudi upoštevanje postavljenih rokov. Dars bo avtoceste tudi upravljal na svoj račun kot koncesionar na podlagi stavbne pravice. Republika Slovenija ostaja lastnica vseh zemljišč, po katerih potekajo avtoceste. Darsova stavbna pravica je omejena na obdobje 50 let. Po preteku tega obdobja pa mora prenesti avtoceste nazaj na državo brezplačno in v predpisanem stanju kakovosti. V obdobju trajanja stavbne pravice Dars avtocest ne sme obremenjevati ali jih odtujiti, tako da se njihovo lastništvo v nobenem primeru ne more spremeniti. Dars in tudi drugi koncesionarji bodo pri gradnji, upravljanju in vzdrževanju morali v celoti upoštevati predpise, ki jih sprejme država, s čimer se bo zagotavljala kvaliteta infrastrukture in posledično pretočnost prometa ter prometna varnost. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo gospodu Janku Vebru, predsedniku odbora.
Hvala za besedo. Tudi Predlog zakona o družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji je Odbor za promet obravnaval na 13. seji 3. novembra. Tudi k temu zakonu je bila podana zahteva za splošno razpravo, tako da je Državni zbor tudi pri tem zakonu sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. V uvodni obrazložitvi na odboru je predstavnik predlagatelja povedal, da se s predloženim zakonom uvajata dve bistveni novosti: vzpostavitev koncesijskega razmerja na področju gradnje avtocest in ustanovitev stavbne pravice v korist družbe za avtoceste v Republiki Sloveniji. Dars ali drug koncesionar bo tako odslej avtoceste gradil, obnavljal, upravljal in vzdrževal v celoti na svoj račun. Javna sredstva za ta namen tako ne bodo več uporabljena. Finančna obveznost države pa ostaja tako le še pri prostorskem načrtovanju zaradi umeščanja tras v prostor in za pridobivanje zemljišč za avtoceste. Za gradnjo posameznega avtocestnega odseka tako sklene Republika Slovenija koncesijsko pogodbo, katere trajanje je omejeno najdlje za obdobje 50 let. Po preteku tega obdobja mora Dars prenesti avtoceste nazaj v državo brezplačno in seveda v predpisanem stanju glede kakovosti. Splošni cilj predloga zakona je torej razbremenitev javnih financ na področju gradnje avtocest in s prenosom financiranja na zasebni sektor zagotoviti zasebna sredstva za gradnjo avtocest. Ob tem pa bo država preko razvojnih dokumentov ohranjala strateški razvoj avtocestnega omrežja z določanjem novih odsekov in rokov, v katerih bodo morali biti predani v promet. Tudi Zakonodajno-pravna služba je pregledala zakon in ga proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom. Opozorila je, da odstop od sistemske ureditve predstavljajo rešitve, ki se nanašajo na stavbno pravico. Namreč, javne ceste, na katere se nanaša predlog zakona, so v skladu z Zakonom o javnih cestah v lasti Republike Slovenije, so javno dobro in izven pravnega prometa. Na njih tudi ni mogoče pridobiti lastninske pravice s priposestvovanjem ali z drugimi stvarnimi pravicami.Je pa ta rešitev tudi predmet Zakona o cestah, ki bo seveda tudi to vprašanje uredil. Državni svet tudi podpira predlog zakona, tako da smo na odboru obravnavali amandmaje, ki so bili v poslovniškem roku vloženi s strani poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS, Poslanskega kluba LDS. Odbor je sprejel vse amandmaje in je na podlagi razprave na seji sprejel svoja amandmaja, in sicer k 8. členu in k 12. členu, tako da smo po opravljeni razpravi o posameznih členih glasovali tudi o vseh členih predloga zakona skupaj, odbor jih je tudi sprejel in danes je tudi dopolnjeno besedilo na dnevnem redu Državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 20. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona, o katerem bomo glasovanje opravili v torek 23. novembra v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREVOZIH V CESTNEM PROMETU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Ista skupina je predlagala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem zato besedo predstavniku predlagateljev dr. Petru Verliču.
Spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, spoštovana predstavnika Vlade, kolegice in kolegi poslanke in poslanci! Zaposleni šolarji, dijaki, študenti, upokojenci in vsi tisti, ki nimajo osebnih avtomobilov, pa se morajo dnevno pripeljati na delo, v šolo, na fakulteto, v trgovino ali k zdravniku, se ne ozirajo na administrativne meje med občinami in na državo. Tudi jih ne zanima, da še vedno nimamo pokrajin. Prav tako jim je vseeno za sistemsko zakonodajo, ki je avtobusne prevoznike s koncesijami zaščitila do te mere, da prevozniki narekujejo, kje in kako bodo potekale linije mestnega prometa in ne obratno, da bi država in lokalne skupnosti imele pri tem ključne vzvode. Žal tudi Vlada v svojem mnenju k temu predlogu zakona ugotavlja, da se zaradi obstoječe zakonodaje ne da na tem področju nič spremeniti. A temu ni tako. Da lahko nekaj storimo takoj, kaže predlog zakona, ki smo ga pripravili v naši Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke in za katerega predlagamo, da ga danes podprete. Zakaj? Zato, ker, prvič, predlagamo izenačitev mestnega in primestnega linijskega prometa v Ljubljani in Mariboru, ki morata kot občini z več kot 100 tisoč prebivalci že po sedaj veljavnem zakonu obvezno organizirati mestni linijski prevoz kot obvezno gospodarsko javno službo. Drugič, predlagamo, da direkcija kot državni organ določi migracijsko območje tokov potnikov okoli širše Ljubljane in Maribora. Samo v te občine znotraj migracijskega območja potnikov sta možni podaljšanje oziroma dopolnitev obstoječih linij v korist potnikov in zmanjšanje gneče v širši okolici največjih mest. Tretjič, vse te linije morajo biti obvezno vpisane v register, ki ga vodi direkcija, s čimer se vzpostavljata pregled in lažje načrtovanje ukrepov izvajanja integriranega javnega potniškega prometa. Četrtič, uvaja se možnost, da se mestni linijski promet subvencionira tudi iz državnega proračuna in ostalih sredstev in ne samo iz občinskih sredstev, s čimer se bodo občinski proračuni lahko vsaj delno razbremenili. Petič, uvaja se obveznost, da občine za socialno občutljive kategorije potnikov [[otroci, šolarji, dijaki, študenti in upokojenci]] pred spremembo kakršnihkoli pogojev za njihov prevoz, to je predvsem cene in tarife, pridobijo predhodno soglasje direkcije, da se ne bi zgodili primeri kot nedavno v Ljubljani, ko so bili dijaki, ki ne živijo v Ljubljani, glede mestnih prevozov obravnavani drugače, dražje kot tisti, ki živijo v Ljubljani. Spoštovane poslanke in poslanci, zelo malo je treba, da že danes izboljšamo prevoze potnikov. To lahko storimo danes tukaj. Predlagam, da podprete ta naš predlog kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Mnenje Vlade bo uvodno obrazložil dr. Igor Jakomin, državni sekretar Ministrstva za promet.
Hvala lepa. S predlaganimi spremembami in dopolnitvami Zakona o prevozih v cestnem prometu želi predlagatelj spremeniti koncept urejanja javnega linijskega potniškega prometa zlasti na območju najpomembnejših emigracijskih tokov. Takšna sprememba pa pomeni bistven poseg v obstoječo ureditev, saj pomeni še dodaten pritisk na ekonomsko učinkovitost izvajanja obstoječe gospodarske javne službe na tem področju. Predlagan je nov status primestnih avtobusnih linj, ki naj bi imel za posledico paralelno vzpostavljanje novega sistema javnih prevozov, ob tem, da je že sedanja zasedenost na avtobusu razen v prometnih konicah zelo slaba. Namen predlagatelja je, da bi bilo na podlagi sprememb zakona mogoče podaljševati linije sedanjega mestnega prometa v sosednji občini. Na ta način bi prišlo do vzpostavljanja dolgih linj primestnega prometa na območjih pričakovanih emigracijskih tokov. Takšne linije pa že obstajajo. Vzpostavljanje vzporednih linij ne bi pomenilo izboljšane dostopnosti do javnega prevoza, pač pa samo poseganje v obstoječi sistem prevozov, za katere so že bile podeljene koncesije. Mestne občine imajo že po določbah veljavnega Zakona o prevozih v cestnem prometu možnost izboljšati dostopnost do javnega potniškega prometa, izboljšati kakovost storitev in poceniti prevoze. To jim omogoča Uredba o koncesijah na področju avtobusnih prevozov, ki določa, da lokalna skupnost ob pogoju sofinanciranja lahko zagotovi na želenih linijah večjo število odhodov, dodatne postaje oziroma postajališča. Vzpostavitev dodatnih linij oziroma njihovo podaljšanje lahko omogoča nižjo prevoznino na posameznih linijah ali delu linije za vse uporabnike ali samo za posamezne kategorije. V primeru, da lokalna skupnost izkoristi zgoraj navedene možnosti, lahko bistveno izboljša nivo ponudbe prevoznih storitev na svojem območju. Tako je mogoče z integracijo prevoznih storitev in znižano ceno v sistem javnih prevozov pridobiti pomembno število potnikom. Takšno možnost so že izkoristile nekatere lokalne skupnosti v Sloveniji. Iz navedenih razlogov žal ni mogoče podpreti predlaganih sprememb in dopolnitev Zakona o prevozih v cestnem prometu. Hvala.
Hvala lepa. Začenjamo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prvi ima besedo gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine Socialne nacionalne stranke.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem, ki smo tu notri! V Slovenski nacionalni stranki, v Poslanski skupini, bomo podprli ta zakon. Dejstvo je, da ta primestni potniški promet ni ustrezno urejen. Če bi gospodje vsaj razmišljali tako, da imamo tudi v teh prevozih določene špice, ko bi morala biti zasedenost teh avtobusnih linij bistveno večja kot drugače, in če bi to upoštevali, bi bilo verjetno drugače, vendar se to ne upošteva. Primestni in mestni potniški promet sta narejena tako, da linije tečejo tako, kot so se zmenili že pred 30 leti in točno v tistih razmikih, namesto da bi upoštevali, da gre fluktuacija prebivalstva v mesto ob določenem času, da je večja in da je ob določenem času, ko se premika iz mesta, tudi večja. V vmesnih časih so avtobusi zagotovo prazni. Mislim, da ta zakon vsaj v delni meri to tudi upošteva. Zato je smiselno, da ga sprejmemo. To, da se uvaja možnost, da se mestni in primestni promet lahko financirata tudi iz državnega proračuna, je zagotovo dobro, kajti občine so že tako ali tako obremenjene z ne vem čim vse. Mislim, da bodo morale v kratkem odvajati še več denarja in ga še manj sprejemati v svoje občinske proračune. Če že dajemo denar za vse mogoče, recimo, za potniški promet na Portugalskem, za železniški promet v Grčiji pa mogoče za kakšen konjski promet na Irskem ali kaj podobnega, zakaj ne bi dali za svoje ljudi v svoji državi? To bi bilo smiselno, vendar smiselnost iskati v slovenski Vladi je hudičevo težko. V bistvu je to iluzorno početje. Mislim, da bi se tukaj marsikaj dalo narediti, še posebej, če bi bil sprejet ta zakon, ker bi nekatere stvari postavil na svoje mesto. Zdaj je vse skupaj nekako zblojeno. Dejstvo je, da si potem lahko določeni privoščijo to, da rečejo, ja, naši dijaki bodo plačevali toliko, tisti, ki pa niso od nas, nas pa ne brigajo. Mislim, da smo premajhna država, da bi si lahko špogali takšno diskreditacijo določenega segmenta dijakov, študentov, upokojencev in delavcev. Zato je pa treba sprejeti ta zakon, da se te zadeve uredijo in da se uredi še kaj drugega. Smiselno je oziroma bi bilo udi uvajanje registra linij mestnega in primestnega prometa, ki bi ga vodili v direkciji. Tega zdaj ni, zato se tudi mestne oziroma primestne linije povečujejo in podaljšujejo glede na ekonomske želje in ekonomske razmisleke določenih akterjev v teh zadevah ne glede na to, koliko so te linije opravičljive in koliko bodo prinašale denarja. Dejstvo je, da so mestni prometi v glavnem deficitarni, vendar niso deficitarni, ker ne bi bilo potnikov. Potniki bi bili, če bi bile zadeve urejene drugače. Če nič drugega, poglejmo ljubljanski potniški promet, kjer je treba obvezno plačevati s tisto kartico. Če nimaš kartice, se ne moreš peljati. Marsikateremu turistu se zdi neumno, da bi moral iskati, tekati naokoli in kupovati neko kartico, za katero niti ne ve, kakšna je, ampak bi se peljal, ko bi vrgel noter ali žeton ali vsaj denar. Tega pri nas ni. Morda bi bilo smiselno, da bi se tudi po tem zgledovali kje zunaj, da ne bi jemali vzorov iz nekdanje Albanije ali pa iz Severne Koreje, ampak da bi se obrnili v kakšne bolj pametne loge. Zato pa tudi sodim, da je ta zakon smotrn, da se ga sprejme, čeprav sem pa na žalost prepričan, da ne bo sprejet. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Največjo opozicijsko stranko je treba pohvaliti za vztrajnost. O njihovih zakonodajnih pobudah namreč praviloma odločamo večkrat, saj jih praviloma identične ali podobne neumorno vlagajo v zakonodajni postopek. Tokrat bomo drugič odločali o zakonski rešitvi, po kateri bi bilo mogoče podaljševati linije sedanjega mestnega prometa v sosednji občini. Na ta način naj bi prišlo do vzpostavljanja dolgih linij primestnega prometa, ki bi imele namen zagotavljanja potreb dnevnih migracij. Ker gre za vsebinsko podobno rešitev kot v predlogu zakona, o katerem smo že odločali na seji v mesecu januarju, moramo tudi v LDS-u ponoviti razloge, zaradi katerih takšnim rešitvam nasprotujemo. Najprej potrjujemo oceni, da predlagane linije že obstajajo in da vzpostavljanje vzporednih linij ne bi pomenilo izboljšanja dostopnosti do javnega prometa, pač pa samo poseganje v obstoječi sistem prevoza, za katerega so že bile podeljene koncesije. Prvi argument za naše nasprotovanje je načelne narave, saj menimo, da sistem javnega linijskega prevoza potnikov v cestnem prometu zaradi svoje narave in stanja, v kakršnem se nahaja, ne prenese parcialnih ali slabo premišljenih posegov, razen če se ne želi v že tako problematični prometni podsistem uvajati dodatno nesmiselno tematiko. Drugi argumenti so naslednji. V LDS se nam glede na trenutno veljavni sistem zdi razumljivo, da se javni linijski prevoz znotraj posameznega naselja opravi le izjemoma in da je le v najmanjšem obsegu možen tudi med sosednjimi naselji, če to narekuje dnevna migracija prebivalcev v večja mesta in če se s tem ne posega v izvajanje gospodarske javne službe, torej v javni linijski prevoz potnikov kot gospodarske javne službe, ki jo zagotavlja država. Ravno tako se nam zdi razumno, da mora za takšne rešitve občina dobiti dovoljenje koncedenta, Direkcije Republike Slovenije za ceste. Nadalje še menimo, da je smisel mestnega prometa v zagotavljanju morebitnih potreb lokalnega prebivalstva, država pa mora omogočiti splošno mobilnost prebivalstva na ozemlju Slovenije kot celote. Če bi se občine povezovale med seboj in bi vzpostavile tako imenovani primestni linijski prevoz, kot predlagajo in načrtujejo predlagatelji, bi se izgubila povezanost oziroma integrativnost sistema prevozov potnikov v cestnem prometu, za katerega je zadolžena država. Na ta način bi zagotovo prišlo do neenakomernega opravljanja rednih primestnih linij in s tem do neenakosti v povezljivosti posameznih krajev. Sedanje, žal ponovno samo začasno podaljšane koncesije so podeljene na določenih koncesijskih območjih, kar predstavlja obstoječo mrežo linij avtobusnega javnega prevoza. Koncesijski odnos pomeni tudi izključno pravico izvajanja določene dejavnosti, v kar pa posega obravnavani predlog. Prišlo bi namreč do prekrivanja ali mešanja obstoječe gospodarske javne službe in lokalne gospodarske javne službe, s tem pa do onemogočanja zagotavljanja izključne pravice koncesionarjem, kar pa je eden od temeljev koncesijskega razmerja. V LDS sicer razumemo interes predvsem mestnih občin, da se mestne linije podaljšajo čez meje naselij in občin, kar bi postopoma zmanjšalo prometne obremenitve v mestih. To pa pomeni, da bi občine po svoje urejale javni prevoz potnikov v cestnem prometu. Delen ali popoln umik države na segmentu javnega linijskega prevoza brez predhodne vzpostavitve regionalnega nivoja in brez celovite spremembe sistema javnega avtobusnega prevoza pa je po mnenju LDS preveč tvegan. Ni namreč zagotovila, da bi občine resnično uskladile svoje interese. Ravno tako niso zagotovljeni stabilni finančni viri, kar pa bi pripeljalo do še večje neenakosti v dostopnosti do te javne storitve med državljankami in državljani glede na kraj bivanja. Zato v Liberalni demokraciji Slovenije predloga zakona zopet ne bomo podprli. Želimo pa ob tej priložnosti ponovno opozoriti na kronične in aktualne težave javnega linijskega avtobusnega prometa. Število potnikov v javnem linijskem avtobusnem prometu upada, zato je dejavnost v dolgoletni latentni krizi. Ravno hiranje sistema javnega potniškega prometa, še posebej avtobusnega, kaže na dolgoletno neuspelo prometno politiko in njenih nosilcev. Posebej so prizadeta območja izven vplivnega območja večjih slovenskih mest, avtocest in hitrih cest. Torej je že tako, da je deprivilegirano podeželsko območje, kjer so poleg rednih avtobusnih linij v zadnjih dveh desetletjih izgubili tudi trgovine, zdravstvene postaje, podružnične osnovne šole, poštne urade in še kaj. Ta proces poteka tiho, brez pozornosti medijev in s tem širše javnosti, vendar pa grozljivo dosledno, kar seveda ni pravilno. Neposredni vzrok za nadaljevanje omenjenega trenda je prav gotovo v dejstvu, da danes država izplačuje avtobusnim prevoznikom samo omejeno kompenzacijo, ki ne pokriva celotne razlike med ustvarjenimi stroški in prihodki pri izvajanju večine avtobusnih linij. Žal kljub gospodarski in okoljski krizi obstaja glavno prevozno sredstvo v Sloveniji osebni avto, s katerim se v povprečju pelje 1,1 potnik. Premajhna kompenzacija je seveda posledica manjkajočih sredstev v državnem proračunu, ki se glede na letošnje leto v letu 2011 zmanjšuje za 60 %. To pa pomeni, da se bo v letu 2011 obseg avtobusnih prevozov zmanjšal za 7 milijonov kilometrov. V LDS zagovarjamo stališče, da je treba nujno ohraniti vso dosedanjo stopnjo mobilnosti prebivalcev z javnim linijskim avtobusnim prevozom. Cilj mora biti izboljšanje te mobilnosti in kvalitete avtobusnih prevozov in to ne le zaradi zagotavljanja minimalne mobilnosti vseh prebivalcev in prebivalk Republike Slovenije in s tem skladnejšega regionalnega razvoja, temveč tudi zaradi nujnosti trajnostnega razvoja Slovenije, saj so osebna vozila ena najhujših okoljskih onesnaževalcev z emisijami in hrupom. Zato ministra za promet in druge nosilce prometne politike pozivamo k sistemskim spremembam ne le na področju javnega avtobusnega prometa, ampak na področju celotnega javnega prevoza. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Andrej Magajna.
Spoštovani, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, predstavnik Vlade, lep pozdrav! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu želi v določeni meri urejati vrsto zadev: možnost financiranja mestnega, primestnega prometa, v katerega bi se vključil tudi proračun, register mestnega, primestnega prometa in celo vrsto drugih področij. Tudi namen, da občine lahko podaljšujejo linije po praktičnih izhodiščih, je sam po sebi za pozdraviti, ko gre za vsebinske razloge. Vendar, tukaj naletimo na drugo težavo. To je sistemsko urejanje zadev, na katere so opozorili tudi predhodniki in predstavnik Vlade. Torej, razumemo določene pragmatične razloge za to urejanje, vendar bi s tem nekoliko nesistemskim zakonom povzročili neenakomerno porazdelitev prometa, prekrivanje gospodarske javne službe in splošno javnega prometa in druge nesistemske ureditve. Tudi sam zaznavam, da število potnikov v javnem prometu drastično upada. Ko sem se pred meseci peljal iz Kopra v Ljubljano, smo bili štirje potniki pa skoraj 4 ure, je celotna procedura trajala in se ne čudim. Torej, zadeve bo treba urediti na splošni ravni. Škoda, da ni prišlo do boljše konzultacije med predstavniki Vlade in predlagatelji. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Janko Veber.
Lepo pozdravljeni v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Pri obravnavi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, in sicer v prvi obravnavi, želimo v Poslanski skupini Socialnih demokratov opozoriti, da je v Evropi javni potniški promet pomemben, saj prepelje dnevno okoli 150 milijonov potnikov, milijonu in pol ljudem za zagotavlja zaposlitev. Se pa seveda tudi znotraj EU ugotavlja, da se na račun povečanja uporabe osebnih avtomobilov zmanjšuje tržni delež javnega potniškega prometa. Zato se je tudi znotraj celotne Unije pokazala potreba po njegovi modernizaciji in povečanju učinkovitosti, da bi se uporaba javnega potniškega prometa znova povečala. Ukrepi oziroma modernizacija se nanaša predvsem na vozila, integracijo sistemov, na zagotavljanje informacij, na kvaliteto storitev in predvsem tudi na povečanje udobja. Znano je, da se potencialni potniki za javni potniški promet ne odločijo za potovanje, če potovanje vključuje spremembo vrste prevoza ali prestopanja znotraj ene vrste prevoza, če so čakalne dobe dolge zaradi medsebojne neusklajenosti voznih redov, če je treba kupiti nove dodatne vozovnice, ker sistemi cen in prevozov med seboj niso integrirani oziroma povezani. Torej, če želimo privabiti potnike, potrebujemo enotno mrežo, tako železnice, kot tudi primestne železnice avtobusov in mestnega potniškega prometa. V Slovenji je javni potniški promet organiziran v treh podsistemih, in sicer v železniškem, kjer gre za obvezno gospodarsko javno službo prevoza potnikov v notranjem in čezmejnem regijskem železniškem prometu. V ta sistem sodi seveda tudi medkrajevni avtobusni promet. Tukaj država zagotavlja javni linijski prevoz potnikov razen javnega linijskega prevoza v mestnem prometu kot javno dobrino. Z gospodarsko javno službo in na podlagi javnega razpisa podeli koncesije najugodnejšim ponudnikom. Financiranje pa se zagotavlja iz cene storitev ter proračuna Republike Slovenije in iz drugih virov. V tem sistemu deluje tudi mestni avtobusni promet in občina lahko zagotavlja mestni avtobusni promet kot gospodarsko javno službo. V mestnih občinah z več kot 100 tisoč prebivalci pa se opravlja kot obvezna gospodarska javna služba, sredstva pa se zagotavljajo s prodajo vozovnic in iz proračuna občine. Vsi trije sistemi v Sloveniji med seboj niso povezani oziroma niso integrirani. To je zapisano tudi v Resoluciji o prometni politiki Republike Slovenije. Med drugim je v tej resoluciji tudi zapisano, da za opravljanje gospodarske javne službe veljajo različni pogoji in merila za njihovo izvajanje ter predvsem različni kriteriji in metodologije spremljanja stroškov in prihodkov ter izplačevanje kompenzacij oziroma subvencij cestnim in železniškim prevoznikom. Povsem drugače so vrednotene subvencije pri avtobusnih prevoznikih kot pri železnicah. Zato je nujno potreben zakon, ki bo uredil integriran sistem javnega potniškega prometa v Sloveniji. Če pogledamo danes obravnavani zakon, torej Predlog zakona o prevozih v cestnem prometu, ugotovimo, da želi urediti dnevno migracijo potnikov z uvedbo primestnega linijskega prevoza, ki se upravlja pod enakimi pogoji kot mestni linijski promet, in sicer kot obvezno gospodarsko javno službo. Drugi cilj, ki ga ta zakon zasleduje, je, da se mestni potniški promet in primestni promet lahko financirata tudi iz državnega proračuna. Tretji sklop, ki ga obravnava ta zakon, določa, da si morajo mestne in primestne občine pridobiti soglasje Direkcije Republike Slovenije za ceste k cenam. Ta izhodišča so sicer na oko prijetna in jih je seveda z vsem spoštovanjem treba tudi obravnavati. Vendar na že opozorjeno dejstvo, da imamo že sedaj nepovezan potniški promet v Sloveniji, bi s sprejemom tega zakona v sistem javnega potniškega prometa uvedli še dodatno kategorijo in prišlo bi celo do vzporednega sistema javnih prevozov, ki bi slabil že tako nizko ekonomsko učinkovitost zdajšnjega sistema. Namreč z uvedbo primestnega linijskega prometa kot obvezne gospodarske javne službe se poseže v obstoječi sistem prevozov, za katere so že bile podeljene koncesije. Zato tega zakona v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne moremo podpreti. Pričakujemo pa tako od Ministrstva za promet in seveda tudi od Vlade, da bo pripravila Zakon o integriranem javnem potniškem prometu, ki bo povezal sistem, tako železnic, avtobusov, tako na regijskih linijah, kot tudi v mestnih linijah in seveda tudi uredil cene vozovnic, uredil vozne rede in uvedel predvsem tudi enotno vozovnico. Vse to nam v Sloveniji manjka, če želimo k tej ponudbi, ki jo ta hip že imamo na linijskih prevozih, dodati nov linijski prevoz, to je tako imenovani primestni linijski prevoz, ki je vsebina tega zakona, in v izogib še večjim težavam, kot jih že danes imamo na področju javnega linijskega prevoza, tega zakona ne moremo podpreti. Kot sem povedal, pa resnično pričakujemo zakon, ki bo povezal dosedanji sistem, omogočil širitev teh sistemov z dodatnimi ponudbami, ki bo še toliko prijaznejši za vse uporabnike, ki bi predvsem ob konicah še kako potrebovali dodatni javni potniški promet, predvsem ko potujejo proti največjim naseljem oziroma mestom. Naša prestolnica je ena od tistih, ki je s tem dejansko daleč najbolj obremenjena. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila gospa Alenka Jeraj.
Lep pozdrav vsem! Torej predlog zakona, ki ga danes predlagamo, nekateri pravite ponovno, da smo enega takega že vložili, pa ste ga zavrnili, kot zavračate vse naše predloge. Mi bi pričakovali, da bi se vseeno s tematiko seznanili in vsaj poskušali najti kakšno rešitev in jo prinesti v tem času. Res smo se pred slabim letom pogovarjali o podobnem zakonu, vendar pa se od takrat ni zgodilo nič. Niti toliko ne, da bi Vlada rekla, bomo razmislili pa mogoče kaj v tej smeri naredili. Vsi se strinjamo, tudi moji predhodniki, ki so najprej povedali, da bodo zakon zavrnili, so v nadaljevanju govorili o tistem, kar govorimo tudi mi in zaradi česar menimo, da bi bilo zakon treba spremeniti. Tak predlog smo tudi pripravili. Vsi ugotavljamo, da imamo slabo razvit in nepovezan javni potniški promet, da že zdavnaj ne odgovarja času in trenutku, v katerem živimo, in da bi morali narediti kak korak naprej. Bog ne daj, da bi pogledali, kaj delajo druge države, in neke stvari poskušali narediti podobno, kot jih naredijo tam. Raje se ukvarjamo z gradnjo garaž, kjer bomo zaračunavali vsem tistim, ki prihajajo dnevno v Ljubljano in v večja mesta, Maribor. Ob tem seveda brez težav uničujemo dediščino itn., se ne ukvarjamo z okoljem, za katerega med drugim in za odpravljanje negativnih posledic namenjamo ogromno denarja, namesto da bi ta denar namenili za izboljšanje javnega prometa, kar bi posledično pomenilo tudi bistveno manj negativnega vpliva na okolje. Ob asistenci raznih ministrstev, mi zelo radi govorimo, da je pač to stvar enega ministra, konkretno v tem primeru prometnega ministra, ni pa stvar kulturne ministrice, ki dovoli gradnjo garaž na Plečnikovi tržnici in podobno. En drugemu bi rekli: "Urejal posle, da se prelivajo ogromna sredstva, učinkov na koncu pa ni takih, kot bi morali biti." Obstoječi zakon, ki sedaj velja, ne dovoljuje podaljševanj linij mestnega prometa. Mi smo prvič, ko smo že o tem zakonu govorili, povedali s čim se srečujemo vsi tisti, ki prihajamo iz primestnih občin. Z novim zakonom, torej zakonom, ki ga mi predlagamo, bi se mestni promet lahko organiziral drugače. Torej v tistih delih, kjer je mesto res obremenjeno in večinoma ljudje prihajajo dnevno v mesto na delo iz teh primestnih občin, bi po novem, torej po našem predlogu zakona to omogočili. Nekatere stvari se seveda dajo. Glede tega ima ministrstvo prav, vendar pa je vse prevečkrat to odvisno od dobre volje, konkretno za naš primer, župana mestne občine in seveda tudi tiste občine, ki se odločijo za tak način, kajti za to so potrebna sredstva. Tukaj se odločamo kar malo približno, koliko se nam zdi in glede na oceno, koliko bi morala posamezna občina prispevati. Ta Vlada občinam jemlje denar, kar pomeni, da bodo to še težje zagovarjale. Ne verjamem v finančne učinke, o katerih govorite. Prepričana sem, da, če bi naredili resne študije, bi ugotovili, da nas bistveno več stane dnevna migracija z avtomobili iz vseh primestnih in zalednih občin v mesto, kot pa če bi namenili nekaj sredstev tudi iz državnega proračuna za te podaljšane linije, ne pa da to obešamo občinam, ki jim tako in tako konstantno obešamo nove in nove zadolžitve, denarja za to jim pa ne damo. Kot sem rekla, na eni strani namenjamo ogromno denarja za varovanje okolja, za omilitev učinkov onesnaževanja in podobno. Neprimerno ceneje bi bilo sofinanciranje javnega prevoza in podaljševanje linij v primestje, kajti ne moremo enačiti in primerjati celotne Slovenije, ko vsi vemo, da je ali bo ljubljanska regija bistveno bolj razvita od drugih, da je bistveno več migracij kot kje drugje, ker je tudi več zaposlitev in tako naprej. Izgovarjati se ves čas na to, da je problem v tem, ker nimamo pokrajin, mi se s tem strinjamo. Ampak minister za promet prihaja iz stranke SD, ki je glavni krivec, da se na koncu prejšnjega mandata niso uvedle pokrajine. Tako blizu pokrajinam kot smo bili takrat, najbrž kmalu spet ne bomo in tudi pred tem nikoli nismo bili. Napisati v odgovor Vlade k predlogu zakona decembra 2009, torej pred enim letom, da je glavni problem, ker nimamo še pokrajin, to vse drži. Ampak sedaj smo eno leto po tistem po vaših obljubah, da bomo imeli v Sloveniji pokrajine. Naredili niste nič. In v vašem novem mnenju preberemo popolnoma isto, nimamo pokrajin, zato tega ne moremo narediti. Naredite že enkrat tisto, za kar ste bili izvoljeni. Predlog zakona zahteva soglasje direkcije pri spremembah cen in podobnih stvareh, da ne bi, kot je bilo že omenjeno, prihajalo do tega, da se samovoljno spreminjajo pogoji, da se Mestna občina Ljubljana spomni, da dijaki in študentje iz primestja ne bodo imeli subvencionirane vozovnice. Kljub temu da so, preden so nastale primestne občine, tudi Ižanci, Škofeljčani, Brezovčani mnogi prispevali k temu, da so v Ljubljani neke stvari, ki jih druge občine urejajo, komaj sedaj. In je zato taka samovoljna, ki je celo protiustavna. Kajti po Ustavi smo vsi enaki že na meji, da ne rečem česa, in ni dostojna za to državo. Ministrstvo v svojem mnenju tudi pravi, da lahko občine že sedaj organizirajo to javno storitev, izboljšajo nivo, kot sem že omenila, brez sredstev kljub temu, da smo v Resolucijo o prometni politiki zapisali mnogo stvari. Resolucija je sicer iz leta 2006, ampak zavezuje vse vlade, tisto takrat in tudi današnjo, da naredi neke stvari. Mi smo zapisali v vizijo mobilnosti prebivalstva: "Zaradi vse večje stopnje motorizacije je uporabnikov javnega potniškega prometa vse manj, zato ta postaja vse dražji tako za uporabnike kot za državo in lokalne skupnosti, ki ga posredno in neposredno subvencionirajo. Dolgoročno cenovno sprejemljiva rešitev je le v pritegnitvi večjega števila potnikov." To bi se z našim ukrepom tudi zgodilo. "Tisti, ki od javnega prometa kot lastniki osebnih avtomobilov niso življenjsko odvisni, pa bodo javni promet uporabljali le v primeru ustrezne frekvence" – tudi to prinaša naš zakon – "udobnosti, hitrosti in cene". V nadaljevanju je še govora o tem, da z uvedbo enotnega tarifnega sistema in enotne vozovnice je treba doseči poenostavitev uporabe javnega prevoza potnikov z vidika nakupa vozovnice in tako naprej. Jaz bi predlagala, da si tako poslanci koalicije kot Vlada preberete, kaj smo v resolucijo zapisali. Še enkrat bi vas opomnila, da ste vsi ali smo vsi zavezani k izpolnjevanju te resolucije. Sicer pa nima smisla, da sprejemamo te stvari, vrzimo jih čez okno pa delajmo od danes do jutri. Notri smo tudi zapisali, katere cilje želimo doseči: učinkovita raba energije, čisto okolje, povečanje obsega in kakovosti javnega potniškega, cestnega in železniškega prometa, vzpostavitev arhitekture inteligentnih transportnih sistemov in tako naprej. Skratka, zadali smo si cel kup stvari, ki jih seveda odklanjate z razlogi, bomo to kdaj drugič, s tem se danes ne bomo ukvarjali. Nekateri ste nam očitali, da smo vztrajni, da vlagamo vedno iste zakone. Jaz bom rekla, da je Vlada še bolj vztrajna pri zavračanju le-teh vseh predlogov, ki jih predlagamo v naši Poslanski skupini in leto za letom z istimi argumenti. Če nič drugega bi lahko, kot sem rekla na začetku, rekli vsaj, bomo to proučili, nekaj naredili. In tudi vsi koalicijski poslanci ste napovedali, da bi se moral narediti sistemski zakon, povedali, kaj vse manjka. Seveda doslej niste nič od tega pripravili, niti vaša vlada. Predlagam, da se pomenite in jim svetujete, da je treba urediti tiste stvari, ki manjkajo v zakonu. Gospod Veber je omenjal, kateri zakon bi bil potreben. Vse to bi ta Vlada lahko v dveh letih že naredila oziroma ima še dve leti časa, da nekaj naredi. Zato bi pričakovali, da bo v svojem mnenju vsaj napisala, bomo se potrudili in nekaj naredili. Za nas je tako, tako kot stvari mi vidimo, samo en razlog, da se naših predlogov ne podpre. Mi smo pač napačni predlagatelj. Kdorkoli drug bi predlagal, bi se najbrž do tega drugače obnašali. Vsi naši predlog so za vas so nedomišljeni. Mogoče res, ampak Vlada jih pa sploh nima, tako da niti nedomišljeni ne morejo biti. Zato bomo v Poslanski skupini seveda glasovali za predlog, ki smo ga pripravili. Predlagam, da se Vlada zaveže, če je pač težava, da vmesna stopnja ni možna, ker ni vzpostavljen regionalni oziroma pokrajinski nivo, da nam tudi odgovori, kdaj namerava te stvari urediti, če je pač zainteresirana, da se rešijo problemi, na katere opozarjamo že leto in pol pa še več. Zato smo sprejeli resolucijo in pripravili pokrajinski paket, ker smo nameravali te stvari urediti. Zato bi bilo to dobro, da se ne bi čez eno leto ponovno pogovarjali o istih stvareh, ugotovili, da pokrajin še nimamo, in zato teh stvari ne moremo narediti. Mimogrede je tudi ta vlada obljubila ureditev problema pokrajin in ustanovitev pokrajin. Zato bi pričakovali, da s takimi predlogi tudi pride. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Lojze Posedel.
Spoštovani vsi prisotni, lep pozdrav! Predlagatelja ne bom pohvalil zaradi vztrajnosti, ampak zaradi dejstva, da so v tem predlogu zelo dobro zapisali dejanske probleme, ki so trenutno v potniškem in cestnem prometu. Z mnogimi ugotovitvami in pa tudi rešitvami se v Poslanski skupini Zares strinjamo, kljub temu pa že vnaprej povem, da bomo glasovali za predlog, da ta predlog pač ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Kljub temu pa poudarjamo, da predlagatelji pravilno ugotavljajo, da železniški medkrajevni avtobusni in pa mestni avtobusni promet med seboj niso integrirani in da imamo v državi slabo razvit in pa nepovezan javni potniški promet. Tudi v Resoluciji o prometni politiki Republike Slovenije je med drugim zapisano, da je "nujno sprejeti zakon, ki bo urejal integriran sistem javnega potniškega prometa, in določiti rešitve o načinu integracije storitev javnega prevoza potnikov, postajališč in prestopnih točk". V Poslanski skupini Zares se strinjamo tudi s stališčem predlagateljev, da obstoječa delitev, ki določa, da medkrajevni avtobusni promet organizira država in da je mestni avtobusni promet v pristojnosti občin, ni primerna oziroma ima kar veliko pomanjkljivosti. Drži tudi trditev, da dnevne migracije potnikov močno presegajo administrativne meje posameznih občin, še posebej mesta Ljubljane in da trenutna zakonodaja ne omogoča podaljševanja linij mestnega prometa v zaledne občine. Ne glede na to, da so v predlogu zakona zajete nekatere zanimive in koristne možne rešitve, bi izboljšanje stanja v javnem potniškem prometu to prineslo, pa se v Poslanski skupini Zares strinjamo tudi s stališčem Vlade, da vsebina predlaganih sprememb zakona popolnoma spreminja temelj izvajanja mestnega prometa in da bi direktno sprejetje tega zakona prineslo verjetno tudi kar nekaj težav. Dejstvo je namreč, da tudi že obstoječa ureditev v zakonu omogoča možnost posameznim občinam, da same izboljšajo storitve na področju javnega prometa. Vzpostavitve dolgih linij primestnega prometa že obstajajo, zato spremembe zakonodaje na tem področju niso tako nujno potrebne. In predvsem, kar je najbolj pomembno, da bi s spremembami in s sprejetjem tega zakona namreč prišlo do poseganja v obstoječi sistem prevozov, za katerega so že bile podane in podeljene koncesije. V Poslanski skupini Zares zaradi navedenega ne moremo podpreti predlaganih sprememb. Pričakujemo pa, in to upravičeno, da bo zaradi trenutnih anomalij obstoječega javnega potniškega prometa država čim prej skupaj z lokalnimi skupnostmi pristopila k izboljšanju oziroma vzpostavitvi optimalnega sistema javnega potniškega prometa in da bodo pri tem dobrodošle in upoštevane tudi nekatere dobre rešitve, ki so v tem predlogu predlagateljev. Kot rečeno, bomo glasovali proti predlogu, da je ta predlog primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Jakob Presečnik.
Torej še enkrat hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat vsi lepo pozdravljeni! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlog zakona, saj se strinjamo z obrazložitvijo predlagateljev, da predlagane spremembe in dopolnitve zakona urejajo pravno vrzel pri urejanju primestnega potniškega prometa. Veljavni zakon ureja le kot izjemo in s posebnim dovoljenjem direkcije, da se lahko mestni promet izvaja tudi med več občinami pod pogojem, da mestni promet ne posega v linije koncesij medkrajevnega prometa. Res je, da v večjih mestnih občinah in še posebej v Ljubljani dnevne migracije presegajo administrativne meje občin in je zato nujno, da se uredi več linijskih povezav z okoliškimi občinami, iz katerih je največ migracij v večja mesta. To še posebej velja za Ljubljano. Vedno bolj se kažejo potrebe, da se linije mestnega prometa podaljšujejo v zaledne občine: Brezovico, Škofljico, Trzin, Domžale, Ig, Grosuplje, Log, Dragomelj, Vrhniko in tako dalje. Seveda je treba v skladu z Resolucijo o prometni politiki Republike Slovenije istočasno razvijati tudi sistem enotne vozovnice, da bi končno povezali vse tri vrste javnih prevozov, kot je železniški, medkrajevni in mestni prevoz. Takšna oblika bi gotovo pritegnila več potnikov na javna prevozna sredstva, razbremenila mestni promet in ugodno vplivala tudi na zmanjšanje toplogrednih vplivov oziroma negativnih učinkov, negativnih vplivov na okolje. Takšna usmeritev sledi tudi prizadevanjem, ki so zapisana v vrsti dokumentov, sprejetih na nivoju Evropske unije. Zakon podpiramo predvsem iz dveh razlogov, ker obstoječi zakon sedaj brez večjih težav ne dovoljuje podaljševanje linij mestnega prometa v zaledne občine, predvsem pa iz razloga določanja pogojev in sprejemljivih cen, kar ne sme biti prepuščeno samovolji večjih mestnih občin. Zakon predvideva, da bi morale občine, ki imajo organiziran mestni in primestni promet, pridobiti soglasje za določitev oziroma spremembo cene tarifnih in splošnih pogojev za prevoz otrok, dijakov, študentov in upokojencev v mestnem linijskem prometu. Ureditev primestnega in mestnega linijskega prometa je širšega pomena, saj večja uporaba javnih prevoznih sredstev pomeni izpolnjevanje evropskih predpisov in zmanjševanje okoljskih negativnih vplivov, predvsem pa omogoča cenejši prevoz. Zato se urejanje tega sistema in določanje cen za takšne prevoze ne more prepustiti samovolji mestnih občin, saj bi previsoke cene prizadele najbolj socialno ranljive kategorije potnikov in jih odvrnile od uporabe takšnega prevoza. Država mora preprečiti razlikovanje potnikov med posameznimi občinami, na primer kot v primeru zahteve Ljubljane po različnih cenah vozovnic za dijake in študente, in sicer za tiste, ki imajo stalno prebivališče v Ljubljani, in višjimi za tiste, ki stalnega prebivališča v Ljubljani nimajo. Zato bi bilo tudi prav, da se mestni in primestni promet lahko financirata tudi iz državnega proračuna in drugih sredstev. Dosedanja zakonska rešitev je to obveznost nalagala zgolj občinam. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo zakon podprli v prvi obravnavi, damo pa s tem tudi možnost, da ga tako Vlada kot ostali tudi izboljšamo za drugo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Anton Urh.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Že drugič v tem mandatu je pred nami Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu. Tokrat v malo spremenjeni vsebini. Kljub temu pa v Poslanski skupini DeSUS tudi tokrat menimo, da predlog novele ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Dejstvo je, da so mestni in medkrajevni avtobusni promet ter železniški promet trije segmenti javnega potniškega prometa, za katere upravičeno trdimo in v tej točki potrdimo predlagatelju, da so slabo razviti in nepovezani. Po naši oceni pa predlog zakona, ki je pred nami, ne prinaša nobenih izboljšav na tem področju. V Poslanski skupini DeSUS se pridružujemo mnenju Vlade, da so dosedanje študije in praksa pokazali, da je najprimernejši sistem upravljanja javnega potniškega prometa na državnem nivoju in da vmesna stopnja ni mogoča, ker ni vzpostavljen regionalni oziroma pokrajinski nivo. Prav tako se strinjamo z Vlado, da bi predlagan način pomenil dvotirnost urejanja in upravljanja javnega potniškega prometa. S predlaganim načinom namreč ni mogoče prevozniku zagotavljati izključne pravice, ki mu je bila podeljena z veljavno koncesijsko pogodbo. Ob tem seveda menimo, da bi umik države predstavljal veliko tveganje za urejanje tovrstnega prometa. Ocenjujemo pa tudi, da veljavni Zakon o prevozih v cestnem prometu v 52. členu omogoča povezanost lokalnega in državnega javnega linijskega prevoza, kar že dokazujejo nekatere dobre prakse v Sloveniji. Kot že rečeno, predloga v Poslanski skupini DeSUS ne bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Rad bi vas opozoril, da smo se predsedujoči zaradi nekaj vprašanj, kako voditi in pozivati, dogovorili naslednje, da, ko pozovemo kolegico, kolega, poslanko, poslanca k razpravi, hkrati najavimo, kdo bo naslednji. Zdaj bom jaz bral te naslednje večkrat, ker jih manj je prisotnih, ampak kljub temu. Besedo imajo gospod Franco Juri. gospod Matjaž Zanoškar, gospod Miran Jerič, gospod Andrej Magajna, Tadej Slapnik. Naslednji naj se pripravi gospod Branko Marinič. Izvolite, gospod Branko Marinič in za njim gospod Franc Jurša. Ne bo razpravljal? Potem pa gospod Franci Kek. Ne bo razpravljal. Gospod Rudolf Petan. Hvala lepa. Izvolite, gospod Marinič!
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem ostalim! Mislim, da organizacija javnega prevoza v Republiki Sloveniji ni tako nepomembna, kar je bilo tudi slišati iz predstavitev stališč posameznih poslanskih skupin. Vsi skupaj torej lahko ugotovimo, da se vsi zavedamo, da nekaj ni dobro, da bi moralo biti bolje, pa nam je za to malo mar. Naj bo še nekaj časa tako, ker očitno to nekomu v državi, v Republiki Sloveniji zelo ustreza. Komu takšno stanje ustreza? Tistim, ki namesto, da bi upravljali in zagovarjali javni interes na pošten transparenten način, vidijo svoje osebne priložnosti ali neke ožje interesne skupnosti, ki so tako ali drugače povezane in kasirajo denar od države. Malo pa jim je mar ali opravljajo tisto temeljno funkcijo, zaradi katere smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke vložili predlog zakona. To je zakon, ki nima ne vem koliko členov. To je zakon, s katerim smo predlagatelji poenostavili zadeve do najnižje možne mere, saj vsebuje 5 členov. Če bi bil dejanski interes takšen, kot je bil predstavljen v poslanskih skupinah v tistem uvodnem delu, da je res tu nekaj treba spremeniti, vendar bo potem kasneje, ko bo, če bo. Mi vemo, da to spet ne bo. Že drugič ponujamo razrešitev nekega problema, ki ga najbolj občutijo tisti, ki bi želeli uporabljati javni prevoz. Je že res, da je največji konkurent javnega prevoza kakršnekoli vrste v Republiki Sloveniji osebni avtomobil. Ampak s pametnim pristopom in zgledovanjem po sosedih v Avstriji, Nemčiji, Italiji. Italija je malo kasneje pogruntala zelo dober sistem, ki je zelo integriran, potem bi lahko tudi mi v Sloveniji hitro uvedli nekaj podobnega. Dokler bodo nekateri vsemogočni imeli moč odločanja in pred tem opuščali odgovornost, zakaj ne opravljajo javnega interesa, potem bo pač v naši ljubi mali Sloveniji to tako, kot je. Očitno, da, tako kot je, najbolj ustreza tistim, ki imajo od tega največ. Zagotovo pa ne ustreza tistim, ki jim je to namenjeno. To pa so koristniki takšnega javnega potniškega prometa. Če bi mi danes imeli vsaj nekaj temeljnih izhodišč integriranega javnega potniškega prometa, potem bi lahko ugotovili, da na železniški postaji lahko kupimo vozovnico, če jo kupimo v Murski Soboti, da se bomo peljali z mestnim prevozom po Ljubljani ali Mariboru ali še kje. Če bi bil ta javni prevoz tako integriran, potem bi imeli tudi takšne vozne rede železniškega prevoznika, avtobusnega prevoznika in še kakšnega, s katerim bi nam bilo omogočeno, da se bomo pripeljali z avtobusom 5 minut pred odhodom vlaka, kar bi pomenilo, da so avtobusni in železniški vozni redi usklajeni. Pa žal niso. Če bi sledili izkušnjam sosedov v Avstriji, Italiji, Nemčiji ali katerikoli drugi evropski državi, bi ugotovili, da imamo v Avstriji podoben avtobus, in če ne pogledaš, da je na gumi, kolesih, skoraj izgubiš občutek, ali gre za avtobus ali gre za vlak. Kajti, že po barvi, po zunanjem izgledu sta popolnoma enaka. To pomeni, da, če bi bil v Sloveniji resničen interes za integracijo javnega potniškega prometa, potem bi Slovenske železnice razpolagale tudi z določenim številom lastnih avtobusov, ki bi čakali na železniški postaji v trenutku, ko bi potnik stopil z vlaka in vstopil na avtobus ali pa obratno. Žal pa tega nimamo. Poglejte, potem pride potnik z vlakom v glavno mesto Ljubljano ali pa v Maribor in se ne znajde več na avtobusih, ker so avtobusi vseh barv. Veste, dokler bo prevladovalo razmišljanje v Sloveniji, da je 50 avtobusnih prevoznikov v Republiki Sloveniji pripojenih na državne jasli in hoče vsak svoj vozni red in hoče vsak svojo tarifo in ta barva avtobusov, ali je to Kam Bus ali Veolia ali katerikoli ima svojega političnega liderja, tako dolgo ne bomo govorili o integraciji javnega potniškega prometa. Je nemogoče. Mi ponujamo in predlagamo konkretno rešitev. Že drugič, pravite, ja, pa še tretjič bomo. Ni to naš interes. To ni interes Slovenske demokratske stranke, ampak je interes javnega potniškega prometa. Prihaja paket železniške zakonodaje. Namesto da bi se predlagatelji lotili tega problema, se lotevajo vsebine predloga železniške zakonodaje, kako bodo kartelom dodali kisika, da bodo lahko naprej dihali. S tem se bomo ukvarjali na naslednjih sejah Državnega zbora, namesto da bi se ukvarjali z dejanskimi problemi, z dejansko integracijo javnega potniškega prometa v Republiki Sloveniji. Ne, raje se bomo ukvarjali s tem, kako preživeti s tistimi, ki so v preteklosti zapravljali ogromne količine denarja na avtocestnem programu. Zdaj se kaže njihova priložnost v koriščenju javnega evropskega proračunskega denarja v investicijah na železnici. In tem je zdaj treba pomagati. Zato spreminjamo sistem reorganizacije Slovenskih železnic, da bomo dali kisika tem, da bodo lahko še naprej dihali in z raznoraznimi karteli gulili državljane Republike Slovenije, namesto da bi jim pomagali pri resnični integraciji javnega potniškega prometa v Republiki Sloveniji. Vse študije, številni strokovnjaki, ki so plod našega lastnega znanja, čakajo na svojo priložnost. Dajmo jim priložnost, da pomagajo z lastnim znanjem pri razrešitvi konkretnih problemov. Dokler te volje ne bo, dokler ne bo dejanskega interesa za to, da bi se to področje razrešilo, tako dolgo bomo pač imeli anarhijo na tem področju. Če ste, spoštovani in spoštovane, vsaj delno pogledali vsebino tega našega predloga predvsem na začetku, kjer povemo, kako imajo to urejeno druge evropske države, potem bi lahko ugotovili, da bi bilo v Republiki Sloveniji v relativno kratkem času mogoče to zelo dobro urediti, ampak zares zelo dobro urediti. In potem ne bi imeli tega, kar sem prej govoril, da prideš v prestolnico in se v teh barvah avtobusov več ne moreš znajti. V sosednji Avstriji potnik ne gleda drugega avtobusa, aha, tiste barve kot je vlak, s tem sem se pripeljal in ta ista barva avtobusa z istim znakom dobesedno, ko izstopiš iz vlaka, butne v avtobus, ki je v lasti železnice, in železnica upravlja ta javni potniški promet. Pri nas pa imamo avtobusna podjetja, ki so v neki čudni lastniški strukturi. Dostikrat so te lastniške strukture ali pa v večini primerov vezane tudi na lastništvo občin, ki zagovarjajo javni interes. Ampak ta javni interes se v velikih primerih hitro sprevrže v osebni, zasebni ali pa ožji interes. In to ni dobro. To ni prav in to ni pošteno do koristnikov javnega potniškega prometa v Republiki Sloveniji, ki si dejansko to želijo. Saj je res, da statistični podatki kažejo, da je 1,1 ali 1,2 potnika na osebni avtomobil. Ja, ampak dajmo se vprašat, zakaj. Saj je verjetno tu interes nekoga v prestolnici, če tako rečem, da bo lažje razumljivo, da nekdo, ki se pripelje z Jesenic, se pripelje z avtomobilom v center, v centru pa plača drago parkirnino. Nekomu je v interesu, da čim več takih osebnih avtomobilov pride v neposredni center ne glede na gnečo, ki je neznosna, ker bo nekdo, ki je spet v povezavi z nekom, zaslužil na kasiranju parkirnine, ki je za uro parkiranja v Ljubljani zame nerazumljiva. Če bi imeli organiziran javni potniški prevoz, verjemite mi, tudi po načelu, da pustiš avtomobil v nekem določenem krogu izven centra Ljubljane, kjer so javna parkirišča namenjena prav temu, da se tisti, ki prihajajo z osebnim avtomobilom, nekaj kilometrov v nekem obroču ustavijo, parkirajo osebni avtomobil, sedejo na javni prevoz, ali je to vlak ali avtobus istega prevoznika, ki resnično dela v javnem interesu, in se pripravljajo v center po opravkih. Ampak to ni interes tistih, ki zagovarjajo tako anarhijo, kot jo imamo danes. In spet prelagamo, češ, da tega ne gre sprejeti, ker to ni povezano, Vlada pa prihaja s svojimi rešitvami. Jaz sem pa povedal, s čim bo Vlada prišla: z zakonom o železnici, da bodo imeli spet nekateri, ki že imajo itak privilegije, naprej možnosti za potrjevanje svojih privilegijev. S tem se ukvarjamo, in to ni pošteno do ljudi, že tretjič poudarjam, ki bi želeli resnično organiziran, integriran javni potniški promet v Republiki Sloveniji. Spoštovane in spoštovani, če bi imeli danes ustanovljene pokrajine, bi tudi tukaj na področju integracije javnega potniškega prometa bilo veliko bolje in veliko lažje. Jaz obžalujem, da tudi tukaj, kjer bi z malo razumevanja, z malo popuščanja enega in drugega lahko dobili resnično dober koncept za rešitev tega področja. Ampak očitno to ni interes, in je nekomu, ki ima ožji interes, malo mar za ta javni interes, ki bi ga pa vsaj tukaj v Državnem zboru morali izražati in podpirati. Tisti, ki niso za predlagano rešitev, jaz ne trdim, da je naš predlog edini najboljši, je pa zagotovo osnova, iz katere lahko izhajamo, ki daje temelj za neko nadgradnjo, in če se poenotimo, lahko dobimo v relativno kratkem času dober zakon. In marsikomu bomo prerezali niti, po katerih je danes pripet na državne jasli, in se ne vpraša, kako je integriran javni potniški problem v Republiki Sloveniji. Mi smo na področju organiziranja, izvajanja javnega potniškega prometa v Republiki Sloveniji daleč, daleč zadaj. In tudi po drugi vložitvi tega našega predloga v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nimamo upanja, da bomo prišli do skorajšnje rešitve, ki bo po vladni proceduri naznanjala prihod zakona s tako vsebino, ki bo uredila javni potniški promet v Republiki Sloveniji. To je malodane neodgovorno do vseh tistih, ki bi v Sloveniji resnično želeli videti integriran javni potniški promet. Prej sem omenjal uskladitev voznih redov, uskladitev enotne vozovnice. Poglejte, dokler bomo mi uvajali neke kartice urbane ali kaj jaz vem, kaj še vse, potem lahko ugotovimo, da ima nekdo ožji interes, to ni javni interes. Če bi bil javni interes, je to enotna vozovnica, ki velja v Republiki Sloveniji, jo pritisneš na magnet, bo prebral, bo zasledil, ti odprl vrata, in to je to. Tako pa se ukvarjamo z nekimi podjetji, z nekimi posamezniki, ki imajo zgolj in samo osebne, ožje interese. In to ni dobro. Tukaj se nam sesuje javni potniški promet v Republiki Sloveniji. Upam in želim si, da bi prišli resnično do spoznanja, da Republika Slovenija potrebuje integriran javni potniški promet, ne pa kakšna politična stranka. Tudi Slovenska demokratska stranka ne. Zato dajemo pobudo, da bi v poslanskih skupinah prišli do spoznanja, da je predlagana vsebina zakona primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima gospod Rudolf Petan, pripravi naj se gospod Vito Rožej. [[Ga ni.]] Marjan Bezjak. Boste vi naslednji? Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Gre za pomembno vsebino, ne gre samo za prevoze v cestnem prometu, ampak nekoliko širše, kajti to vpliva tudi na gospodarsko aktivnost. Slovenija je v tem trenutku v težkih gospodarskih razmerah in v takih razmerah je verjetno pravi čas, da se zmanjša administriranje. Poglejte, kako masten naslov lahko beremo v današnjih medijih: Država ustvari 5,7 milijona evrov primanjkljaja na dan. Gospe in gospodje, 5,7 milijona evra primanjkljaja na dan! To bi morali zvoniti vsi zvonci. In ko to vidimo in slišimo, bi se morali takoj vprašati, kje lahko kaj pomagamo, kje lahko zmanjšamo kakšno administrativno prepreko, da bi stvari tekle hitreje. Ampak po vsem tem, če se osredotočim samo na današnji dan, kaj smo tukaj v današnjem dnevu doživeli, me sploh ne čudi več, da Slovenija ustvari 5,7 milijona evra primanjkljaja na dan ta trenutek. Poglejte, dogaja se točno to, kar se dogaja že dve leti in kar poslušamo dve leti. Vi pravite, spoštovane gospe in gospodje z vladne strani, da ne podpirate tega zakona, da zakon ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo, istočasno pa do neke mere le stežka priznate, da tematika pa je prava, ampak vi se napačno tega lotevate. Ampak, gospe in gospodje, to, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo, tega smo se že naposlušali in jaz bom še enkrat postavil vprašanje: Kaj pa ta vlada in ta koalicija je primerna za nadaljnje vladanje v državi Sloveniji, kjer se danes ustvari 5,7 milijona primanjkljaja na dan? Verjetno je naš zakon prej primeren za nadaljnjo obravnavo kot pa vi za nadaljnje vladanje v Republiki Sloveniji. Na področju prevozov vladajo kaotične razmere. In jaz bi še razumel, če bi rekli, "dobro, saj ta predlog mogoče ni najboljši", ampak niti toliko niste, da bi rekli, "ga bomo pa poskušali dopolniti, popraviti, da bo boljši". Danes smo imeli pod prvo točko, mislim, da zakon o zemljiški knjigi, kjer ima zakon nekaj deset členov, pa je bilo nekaj deset amandmajev, ki jih je pripravila vladajoča večina. To se pravi, popravljali ste zakon. Se pravi, da je bilo skoraj vsak člen treba popraviti. A tisti zakon je pa primeren za nadaljnjo obravnavo? Seveda zato, ker je tam ščitil interes ozkega kroga, tako kot je tukaj v tem primeru, kjer se ščiti monopol nekega ozkega kroga. Sploh nimamo sistema javnega prevoza – kakšnega sistema še razmišljati nismo začeli, ker nas niti ne pustite. Čim mi sprožimo takšno vprašanje, potem je treba čim prej to končati, zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. In kaj se dogaja? V vsaki ulici v Ljubljani se pa gradijo garažne hiše. V redu, tudi to navsezadnje ni slabo. Ampak kaj to pomeni? Mi dajemo signal: vi kar pridite v Ljubljano, nagnetite se po ulicah, spuščajte trde delce CO2 izpuhe v zrak, saj Slovenija bo to plačala, kazen ni problem, mi bomo pa kasirali v garažni hiši, vi kar pridite z avtomobili. Kako je potem, ko se ti cijaziš pol ure od parlamenta pa tja do Gospodarskega razstavišča, kako to izgleda, tega vam ne bi razlagal. Vas seveda to ne zanima, ker nekdo "hara" denar na garažnih hišah. V večjih mestih je organiziran javni prevoz, ampak kaj pomaga, ko te ta javni prevoz pripelje samo do roba te velike občine, ti pa si mogoče potem deset kilometrov v neki drugi primestni občini in se ne moreš peljati s tem javnim prevozom. Ne, celo več. Na ministrstvu, ker sem to sam doživel, si upam z vso odgovornostjo trditi, tudi tistemu, ki bi v tisti majhni občini želel pripraviti alternativni prevoz ali pa drug prevoz, mu ne daste soglasja. Bil sem zraven, ko smo se trudili, da bi nekomu to omogočili, pa ni bilo v tisti uri nobenega drugega prevoza, pa se na ministrstvu to ni dalo urediti. Si lahko predstavljate? Občinska meja je tista administrativna prepreka, mimo katere avtobus ne more voziti. Preko te meje se ne da voziti, ker se ščitijo interesi nekih posameznikov. Kako to izgleda, ne vem. Po drugi strani pa je Slovenija dobila na vseh mogočih področjih kazni. Kazen za izpuhe CO2. Plačevati moramo kazni nekaj 10 milijonov evrov v Bruselj. Kazni zaradi trdih delcev, zopet izpuhi osebnih avtomobilov, pa seveda tudi tovornjakov. Ko pa se tu nekateri trudimo, da bi organizirali javni prevoz, da bi se lahko od svoje primestne občine pripeljal v Ljubljano ali v nek drug večji center z javnim prevozom, to ni mogoče. Ampak ali si predstavljajte, kaj je izgovor? Zakon tega ne omogoča. Si predstavljate, da zakon ne omogoča, da bi, recimo, bila proga, ne vem, od Ljubljane do Grosuplja. Zakon tega ne omogoča. Vmes je meja, vmes je občinska meja. Za vsakega čisto navadnega birokrata bi bilo najbolj enostavno in bi rekel: " O. K., bomo pa spremenili zakon." Ne, pri nas niti to ni mogoče. Pri nas niti tako zanikrnih birokratov nimamo, ki bi rekli, da je treba spremeniti zakon, kar je najbolj enostavno za vsakega birokrata. Ne, to ni mogoče. Zakon tega ne omogoča, zakona pa ne bomo spreminjali, še posebej ne, če ste si ga vi v opoziciji zamislili. Po drugi strani pa dijaki in študentje ne morejo imeti subvencioniranega prevoza iz primestnih občin v Ljubljano. Ti, ki stanujejo tu, bodo imeli svoje cene, drugi pa nekoliko višje. Koliko je to skregano ali pa v skladu z ustavno pravico enakosti pred zakonom, o tem ne bi sedaj razpravljal. To vi najboljše veste, ker stalno trdite, kako je nekaj v neskladju z ustavo, kar mi predlagamo. Ampak mislim, da to, kar predlagamo, bi bilo ravno tisto, kar bi bilo v skladu z ustavo, da bi vsi imeli enake pravice. Če se nekdo pelje iz primestne občine v Ljubljano, da ima enako subvencioniranje ali enake pogoje kot tisti, ki je čisto na meji te velike mestne občine. Vi verjetno podpirate monopol, ne vem, Ljubljanskega potniškega prometa, kakšnega drugega prometa v katerem drugem mestu, istočasno pa ne daste licence za progo kakšnemu drugemu prevozniku, ki bi bil pripravljen opravljati progo na celi razdalji. Se ne da. Še enkrat bom povedal, bil sem zraven na ministrstvu, ko smo to poskušali, pa se ni dalo. In v tisti uri ni bilo nobenega drugega prevoza od nobenega monopolista, ampak ni šlo. Tudi to bom povedal, da slučajno od ministrstva danes nihče ne sedi tukaj, ki je bil takrat zraven, ampak večkrat sedi tisti gospod tudi tu. Podpirate monopole in anarhijo in samovoljo velikih občin. Očitno vam ne gre za urejeno državo. Očitno vam ne gre za to, da bi se ta podatek, da država ustvari 5,7 milijonov evrov primanjkljaja na dan, lahko zmanjšal in da bi ljudem v teh težkih časih omogočili, da bi imeli lažji pristop do službe, če jo že imajo v velikih mestih. Niti tega! Ampak s tem, kar delate, se samo trudite in prilivate še olja, da ne bo več samo 5,7, ampak mogoče 6 ali 7 milijonov evrov primanjkljaja na dan v državi Sloveniji. In to se dogaja kar naprej in se podpirajo monopoli. Takšen zakon smo danes že obravnavali. To je zakon o zemljiški knjigi, kjer državljani sami ne bodo mogli opravljati določene storitve, ampak samo preko monopola odvetnikov in še koga s tega področja. Samo da bo to dražje, da boste še izpulili ljudem, ki že tako ali tako težko živijo, še tisti zadnji evro, ki ga imajo, da bodo nekateri drugi še bolj bogati, kot so že. Ne, tudi tu se sedaj ponavlja isto. V enem dnevu dva takšna primera, sedaj pa ne moremo več trditi, da je to slučaj. In tudi jaz ne bom več rekel, da je slučaj, da ima Slovenija 5,7 milijonov evrov primanjkljaja na dan. To je zavestno in načrtno. Očitno to nekomu ustreza. To, da je pa ta vlada tako nesposobna, si pa tudi jaz ne upam več trditi. Ampak očitno gre za monopole, za ustvarjanje monopolov, ker očitno so ti monopoli, ne vem, imeli velike zasluge, da je prišlo do teh svinjarij pred volitvami, da se je nekoga očrnilo in degradiralo in da ste zmagali. To je več kot očitno in jaz podpiram naš predlog. Pričakoval bi, da bi ga vi podprli in si prizadevali, da bi ga izboljšali. Da se to da, sem vam povedal, da smo danes imeli tak primer, nekaj deset členov pri zakonu pa nekaj deset amandmajev na predlog tega zakona. To se da, samo volja mora biti. Očitno pa tukaj v tej koaliciji, v tej vladi te volje ni. Jaz podpiram ta zakon, ker menim, da gre v pravo smer. Ne gre za to, da bi se samo usedli pa jokali, da so razmere težke, tukaj je nekaj treba narediti. Treba je poskušati nekaj narediti, ne takoj reči, "ne, to pa ni, zato ker ste vi to rekli". Gre za skupno zadevo in vsi se tako ali drugače srečamo s težavami pri javnem prevozu. Jaz podpiram ta predlog zakona. Hvala.
Besedo ima gospod Marjan Bezjak. Naslednji bo gospod Gvido Kres. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lepo pozdravljeni državni sekretar iz Ministrstva za promet, s sodelavcem, kolegice poslanke in poslanci! V Slovenski demokratski stranki smo se odločili, da vložimo zakon o prevozih v cestnem prometu zgolj iz enega razloga, ker želimo, da se ta zakon, ki je verjetno že več kot 50 let star, novelira in napravi takšen, kot ga danes potrebujemo v sodobnem času, v katerem živimo. Predlog zakona je pomembno sprejeti iz razloga ekologije in hitrejšega pretoka ljudi iz točke a v točko b. Vse te stvari so zapisane v tem zakonu, ki ga danes predlagamo. Nujna je integracija javnega prometa v Sloveniji. S tem bi dejansko naredili velik korak naprej v sistemu ekologije. Sami vemo, da je dejansko Ljubljana zelo podvržena slabim klimatskim razmeram in zaradi tega je vpliv na okolje ali onesnaževanje zraka tukaj v tem mestu še mnogo večji. Vsi vemo, da se dnevno pripelje v Ljubljano preko 28 tisoč ljudi z javnim ali osebnim prometom, predvsem z osebnimi avtomobili. To je dejansko zakon, ki je pripravljen, in bi se tako kar precej rešili tega prometa, tega onesnaževanja okolja v glavnem mestu Slovenije. Zakaj se prav mi lotevamo tega zakona? Ravno zato, ker nam ni vseeno, kako bomo živeli, v kakšnem okolju, v kakšnem podnebju bomo živeli jutri in kdo bo imel kakšen monopol ali korist. V našem interesu je, da dejansko približamo ljudem javni prevoz, ki bo omogočal večjo pretočnost, hitrejšo pretočnost ljudi tudi iz primestnih občin, ne samo mestnega prometa. Jaz sem prepričan, da bi s tem naredili korak naprej, kajti s tem bi se znebili takšnih gneč v glavnem mestu in normalno v večjih mestih, kot so Maribor, Novo mesto, Koper itd. in zaradi tega je pomembno, da gremo korak naprej. Druga pomembna stvar. Jaz vem, da so vsi predhodniki iz poslanskih skupin govorili, da je potrebna novelacija zakona, nihče pa ne naredi koraka naprej. Jaz vem, da je v tem zakonu s skupnim sodelovanjem vseh ekspertov mogoče narediti še kakšen korak več, saj nikjer ne piše, da smo mi kot predlagatelji najboljši, ampak trudimo se biti dobri in skrbimo za boljši jutrišnji dan državljank in državljanov. Res je, da bi bilo pomembno, da država tudi sofinancira del vozil, sploh v večjih mestih ali v pomembnih turističnih ali takšnih mestih, na primer električne avtobuse. Kaj pomaga, če je v mestu Piran onemogočen promet z vozili, če pa avtobusni promet v letnem času poteka iz točke A v točko B in žal niso niti toliko, da bi vsaj električne klime montirali na avtobuse. Ne, avtobus 10, 15, 20 minut "laufa", onesnažuje okolje, da hladi v vročih dneh avtobus. Žal. To so stvari, ki bi jim morali dati poudarek. Jaz ne bom predolgo razlagal tega zakona, ker verjamem, da bo čez čas prišel ta zakon ponovno v obravnavo, ravno s tega vidika, ker bo nekdo drug predlagatelj tega zakona, približno takšnega, kot je tudi danes vložen. Jaz bom ponovil besedo ministrice za gospodarstvo, ki je rekla: "Jezus Kristus!" Tudi jaz pravim: "Jezus Kristus, Slovenija drvi!" Veste kam? K tem bankovcem, ki jim je včasih Marković za časa Jugoslavije dajal številke nula zraven. Tukaj je bankovec 20 tisoč evrov, verjetno bo Slovenija začela tiskati takšne bankovce, če bomo hoteli preživeti v tem naglem padcu Slovenije navzdol. Hvala.
Besedo ima gospod Gvido Kres. Naslednji bo gospod Alojz Potočnik. Ne, gospod Ivan Grill.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana kolegica, kolegi, spoštovani predstavniki Vlade! V vsakem primeru se strinjamo s tem, da je treba ureditev primestnega in mestnega linijskega prometa urediti, da je to širšega pomena, predvsem pa me v tej zgodbi moti sebičnost mestnih občin. Kot da se mestne občine lahko razvijejo same od sebe, kot da s tem, ko je velika migracija v ta mesta, ta mesta celo ne pridobivajo. Prepričan sem, da če to vržemo na kalkulacijo, da tisti stroški, ki se jim več s tem zgodi, so sigurno povezani z večjim profitom vsega prebivalstva, ki prihaja v mesta. Od dijakov, služb, od vsega tega, ti ljudje tudi dnevno v mestu trošijo. Iz izkušenj vem, da se celo tisto, kar se doma porabi, spet nabavi tukaj, kjer si v službi, in iz tega je sigurno velik plus. In trdim, da bi država morala preprečiti razlikovanje potnikov med posameznimi občinami, kot so trenutne zahteve Ljubljane, in da se stvari poenotijo na državni ravni, potem pa se znotraj tega dogovori oziroma uvede enotna cena, iz katere se potem tudi pravilno, fer in pošteno zadeve pokrijejo, kot se morajo. Nikakor pa ne na račun direktne obremenitve prebivalk in prebivalcev, državljank in državljanov, ki vsak dan prihajajo v centre. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ivan Grill.Naslednji bodo gospod Miroslav Klun, Vili Trofenik, Lojze Posedel, gospa Cvetka Zalokar Oražem, Alenka Jeraj.
Hvala lepa za besedo. Mogoče za tiste, ki spremljajo ta prenos in če morda v dosedanji razpravi mogoče niso uspeli razbrati, kaj je osnovna poanta tega predloga zakona, ki je kratka, obenem pa zelo, zelo koristna, in sicer, da bi se s pomočjo takšnega zakona skušala zagotoviti večja uporaba javnega prevoza in bi se omogočilo ljudem, ki nimajo svojih avtomobilov, svojega prevoza, to so predvsem starejši, otroci, mamice z otroki, da jih lahko peljejo v šolo, vrtce, glasbeno šolo, k zdravniku. Ampak ni samo ta moment tisti, ki bi ga morali zasledovati v Sloveniji, zelo pomemben je tudi okoljevarstveni. Večkrat je že bilo v parlamentu tudi v tem mandatu moč zaznati, da naj bi si ta vlada, ta koalicija prizadevala z nekimi načrtnimi programi, rešitvami, ki bodo ljudi spodbujali k večji uporabi javnih prevoznih sredstev. Ko se je sprejemal zakon o davku na motorna vozila, kjer se je seveda davek povečal – mi smo temu zakonu nasprotovali –, je bil eden izmed pomembnih argumentov predvsem s strani koalicije, da bo ta višji davek ljudi spodbudil, da bodo v večji meri uporabljali javna prevozna sredstva. To se veda ni res. Res je, da je bil ta zakon namenjen temu, da se poveča priliv v državno blagajno, pa žal kljub temu zakonu, kljub večjemu davku, večjim trošarinam še vedno vidimo, da država vsak dan ustvari kar 5,7 milijona primanjkljaja na dan. Pa ne samo to. Zelo me preseneča lahkota predvsem koalicije, tudi vlade, ko ta zakon enostavno ignorirajo, pravijo, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Pri tem ponavljajo, da je bil podoben zakon v obravnavi že nekaj časa nazaj in da smo v Slovenski demokratski stranki zelo vztrajni, kar nam štejejo v čast. Glejte, res smo vztrajni, kajti upanje umre zadnje. In jaz upam, da se bo mogoče pa le s strani vlade ali koalicije pripravila neka rešitev, ki bo takšno rešitev, kot jo danes predlagamo mi, nadomestila. Tudi pri tistem prvem predlogu zakona, ki smo ga predlagali, ki ni bil povsem identičen, je pa zasledoval enake cilje, smo pričakovali, tako je bilo tudi razloženo takrat, da ta zakon ni dovolj celovit, da bo Vlada pripravila nekaj bolj celovitega, bolj kompleksnega. Toda danes vidimo, da na tem področju ni narejenega nič. Zato nas ne ponovno "špotati", če se bo čez nekaj mesecev ponovno pojavil podoben zakon, mogoče bomo dali nek drug naslov, pri čemer je bilo danes s strani koalicijskih poslancev rečeno, da naj bi bila to neka integrirana zadeva, bomo dali pa naslov zakon o integriranem prevozu, v katerem bi se enake zadeve reševale. Kot sem povedal, v Sloveniji je žal v vedno večjem porastu uporaba osebnih vozil, v katerih se vozi eden, redkokdaj vidimo, da se vozita dva, predvsem na teh dolgih progah. Sam se vozim v Ljubljano, pa imam možnost na avtocesti resnično videti, ne vem, če srečam 5 % avtomobilov, kjer se vozita dva, poleg voznika še sovoznik. Vozimo se sami. Pred 20 leti, pred 25 leti je bila situacija drugačna – tudi v mestih. Kjer so imeli organiziran potniški promet, so bili mestni avtobusi polni, avtobusne postaje so bile polne. Potem pa se je ravno zaradi slabih rešitev, zaradi sprememb, ki so ljudi silile v to, da so se začeli posluževati svojih avtomobilov, marsikdo si je ravno zaradi slabih prometnih povezav s potniškim prometom kupil še en avto, kajti družini, ki ima dva otroka, verjetno zaradi slabih prometnih povezav javnih prevoznih sredstev ne zadošča en avto za vse obveznosti, ki jih mora opraviti. In posledica tega je, da so se ali pa smo se ljudje vedno bolj odvajali uporabljati javna prevozna sredstva, po drugi strani vedno bolj navajati na osebne avtomobile, to pa povzroča onesnaževanje okolja, gneče na cestah, več prometnih nesreč. In sedaj obrniti ta trend zopet v prid javnih prevoznih sredstev, ne bo lahek zalogaj. Zagotovo ne bo lahek zalogaj. Jaz sem prepričan, da bo treba veliko akcij celovitih sistemskih rešitev, ki bodo ljudi navdušile ali pa tudi usmerjale, pa ne samo zaradi ekonomskih razlogov, tudi zaradi takšnih ali drugačnih, mogoče, da se bomo tudi ozavestili v to smer. Ampak nekje je treba začeti. In ta zakon je zagotovo en korak k temu. Tudi če bi se s strani države potem financiral ta javni prevoz v mestnih občinah, kjer to imajo, bi bilo to lahko v veliko olajšanje ali pa tudi v pomoč. Sam lahko spremljam v Mestni občini Novo mesto, od koder prihajam, kjer imamo mestni potniški promet, ampak vam povem, da razen ob jutranjih konicah, pa mogoče v času zaključka delovnega časa ali zaključka šol, se tisti avtobusi vozijo sami. Šofer ali zdaj po novem so že tudi ženske, ki to vozijo, se avtobusi vozijo sami. Ker se veliko kot poslanec gibljem po terenu v drugih občinah, kjer prevoza nimajo, po ruralnih območjih, pa je predvsem za starejše ljudi največ vprašanj ravno zaradi slabih prometnih povezav in si tega želijo in me tudi sprašujejo, ali se da kaj narediti, da bi avtobusi vozili tudi po takšnih krajih, ne samo v tistih mestnih središčih ali v urbanih predelih, pa tega žal ni, ker so rešitve takšne ali pa takšna zakonodaja, ki to onemogoča oziroma po drugi strani tudi povečuje stroške. Še en zanimiv podatek, ki je mogoče danes že zastarel, še bolj v prid temu zakonu, je ta, mislim, da dve ali tri leta nazaj sem imel možnost analizirati prihodke v Mestni občini Novo mesto s strani prodanih vstopnic oziroma vozovnic za avtobusni promet. In ker sem imel tisti pregled številk, je bilo ugotovljeno, da s tistimi vozovnicami niso pokrite niti plače šoferjev. In potem ne čudi podatek, da ena takšna občina na leto vsaj s 500 tisoč evrov mora subvencionirati tiste izbrane koncesionarje, da lahko opravljajo tudi ta prevoz. Kot ste že poslanske skupine predvsem v koaliciji napovedale, da tega zakona ne boste podprle, Vlada ravno tako, v opoziciji nas je premalo, kljub temu da je to konstruktiven predlog, vas zato prosim, da nikoli več tukaj ne ponavljate, da smo v opoziciji populistični, da dajemo takšne predloge, ki so neuresničljivi, da povečujejo stroške v državnem proračunu. Glejte, ravno ta zakon ni tak. Če bi bilo malo dobre volje, bi se lahko, če ne drugega, v tem besedilu, če je res kje mogoče kakšna zadeva,ki ni najbolj domiselna, se to spremeni, imamo časa še v dveh obravnavah, da ga spreminjamo. Verjamem, da tega v koaliciji ne bo, saj ni razumevanja in podpore. Dajte potem, pozivam predvsem Vlado, ministrstvo, pripraviti nek zakon, ki bo v tej smeri to problematiko, ki je problem, res je to problem, tudi reševal, da ne bomo potem ob naši ponovni vložitvi neke podobne rešitve poslušali, da boste pripravili nov predlog. Glejte, vaš mandat se izteka, polovica mandata je za vami, če ne prej, bo čez dve leti verjetno to potem priložnost za drugo vlado, drugo koalicijo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Alenka Jeraj. Naslednji je gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Človek ne ve, če ima smisel to govoriti prazni dvorani in koaliciji, ki zaznava iste probleme kot mi, ampak jih noče reševati, pač pa se o tem rajši ne pogovarja. Moram reči, da sem predvsem razočarana; vedno reči, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, je zelo podcenjujoče do nas, ki smo ga pripravljali. In najmanj, kar bi si želeli, je to, da odpremo razpravo, da se o tem pogovarjamo, ampak očitno ni v interesu ne Vlade ne koalicijskih poslancev, se vam ne ljubi ne pogovarjati ne razmišljati o problemih, ki jih izpostavljamo. Mi smo predhodno povedali cel kup stvari, zaradi katerih bi tak zakon, tudi morda modificiran –, če res mislite, da nekih stvari nismo dobro dorekli. Niso problem samo tisti, ki so zaposleni v mestu. Otroci iz primestja hodijo v Ljubljano v glasbeno šolo, hodijo na treninge in na cel kup dejavnosti in tudi njim ne omogočamo, da bi lahko prišli z javnim prevozom, pač pa jih starši vsakodnevno prevažamo sem in tja. Vsako leto ob dnevu brez avtomobila zapremo dele Ljubljane, zapremo center in se potem vsi tisti, ki bi se sicer peljali čez center, peljejo malo okoli; povzročimo še večji kaos, namesto da bi vsako leto ob dnevu brez avtomobila odprli večje parkirišče na obrobju mesta in ljudi poslali na avtobus. Tako delajo drugje, pri nas imamo pač neko čudno filozofijo in se teh stvari ne znamo tako lotiti. Del države so tudi upravne enote, ki z dajanjem soglasij na raznoraznih lokacijah novim in dodatnim garažam v mestu še spodbujajo tako negativno politiko; torej, še več avtomobilov v mestu, za razliko od Londona, drugih mest, ki so že zdavnaj zaprli centre mest za osebne avtomobile in stvari uredili drugače, financirali, ogromno vložili v kolesa, v javni prevoz in tako naprej. Mi pač delamo stvari v neko drugo smer. Predlagala bi, da bi koalicija vseeno dala priložnost temu zakonu, da se vsaj odpre razprava na Odboru za promet, da se poskuša pač najti neke rešitve, ker sicer še v nadaljevanju nekaj let ne moremo pričakovati kakšne razlike od današnjega stanja. Če so koncesijske pogodbe podpisane in so neke stvari uveljavljene, moramo razmišljati, kaj pa potem, ko ne bodo več, ko se bodo iztekle, ker najbolj enostavno je pa najbrž jih podaljšati in nadaljevati tako stanje, kot je. Mi moramo zdaj pripraviti rešitve za takrat, ko se te stvari iztečejo, ne pa, da se bomo takrat začeli pogovarjati in bomo spet rabili neko desetletje, da bomo kakšno stvar premaknili. Zato bi tukaj apelirala, da razmislite, če je zakon res tako slab, da boste težko glasovali za njega, da ga vsaj spustimo v nadaljnje obravnave in se potem na odborih, ki so pristojni za to, o tem pogovarjamo. Predvsem bi si želela, ker je bilo kar nekaj predlogov danih, ne slabih, jaz ne trdim, da so vse naše rešitve idealne in najboljše, ampak skupaj pa najbrž lahko najdemo idealne in najboljše. Zato bi bilo res na mestu, da se zakon podpre in se odpre razprava na pristojnem odboru, katerega članica sama nisem, vem pa, da je to problem in da te stvari bi bilo pametno čim prej urediti, zato tudi podpiram naš predlog zakona.
Besedo ima gospod Jakob Veber. Naslednji bo predstavnik Vlade.
Hvala za besedo. Še enkrat želim nekako poudariti, da resnično potrebujemo na področju javnega linijskega potniškega prometa zakon, ki bo vse izvajalce tega prometa v Sloveniji povezal, zato da bodo vsi delovali v enem sistemu, z enotno vozovnico, z usklajenim voznim redom, in upam si reči tudi, da bodo vsi zainteresirani tudi izboljšali svoj vozni park, zato da privabijo tudi čim več potnikov na svoja vozila oziroma prevozna sredstva. Se pa tudi strinjam z ugotovitvijo, ki je bila podan s strani opozicije, da razlaga, ki je v odgovoru Vlade, da zato, ker vmesna stopnja ni možna, ni možno vzpostaviti regionalni nivo tudi linijskega prevoza. Torej, gre za dejstvo, da tudi če bi imeli pokrajine, bi mi še vedno potrebovali nekoga, ki bi vse te linijske prevoze koordiniral; bodisi tiste na državni ravni, na regionalni kot tudi na lokalni ravni. Še vedno bi ostal ta problem tudi v primeru regij nerešen oziroma bi se pravzaprav ta problem še celo povečal, ker bi imeli še več igralcev na tem trgu in še težje bi usklajevali vozne rede oziroma, če ne bi imeli nekoga, ki bi to usklajeval, bi postala zadeva še bolj neusklajena. Tudi sicer sam sistem vzpostavitve pokrajin v Sloveniji ni bil nikoli tako dobro dorečen, da bi funkcioniral kot celota v neki regiji. Tudi če vzamemo samo za primerjavo območje, ki je tudi del razlage tega zakona in se nanaša na Ljubljano in potem na primestne občine, kot so Škofljica in naprej tudi proti Kočevski, lahko ugotovimo, da so se te meje pokrajin spreminjale – in katera bi bila pravzaprav tista pokrajina, ki bi usklajeno lahko delovala na področju primestnega avtobusnega prometa? Še vedno bi ostala Ljubljana kot taka, s svojim sistemom – seveda se je potem tudi del pokrajin priključeval ali eni ali drugi in stvari so bile nedorečene, zato do ustanovitev pokrajin v Sloveniji ni prišlo. Pa tudi ne nazadnje, če ostanemo pri pokrajinah in pri teh linijskih prevozih: v veliki meri bi vsa sredstva ali pa kar velik del sredstev, ki bi jih pokrajine dobile, morala vlagati v vzdrževanje cest, po katerih se izvaja ta promet, v vzdrževanje tudi regijskih železniških prog; in če pogledamo, kakšni zneski so, potem bi lahko zelo hitro ugotovili, da pokrajine s tistimi viri, ki so jim bili dodeljeni v primeru predloga, ki je bil takrat obravnavan, lahko ugotovimo, da pravzaprav ne bi obvladovale niti cestnega sistema, niti železniškega, še manj pa poskušale zagotavljati tudi učinkovit linijski javni prevoz. Tako da tukaj na tem področju mislim, da je nepotrebno iskati rešitve, ki dodatno obremenjujejo državni in lokalni proračun, potrebno je stvari racionalizirati in zakon o integriranem javnem potniškem prometu je edini, ki lahko racionalizira vse to delovanje in dvigne raven tega javnega linijskega prometa na bistveno višji nivo, kot je danes. Tudi sam sem mnenja, da bi ta zakon že moral biti v parlamentu in ga bi po mojem mnenju tudi lahko obravnavali, ne vidim prav nobenih posebnih zadržkov. Čeprav so zadržki, verjetno, ravno pri vsakem prevozniku posebej, zato ker hoče vsak svoj vrtiček obdelovati še naprej in se ne želi pogovarjati s sosedom oziroma drugim prevoznikom. To lahko preberemo ne nazadnje tudi iz besed ali misli, ki so zapisane tudi v časopisnem članku, ki je bil objavljen 29. oktobra na temo Z vlakom mimo Škofljice. Gre za obnovo proge Grosuplje–Kočevje. Tam predstavnik Slovenskih železnic mirno pove, da razmišljajo o tem, da bi omogočili parkirišča, na katerih bi potem parkirali avtomobile, se presedli na železnico in potovali proti Ljubljani. Manjka mi v tej razlagi predvsem to, da pričakuje, da bo omogočen tudi avtobusni promet do tiste postaje, kjer lahko vstopiš na vlak in se odpelješ proti Ljubljani. To še posebej izpostavljam zaradi tega, ker se srečujemo z izjemnimi zastoji v jutranjih konicah in tudi v popoldanskem obdobju z zelo gostim prometom in zelo majhnimi hitrosti, ki jih lahko dejansko dosegaš na tej cesti, ko voziš ali v konicah ali pa tudi sicer zaradi številnih omejitev skozi naselja in slabih cestnih elementov te ceste. Torej, rešitev bi v zelo kratkem času lahko bila združen, integriran potniški promet, tako avtobusni kot železniški. In v kolikor ne bomo sprejeli tega zakona, ki bo to povezoval, seveda ne bomo v Sloveniji tudi tega področja uredili na način, da bo organizirano na racionalen način in da bo predvsem učinek do tistih, ki to storitev potrebujejo, prijazen. Zato mislim, namesto da se vlagajo enaki zakoni, vsaj po tem, kar smo na hitro pogledali ta predlog zakona, ki ga danes obravnavamo in je praktično identičen tistemu, ki smo ga obravnavali pred nekaj meseci. Pravzaprav vidim neko dobrobit tega v tem, da lahko na glas govorimo tudi v parlamentu o temu problemu. Žal pa moram poudarjati, da ta zakon resnično s tem, ko uvede tudi nov način prevoza, ki se imenuje kot avtobusni primestni linijski prevoz, povzroča še dodatne težave in dodatno neusklajenost pri voznih redih, predvsem pa posega tudi v že sklenjene koncesijske pogodbe. Pač, nekatere pogodbe so resnično takšne narave, da brez odškodnin, če hočeš to spremeniti, ne gre. In s kakšnimi stroški je to povezano, bi seveda moral tudi ta zakona povedati, če bi želeli v Državnemu zboru odločati o tem in reči, da so ti kriteriji, ti zneski obvladljivi in da naj sprejmemo ta zakon, ker bo manjša škoda za javna sredstva in bomo rešili problem javnega potniškega prometa. Žal teh podatkov ta zakon ne vsebuje, zato ga ni mogoče v takšni vsebini podpreti. Mogoče bi bilo res bolje, tudi če razmišljate še o tretjem, da ga poskušate dopolniti z bolj konkretnimi vsebinami predvsem pri ocenjevanju stroškov in posledic, ki jih prinaša sprejem takšnega zakona. Toliko samo, bi rekel, kot dobrohoten napotek za to, da se ne bomo vrteli v začaranem krogu in pravzaprav ne prišli korak naprej pri reševanju teh problemov. Prepričan pa sem, da bo ta razprava pripomogla k temu, da bo Ministrstvo za promet pripravilo ta zakon o integriranem javnem potniškem prometu in ga dalo v proceduro tudi Državnemu zboru in da je to nekaj, kar lahko tudi ta današnja razprava v tej splošni razpravi prve obravnave tega zakona pripomore h temu, da se problem javnega potniškega prometa začne hitreje reševati. Zato ne potrebujemo druge obravnave na Odboru za promet, kajti tam se lahko pogovarjamo o posameznih členih, o amandmajih h tem členom, ni pa mogoče širiti vsebine tega zakona in zato je res primerneje, da se zaključi obravnava tega zakona in da začenjamo potem neko novo poglavje, ki pa bo resnično dalo rešitev za celoten sistem javnega potniškega prometa v Sloveniji. Hvala.
Želi besedo predstavnik Vlade? Izvolite, gospod dr. Jakomin, državni sekretar.
Hvala lepa. Večkrat je bilo omenjeno, da naj bi Vlada pripravila zakon o javnem potniškem prometu in ga čim prej dala tudi v obravnavo. Ministrstvo za promet ima že izdelane strokovne podlage za ureditev celotnega področja javnega potniškega prometa in tudi že pripravljen osnutek zakona o javnem potniškem prometu. Osnutek imam tudi s seboj, če koga zanima, obsežen je petinsedemdeset členov in, kljub temu da je že tako obsežen, še vedno ni razdelan na področju financiranja in razmejitev pristojnosti, kar bo v bližnji prihodnosti tudi dodelano. V sklopu priprave projekta integrirani javni potniški promet so še v fazi izdelave nekatere študije, ki bodo natančno pokazale, kakšen model upravljanja in izvajanja javnega potniškega prometa je optimalen za Republiko Slovenijo. Nadalje, dostikrat je bila omenjena danes tudi višina cene vozovnice. Predlog, da bi morala občina za določitev oziroma spremembo cen tarifnih in splošnih pogojev za prevoz otrok, dijakov, študentov in upokojencev v mestnem linijskem prometu pridobiti prehodno soglasje direkcije, ni mogoč. Upravičenost do višine subvencije za prevoz oziroma ceno vozovnice bodo po novem zakonu o upravljanju pravic iz javnih sredstev določali občinski socialni centri na podlagi podatkov davčne uprave. Ti centri bodo sporočali prevoznikom višino subvencij za posameznega dijaka oziroma študenta. Zakon se bo začel izvajati 1. septembra 2011. Podatke o višini subvencij za prevoze dijakov in študentov pa bo zajemala centralna zbirka podatkov. Kar se tiče pa operativnega dela na področju integracij javnega potniškega prometa, moram povedati, da so na ministrstvu v pripravi vse podlage za ustanovitev direkcije za integriranje javnih potniški promet. Ta direkcija bo integrirala vse vrste prometa v Sloveniji. Usklajevala bo vozne rede in bo združila vse kadre in vsa sredstva, ki so sedaj razdeljena po štirih ministrstvih, ki tako ali drugače subvencionirajo razne vrste skupin v Sloveniji. Pri ustanovitvi te direkcije ne gre za povečevanje zaposlenih in števila operativnih ljudi, ampak gre preprosto za prerazporeditev operativnih zmogljivosti, ki so razdeljene na štirih ministrstvih v eno enoto, ki bo lahko uspešno in tudi učinkovito integrirala celotni javnih potniški promet v Sloveniji. Hvala.
Želi besedo predlagatelj? Izvolite, gospod dr. Peter Verlič.
Hvala lepa. Najprej bi se zahvalil državnemu sekretarju in direktorju Direktorata za promet na ministrstvu. Res je, da je petek in pač, opozicija ima to smolo, da kadar predlaga zakone, pride na vrsto ob petkih, pa mogoče že kdo malo glede na uro, ampak oba predstavnika sta tu in poslušata to razpravo. Jaz nisem videl pogosto tudi ostalih predstavnikov Vlade, da bi tako resno sedeli ves čas v dvorani. Res mislim, da je to tudi en dodaten napor, ki ga vsaj ministrstvo kaže pri tej temi, če že poslanci koalicije ne kažejo, razen redkih izjem, interesa pri tej temi, ki je tako pomembna in ki jo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, tako kot ste danes vsi ugotovili, vztrajno vlagamo. Ne gre za prestiž, gre za potrebe, ki so dejanske in ki so na terenu, zato že ta naš drugi poskus, kajti prvi poskus je bil deležen kritike, da želimo javni potniški promet v celoti liberalizirati, da bo sistem, če ga bomo prepustili občinam, popolnoma razpadel. Seveda smo ta pomislek vzeli resno in po premisleku, potem ko smo pogledali tudi številke, tako kot pravi gospod poslanec Veber, da ni nobenih številk zadaj – seveda so, saj poznamo podatke. V Ljubljani in Mariboru ter primestju Ljubljane in Maribora se izvrši 80 % javnega potniškega prometa v Sloveniji, mestnega in primestnega. Danes so se omenjale pokrajine; v tem zakonu pokrajine sploh niso omenjene! V tem zakonu je omenjeno migracijsko področje potnikov. Kaj je to? To je pač območje, od koder, vemo, so dnevni tokovi potnikov v prestolnico, v Ljubljano ali pa tudi v Maribor, iz sosednjih občin. Pač, življenje je tako, da narekuje dnevne potrebe potnikov, da pridejo v prestolnico, v eno veliko mesto in v drugo veliko mesto, ki morata obe obvezno imeti po zakonu o gospodarski javni službi storitev mestnega prometa, ampak se urejujeta kot mestni promet, in je zanjo seveda zadolžena mestna občina Ljubljana ali pa Maribor. Primestne občine, v Ljubljani so to vse v okolici prestolnice, recimo: Brezovica, Domžale, Trzin, Škofljica, Ig, Grosuplje, lahko še naštevam naprej, Vrhnika. To pa so občine, od koder so dnevni tokovi potnikov v prestolnico in nazaj in je zato tudi problem. Ampak problem, ki smo ga ugotovili, pa je popolnoma administrativen, zato ker v obstoječem zakonu o prevozih v cestnem prometu piše, da pač mestni promet ne sme segati v sosednje občine, razen ob posebnih pogojih, ko je to možno storiti. Jaz pravim, še dobro, da se je to v tistih redkih primerih z veliko muko naredilo: da pride sedaj mestni avtobus proti Škofljici, pa da pride do Vnanjih Goric, zato ker pač tam koncesionar, ki je imel vzporedno linijo, očitno ni oviral vzpostavitve. In mi se ves čas pogovarjamo o administrativnih ovirah, ki nam preprečujejo, da bi izboljšali kakovost javnega potniškega prometa s preprosto rešitvijo, da se mestne proge razširijo še v primestje. To je preprosta rešitev. Ampak, kaj si želi potnik, – o tem pa ni besede! Skrbelo je, tako sem razumel razpravo, predvsem poslancev koalicije, da bo država popolnoma izgubila nadzor. Ni res! V našem predlogu zakona lepo piše to območje, do kam lahko sežejo te linije mestnega prometa; teh ne določijo občine, določi jih direkcija. Direkcija je državni organ in ona ima te podatke in ona določi tiste občine, kamor pa se lahko linije mestnega prometa razširijo. To je prvi pogoj, ki ga ta predlog zakona upošteva in ne pomeni umik države. Sploh ne. Ne bo občina Grosuplje določila, ali naj ima, ampak direkcija bi po tem predlogu presodila, kakšno je to migracijsko območje. In to ni vezano z nobeno pokrajino, takšno ali drugačno. Vezano je na potrebe potnikov, spoštovane kolegice in kolegi poslanci. Potnik mora biti v ospredju! In imamo enostavno rešitev, saj se je tudi dobro izkazala. Vprašajte prebivalce, kako je narastel promet sedaj, ko gre mestni avtobus številka 6 proti Vnanjim Goricam. Dobro je bila sprejeta ta odločitev, ampak zraven smo imeli kup birokratskih zapletov in ne vem česa, da je do tega prišlo, da ne govorim o Škofljici. Zakaj? Če lahko z zakonom to določimo in je preprosto in ni to odvisno več od volje vsakokratnega župana, ampak imamo za to zakonski okvir. To je prva rešitev, ki je dobra za potnike in pomeni tudi integracijo, ki jo omenjate. Pomeni integracijo dveh vrst, mestnega in primestnega prometa v enovito rešitev, ki je dobra za potnike, ki je dobra tudi za prestolnico za Ljubljano in je dobra tudi za Maribor kot drugo največje mesto. S tem se pritisk vseh teh dnevnih potnikov v Ljubljano zmanjšuje. Izboljšuje se kakovost. Ne razumem tudi pomisleka Vlade, da bi se avtobusnim prevoznikom s tem njihov položaj poslabšal. Ja, za božjo voljo, kako? Kvečjemu nasprotno! Kvečjemu več potnikov bi pridobili. Zato je v tem predlogu zakona tudi predlog subvencioniranja. Zato, ker vemo, kakšen je pač tisti realen strošek prevoza. In če bi šli zgolj na ekonomsko oceno, bi pač ta cena bila za potnika neprivlačna, zato ta delež možnosti, da se subvencionira javni prevoz, zato da se naredi privlačnega, da ga ljudje uporabljajo; in ga bodo uporabljali in bo treba še več avtobusov, sem prepričan! In ne nasprotno! Ob tem, da ima država seveda preko direkcije ves nadzor. Zato je bil predlog v našem zakonu, zato da se ne izgubi ta sledljivost ali pa ta integracija javnega potniškega prometa. To je prva stvar. In druga. Še dodatno, direkcija bi tudi vodila register linij mestnega prometa, zato da ima res pregled nad tem in da lahko, tako kot ste ugotavljali v koaliciji, potem to služi za neko nadaljnjo integracijo javnega potniškega prometa. Ni integracija samo med cesto in železnico, med avtobusnim in železniškim prevozom, je tudi ta integracija med javnim potniškim prometom, mestnim in primestnim. In to je eden od korakov integracije! Se pravi, rešitev, ki je pravzaprav lahko samo v korist potnikov in je preprosta. In jaz sem vesel, da vsi ugotavljamo, da je z javnim potniškim prometom nekaj narobe, ampak vsi tudi nekako pozdravljate vztrajnost in pristop nas, kot predlagateljev, vsaj to je moj občutek po današnji razpravi, ampak bojite se, da bo država izgubila kontrolo nad tem. Pa to sploh ni res, ker mi kot predlagatelji predlagamo direkciji, da ona določi območja primestnih občin, ki so primerne za primestni promet, da vzpostavi register linij. Ampak seveda, ker je nekaj tudi pozitivnega – to, česar zdaj ni –, da obstaja možnost financiranja mestnega potniškega prometa iz državnega proračuna. Pa če to ni nekaj dobrega, če to ni nekaj dobrega za potnike, za ljudi, za kar bi dajali denar iz državnega proračuna, potem pa ne vem! To je dobro za doseganje vseh, tudi okoljskih ciljev, odpravljanje gneče v mestih – smo poslušali na odboru za prostor ogledalo Vladi s strani nevladnih organizacij. Tri tiste žalostne obraze so dali Vladi za področje javnega potniškega prometa. Človek bi rekel tri črne pike, zato ker se nič ne zgodi. Tukaj pa imamo prvi korak, ki je preprost. In ne se bati koncesij! Ne razumem tega, da se bojimo, kaj se bo zdaj zgodilo s koncesionarji! Ja, ali so koncesionarji nad javnim interesom?! Pač, zakonska rešitev je takšna, ki je dobra za potnike, se bodo pač prevozniki temu prilagodili. Saj, če pa oni ne vidijo interesa, da bi vozili polne avtobuse, potem pa ne vem. Morda pa je bolj, da zdaj vozijo prazne avtobuse, ker imajo subvencijo plačano po kilometru, pa je vseeno, ali vozijo ob petih, ali šestih, ali pa ob sedmih. Mislim, da je to lahko prvi dober korak. In ne vem, zakaj kar takoj biti proti. Tudi če bo sprejet zakon o integriranem javnem potniškem prometu, kot slišimo in ga pričakujemo, saj to je tudi naš odziv, zato ker ga Vlada ni pripravila, zato smo zaradi konstruktivnosti želeli prispevati, pomagati, na konec koncev tudi Vladi, da mi v Državnem zboru naredimo to namesto Vlade, da mi rečemo, da naj gredo stvari naprej. Ker v praksi je to že možno in se je pokazalo, ampak z velikimi ovirami in mukami. Zakaj ne bi zdaj tega naredili? Pa mi naredimo ta napor! Ampak tudi ko bo zakon o integriranem javnem potniškem prometu, vidimo že, da bo ustanovil eno agencijo, verjetno bo ta birokracija spet imela svoj pospešek pri pisanju podzakonskih aktov samo zase, ne pa za potnike. Upam, da temu ne bo tako, namesto da bi takoj pričeli s tem prvim korakom, ki se je pokazal v praksi, da se lahko naredi. In potem ko govorimo še o integracijah javnega potniškega prometa, o železniškem prometu. Ker je bila ravno omenjena Kočevska: prva in druga faza modernizacije proge Grosuplje–Kočevje je bila sprejeta v prejšnjem mandatu. V prejšnjem mandatu je šlo to v proračun kot edina regionalna proga za posodobitev. Super, kajne, fino! Ko smo v Državnem zboru poslanci opozicije predlagali amandma, da se takoj nadaljuje modernizacija druge faze, je bil ta amandma, seveda, zavrnjen! Skratka, res je tako, kot imamo občutek v naši poslanski skupini, da je največji problem predlagatelj. In to je škoda. Je škoda, ker je predlog dober, ker je konstruktiven in ker ga je dejansko v praksi že možno občutiti, ampak z velikimi težavami se stvari uvajajo. Zakaj ne bi tega storili s tem, da temu zakonu pomagamo. Tu pa zdaj res apeliram na poslanke in poslance, in se tudi zahvaljujem, kajti razprava je le pokazala to željo, če ne drugega, vsaj nagrado za našo vztrajnost, da želimo nekaj premakniti. In res ne razumem, zakaj ne bi pospremili tega zakona in mu prižgali zeleno luč. Saj bosta sledili še druga in tretja obravnava, kjer se morda kakšen pomislek da še odpraviti. Ampak če bo ta zakon sprejet, bo dobra podlaga tudi za zakon o integriranem javnem potniškem prometu. Tam, sem prepričan, da obstaja enak problem s koncesijami, enak problem, tako kot je ta hip. Enako je vprašanje. Ne poznam predloga, ampak sem prepričan, da bo enako treba rešiti problem koncesij. Če bodo, recimo, podeljene po nekem drugem zakonu. Postavljalo se bo enako vprašanje obstoječih koncesij avtobusnim prevoznikom. Zakaj torej ne bi tega zakona dali naprej v proceduro? Zakon je dober, še enkrat, zato ker vzpostavlja kvalitetno mrežo linijskih mestnih prevozov, ne samo znotraj Ljubljane pa znotraj Maribora, ampak širše, ker omogoča večjo dostopnost potnikom. Ampak, seveda, pod točko dve omogoča, da lahko tudi k temu prispeva državni proračun. In naj prispeva, zato ker to je tisto, kar je pozitivno in se vrača skozi druge učinke, skozi manjšo gnečo v mestih, skozi manjše izpuste. Skratka, skozi vse tisto, kar tudi nevladne organizacije očitajo Vladi, da na področju javnega potniškega prometa ni storila ničesar. Pa to ni kritika, je samo predlog, da se stvari na tem področju izboljšajo in, kot sem rekel, da se to dodatno financira, da je ta denar potem za vzpostavitev tega sistema možno koristiti. Torej, spoštovani, predlagam, da ta zakon podpremo.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni, ki ste želeli razpravljati, ste dobili besedo. Ker pa čas za razpravo še ni potekel, na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Dva, nihče drug. Izvolite, gospod Veber, imate besedo. Oba imata na voljo po pet minut.
Hvala. No, saj bom potreboval manj. Samo pojasnilo sem želel dati gospodu Verliču glede amandmaja, ki ste ga vložili za posodobitev proge Grosuplje–Kočevje. V obrazložitvi Vlade je bilo zapisano, da amandma ni potreben, ker so sredstva že zagotovljena v proračunu v tisti višini, kot je bil amandma predlagan. To je bil razlog za zavrnitev. Danes pa mislim, da lahko vidimo, da se ta proga gradi, in resnično je treba vztrajati pri tem, da pride naprej še do Ribnice kot tudi do Kočevja in da je to ena od tistih priložnosti, ki jo, upam, da bomo potem tudi skupaj z Grosupljem in Ljubljano reševali na način, da vzpostavimo tudi pri tej železniški povezavi tudi primestni železniški potniški promet, ki bi tudi Grosuplje in Ljubljano povezoval potem s pomočjo vlaka in s tem omogočal tudi dejansko zelo veliko pretočnost in dejansko skrajšal potovalni čas pri javnem potniškem prometu, tako avtobusnem kot železniškem. Tako mislim, da bodo ta skupna prizadevanja v prihodnosti še kako potrebna, da se ta proga realizira še v večjem obsegu, kot je bila prvotno zastavljena. Hvala.
Gospod Marinič, imate besedo.
Hvala lepa za besedo še enkrat. Ko govorimo o integraciji javnega potniškega prometa, moramo nujno razmejiti nekatere pristojnosti posameznih centrov moči predvsem v Ljubljani, ne toliko v Mariboru, čeprav vsebina tega zakona obravnava predvsem mesto Ljubljana in mesto Maribor, kar zadeva organizacijo javnega potniškega prometa. Mi nismo ne Benetke pa ne Nizozemska, kjer bi lahko vključevali še kakšno drugo vrsto prometa, gre predvsem za avtobusni in železniški promet. Pravim, da na osnovnem stičišču integracije med avtobusnimi prevozniki in železnico nismo niti približno tam, kjer bi morali biti. Prav neverjetno je, da Slovenske železnice, ki so se tega projekta lotile kmalu zatem ali pa takrat, ko je bil generalni direktor Marijan Rekar, vmes pa jih je bilo zdaj že ne vem koliko, pet ali šest. Že takrat je nastala ta ideja. Se pravi, da ne obravnavamo nič novega, ampak s tem skušam poudariti, kako daleč se odmikamo od dejanske problematike, ki bi jo lahko zelo hitro rešili, če ne bi bilo tistih posrednih ali neposrednih vplivov centrov moči, ki v ozadju politike odločajo. V tem je osnovni problem, zakaj nismo v integraciji javnega potniškega prometa naredili koraka naprej. In dokler bo tako, seveda tega tudi ni pričakovati. Jaz sem vesel, da je državni sekretar dr. Jakomin pokazal osnutek tega predloga zakona. Veste, dobim občutek, kot da nas dražite s tem, ker to ni bilo prvič. Vesel bi bil, da bi bila to vsebina, ki bi jo prežvečili tudi tisti, ki sedaj držijo te lobije v svojih rokah. Ta lastništva avtobusnih prevoznikov, denimo v Ljubljani, niso naklonjena tej integraciji javnega potniškega prometa. To je podjetje v podjetju, ki vidi svoje interese! Tu ni pričakovati javnega interesa, ker je nek drug interes, ki pa je močnejši od javnega interesa! Zato sem prej dejal, da bi se mi, ki odločamo o tem, morali zavedati, da je to problematika, ki bi jo lahko tukaj in zelo kmalu lahko rešili, če bi imeli resnični interes, da tej problematiki naredimo konec. Morda še besedica, dve o tem, kako imajo to v Avstriji. Bom še enkrat izpostavil Avstrijo, ker imajo v enem od mest v Avstriji to tako urejeno, tako lepo "špila", da je to nekaj neverjetnega. Imaš vozovnico, koristiš vlak, koristiš avtobus, greš na predstavo v kino, greš v gledališče, pa vse z istimi čipom lepo pritiskaš isto vozovnico. Pa to je nekaj čudovitega! Mi pa imamo interes drugačen: mora zdaj ta lobi nekaj zaslužiti in bo uvedel neko svojo vozovnico oziroma svoj čip, ki njemu prinese na transakcijski račun toliko in toliko procentov provizije. In imamo nekoga drugega, ki bo spet imel neko svojo kartico, ki mu spet prinaša nekaj na transakcijski račun. Ampak poglejte, kolegice in kolegi, to je državni denar! To je državni denar! In neverjetna slast nekaterih je potegniti čim več tega denarja in se ne vprašati, kako je tukaj zastopan javni interes. In integracija javnega potniškega prometa v tej majhni Republiki Sloveniji je relativno hitro lahko uspešno rešena, lahko bi bili vzor in vzgled nekaterim evropskim državam, kako to znamo, kako to zmoremo, seveda pa bi pred tem morali abstraktno vzeti pojem, da je v Republiki Sloveniji na tem področju še vedno lastni, osebni interes nad javnim interesom.
Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predloga zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v torek, 23. 11. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O SPREMEMBI PROTOKOLA O PREHODNI UREDITVI, KI JE PRILOŽEN POGODBI O EVROPSKI UNIJI, POGODBI O DELOVANJU EVROPSKE UNIJE IN POGODBI O USTANOVITVI EVROPSKE SKUPNOSTI ZA ATOMSKO ENERGIJO. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, zato amandmajev na seji zbora ni bilo mogoče vlagati. Odločanje o predlogu zakona bomo opravili v torek, 23. 11. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 22. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 23. 11., ob 9. uri. Na svidenje.