Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 30. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Violeta Tomić, gospa Andreja Potočnik od 16.30 dalje, mag. Tanja Cink do 12. ure, gospa Irena Grošelj Košnik od 14. ure dalje, dr. Franc Trček, mag. Aleksander Kavčič, mag. Matej Tonin, gospod Uroš Prikl, mag. Marko Pogačnik, gospod Jožef Horvat, gospod Franc Laj, gospod Danilo Ranc od 16. ure dalje, gospod Igor Zorčič od 13. ure dalje, gospod Franc Breznik, dr. László Göncz od 11. ure dalje, dr. Mirjam Bon Klanjšček, gospod Ivan Škodnik od 16. ure dalje in Matjaž Hanžek od 12. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to so Vprašanja poslank in poslancev. V okviru te točke bodo na poslanska vprašanja odgovarjali ministrice in ministri. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora. V zvezi s to točko so se danes opravičili: ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar; ministrica brez resorja, pristojna za razvoj, strateške projekte in kohezijo, gospa Alenka Smerkolj in ministrica za izobraževanje, znanost in šport dr. Maja Makovec Brenčič. V skladu z 247. členom Poslovnika Državnega zbora prehajamo na poslansko vprašanje, postavljeno na 28. seji Državnega zbora. Ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar bi morala odgovoriti na vprašanje mag. Branka Grimsa v zvezi z ukrepanjem policije v primeru izobešanja zastav drugih držav ali nekdanjih držav oziroma pokrajin; vendar je danes zaradi zdravstvenih razlogov odsotna. Poslanca bi vprašal, ampak ga bomo ustno vprašali, ali [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, bo dobil pisni odgovor, če ne bo zahteval do naslednje seje. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev. Gospa Jelka Godec bo postavila vprašanje ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc ter ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju. Izvolite, gospa Godec.
Hvala. Moje vprašanje se nanaša na skupna javna naročila v zdravstvu, ki jih ministrica navaja kot enega izmed ukrepov za preprečevanje korupcije v zdravstvu in znižanje preplačil materiala v zdravstvu. Hkrati dostikrat na različnih sejah in v javnosti govori, koliko je bilo privarčevanega s skupnimi javnimi naročili. Ker pa sem postavila že pisno poslansko vprašanje in dobila odgovor v mesecu marcu, iz katerega je razvidno, da niti eno od skupnih javnih naročil v zdravstvu do sedaj še ni bilo zaključeno. Recimo skupno javno naročilo za rokavice, rok za oddajo ponudb je bil 4. julij 2016, pa še vedno javno naročilo ni oddano. Nadalje imamo recimo za nakup plenic, kjer tudi ministrica razlaga, kako je uspešen javni razpis, rok za prejem ponudb je bil 4. julij 2016, pa javno naročilo še ni oddano. Nadalje imamo za nakup zdravil, 22. 9. 2015 je bil rok za oddajo ponudb, pa javno naročilo še vedno ni oddano; za nakup igel prav tako, 7. julij 2016, pa javno naročilo še vedno ni oddano. Potem imamo tudi katetre, kjer je enaka zgodba. Zanima me: Zakaj prihaja do teh zamud, letnih, torej več kot leto dni? Ali je to zaradi Ministrstva za zdravje, ki pripravlja strokovne kriterije za javni razpis, ali zaradi Ministrstva za javno upravo? Ali so vzroki, da javna naročila še niso bila oddana, kje drugje? Katera skupna javna naročila trenutno potekajo na Ministrstvu za zdravje za nakup zdravstvenega materiala? Katera so tista skupna javna naročila, v kateri fazi so, kako dolgo potekajo določene faze, od začetka pa do tega, da se odda oziroma objavi na portalu? Bi prosila, da mi daste te podatke, kako daleč so tekoča skupna javna naročila in katera sploh so. Hvala.
Hvala lepa. Odgovorila bo gospa ministrica Marija Milojka Kolar Celarc. Izvolite.
Lepo pozdravljeni, gospod podpredsednik in spoštovani poslanke, poslanci! Spoštovana gospa Jelka Godec, hvala za vprašanje. Obvladovanje problematike nabav medicinske opreme ter nabav zdravil in medicinskih pripomočkov je ena od ključnih prioritet Ministrstva za zdravje in tudi vlade kot celote, ki se je zavezala ničelni toleranci do korupcije. Vse načrtovane ukrepe tudi dosledno izvajamo. Za potrebe vseh desetih sedaj delujočih urgentnih centrov, ki so bili financirani iz sredstev Evropske unije, je Ministrstvo za zdravje že takoj v začetku mandata sámo izvedlo skupno javno naročilo z vzpostavitvijo tehničnih standardov najdražje opreme za 7 urgentnih centrov, pri katerih smo od prvotne ocene 9 milijonov privarčevali več kot 3 milijone oziroma 33 % od celotne vrednosti za opremo teh centrov. V pripravi je skupno javno naročilo za nabavo medicinskih aparatov CT za vse bolnišnice, kjer je nujna posodobitev navedene opreme. Tudi v tem primeru bodo upoštevane dejanske potrebe bolnišnic, napravljeni so strokovnotehnični standardi te opreme in zato tudi tu pričakujemo pozitivne finančne učinke. Skupaj z Ministrstvom za javno upravo pa smo leta 2015 začeli izvajati projekte skupnega javnega naročanja zdravil in medicinskih pripomočkov. V nadaljevanju vam bom naštela, katere tehnične pripomočke so ta skupna javna naročila zajela in v kateri fazi so. Kolega Boris pa bo v nadaljevanju povedal še glede pritožbenih, revizijskih in drugih postopkovnih določil. Prvo skupno javno naročilo za zdravila, za 900 sklopov je postopek skupnega javnega naročila zaključen. Pred oddajo naročila pa bo izveden še postopek s pogajanji. Za 30 sklopov smo prejeli štiri zahtevke za revizijo, zaradi tega predrevizijski postopki potekajo, vse v skladu z veljavno zakonodajo v Sloveniji. Odločitev bo sprejeta v zakonskih rokih. Skupno javno naročilo plenic, rokavic in igel, kar ste tudi vi omenili v vprašanju. Igle – poteka faza pregleda ponudb, v skladu z zakonom bodo določeni ponudniki pozvani k dopolnitvi ponudb. Plenice – na podlagi pozivov ponudnikom smo prejeli dopustne dopolnitve ponudb, ki bodo v naslednjem tednu pregledane. Do konca meseca maja bo sprejeta odločitev o izbiri najugodnejšega ponudnika za posamezne sklope. Rokavice – postopek javnega naročanja je zaključen, odločitev o oddaji naročila je predvidena za 18. 5. 2017, ko je postala pravnomočna. Sledi sklenitev krovnega dogovora in posameznih okvirnih sporazumov. Nadalje, skupno javno naročanje materiala za respiratorno terapijo – tehnične in splošne strokovne zahteve so pripravljene, trenutno poteka predhodno preverjanje trga in cen; objava javnega naročila bo v juniju 2017. Skupno javno naročilo katetrov – v pregledu so še zadnje dopolnitve ponudb, ki so jih posredovali ponudniki. Odločitev o izbiri najugodnejše ponudbe bo sprejeta predvidoma do konca tega meseca. Petič, skupno javno naročanje, nakup infuzijskih in transfuzijskih sistemov. Ministrstvo za javno upravo je od bolnišnic že dobilo informacije o potrebnih količinah posameznih artiklov. Dokumentacija za izvedbo postopka javnega naročanja je v zaključni fazi priprave. Objava javnega naročila tudi do konca tega meseca. Šesto skupno javno naročanje materiala za interventno kardiologijo. Tehnične specifikacije za naročilo žilnih opornic so pripravljene. V zaključni fazi priprave so tehnične specifikacije še za funkcionalno morfološki sklop. To je pa material za aparature za funkcionalno in slikovno diagnostiko. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Gospa ministrica, mene zanima: Zakaj javni razpis, skupna javna naročila trajajo eno leto? Eno leto! Sem vas vprašala tudi to: Kako dolgo traja neka faza, da se pripravijo recimo strokovni kriteriji? Kolikokrat ministrstvo skliče te ljudi skupaj, da pripravijo strokovne kriterije? Zakaj torej roki tako dolgi? Jaz razumem, ko pride do revizije in tako naprej, tisto je druga zadeva; ampak da je sploh javno naročilo objavljeno. Koliko časa potrebuje ministrstvo, da objavi javno naročilo – od takrat, ko se začne, ko se pač prvič skliče, do objave javnega razpisa? Pa še eno vprašanje imam glede skupnih javnih naročil: Kdo in na kakšen način opravi pregled trga in cen? Vi ste v eni izjavi dejali, da bodo skupna javna naročila prinesla prihranke, vendar pa bodo v določenih segmentih cene celo višje, kot so do sedaj v bolnišnicah; oziroma v javnih naročilih, ki jih imajo bolnišnice. To mislim, da ste rekli za zdravila. Kako dolga je faza od takrat, ko se reče, da se bo začel javni razpis oziroma da boste šli v neko skupno javno naročilo, do takrat, ko se javno naročilo objavi? Kdo opravlja pregled trga in cen za katerikoli material? Na kakšen način? Torej zakaj leto dni, pa ne govorim zdaj o tem, ko je že potem razpis objavljen in so revizije; razumem, takrat se zadeve lahko zavlečejo. Kaj mislite, da je vzrok tem revizijam – je zakonodaja slaba ali ministrstva ne delajo dobro? Moje vprašanje, še enkrat: Zakaj tako dolgi roki? Me zanima, kako pa zdaj bolnišnice vmes nabavljajo. Verjetno prek svojih aneksov?! Po kakšnih cenah? Kje je tu prihranek?
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec, lahko damo besedo gospodu Koprivnikarju ali gospe Kolar Celarc?
Zahtevam od ministrice odgovor, ker gre za strokovni del, ker tam, da pripravijo, gre za strokovni del; potem tisti del, ko pa tehnično izvedejo, pa je gospod Koprivnikar. Lahko mu pusti minutko, da odgovori, koliko pa Ministrstvo za javno upravo potrebuje, da tehnično potem zadevo izpelje.
Ministrica Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Kot sem že uvodoma povedala, je glede vodenja postopkov skupnih javnih naročil pristojno Ministrstvo za javno upravo, zato bom v nadaljevanju pustila, da na ta del odgovori; in zakaj take zamude, ki so v glavnem zamude zaradi pritožb in revizijskih postopov. Da vam pa odgovorim v tem delu. V Sloveniji do mojega mandata ni bilo pripravljenih nobenih tehničnih, strokovnih, medicinskih standardov. Nikjer, za noben material, za nič. V zakonu je celo tako narejeno in zapisano, da praktično lahko vsak zdravnik samostojno odloči brez meril, kakšen material in kakšni standardi bodo uporabljeni. Prav zaradi tega smo se mi na začetku mandata lotili tega, da začnemo postavljati. Morate pa vedeti, da gre pri tem za deset in več tisoč postavk. Samo register teh nabavnih cen materialov je čez 90 tisoč; tisti, ki smo ga uspeli narediti in je objavljen na spletnih straneh Združenja zdravstvenih zavodov. Veste, pri pripravi z medicinsko-strokovnega vidika je to zelo zahteven posel. Druge države to delajo po pet in več let; od nas pa praktično zahtevate, da to naredimo v enem ali dveh mesecih. Mi delamo zelo strokovno, intenzivno to delajo zdravniki v delovnih skupinah in si pač vzamejo čas in pregled, da te standarde, ki bodo veljali nekaj časa, naredijo strokovno. Hvala.
Hvala lepa. Minister gospod Boris Koprivnikar, izvolite.
Hvala. Na kratko še z moje strani pogled na ta zdravstvena poročila. Glede preverjanja obveznih pogojev, vključno s trgom. Naj povem, da smo s spremenjeno zakonodajo uvedli obvezno preverjanje pogojev in da beležimo 23 tisoč poizvedb na 63 tisoč virih, s čimer krepimo prav to, da je pri vsakem naročilu obvezno preveriti, kakšne so tržne razmere in kakšno je izpolnjevanje teh konkretnih pogojev. Na portalu javnih naročil ne objavljamo zgolj javnih naročil, ampak po novem obvezno tudi pogodbe, ki so dejansko sklenjene z naročniki, kar je bil tudi vir veliko problemov. Objavili smo aplikacijo Statist, kjer lahko vse to pregledate, in tudi za zdravstveno področje objavo v katalogu. Naj pa povem, da imamo sicer 4 % zahtevkov za revizije, na zdravstvenih naročilih pa imamo 150 % zahtevkov za revizije. Glede na ocenjeni prihranek pri polovici oddanih sklopov za približno 7 milijonov evrov v generalu glede na strošek, ki ga danes plačujemo, se včasih pošalim, da imamo 7 milijonov razlogov za številne revizije in zavlačevanje postopkov. Težavno, vendar se približujemo koncu in naročila se zaključujejo.
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec, boste dali postopkovni predlog? Izvolite.
Ja, dala bom postopkovni predlog, ker ministrica in minister nista odgovorila na moje konkretno vprašanje. Jaz sem ministrico vprašala, kako dolgo traja ta strokovni del, mi ni odgovorila. Rekla je, da zahtevam, da se to uredi v treh, štirih mesecih. Jaz tega nisem rekla. Jaz sem vas vprašala, kako dolgo traja ta postopek, kolikokrat skličete strokovnjake, da to naredijo. Vi se izgovarjate, da lahko pri nas vsak zdravnik določa, kakšen material in kakšen standard bo uporabil. Zakaj pa se tega potem ne lotite urejati? Vi ste zdaj našteli kakšnih pet problemov, ki jih imate, da ne morete izvesti skupnih javnih naročil, ampak tega se niste lotili narediti. Prav tako ne na Ministrstvu za javno upravo; sem razumela, da so pri nas pač takšni postopki, da se lahko vse te revizije in ne vem kaj vse dogaja. Gospa ministrica, jaz sem danes od vas pričakovala konkreten odgovor, zakaj tako dolgi postopki. Strokovni del ima Ministrstvo za zdravje, potem pa tehnično izpelje Ministrstvo za javno upravo. Vi pa se izgovarjate, da v drugih državah to delajo pet let. Vi ste strašno sposobni, ste sami povedali, da si tega želite čim prej; potem pa dajte te stvari popraviti. Jaz bi tukaj predlagala, da se opravi javna razprava o tem, kako Ministrstvo za zdravje izvaja skupna javna naročila skupaj z Ministrstvom za javno upravo. Ministrica nenehno poudarja, da je bilo na skupnih javnih naročilih privarčevano toliko in toliko milijonov, na koncu seveda prizna, da ne skozi ta skupna javna naročila, ampak v okviru urgentnih centrov; in zavaja javnost s podatki, da je bilo privarčevano na skupnih javnih naročilih, ki niti še niso bila oddana in so celo v revizijah. Vlada pa popolnoma nič ne naredi ne na zakonodajnem ne na drugem področju, da bi naredila zakonodajo tako, da ne bi prihajalo do teh revizij; oziroma tudi sama ne izvede skupnega javnega naročila tako, da bi to potekalo hitreje. Tako še danes preplačujemo material na področju zdravstva, še danes imamo v skupnih javnih naročilih višje cene in še danes nisem dobila odgovora, kako se dela tržna raziskava na ministrstvih. Kako se preverja cene? Ali se preverja samo od bolnišnice do bolnišnice ali se pogleda tudi evropski trg? Predlagala bi, da se končno opravi tudi ta razprava o skupnih javnih naročilih oziroma o Zakonu o javnem naročanju, da se vidi, ali je zakon tisti, ki je slab, ali pa so nesposobni ljudje, ki delajo javna naročila; če hočete, tudi skupna javna naročila na ministrstvih. Po mojih informacijah se kliče ljudi, se odpove sestanke, ne vem kaj vse, predno se pride do tega, da se naredi strokovne kriterije. Ne govorim zdaj o tehničnih zadevah, ampak govorim o strokovnih kriterijih. Zato bi bilo dobro, da se opravi razprava, da se sliši konkretne odgovore in tudi predloge s strani Vlade, ki bi bili, da se ta skupna javna naročila izvedejo transparentno, da se znižajo cene, da se naredi raziskava trga in da se postopki skrajšajo. Treba bo skrajšati postopke. Moj predlog je, da se opravi javna razprava glede tega vprašanja.
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal v torek, 30. maja, v okviru glasovanj. Gospod Luka Mesec bo postavil vprašanje ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister, jaz vam bom postavil vprašanje glede davčnih utaj. Cela Slovenija je namreč v zadnjih nekaj tednih imela priložnost spoznati doktorja davčnih utaj, kot so ga poimenovali mediji, Roka Snežiča, ki je prišel na javno televizijo brezbrižno povedati, kako je prenesel svoje premoženje oziroma kako je ustanovil podjetje v Bosni in Hercegovini s skritim lastništvom. Ta podjetja so pokupila njegovo premoženje v Sloveniji in tako se je on pač izognil vsem zakonskim primežem te države in po njegovih navedbah uničil svoj davčni dolg do te države, ki je znašal več 100 tisoč evrov. Če me spomin ne vara, je bil dolžan državi celo okoli 800 tisoč evrov. Na televiziji je bil zato, da je predstavil svoj poslovni model in da privabi še ostale, ki se soočajo z enako težavo, podobne prakse. Mislim, da je zdaj precej urgentno, da država odreagira in da se tem ljudem onemogoči to izigravanje zakonodaje. V oddaji Tarča so teden po uvodnem nastopu Roka Snežiča že nastopali predstavnik Fursa, Zbornice stečajnih upraviteljev in Ministrstva za pravosodja, ki so malo nakazali, v čem je problem. Problema sta na mednarodni ravni dva. Eno je, da tam, kjer imamo mednarodne sporazume z državami že sklenjene, imajo stečajni upravitelji kljub temu zelo velike težave pri pridobivanju podatkov o premoženju naših državljanov v tujini. Po drugi strani, kot je primer Snežičeve Bosne, pa imamo problem s tem, da državnih sporazumov o delitvi podatkov o premoženju očitno sploh ni. To je vzrok, zakaj se lahko pojavljajo take prakse, kot so bile opisane tam, da imajo recimo zelo premožne osebe, ki grejo v osebni stečaj, čez nekaj let ničelno premoženje zaradi tega, ker so vmes v postopkih vse enostavno prenesle v tujino. Zato me zanima, gospod minister, ta vprašanja sem vam tudi poslal: Ali ste se na ministrstvu do zdaj ukvarjali s to problematiko in kakšne rešitve predlagate? Ali imate seznam držav, s katerimi Slovenija nima sklenjenih sporazumov o izmenjavi podatkov, ter seznam sporazumov, ki onemogočajo izmenjavo podatkov o premoženju med davčnimi organi in stečajnimi upravitelji? Ali pripravljate rešitve, ki bi preprečile poneverjanje lastništva podjetij in takih praks? Ali imate podatke o tem, koliko je primerov, ko imajo posamezniki pred začetkom osebnega stečaja ogromno premoženja, potem pa to premoženje čudežno izgine? Hvala.
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani poslanec Luka Mesec, poslanke in poslanci! Najprej bi rad rekel, da sem globoko prepričan oziroma želim verjeti, da organi odkrivanja in pregona oziroma davčni organi v primeru z vaše strani omenjenega doktorja davčnih utaj še niso rekli zadnje besede. Tudi zaradi zakonodaje, ki je že bila spremenjena v tem mandatu. Osebni stečaj kot eden od pomembnih institutov, da se ljudem, ki zaradi takih in drugačnih razlogov zabredejo v finančne težave, včasih tudi brez svoje krivde, da novo možnost, je bil vpeljan v slovenski pravni red pred skoraj devetimi leti. Od takrat naprej se zakonodaja na tem področju sploh ni spreminjala do leta 2015, ko si je moje ministrstvo in ta vlada zadala za eno od prioritet tudi omejevanje možnosti zlorab osebnega stečaja. Zato je bila leta 2015 pripravljena novela zakona na tem področju in marca 2016 tudi sprejeta v tem državnem zboru. V tem smislu se bi primer Snežič bistveno težje, po domače povedano, zgodil, če bi se dogajal v tem času. Katere so bile tiste novote oziroma ukrepi, ki smo jih že sprejeli na ministrstvu in v Državnem zboru? Izrecno smo opredelili zlorabo pravice do odpusta obveznosti, tako da je odpusta obveznosti deležen lahko le pošten in vesten stečajni dolžnik; tak, ki je v zadnjih petih letih pošteno nastopal v pravnem prometu in ki med osebnim stečajem sodeluje s sodiščem ter upraviteljem. Kako je v primeru doktorja davčnih utaj, vemo. Podaljšal se je rok za vložitev ugovora proti odpustu obveznosti. Podaljšalo se je obdobje izpodbojnosti škodljivih pravnih dejanj stečajnega dolžnika. Z namenom preprečiti dolžniku skrivanje premoženja se je podaljšal rok za vložitev tožbe za razveljavitev odpustov obveznosti. Pomembno, prenovil se je institut stečajnega postopka nad pozneje najdenim premoženjem, kjer po novem upniki sploh niso vezani na rok. Zadostuje dejstvo, da se pozneje najde premoženje, ki ga je dolžnik pred tem skrival. Povedano drugače, zastaranja obveznosti v tem smislu v stečajnem postopku sploh ni. Nekdo bo moral do konca življenja skrivati premoženje, če se bo želel tej obveznosti izogniti. Kot rečeno, to so ukrepi, ki jih je ministrstvo pripravilo in ki so bili sprejeti v tem državnem zboru. Obžalujem, da Združena levica ni glasovala za ta zakon. Iz drugih razlogov sicer, vendar ni glasovala za ta zakon; smo šli pogledat spisek. Je pa ta zakon, kot rečeno, pomembno in v veliki meri onemogočil – oziroma onemogočiti sicer nikoli ne moreš –, ampak omejil možnost zlorab. Naslednje. Kot ste sami ugotovili, zakonodaja na slovenskem območju, zakonodaja, ki je v naši pristojnosti, ima vse elemente, ki omogočajo uspešno iskanje premoženja in posredovanje podatkov; seveda pa samo s strani institucij, ki delujejo v Republiki Sloveniji. V tujini imamo težave. Iskanje premoženja v tujini ni odvisno od prava Republike Slovenije, ampak od prava države, kjer je premoženje, in od sklenjenih mednarodnih pogodb. Na to se bom še vrnil mogoče v drugem delu odgovora. Nato naslednja stvar. Že decembra 2014 – tukaj pa, ker sem tudi pogledal, je Združena levica zelo podpirala te spremembe – je Ministrstvo za pravosodje in Vlada pred ta državni zbor prinesla novelo Zakona o sodnem registru, ki je omogočil bistveno bolj transparentno iskanje in dostop do podatkov o fizičnih osebah, ki imajo recimo hobotnice podjetij. Zakon o sodnem registru se je takrat spremenil in že velja. Od Ajpesa smo pridobili podatke, da je bilo recimo samo v letu 2016 na podlagi te nove določbe izvedenih že 57 tisoč iskanj po tovrstnih osebah; kar verjamemo, da je pripomoglo deloma tudi k okrepljeni pravni varnosti in okrepljeni varnosti v pravnem prometu ter deloma omejilo tudi tovrstne zlorabe. Pripravljamo dodatne ukrepe na tem področju in mislim, da bo že naslednji teden na vladni seji ponovno novela Zakona o sodnem registru. Ker mi zmanjkuje časa, verjamem, da boste postavili podvprašanje, in bom nadaljeval z odgovorom. Hvala lepa.
Gospod Mesec, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala. Mi smo seveda te rešitve, ki ste jih zdaj naštevali, vedno podpirali, močno podpirali. Tistega zakona, ki ste ga omenili prej, pa nismo podprli zaradi drugih določb, ki so se nam v njem zdele sporne; ampak ni bil to razlog. Prosil bi vas za odgovor na tista vprašanja, kjer ga še nisem dobil: Ali imate podatke, koliko je takih primerov, kjer ima nekdo pred osebnim stečajem precej premoženja, potem pa to premoženje čudežno izgine? Ali imate seznam držav, s katerimi Slovenija nima sklenjenih sporazumov o izmenjavi podatkov o premoženju državljanov? Ali imate seznam držav, s katerimi imamo take sporazume, pa imamo težave pri izmenjavi davčnih podatkov? To je namreč stečajni upravitelj, ki je bil predsednik Zbornice stečajnih upraviteljev, ki je bil prisoten v oddaj Tarča, eksplicitno navajal kot ključni razlog oziroma ključno oviro pri izterjavi davčnih dolžnikov, kakšen je recimo Rok Snežič, ki premoženje enostavno skrile v tujino. Bi vas prosil, če lahko odgovorite še na ta vprašanja. Sicer pa mogoče še osebni poziv. Naslednjič prosim, dajte v takšnih primerih, kot je bila zadnjič ta Tarča, bolje pripraviti ljudi, ki pridejo tja zastopati državo. Če bomo ljudem tam omogočali, da vidijo, kako nek doktor davčnih utaj Rok Snežič izigrava vseh pet predstavnikov države, ki so bili prisotni na drugi strani, mislim, da s tem država kot institucija daje zelo slab znak svojim državljanom in izpodbija zaupanje vanjo.
Mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Hvala lepa. Vsa podvprašanja, ki ste mi jih postavili, so vprašanja, na katere lahko verodostojno odgovori Ministrstvo za finance, ker so oni pristojni za davčne zadeve. Mi smo bili z njimi v kontaktu, tudi sicer smo z njimi v kontaktu. Dogovorili smo, ker v kratkem času nismo mogli pridobiti tega podatka. Podatek o tem, s kom imamo sklenjene sporazume, da. Kje so težave, je pa podatek, ki zahteva, da kakšne države po nepotrebnem ne omenimo, nekoliko bolj premišljen odgovor. Dogovorjeni smo in tukaj se zavežem, kot sem se že tudi v preteklosti do drugih poslancev, in sem to tudi izpolnil, da vam bomo pisni odgovor v zvezi s tem posredovali skupaj z Ministrstvom za finance. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Dragan Matić bo postavil vprašanje ministru za kulturo gospodu Antonu Peršaku. Izvolite, gospod Matić.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister, dragi kolegice in kolegi! Če je bilo v prejšnjem poslanskem vprašanju govora o skritih lastniških deležih oziroma o nedovoljeni lastnini, v določenih korporacijah, je zdaj to moje vprašanje podobno na področju medijev. V medijih sem zasledil, da so novi in hkrati največji in najpomembnejši lastniki družbe Novatv24.si na premišljen način zaobšli zastarelo slovensko medijsko zakonodajo, konkretno Zakon o medijih, ki v 58. členu določa omejevanje koncentracije na način, da mora vsakdo, ki želi pridobiti več kot 20 % lastniškega ali upravljavskega deleža oziroma deleža glasovalnih pravic v premoženju izdajatelja medija, za veljavno sklenitev pravnega posla dobiti predhodno soglasje Ministrstva za kulturo. Te določbe veljajo tudi za tuje pravne in fizične osebe ne glede na to, v kateri državi imajo svoj sedež oziroma stalno prebivališče. Trem madžarskim podjetjem za soglasje ni bilo treba zaprositi, saj ima vsako od njih v lasti le po 15 % družbe Novatv24.si, med sabo pa uradno lastniško niso povezana. Pri celotni zadevi zmoti tudi to, da je lastništvo te družbe že od samega začetka zavito v meglo. Do sedaj je bilo nejasno, v čigavih rokah je bilo okoli 80 % lastništva družbe, ki izdaja televizijo z enim od večjih dosegov. Po plačilu dodatnega kapitala s strani treh omenjenih madžarskih medijskih družb pa še vedno ni znano, kdo je lastnik preostalih približno 40 % delnic. Tega podatka namreč ni možno najti niti v razvidu medijev niti v Uradnem listu niti nikjer drugod. V zvezi s tem me zanima: Ali načrtujete posodobitev medijske zakonodaje, ki bo strožje opredelila omejevanje koncentracije in bo izdajatelje medijev obvezala, da v Uradnem listu objavijo vse fizične ali pravne osebe, ki imajo lastniški delež in ne le tiste, katerih delež je nad 5 %, ker v nasprotnem primeru imamo lahko slamnate lastnike, ki imajo manj kot 5 % in je stvar netransparentna? Drug sporen primer pa je podjetje Media24. V lasti imajo radijske postaje, televizijsko postajo in splošne dnevnoinformativne časopise in revije. Vse te kombinacije so po veljavnem Zakonu o medijih izrecno prepovedane. Svet24 torej javno krši 56., 58. in 59. člen tega Zakona o medijih. Zanima me: Kako je do te kršitve sploh lahko prišlo oziroma kako je Ministrstvo za kulturo te kombinacije vpisalo v razvid medijev? Kaj nameravate storiti, da te nezakonitosti odpravite, ker ste pa bili na to že večkrat opozorjeni? Hvala za vaš odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister Anton Peršak, izvolite.
Spoštovani gospod poslanec Matić. V zvezi z vprašanjem lastništva v družbi Nova24tv.si, d. d., uvodoma pojasnjujemo, da veljavna določila Zakona o medijih ne določajo, da se v razvidu medijev in v Uradnem listu objavijo vsi podatki o lastništvu v medijih, ampak samo podatki o osebah, ki imajo najmanj 5-odstotni lastniški ali upravljavski delež oziroma delež glasovalnih pravic v premoženju izdajatelja splošnoinformativnega tiskanega dnevnika in tednika ter radijskega ali televizijskega programa. Morebitne spremembe podatkov medijev v zvezi z lastništvom mora izdajatelj sporočiti ministrstvu v roku 15 dni od nastanka spremembe. Izdajatelj Nova24tv.si, d. d., je ob vpisu v razvid medijev sporočil, da ima 19,96-odstotni delež gospa Klavdija Snežič, glede morebitnih sprememb podatkov o lastništvu pa ministrstvo ni bilo obveščeno. Glede pridobitve deleža v izdajatelju televizijskega programa se v skladu z Zakonom o medijih zahteva predhodno soglasje ministrstva le v primeru, ko gre za pridobitev več kot 20-odstotnega lastniškega ali upravljavskega deleža oziroma deleža glasovalnih pravic. V obravnavani zadevi ni ministrstvo prejelo nobene vloge za izdajo predhodnega soglasja za pridobitev več kot 20 % lastninskega ali upravljavskega deleža oziroma deleža glasovalnih pravic v premoženju imenovanega medija. Glede vprašanja posodobitve medijske zakonodaje, ki bi strožje omejila omejevanje koncentracije in izdajatelje obvezala, da v Uradnem listu objavijo vse fizične ali pravne osebe, ki imajo lastninski delež, in ne samo tiste, katerih delež je nad 5 %, odgovarjamo, da ob pripravi novega zakona o medijih si prizadevamo tudi za posodobitev določb omejevanja koncentracije, saj tudi sami ugotavljamo, da veljavne določbe ne zadoščajo ciljem na področju zaščite pluralnosti in raznovrstnosti medijev. Predvsem zaradi hitrih tehnoloških sprememb na medijskem področju, katerim rigidne določbe iz leta 2001 ne uspevajo učinkovito slediti. Prvi korak k izboljšanju ureditve je zagotovo v zagotovitvi popolne transparentnosti podatkov o lastništvu medijev, kar bomo uredili zlasti v okviru določb o razvidu medijev. Del odgovora, ki se nanaša sicer na nekoliko nejasno vprašanje, ki pravi "drugi sporni primer je podjetje Media24 – v lasti imajo radijske postaje, TV-postajo in splošno dnevnoinformativno časopisje in revije, vse te kombinacije so po veljavnem zakonu o medijih izrecno prepovedane. Svet24 torej javno krši 65., 58. in 59. člen tega zakona." Konec citata vprašanja. Glede teh domnevnih kršitev v družbi Novatv24.si inšpektorat ni bil nikoli seznanjen oziroma ne beleži prijav v zvezi s tem. Inšpektorat je prejel prijavo v zvezi s kršitvijo 56. člena Zakona, ki se nanaša, kot sami pravite, domnevno sporne omejitve lastništva v podjetju Media24. V zvezi s tem inšpektorat ugotavlja, da zadeva ni sporna, saj, kot že zapisano, skupina Media ni izdajatelj splošnoinformativnega dnevnika, zato se omejitve iz določbe 56. člena Zakona na omenjeno skupino ne nanašajo. Posledično tudi ni bil uveden postopek inšpekcijskega nadzora. Po podatkih iz razvida medijev in svetovnega spleta v skupino Media24 sodijo naslednji mediji: tiskane Novice – Svet24. Skratka, gre za to, da oni izdajajo en tiskan medij oziroma dva, ki pa niso splošno informativni po definiciji in da glede na določbe zakona preprosto ne pride do kolizije te vrste, ki je z zakonom prepovedana. V nadaljevanju lahko te kolizije tudi naštejem. Tako pravzaprav lahko odgovorimo mogoče tudi o izigravanju. Ampak v principu ni kombinacije, ki bi jo na osnovi zakona [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Dr. Dragan Matić zahteva za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za vaš odgovor. Posebej razveseljivo, da se zavzemate za to, da bo nov Zakon o medijih glede te transparentnosti boljši in da ne bo več možno imeti slamnatih lastnikov, ki bodo pod 5 %, ker potem se lahko teoretično nabere nekaj 100 klošarjev in vsak ima nekaj malega deleža, ampak to je seveda izigravanje zakonodaje. Kar se tiče vašega odgovora v zvezi Media24, ste pač navedli, da je inšpektorat ugotovil, da to ni sporno, ker Novice niso splošnoinformativni medij. Če Novice niso splošni informativni medij, potem bi rad izvedel: Kakšna je točno definicija splošno informativnega medija oziroma na čem ta teža inšpektorata temelji? Ne glede na to, če vzamemo v zakup to razlago, ki se mi zdi precej sporna, me zanima: Kako si potem inšpektorat razlaga 59. člen Zakona o medijih, kjer točno piše, da posamezen izdajatelj lahko izvaja samo radijsko ali pa samo televizijsko dejavnost, razen če je z zakonom urejeno drugače? Tudi če štejemo, da Novice niso splošnoinformativni medij, v kar jaz zelo dvomim, ima ta medijska hiša tako radijsko postajo kot televizijsko postajo. Jaz nisem spraševal, zakaj inšpektorat ne dela. Moje vprašanje je bilo, kako da je lahko sploh Ministrstvo za kulturo vpisalo te kombinacije v razvid medijev. Uradnik bi moral preveriti vse te lastniške povezave in to prošnjo s sklepom zavrniti, ker po moje niso izdani pogoji v skladu z 12. in 13. členom Zakona o medijih, da se te kombinacije lahko sploh vpišejo notri v razvid medijev. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Anton Peršak, izvolite.
Jaz sem že v prejšnjem delu odgovora opozoril na to, da so določbe, nekoliko rigidne in zastarele. Gre preprosto za igro med lastništvom in izdajateljstvom. Nekdo je lahko lastnik izdajatelja, ni pa izdajatelj. V drugem primeru je pa izdajatelj. Recimo v enem mediju ima eno vlogo, če lahko tako rečem, v drugem drugo. Lahko preberem odstavke tega člena. V 1. členu pravi: »Izdajatelj splošnoinformativnega tiskanega dnevnika« – ugotovili smo, da po definiciji ti mediji, ki jih izdaja Media24, ne ustrezajo definiciji splošnoinformativnega dnevnika –» ne more biti hkrati tudi izdajatelj ali soustanovitelj izdajatelja radijskega oziroma televizijskega programa.« Ta kombinacija v tem primeru odpade zaradi prej povedanega, da ne gre po definiciji za splošnoinformativno tiskane medije. Drugi odstavek: »Izdajatelj radijskega oziroma televizijskega programa ne more biti tudi izdajatelj oziroma soustanovitelj izdajatelja splošnoinformativnega tiskanega medija, lahko pa je lastnik, ne more biti hkrati v obeh primerih izdajatelj.« Tretji odstavek: »Izdajatelj pravna ali fizična oseba ali skupina povezanih oseb iz prvega in drugega odstavka tega člena ima lahko največ 20-odstotni lastninski delež … razen v primerih, ko ta zakon določa drugače.« Ti primeri so bili pa prej povedani. Glede prihodnosti mogoče še to, da zaradi razvoja na tem področju, zaradi pojava spletnih medijev, ki so v mnogih primerih pravzaprav prenos druge vrste medija – televizijskega, radijskega ali tiskanega v spletno območje in se iz drugih razlogov pojavlja vprašanje takšne ureditve, kot je danes, ali to spremeniti. Verjetno so hujše posledice, če ima nekdo splošnoinformativni tiskani medij, seveda ne edini, in spletni medij ali pa tudi radijski, ki je eden, kot pa da ima nekdo izmed 60 radiev pet takih, ki pokrivajo območje cele Slovenije,in je v neizmerni prednosti pred vsemi drugimi, kar zadeva oglaševanje.
Hvala lepa. Gospa Nada Brinovšek bo postavila vprašanje ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani! V Sloveniji trenutno deluje 10 od 12 urgentnih centrov. Ti urgentni centri so bili večinoma zgrajeni v mandatih prejšnjih vlad. Naloga vas, ministrica, ni bila samo, da hodite na otvoritve in režete trakove, ampak da tudi poskrbite za njihovo organizacijsko, finančno in kadrovsko poslovanje. Žal se mi zdi, da karkoli ste naredili v zvezi s temi urgentnimi centri – spomnimo se šempetrskega urgentnega centra, kaj se je zgodilo, ko ste se vključili z javnim razpisom za dobavo opreme. Vemo tudi, kaj se dogaja z ljubljansko urgenco, ki bi morala biti dokončana že letos marca, ampak ste napovedali, kot sem zadnjič prebrala v časopisu, da bo šele leta 2020. Leta 2015 smo sprejemali Pravilnik o nujni medicinski pomoči in takrat smo vas opozarjali, da ni sodelovala stroka, da niso pripravljeni finančni, kadrovski in organizacijski načrt, opozarjali smo vas tudi, da v tem Pravilniku nujne medicinske pomoči ni vključenih pediatričnih centrov. V zvezi s tem vas zdaj sprašujem: Kako ste rešili vse te štiri alineje, ki sem jih naštela? Vemo, da se najbolj zatika pri financiranju teh urgentnih centrov, bolnišnice so namreč v lanskem letu izkazale večmilijonske izgube verjetno tudi na ta račun. Ali ste že vzpostavili oziroma pripravili mrežo pediatričnih urgentnih centrov in kako ste rešili financiranje v zvezi s tem? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala za besedo. Še enkrat vsi lepo pozdravljeni! Hvala tudi za vprašanje gospe Brinovšek. Res je, kot ste omenili, da v Sloveniji deluje 10 urgentnih centrov, ki so bili zgrajeni tudi s pomočjo sredstev Evropskega kohezijskega sklada. Seveda pri vsakem začetnem delovanju nastopijo tudi določene operativne težave, ki pa so tudi posledica tega, da ko so se načrtovali ti urgentni centri, se hkrati s tem niso načrtovali niti potrebni kadrovski resursi niti potrebna finančna sredstva. Zaradi tega rešujemo te težave sproti. Naj povem, da na žalost še vedno primanjkuje zdravnikov specialistov urgentne medicine, da pa je Ministrstvo za zdravje v sodelovanju z Zdravniško zbornico Slovenije prilagodilo potrebno število razpisanih mest specializacij zdravnikov za posamezna specialistična področja, med njimi tudi za zdravnike urgentne medicine. Za obdobje do leta 2016 bilo razpisanih 79 teh mest, od tega posebej 17 v letu 2014, 15 v letu 2015 ter 19 v letu 2016. Kot ste pravilno povedali, rešujemo tudi problematiko financiranja teh centrov skupaj s problematiko napotovanja pacientov v te urgentne centre. Treba je namreč povedati, da se je pritok pacientov v urgentne centre povečal od 10 pa tudi do 30 %, in to ne samo pacientov, ki potrebujejo nujno medicinsko pomoč, tja hodijo tudi pacienti, ki ne potrebujejo te pomoči in bi lahko obiskali svojega družinskega zdravnika v zdravstvenem domu. Problematika napotovanja pacientov urgentnih centrov je bila tudi razlog za veliko obremenitev teh centrov. Zaradi tega smo tudi pripravili in je Vlada 15. maja sprejela spremembe Zakona o pacientovih pravicah, ki tudi bo skupaj s pravilnikom o najdaljših dopustnih čakalnih dobah reševal tudi del tega problema napotovanja in obiske v urgentnih centrih. Glede finančnega področja pa naj povem, da je ministrstvo zagotovilo z aneksom številka ena k splošnemu dogovoru za leto 2015 za financiranje triaže in sprejema dodatnih 1,9 milijona evrov, nadalje je v istem aneksu dodatno zagotovilo sredstva za financiranje opazovalnih enot v skupni višini 5,3 milijona evrov, torej 1,9 plus 5,3 že v letu 2015. Nadalje smo v splošnem dogovoru 2016 zagotovili dodatno 1,5 tima za delovanje urgentne ambulantne v Urgentnem centru Novo mesto, kar je pomenilo dodatnih 266 tisoč evrov. Z aneksom k splošnemu dogovoru za leto 2016 pa smo za financiranje opazovalne enote in triaže zagotovili dodatna sredstva UKC Ljubljana na letni ravni 2,2 milijona evrov, prav tako še dodaten denar za delovanje pediatrične 24-urne urgentne ambulante v Splošni bolnišnici Celje, in to 715 tisoč evrov. Prav tako aktivno deluje na ministrstvu delovna skupina za prenovo modela financiranja nujne medicinske pomoči v Republiki Sloveniji, ki je sestavljena interdisciplinarno, v kateri so strokovnjaki, prav tako tudi skupina za pripravo metodologije pediatričnih urgentnih centrov.
Hvala lepa. Gospa Nada Brinovšek, zahteva za dopolnitev odgovora, izvolite.
Ja, res je, ministrica, da prejšnje vlade, ko so šle v izgradnjo urgentnih centrov, niso načrtovale kadrovskih, organizacijskih in pa finančnih tokov. Ampak vi ste že tri leta v Vladi in tri leta še niste naredili nič. Izgovarjati se zdaj na dotok pacientov, da je to povečalo delo, pa vrste v urgentnih centrih, to za mene ni nekako sprejemljivo. Iz tega pravilnika o nujni medicinski pomoči bi vas dve stvari še vprašala. Poglejte, tu notri je tudi delovanje dispečerskih centrov. Ti dispečerski centri bi naj konec 2016 in v letu 2017 začeli delovati. Kaj je zdaj s temi dispečerskimi centri? Glede 8. člena tega pravilnika bi vas vprašala glede dostopnega časa. Tu notri piše, da ne sme presegati 15 minut, pri čemer izvozni čas ne sme presegati ene minute. Verjetno vam je znano, kaj se je zgodilo prejšnji teden v Državnem zboru, ko so poklicali reševalca, rešilca, je bilo rečeno, da ga nimajo na razpolago. Kaj je zdaj s temi 15 minutami in izvoznim časom ena minuta? Naj pa še poudarim, da najbolj žalostno pa je to, da so morali čakati tu v Ljubljani 30 minut, da je prišla nujna medicinska pomoč. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala tudi za to dodatno vprašanje. Dispečerski center v Mariboru je v bistvu praktično dograjen in pripravljen. V zaključni fazi je razpis za računalniško podporo, ki bo tako v dispečerskem centru Maribor kot v dispečerskem centru Ljubljana. Naj povem, da se predvideva aktiviranje najkasneje do konca letošnjega leta, Maribor verjetno še prej. Izobraževanje dispečerstva za triažiranje in sprejemanje nujnih klicev prav tako že poteka. Dejansko smo morali preprojektirati del projektov izgradnje DTS, da smo lahko umestili v UKC Ljubljana ta dispečerski center za Ljubljano. Vse poteka v skladu z načrti in zaveze in mojo obljubo, da bodo dispečerski centri delovali do konca letošnjega leta. Morate pa vedeti, da je to popolnoma nova zadeva, kjer bomo v dispečerski sobi na enem mestu na displayu v bistvu imeli vsako sekundo pregled in razpored, kje so posamezna reševalna vozila v Sloveniji tako, tako reanimobil z ustrezno ekipo zdravnika, zdravstvenega tehnika kot tudi navadna reševalna vozila, kar bo omogočilo krajše dostopne čase v povezavi s tem členom pravilnika, ki ste ga omenili. Dispečer bo imel nalogo, da glede na klic, ki ga bo sprejel, in sicer stanje pacienta, ki mu bo sporočeno, bo lahko aktiviral najbližje ustrezno reševalno vozilo z ekipo, da bo šlo reševat tega, ki to pomoč potrebuje. Da se ne bi dogajalo, kot se dogaja tudi danes in kot ste sami omenili, da so reševalna vozila v sklopu institucij, zdravstvenega doma. Konkretno ne poznam vseh detajlov tega primera, ki ste ga omenili glede Državnega zbora, ampak to je ciljni odzivni čas, ki bo lahko vzpostavljen, ko bo ta dispečerski center deloval.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak bo postavila vprašanje ministru za zunanje zadeve gospodu Karlu Erjavcu.
Spoštovani gospod minister, ministrice, predsedujoči, lepo pozdravljeni! Leta 2001 je Italija sprejela zaščitni zakon. Po tem zaščitnem zakonu naj bi bila olajšana izvolitev enega Slovenca v italijanski, rimski parlament in tudi enega senatorja. Sedaj se v Italiji spreminja volilni zakon, vendar tudi ta predlog, ki je sedaj ravnokar v razpravi, danes na primer do 15. ure se še vlagajo amandmaji in potem bo v naslednjih dneh razprava na pristojnih organih oziroma v parlamentu, torej ta zakon spet ne bo olajšal izvolitve dveh slovenskih predstavnikov niti v poslansko zbornico niti v senat. Tako ugotavljajo naši Slovenci iz slovenske narodne skupnosti v Italiji. Zato vas gospod minister sprašujem: Ali ste kaj ukrenili v tej smeri, da bi bilo več olajšav oziroma možnosti za izvolitev slovenskih predstavnikov? Kaj ste naredili? Kakšne informacije imate? Ali bo končno izpolnjena ta določba zaščitnega zakona?
Hvala lepa. Gospod minister Karl Erjavec, izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Tudi hvala lepa za poslansko vprašanje. Vsem lep pozdrav. Kar se tiče sprememb volilne zakonodaje v Italiji, veste, da se ta sprememba volilne zakonodaje pripravlja že dlje časa skupaj tudi z ustavnimi reformami. V zvezi s tem je bil novembra referendum, ki je bil uspešen in ni podprl ustavnih sprememb. Je pa volilna italijanska zakonodaja tudi povezana s temi ustavnimi spremembami, zlasti ker želi odpraviti dvodomni sistem, odprava senata. Zdaj smo v nekem vmesnem obdobju. Iz teh razlogov, veste, da je odstopil tudi italijanski predsednik vlade gospod Renzi in da lahko pričakujemo nekje naslednje leto, da bodo v Italiji parlamentarne volitve. Trenutni zakon, to je zakon Italicum iz leta 2015 je nekako v prvi fazi nakazoval, da bi lahko polno uresniči določbo zaščitnega zakona iz leta 2001, gre za 26. člen, ki določa olajšan postopek za to, da ima predstavnik ali predstavnica slovenske narodne skupnosti v Italiji olajšano pot, da pride do poslanskega oziroma senatorskega mesta. Po proučitvi s strani slovenske narodne skupnosti v Italiji so ugotovili, da ta zakon Italicum ni najboljši za slovensko narodno skupnost, da ne uresničuje 26. člena zaščitnega zakona, zato je treba, kot ste pravilno navedli, dopolniti z amandmaji ta zakon. Vaše vprašanje se glasi, kaj je v zvezi s tem storilo Ministrstvo za zunanje zadeve oziroma minister za zunanje zadeve. Glede na to, da se ta razprava sedaj ponovno odvija v parlamentarnih telesih, bi rad opozoril, da gre za zakon, ki ga je vložil parlament, ne gre za vladni zakon, bo pa Vlada imela velik vpliv na to, kakšna bodo okrožja. Slovenska narodna skupnost v Italiji bi želela, da bi v deželi Furlaniji - Julijski krajini bil volilni okraj nekako tako oblikovan, da bi obsegel čim več predstavnikov pripadnikov slovenske narodne skupnosti, ker bi omogočilo, da bi lahko po tej poti prišli do svojega predstavnika v poslanski zbornici oziroma v senatu. V zvezi s tem sem imel 22. maja, na dan slovenske diplomacije in na dan, ko smo oziroma pred 25 leti postali tudi polnopravna članica Organizacije Združenih narodov, zelo podroben pogovor, na kakšen način uresničiti to našo željo. Dogovor je bil glede na to, da se ta zakon sedaj vodi znotraj parlamenta in je v rokah političnih strank, da bo veleposlanik gospod Benko opravil razgovore z vsemi predsedniki parlamentarnih strank v Italiji. Sam sem se pa zavezal, da bom tudi opravil pogovor z italijanskim zunanjim ministrom zlasti ob priložnost, ko bo sklican ponovno koordinacijski odbor ministrov, ki ga vodita oba ministra za zunanje zadeve. Jaz sem mu že izročil pismo, da bi želel, da čim prej najdemo termin. Nekako je dogovor, da bi do parlamentarnih počitnic opravili ta odbor. Tam mu bom zelo natančno predstavil vso to problematiko. Druga priložnost za pogovor na najvišji ravni pa bo v okviru berlinskega procesa za konferenco o Zahodnem Balkanu, ki bo pa 12. julija v Trstu. Tam bo tudi predsednik vlade gospod Gentiloni, bivši zunanji minister in tudi moj dober prijatelj, znanec, kolega, in ga bom tudi opozoril, da je treba čim bolje uresničiti določilo 26. člena zakona o olajšanjem postopku za to, da ima slovenska narodna skupnost svojega predstavnika v poslanski zbornici oziroma v senatu. Jaz lahko rečem, da mi spremljamo vso to zadevo [[Izklop mikrofona]]
Gospa Ljudmila Novak, zahteva za dopolnitev odgovora.
Medtem ko sta ladinska narodnostna skupnost in nemška narodnostna skupnost na Južnem Tirolskem nekako zadovoljni z novim predlogom zakona, Slovenci menijo, da tudi po teh olajšavah ne bo mogoča izvolitev slovenskega predstavnika niti v poslansko zbornico, niti v senat. Sedaj Slovenci imajo eno senatorko, Tamaro Blažina, ki pa je bila izvoljena zaradi dobre volje demokratske stranke, torej italijanske stranke, ne po volji Slovencev, ki bi sami izbrali nekega predstavnika in bi bil izvoljen v senat. Italijanska stranka, demokratska stranka je sama nekoga izbrala, mu dala izvoljivo mesto in je bila senatorka izvoljena. Zato Slovenci želijo in pričakujejo, da bo slovenska vlada naredila kar največ za to pri italijanskih oblasteh, da bi dejansko v tem volilnem zakonu bila ta olajšava takšna, da bi bila tudi realna možnost za izvolitev. Vemo, da imamo v slovenskem parlamentu poslanca, ki zastopa italijansko narodnostno skupnost v Sloveniji, na podlagi štetja leta 1991, ko je bil popis prebivalstva, se je izjasnilo 2959 oseb, da pripada italijanski narodnostni skupnosti, leta 2002 pa 2258 oseb. Medtem ko vemo, da Slovencev v Italiji, seveda točnega števila ne vemo, ampak govori se o 20 do 30, celo 40 tisoč. Točno ne vemo, zato mislimo, da bi Slovencem to pripadalo, kar jim zagotavlja zaščitni zakon. Zato prosim, gospod minister, da slovenska vlada [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod minister Karl Erjavec, izvolite.
Hvala lepa. Bodite prepričani, da bomo storili vse, kar lahko. Tudi sami ste ugotovili, da 26. člen Zaščitnega zakona določa olajšano proceduro in pot, da se pride do tega sedeža. Nima pa pravne podlage italijanska zakonodaja za to, da bi slovenska narodna skupnost imela zajamčen sedež. Takšno jamstvo ima francoska, avstrijska oziroma nemška narodna manjšina v Italiji, in to na podlagi mednarodnega sporazuma. Če bi želeli, da bi kdaj Slovenci imeli ta zajamčeni sedež, bi bilo treba skleniti ustrezen mednarodni sporazum. O tem smo tudi govorili s slovensko narodno skupnostjo v Italiji. Verjetno bo treba v to smer v prihodnje razmišljati. Kar se tiče predstavnika slovenske narodne skupnosti. Pravilno ste ugotovili, vedno so ga imeli, vendar na podlagi dogovora z eno od političnih strank. Tako da lahko rečemo, da ves čas po drugi svetovni vojni je slovenska narodna skupnost vedno imela svojega predstavnika v poslanski zbornici, zlasti zato ker so se pač na takšen način dogovorili in tudi zaradi po letu 2001 Zaščitnega zakona. Zato je naša tendenca usmerjena k temu, da bi volilni okraj omogočil neposredno izvolitev slovenskega predstavnika v italijanski parlament. Zato je zelo pomembno, kako bo vlada oblikovala tista okrožja, če bo šla procedura v tej smeri. Zato bo zelo pomemben moj pogovor s predsednikom italijanske vlade gospodom Gentilonijem. Mi upamo, da bo rešitev takšna, da bo slovenska narodna skupnost imela še v prihodnje tudi vedno svojega predstavnika. Ali bo to tako, kot je bilo zdaj, s pomočjo ene od večjih parlamentarnih strank, ali pa na podlagi okrožja, to pa bomo pač videli skozi proceduro. Na vsak način pa ne bomo pristali na to, da bi volilni zakon, ki bi bil dopolnjen in na novo sprejet, onemogočil ali preprečeval, da bi predstavnik slovenske narodne skupnosti imeli svojega predstavnika v Rimu. Tukaj pa lahko verjamete, da bomo pač storili vse, kar je treba.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Ljudmila Novak, postopkovni predlog.
Sicer ne bom predlagala posebne razprave v parlamentu, ker sem že predlagala izredno sejo, ki bo v ponedeljek, in upam, da se boste te seje Komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu tudi lahko udeležili in tam še enkrat potrdili, da se boste resnično zavzeli, kajti jaz bom vaše delo zunanjega ministra ocenjevala tudi po tem, kako boste pri tej točki uspešni.
Hvala lepa, gospa Ljudmila Novak. To je bila zloraba te tretje faze. Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo postavila vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Spoštovana gospa ministrica! Marca letos sem na Vlado naslovila podobno pisno poslansko vprašanje, na katero sem maja prejela pomanjkljiv odgovor. Vlado sem spraševala za recept, po katerem lahko ljudje, ki nimajo nobenega premoženja, preživijo z mesečnim zneskom 292,56 evrov. To naj bi bil po mnenju vašega ministrskega resorja minimalni znesek, s katerim lahko mesec preživi samska oseba. Plača najemnino za stanovanje, položnico za elektriko, vodo, smeti, ogrevanje, premijo za dopolnilno zdravstveno zavarovanje, kupi hrano, zdravila, transport, izobraževanje in podobno. V mojo poslansko pisarno namreč prihajajo občani z, na primer, 293 evri mesečnih dohodkov in brez vsakega premoženja, ki niso upravičeni do denarne socialne pomoči države. V odgovoru na poslansko vprašanje ni bilo odgovorjeno na bistveno, to pa je, kako preživeti mesec z 293 evri. Tega ljudem, ki se obračajo name kot poslanko, ne morem in ne znam razložiti. Prav tako ni bilo odgovorjeno na vprašanje, kdo izmed članov Vlade in funkcionarjev ter zaposlenih na vašem ministrstvu, ki takšno socialno politiko prakticirate, je doslej poskusil preživeti mesec z 293 evri. Iz odgovora Vlade na moje poslansko vprašanje posredno izhaja, da vam je znano, da se z 293 evri meseca ne da preživeti. Že pred leti je bil namreč določen minimalni znesek okoli 385 evrov, ki naj bi bil dejansko tedanji znesek, s katerim naj bi posameznik lahko preživel mesec. Kljub temu pa vaše ministrstvo vztraja na maksimalnem znesku 292,56 evrov, do zadostne pomoči za preživetje pa osebe brez premoženja v hudi socialni stiski niso upravičene. Z odklanjanem pomoči se ljudi spravlja v najhujšo revščino, lakoto, bolezen in po vsej verjetnosti celo prezgodnjo smrt. Zato me zanima: Koliko je ljudi, ki zaradi prenizko določenega minimalnega zneska za preživetje živi v hudi revščini in kakšna letna finančna sredstva bi bila potrebna, da bi se uveljavil dejansko potreben minimalni znesek za preživetje? Zanima me tudi: Ali in kdaj nameravate pristopiti k spremembi socialne politike na način, da bodo lahko najrevnejše osebe, običajno so to delno invalidne in dolgotrajno brezposelne osebe, dostojno preživele? Za odgovor se vam v naprej zahvaljujem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Anja Kopač Mrak, ministrica, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana poslanka, hvala za vprašanje. Vprašanje minimalnega dohodka in osnove za izračun denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka je izjemno občutljiva tema. Predvsem pa se je treba žal zavedati, da je minimalni dohodek leta 2010, ko je bil na novo izračunan in ko se je dvignil za več kot prejšnja obdobja, od 2000 dalje, ko je bil določen in nikoli ni bil usklajevan, tako da je bila tista uskladitev zelo visoka. Je bila pa izračunana na podlagi ne samo košarice minimalnih življenjskih stroškov, ampak mora biti upoštevana tudi višina minimalne plače in povprečne plače. Namreč eno izmed osnovnih pravil socialne politike ne samo v Sloveniji, ampak posod po svetu, je, da nekdo, ki je brez dohodka, ne more biti s temi dohodki, ki se mu jih zagotavlja v okviru prerazporeditve s strani socialne države, v boljšem položaju, kot je tisti na minimalni plači. Višina 292,56 evrov velja za denarno socialno pomoč, ki pa je v zakonu določena kot kratkotrajni prejemek, kot nekaj, kar je vmesno stanje in posamezniku je predvsem treba, in bistvo socialne politike je, da se mu pomaga, da pride iz obstoječe situacije. Zato tudi število delovnih mest in možnosti za zaposlitev pomembno vplivajo, po drugi strani pa mi prvič vpeljujemo tudi socialno aktivacijo, ki je namenjena predvsem dolgotrajnim prejemnikom denarne socialne pomoči, kjer bodo dolgoročni programi enajstmesečni, da bomo ljudem pomagali, da bodo razvili tako socialne kot zaposlitvene kompetence, s katerimi se bodo približali trgu dela, ker je to na dolgi rok edina rešitev. Vseeno ste omenili, da morajo plačati tudi nekatere stroške. Pri tem bi želela samo izpostaviti, da posameznik, ki je prejemnik denarne socialne pomoči, je upravičen tudi do kritja obeh zdravstvenih pravic po Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Torej plačilo prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje in plačilo razlike cene storitev iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Oproščen je tudi plačila RTV-prispevka. Če gre za družino, pa so pomembni tudi otroški dodatek, subvencija vrtca, šolske prehrane. Kasneje imam vprašanje s strani vašega poslanskega kolega oziroma gospoda Ferluge, ki je pa ravno nasprotno. Pravi, kakšna je razlika med tistimi, ki prejemajo denarno socialno pomoč, in tistimi, ki delajo. Mislim, da je izračun okoli 380 evrov. Žal je razprava, ko govorimo o minimalnem dohodku, povezana tudi s tem, kakšno je stanje na trgu dela in predvsem kakšna je kondicija našega gospodarstva, kakšna je minimalna in predvsem tudi povprečna plača. V osnovi je potrebno, da transferji zagotavljajo možnost preživetja, po drugi strani pa ne smejo delovati odvračalno od tega, da bi posameznik sprejel delo in na ta način rešil svojo situacijo. Prosim samo, da ne pozabite tudi na možnost v zakonodaji izredne denarne socialne pomoči, ki je namenjena in jo lahko posameznik dobi ob denarni socialni pomoči za kritje izrednih dogodkov in tisti, ki ne more delati, torej je starejši od 65 oziroma 63 let ali je nesposoben za delo, mu pa pripada višina 476,87 evrov, kar pa je že bistveno bolj podobno minimalni plači ob tem upoštevanju vseh teh transferjev, ki so. Je pa situacija preživeti, če imaš samo 292 evrov, izjemno zahtevna, zato predvsem ti programi socialne aktivacije za rešitev teh stisk. Kar se tiče izračuna minimalnega dohodka. V Zakonu o socialnovarstvenih prejemkih je, da je treba ta izračun narediti najmanj vsakih pet let, da se ugotovi nova višina minimalnih življenjskih stroškov. Če ta presega 20 % določene višine minimalnega dohodka, nas zakon zavezuje, da to višino dvignemo. Statistični podatki, ki so potrebni za to analizo, so bili šele konec lanskega leta dosegljivi, tako da se ta študija pripravlja in ko bodo znani rezultati, vas bomo seznanili in potem tudi, če bo treba, šli v zakonske spremembe.
Hvala lepa. Mag. Julijana Bizjak Mlakar, izvolite. Zahteva za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Jaz bi opozorila gospo ministrico, da na vprašanji sploh ni odgovorila. Tudi ne na to vprašanje, kako preživeti mesec z 293 evri. Tudi ne drži, da bi bile osebe, ki imajo 293 evrov, upravičene do plačila dopolnilnega zavarovanja. V zakonu in tudi v novem zakonu so osebe, ki niso upravičene do denarne socialne pomoči, osebe, ki imajo 293 evrov, pa do denarne socialne pomoči niso upravičene, niso upravičeni tudi do plačila dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Pomeni, da tudi nimajo dostopa do pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Gospa ministrica, se zavedate, da gre za kršitev določbe 2. člena Ustave, po kateri je Slovenija socialna država, in tudi 25. člena Splošne deklaracije človekovih pravic, ki jo je sprejela in razglasila Generalna skupščina Združenih narodov 10. decembra 1948? Ta določa,da ima vsakdo pravico do takšne življenjske ravni, ki zagotavlja njemu in njegovi družini zdravje in blaginjo, vključno s hrano, obleko, stanovanjem, zdravniško oskrbo in potrebnimi socialnimi storitvami, pravico do varstva v primeru brezposelnosti, bolezni, delovne nezmožnosti, vdovstva ter starosti in druge nezmožnosti pridobivanja življenjskih sredstev zaradi okoliščin, neodvisnih od njegove volje. Zaradi tega bom za mnenje glede takšnega prakticiranja socialne politike povprašala tudi varuhinjo človekovih pravic. In tudi ne gre za kratkotrajne prejemke, kot ste govorili, namreč s tem zneskom 293 evrov morajo ljudje živeti leto, dve, lahko tudi več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
To je tema, ki jo je težko izpeljati, ne da deluješ vzvišeno in da nimaš socialnega čuta. Dejstvo je, da je treba tem ljudem, ki imajo 293 evrov dohodka, pomagati, da imajo lahko višji dohodek. Ne more biti pa – in to kažejo vse analize in naša socialna politika s transferji zmanjša tveganja revščine za 25 % in je ena bolj učinkovitih znotraj držav Evropske unije, in to ugotavljajo Evropska komisija in drugi. Problem pa je, če dviguješ višino minimalnega dohodka in denarno socialno pomoč, ki ne velja, in je treba upoštevati tudi, da ko gre za družino, je tudi upravičenost otroških dodatkov in vsega, kar je s tem povezano. In je treba vedeti, koliko je minimalna plača. Ko te stvari primerjaš, je vprašanje, na kakšen način zagotoviti, da bo posameznik pripravljen sprejeti delo. Enostavno je socialna politika žal v vseh državah povezana tudi s tem. Če bi pogledali razmerje med minimalno plačo in minimalnih dohodkom ali social assistance, kar je po navadi v drugih evropskih državah, je to razmerje praviloma mnogo višje, kot je v naši državi. Tako enostavno gledati samo na minimalni dohodek, brez povezave s trgom dela in dohodki s trgom dela, je lahko všečno, žal pa sistemsko ni mogoče teh stvari izpeljati. Verjamem pa in se zavedam, da ljudje, ki prihajajo v vašo pisarno, so v stiski in da ni enostavno s tem denarjem preživeti. Zato je reorganizacija centrov za socialno delo, zato vpeljujemo socialno aktivacijo, zato so tako pomembni ti programi. Ker ljudem pa pustiti, da so naslednjih 10 let na 293 ali pa, če želite, kot pravite, na 350 evrih, menim, da to ni prava pot in da je mnogo bolj pomembna socialna aktivacija teh ljudi, dati jim možnost, da na trgu dela zaslužijo svoj denar in dostojno plačilo. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Julijana Bizjak Mlakar, imate postopkovni predlog, izvolite.
Hvala lepa. Gospod ministrico bi želela opozoriti, da na vprašanja, ki sem jih zastavila, sploh ni odgovorila in tudi ni povedala, kako naj oseba preživi z 293 evri mesečno. V pisarno mi prihajajo osebe, ki so invalidne, ki ne morejo dobiti dela, zaradi tega so vsi ostali izgovori, da je treba upoštevati neka birokratska razmerja do tega in onega dohodka, povsem nesmiselni. Tu gre vendar za preživetje tistih, ki so dejansko obupani, ki ne morejo dobiti službe, ki si ne morejo pridobiti dohodka. To, da jim je treba pomagati, da imajo višje dohodke, da to slišimo s strani ministrstva, ki bi moralo poskrbeti za te ljudi, so prazni izgovori. Jaz se opravičujem, ker vem, da kršim postopkovno, to je pač možnost, da sem ministrici lahko odgovorila. Ker gre za resnično najbolj revne ljudi, mislim, da je treba gospo ministrico opozoriti, da takšna socialna politika, ki jo vodi to ministrstvo na tem področju, vsekakor ni ustrezna. Ker mislim, da je to sramotno, upam, da bo varuhinja človekovih pravic ukrepala na tem področju, da se to v naši državi ,ne bo več dogajalo. Hvala lepa. Ne bom pa dala postopkovnega predloga. Hvala lepa.
Mag. Julijana Bizjak Mlakar, to je bila popolna in zavestna zloraba. Opravičilo tu ni umestno in prosim, če tega ne delate v bodoče. Gospa Suzana Lep Šimenko bo postavila vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič. Ker je ministrica odsotna, prosim, da se opredelite tudi do načina odgovora. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Jaz bi prosila za ustni odgovor ministrice na prihodnji seji Državnega zbora. Moje ustno vprašanje pa se nanaša na nedavno objavljeni javni razpis za sofinanciranje investicij v novogradnje, posodabljanje športnih objektov in sofinanciranje investicij v prenovo športnih podov v letu 2017 in letu 2018. Razpis je bil objavljen 12. maja 2017, rok za prijavo na razpis, ki je sicer po moji oceni zelo kratek, pa je 5. junij 2017. Zakaj se mi zdi ta razpis nekoliko sporen? Enostavno zato ker v prvi vrsti gre za zelo nizek znesek javnega razpisa – gre za 2 milijona 743 tisoč evrov. Namenjen je pa dvema sklopoma. V prvem delu za prenovo športnih dvoran telovadnic, in sicer v letu 2017 za prenovo športnih podov. Kar je seveda nenavadno, je to, da je med pogoji navedena kvadratura 550 kvadratnih metrov. Opozorjena sem bila s strani manjših občin, ki zelo čakajo na vsakršen razpis, ki se v tej državi pojavi, ker ne nazadnje imajo zelo malo možnosti prijave na različne evropska sredstva, ko potem vidijo takšen razpis, pa že v štartu vedo, da enostavno glede na pogoje, ki so določeni v razpisu, se niti prijaviti dejansko ne morejo. V drugem delu, ki pa se nanaša na sofinanciranje oziroma na izgradnjo in posodobitev javnih pokritih in nepokritih športnih objektov, ki naj bi se izvajali v letu 2018, v tem delu pa tudi vrednost investicije ne sme biti manjša od 1,5 milijona evra, kar je za manjše občine spet popolnoma nesprejemljivo oziroma se na to niti ne morejo prijaviti. Drugo, kar je precej nenavadno, če pogledamo na majhen obseg sredstev, ki jih imamo, se bo v tem drugem delu lahko prijavilo zgolj 5 upravičencev, v prvem delu pa 12, kar je seveda izjemno malo. In pa ne nazadnje, v prvem delu, ko gre za investicije za obnovo športnega poda, kjer mora biti najmanj 550 kvadratnih metrov velikost objekta, na drugi strani pa gre za financiranje stvari, ki so se dejansko že v letu 2017 začele. In tukaj, oprostite, ampak vse bolj imam občutek, da je razpis za nekoga že prirejen. Ministrstvo sprašujem: Zakaj se pojavljajo takšni razpisi in zakaj se pojavljajo takšni pogoji pri razpisih? Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo postavila vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport, dr. Maji Makove Brenčič. Tudi vas prosim, da se opredelite do načina odgovora, ker je ministrica odsotna. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, želim ustni odgovor na naslednji seji. Ministrico pa sprašujem. V zadnjem obdobju se brezposelnost v Republiki Sloveniji zmanjšuje, hkrati pa se razraščajo oblike začasnih del in prekarno delo. Vemo, da tovrstna oblika del zmanjšuje raven delavskih pravic. Skrb zbujajoče pa je to, da te oblike prekarnega dela nastajajo tudi v javnem sektorju. Moje poslansko vprašanje se nanaša na sistem vzgoje in izobraževanja. Šolsko leto se počasi izteka, učenci in dijaki opravljajo še zadnje obveznosti. 24. 6. je njihov zadnji šolski dan in potem nastopijo zaslužene šolske počitnice, ki trajajo do 31. avgusta. Tu se postavlja vprašanje ali je z učitelji tudi tako. Začnejo koristiti dopust, ki se začne takoj po 24. 6. Zmotno je takšno razmišljanje in žalostno je, da imamo zapisanega tudi pod črko zakona. Pisanje poročil, urejanje in zaključevanje dokumentacije tekočega šolskega leta prav tako spada v pedagoško obvezo učitelja ali profesorja, zato imajo tudi predviden čas oddati dokumentacijo med 5. in 10.julijem. Žal ugotavljam, da se marsikateremu učitelju pogodba za določen čas izteka. Njihova pogodba je namreč vezana na čas pouka, torej na deset mesecev, in ne na čas šolskega leta tako, kot to določa Zakon o osnovni šoli v 34. členu zakona, ki določa, da šolsko leto traja od 1. septembra do 31. avgusta. Običajno gre za mlajše učitelje, ki dopolnjujejo šolsko obvezo. Običajno ti učitelji spremljajo določenega gibalno oviranega otroka v razredu, ki mu nudijo pomoč, prav tako nudijo pomoč otrokom z odločbo o posebnih potrebah, nadomeščajo daljše bolniške odsotnosti, pa tudi porodniške dopuste. Gre torej za klasično izigravanje sistema, ki ustvarja skupino prekarcev, zaposlenih v vzgoji in izobraževanju. Ob zavedanju, da to delo opravlja večina mladih z vsemi strokovnimi kompetencami, imajo vsa strokovna znanja in opravljen strokovni izpit, je večletna tovrstna praksa zaposlovanja zanje boleča osebna izkušnja brez možnosti načrtovanja življenja v prihodnje. Poudarim naj, da veliko govorimo o pomoči mladim, vendar v tem primeru so prav oni izigrani in v izrazito neenakopravnem položaju s kolegi, ki imajo pogodbo za nedoločen čas. Ne le da jim vzamemo dva šolska meseca počitnic, onemogočeno jim je tudi koriščenje sorazmernega letnega dopusta, pripada jim zgolj sorazmerni del regresa. Takšna praksa pa vemo, da vpliva na trajanje nadomestila za brezposelnost. Zato vas v zvezi z navedenim sprašujem: Katere aktivnosti načrtuje ministrstvo z namenom preprečitve izigravanj sklepanja pogodb za določen čas, ki so v vzgoji in izobraževanju sklenjene zgolj za čas pouka, ne pa za čas trajanja celotnega šolskega leta? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Eva Irgl bo postavila vprašanje ministru za pravosodje mag Goranu Klemenčiču. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani gospod minister! Znana je sodba Evropskega sodišča za človekove pravice v primeru Vaskrsić proti Sloveniji, kjer mora Slovenja plačati odškodnino in povrniti stroške in sicer v skupni vrednosti 85 tisoč evrov, zaradi rubeža in prodaje hiše v izvršilnem postopku, nastalem zaradi osnovnega dolga v višini 124 evrov. Naj spomnim, da je Slovenija v tem primeru kršila 1. člen prvega protokola Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki govori o pravici do lastnine. Na omenjeni primer in tudi na konkretne kršitve v primeru Vaskrsić smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ves čas opozarjali, zlasti pa smo vedno znova povedali, da je šlo za nesorazmeren poseg pri izvršbi na nepremičnino zaradi izterjave 124 evrov. Vendar pa, spoštovani gospod minister, primer še zdaleč ni osamljen. Po vaših podatkih, torej podatkih ministrstva je bilo od leta 2005 pa vse do leta 2015 vloženih kar 7 tisoč 246 izvršb na nepremičnine zaradi izterjave dolgov, ki so bili nižji od 100 evrov. Tukaj v tem primeru moram tudi reči, da obžalujem neodgovoren, pa tudi aroganten odziv Vrhovnega sodišča, da je Evropsko sodišče za človekove pravice očitno drugače tolmačilo slovensko izvršilno zakonodajo. Tukaj vas, spoštovani gospod minister, sprašujem naslednje: Kaj menite o takšnem arogantnem odzivu Vrhovnega sodišča, glede na to da je Evropsko sodišče za človekove pravice jasno povedalo, kaj vse je bilo kršeno in kaj se je zgodilo v tem primeru, zato je državi tudi naložilo, da mora plačati 85 tisoč evrov? Zanima me: Kakšne ukrepe pripravljate na ministrstvu, da bi se preprečili nesorazmerni posegi pri izvršbah na nepremičnine? Najlepša hvala.
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana poslanka Eva Irgl, poslanke in poslanci, kolega in kolegica! Vaskrsić ni dober primer iz preprostega razloga, ker tam ni mogoče govoriti o sorazmernosti, nesorazmernosti. Na splošno zato, ker gre za dolžnika, ki je bil celoten postopek, celoten izvršilni povsem in absolutno pasiven. Vi morate vedeti, da je naša izvršilna zakonodaja že danes takšna, da upniku na eni strani omogoča sprožitev postopka izvršbe na katerokoli stvar, za katero meni, da bi lahko prišlo do poplačila. Če dolžnik ugovarja v tem postopku in poplača svojo terjatev oziroma svoj dolg na nek drug način, mora temu sodišče tudi slediti. Zakaj Vaskrsić ni dober primer, ga pa je treba absolutno spoštovati in Ministrstvo za pravosodje to dela, je zato, ker smo sami seznanjeni tudi s primeri, kjer dejansko so pa ljudje, ki so v socialnih stiskah, pa jim grozi deložacija, pa jim grozi odvzem doma. To smo zaznali že pred leti na Ministrstvu za pravosodje. Lansko leto smo se začeli s tem intenzivno ukvarjati. V zadnji fazi medresorskega usklajevanja je Zakon o izvršbi in zavarovanju, ki naslavlja med drugim tudi ta problem. Ob širokem konsenzu zunanje stroke, tudi ministrstva za delo in socialo in tudi sodstva bo novela tega zakona, verjamem, že pred parlamentarnimi počitnicami sprejeta na vladi in vas jeseni čaka v parlamentu. Vmes se je zgodil še Vaskrsić in ministrstvo intenzivno in v sodelovanju z različnimi deležniki pripravlja spremembe zakonodaje tudi na tem področju. Jaz se z vami absolutno strinjam, da je za izterjavo dolga nad – težko je reči, za enega je 100 evrov veliko, za drugega je tisoč evrov veliko, zato se znesek, najbrž se boste strinjali, v zakon ne more vpisati. Treba je po mojem mnenju naložiti sodišču, da presoja sorazmernost v vsakem konkretnem primeru. V to smer rešitev, ki jo pripravljamo, tudi gre. Na to odločitev Evropskega sodišča za človekove pravice, predvsem pa na druge primere, ki jih je več in ki so z mojega človeškega vidika bolj občutljivi, kot je primer Vaskrsić, ki se je dejansko izogibal do zadnjega trenutka vsem postopkom, bomo odreagirali tudi na zakonodajni ravni. Toliko v zvezi s tem. Sami ste povedali številko, koliko je vloženih izvršb na nepremičnine. To ne pomeni, da jih je toliko tudi izvedenih. Izvedenih pa je 1 % tega, in to ravno zaradi tega, ker zakonodaja že danes omogoča, da ti dolg poplačaš z drugačnim sredstvom, in to tudi sodišče upošteva. V konkretnem primeru Vaskrsić je šlo na eni strani za izjemno neodzivnost, kot rečeno, upnika, in na drugi strani tudi za napako sodišča, ker je pri dveh sodnikih vodilo podoben spis. To pa je bilo ugotovljeno in razrešeno že takrat ko se je Vaskrsić zgodil, in danes sodišče zagotavlja, da je njihova organizacija poslovanja takšna, da do tega ne more več pripeljati. Dodal bi še to, ne bom zdaj komentiral komentarja Vrhovnega sodišča, ker ga pred sabo neposredno nimam, dejstvo pa je tudi, da je tukaj tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije pritožbo v konkretni zadevi zavrnilo z obrazložitvijo, da ne gre za pomemben poseg v človekove pravice oziroma za pomembno pravno vprašanje in zato je prišlo do odločitve Evropskega sodišča za človekove pravice, ki, kot vemo, še ni pravnomočna, vsekakor pa jo izjemno resno jemljemo. Kot rečeno, še letos, mislim, da bo še pred poletjem na Vladi ustrezen popravek Zakona o izvršbi in zavarovanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Eva Irgl, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod minister. Jaz ne bom špekulirala o tem, ali je primer Vaskrsić dober primer ali ni dober primer. Dejstvo je, da imamo kar nekaj primerov podobnih, kot je primer Vaskrsić. Že prej sem povedala, da je približno 7 tisoč 300 takšnih primerov, ko se dogajajo izvršbe na nepremičnine zaradi izterjave dolgov, ki so nižji od 100 evrov. Tukaj se bova strinjala, da bo treba najti neko rešitev, ker vendarle gre tukaj za neke nesorazmerne posege. Jaz pa sem vas konkretno vprašala, kaj vi konkretno menite o sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice v tem primeru, glede na to, da bo država morala dati 85 tisoč evrov za to, kar se je odvijalo v tem konkretnem primeru. Samo toliko če še lahko.
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Hvala lepa. Najprej še enkrat. Ja, 7 tisoč izvršb je predlaganih. To ne pomeni, da se dogajajo. Upnik ima pravico, če ne more drugače priti do premoženja, iti tudi v izvršbo, predlagati izvršbo na nepremičnino. In verjemite, za veliko primerov se potem najde denar tudi od nekje drugje. Se najde avto, ki je bil prej napisan na, ne vem, brata in tako naprej. Še enkrat, poglejte, meni so, bom iskren, strokovci, ki se s tem področjem ukvarjajo na Ministrstvu za pravosodje rekli, poglejte minister, zadnjih 10 let smo vedno bili na nek način pod presijo, da naj naredimo izvršilni postopek bolj učinkovit, plačilna nedisciplina in tako naprej. In smo delali v tej smeri. Sedaj se je začel izpostavljati tudi ta socialni vidik. Tu je zmeraj problem iskanja nekega ravnovesja. Med upniki niso samo komunalna podjetja in banke. So tudi, če želimo biti nekoliko čustveni, so tudi otroci in partnerji, ki ne morejo izterjati preživnin. So obrtniki, ki pripadejo zato, ker jim nekdo ne plača. Se pravi, tu stvari niso enoplastne. Verjamem, da bomo tudi s pomočjo Državnega zbora našli rešitev v tem novem predlogu zakona o izvršbi in zavarovanju, da bodo ti postopki poskušali najti bolj pravo mero sorazmernosti med tema dvema različnima interesoma. Kar pa menim o odločitvi Evropskega sodišča, sem pa povedal. Absolutno jo bomo spoštovali, jo je treba spoštovati. Žal mi je, da je do nje prišlo. Do nje je prišlo gotovo zaradi organizacijskih napak na samem sodišču in ker sodna veja oblasti do Ustavnega sodišča tega ni prepoznala na način, kot jo je prepoznalo Evropsko sodišče za človekove pravice. Kot pravnik pa vztrajam pri tem, saj ste me to vprašali, primer ni dober. Primer ni dober zato, ker na eni strani je bil upnik v celoti pasiven in je to premoženje imel. In je v tem smislu treba povedati, da je Vaskršić prvi tovrstni primer, kajti judikatura je doslej na ta način upnike ščitila na podlagi Evropskega sodišča za človekove pravice v primerih, ko je bil na drugi strani upnik, ki je bil kakorkoli prizadet. Recimo ena temeljnih referenčnih sodb je sodba, ki je bila v avstrijskem primeru, kjer je bil upnik brez poslovne sposobnosti in je jasno, da mora sodišče po uradni dolžnosti skrbeti za njega bolj kot na primer Vaskršića, ki mesece ni dvigoval pošte. Kakorkoli, sodbo imamo, je tukaj, moramo jo upoštevati, in to se ne sme ponoviti.
Hvala lepa. Gospa Erika Dekleva bo postavila vprašanje ministrici za obrambo gospe Andreji Katič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! 10. maja letos je večino prebivalcev Postojne in okoliških vasi s svojim hrupom vznemirilo brezpilotno leto ameriške vojske, ki je to območje preletavalo v nočnem času, in sicer nekje med 23. in 24. uro. Če razpolagam s pravimi informacijami, gre za dvotaktno letalo s štirimi cilindri, ki nujno povzroča veliko hrupa pri svojem letenju. Opremljeno pa naj bi bilo z infrardečo kamero, toplotnimi senzorji in drugo opremo. Nelagodje ob tem nočne dogajanju je bilo toliko večje, ker je letalo po pričevanju očividcev preletavalo mesto Postojna in okolico pod 150 metri nad tlemi. Mestoma morda tudi na višini 50 metrov, čeprav civilna letala mest načeloma ne preletavajo oziroma je preletavanje kvečjemu dovoljeno na višini, ki je višja od 250 metrov nad tlemi. Iz razporeda preletov in zapor zračnega prostora na spletni strani Slovenske vojske ni objav o zapori zračnega prostora za omenjeni čas. Spoštovano ministrico za obrambo gospo Andrejo Katič prosim za odgovor in pojasnilo v zvezi z omenjenimi nočnimi preleti. Vem, da uredba o sistemih brezpilotnih zrakoplovov ne vključuje vojaških brezpilotnih leta. Zato me zanima: Ali so bili preleti regulirani glede na druga pravila in kakšen je bil njihov namen? Pri tem želim še posebej opozoriti na nujnost spoštovanja določb glede nočnega miru po 22. uri in obstoječe dogovore s Slovensko vojsko glede uporabe in upravljanja vojaške infrastrukture na območju občine Postojna. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica Andreja Katič, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana poslanka, najlepša hvala za vprašanje! Naj v uvodu najprej pozdravim, da z lokalnimi skupnostmi, z vsemi lokalnimi skupnostmi na območju osrednjega vadišča Slovenske vojske na Počku posvečamo zelo veliko pozornost, saj se na eni strani zavedamo pomena poligona za delovanje vojske, po drugi strani pa tudi razumemo zahteve prebivalcev, da naj bo vpliv vojaških dejavnosti čim manj moteč za lokalno prebivalstvo. Tukaj bi tudi rada izpostavila napredek, ki je bil v tem mandatu narejen pri sodelovanju z občino Postojno, s katero se problematika v okviru posebne koordinacijske skupine redno tudi rešuje. V dogovoru, ki je bil podpisan med Občino Postojno in ministrstvom, smo se zavezali, da bomo spoštovali tudi določene omejitve, med katerimi je ena izmed najpomembnejših omejitev izvajanje nočnih streljanj s težkim orožjem. Dogovorjene omejitve se v največji meri spoštujejo, pri čemer pa se določenim aktivnostim v času delovanja poligona v nočnem času, posebej pa v času izvajanja vaj, ni mogoče v celoti izogniti, zato tudi za njih omejitve ne veljajo. Seveda pa se pri načrtovanju takšnih aktivnosti vedno poskuša doseči, da so čim manj moteče tudi za okoliško prebivalstvo. Glede na to, da v zadnjem obdobju nisem prejela obvestil, da Slovenska vojska na Počku ne izvaja dejavnosti na način, kot je bilo dogovorjeno, sem bila pravzaprav presenečena nad postavljenim vprašanjem. V zadnjem dodatku, ki smo ga sklenili k obstoječemu dogovoru uskladitve interesov glede uporabe in upravljanja vojaške infrastrukture na območju občine Postojne, smo posebej specificirali tudi način obveščanja javnosti kot tudi, o katerih dogodkih bo javnost posebej obveščena. Kar se tiče samo zračnega prostora, gre seveda za vse dogodke, katerih izvedba zahteva zaporo zračnega prometa, in dogodke, ki so moteči zaradi hrupa, vključujoč tudi nalete letal. Vaše vprašanje smo posredovali načelniku Generalštaba Slovenske vojske in prejeli smo naslednji odgovor: "Aktivnost je bila načrtovana v okviru vojaškega urjenja Air Week, skupno urjenje s 173. pehotno brigado ameriških oboroženih sil, ki je uvrščena tudi v Načrt vaj v obrambnem sistemu in sistemu varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami v letu 2017, ki ga je sprejela Vlada Republike Slovenije. Za aktivnosti, ki so se izvajali z brezpilotnim letalom ameriške vojske, je bil izdan notam za čas od 18. do 24. ure in vsa potrebna dokumentacija. Aktivnost dne 10. 5. je trajala od 18. do 23.45. ure, to je bil čas leta brezpilotnega letalnika, pri čemer se snemanje ni izvajalo izven območja vojaškega vadbišča. Funkcijo izvedovanja je letalo opravljalo le nad vojaškim vadbiščem Poček. Ameriški operater brezpilotnega letala je imel stalni nadzor s strani pripadnika Slovenske vojske." Po zagotovilih Generalštaba Slovenske vojske je imelo plovilo ves čas vključeno transporter, ki je nadzorniku zračnega prostora oddajal tudi podatke o letu. Generalštab Slovenske vojske svoj odgovor zaključuje, da se glede na čas dogodka lahko sklepa, da je bilo brezpilotno letalo v fazi pristanka in zato tudi na nižji višini, kot je operativna višina. Dodatno bi želela pojasniti samo še to, da se za vzletanje in pristajanje brezpilotnih letal, ki sodelujejo pri izvajanju vojaških aktivnosti na poligonu Poček, trenutno uporablja športno letališče v Postojni, kar zahteva, da pri vzletanju in pristajanju letal ob letu na Poček delno preleti tudi mesto Postojna na višini, ki je nižja od operativne višine, kar se je tudi zgodilo v tem primeru, ki ga navajate. V okviru posodobitve poligona Poček, ki je predvidena tudi za izgradnjo vzletišča za brezpilotna letala na samem poligonu, saj brezpilotna letala postajajo tudi nepogrešljivi del Slovenske vojske, in aktivnosti v zvezi s tem že potekajo, tako da po izgradnji tega vzletišča ne bo več treba za vzletanje in pristajanje brezpilotnih letal koristiti postojnsko letališče, kar naj bi pomenilo, da podobnih aktivnosti, kot jih omenjate, nad naseljem v prihodnosti naj ne bi več izvajali. Lahko zagotovim na koncu samo še to, da bom sama vedno vztrajala pri tem, da se spoštuje dogovor, ki bi bil podpisan z občino Postojna, in ta zadnji primer, ki ste ga omenili, bom predlagala tudi tej medresorski delovni skupini, ki je sestavljena tako iz predstavnikov Občine Postojna kot predstavnikov upravnega dela ministrstva in Slovenske vojske, da posebej obravnavajo. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Erika Dekleva [[…]]Ne? Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec bo postavil vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič. Prosim, da se opredelite tudi na načine odgovora, ker je ministrica upravičeno odsotna. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Najprej dovolite, da izrazim ogorčenje nad tem, da si predsednik Državnega zbora samovoljno določi, kdaj in kako bo potekal dnevni red seje, potem pa za piko na i dobimo 15 minut oziroma 20 minut pred samo sejo odgovor, da določenega ministra ne bo na seji. Skratka, kaže se samovolja predsednika Državnega zbora in pišmevuhovski odnos izvršilne veje oblasti do nas, poslancev. Seveda želim na naslednji seji ustni odgovor s strani ministrice za izobraževanje, znanost in šport. Moje vprašanje se dotika javnega razpisa za sofinanciranje investicij v novogradnje in posodabljanje športnih objektov. V Poslanski skupini SDS smo že leta 2016 sklicali nujno sejo odbora zaradi problematike športne infrastrukture, ki je v povprečju stara več kot 37 let. V zadnjih proračunih od leta 2015 smo predlagali povišanje postavk za ta namen. Za leto 2017 je ministrica obljubila 2 milijona več, kar pa se kaže v proračunu za 2018. In potem, ko je ministrica že dvakrat v letu 2016 obljubila, da je razpis tik pred zdajci, smo bili vsi končno uslišani, vendar tudi zgroženi, ko smo videli razpis. Ministrica se je odločila, da bo za razpis tako za novogradnje in posodabljanje športnih objektov, pa tudi za sofinanciranje investicij v prenovo športnih podov tako v letu 2017 kot v letu 2018 skupaj namenila borih 2,7 milijona evrov. Vsi tisti, ki smo kadarkoli na lokalni ravni, pa tudi na državni ravni, če želite, sodelovali pri kakšni investiciji, in vemo, kakšni so približno zneski za te investicije, smo zgroženi. Ministrica je za leti 2017 in 2018 namenila skupaj dati manj, kot je neka resna investicija – če govorimo, na primer, o stadionu, kaj šele o kakšni pokriti športni dvorani ali morda o kakšnem pokritem športnem bazenu, ki ga nujno potrebujemo. Ko smo zgroženi ob tako majhnih zneskih, nas skrbijo tudi merila, ki očitno kažejo, da so nekateri že vnaprej izbrani – ljudje, občine –, ki bodo dobili ta razpisana sredstva. Skratka, ministrico bi želel vprašati: Zakaj tako nizka finančna sredstva za sofinanciranje športne infrastrukture v letih 2017 in 2018? Ne nazadnje: Na podlagi česa se je odločila za takšne kriterije in merila, ki očitno favorizirajo že vnaprej določene izbrance ministrice, da bodo lahko gradili, vsi ostali pa bomo čakali na drobtinice v naslednjih letih, kar je škandalozno? Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec, predsednik seveda ima to kompetenco po 19. členu in devetem odstavku 21. člena Poslovnika Državnega zbora, da to naredi – da je namreč sejo prestavil za dve uri. Sicer je pa to naredil na podlagi pisne prošnje dr. Simone Kustec Lipicer in gospoda Franca Jurše, torej dveh poslanskih skupin. Prosim, ker ste že na komisiji zavajali javnost, da upoštevate poslovniška določila Državnega zbora. Dr. Matej Tašner Vatovec bo postavil vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani minister! Zdaj se že približno leto in pol v javnosti bolj kot ne ukvarjamo s tem, kako in zakaj je prišlo do javnih naročil v primeru nakupa in postavitve varnostne žične ograje in panelne ograje. Nobena skrivnost ni, da smo v Združeni levici že od začetka nasprotovali sploh postavitvi teh ovir, vsekakor pa že od začetka vztrajamo, da ni nobene potrebe po tem, da bi ti posli bili označeni s stopnjo tajnosti interno. Zaradi tega je tudi kolega Mesec na Komisiji za nadzor javnih financ zahteval predložitev vseh podatkov v zvezi z nabavo te ograje. Nekaj podatkov je prišlo, mi smo potem dodatno še zahtevali od Zavoda za blagovne rezerve, da razkrije še nekaj ostalih podatkov, torej da odstrani stopnjo tajnosti z dokumentov, ker je to: prvič, v javnem interesu in, kar je tudi pomembno, ker po našem mnenju, nikoli niso obstajali razlogi za to, da bi ti dokumenti nosili takšno oznako. Če k temu dodatno še porajajoče sume o nezakonitosti v postopkih samega naročanja, je seveda umik stopnje tajnosti interno nekaj, kar je v prvovrstnem interesu javnosti. Ne nazadnje gre za sum ene največjih koruptivnih afer v času te vlade, v tem mandatu, za katero bi morali tudi pristojni odgovarjati, torej vi in predsednik Vlade. Tudi če hipotetično sprejmemo tisto, kar so bili deloma tudi odgovori Vlade, pa tudi zavoda, da je obstajal ta razlog v času izvajanja teh postopkov, menimo, da sedaj teh razlogov več ni. Ograja je postavljena, vemo, da stoji, vemo, koliko je dolga, in seveda je tisto, kar je ključno, ugotoviti, kaj se je dogajalo v primeru teh javnih naročanj. Zato vas sprašujem: Ali se vrednost nakupa rezilne žice in panelne ograje, ki ste jo razkrili, torej tisto, kar je sedaj javno, ujema s seštevki vseh sklenjenih pogodb? Če se, potem prosim, če se do tega odgovora opredelite zelo jasno, torej z da ali ne. Drugič. Zavod za blagovne rezerve je priznal, da je prišlo do nekakšnega neskladja ob datumih ob opravljenih poslih. Sicer v javnosti se zatrjuje, da je prišlo do nekakšne napake. Zato me zanima: Ali je MGRT preverjal te navedbe zavoda? Ali je preverjal, kako je prišlo do teh napak? Ali ima MGRT dokumente, ki lahko podkrepijo trditve zavoda? Če je, potem bi seveda prosil, da se ti dokumenti seveda tudi predstavijo v Državnem zboru. Nazadnje, poudarjam še enkrat, razkritje teh pogodb je v interesu javnosti in menim, da je tajnost v resnici zgolj prikrivanje postopkovnih manipulacij. Torej po eni strani tega, da se ni izbral najcenejši ponudnik in da se je v bistvu postopek začel še pred sklepom.
Hvala lepa. Gospod minister Zdravko Počivalšek, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Poslanke, poslanci, spoštovani gospod poslanec! Ugotavljam, da je sicer vprašanje, ki ste mi ga postavili, drugačno od tistega, ki ste mi ga poslali. To je sicer v nasprotju s tretjim odstavkom 240. člena poslovnika o delu Državnega zbora, vendar bom kljub vsemu odgovoril z vsemi podatki, s katerimi razpolagam. Kot je vsem znano, so se jeseni 2015 v začetku leta 2016 pojavili množični prihodi migrantov, zahtevali so učinkovitejše obvladovanje izjemnih varnostnih situacij, povezanih z varovanjem državnem meje, lokalnega prebivalstva, državljank in državljanov Republike Slovenije ter premoženja. V ta namen je Vlada sprejela odločitev za postavitev začasnih tehničnih ovir na meji s Hrvaško. Odločitev je bila sprejeta na podlagi izdelanega načrta uporabe tehničnih in drugih sredstev za preprečevanje nedovoljenega prehajanja meje. Vlada je za nakup ograje pooblastila Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, ki je nakup izvedlo preko izvajalske institucije, to je Zavoda za blagovne rezerve. Oblikovanje novih blagovnih rezerv mora v skladu z Zakonom o blagovnih rezervah imeti podlago v petletnem programu oblikovanja državnih blagovnih rezerv. Gre za programski dokument, katerega razkritje javnosti bi povzročalo visoka varnostna tveganja za nacionalno varnost, saj bi se razkrilo vse strateške državne rezerve – gorivo, hrana in ostale stvari. Zaradi tega razloga so petletni programi in njihove spremembe že vsa leta označeni z določeno stopnjo tajnosti. Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo je Vladi predlagalo tri spremembe in dopolnitve petletnega programa oblikovanja državnih blagovnih rezerv, na podlagi katerih so lahko na Zavodu za blagovne rezerve oblikovali zaloge varnostne žične ograje. Postopek nabave žične ograje je kot izvajalska institucija vodil Zavod za blagovne rezerve v skladu s 3. točko prvega odstavka 17. člena takrat veljavnega Zakona o javnem naročanju, ki pa pravi ali pa iz njega izhaja, da za te zadeve ni potreben javni razpis, saj je šlo za izjemo iz te tretje točke prvega odstavka 17. člena takrat veljavnega Zakona o javnem naročanju. Po navedeni določbi se Zakon o javnem naročanju ne uporablja za javna naročila, s katerimi se razkrivajo podatki, označeni s stopnjo tajnosti, javna naročila, katerih izvedbo mora v skladu z zakonom spremljati posebni varnostni ukrepi, ali javna naročila, ki so potrebna zaradi ogroženosti bistvenih varnostnih interesov Republike Slovenije. Vlada me je kot ministra, pristojnega za preskrbo, na podlagi 4. člena Zakona o blagovnih rezervah z dvema sklepoma tudi pooblastila, da v soglasju z ministrico za notranje zadeve odločimo o uporabi blagovnih rezerv za namene obvladovanje migrantskega toka. Sklepi o uporabi blagovnih državnih rezerv so bili izdani v skladu z Zakonom o blagovnih rezervah in s sklepom Vlade na pobudo Ministrstva za notranje zadeve. Podatke o programskih dokumentih oblikovanja obveznih državnih rezerv so izjemno občutljive narave. Za zagotavljanje nacionalne varnosti je nujno potrebno, da ostanejo označene s stopnjo tajnosti interno. Prav tako želim poudariti, da so vsi postopki nabave in postavitve zaščitnih tehničnih ovir bili vodeni popolnoma v skladu s predpisi. Dodajam še, da smo na zahtevo številnih novinarjev in poslancev že večkrat razkrili in pojasnili vse, kar je povezano z nakupom žične in panelne ograje, razen skupne količine žice. Najprej podatki za žično ograjo, ki je bila postavljena prva. Žico in pripadajoči material je dobavljalo več dobaviteljev, povprečna cena rezalne žice na tekoči meter je znašala 11,66 evra, skupna vrednost žice je znašala milijon 868 tisoč 753 evrov, vrednost potrebnega pripadajočega materiala, nosilne palice, pritrdilni klini, jeklena žica pa 550 tisoč evrov. Vsi stroški nakupa in postavitve žične ograje so znašali 2 milijona 600 tisoč. In še za panelne ograjo. Skupna vrednost nabave panelne ograje je znašala 4 milijone 27 tisoč, skupni stroški nabave in postavitve žične panelne ograje na meji z Republiko Hrvaško pa 6 milijonov 628 tisoč 323 evrov. Zdaj se vam torej zdi, da po vseh teh podatkih, ki so bili predstavljeni že večkrat, karkoli skrivamo. Drži. S stopnjo tajnosti smo tako kot vsa leta označili Program oblikovanja državnih blagovnih rezerv in tega dokumenta nimamo namena razkriti, saj vsebuje številne podatke, katerih razkritje bi lahko povzročalo velika varnostna tveganja. Edina stvar, ki je do sedaj nismo razkrili, je količina celotne zaloge tehničnih ovir, ne zato, ker smo imeli tajne dogovore z dobaviteljem, ampak zato, ker skrbimo za interese naše države. Hvala.
Dr. Matej T. Vatovec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Seveda, mi smo zahtevali vse dokumente, razen tega petletnega programa oblikovanja državnih rezerv, ker se zavedamo, kakšen status ima ta dokument. Ampak dejstvo je, da sedaj, ko ograja stoji, za vse ostale dokumente ne bi bilo več potrebe, da nosijo to oznako interno. Skupna vrednost teh obeh poslov, torej žična pa panelna ograja, je 6 milijonov 628 tisoč evrov. Zato mene zanima, glede na to, da nočete kljub temu razkriti vseh podatkov pa tudi vseh pogodb: Ali se ta znesek ujema s tistimi, kar so bili vsi skupno sklenjeni posli? Mislim, da je to ključen podatek, ker to, da sedaj celotne količine nočete razkriti, pomeni eno: ali se v ozadju skriva nek dogovor ravno z dobaviteljem; torej, da ste ali kupovali prekomerne količine tega materiala, razen – pa če se nekoliko pohecam –, da skušate obdati celotno državno mejo s to žičnato ograjo in imamo zato takšne zaloge tega materiala. Druga stvar, ki je tudi ključna, so določena izvzetja iz sistema javnega naročanja, ampak vemo, da javno naročilo je obstajalo. Bilo je razpisano pravzaprav oziroma poziv je bil poslan, preden je bil sprejet sklep, da se bo začel ta postopek, zato me zanima, še enkrat: Ali je MGRT preveril trditve Zavoda za blagovne rezerve in zakaj je prišlo do teh neskladij v teh datumih? Kako je mogoče, da je poziv šel k dobaviteljem, preden je bil sploh sprejet sklep za to, da se bo začel postopek javnega naročanja? To so podatki, ki so po našem mnenju v javnem interesu in zaradi katerih ni, tudi če je kdaj obstajal, ni več razloga, da nosijo takšno oznako. Tako prosim odgovor še za ti dve vprašanji. Torej: Ali se ujema teh 6 milijonov z vsemi pogodbami? Ali ste preverili trditve Zavoda za blagovne rezerve?
Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala. Najprej na prvo vprašanje. Ta znesek pokriva vse nabave zaščitnih sredstev na meji in se mora ujemati in se ujema s tistim, kar je zavod naredil. Ampak še enkrat moram povedati, da po postopku naročanja ograje po 17. členu Zakona o javnem naročanju: po navedeni določbi se Zakona o javnem naročanju ne uporablja za javna naročila, ki smo jih mi izvajali. Pa smo kljub vsemu delali po sistemu, da smo zagotovili časovno in cenovno najcenejšo komponento. V času, ko smo pa to delali, je pa treba povedati, da v tistem trenutku ni bilo mogoče nabaviti in ni bilo v Evropi niti enega kilometra ali pa metra žice na razpolago. In govoriti o tem, kdaj se je [[…]]In poizvedovanja so se začela dosti prej, preden smo prišli do možnosti, da sploh ta posel izvedemo. Še enkrat ponavljam, vse stvari smo naredili po obstoječem zakonu na način, da smo si zagotovili zahtevane količine na najcenejši mogoč način in vsa ta dokumentacija na zavodu obstaja. Globoko sem prepričan, da bodo tudi vse kontrole tega v nadaljevanju pokazale, da so pač insinuacija ali pa sumi za to, da je bilo na tem področju karkoli narobe, napačne. Hvala.
Dr. Matej T. Vatovec, imate besedo, da zahtevate, da se na prihodnji seji opravi razprava o odgovoru. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. To bom zahteval. Običajno tega ne počnem, ampak mislim, da je to precej pomembno in eminentno vprašanje. Mi menimo, da obstajajo nekakšna neskladja in stvari, ki enostavno ne štimajo, in zaradi česar je verjetno tudi javnost tako radovedna glede samih postopkov okoli nakupa te rezilne žice in panelne ograje. Po eni strani, kljub temu kaj so določila, vztrajam na tem, da se je zgodilo nekaj zelo specifičnega; torej to, da je poziv dobaviteljem šel ven teden prej, preden je bil sprejet sklep o začetku postopka javnega naročanja, kar je prva stvar in iz česar tudi izvira ta sum o tem ponarejanju dokumentov, torej, da so se ti datumi prilagajali. Druga stvar je ta, da ni res, da je bil izbran najcenejši ponudnik. Za panelno ograjo je Minis pravzaprav ponudil višjo ceno kot ostali ponudniki in obstaja tudi zelo pomembno vprašanje, kdo sploh je ta Minis. Vemo, da je podjetje, ki posluje z izgubo, ki je v minusu, direktor je nek fantomski človek, ki ga ne uspe nihče priklicati, ki ga skorajda nihče ne pozna in seveda je to še dodaten kamen v tem mozaiku, ki na nek način vzbuja določene dvome. Kot sem že prej rekel, jaz ne trdim, da je tako, ampak obstaja sum, da gre za eno večjih koruptivnih afer, sploh te vlade. Mislim, da je to predmet, zaradi katerega bi morali pravzaprav opraviti neko širšo razpravo v tem Državnem zboru. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločal v torek, v okviru glasovanj. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem gospe Janje Sluga. Postavila bo poslansko vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Gospa Sluga, izvolite.
Hvala lepa. Ministrstvo za okolje in prostor je konec marca objavilo Osnutek uredbe o obvezni občinski gospodarski javni službi zbiranja komunalnih odpadkov in ta je bil v javni razpravi do 3. maja. Poslanci SMC smo v tem času prejeli pripombe s terena, številne pripombe, ki so se najprej nanašale na zbiranje v humanitarne namene, sledile so jim pa tudi pripombe ravnateljev osnovnih šol, ker je namreč v besedilu bilo zapisano, da bi morali učenci zbran papir, plastiko in tako naprej kar brezplačno prepustiti komunalnemu podjetju, se pravi brez nekega finančnega nadomestila. Tukaj bi želela posebej poudariti, da ima tovrstno zbiranje v osnovnih šolah mnoge koristne učinke. Se pravi, ne samo tega konkretnega finančnega učinka, ki se odraža v tem plačilu za zbrano. Oni s tem plačujejo ne samo humanitarne namene, torej socialno ogroženim za tiste stvari, za katere je pač treba, ampak tudi za nek nadstandard, bom rekla, za neke dodatne ekskurzije, za nek dodatni material, za neke dodatne stvari pri pouku. Poleg tega lahko tukaj govorimo tudi o sami vzgojni komponenti, o ozaveščanju, o ekološki vzgoji oziroma o vzgoji za življenje, če želimo. Mislim, da je otroke najlažje učiti z zgledom, z dejanji in na tak način tudi lažje razumejo, kaj je smisel takšnega ravnanja, in si to lažje predstavljajo. Zato bi vas prosila za odgovor: Ali se bodo možnosti za zbiranje papirja in plastenk in tako dalje v šolah poleg za humanitarne namene obdržale tudi za ostale namene v novi uredbi oziroma ohranile v takšni obliki, kot je bilo to tudi sedaj? Hvala lepa.
Besedo za odgovor dajem gospe ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Spoštovana poslanka gospa Janja Sluga, hvala za vaše vprašanje. Da bi odpadli vsi dvomi, bi želela povedati, da v besedilu tega, kar ste vi navedli, da je v besedilu, ni. Torej, v besedilu nove uredbe, ki govori o dejavnosti in nalogah obvezne občinske gospodarske javne službe zbiranja komunalnih odpadkov, tega besedila ni. Vsega, kar ste povedali, se mi zavedamo in seveda se z vami absolutno strinjam. Nobenega dvoma ni. Je pa res, da sedaj po tej informaciji – oziroma bom temu rekla dezinformaciji – pa bomo to izjemo zapisali v Zakon o varstvu okolja, ki je trenutno še v pripravi in bo vnesena ta izjema. Popolnoma se strinjam z vami, da smo Slovenci glede humanitarnosti resnično ozaveščeni, to je del naše kulture, kadarkoli, ne leta, ampak že desetletja se ukvarjamo s humanitarstvom in to seveda nikoli ni bilo kakorkoli pod vprašajem. Prav tako, kot ste povedali, že v vrtcu pa v osnovni šoli je to del učnega procesa in še kako je uspešen, če gledamo, da je Slovenija pri ločevanju gospodinjskih odpadkov najuspešnejša država v Evropski uniji. Sama bi rada povedala, zakaj spreminjamo to uredbo. Uredbo spreminjamo zaradi revizije Računskega sodišča, ki je bila narejena v letu 2016. Ta revizija je precej odmevala in takrat smo nekako razlagali, da bomo vse potrebno – namreč potrebno je bilo marsikaj spremeniti, nekaj pa nas še čaka – naredili v dveh letih in se ta časovni tajming zdaj zaključuje. Imamo še nekaj drugih aktov v proceduri. Prav gotovo je v medijih precej odmevalo, ko se je govorilo, da na podlagi te uredbe tudi podjetja ne bodo mogla več oddajati, jaz bom rekla temu, surovine – sama o vseh teh stvareh ne morem govoriti kot o odpadkih, ampak dejansko so to surovine –, ne bodo mogla več oddajati oziroma prodajati za svoje potrebe oziroma za pridobivanje dohodka. Na sestanku v ponedeljek smo tudi to nerazumevanje odpravili, tako da je, kot vse kaže, interes nekaterih pa, da te uredbe ne bi sprejeli. Mi smo to tudi pričakovali, namreč bila je pripravljena že leta 2013, pa potem ni bila sprocesirana do konca zaradi različnih interesov. Torej, uredba nadomešča odredbo, govori pa o vsem tem, za kar morajo poskrbeti javne gospodarske službe na nivoju občin za nas, občane. Torej, občina bo dolžna poskrbeti za nas, da bomo imeli v čim bližji okolici možnost oddati papir tudi brezplačno, da bomo imeli možnost oddati tudi steklo, da se od nas zbira ločene frakcije. Torej, o tem govori ta uredba. Zakaj je to pomembno? Glavni namen predloga uredbe je, da se vzpostavijo pogoji za povečanje deleža komunalnih odpadkov za ponovno uporabo, recikliranje in predelavo, in da bomo kot Slovenija dosegli cilj, ki se zastavlja tudi na nivoju Evropske unije, to pa je, da se čim prej doseže zmanjšanje odstotka odlaganja odpadkov na odlagalna polja pod 10 odstotkov. Tako se vam res zahvaljujem za vaše vprašanje, ker sem imela zdaj priložnost vse te dileme oziroma nejasnosti razložiti. Hvala.
Gospa Janja Sluga, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Saj ravno zato, da bi odpravili vse te dvome. Če sem vas pravilno razumela, to šolsko zbiranje teh materialov ni vsebina, ki bi sodila v to uredbo, tako sem vas jaz razumela, in bo zato vneseno v Zakon o varstvu okolja. Zdaj me pa zanima: Kdaj bo ta zakon o varstvu okolja sprejet? Da ne bomo slučajno vmes prišli do nekega praznega prostora. Kdaj bo sprejet? In: O kakšni dikciji se zdaj pogovarjamo znotraj Zakona o varstvu okolja? Še posebej bi opozorila na to, da ste tudi vi zdaj v odgovoru ponovno govorili samo o zbiranju v humanitarne namene. Jaz pa posebej poudarjam, da pri šolah ne gre vedno samo za humanitaren namen, gre tudi za druge namene, tako kot sem rekla, za šolske programe, za neke materiale in podobno. Tako je treba tudi paziti, ko se bo besedilo pisalo, da ne bo opredeljeno zgolj za humanitaren namen. Samo toliko, da še to razčistimo. Hvala.
Ministrica Irena Majcen, izvolite, imate besedo.
Še lepše je, če si lahko neke stvari, ki so mogoče res manj pozorno predstavljene, pojasniva. Torej, kar se tiče humanitarnosti, je ena vsebina, kar se tiče pa tega šolskega procesa, je pa druga vsebina, in oba procesa bomo dovolili. Čeprav, še enkrat poudarjam, ni odločbe inšpekcije, ki bi to kakorkoli prepovedovala že sedaj, s to našo uredbo pa ničesar ne spreminjamo. Da pa mogoče v prihodnje kadarkoli ne bi prišlo do dileme, ali je treba inšpektorjem kaj ukrepati ali ne, bomo to vsebino kot izjemo, torej da bo dovoljeno – saj vemo, kako pri nas včasih beremo zakone –, in bomo vnesli kot izjemo v Zakon o varstvu okolja, ki bo v mesecu juniju v javni obravnavi. Prepričana sem, da bomo v javni obravnavi, če bomo morebiti kaj nejasno zapisali, takoj dobili pobudo. Sicer pa, kot veva, nam boste pa potem v poslanskih klopeh poslanci pomagali sooblikovati to vsebino. Želim si, da bi ta zakon, ker rešuje tudi mnoge druge dileme, v resnici sprejeli do konca letošnjega leta. Ko smo imeli sestanek s predstavniki odkupovalcev tega odpadnega materiala, moram priznati, da so nam navajali neke inšpekcijske odločbe, ki pa jih nismo nikoli dobili. To pomeni, da so v resnici inšpektorji, tako kot mi vsi, sprejeli, da je dobrodelnost, humanitarnost del naše kulture, da pa je izobraževalni proces seveda proces, ki otroke usposablja in vodi skozi življenje in jih nauči ločenega zbiranja odpadkov. Tako tudi do sedaj, kljub temu da to ni bilo nikjer dovoljeno, inšpekcijske službe v teh primerih seveda niso ukrepale. Hvala.
Gospa Iva Dimic bo postavila poslansko vprašanje gospe Ireni Majcen, ministrici za okolje in prostor.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica! Imam poslansko vprašanje, ki je mogoče vezano bolj na lokalne zadeve, vendar niti Zakon o prostorskem načrtovanju niti Uredba o vsebini programov opremljanja stavbnih zemljišč ne določata najvišjega ali najnižjega deleža sofinanciranja investicij s komunalnim prispevkom. V tretjem odstavku 11. člena uredbe je navedeno, da se gradnja komunalne opreme financira iz komunalnega prispevka. Občina mora določiti delež sofinanciranja celotnih stroškov investicije s komunalnim prispevkom oziroma delež skupnih stroškov, ki se financirajo s komunalnim prispevkom pred izgradnjo. Ta delež predstavlja obračunske stroške komunalne opreme in so podlaga za odmero komunalnega prispevka. To je 13. člen uredbe. Peti odstavek 11. člena uredbe omejuje zniževanje deleža obračunskih stroškov v celotnih stroških, tako da se lahko delež obračunskih stroškov v celotnih stroških izgradnje posamezne infrastrukture po posameznih območjih občine določi na način, da razlika med najvišjim in najnižjim deležem ne sme presegati višine najmanjšega deleža. Se pravi, če je bil nekje ta strošek obračunan z nič, koliko je lahko v nekem drugem kraju ta strošek visok? Če gremo po tem, ne sme biti višji od najmanjšega deleža. Zato, spoštovana gospa ministrica, vas sprašujem: Zakaj so komunalni prispevki po občinah tako različni? Zakaj so nekateri tako visoki, da so socialno nesprejemljivi in popolnoma spregledajo socialno sliko občin? Kako ste predvideli reševanje vprašanj nezmožnosti plačevanja komunalnega prispevka ravno na strani socialno nezmožnih tega plačevanja? Hvala lepa.
Besedo ima gospa ministrica Irena Majcen. Izvolite.
Spoštovana poslanka gospa Iva Dimic, ker sem bila seveda tudi sama v vlogi županje, je zaračunavanje in obračunavanje in plačevanje in določanje izjem, o katerih vi govorite, predmet občinskih odlokov. To je neminovno, kar pomeni, da že sedaj, danes lahko občina, občinski svet, občinski svetniki predlagajo, da se socialno ogroženim v investicijah oprosti plačilo komunalnega prispevka. Običajno o tem tudi odločajo, ko je investitor občina, da pravzaprav ne gre za neko kroženje denarja na istem transakcijskem računu. Lahko se tudi v katerih drugih primerih občinski svetniki tako odločajo. Naš Zakon o prostorskem načrtovanju in Uredba o vsebini programa upravljanja stavbnih zemljišč določata, da se podlage za odmero komunalnega prispevka določijo s programom opremljanja v občini. Metodologija opremljanja stavbnih zemljišč in komunalni prispevek temeljita na ugotavljanju dejanske vrednosti komunalne opreme, ki je določena v obliki skupnih stroškov. Na vrednost komunalne opreme vplivajo različni dejavniki, kot: vrsta komunalne opreme, kapacitete oziroma zmogljivosti komunalne opreme, naravni dejavniki, ki vplivajo na zahtevnost gradnje, ter tip poselitve, prav tako vplivajo na količino, dolžino vodov potrebne komunalne opreme. Na višino komunalnega prispevka posledično vpliva vrednost komunalne opreme, ki se zmanjšajo za sredstva, pridobljena iz državnega proračuna, za sredstva, vložena iz občinskega proračuna in druga sredstva, ki jih je pridobila občina za gradnjo komunalne opreme, med katera sodijo evropska sredstva. Tako delež sredstev, ki se financira s komunalnim prispevkom, imenujemo obračunski stroški. Uredba v svoji vsebini določa tudi varovala, ki onemogočajo večja odstopanja pri določanju obračunskih stroškov znotraj posamezne občine, in sicer določitvi bistvenega odstopanja, ki ne dopušča več kot dvakratne razlike med najvišjimi in najnižjimi stroški na enoto mere, ter določitvijo razlike med največjim in najmanjšim deležem skupnih stroškov. Razlika v višini komunalnega prispevka, ki za enako vrsto komunalne opreme nastaja med posameznimi občinami, je v osnovi tako odvisna od vrednosti komunalne opreme in kakšen delež celote predstavljajo obračunski stroški. Ti deleži pa se lahko med občinami precej razlikujejo, saj so občine samostojne pri določitvi obračunskih stroškov. Posamezna občina lahko korigira višino komunalnega prispevka tudi preko podrobnejših meril, in sicer s faktorjem dejavnosti in razmerjem med deležem parcele in deležem neto tlorisne površine objekta. V zaključni fazi pa na višino komunalnega prispevka posameznega zavezanca močno vpliva velikost njegovega stavbnega zemljišča in velikost oziroma neto tlorisna površina objekta. Hvala.
Gospa Iva Dimic, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana ministrica, hvala za odgovor! Morate razumeti, da v poslansko pisarno prihajajo krajani Rakeka in so zelo vznemirjeni, ker vse to, kar ste vi povedali, tudi sam program opremljanja – oni predhodno niso bili obveščeni o višini samega zneska, koliko bo ta komunalni prispevek stal, in kar naenkrat so oni začeli dobivati odločbe oziroma informativni izračun, v 14 dneh odločbe. Prej pa tega govora, da bodo morali karkoli – tri leta nazaj pred pričetkom gradnje niso bili obveščeni, da bodo morali kakorkoli sofinancirati, kljub temu da so spraševali, da so klicali na občino, kakšen bo njihov delež kot občanov. Zdi se mi, da je treba tukaj razumeti, da mora biti komunalni prispevek sorazmeren z možnostjo občanov za poplačilo – višina seveda in obroki. Če govorimo o neki občini, ki ravno ni ne vem koliko na vrhu povprečnih plač in vseh kazalnikov demografskih in socialnih, se mi zdi, da je tukaj treba tudi pogledati, kako se zadeve obračunavajo. Me pa vseeno zanima, spoštovana ministrica: Kako je z nadzorom nad odmerjeno višino komunalnega prispevka? Glede na to: Ali je potreben kakšen zakonodajni poseg na tem področju? Vseeno, ravno s tega vidika, da je treba pri obračunu pogledati tudi socialno stisko in seveda zmožnost občanov glede poplačila. Vedno več je tega in občine se med seboj tako razlikujejo, da enostavno potem pušča dvom vsem občanom, državljankam in državljanom po Sloveniji, da so zadeve nekje lahko nič – v nekem kraju, potem pa drugi kraj dobi, ne vem, tako visoko vsoto preko tisoč 500 evrov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo za dopolnitev odgovora dajem ministrici Ireni Majcen.
Spoštovana poslanka, sedaj ste me pa malo zmedli. Saj mogoče ob vsem tem, kar se mi dogaja, ni nič nenavadnega, ampak bom razložila, zakaj. Komunalni prispevek se odmerja pri novih gradnjah. To, o čemer pa vi govorite, torej o izgradnji, dograjevanju nekega kanalizacijskega voda, to za mene ni komunalni prispevek. Prav gotovo je bilo treba na občinskem svetu sprejeti nek strošek o tem koliko, kako bodo krajani soprispevali pri izgradnji. Mislim, da je treba najprej to pogledati, ker v moji praksi, kolikor jo poznam, pa niti nismo pri nas s strokovnimi službami šli v to smer, o kateri mi sedaj razlagate, ampak kolikor mi je sicer znano, je komunalni prispevek namenjen za poplačilo, kadar je novogradnja in je parcela opremljena s komunalnimi vodi in odvisno od števila teh vodov – torej vodovod, kanalizacija – se plača komunalni prispevek. Vi postavljate meni sedaj povsem nekaj novega. Torej tega, ko so krajani gradili, komunalnega voda za odvod odpadne vode ni bilo. Takrat komunalnega prispevka niso za to zadevo plačali. Tako bi mogoče, če je treba tudi s strani ministrstva pomagati, bi prosili za same odločbe, ker po mojem mnenju je o teh stroških odločal občinski svet – ampak to po mojem mnenju, tako bi bilo pravilno. Lahko so tudi tukaj nastale kakšne napake. Je pa res, da če so dobili neko odločbo, odločba ima tudi pravni poduk, ampak običajno ljudje želijo to na drug način rešiti, mi je jasno. Če bo treba, prosim za posredovanje in vam bomo potem dodali dodaten odgovor. Se opravičujem, res, to je moje mnenje, da je tako.
Gospa Iva Dimic, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa. Mogoče bom malo izkoristila, bi rekla, postopkovni predlog. Ampak moj postopkovni predlog gre v smer, da se zahvaljujem ministrici za pripravljenost in bi res želela določene zadeve mogoče celo z njo osebno ali z njenimi sodelavci rešiti. Najlepša hvala za odgovor.
Gospod Bojan Podkrajšek bo postavil poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za dano besedo. Cenjeni minister dr. Gašperšič, oba ministra, kolegice in kolegi! Spoštovani minister, moje vprašanje se nanaša na težave avtoprevoznikov, ki jih imajo v Republiki Sloveniji glede podeljevanja licenc državljanom, ki prihajajo iz bivših republik Jugoslavije. V Sloveniji, pa tudi v mojem kraju, kjer živim, je mnogo prevoznikov, ki imajo dolgo tradicijo; tradicijo tako dolgo, da že sedaj eni odhajajo v pokoj, pa ta podjetja prevzemajo njihovi nasledniki, sinovi, hčere. To pomeni, da imajo izjemno dolgo tradicijo na tem področju. Avtoprevozništvo v Republiki Slovenije je zelo velikokrat v težki situaciji. Zadnji dve, tri leta se pa zelo veliko ukvarjajo tudi s tem, ker nam državljanke in državljani tujih držav prihajajo v Slovenijo, tako je bilo v zadnjih dveh do treh letih odprtih preko 500 podjetij, ki imajo samo poštne nabiralnike pri nas, pretežno v nekih računovodskih servisih, in zgolj zato, ker je Slovenija članica Evropske skupnosti. Tu imajo podeljeno licenco in vse ostalo pa imajo v svojih državah. To je velika konkurenca vsem našim prevoznikom, ki jim zakonodaja nalaga vse potrebno; od tega, da morajo imeti svoje parkirne prostore, delavnice, upoštevati vso zakonodajo. In seveda ti, ki odpirajo ta podjetja v Republiki Sloveniji, pa niso naši državljani, jim tudi prevzemajo njihove delavce. Seveda, ker njihova zakonodaja prav gotovo ni tako stroga kot pri nas, v njihovih državah jim mogoče ponudijo 50 ali 100 evrov več osebnega dohodka. Največkrat celo to, da lahko plačajo to z gotovino, in tiste delavce oziroma šoferje, ki jih naši vzgojijo in so dobri delavci, potem lahko tudi odpeljejo. Spoštovani minister, sprašujem vas: Kaj je ministrstvo – oziroma vi – postorilo v tem času? Mislim, da so se že večkrat obrnili tudi na ministrstvo zaradi te težave, zato vas sprašujem: Ali ministrstvo pripravlja kakšne ukrepe, da bi na tem področju to zajezilo? Hvala za vaš odgovor.
Dr. Peter Gašperšič, izvolite, imate besedo.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Hvala spoštovanemu poslancu gospodu Podkrajšku za postavljeno vprašanje v zvezi s problematiko izdajanja licenc, če tako rečemo, podjetjem, ki so več ali manj, recimo, nabiralniška. Uvodoma bi rekel, da je pristojnost podeljevanja licenc v Republiki Sloveniji z Zakonom o prevozih v cestnem prometu zaupana pristojnim zbornicam, panožnim zbornicam, to sta Obrtna zbornica Slovenije in Gospodarska zbornica Slovenije. Pogoji za izdajo licenc, ki jih mora prosilec izpolnjevati, pa so zapisani v zakonu in to so sledeči, bom tu navedel, zato da se ve, na podlagi kakšnih pogojev je mogoče licenco dobiti. To je: prevoznik mora izpolnjevati ustrezno strokovno usposobljenost za upravljavca prevozniškega podjetja – tukaj je potreben poseben strokovni izpit –, imeti mora stalni sedež v Republiki Sloveniji, to je, recimo, poslovni prostor, kjer se hrani potem tudi poslovna dokumentacija. Podjetje mora imeti tudi na voljo tudi ustrezen kapital in finančne rezerve, ki znašajo 9 tisoč evrov za prvo tovorno vozilo in 5 tisoč evrov za vsako naslednje tovorno vozilo, in ne sme biti kaznovan za hujše kršitve, ki so določene tudi v evropskih uredbah. Licenco za opravljanje te določene vrste prevozov potem izdata zbornici prevozniku na podlagi popolne vloge in teh dokazil o izpolnjevanju omenjenih pogojev. V zadnjih osmih letih je bilo prevoznim podjetjem, ki so v lasti tujih pravnih ali fizičnih oseb, podeljenih 845 licenc, torej v osmih letih 845 licenc. Trenutno pa ima po podatkih obeh zbornic licenco 635 prevoznih podjetij, v kateri so lastniki tuje pravne ali fizične osebe. To je približno 11 odstotkov vseh izdanih licenc, ki pa jih je 5 tisoč 830. Glede potem skladnosti delovanja prevoznih podjetij, to ugotavljajo Inšpektorat Republike Slovenije za infrastrukturo, policija in tudi FURS, finančna uprava. Na podlagi poročil omenjenih organov lahko potem zbornici tudi začasno ali za stalno odvzameta nacionalno licenco ali licenco skupnosti oziroma posamezen izvod licence. Če inšpektorji ugotovijo kršitve predpisov, posredujejo obema zbornicama, obema izdajateljema obvestila o pravnomočnih kršitvah. Naš inšpektorat za infrastrukturo v okviru inšpekcijskih pregledov nadzira predvsem izpolnjevanje za zakonito opravljanje prevozov, to so registracije podjetja, izdane licence, spoštovanje socialne zakonodaje, vodenje evidenc. V sklopu teh nadzorov, ki jih izvaja inšpekcija, ki se izvajajo največkrat na sedežu podjetja, se poleg teh opisanih preverjanj izvede tudi splošno preverjanje pogojev, vezanih na samo izdajo licence, to je, ali so izpolnjeni pogoji v zvezi z zahtevami glede sedeža, glede imenovanja upravljavca prevozov in izpolnjevanje pogojev glede samih vozil. V lanskem letu je inšpektorat opravil nadzor pri 260 podjetjih in v primerih kjer inšpektor, inšpektorat ugotovi, da obstajajo razlogi za preklic ali odvzem licence, potem o tem obvesti pristojno zbornico, obrtno ali gospodarsko, in poda predlog za preklic veljavnosti in odvzem licence. Na podlagi tega pa potem zbornici ukrepata in potem po njihovi presoji odvzameta licenco, ki sta jo podelili. Hvala lepa.
Gospod Bojan Podkrajšek, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala, spoštovani minister, za vaš odgovor. Da se bova razumela, jaz kot poslanec v Državnem zboru ne krivim za to težavo vas, vas pa bolj pozivam, da bi slovenskim prevoznikom pomagali. Oba, tako jaz ko sem bil izvoljen kot vi kot minister, se prav gotovo morava zavzemati za naša podjetja. Mislim, da to med nama ni nobenega dvoma pa niti nobenega dvoma ni v Državnem zboru. Seveda veliko tistega, kar ste mi v odgovoru povedali, to vedno velja za naša podjetja, za Slovenca, ki dela desetletja in ga tudi ima inšpektor na dosego rok. To je dejstvo. Njega bo vedno obravnaval. Da ne bom na pamet govoril, sem si šel dva naslova pogledat, če to drži; in to drži! Ko to vidiš, misliš da ne živiš v Sloveniji. Da je lahko na enem naslovu pa v eni sobi odprtih deset podjetij, ki nimajo nobene zveze s Slovenijo, niti z državljanstvom, niti z ničemer. Ampak seveda to omogočajo naši državljani; tisti, ki pač na tem področju služijo. Še bolj zgrožen sem bil – ne bomo danes o imenih – in tudi velikokrat me to moti, ker na celotno državno upravo, na vse mečemo slabo luč. Imamo tudi izjemno dobre uradnike, ki se trudijo in delajo. In ko sem našel en naslov – nekdo, ki dela v državni upravi, celo to omogoča. Tako bi, spoštovani minister, pozval, da se pregledajo ta podjetja, res pregledajo – ne slovenska podjetja –, podjetja ki imajo na enem naslovu odprtih 10, 15 nabiralnikov, in jim to omogočajo tisti, ki služijo na tem področju, obenem pa meče slabo luč na naša podjetja, ki že več desetletij delajo pošteno. Hvala.
Gospod minister, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa. Tudi Ministrstvo za infrastrukturo si prizadeva in skrbi za uspešno poslovno okolje in delovanje tudi te panoge gospodarstva, kot je avtoprevozniški sektor. Na našem ministrstvu smo imeli že kar nekaj sestankov skupaj tako z Obrtno zbornico kot Gospodarsko zbornico in predstavniki različnih avtoprevozniških podjetij. Tudi o tej problematiki smo se pogovarjali, o tem sem bil seznanjen, ampak kot rečeno, zadeva, da se tovrstna podjetja, ki ne izpolnjujejo pogojev, da se jim v prvi vrsti niti ne podelijo licence oziroma če se ugotovi, da obstajajo takšna podjetja z licenco, ki ne izpolnjujejo pogojev, je ta odvzem dejansko v pristojnosti Obrtne oziroma Gospodarske zbornice. Na to bom, na kar ste me danes tudi opozorili, posebej pozoren in bom opozoril tudi obe zbornici, naj ravnata tako, da bosta tovrstne možnosti takšnih nelegalno podeljenih oziroma v nasprotju s predpisano zakonodajo podeljenih licenc, da jih bosta odvzeli in da to ne bo več mogoče. Mislim pa, da to velja ne glede na to, ali je lastnik tisti, ki je podjetje registriral, naš ali tuji; skratka, za vsa tovrstna podjetja, ki pogojev za izvajanje prevozov, ki so predpisani za izdajo licence, ne izpolnjujejo, da se tovrstne licence odvzamejo. Mislim, da je to res naloga pristojnih obrtnih zbornic, ki morajo v prvi vrsti ščiti svojo panogo, v kateri se podjetja združujejo. Hvala lepa.
Gospod Podkrajšek, imate besedo.
Minister, še enkrat, hvala za vaš odgovor. Drugi del odgovora [[…]]Prav gotovo se z vsem strinjam, kar ste povedali. Je pa treba vse to, kar ste povedali, spraviti v življenje. Po Poslovniku Državnega zbora bi predlagal, da to razpravo pripeljemo tudi v Državni zbor, sam pa pozivam, ne samo da sem danes pozval ministra, vse tiste v Republiki Sloveniji prek tega mikrofona, da se nemudoma odpovejo tem zaslužkom, ki jih imajo na ta račun, ker se bom sam osebno zavzel, da bom še obiskal kakšno tako podjetje, ki omogoča te nečedne posle. Spoštovani minister, da ne bi zaključili danes na to temo, bom tudi pozitivno povedal, ko bomo ta problem rešili, in naslednjič, to pa sporočam vsem, da bomo tudi imensko povedali; da ne bi komu delali krivice in vedno pavšalno govorili v Državnem zboru, bomo naslednjič povedali imena in priimke tistih, ki to omogočajo, da bojo imeli inšpektorji lažje delo ali pa da jim odpremo oči. Hvala lepa.
O vašem predlogu, da se na prihodnji seji opravi razprava na to temo, bomo odločali v torek v okviru glasovanj. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem gospoda Franca Jurše, in sicer ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Moj pozdrav velja vsem trem ministrom, seveda pa še posebej pozdravljam ministra, ki mu bom postavil zanimivo vprašanje, vsaj z moje strani je tako. Tako vi kakor tudi vaše ministrstvo, posebej pa še Direkcija za ceste Republike Slovenije, poznate problematiko obremenitev tudi nekaterih državnih cest s težkimi tovornimi vozili. To je čisto logično, ampak gre za neka druga vprašanja, ki so povezana s tem. Govorim o relaciji Radenci–Grabonoš, večkrat je že civilna iniciativa izpostavila to vprašanje, zato vas bom, gospod minister, v zvezi s tem vprašal sledeče. Kot vam je znano, je z izgradnjo pomurskega kraka avtoceste, jaz bi prej rekel hitre ceste, postal navedeni odsek glavni dovoz za prebivalce Radencev, dela občine Gornja Radgona, potem občine Tišina, Cankova, Rogaševci, Grad in Kuzma, kar predstavlja velik odstotek povečanja prometa na tem odseku. Nekateri trdijo, da gre za 100-odstotno povečanje. Dodatno obremenitev in nevarnost predstavlja še tovorni promet, ki je sicer omejen s prometno signalizacijo, a je žal noben ne upošteva. To omejitev pogosto kršijo tako domači, še pogosteje pa tuji vozniki največjih tovornih vozil, to pa predvsem zaradi tega, da se izognejo plačilu cestnine. To je zelo pomembno, da pri tej zadevi tudi stvar upoštevamo. Zaradi navedenega so se razmere na tem območju zaostrile in se za življenje prebivalstva tudi bistveno poslabšale. Prekomerno poslabšanje pogojev stanovalcev, ki živijo ob navedeni cesti, ter seveda tudi drugih, ki se gibljejo po tej cesti. Zato na Vas naslavljam vprašanje oziroma tri podvprašanja: Kdaj in na kakšen način boste rešili izpostavljeno problematiko? Kdaj lahko prebivalci pričakujejo obnovo dotrajane ceste, da bo omogočena varnost vseh udeležencev v prometu in stanovalcev, ki živijo ob navedeni cesti? Ali lahko prebivalci pričakujejo rekonstrukcijo navedene ceste z izgradnjo pločnikov s sofinanciranjem Direkcije za ceste? Vljudno vas naprošam še za odgovor na pobudo, da se na tem odseku [[izklop mikrofona]]
Minister, imate besedo. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Hvala lepa tudi poslancu gospodu Jurši za postavljeno vprašanje. Res je, kar nekaj je odsekov na omrežju državnih cest, kjer se je po izgradnji avtocest, ki so postali potem neke priključne, navezovalne ceste, promet na njih povečal. Še bolj pa so obremenjeni tisti odseki, kjer se dogaja to, da se določeni vozniki tovornjakov skušajo po omrežju državnih cest izogniti določenim cestninskim postajam in tako plačilu cestnine. Kjer prihaja do teh primerov poskušanja izogibanja plačilu cestnine, lahko rečem, da bo ta problem v veliki meri odpravljen z uvedbo elektronskega cestninskega sistema za tovorna vozila, katerega Dars načrtuje njegovo uvedbo s 1. 1. 2018. Na tem odseku, ki ga omenjate, mi je problematika tudi poznana in tudi Direkcija se je že lotila reševanja in že potekajo aktivnosti, s katerimi se bo na tem odseku Radenci–Grabonoš izboljšalo to stanje in tudi obnova infrastrukture. Tako so se pred slabima dvema tednoma na Direkciji za infrastrukturo sestali predstavniki občine pa tudi civilne iniciative, ki se je vključila in opozarjala na to problematiko, in dogovorili so se, da se najprej pristopi k omejitvi tovornega prometa. Ustrezno signalizacijo, s katero se bo ta promet tovornih vozil na 3,5 tone omejil, ob izjemi, da je to mogoče za lokalni promet, predvidevajo, da bo postavljeno nekje v prvi polovici meseca junija. Trenutno pa Direkcija še proučuje dve možni varianti za postavitev teh omejevalnih tabel, ampak kot rečeno, to bo do sredine junija predvidoma razrešeno. Direkcija poleg tega, se pravi, poleg omejitev, načrtuje tudi, da bo še v letošnjem letu v okviru rednega vzdrževanja preplastila približno 400 metrov najbolj kritičnih odsekov, kjer je cesta v najslabšem stanju. Kako pa naprej? Direkcija je predlagala, da se finančno in časovno bolj zahteven projekt obnove potem uvrsti v proračun za leto 2018 in v nadaljnje proračune ob tej prihodnji spremembi proračuna. Vsekakor bomo ta projekt, torej celovito obnovo tega odseka, vključili tudi v operativni načrt, šestletni načrt investicij, ki ga pripravljamo na ministrstvu in bo predvidoma na Vladi sprejet sredi letošnjega leta. Ob predpostavki, da bodo sredstva zagotovljena, tako kot načrtujemo za leto 2018, bi se potem v letu 2018 lahko izvedel tudi razpis za izvajalca gradbenih del na katerem od teh najbolj kritičnih delov omenjene ceste. Na tem sestanku, ki je bil na Direkciji, je bilo občini tudi predlagano, da občina v vmesnem obdobju zagotovi projektno dokumentacijo, tako da bo zadeva še hitreje lahko stekla, potem pa se bodo ti finančni vložki v okviru sporazuma o sodelovanju tudi ustrezno poračunali. Je pa tu jasno, da delitev tovrstnih investicij, kjer so vključeni tudi pločniki, javna razsvetljava in te zadeve – torej, pločnik je investicija, ki sodi v pristojnost občine, medtem ko je obnova ceste, vozišča, pristojnost Direkcije. Toliko mogoče na kratko. Hvala.
Gospod Franc Jurša, imate besedo, da zahteva dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Moram povedati, da sem z odgovori zadovoljen, bom pa rekel, da bi želel, da se vaše besede, gospod minister, udejanjijo, da se dejansko zgodi dejanje. In če se bo to zgodilo v naslednjem letu 2018, potem sva temu namenu zadostila, č.e pa ne, pa bodo še kakšna dodatna vprašanja v tistem letu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala lepa. Kot rečeno, koraki so naslednji: sredi junija omejitev prometa, v teku letošnjega leta preplastitev najbolj kritičnih odsekov, uvrstitev ceste v proračun, vmes izdelava projektne dokumentacije in v naslednjem letu razpis za gradnjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Hvala za besedo, predsedujoči. Socialna pomoč v tem trenutku znaša slabih 293 evrov, kar je skoraj 100 evrov manj, kot je bilo obljubljeno leta 2009. Takrat je uradna ocena pokazala, da je minimum za fizično preživetje 385 evrov. Po zakonu je prvi korak za zvišanje socialne pomoči ocena minimalnih življenjskih stroškov in ta naj bi bila narejena na vsakih pet let; se pravi, bi morala biti narejena najpozneje leta 2014, ko ste bili vi ministrica na ministrskem stolčku v vladi Alenke Bratušek. Ampak ni bila. Potem je pa leta 2015 Vlada podpisala socialni sporazum, kjer je to oceno premaknila v leto 2016. In julija lani ste mi odgovorili, da čakate še na podatke iz oktobra 2016, ki bi šele takrat postali znani. No, danes je 26. maj 2017, ocene pa še vedno ni, kar je velik problem, ker so na to oceno in na vse, kar je s tem povezano, pripete razne oblike socialne pomoči. Zato me zanima: Kdaj bo izdelana končna ocena? Kdo bo odgovoren za zamudo? In ker lahko predvidevamo, da bo izračun pokazal najmanj 385 evrov, me zanima: Kako boste zagotovili sredstva za dvig denarne socialne pomoči? Osnovni problem je namreč v tem, da je ta denarna socialna pomoč prenizka, dodaten problem pa je, da je zaradi neživljenjske zakonodaje marsikomu težko še do tega drobiža sploh priti. V zvezi s tem imam dve vprašanji. Na Centru za socialno delo Ljubljana in v Litiji je bilo več primerov, da je center za socialno delo znižal pomoč za 10 odstotkov, razlog je bil, citiram, "da ne izkazuje stroškov bivanja." Se pravi, če bi nekdo imel lastniško stanovanje, bi po tej logiki dobil polno socialno pomoč. Gospa ministrica: Ali se vam zdi prav, da se brezdomcu, klošarju zniža pomoč zaradi tega, ker živi dobesedno na cesti, ker ne more izkazovati stroškov bivanja? Center za socialno delo Šiška je zavrnil vlogo brezdomca za varstveni dodatek – to je pa drugo vprašanje. Razlog, brezdomec je imel tri otroke, s katerimi pa že 25 let ni bil v stiku. Center za socialno delo je zahteval dokaze, bodisi da ga otroci niso zmožni preživljati bodisi da z njimi sklene pogodbo o preživljanju, čeprav, še enkrat ponavljam, niso bili v stiku že 25 let. Ali se vam zdi prav, da brezdomec ostane brez varstvenega dodatka, nek klošar, čeprav nima nikogar, da bi mu pomagal? To so moja vprašanja, to je ta neživljenjskost zakonodaje, sploh v njenem izvrševanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanec Miha Kordiš, hvala za vprašanje. Najprej morda bi bilo treba poudariti, da socialna politika v Republiki Sloveniji deluje po načelu vzajemnosti in subsidiarnosti, kar seveda v osnovi kaže, da je najprej za potrebno socialno varnost, odgovoren predvsem vsak sam, potem v okviru družine in potem pride na vrsto država. Žal, pač tako od vedno je. Tudi v vseh drugih evropskih državah je ta princip zelo podoben in ga je pač treba potem implicirati na vse ravni in je to osnovno izhodišče socialne politike. Kar se tiče minimalnega dohodka, res je, 2009 je bil izračunan, zakonodaja je bila sprejeta 2010, začela je pa veljati leta 2012 in potem v okviru teh pet let – torej ne 2009, kot ste rekli, ker je potem zakonodaja bila kasneje –, je predvideno, da se opravi izračun minimalnih življenjskih stroškov. In res je, v mandatu ministra Svetlika so bili prvič po zelo dolgem času, več kot 10 letih, narejeni ti izračuni in ti izračuni so bili osnova. Zdaj metodološko vedno pozabite povedati, da je bilo tisto izračunano 385, znižano pa ne kar tako, ampak zaradi tega, ker gre za začasnost. Ampak to je pač metodologija, ki je bila in je bil poln znesek 288 evrov, ki pa je bil žal znižan zaradi gospodarske krize in dejansko omejevanja sredstev tudi na tem področju. Žal. Kar se tiče novih izračunov, tako kot sem povedala, bistvo je, da mi dobimo podatke, torej statistični podatki, SURS je žal zagotovil te podatke, ki so potrebni za ta izračun, šele konec lanskega leta. Izračuni se pripravljajo in ko bodo, bo seveda analiza. Če bo razlika v tem izračunanem strošku potrebnih minimalnih življenjskih stroškov in trenutno veljavnega minimalnega dohodka več kot 20 odstotkov, potem se bo minimalni dohodek dvignil in pač za sredstva se bomo morali znotraj Vlade pogovoriti, kako, na kakšen način se bodo zagotovila. Je pa dejstvo, kot sem povedala tudi prej na poslanskem vprašanju gospe mag. Julijane Bizjak Mlakar, da je treba imeti razmejitev tudi do minimalne plače, povprečne plače, varstvenega dodatka in marsičesa, kar je s tem povezano. Drugo vprašanje, kar se tiče denarne socialne pomoči. V zvezi z nižanjem denarne socialne pomoči zaradi neizkazovanja stroškov bivanja v primeru brezdomcev ministrstvo meni, da je upravičenost do denarne socialne pomoči in znižanje le-te odvisna od vsakega konkretnega primera posebej in torej je nemogoče presojanje, kaj je prav in kaj je narobe. Treba je presojati o konkretnem primeru, za to je v osnovi odgovoren center za socialno delo, v primeru pritožbe potem vsa ta dejstva upošteva Ministrstvo za delo in presodi kot drugostopenjski organ. Torej, nižanje denarne socialne pomoči zaradi neizkazovanja stroškov bivanja pa je odvisno dejansko od dejanskih bivalnih razmer brezdomca, to je, ali mora za prenočišča dejansko plačati ali ne. Skratka, to je stvar postopkov upravnih in drugostopenjskega odločanja, stvar Ministrstva za delo. Kar se tiče problematike brezdomstva pa. dejstvo je, da z denarnimi sredstvi tega vprašanja ni mogoče reševati v celoti, zato mi predvsem namenjamo kar velika sredstva letno različnim programom za pomoč brezdomcev. V letu 2016 smo za programe brezdomcev namenili milijon 164 tisoč evrov, v letu 2017 milijon 240 tisoč. Ta mreža programov za brezdomce zajema preventivne programe in psihosocialno pomoč, vključeni so informacijski in svetovalni programi s terenskim delom, programi koordinacije, nastanitve, podpore ter izvajanje pomoči in samopomoči, nastanitveni programi, programi za socialno vključevanje, aktivacijski programi, namenjeni izboljšanju zaposlitvenih možnosti, strokovna pomoč zaradi zasvojenosti, druženje v dnevnih centrih, saj je za posameznike pomembno tudi to, ker večina od njih nima razvite socialne mreže. Morate pa vedeti, da tudi v Sloveniji izvajamo programe 12 zavetišč in en nastanitveni program, ki jih sofinancira Ministrstvo za delo, družine in socialne zadeve, in skupaj imajo 324 kapacitet. Tako je dejansko treba poleg denarne socialne pomoči, ki so jo deležni, upoštevati tudi programe socialnega varstva in tudi programe socialne aktivacije, v katere se bodo v prihodnje vključevali tudi brezdomci. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Bom šel tokrat od zadnjega konca navzgor, in sicer pri tako imenovani subsidiarnosti in dolžnosti preživljanja, ki pade na potomce nekoga. Poglejte, to so stvari iz Družinskega zakonika, ta dolžnost preživljanja, in ta klavzula je temeljno protisocialna. Prelaga breme preživljanja na potomce, čeprav imamo tudi ustavno zagotovljeno socialno državo in za to socialno državo plačujemo davke, saj ne plačujemo davke za TEŠ 6 in podobne SD rabote. Tukaj imamo opravka s primerom, ko se predpisi uporabljajo čisto neživljenjsko z enim samim namenom, da se varčuje pri revnih. Še posebej to postane očitno v trenutku, ko je bilo treba ta mesec najti 24 milijonov evrov za nakup patrij mimo Državnega zbora, takrat SD ni imel nikakršnega problema. Kar se tiče brezdomcev, poglejte, to niso ljudje, ki jim je luštno v življenju in spet imamo opravka z enim primerom, ki je izgubljen v birokratskih mlinih, ko mu je center za socialno delo znižal denarno socialno pomoč. To je nekaj, na kar brezpogojno ne morem pristati. Vam pa sem v bistvu moralno naslovil vprašanje, na katerega ste dali malo nemoralen odgovor, s tem ko ste začeli naštevati postopke in do česa vse je nekdo, ki je na cesti, še upravičen in kaj je treba upoštevati za tistih nekaj socialnih fičnikov. Potem pa še denarna socialna pomoč oziroma izračun življenjskih stroškov. Moje vprašanje je bilo: Kdaj bo to narejeno, kdo bo odgovarjal za zamudo in kje boste dobili sredstva za dvig te denarne socialne pomoči, ki se bo v tem izračunu zagotovo pokazala? Na to vprašanje mi niste odgovorili; in, ja, je nastala zamuda, če ne drugače zaradi socialnega sporazuma, ki zahteva ta preračun še v letu 2016, pol leta kasneje pa tega še kar nimamo in še kar naprej se varčuje pri revnih.
Hvala lepa. Dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Glede tega, koliko damo denarja in za kaj gre denar. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve ves čas poskuša zagotavljati transferje na nivoju. To kažejo primerjalni podatki z vidika tako stopnje tveganja revščine, ki pada, in tudi stopnja tveganja revščine v Sloveniji je bistveno nižja kot v nekaterih drugih, mnogo bolj ekonomsko močnih državah. Lahko si pogledate te podatke, tudi morda iz Grčije si lahko pogledate podatke, kjer pač vlada vam podobna stranka, kako uspešno lahko narediš prerazporeditev in kako zelo uspešno se vprašanje minimalne plače rešuje tam in tudi vprašanje socialnih transferjev in situacija, ki vlada v Grčiji. Zaradi tega, ker najbolj enostavno je govoriti, postaviti in izpostaviti in dajati dvom v centre za socialno delo in v vse, ki je v okolici, in reči, da je tako ali tako vse, kar se dela, zanič. Dejstvo pa je, da je bil varstveni dodatek spremenjen, da imamo več uporabnikov varstvenega dodatka, da je bila dvignjena minimalna pokojnina, da je regres za upokojence, letos ga vsi dobijo, da so bile usklajene pokojnine. Dejstvo je, da se je denarna socialna pomoč, ki jo ves čas omenjate, dvignila z 262 evrov na 292 evrov, ampak to pozabite omenite, ampak sedaj pač novo vrednost izpostavljate. Da so bili dvignjeni otroški dodatki za peti in šesti razred, da so bile dvignjene državne štipendije. Skratka, veliko tega je bilo postorjeno, ampak vedno se lahko, žal, najdejo tudi stvari, ki bi bile lahko in je prostor še za izboljšave – tega nikoli ne trdim –, ampak izpostavljati vedno samo eno in primerjati TEŠ in vse druge in politično napadati, se mi zdi pa nekorektno, ampak seveda, pač, pričakovati od vas kaj drugega, tako ali tako ne gre.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, postopkovna zahteva. Izvolite.
Seveda zahtevam postopkovno razpravo. Mislim, če je tu kaj nekorektno, je imeti lačne revne ljudi v tej državi, govoriti s pozicije Ministrstva za delo o tem, kako ti je žal, zato ker ne morete storiti več, hkrati pa glasovati za dodatnih 24 milijonov evrov za nakup faliranih patrij. To je nekorektno. Veste, kaj je še nekorektno? Sedeti v vladi in delati normalno v vladi in očitno nič kaj dosti se razburjati zaradi tega, ko v treh letih mandata z dvema spremembama dohodninske lestvice 80 milijonov evrov znižaš dohodnino 10 odstotkom najbogatejšim. Na izračun minimalnih življenjskih stroškov pa še kar čakamo in na dvig denarne socialne pomoči pa še kar čakamo. In vi ga niste v resnici toliko dvignili, kolikor se je – ste ga preprosto vrnili na tisto raven, s katere je bil že odvzet. V Združeni levici zahtevamo, da se izvede realen izračun stroškov in da se upošteva pri določitvi minimalnega dohodka. Odgovora na vprašanje, kdaj bo to narejeno, kdo bo odgovarjal za zamudo, za več kot polletno zamudo, in od kje bodo prišla sredstva za dvig denarne socialne pomoči, pa tako ali tako od gospe ministrice nisem dobil, ker se raje ukvarja, ne vem, s socialno politiko v Grčiji kot z odgovorom na moje vprašanje. Socialisti se zavzemamo za to, da bi vsi prebivalci Slovenije živeli dostojno in da bi vsak lahko zavrnil izkoriščanje. Dvig socialne pomoči bi bil v tem smislu najboljši razvojni in socialni ukrep, zaradi tega ker bi čez noč – strukturno, če želite – sistemsko odpravil primere tipa Marof Trade, ker se ljudem ne bi bilo treba več zatekati v te hiperizkoriščevalske prakse, zato da bi sploh lahko preživeli. In tudi zato, ker nihče ne bi bil prisiljen delati kot prekarec oziroma na črno, bi bil kapital primoran v izplačevanje višjih plač. Medtem ko v socialdemokratih pa konsistentno hodite po robu socialne politike za revščino. Torej, namesto odprave revščine, dajmo ljudi pustiti v revščini in da bodo še zmeraj prisiljeni prevzeti kakršnokoli delo, ki jim je ponujeno, in temu rečete, da je vsako delo častno. Take perverizije starega delavskega slogana. In pač namenjate brezposelnim, socialnim ogroženim in tako naprej samo toliko, da fizično preživijo, ne pa zadosti, da bi se izognili revščini. Tukaj socialna pomoč ostaja 300 evrov pod pragom tveganja revščine in 90 evrov pod fizičnim minimumom. To je nekaj, na kar socialisti nismo pripravljeni pristati, in zato zahtevamo razpravo o odgovoru ali neodgovoru ministrice v Državnem zboru.
Hvala lepa. Gospod Kordiš, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal v torek, 30. maja, v okviru glasovanj. Gospod Matjaž Nemec bo postavil vprašanje ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju ter ministru za zunanje zadeve gospodu Karlu Erjavcu.
Hvala lepa, predsedujoči. Znano je, da je eden od izzivov Evropske unije tudi ta, da se uredi področje frekvenc, raznoraznih, ki segajo čez mejo; ampak pozor, AKOS, Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije je začela izvajati intenzivno prakso zmanjšanja območij pokrivanja slovenskega frekvenčnega prostora slovenskih radijskih programov. Na Obali, konkretno na južnem Primorskem, iz takšnega okolja, bomo deležni v prihodnosti takšne obravnave, zaščite ali pa potencialne zaščite tistega, kar bi moralo biti v principu naša neka nacionalna vrednota, zaščita tistega, s čimer se uradno zmanjšuje območje, ki ga Slovenija ščiti. Agencija zoper italijanske postaje ne bo več mogla vlagati tožb zaradi motenja, saj ne bo več pravne podlage. Manjšanje območij se je izvajalo tako, da radijskih programov agencija o tem sploh ni obvestila, postopki naj bi potekali na prikrit način. Ko so slovenske radijske postaje opozorile na krčenje slovenskega frekvenčnega prostora, pa je agencija začela izvajati ustne obravnave, ki potekajo tako, da agencija udeležencem v postopku sploh ne posreduje ključnih dejstev. To pomeni, da udeleženci šele na ustni obravnavi izvedo relevantna dejstva, pri čemer so slovenske frekvence javno dobro in v nobenem zakonu ni podlage, da se mora Republika Slovenija samoiniciativno odpovedati pravici ščitenja svojih frekvenc v korist italijanske in hrvaške države. Po mnenju nekaterih pravnikov ima tako nezakonito zmanjševanje slovenskega javnega dobra v korist sosednjih držav vse znake kaznivega dejanja po 348. členu Kazenskega zakonika. Zato me zanima – vidim, da gospoda ministra Koprivnikarja ni tu: Kako bo Vlada ukrepala v tem primeru?
Hvala lepa. Gospod Karl Erjavec, minister, očitno boste vi odgovarjali. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Hvala tudi za poslansko vprašanje. Kot rečeno, poslansko vprašanje je poleg meni naslovljeno tudi ministru za javno upravo. Verjetno bom zelo težko kvalitetno odgovoril, vsaj v tistem delu, ki se nanaša na Agencijo za komunikacijsko omrežje in storitve, zlasti zato, ker v gradivu, ki sem ga jaz prejel, problem krčenja tega območja ni omenjen. Tako težko komentiram to zadevo. Lahko pa rečem kot minister za zunanje zadeve, da se mi takšno ravnanje s strani agencije zdi nenavadno in bom tudi sam preveril, ali te trditve držijo. Vendar glede na to, da omenjate, da potekajo že ustne obravnave, se bom dejansko seznanil, kaj se dogaja na tem področju. Lahko pa kot minister za zunanje zadeve dam generalen odgovor, v čem je problem teh frekvenc in kaj pravzaprav je bilo storjeno, da bi preprečili zlasti te motnje, ki prihajajo s strani italijanskih radijskih, pa tudi televizijskih postaj. Problem na mednarodni ravni je v tem, da Italija pravi, da ni implementirala teh sporazumov – se pravi, gre za mednarodne sporazume na ravni Mednarodne telekomunikacijske zveze. Ti mednarodni sporazumi urejajo postopke za umeščanje novih frekvenc in v teh mednarodnih sporazumih je tudi določeno, da je treba pridobiti soglasje potencialno prizadetih držav. Italija pač pravi, da teh sporazumov ni implementirala, ni sprejela in zato ni dolžna ravnati po tem postopku. Zato je bila v letu 2012 ustanovljena medresorska vladna komisija, ki se ukvarja s tem problemom. Tudi danes še vedno ta komisija obstaja in sprejema določene ukrepe. V zvezi s tem lahko povem, da je bil sprožen postopek pred Evropsko komisijo. Gre za mediacijski postopek, v katerem je bilo doseženo, da je Italija sprejela poseben zakon in v letu 2016 je ta zakon uredil zadeve, ki se nanašajo na televizijski del radiofrekvenčnega spektra. Kar se tiče Ministrstva za zunanje zadeve, smo v zvezi s to problematiko dali tri diplomatske note, zadnja je bila dana januarja 2017. Moram reči, da odkar sem minister za zunanje zadeve, to je od leta 2012, v okviru koordinacijskega odbora ministrov – gre za koordinacijo, ki jo vodita oba zunanja ministra in v tej koordinaciji sodelujejo različni ministri iz obeh držav, od ministra za okolje, infrastrukturo, gospodarstvo in tako dalje, da ne naštevam vseh – je ta tema bila vedno tudi predmet obravnave. Lahko povem, da je letos načrtovano, da bi nekje do parlamentarnih počitnic imeli to koordinacijsko komisijo ministrov Italija–Slovenija tukaj v Sloveniji, in bomo seveda ta problem posebej obravnavali in ga izpostavili. Naj tudi povem, da v zvezi s tem je predviden za mesec junij, to se pravi v kratkem, tudi sestanek v Italiji, in sicer na ekspertni ravni. Moram tudi reči, da dolgo časa je bilo zelo težko doseči, da so se sploh strinjali, da bi prihajalo do takšnih sestankov. Zadnji je bil, meni se zdi, leta 2014. V zvezi s tem so tudi vložene civilne tožbe zoper te motilne radijske postaje, in sicer preko te agencije. Bi pa rad tudi opozoril, da se pripravlja predlog zakona, ki bo te dni v Državnem zboru, in sicer gre za predlog novele Zakona o elektronskih komunikacijah, in da so tam tudi predvideni nekateri členi, ki bi omogočili sprejem ukrepov, ko gre za motnje s strani tujih frekvenc, to se pravi tujih radijskih in televizijskih postaj.
Gospod Matjaž Nemec, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Minister Erjavec, hvala za korekten odgovor. Res je, vas sem predvsem vključil, zato da ste seznanjeni z aktivnostmi. Predvsem pogrešam ministra Koprivnikarja. Meni ni znano, da bi se opravičil, in me čudi, da pri tako pomembnem odgovoru in vse, kar se dogaja v zvezi s tem, tukaj ministra ni. Namreč, tema je relativno delikatna. Ne vem, kdo odloča o tem. V filozofiji razmišljanja, da najbolj učinkovita raba frekvence je takšna, da se sploh ne rabi. Če se ne rabi, potem, izkušnje nas učijo, da italijanske radijske postaje nemudoma zapolnijo prazno vrzel. Tako živimo na Primorskem, in ni mi znano, kje se aktualna zgodba začne in kje se ta zgodba konča, zato bi od ministra Koprivnikarja pričakoval odgovore na to temo, kajti če ne bomo ravnali v prid brana slovenskih frekvenc, potem bomo na delikatnem območju ob meji tudi izgubili signal in slovenski jezik. Gospod minister Erjavec, bom izkoristil priložnost, ker ste že tukaj, in vas vprašal: Ali obstaja odgovor s sosednjo Hrvaško ali Italijo, na osnovi katerega mora Republika Slovenija zmanjšati svoje frekvence, zato da ne bo mogoče vlagati tožb ali pritožb v primeru vdora tujih postaj v slovenski frekvenčni prostor? Vem, da je vprašanje nekoliko provokativno. Lahko mi odgovorite samo da ali pa ne, ampak ni bila namenjena vam, bila je namenjena vašemu kolegu. Izvolite.
Hvala lepa. Minister Karl Erjavec, izvolite.
Hvala lepa. Najprej dejansko moram opravičiti ministra za javno upravo, gospoda Koprivnikarja. On je na neki mednarodni konferenci in me je včeraj prosil, če bi lahko prevzel celotno poslansko vprašanje. Vendar, glede na to, da ste izpostavili en del, ki ga pač ni v gradivu in tudi nisem seznanjen, sem pač namesto njega opravil to nalogo. Ampak vidim, da glede tega vprašanja bo treba te stvari razčistiti in tudi mene osebno zanima. Ker glede na to, da bom vodil to skupino, koordinacijo ministrov med Italijo in Slovenijo, in tudi odprl to problematiko, je prav, da sem v celoti seznanjen, kaj se dogaja. Glede tega, da bi bil sklenjen kakšen dogovor, o tem nisem seznanjen. Če bi prišlo do neke takšne situacije, mi gotovo ne bi bili temu naklonjeni, bomo pa to preverili, ker kot rečeno, mi moramo dobro pripraviti gradivo in izhodišča tudi za ta sestanek, ki bo v okviru koordinacije ministrov Slovenije in pa Italije.
Hvala lepa. Dr. Anže Logar bo postavil vprašanje ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Preiskovalna komisija se za ugotavljanju zlorab v bančnem sistemu se praktično vsakodnevno sooča z metodo in delom organov pregona, pa tudi sodne veje oblasti, v zadevah bančne kriminalitete. Ne bom povedal nič novega, če bom dejal, da nisem zadovoljen z intenzivnostjo in tudi z obsegom pregona bančne kriminalitete. Glede na to, da minister za pravosodje včasih tudi sam neposredno komentira posamezne sodbe, verjamem, da bo tudi v tem pogledu povedal svoj pogled na pregon bančne kriminalitete, če ne drugega zaradi tega, ker ima s tem tudi osebne družinske izkušnje glede na to, da je njegova žena pripravljala odškodninske in tudi kazenske ovadbe v zadevi Factor banke. V bistvu pa vprašanje naslavljam v zvezi z neko sodbo, ki je bila sprejeta pred nedavnim, v zvezi z družbo Pein, ko je družbo z omejeno odgovornostjo sodišče oziroma direktorja te družbe obsodilo, ker je oškodoval svojo lastno družbo, torej družbo z omejeno odgovornostjo. V tem pogledu sprašujem ministra: Kje je tu paralela v zvezi s pregonom bančnega kriminala? Družba, ki jo je direktor oškodoval in je imela promet približno 300 tisoč evrov v svojih najboljših časih in za katero oškodovanje davkoplačevalci nismo plačali niti evra, je bilo ugotovljeno, da direktor, samostojni podjetnik, svoje družbe ne sme oškodovati, ker se mora, če poenostavim, upoštevati tudi ta družba, ki je privatna, kot nekakšno javno dobro. Zdaj pa imamo sicer v nepravnomočnih sodbah nekakšno pravno prakso oziroma sodno prakso, ki se vzpostavlja, kjer, recimo, sodnica Maja Letonja za oškodovanje Factor banke v višini 8 milijonov evrov, ki smo jo na koncu plačali davkoplačevalci, v sodbi ugotovi, da uprava banke ne samo, da je ravnala z dolžno skrbnostjo, ampak se je celo ravnala onkraj dolžne skrbnosti uprave banke, ko je dala kredit podjetju Merkur v času, ko so bili kazalci že zelo slabi in ko nobena druga banka tej družbi ni več ponujala kreditov. V tem pogledu sprašujem za ta dvojna merila in, ali ta sodna praksa, ki se zdaj vzpostavlja s to sodbo Vrhovnega sodišča, velja samo za deooje in espeje: Ali se bo ta praksa prenesla tudi na področje bančne kriminalitete oziroma družbe, dedeje in ostale institucije? Hvala.
Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani poslanec dr. Anže Logar, postavili ste mi vprašanje, ki je drugačno od napovedanega vprašanja v celoti. Vprašanje, ki smo ga dobili, je: "Ministra, pristojnega za pravosodje, bom vprašal, kako ocenjuje izpolnjevanje zaveze o doslednem pregonu bančne kriminalitete iz koalicijskega sporazuma." Deloma ste tudi to v vprašanju nakazali, potem pa ste vprašali nekaj konkretnega. Sploh ne gre za to, da tega ne smete vprašati, problem je v tem, da jaz te odločitve ne poznam. Če bi mi to vnaprej napovedali, bi jo lahko proučil in bi vam lahko tudi, bom rekel, verodostojno odgovoril. Poznam, slišal sem, pogovarjali smo se o spremembi v zadnjem času sodne prakse na Vrhovnem sodišču glede enoosebnih družb, ampak sploh nisem vedel, da gre za to družbo, kako je družbi ime in kakšna je bila dejanska podlaga. Zato, če boste vprašanje zastavili ali pa želeli kakšen pisen odgovor, vam ga bom z veseljem v zvezi s tem podal. Kar se pa tiče splošnega vprašanja ali pa komentarja, ker ste rekli, da se sami srečujete, glede bančne kriminalitete pa tako. Podobno kot vi nisem zadovoljen, kako stvari v državi na tem področju tečejo in kako hitro tečejo, najbrž pa imava za to sicer nekoliko drugačne razloge ali pa poglede na to. Kot Ministrstvo za pravosodje ali pa kot Vlada seveda lahko ustvarjamo samo sistemske pogoje za pregon in preiskovanje bančne kriminalitete. In to na treh področjih mi ne moremo preiskovati, ne moremo preganjati, ne moremo obsojati. Hvala bogu je tako, ti časi so minili, tega ne morete početi tudi vi. Lahko spreminjamo zakonodajo, lahko zagotavljamo kadre in materialna sredstva ter lahko skrbimo za izobraževanje in usposabljanje in na tem področju. Vem, da se s tem ne boste strinjali, mogoče pa se velja enkrat usesti pa pogledati številke, mislim, da v zadnjih 20 letih ni vlade ali pa parlamenta, ki bi na tem področju toliko storil v vseh teh treh podatkih. Pod nekatere ste dali tudi svoj glas, recimo na področju normativnih sprememb. Pa bom šel samo na hitro skozi. Zvišali smo kazni za korupcijska kazniva dejanja, podaljšali zastaralne roke za korupcijska kazniva dejanja z 10 na 20 let, okrepili učinkovitost pregona davčnih zatajitev in zlorab notranjih informacij. Ta teden ste potrdili spremembo naklepa v zvezi s storitvijo kaznivega dejanja zlorabe položaja ali zastopanja pri gospodarski dejavnosti, omejili smo možnost zlorabe instituta odpusta obveznost v okviru osebnih stečajev, odpravili smo zakonske ovire za dodelitev strokovnjakov s posebnimi znanji na specializirano državno tožilstvo, določili smo strožje pogoje za odlok nastopa zaporne kazni iz zdravstvenih razlogov, sprejeli številne ukrepe za razbremenitev sodišč administrativnih opravil in bolj enakomerno obremenitev sodnikov na okrajnih sodiščih. Pred vami bodo še letos, najbrž še pred počitnicami ali pa takoj jeseni, obširne spremembe kazenskega postopka, ki med drugim vsebuje tudi predloge, ki jih je vaša komisija dala notri glede dostopa do bančnih skrivnosti, širjenja kataloga kaznivih dejanj, za katere so možne uporabe določenih posebnih preiskovalnih ukrepov. Zaostrujemo pogoje za neupravičene odsotnosti na glavnih obravnavah, učinkovitejše vročanje sodnih pisanj, omejujemo dolgotrajne sodne preiskave in o tem se bomo lahko pogovarjali, kot rečeno, ko bo zadeva zrela oziroma saj je že zrela, je že v parlamentarnem postopku. Glede kadrovskih in organizacijskih ukrepov, to je tista druga stvar. Nobena vlada še ni zaprisegla toliko novih državnih tožilcev in tožilk, kolikor jih je ta. 15. 9. 2015 je zapriseglo 30 novih tožilcev. Kar pomeni 15 % povečanje na kadrovskem področju od začetka leta 2015. Specializirano državno tožilstvo ima prvič specializiran oddelek za civilno konfiskacijo in je popolno popolnjen. Prejšnje leto je Ministrstvo za pravosodje iz lastnih kadrovskih kvot, lastnim ljudem smo se odpovedali zato, da smo kvote odstopili, da smo pet kvot odstopili Vrhovnemu državnemu tožilstvu za zaposlitev petih novih analitikov. Niso jih sprovedli. Upam, da bo nov generalni državni tožilec to znal izkoristiti. Verjamem, da bo. Trenutno je v teku največja investicija v posodobitev informacijske opreme tožilcev od osamosvojitve dalje. Sliši se malo, ampak saj veste, tudi tožilcev ni veliko. v začetku maja 2017 je tožilstvo prejelo 130 novih prenosnih računalnikov, do konca leta pa bomo dobavili še 525 novih osebnih računalnikov s povsem novo programsko opremo. V organizaciji Centra za izobraževanje v pravosodju se je prvič lansko leto na mojo izrecno zahtevo začel izvajati osredotočen niz seminarjev in delavnic na področju gospodarske kriminalitete, prej to preprosto ni bilo na dnevnem redu. Zakaj – so različna vprašanja, ker tudi z vidika [[…]]no, saj. Bili smo na študijskih obiskih v Avstriji, na Islandiji, kot tudi veste. Kakorkoli, če skrajšam. Jaz nisem zadovoljen s tem, kako stvari stojijo na tem področju, veste, kako se počasi ta ladja obrača, trudimo se in se bomo še naprej, lahko bi bili kje tudi boljši, se strinjam. Hvala.
Dr. Anže Logar, želite besedo za dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa. Tistih 35 računalnikov, ki ste jih dostavili, verjetno bo pomagalo, ampak moje vprašanje ni bilo namenjeno kritiki dela pravosodnega ministrstva. V koalicijski pogodbi imate, mislim da, zapisano nekako tako, neizprosen boj ali pa preganjanja krivcev za nastanek bančne luknje. Mi smo temeljito prečesali portfelje slovenskih bank in ugotovili, da se je tam dogajal resen kriminal, da so se tam dogajala oškodovanja, financiranja tudi kriminalnih združb in tako naprej in v neki normalni družbi se takšna dejanja sankcionira. To se je sankcioniralo na Islandiji, sankcioniralo se je še kje drugje in sankcionirati se mora tudi v Sloveniji, če hočemo ohraniti zaupanje v pravno državo. Glejte, mi smo na zaslišanjih zaslišali priče, ki so kot direktorji posameznih bank neposredno odgovorni za oškodovanje davkoplačevalcev preko 100 milijonov evrov, preko 100 milijonov evrov, pa z dotičnimi osebami kriminalisti niso opravili še niti razgovora. Ko smo imeli pa tu neko afero Snegec snegec v enem posnetku na YouTubu, je pa kolegico Anjo Bah kriminalist v enem tednu kasneje, ko je bilo objavljeno na YouTubu, poklical na pogovor. Zdaj imamo na nek način banalno zadevo in realno zadevo, pa sta, bi lahko rekli, dve obliki pregona. Tam, kjer so res odtekali milijoni, se zadeve zelo počasi premikajo. Tam, kjer so pa neke minorne zadeve, je pa pravna država izredno aktualna. In drži, naklep, 240. člen, tudi jaz sem ga podprl, eventualni naklep, sprememba, kar bo seveda veljalo zgolj vnaprej. In če bo veljalo zgolj vnaprej, jaz upam, da to ne bo postal izgovor, da je ravno to dokaz, da se pod prejšnjo zakonodajo ni dalo obsoditi. Da bi se temu izognili, je tudi preiskovalna komisija predlagala v sklepih delnega poročila ustanovitev specializiranega sodišča. En predlog, ki smo ga dali v zvezi z novelo ZUKSB, 33.člen, avtentična razlaga, je Ministrstvo za finance upoštevalo in smo ravno v tem tednu podprli. [[izklop mikrofona]]
Minister Klemenčič, imate besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz mislim, da bi se midva lahko, če bi olupila to čebulo, kot jaz rečem, pa če ne bi bilo z vaše strani teh političnih zadržkov, tudi normalno pogovarjala. Ne morete vi reči, tistih 35 računalnikov bo pomagalo, če je računalnikov skupaj 655. A veste, to ni pošteno. To je prva stvar. Druga stvar je. Me veseli, da ste podprli spremembo naklepa. In strinjam se, da bi bil pregon najbrž tudi drugačen, če bi to bilo urejeno drugače že od začetka. Kazenski zakonik je pa sprejela vaša vlada, 2008 je prišlo to noter. Vem, takrat še ni bilo mogoče, verjamem, da to ni bilo zlonamerno. Ampak dejstvo je, da je ta rešitev, ki je drugačna od islandske, ki je drugačna od nemške, prišla noter takrat pod ministrom Šturmom in pod vlado Janeza Janše. In seveda to, kar smo mi popravili, lahko velja za nazaj. Specializirano sodišče, jaz se z vami strinjam, že dolgo časa o njem govorimo, pa ne samo, da govorimo, tudi delamo na tem, ampak tukaj se boste pa morali strinjati, mi lahko sprejmemo jutri na nujni seji, da bo specializirano sodišče, da pač mora obstajati. Če ne bo zelo dobro domišljeno in pripravljeno, če ne bo zelo dobro določeno, kaj se zgodi v primerih, ki so trenutno pred specializiranimi oddelki, bomo naredili absolutno več škode kot koristi. Da lahko govorimo o specializiranem sodišču, morajo obstajati kadrovski in materialni pogoji, in te zagotavljamo, v proračunu smo to zagotovili. Zdaj z Vrhovnim sodiščem delamo na tem, kako določiti prehodne določbe, da ne bodo tisti primeri, ki so zdaj v teku, kar razumete [[…]]saj se zavedate, sprememba Senata, ker zdaj pa toliko časa delate tudi na tej preiskovalni komisiji, da veste, kako postopki tečejo. To mora biti domišljeno. Jaz upam, da bom to še tudi dočakal. Kar se pa tiče prioritet in tega, kdo je kdo zaslišan, kdaj pa tako naprej, pa mislim, da bi se celo večkrat strinjala, kot na prvi pogled zgleda, ampak tega ne morete vi usmerjati, tega ne morem jaz usmerjati. To se sprašujemo, ko imamo tukaj v državnem zboru razpravo o poročilih organov odkrivanja in pregona. Hvala.
Gospod Marko Ferluga bo postavil poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav ministrici in ministroma! Zasledil sem podatek, ki mogoče kaže na neko diskrepanco pri tem razumevanju, in sicer da dva nezaposlena, recimo mož in žena, ki imata dva otroka, dobita nekako socialno podporo v višini tisoč 800 evrov neto, medtem ko imamo pri dveh zaposlenih z dvema otrokoma, z minimalno plačo tak absurd, da dobijo manj. Pa me zanima: Ali ta podatek pri tem prejemanju socialnih transferjev drži in ali je nekako časovno omejen? Zakaj to sprašujem? Obstaja namreč bojazen, da dejansko s tem nekako tudi sama država podpira bolj tiste, ki ne želijo aktivno iskati zaposlitve. In obstaja en strah, da ti ljudje, ki dobivajo relativno veliko socialno podporo – pa ne mi zameriti, nisem proti socialnim podporam, nisem, se pravi, takšen, kot je bil moj kolega, ultra socialist gospod Kordiš, ampak mislim, da sem dokaj zmeren pri teh zadevah. To me zanima: Ali se razmišlja, da bi to diskrepanco med temi, ki so zaposlenimi in dobijo minimalno plačo, in temi, ki niso zaposleni, se pravi brezposelnimi, ki dobivajo to, to razliko nekako zmanjšali? In druga zadeva, ki me zanima: Ali se razmišlja v tej smeri, da bi se, ko da država ta denar, zahtevalo, v navednicah zahtevalo, od teh, ki dobijo to, da nekako državi vračajo s tem, da pomagajo na primer v domu upokojencev, pri urejanju javnih površin ali kaj podobnega? Ali je o tem neko razmišljanje na ministrstvu, se pravi, da na nek način vrnejo vsaj nek delež državi, državljanom. Se pa verjetno oba strinjava, da je treba spremeniti razmišljanje pri podeljevanju teh podpor, da je nekako optimalno za vse deležnike v tem procesu, tako da pri plačanem delu in neplačanem delu ne bi bilo prevelike razlike. Mislim, da se tu strinjamo. Gre pa za to, da ne sme obveljati ugotovitev, da se ne splača delati, ker se dobi podporo. Hvala.
Ministrica dr. Anja Kopač Mrak, imate besedo. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani poslanec Marko Ferluga, hvala za vprašanje. Danes imam nek paket na temo socialnih pomoči in znotraj tega podobno pri vseh treh odgovarjam. Bom zdaj začela z malce drugačnega konca. Tako kot smo prej videli, se problematizira višina minimalnega dohodka, ki je osnovana na izračunu življenjskih stroškov, na košarici nujnih življenjskih stroškov, ki se potem delijo na kratkočasne, kjer so vštete nujne življenjske potrebščine. Če gre pa za to, da dlje časa ne morem delati, torej za posameznike, ki so nezmožni za delo, se pa v tej košarici upošteva tudi izraba pohištva in druge bolj stalne dobrine, če tako rečem. To je metodologija, ki je popolnoma v pristojnosti ekonomistov, ki to izračunavajo. In to je bila osnova za izračun minimalnega dohodka. Minimalni dohodek je pa potem osnova za izračun denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka. In ti so najbolj osnovni, ko pravite socialna podpora. Medtem ko tisto, kar ste prej izpostavili, je pa vprašanje družine, kjer se pa meša ne samo socialna podpora, ampak gre za družinsko politiko. In zelo pomemben transfer, ki ga družina dobi, ki ga dobi v različni višini, glede na to, s koliko dohodka razpolaga, je predvsem otroški dodatek. Otroški dodatek je v bistvu tisto, s čimer zmanjšujemo tveganje revščine otrok, ki se v osnovi veže na izhodišče družine. In tu smo dejansko med bolj uspešnimi državami, čeprav se nam je tudi v krizi, moramo priznati, povečal delež revščine med otroki, kar je absolutno alarmantno, zato smo tudi v številne spremembe šli, da smo enostarševske družine drugače obravnavali in podobno. V teoriji je absolutno vedno tako, da sledimo minimalnim življenjskim stroškom na eni strani in na drugi strani delu. Torej, da se mora v osnovi izplačati delo in ne more nekdo biti na boljšem s socialno pomočjo in drugimi transferji, kot je tisto, kar se dobi iz dohodka iz dela. In tu pridemo do vprašanja gospodarstva, tistega, kar vedno pravim, dodane vrednosti gospodarstva, in vprašanje povprečne plače, to je osnovno, in potem glede na to tudi določanje s strani države regulacije minimalne plače in tu smo vse blizu 300 evrov, 600 evrov, tisoč evrov. Pri čemer morate upoštevati, da sta dve tretjini zaposlenih pod povprečno plačo v Republiki Sloveniji, ki znaša neto tisoč 50 evrov. Torej, dve tretjini zaposlenih imajo med 614 evrov in tisoč 50 evrov. Potem pa tu znotraj regulirati, koliko je otroškega dodatka, in predvsem upoštevati, če gre za družino, ki ima več otrok in nimajo dohodka, dobijo za vsakega otroka 120 evrov. Seveda tega ne moreš primerjati s tistim, ki dela in ne dela. Tako se tu znotraj najbolj približajo, so majhne razlike med družino, ki je brezposelna, in družino, ki dela, predvsem pri družinah, ki imajo več otrok, zaradi tega, ker otroški dodatek v vrednosti 120 evrov najbolj vpliva na to. Ampak če pogledamo družino z dvema otrokoma, je razlika med tistima, ki prejemata minimalno plačo in hkrati uveljavljata vse možne transferje, ker oni imajo pravico tudi do tega, in subvencija razpolaga s 417,69 evra več dohodka kot družini, v kateri sta oba starša brezposelna in uveljavljata vse pravice in olajšave, ki so jim na razpolago. Pri teh izračunih pa ni upoštevana možnost subvencij najemnine, ki jo nekdo prejema, če je upravičen. Torej razlike je nekaj, je pa seveda vprašanje, če je delo na črno in vse to, kar je, ampak to so neke nelegalne prakse, ki so stvar nadzora. Jaz vedno pravim, da je treba gledati tudi vlogo vsake posamezne institucije in predvsem razpoložljiv dohodek s strani FURS in drugih institucij. Dejansko vsi strokovnjaki ugotavljajo, da s samo pasivno socialno politiko, torej transferno politiko ne moremo iti višji zaradi, stanja na trgu dela. Zato so tako pomembni socialna aktivacija in programi socialne aktivacije, ki v bistvu daje ljudem možnost, da jih spodbudijo k temu, da se spreminja odnos do dela, dajo pa te snovne socialne in zaposlitvene kompetence, da jih bomo lahko približali v programe aktivne politike zaposlovanja. Znotraj tega zelo veliko razmišljamo tudi o možnih izhodih, torej ko bo nekdo 11 mesecev vključen v dolgotrajni program socialne aktivacije, kam potem, možnosti zaposlitve. Razmišljamo tudi o prilagoditvi obstoječih javnih del, da bodo v lokalnem okolju lahko ti ljudje opravljali delo po različnih izvajalcih znotraj javnih zavodov in bo [[izklop mikrofona]]
Gospod Marko Ferluga, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala. Hvala, ministrici, se strinjam. Mislim, da prihajamo vedno bolj na tisto, da bomo enkrat morali začeti vse te dodatke nekako nehati ločevati in jih dati na skupni imenovalec, da bo potem neka velika preglednost. Zdaj se z otroškimi dodatki in vsemi ostalimi socialnimi transferji izgubi fokus. Z vami se tudi strinjam, da je treba to, kar ste nazadnje omenili, dejansko gledati na to, da ljudje, ki bodo dobili socialno pomoč in socialne transferje, začnejo tudi razmišljati in vedeti, da pa nekaj vseeno morajo vrniti državi, v smislu nekega dela na javnih površinah, kot sem povedal, pomoči v domu upokojencev ali pa v zdravstvenih domovih ali kjerkoli, kot nek tak suport, da ta denar ni samoumeven, da se samo tako daje, kot je. Daleč od tega, da naj ne bi dobili te socialne podpore, pa daleč od tega, da si tega ne zaslužijo zaradi teh in drugih razlogov, ampak gre tudi za to, da se potem tudi odnos do dela nekako daje. Ker imamo veliko ljudi, verjetno tudi vam govorijo, da se dejansko eni pripopajo na to socialno pomoč in se jim dobesedno ne splača delati. In jaz bi apeliral na vas, da poskušate temu nekako priti na konec in da pokažemo, da smo neka država, ki ceni delo, in absolutno se ceni tudi socialna pomoč, ko je, ko je in kolikor je potrebno. Toliko z moje strani. Hvala.
Ministrica, imate besedo, izvolite.
Vsekakor bi v idealni situaciji bilo to najbolj primerno. Jaz vedno govorim, da verjamem v solidarnost, ampak naj bi bila ta odgovorna – torej, da bi vsak takrat, ko res ne more, šel po pomoč, ki bi mu bila potem zagotovljena. Ampak, žal takšnih idealnih situaciji ne živimo in po zakonodaji, če pogledamo, je prejemanje denarno socialne pomoči pogojeno s tem, da je posameznik pripravljen sprejeti kakršnokoli delo. Torej ni več varovalke tako, kot je, če prejemaš denarno nadomestilo, si na zavodu za zaposlovanje, kjer je tvoja razpoložljivost za delo, če tako rečem, omejena s primernostjo in ustreznostjo zaposlitve, ki je vezana na tvojo izobrazbo. Ko si ti prejemnik denarno socialne pomoči, moraš sprejeti vsako ponujeno delo. Mi uvajamo zdaj povezavo informacijskih sistemov med zavodom za zaposlovanje in centri za socialno delo, preko socialne aktivacije, da bodo ti podatki dosegljivi. Je pa tudi tukaj veliko razprave, če bi poslušali na primer tudi stališče Fakultete za socialno delo, je vprašanje, do kam ohranjati dostojanstvo ljudi. Tukaj je zelo tanka meja, kjer ta paternalističen odnos države, ko poveš nekomu, ki nima, ki je v stiski, kaj mora vse reševati, kako mu to dostojanstvo ohraniti, hkrati pa ga ne pusti, da v nekih svojih razmerah, kjer se ljudje vedno navadimo na tisto, kar smo in po določenem času nimamo več te svoje, da spreminjamo stvari, kako ga na primeren način spodbuditi, da bo. Tukaj pri socialni aktivaciji imamo številne debate s stroko, ali je primerno, da se pogojuje, da si prejemnik denarno socialne pomoči in če meni tvoj svetovalec, da je zate primerno, da se vključiš v program socialne aktivacije, da to moraš sprejeti, drugače je določena sankcija tudi z vidika denarno socialne pomoči. Tu je bilo v Državnem svetu izrazito stališče izpostavljeno, ko smo imeli to debato, da tega ne bi smelo biti. Moje osebno mnenje je, da spodbuda mora biti, ker enostavno drugače se ljudje težko [[…]], je pa treba držati neko dostojanstvo in tukaj znotraj pustiti tudi v določeni meri diskrecijo, ko gre za primere, ali da je potrebno varstvo. Skratka, treba je opolnomočiti socialne delavce, če tako rečemo, jim dati dovolj časa, da bodo lahko ljudem potem po diskreciji, ampak osnovno pa vsekakor mora biti za delo in država mora ponuditi programe, da bomo te ljudi lahko spravili, ker povečevanje deleža dolgotrajnih prejemnikov DSP je največji problem, če pogledamo ali stopnjo tveganja revščine, tukaj nismo problematični, to pa mene najbolj skrbi. Socialna aktivacija je res en tak pomemben element, ki ga zdaj uvajamo in tudi z reorganizacijo centov in z vsem tem in to povezavo z zavodom, kjer bomo morali storiti korak naprej. Hvala.
Gospod Danijel Krivec bo postavil poslansko vprašanje ministru brez resorja, pristojnemu za Slovence v zamejstvu in po svetu, gospodu Gorazdu Žmavcu. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav ministrici, ministru, kolegicam in kolegom! Verjetno se bo minister z menoj strinjal, da je slovenski jezik zelo pomembno sidro za Slovence tako v zamejstvu kot po svetu in eden od pomembnih faktorjev za ohranjanje slovenstva. Zato ministra sprašujem: Ali držijo informacije, da namerava Avstrija v imenu tako imenovanih reform, ki predvidoma zmanjšujejo slovenistične programe, odpovedati tako slovenistiko na Dunaju kot tudi slovenistiko v Gradcu? Namreč temu tamkajšnji profesorji nasprotujejo. Zdaj, glede na to, da se v zadnjem času kar nekaj stvari na Koroškem spreminja, je mogoče to tudi zelo negativen signal, in glede na to, da s te bili v zadnjem tednu veliko na avstrijskem Koroškem, tudi z vladno delegacijo, me zanima, ali so bili glede tega tudi kakšni razgovori oziroma kakšne so zadnje informacije. Ali se je urad odzval na te informacije v smislu preprečitve takih postopkov? Kot drugo me pa zanima ena zadeva. Glede na to, da je bilo na vaš urad naslovljeno tudi novinarsko vprašanje glede tega s strani tednika Demokracija in da je bil odgovor, naj se obračajo na informacijskega pooblaščenca oziroma naj določena vprašanja izpolnjujejo preko obrazcev informacijske pooblaščenke, se mi zdi, da je to neka čudna praksa, kajti do sedaj so bili novinarji tisti, ki so z ministrstvi normalno komunicirali. Predvsem zato, ker Demokracija veliko piše o zamejski problematiki, je bil ta odgovor s strani urada še toliko bolj nenavaden. Zato me zanima tudi: Ali je to neka nova praksa ministrstva glede tega? Ali je to sploh še neka normalna odzivnost ministrstev, ker gre dejansko za neko dodatno birokracijo? Če si pogledamo obrazec, ki zahteva vpogled v te informacije, je na nek način za novinarje res malo ponižujoč. Tako da, prosim za oba odgovora.
Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani poslanke, poslanci, spoštovana kolegica ministrica! Spoštovani poslanec Danijel Krivec, glede tega vprašanja, ki ste ga naslovili na mene, ali držijo te informacije, da namerava Avstrija v imenu teh reform odpovedati tako slovenistiki na Dunaju kot tudi v Gradcu, vam moram reči, da sicer vprašanje sodi tudi na Ministrstvo za izobraževanje, vendar pa se zavedam, da se oba izredno zavedava tega pomena, kot ste ga tudi uvodoma rekli, da je slovenski jezik za zamejce in Slovence v svetu izrednega pomena, in da je naša politika, da dejansko ohranjamo lektorate, in da je tudi naša politika, da delamo na tem, da gradimo nove lektorate. Tako da gremo po tej poti in se izredno močno držimo te poti. Zaradi tega sem bil toliko bolj senzibilen na to vaše vprašanje in pa tudi na pismo, ki je krožilo, neformalno pismo, da se razmišlja o nekih spremembah, sem tudi zadolžil veleposlanika v Republiki Avstriji gospoda Rahtena. 24. maja je opravil razgovor pri rektorju in prorektorju Dunajske univerze in moram v zadovoljstvo obeh ugotoviti, da je dobil ta odgovor 24. 5. in mi je tudi posredoval ta odgovor, da je rektor, da sta oba zagotovila, da to ne drži, da ostajajo na tej politiki in da zagotavljajo, da slovenistika ostaja na Dunaju, v Gradcu in v Celovcu, da pa je seveda manjši obseg razlog tudi določenih koordinacij in koordinativnosti, ki jih uvajajo znotraj univerze, dejansko stvar notranje organizacije univerze. Naredili bodo pravzaprav vse, da se program izvaja v celoti. Istočasno moram reči, da je bilo na vprašanje, ali je dosedanja lektorica gospa Elizabeta Jenko, ki je poslala neko pismo okoli teh vprašanj, pravzaprav še vedno zaposlena na univerzi. Je, vendar je bila prerazporejena na neko področje didaktike, da pa zdaj poleg nje redno opravlja tudi mesto profesorja gospod Emmerich Kelih, sicer koroški Slovenec, in da tečejo aktivnosti normalno. Istočasno sem jaz, zato mislim, da je to zelo dobro, da smo na to reagirali, in dobro, da smo ta uradni informativni razgovor opravili, da smo dobili to potrditev s strani veleposlanika. Jaz moram reči, da sem zadovoljen, ker sem bil včeraj, predvčerajšnjim na tej 60-letnici slovenske šole skupaj z obema predsednikoma. Tudi tu smo na nek način izrazili zadovoljstvo, da so zelo pomembni ta šolski sistem dvojezičnosti in slovenske gimnazije in da imajo izredno velik pomen tudi lektorati. Zahteval sem pa tudi od Ministrstva za izobraževanje, ker je pač to področje, za katerega je odgovorno, da mi posreduje tudi mnenje. Mi je tudi Brenčičeva odgovorila, da je dejansko bila v stiku z dr. Svetlikom, ki je tudi posredoval pismo 16. 1. na rektorat na Dunaj, in dobil potem tudi 28. 2. odgovor, da tečejo postopki normalno. Tako da jaz mislim, da smo lahko, kar se tega tiče, sorazmerno mirni. Ni pa bilo nič slabo, da smo reagirali. Mislim, da je naša politika, zato tudi vaše vprašanje, čim ste mi tu postavili vprašanje in pa na pismo, ki je tudi krožilo, sem bil na to pozoren in mislim, da je ta reakcija dobra in nam daje pač neko možnost, ker je tudi rektor dal odgovor, da se misli srečati z novim rektorjem univerze v juniju in da bosta nadaljevala te razgovore oziroma te aktivnosti. Sicer pa moram še reči, moja naloga je pa tudi to in imam veliko željo, jaz bom 6. junija na obisku v Bruslju in bom tudi 6. obiskal rektorat in imam tudi srečanje z vodstvom univerze, se pravi širiti to idejo s temi rektorati. Tudi na osnovi lanskoletnega obiska, ki sva ga imela s predsednikom Pahorjem v Argentini, sem jaz potem imel obisk tudi v Sao Paulu, kjer mi danes veleposlanik sporoča, da vodijo aktivnosti okoli tega, da bi naredili vse, da bi se ta univerza v Sao Paulu začela vključevati v možnost, da ustanovi tudi rektorat slovenščine. Kar pa se tiče vprašanja novinarjev, pa jaz moram reči, da smo [[izklop mikrofona]]
Hvala, minister, čas je potekel. Danijel Krivec, imate besedo za dopolnitev odgovora, za zahtevo dopolnitve odgovora. Izvolite.
Ja, najlepša hvala ministru za ta del odgovora. Tudi z odgovorom sem zadovoljen in tudi vesel, da se je zadeva bi rekel pokrenila in da so odgovori s strani obeh univerz pozitivni. Se pravi, da je bila ta informacija mogoče samo neka dezinformacija. Vendar je pomembno, da se tudi na take informacije čim prej odzovemo. Zato me še toliko bolj čudi, da ste na uradu na tak način odreagirali do vprašanja, ki je bilo zastavljeno s strani novinarjev in jih napotili na obrazce, ki obstajajo za to, da se uradno zaprosi za neko informacijo, glede na to, da ste rekli, da je bil že februarja odgovor univerze, ki je govoril o tem, da se ta zadeva rešuje. Namreč ta obrazec zahteva od nekega novinarja, da se na obrazcu opredeli o tem, ali morda že te informacije niso kje javno dostopne, ali je ta objekt sploh zavezanec in tako naprej. Hočem reči, da bi rad slišal vaš odgovor: Ali je to zdaj nova praksa vašega urada, da se morajo novinarji, ki zaprosijo za neko informacijo, v skladu z nekim postopkom, ki ni najbolj običajen za novinarsko stroko, obračati vas ali bo v prihodnje vseeno odprtost vašega urada in posredovanje informacij nekako na nivoju, kot je bilo pred tem?
Izvolite, gospod minister.
Spoštovani poslanec, kar se tiče novinarskih vprašanj, mi smo bili zmeraj odprti, smo odgovorili in odgovarjamo na vsa vprašanja. Mi morda v tistem času še nismo imeli teh jasnih odgovorov in smo dejansko hoteli oziroma je bilo izpostavljeno, naj se bolj opredelita interes in pa vsebina odgovora. Sicer pa mi želimo, da se predvsem pojavljajo vprašanja in odgovori na tematiko, ki je predvsem iz našega področja. Na vsa ta vprašanja bomo tako zdaj kot tudi v bodoče odgovarjali. Kar se pa tiče tega našega vprašanja lektorstva, pa mislim, da gospod Danijel Krivec – se zahvaljujem, da smo si tukaj enotni –,gradimo na tem naprej. Naša politika bo, da gradimo in odpiramo nove lektorate, ker je to lahko ena največja garancija, da dejansko z lektorati zagotavljamo kvaliteto učenja slovenskega jezika. S tem tudi Slovenija lahko postaja večja. Hvala lepa.
Gospod Primož Hainz bo postavil poslansko vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Izvolite, gospod Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav, gospa ministrica Irena Majcen. Na Vrhniki je prišlo do izjemnega dogodka, ki se v bistvu ne bi smel zgoditi. Prišlo je do požara v podjetju Kemis, v katerem sežigajo zelo nevarne odpadke. Prišlo je do požara, prišlo je do gašenja in seveda do ekološke katastrofe, ki bi lahko bila seveda še večja, če ne bi gasilci odlično opravili svoje naloge. Posledice bi lahko bile še veliko hujše, gre pa za hude posledice za zdravje ljudi, gre za zdravje otrok in seveda celotno favno in floro ekološko prizadetega dela občine Vrhnika, ki pa je, kar pa je seveda po svoje tragično, rob Ljubljanske barja, torej rob Nature 2000, in seveda v neposredni bližini parka Ljubljansko barje. Podjetje Kemis je od začetka skrivalo podatke. Trdim, prepričan sem, ne glede na to, kaj govorijo. Nekateri odgovorni organi so blažili informacije in pod tem vplivom blaženja teh informacij sem tudi sam, pred enajstimi dnevi je bil požar, pred enim tednom sem sestavil to vprašanje. Če bi ga danes postavljal, če bi ga danes sestavljal, ker smo pač preložili za teden dni to točko dnevnega reda, bi seveda postavil vprašanje tudi Ministrstvu za obrambo, tudi Ministrstvu za zdravje, tudi Ministrstvu za kmetijstvu, danes pa imam tu vprašanje samo za vas. Zato ne bom postavil tistega vprašanja, ki sem ga takrat postavljal, ampak preprosto, gospa ministrica: Kje smo v tem trenutku? Če nam lahko poveste nekaj osnovnih informacij?
Ministrica, izvolite, imate besedo.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Je ta dogodek na Vrhniki v začetku dogajanja bil predstavljen na podlagi takrat znanih podatkov? S tem se strinjamo, res pa je, da je kasnejše dogajanje pokazalo in Ministrstvo za okolje in prostor je aktiviralo vse svoje razpoložljive sile, da je potrebno pri tem dogodku pomagati in sodelovati, kolikor je v naši pristojnosti. Težave glede podatkov – danes ob štirih je tiskovna konferenca na Vrhnik, in bodo predstavljeni podatki, ki bodo tudi bolj detajlni, kot so bili vsi podatki do sedaj, bodo zadovoljili krajane. Sama na žalost s temi podatki ne razpolagam, ker v samem izvajanju razpolagam samo s podatki, ki jih je 16. 5. 2017 popoldan, to je približno 18 ur po nastanku požara, Agencija Republike Slovenije za okolje in Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in hrano zajela v času od takrat. Šlo je pa predvsem pri Tojnici, torej vodotoku, gre za ugotavljanje onesnaženja vode. Ob samem začetku požara je bila aktivirana enota, to je mobilna enota, imenovana s kratico ELME Inštituta Jožef Štefan. Težko ocenjujem, ali je že v tistem času, ko je ta mobilna enota odvzela vzorce iz potoka Tojnice, le-ta bil kontaminiran ali ne. Nekako je ta kontaminacija maščobnih gošč, oljnih gošč, sama bi rekla, da je to pravzaprav skupek vseh snovi, ki so nastale pri gorenju in bi se pravzaprav morale zaustaviti v bazenih, lovilnih bazenih odpadne vode, torej kdaj natančno je prišlo do zapolnitve te posode in preliv v vodotok, bo mogoče pokazala nadaljnja preiskava. 16. 5. je ta vodotok Tojnica ob prihodu naših služb na teren že bil močno onesnažen, zato se je nemudoma aktivira Direkcija za vode Republike Slovenije. Pozvan je bil koncesionar VGP Drava Ptuj, ki ima koncesijo za čiščenje celinskih voda in preprečevanje onesnaženja vodnih in priobalnih zemljišč. Pripeljala se je ustrezna mehanizacija in vstop v vodo. Čeprav je treba povedati, da je že v tem času s kapacitetami, s kakršnimi so razpolagali, podjetje Kemis samo pristopilo k čiščenju. Ker pa se je na začetku ocenjevalo, da je teh gošč 10 kubičnih metrov, pa se je kasneje ob črpanju izmerilo 70 kubičnih metrov teh gošč, je pravzaprav tudi VGP Drava Ptuj prišel pomagati SVOM, to je Služba za čiščenje obale in morja in sam Hidrotehnik, ki ima koncesijo za upravljanje voda na tem območju. Treba je bilo te maščobne gošče mehansko odstraniti, kar je bilo tudi izvedeno do petka, ko so se napovedale večje padavine. Sama sem si ta vodotok ogledala v četrtek popoldan oziroma proti večeru, takrat so nameščali črpalko z odvodnimi cevmi, da se v primeru večjih padavin naredi obvod ob delu, kjer je bil potok najbolj onesnažen, v približni izmeri 100 kvadratnih metrov. In prav to delo je preprečilo, da potok Tojnica ni onesnažil Ljubljanice, kjer pa bi bil obseg onesnaženja mnogo bolj katastrofalen.
Gospod Primož Hainz, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Gospa ministrica, vem, da je poglavij, o katerih bi lahko tu govorili, veliko in da ne rečem cele ure. Tisto, kar bi posebej podčrtal, je seveda vprašanje zdravja ljudi. Namreč, problem je bil v tem, da so se otroci dva dni že igrali v tistem pesku in so rekli, saj ni nič hudega. Gasilci, bo treba poskrbeti verjetno, so nekateri prizadeti oziroma imajo nekateri lahko posledice in tako naprej. Tudi občani sicer imajo težave. Lahko bi govorili tudi o odgovornosti. Tu seveda moram reči, da Kemis je nedvoumno odgovorno podjetje, torej kot del Gorenja seveda. Odgovorna je po svoje seveda tudi občina. Tudi tisti državni organi, ki so preveč pomirjali. Ampak tisto, kar je bistvo in kar hočem povedati, Vrhnika je občina, ki je imela velike razvojne probleme, ko so ljudje zgubili službo in seveda na nek način tudi moralno identiteto, Industrija usnja Vrhnika in še nekatera druga podjetja. Ampak Vrhnika si je nato ustvarila neko novo identiteto kulturnega in ekološkega centra na tem delu barja. To se jim sedaj sesuva. Sesuva zato, ker so ugotovili, da imajo ne samo Kemiks, imajo tudi Unichem imajo tudi Gramex, imajo Siliko, imajo izjemno močan vojaški radar, ki seveda seva, in seveda tudi bližnji Fenolit v bližnji Borovnici. In seveda na nek način se bo morala pravzaprav država in podjetja predvsem tem ljudem oddolžiti za neko nadomestilo, karkoli, ker tu se jim moralno, identitetno, če hočete, sesuva zgodba lastnega kraja, ki so ga postavili popolnoma na novo. In končam seveda, da se ne bom potem mimo poslovnika oglašal, hotel sem predlagati, da bi imeli razpravo v Državnem zboru ampak, ker pa so medtem kolegi Socialne demokratske stranke sklicali sejo Državnega zbora na to temo [[izklop mikrofona]]
Ministrica za okolje in prostor, gospa Irena Majcen, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala. Strinjam se, da so gasilci v svojih intervencijah naredili največ, kar je bilo v preprečevanju nadaljnjega ali pa še večjega obsega nesreče. Tu jim je samo se za zahvaliti in čestitati. Bilo je aktiviranih veliko enot. Dejstvo pa je, da so tudi udeleženci, ki so izvajali ta čistilna dela v potoku Tojnica, bilo jih je okoli 30, deležni pohvale. Jim izrekam to pohvalo, nesebično so se lotili tega dela, se pa na njih na nek način malo pozabi. Namreč, vsa ta količina 70 kubičnih metrov teh gošč, prelito v Ljubljanico, bi pomenilo, da bi seveda vse te gošče onesnažile ne samo Ljubljanico, Savo in potem naprej vse do izliva. Glede obratovanja v nekih okoljih – tega ne morem komentirati. Dejstvo je, da občinsko politiko vodijo župani in prizadevanja, kakršna občani želijo od svoje občine, so seveda legitimne zahteve, bo pa župan in občinski svet, ki odloča o zadevah, seveda tudi o tem ustrezno odločal. Če govorim o takih objektih, jih je v Sloveniji s pridobljenim okoljevarstvenim dovoljenjem 210. Od tega je 65 objektov, ki so zavezanci tudi po SEVESO direktivi, kjer morajo biti pa dodatno izvedeni ukrepi, da ne pride do podobnih situacij. In v tem delu bo tudi inšpekcija pregledovala podatke, namreč strinjam se z vami, do tega dogodka ne bi smelo priti, če pa že do požara, bi seveda moral biti ustavljen oziroma bi moralo biti gašenje tako uspešno, da do takih razsežnosti ne bi prišlo. Družbeno odgovorno podjetje poskrbi predvsem za preventivo, ki je v današnjem tudi tehnološkem razvoju še kako dosegljiva. Je možno z ustreznimi tehnološkimi rešitvami tak požar tudi preprečiti, zakaj v tem primeru do tega ni prišlo, pa bo pokazala preiskava, ki poteka, zato rezultati preiskave še niso znani. Hvala.
Gospa Marija Bačič, imate besedo, da zahtevate, da zastavite ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič, ki je odsotna, zato vas sprašujem, če želite pisni ali ustni odgovor.
Hvala. Želela bom ustni odgovor, bom potem povedala. Pred letom in pol sem že ministrici postavila vprašanje glede devetletnega izobraževanja, evalvacij in pričakovanj za naprej, zlasti z vidika ocen, prezahtevnosti, preobsežnosti za otroke kot tudi obremenjujoče za starše. Dobila sem odgovor, in sicer da pomen šole ni le učenje, ampak krepitev otrokove rasti, vzgoja, sodelovanje v družbi in tudi sodelovanje v širši skupnosti, torej socializacija. Z vidika zakonodaje temu cilju v minulem letu in pol nismo kaj prida prispevali. Ste pa pred časom, spoštovana ministrica, napovedali spremembe v nacionalnem preverjanju znanja. Nameravate ga uvesti v tretji razred osnovne šole. Ideja sicer ni nova, je pa zlasti najprej med učitelji vzbudila veliko negativnih odzivov. Tu gre predvsem za vprašanje, kolikšno obremenitev otroci v prvi triadi sploh lahko še prenesejo. Prvi razred namreč že dolgo ni več obvezna mala šola, kot je bila to ideja snovalcev devetletke. Pričakovanja so bistveno večja, glede pisanja, glede računanja, četudi, kot je v nedavnem intervjuju poudarila predsednica učiteljskega združenja, otroci še nimajo osvojenih niti osnovnih veščin sodelovanja pri pouku, torej, sedenje pri pouku pri miru, sledenje frontalnemu pouku, nerazvita grafomotorika in še bi lahko naštevala. Pred dnevi pa ste presenetili še z objavo osnutka novele Zakona o osnovni šoli in s predlogi, ki so v preteklosti že bili zavrnjeni in s katerimi bi otroke v prvem razredu obtežili še z obveznim tujim jezikom, v sedmem razredu pa z obveznim drugim jezikom. Menim, da bi morali zasledovati globalni trend po razbremenitvi učencev, po povečanju izbirnosti, tako na tej formalni ravni kot na vsebinski ravni, s posodabljanjem preobsežnih učnih načrtov. S predlogi sprememb Zakona o osnovni šoli stopamo v nasprotno smer. Zato sprašujem: Kakšen je pravzaprav sploh smisel uvajanja novih obremenitev v prvo triado z obveznim nacionalnim preverjanjem znanja? S katerimi analizami lahko to podkrepite? Menim še, da če nekaj dodajamo, je prav, da tudi nekaj odvzamemo. Želim ustni odgovor. Prosim, na naslednji seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Najlepša hvala, to smo si zabeležili. Gospod Jan Škoberne, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Najlepša hvala, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Kot verjetno veste, je Agencija za energijo odobrila dvig cene toplotne energije za oskrbo Šaleške doline, in to za kar 57 % od do letošnjega leta uveljavljene stroškovne cene, ki so jo plačevali prebivalke in prebivalci. To se je zgodilo potem, ko je bilo na mizi v mediaciji med komunalnim podjetjem, mestno občino in Termoelektrarno Šoštanj ter posledično HSE na drugi strani predstavljen preveč, po našem in mojem mnenju pa tudi predvsem po mnenju ljudi iz doline, arbitraren razpon cen za toploto, ki je segal od 14 evrov za gigajoule toplotne energije pa do 26. Cena, ki je bila na koncu sprejeta s strani agencije, je 17 evrov za gigajoule, kar je v odnosu do 26, si predstavljate, nerazumno visoka razlika. Vprašanje, ki ga naslavljam na vas, je: Kako se to lahko sploh zgodi, ob tem da bi v državi morali imeti enoten model določanja cene toplotne energije? In podredno: Ali se vam zdi sprejemljivo, da ne agencija niti Termoelektrarna Šoštanj in posledično Holding Slovenske elektrarne lokalni skupnosti, prebivalkam in prebivalcem, ne želijo razkriti, kako so določali vhodne podatke, kdo je revidiral vhodne podatke, kaj je nabor vključenih stroškov in kako je cena, ki je danes določena, primerljiva s ceno toplotne energije, ki jo ima Toplarna Ljubljana, ki toploto proizvaja namensko, s ceno toplotne energije, ki je v primeru Termoelektrarne Šoštanj stranski produkt? Nas se na nek način sili celo v razmislek o tem, da ob obstoječi termoelektrarni, zato da bomo za ljudi v naši dolini zagotovili razumno ceno toplotne energije, postavimo svojo toplarno, kar je okoljsko popolnoma nerazumno, z vidika stroškov pa ta trenutek edini ukrep, ki ga še lahko naredimo, da na nek način preprečimo, zdi se mi, povsem nerazumen dvig 57 % glede na ceno, ki se plačuje danes. In dovolite, da ob tem dodam še, da je tudi Komisija Državnega sveta, če citiram, izrazila začudenje nad odobritvijo dviga cene toplotne energije. Ob tem opozarja, da ni jasno, na podlagi kakšne metodologije in katerih vhodnih podatkov se je agencija odločila za potrditev tega povišanja, za katerega, da je mera polna, ne moremo niti izvedeti, kakšna je vsebina odločbe in kdo je to presodil. Hvala.
Minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič, imate besedo za odgovor.
Hvala, predsednik, za besedo. Hvala tudi za postavljeno vprašanje, spoštovani poslanec gospod Jan Škoberne. Za ta zakonodajni okvir oblikovanje cen pri daljinskih sistemih za oskrbo toplote je pristojna Agencija za energijo. Pri tem je samostojna, te podlage ji daje Energetski zakon. Te cene toplote so tudi zaradi monopolnih, naravnih monopolov dobaviteljev proizvajalcev toplote v daljinskih sistemih, iz tega razloga tudi regulirane. In ta sistem je izveden preko posebne metodologije, ki jo pripravi Agencija za energijo. In to metodologijo oziroma akt o tej metodologiji je agencija v začetku letošnjega leta tudi pripravila in je tudi vstopil, ta akt, v veljavo. S to metodologijo agencija v bistvu določi izhodiščne cene, ki pa se uporabljajo kot najvišje povprečne cene. Se pravi, agencija s to metodologijo določi nekaj, kar predstavlja nek plafon. Pod tem se morata potem distributer in regulirani proizvajalec s svojimi izračuni za konkretni primer gibati. V tem konkretnem primeru je torej v letošnjem letu prišlo do spremembe in dejansko je agencija k tem spremembam dala soglasje. Na podlagi opozoril, ki smo jih prejeli tako s strani Občine Velenje, tudi z vaše strani, smo potem na ministrstvu že odreagirali in smo posredovali dopis tako dobavitelju toplote kot tudi sami agenciji, da nam predstavijo vse te podrobne izračune oziroma osnove, na podlagi katerih je bila za cena toplote določena. Kajti, kot ste že sami povedali, ta cena mora temeljiti na stroškovni bazi ne pa na kakršnihkoli drugih osnovah. Drži tudi, da je v primeru Velenja ta toplota v pretežni meri seveda odpadna toplota pri proizvodnji električne energije. Gre, lahko rečemo, za nek način veliko soproizvodnjo elektrike in toplote in tukaj so upravičeni stroški verjetno nekako drugačni, na drugačnih osnovah morajo biti izračunani, kot v neki drugačni toplarni, kjer pravzaprav toploto dejansko morajo proizvajati in v ta namen porabljati energent. Tukaj je situacija drugačna. To se mora pa našem prepričanju v končni ceni tudi izraziti in pričakujemo, da bodo ti izračuni te ustrezne podlage tudi utemeljili. Pričakujemo, da bo agencija tukaj tudi opravila svoje delo. Ponavljam še enkrat, je pa za to pristojna izključno agencija, tako je predvideno z zakonom in tukaj je pri tem delu samostojna in neodvisna. Hvala lepa.
Gospod Jan Škoberne, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik, minister. Najlepša hvala za odgovor. Moram poudariti, da me veseli, da se vsaj na tej strani, na vladni strani tokrat prebivalcev Šaleške doline, ne gre samo za Velenje, gre tudi za Šoštanj, vsaj v primeru toplote, ne pušča samih in da vsaj nekdo razume, da v primeru dviga, ki je 57 % verjetno bil nazadnje v času Socialistične federativne republike Jugoslavije in hiperinflacije, poskuša razumeti, da imamo vsaj pravico vedeti. Tisto, kar je pod črto zame ključno, da bomo vsi razumeli, je, in tu vas še enkrat sprašujem, vsaj v treh točkah. Prvič, razkriti je treba vhodne podatke in kdo je revidiral. Razkriti je treba, ali so primerjalno pravični v smislu tega, kar zahteva tudi energetski zakon – enakopravne obravnave in poštenega plačila. In nenazadnje, treba je vsaj na strani Holdinga slovenskih elektrarn upoštevati tudi to, o čemer energetski zakon govori, da mora onesnaževalec plačati in da v tem delu mora tudi okolje sorazmerno reparacijo za škodo, ki jo povzroča, dobiti. Če zaključim povsem preprosto. Mi seveda razumemo, da cene toplotne energije kot je bila do zdaj, verjetno ne bomo več plačevali, ne razumemo pa tega, da je razpon med 11 in 26 lahko brez pojasnila, in tukaj razumem, da imamo podobno stališče in da lahko v bodoče tudi s podporo Vlade pričakujemo, da bo prišlo do konstruktivnega dogovora in do reševanja tega problema, ne pa do enostranske podražitve. Hvala lepa.
Minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala, predsednik, za besedo. Potrjujem, da se tukaj nedvomno strinjamo, tudi ministrstvo pričakuje, da se tukaj razkrijejo. Jaz mislim, da so to podatki, ki so na nek način javnega značaja. Te osnove, kako je cena določena, in ta cena morajo biti določene na stroškovni bazi. Tako da pričakujemo, da se bo to pregledno razkrilo, pokazalo, da bomo lahko tako prebivalci kot mi na ministrstvu bili prepričani, da je cena določena na ustreznih podlagah, ki jih predvideva tudi zakon. Pričakujemo, da bodo tu vsi akterji, tako torej dobavitelj toplote, distributer in na koncu tudi agencija, ki mora to potrditi, te zadeve pregledno prikazala in nas prepričala v ustreznost teh izračunov. Hvala lepa.
Prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Gospod Marko Ferluga, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Hvala za besedo. Pozdrav ministru. Zdaj smo v fazi spreminjanja tega pomorskega zakonika in ostajamo seveda v teh tradicionalnih birokratskih vzorcih razmišljanja, brez neke dodatne vizije prihodnosti. Pred letom dni sem dal že neko pobudo, ki je turistično obarvana in nekako, po mojem mnenju vsaj, v prihodnost naravnana. Moja želja je, da bi ta naša obala, toliko, kolikor jo imamo, postala nek tudi zanimiv podvodni morski safari, če lahko tako rečemo, ali tako s potapljači, kot tudi z drugimi plovili, s fotografiranji. Tukaj je, jaz mislim, še neka dodana vrednost, ki bi jo lahko tudi tržila Slovenija. Konkretno pa je šlo za pobudo pri spremembi 19. člena Pomorskega zakonika, kjer je še vedno tista stara jugoslovanska zakonodaja, kjer ne dovoljuje teh, bom rekel, sodobnih nekih trendov, ki so se sedaj uveljavili v turizmu. Če sem konkreten v teh turističnih podmornicah, to so podmornice za dve osebi, majhne, nekako kot ta dva sedeža pri nas. Naše morje, kot vemo, ima maksimalno globino nekje 30 metrov, 35 je tisti maksimum, tako da jaz tukaj ne vidim nekih problemov. Birokratsko pa je v Pomorskem zakoniku napisano, da nobena podmornica ne sme priti pod vodo oziroma nad vodo. Zdaj to so take malenkosti, ki bi se jih dalo po mojem mnenju, bom rekel, odpraviti. Pobudniki, ki so s strani tudi turizma, so prav tako pridobili s stani Zavoda za varstvo narave izdano soglasje, seveda pod določenimi pogoji, in mi je še toliko bolj težko za razumeti, kako tudi samo ministrstvo ni nekako bolj proaktivno in da nima neke vizije gledanja drugače na te zadeve. Jaz se strinjam, da bo treba omejiti območje, jaz se strinjam, da bo treba narediti neko kontrolo, jaz se strinjam, da je marsikaj tukaj treba definirati, ampak če gledamo v to, da hočemo biti neka turistična velesila, je to eden od takih zelo zanimivih segmentov, ki prinaša tudi dodano vrednost. Jaz mislim, da velja v tej smeri narediti nek napor tudi na ministrstvu, zato apeliram na vas, minister, da poskušate z vašimi strokovnjaki na ministrstvu najti neko solucijo nek kompromis, da poslušamo tudi na ta način postati ena od prvih držav tukaj na Jadranu, ki ima to urejeno. Hvala.
Minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič, imate besedo za odgovor.
Hvala, predsednik, za besedo. Hvala tudi spoštovanemu poslancu gospodu Ferlugi za postavljeno vprašanje. Jaz bi želel uvodoma povedati, da ne gre za nikakršno birokratsko okostenelost na ministrstvu. Se zelo dobro zavedamo pomena turizma kot gospodarske panoge za razvoj in blagostanje Republike Slovenije in v tej smeri se zelo trudimo, da bi prišlo v Kopru do postavitve potniškega terminala. Tukaj skušamo intenzivno zadeve spraviti v tek ob pomoči in sodelovanju seveda tako same Luke Koper, Mestne občine Koper kot tudi Ministrstvi za gospodarstvo, ki je pristojno za področje turizma. Jaz bi želel uvodoma tudi pojasniti, da je sama pobuda za podvodno plovbo nastajala na podlagi vloge, ki jo je podal tuj ladjar, ki bi želel popestriti aktivnosti potnikov na luksuznih potniških jahtah, to bi želel posebej poudariti, in sicer na način, da potem spušča v teritorialnih vodah v Republiki Sloveniji te svoje potnike v teh majhnih podvodnih plovilih, tako kot ste že omenil, za dve osebi. To pobudo smo na ministrstvu že podrobno in temeljito proučili in glede na ugotovitve in argumente, ki jih bomo v nadaljevanju ponovno razložili in pojasnili, smo se odloči, da se sprememba Pomorskega zakonika na način, da bo dovolili to plovbo podvodnih plovil, v aktualno novelo Pomorskega zakonika ne vključi. Zdaj, zakaj smo prišli do tega zaključka, je ključno seveda zagotavljanje varnosti plovbe in varstva človeških življenj. Če bi namreč želeli te zadeve uvesti, bi morali pri nas izvesti celo vrsto sprememb in okrepitev pristojnih služb, ki bi jih potem lahko kompetentno izvajale nadzor tovrstne plovbe, torej podvodne plovbe s temi podmornicami. Treba bi bilo tako kadrovsko okrepiti samoupravo za pomorstvo, treba bi bilo nabaviti ustrezno opremo za nadzor, ustrezno plovilo, usposobiti ekipe za iskanje in reševanje podvodnih plovil, skratka, kar precej ukrepov, ki bi zahtevali tudi precej finančnih sredstev, da bi se vse to zagotovilo. In zdaj pridemo torej do tega vprašanja, ali bi z omogočanjem tovrstne plovbe, podvodne plovbe, ta sredstva lahko tudi, če že hočemo, ekonomsko upravičili. Ali je torej doprinos tovrstnih dejavnosti, ki jih nek tak zasebni ladjar izvaja, tolikšen, da bi lahko upravičil tovrstne prilagoditve. Želimo na to ključno vprašanje tudi dobiti odgovor, zato pravzaprav na tem mestu kar prosim oziroma dajem pobudo, da se tovrstni pobudnik, ki želi tako dejavnost izvajati, obrne na naše ministrstvo oziroma tudi na Ministrstvo za gospodarstvo in turizem, da bomo torej skupaj preučili, kakšni so ti ugodni učinki na razvoj turistične dejavnosti in na prihodke, ki jih lahko Republika Slovenija iz tega naslova realizira, in ali bi ti povečani prihodki, ta dodana vrednost utemeljevala okrepitev in vzpostavitev teh služb v Republiki Sloveniji. Naj še povem, da smo v okviru te pobude preverjali tudi, kako je to urejeno v drugih evropskih državah. Nismo žal uspeli dobiti prav veliko odgovorov. Lahko povem, recimo, da ima Velika Britanija podvodno plovbo urejeno v celoti tako iz vojaškega kot tudi vseh ostalih vidikov, imajo tudi ustrezne službe. Švedska tega nima urejenega. Prav tako smo dobili informacijo, da to ni urejeno v Grčiji. V sosednji Republiki Hrvaški pa je dovoljeno v izjemnih primerih ob soglasju ministra za obrambo, in sicer izključno v notranjih vodah. Skratka, vsak poseben primer se posebej preuči in izda posebno dovoljenje za tovrstno plovbo. Skratka, vse države, večina držav očitno to zelo omejuje iz že povedanih razlogov. Predlagamo, da res mi to zadevo še enkrat preučimo, vidimo koristi in na podlagi tega [[izklop mikrofona]]
Luka Mesec, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, moje vprašanje se dotika prodaje NLB. Slovenski državni holding naj bi danes predstavil prospekt za privatizacijo NLB in tako bo NLB blizu tega, da postane že druga podržavljena banka, ki bo privatizirana v mandatu Cerarjeve vlade, po mariborski NKBM seveda. Če bo realizirana vaša koalicijska pogodba in pač namere glede bančnega sistema, ob koncu mandata vaše vlade ne bo v Sloveniji več v večinski lasti niti ene komercialne banke niti ne bo ene večje banke v večinski domači lasti. To je zaskrbljujoče zlasti zaradi tega, ker če pogledate presek med evropskim centrom in periferijo, boste videli, da ima, recimo, Nemčija 40 % bančnega sistema v deželni ali pa zadružni lasti, se pravi, gre za neke vrste javne banke, in samo 3 % bančnega sistema je tam v lasti tujih bank, medtem ko je v kakšni Bolgariji slika približno obratna. In Cerarjeva Vlada nas s to svojo odločitvijo glede poslovanja z bankami pelje na provinco. V tem smislu vas zdaj sprašujem naslednje zadeve. Najprej, prisegli ste, da boste delali za blaginjo Slovenije, prosim, če lahko razložite: Kako bo prodaja največje slovenske banke za približno tretjino tega, kar smo porabili za njeno dokapitalizacijo, prispevala k blaginji Slovenije in njenih državljanov? Drugič me zanima: Zakaj je dobro, da se privatizira tako kot NKBM, če bomo dobili povrnjen samo del sredstev? V NKBM smo dobili približno četrtino tega, kar je bilo vloženo v NLB, če številke, ki jih navajajo časopisi, držijo, bo to nekje pri tretjini. In na koncu me zanima: Zakaj Vlada ni zaprosila za zamik prodaje NLB, ki je po naši oceni spet navadna razprodaja? V zadnjih letih smo videli nekaj primerov, predvsem Portugalsko in Italijo, ki so si uspeli v Evropi izpogajati zamik za privatizacijo svojih bank. In pa zadnjič: Ali podpirate možnost, ki jo predvideva zakonodaja, da pred dokončno prodajo o tem odloča Vlada kot skupščina Slovenskega državnega holdinga?
Ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik, in hvala lepa za vprašanje. Najprej bi želela pojasniti, da odločitev za privatizacijo Nove Ljubljanske banke ni odločitev te vlade, ampak je bila zaveza, da se bo 75 % banke manj eno delnico ponovno privatiziralo. To je bila zaveza Vlade ob koncu leta 2013, na podlagi katere je bila odobrena državna pomoč tej konkretni banki v višini milijarde in pol sredstev. Zaradi tega ni primerno primerjati na eni strani bančni sistem Nemčije in na drugi strani trenutno situacijo v Republiki Slovenije, kjer so vse ključne banke bile v letih 2013 oziroma 2014 deležne izdatne državne pomoči, iz česar so izhajale potem tudi posledice. Naj vas spomnim, da v tem trenutku ostaja v državni lasti še vedno 25 in da bo tudi po privatizaciji ostalo v državni lasti še vedno 25 %, tudi Nove Ljubljanske banke, in da je bila leta 2015 v Državnem zboru za to, da se zagotovi ohranitev sistemskega položaja NLB in ohranitev prevladujočega slovenskega vpliva v delovanju banke, sprejeta odločitev o metodi prodaje, to je tako imenovani IPO, ki se razlikuje od metode prodaje, ki je bila uporabljena pri NKBM. Kar se tiče namigovanj oziroma vaših ocen v zvezi s ceno, mislim, da je v tem trenutku preuranjeno špekulirati, kakšna bi cena na trgu lahko bila. Smo pred tem, da banko prvič ponudimo na mednarodnem trgu, in trg je tisti, ki bo v končni fazi ceno določil, zaradi tega so ocene, da bomo dobili povrnjeno tretjino, polovico, četrtino, v bistvu zgolj namigovanja. Ob neposrednih plačilih, ki jih lahko prejmemo za prodajo delnic, je treba upoštevati tudi dividende, ki jih banka prinaša, in posredne učinke. Če se omejim na pretekli primer, pri NKBM je teh posrednih učinkov, ki jih lahko izmerimo vsaj za 350 milijonov v znesku nižjih obresti, ki jih plačujemo za državni dolg, tudi zaradi prodaje NKBM. Podobna situacija je tudi v primeru NLB. Ko govorim o 350 milijonih, govorim o prihranku v 10 letih oziroma za 10-letne obveznice. Verjamem, da je dane zaveze treba spoštovati. Zaradi tega izpolnjevanje tovrstnih zavez šteje enako, kot izpolnjevanje oziroma delovanje v skladu z zakonom in ustavo, in prispeva tudi k dolgoročni blaginji te države. Toliko.
Luka Mesec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo. Rad bi se odzval na par stvari. Pravite, da odločitev za privatizacijo ni odločitev te vlade. Glejte, zaveza Evropski komisiji dopušča implicitno drugo možnost, na katero v Združeni levici opozarjamo že cel mandat. Namreč, odločba se glasi, ali Slovenija proda 75 % minus ena delnica ali pa bo Evropska komisija zanjo prodala hčerinske družbe NLB na Balkanu. In v tem smislu bi s prodajo hčerinskih družb, če pogledamo zadnje dobičke, izgubili približno četrtino vpliva v banki in četrtino dobičkov, ohranili pa bi matico in največjo slovensko banko v slovenskih rokah. Tako, da me zanima: Zakaj niste uporabili te možnosti? In drugo. Prej sem že omenil, da sta se Italija in Portugalska izpogajali za odloge: Zakaj niste česa podobnega poskusili sami? Kar se tiče cene in preuranjenih špekulacij, bom rekel to, cene ne bo določal trg, ceno bo določal pritisk. Pritisk je v tem primeru časoven, potencialni kupci vedo, da bo Slovenija, če bo vztrajala pri zavezi, to banko morala prodati. Zato bo tudi cena ustrezno nižja. In tretje. Ko pravite o posrednih vplivih na državni dolg, poglejte, mi bomo samo s prodajno ceno izgubili verjetno nekje lahko do milijarde evrov, zaradi razlike med vložkom in izkupičkom. Ob tem je treba povedati, da je banka letos samo v prvem tromesečjem ustvarila 82 milijonov evrov dobička, ki se bo zdaj stekal pač v treh četrtinah nekam drugam. Torej je tudi to treba upoštevati v vaš račun. In zadnje, bi vas prosil, da še odgovorite na vprašanje, na katera niste, se pravi predvsem: Ali podpirate možnost, da bi Vlada kot skupščina SDH pred prodajo odločala o dokončni prodaji?
Ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Se opravičujem za pomanjkljiv odgovor. Vsaka inštitucija znotraj SDH, uprava, nadzorni svet in Vlada kot skupščina, imajo svoje pristojnosti. In če bo glede na odločitve uprave in nadzornega sveta potrebno, da Vlada odloča tudi kot skupščina, bo Vlada tudi to odgovornost prevzela. Vendar je po zakonu pristojnost Vlade kot skupščine v bistvu nekje, recimo, zadnja v vrsti. Še enkrat, kar se tiče cene se bojim, da s tovrstnimi razpravami sami pravzaprav najbolj vplivamo na zniževanje cene. Tretje, kar se tiče podružnic v drugih državah jugovzhodne Evrope oziroma Balkana, če želimo ohraniti Novo Ljubljansko banko kot sistemsko banko in kot pomembnega bančnega igralca na trgu jugovzhodne Evrope, kamor po mojem mnenju nedvomno sodi, potem je opcija, da prepustimo možnost prodaje oziroma možnost, da Evropska komisija kot del sankcij proda podružnice v drugih državah, pravzaprav pomeni, da sami uničimo banko, ki jo imenujemo sistemska in pomembna banka in zmanjšamo njeno vrednost ne zgolj za 75 % knjigovodske vrednosti podružnic, ampak za veliko več. Kar se tiče odloga je treba pogledati, v kakšnih okoliščinah in za koliko časa so druge države uspele zagotoviti odlog. Nam je uspelo zagotoviti odlog za eno leto za del prodaje. Treba pa se je zavedati, da, kot sem rekla prej, zaveze je treba spoštovati in samo utemeljeni razlogi lahko vodijo k podaljšanju raznih rokov. Podaljšanje roka za prodajo pomeni tudi podaljšanje zavez, po katerih je banka omejena v svoji dobičkonosnosti. Hvala.
Luka Mesec, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministrice.
Hvala za besedo. Moja ocena je, da je poleg drugega tira, začetka gradnje drugega tira, odločitev o usodi NLB verjetno največja odločitev, ki jo bo ta vlada sprejela in izpeljala do konca tega mandata. Posledice so drastične. Kot sem že prej opisal, ne samo izbuljeni dobički, ne samo izgubljen vpliv na slovenski bančni sistem, ne samo izgubljena možnost transformacije NLB v neko razvojno banko, ki bi podpirala s svojim akumuliranim kapitalom in investicijami tukajšnje gospodarstvo, posledice so, da Slovenija s takimi odločitvami drsi proti evropski periferiji in da bo zaradi takih odločitev čez 10 ali 15 let bolj podobna Bolgariji kot pa kakšni razviti evropski državi. Zato v Združeni levici predlagamo, da se o prodaji NLB, preden se ta zgodi, opravi razprava, da se potencialno pozove Vlado, da podpre strategijo o upravljanju kapitalskih naložb države, v kateri se lahko Slovenskemu državnemu holdingu naloži drugačen mandat glede NLB. In pa drugič, če to ni mogoče, da se enostavno Slovenski državni holding pozove, da se Vlada vsaj izreče o tej verjetno najpomembnejši odločitvi, ki jo bo izpeljala do konca mandata. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v torek 30. 5. 2017 v okviru glasovanj. Miha Kordiš, imate besedo, zastavite vprašanje [[…]]A, pardon, pardon, pardon, označil sem si že, kot da je. Pardon. Gospod Andrej Čuš, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Hvala za besedo, saj ni problema, smo rešili. Spoštovani kolegice, kolegi, spoštovani predstavniki Vlade! V začetku tedna smo poslanci dobili v nekih mapicah v Državni zbor preko interne pošte kolumno bivšega predsednika dr. Drnovška, ki je dejal: »Država mora biti prijazna do vseh in ne samo do nekaterih. Tisti, ki pridejo na oblast, morajo ravnati z njo zelo previdno, z največjo možno odgovornostjo. Državne institucije morajo biti nepristranske in objektivne.« Skratka, nekaj zelo pomembnega je takrat povedal, mogoče tudi vizionarskega, da je videl v prihodnost, kaj se tudi danes dogaja v naši ljubi Sloveniji. Tudi sam, ko hodim po naši ljubi Sloveniji in ko me ljudje sprašujejo, kdaj bo končno Slovenija pravična, kdaj bo Slovenija pravna, kdaj bo Slovenija država enakih možnosti za vse ne glede na to, kako se pišeš, od kod prihajaš, torej s katerega kraja, in koliko imaš v denarnici, menim, da so ta vsa vprašanja na mestu. Ne morem pa seveda mimo zelo pomembne komponente, pravne države. Namreč ljudje v luči nekih zadnjih dogodkov dobijo občutek, da nekdo, ki nekomu napiše kakšno uro v avtošoli, da jo je opravil, pa je v resnici ni opravil, nekdo, ki ukrade 5 žemelj, ali pa po domače kurje tatove preganjamo in so takoj poslani v zapor na dolgoletne zaporne kazni. Na drugi strani pa imamo slovensko, lahko rečemo tranzicijsko elito, ki se izogiba odgovarjanju za svoje prekrške, za svoja kriminalna dejanja, ljudje, ki bi morali zdavnaj sedeti, biti zaprti v zaporu, bančna luknja – 5 milijard evrov smo zmetali denarja, pa se ni nič zgodilo, pravna država ne deluje. In seveda se ljudje upravičeno vprašajo, kje sploh jaz živim. Zato me tudi zanima, gospod minister: Kdaj boste končno poskrbeli, da bo država res pravna država za vse? Sicer nekaj naporov je bilo vloženih, ampak še vedno ocenjujem, da to niti približno ni to in da imamo v Sloveniji neko privilegirano kasto, ki lahko krade, se smeje ljudem v obraz, pa ne bo odgovarjala. Hvala.
Minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič, imate besedo za odgovor.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovani gospod poslanec, poslanke in poslanci! Postavili ste nam vprašanje: »Minister za pravosodje, kdaj boste končno poskrbeli, da bo Slovenija pravna država?« Če bi bilo tako zelo preprosto, verjemite, da bi se na glavo postavil, dal zadnji atom energije od sebe in storil tisto, pa čeprav bi potem izdahnil. Če bi bilo vse odvisno od enega človeka, od enega ministra, pa seveda temu ni tako in tega se zavedamo. Strinjam se s tem, da imamo še veliko za postoriti na področju pravne države. Ne samo ta vlada, ta vlada verjamem, da je storila že mnogo in verjamem, da mnogo še bo. Ampak vsi skupaj, pravna država ni samo stvar pravosodja, ampak se začne tukaj v parlamentu, pri vsaki občini, vsakem okencu, pred katerim koli upravnim sodiščem. In seveda potem tudi na sodiščih in pri organih odkrivanja in pregona. Pa da ne bomo zafilozofirali. Tudi glede tega se strinjam, da ljudje upravičeno pričakujejo večjo aktivnost in boljši izplen, po domače povedano, vsaj v smislu epilogov, tudi pri pregonu najbolj zahtevnih oblik gospodarskega in ekonomskega kriminala. Tudi tukaj je treba priznati, da se stvari premikajo, tudi po mojem ne dovolj hitro, po prepričanju večine ne dovolj hitro, pa vendar se premikajo. Tudi danes popoldan sem hotel reči vašemu poslanskemu kolegu, pa ni več to, ampak poslancu SDS dr. Logarju odgovarjal o tem, kaj je bilo storjeno na področju pregona gospodarskega kriminala in sem te stvari že naštel. Kar se pa tiče tega, kar ste mi tudi zastavili v vprašanju – zastaranje, možnosti izmikanja postopkov in tako naprej. Jaz sem sam večkrat rekel, da je zastaranje najslabši možen izid kateregakoli postopka. Nisem za to, da so vsi obsojeni, da se razumemo, čeprav včasih ljudje hočejo kri, včasih tudi upravičeno, ampak pravica melje počasi. Pomembno pa je, da jo zmelje, in to v katerokoli smer. Najslabše je, če se ta mlin nekje na sredi ustavi. To se je dogajalo v preteklosti in se včasih dogaja tudi danes. Treba pa je povedati, da je danes bistveno manj možnosti, da se te stvari dogajajo danes in mislim, da jih bo bistveno manj. Trije aspekti so, s treh strani se je možno tega problema lotiti. Na eni strani je treba zastaralne roke podaljšati v kazenski zakonodaji dovolj dolgo, da glede na kompleksnost določenih postopkov ti ne zastarajo. To smo storili tudi v tem mandatu. Verjamem celo, da ste celo vi glasovali za spremembe Kazenske zakonika lansko leto, kjer smo za korupcijska kazniva dejanja podaljšali zastaralni rok z 10 na 20 let. Mislim, da ste glasovali. V istem zakonu smo posebej opredelili, da zastaralni rok ne teče ta čas, ko je oseba na begu, ko se aktivno izogiba. In tukaj se je pomembno zmanjšala možnost, da bi se ponovila kakšna zadeva, ki smo ji bili priča v preteklosti. Nato je treba v sistem vgraditi varovalke, ki onemogočajo zlorabe in neupravičeno izostajanje z glavnih obravnav, z nastopa kazni. Tudi celo lex Bavčar, čeprav je bil poimenovan zakon, ki smo ga sprejeli na predlog Ministrstva za pravosodje, pa ne zaradi Bavčarja, ampak navkljub njemu in da se Bavčarji ne bi ponavljali, da se ne bi bilo mogoče neupravičeno izogibati nastopu kazenske sankcije in danes to ni več mogoče. Še vedno pa je tako, da je v okviru kazenskih postopkov veliko nekih ponavljanj, vaj, veliko vračanj s prve stopnje na drugo stopnjo, veliko takšnih in drugačnih zaostankov z glavnih obravnav, bodisi prič bodisi obdolženih, in to smo naslovili v noveli Zakona o kazenskem postopku, ki je že v parlamentu. Verjamem, da bo še letos oziroma mogoče že poleti, če ne prej, pa potem jeseni predmet razprave. Požel je veliko kontroverznosti tudi v medijih, tudi zato v končni fazi verjamem, ker od vseh deležnikov v postopku zahteva več odgovornosti, ker zamejuje možnost zavlačevanja postopkov in tako naprej, in to seveda za sabo potegne določene dvignjene obrvi. Se pravi, da nekaj smo že storili. Mislim, da smo veliko že storili, vsekakor pa bomo še več in trudil se bom, da bom jaz lahko tisti, ki bo rešil problem pravne države, če se na koncu pošalim, kar seveda, kot rečeno, ni tako preprosto. Hvala.
Gospod Andrej Čuš, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Drži, spoštovani gospod minister, seveda se strinjam z vami. Slovenska politika, politiki moramo imeti hrbtenico in nekaj narediti. Zadnjič, ko sem se peljal z redne seje Državnega zbora, sem ravno na enem izmed komercialnih radiev poslušal, ko je nek gospod Bruno dejal, da si politiki ne moremo poškodovati hrbtenice ali pa mod, ker tega bojda nimamo. Glede na to, kar se gre v nekem konkretnem primeru gospoda Bavčarja, o katerem ste tudi govorili, moram povedati, da se strinjam. Tranzicijski tajkuni se mirno sprehajajo po Sloveniji, igrajo košarko, namesto da bi sedeli v zaporu. Kot ste tudi povedali, gospod minister, dejali ste, da bodo v primeru neukrepanja pravne države in nekih organov letele glave. Gospod minister, jaz vas sprašujem 16. junija nekatere zadeve tudi v tem primeru zastarajo. Danes smo 26. maja, torej slabe tri tedne, in poglejte, omenjeni tranzicijski tajkun, čeprav mu je tudi priznati vlogo v osamosvojitvi, se dela iz vseh nas norca. Prepričan sem, da z njim tudi marsikateri politik, ne samo v parlamentu, tudi vladi mogoče občasno igra košarko. Zato, gospod minister, jaz vas prosim, poskrbite, da bo gospod Bavčar odgovarjal za svoja kriminalna dejanja. Tem ljudem, ki pa igrajo z njim košarko, pa jim povejte, da če jim bo manjkal igralec, pridem igrat jaz. Dres že imam, pa še žogo sem prinesel. Tako da prosim, če bo manjkal igralec, povejte, bom šel jaz, gospod Bavčar pa naj odgovarja. Hvala lepa.
No, no. Mislim, da je bil zelo slikovit prikaz, pa recimo da na ta način hočete pred publiko v bistvu nekaj narediti, ampak to res ni najprimernejša zadeva, to vas moram opozoriti. Zato vam izrekam opomin, ker drugače bo publika prepričana, da lahko počnemo karkoli v tem državnem zboru. Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič za dopolnitev odgovora.
Okej. Košarka je moj najljubši šport. Če bi si jaz kaj takšnega privoščil, bi bil vsega živega obdolžen na tem mestu, verjemite. Jaz ne bom poskrbel, da bo Bavčar ali kdorkoli drug kamorkoli šel sedet ali pa kaj takšnega, ker to ni pristojnost nobenega ministra, celo ne kakšnega politkomisarja, tako da to dajmo na stran. Je pa moja dolžnost in odgovornost, da skupaj z Državnim zborom in Vlado vzpostavimo sistem, ki bo tovrstne zlorabe zmanjševal na najnižjo možno raven. In to smo storili. V končni fazi, ne vem, ker ste rekli, da postopek zastara, moram priznati, da ste me spravili nekoliko v zadrego. Ne me narobe razumeti, ni to žalitev, ne vem, ali ste poslušali ta teden novice, namreč sodba v primeru Bavčar je bila sprejeta in je pravnomočna. Ta zadeva ne more več zastarati in ni zastarala. Pa ne zaradi mene, da se razumemo. In tudi nastop kazni, verjamem, da bo izvršen skladno z zakonom, ki je bil sprejet v Državnem zboru. Hvala.
Miha Kordiš, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za obrambo gospe Andreji Katič.
Hvala za besedo, predsedujoči. Moje vprašanje se nanaša na varnost letenja v Slovenski vojski, konkretno na pilote helikopterjev, ki opravljajo dejansko javno koristna dela, prevažajo težke bolnike, rešujejo v gorah in podobno, kar zadeva vsakega prebivalca Slovenije, in zadeva ga neposredno. Vaša maksima, gospa ministrica, pa večjega dela političnega razreda konec koncev je, da pri varnosti ne bi smelo biti pomanjkljivosti. Ampak pomanjkljivosti so. Sindikat pilotov je januarja opozoril na to, da se piloti premalo usposabljajo na simulatorjih. Vi, gospa ministrica, ste februarja na moje vprašanje odgovorili, bom citiral: »Če bi spoštovali veljavne predpise, bi se morale nekatere posadke udeležiti usposabljanja že v januarju.« Konec citata. Obljubili ste, da bo pogodba za usposabljanje podpisana do konca marca. Danes se piše 26. maj, in vi še vedno nimate podpisane pogodbe za usposabljanje za pilote helikopterjev Bell- 412. In to stanje je alarmantno. Vaš državni sekretar Bizjak je sindikatu včeraj odgovoril, da je operativnih samo šest pilotov cougarjev, pa samo 12 pilotov za Bell-412. Kaj to pomeni? To pomeni, da je operativnih manj kot polovica pilotov. Bliža pa se nam poletje, letni čas, ko imamo največ nesreč v gorah. Poleg tega tudi piloti in drugi letalci morajo iti kdaj na dopust, sestavimo vse to skupaj, kaže, da bomo kaj lahko imeli resne probleme. Generalštab in ministrstvo sta že vnaprej vedela, da bo januarja veliko pilotov neoperativnih. Če pa niso vedeli, bi pa konec koncev morali vedeti, in so odgovorni za to. Zato me zanima naslednje: Ali drži podatek o tem, koliko pilotov je operativnih – se pravi samo 6 pilotov cougarjev in 12 pilotov helikopterjev Bell-412? Koliko pilotov helikopterjev Bell-412 je bilo v zadnjih 12 mesecih na urjenju v simulatorjih letenja? Kdo bo odgovarjal za to, da niste pravočasno zagotovili urjenja na simulatorju? Kako boste ukrepali, da se kaj takšnega ne bo ponovilo v prihodnje? Ob tem pa naj dodam, da se mi zdi še posebej škandalozno, da zmanjkuje sredstev za urjenje pilotov helikopterjev v istem času, ko si samo že znotraj vašega resorja privošči Vlada nesprejemljive izdatke, kot je na primer mimo Državnega zbora 23 milijonov nameniti za nabavo faliranih patrij pa 12 milijonov za Natove eskapade in rabote v Latviji in tako naprej. Piloti helikopterjev rešujejo življenja in rešujejo jih doma.
Ministrica za obrambo, gospa Andreja Katič, imate besedo za odgovor.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanec, najprej hvala za vprašanje. Res je, v zvezi z usposabljanjem pilotov helikopterjev smo vam pisno odgovarjali že v mesecu februarju. Navedli smo tudi vse konkretne podatke o številu pilotov, ki so se na simulatorju usposabljali po posameznih letih od leta 2013 naprej. Naj uvodoma tudi povem, da obžalujem, da Sindikatu pilotov z ministrstva nismo pravočasno in v krajšem roku odgovorili na njihova vprašanja. Verjetno tudi zaradi vašega vprašanja smo jim odgovorili včeraj in verjetno ne bi bilo potrebe po dodatnih vprašanjih, če bi imeli boljšo korespondenco. Po zagotovilih Generalštaba Slovenske vojske trenutno stanje operativnosti pilotov Slovenske vojske ne vpliva na izvedbo nalog v okviru izvajanja helikopterske nujne medicinske pomoči in gorskega reševanja. Slovenska vojska skladno z načrti zagotavlja v stalni pripravljenosti en helikopter v 15-minutni pripravljenosti ter enega v 2-urni pripravljenosti. V določenih primerih je Slovenska vojska namesto letalske policijske enote za izvedbo navedenih nalog zagotavljala tudi dva helikopterja v 25-minutni pripravljenosti. Tako so posadke helikopterjev Slovenske vojske v letošnjem letu pri izvedbi teh nalog posredovale 109-krat, od tega 26-krat pri reševanju v gorah, 78-krat so poskrbele za helikoptersko nujno medicinsko pomoč in 5-krat so sodelovale pri gašenju požarov. Pri tem so prepeljale 110 poškodovanih ali obolelih oseb, na pogorišče pa odvrgle 157 tisoč litrov vode in pri tem skupaj naletele 128 ur. Na vaše vprašanje po podatkih Slovenske vojske je v tem trenutku operativnih 6 posadk helikopterjev Bell, to je 12 pilotov, ter tri posadke helikopterjev Cougar – 6 pilotov. Kar se tiče dviga nadaljnje operativnosti, je za usposabljanje pilotov helikopterjev na cougarju zaključen postopek javnega naročila za izvedbo usposabljanja na simulatorju za izvedbo postopkov v sili. S ponudnikom je izdelan in usklajen načrt izvedbe usposabljanja. Prva posadka, ki je bila na tem usposabljanju v tem mesecu, je že končala usposabljanje. Kar se tiče pa javnega naročila za izvedbo usposabljanja simulatorja za izvedbo postopkov v sili za usposabljanje pilotov helikopterjev Bell pa javno naročilo še poteka, saj je neizbrani ponudnik vložil zahtevo za revizijo, na to pa Ministrstvo za obrambo nima žal nobenega vpliva. Zagotavljanje varnosti pilotov kot tudi vseh ostalih pripadnikov Slovenske vojske je bila in bo tudi v bodoče moja prva prioriteta. Generalštab Slovenske vojske zagotavlja, da piloti helikopterjev, ki ne izpolnjujejo vseh predpisanih zahtev in pogojev, med katerimi je tudi ustrezno usposabljanje na simulatorjih, ne izvajajo operativnih nalog in na njih tudi niso razporejeni. Ob upoštevanju takšnega zagotovila s strani Generalštaba Slovenske vojske je irelevantno vprašanje, kako naj ukrepa pilot, če bi bil razporejen na izvajanje operativnih nalog reševanja v gorah ali na HMNP, pa ne bi imel veljavnega usposobljanja na simulatorju, saj do tega ne bi smelo in ne sme priti. Pri tem pa je treba še enkrat povedati, da piloti, ki nimajo operativnega statusa, pa izvajajo lastno usposabljanje in na ta način tudi vzdržujejo najmanj dosežen nivo usposabljanj. Kar se tiče usposabljanj pilotov, sem imela posebej sestanek tudi s predstavniki sindikata, v katerega so vključeni piloti. Povedali so mi, da je po njihovem mnenju največji problem v tem, da se načrt za izvedbo usposabljanj in izobraževanj vseh pripravlja skupaj in v letošnjem letu je žal bil šele konec prve tretjine meni posredovan v potrditev. O tem sem govorila z načelnikom Generalštaba Slovenske vojske in povedala, da pričakujem, da bo za prihodnje leto načrt usposabljanj in izobraževanj pripravljen in potrjen v letošnjem letu za naslednje leto, tako da ne bi prišlo do tega, da se v bistvu določena usposabljanja potem zamikajo. V svojem vprašanju, ki nam je bilo posredovano, ste spraševali tudi glede bodočega razvoja letalske komponente in povedala bi samo to, da bomo o tem podrobneje govorili tudi v novi resoluciji o splošnem dolgoročnem programu in opremljanju Slovenske vojske do leta 2030 in v novem srednjeročnem obrambnem programu za obdobje 2018–2023, katerega pripravo načrtujemo za drugo polovico letošnjega leta in v sklopu vseh ostalih komponent bomo tudi to komponento celovito obravnavali tako v nacionalnih okvirih kot tudi v okviru zavezništva. Zanikala bi to, kar ste povedali, da gre 23 milijonov letos za patrije. Prvo kar je, postopki dogovarjanja za bodoče obdobje v okviru cilja zmogljivosti še niso potrjeni, bodo predvideni na junijskem ministerialu. Letošnja sredstva pa so namenjena večinoma za streliva, za vzdrževanje, za uniforme, zaščitne opreme, nekaj tudi nove opreme, kar 7 milijonov sredstev od tega bo namenjenih za vzdrževanje, od tega večino za helikopterje. Nikakor ne moremo, niti ne smemo trenutno še nabavljati ne 6-kolesnikov, ne 8-kolesnikov, ker je procedura zelo zahtevna in trenutno smo šele v fazi priprave potrebne investicijske dokumentacije. Hvala.
Miha Kordiš imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo. Saj to je bila samo stvar v zvezi z nabavami, patrijami. To povem za primerjavo, kam se daje denar, pa kam se ne daje denarja. Stvar je pa naslednja, da je Vlada 11. maja našla teh 24,3 milijona evrov. Ali se je to že zrealiziralo ali se še ni zrealiziralo, je manj pomembno. Dejstvo je, da ko je treba vlagati v Natovo staro železo, se finance najdejo, potem imamo pa tukaj vprašanje pilotov helikopterjev, recimo, ki opravljajo transport težkih bolnikov, rešujejo v gorah in podobno, kjer imamo pa na delu še vedno varčevalne ukrepe in zadeve ne gredo tako, kot bi morale. Ampak ste mi precej korektno odgovorili. Me pa samo zanima še, kdo bo odgovarjal. Zagotovo mora biti nekdo odgovoren za to, da ni bilo pravočasno zagotovljenega urjenja na simulatorju. To bi se vse moralo zgoditi že januarja, sami ste rekli. Kdaj se je to zgodilo potem za caugarja? Marca, aprila, to je šlo že v tek. No, kar se tiče pa za Bell-412 pa pogodba sploh še ni podpisana. Tukaj nam nastaja ena zelo velika luknja, ki je ne bi smelo biti.
Ministrica za obrambo gospa Andreja Katič, imate besedo za dopolnite odgovora.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani poslanec! Kot sem povedala, večji del teh sredstev, ki bo namenjen za vzdrževanje, govorim o teh dodatnih 23 milijonih evrov, ki jih je Vlada namenila za Slovensko vojsko, kar se tiče vzdrževanja, bo namenjen tudi vzdrževanju za helikopterje in tudi za ostale zrakoplove. Kar se tiče samega javnega razpisa, sem povedala, da smo začeli s postopkom, vendar ker se je neizbrani ponudnik pritožil, na to ministrstvo nima vpliva in je treba postopek pravzaprav končati. Strinjam pa se, in takšen je bil tudi moj razgovor z načelnikom Generalštaba Slovenske vojske, da začnejo pravočasno postopke, da tudi če pride med letom do sprememb, je lažje pripraviti načrt prej, tako da so potem tudi vsi s tem seznanjeni, in ga med letom po potrebi dopolnjevati. Tako pričakujem v letošnjem letu načrt usposabljanj in izobraževanj za prihodnje leto.
Gospod Matjaž Nemec, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici brez resorja, pristojni za razvoj, strateške projekte in kohezijo, gospe Alenki Smerkolj, ki je opravičeno odsotna, zato vas sprašujem, ali želite ustni ali pisni odgovor.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prosil bi za ustni odgovor na prihodnji seji. Dotaknil se bom pa projekta Interreg, ki je skupna iniciativa Evropskega sklada za regionalni razvoj, ki financira projekte za sodelovanje med regijami Evropske unije s ciljem večje gospodarske in socialne kohezije, s spodbujanjem čezmejnega sodelovanja, meddržavnega in regijskega sodelovanja in uravnoteženega razvoja ozemlja. Posebne pozornosti so deležne periferne regije, ki ležijo ob mejah Evropske unije. Programsko območje, ki se razprostira nad 30 tisoč kvadratnih metrih, ima več kot 5,5 milijona prebivalcev in vključuje s slovenske strani regije, kot so: Goriška, Gorenjska, Obalno-kraška ter na osnovi klavzule fleksibilnosti še Osrednjeslovensko in Notranjsko-kraško statistično regijo. Moje vprašanje ministrici pa je, po podatkih, ki jih imam, na razpisu v letošnjem letu je večina sredstev namenjena za Ljubljano, za mesto Ljubljana. Govorimo o tem, da izhajamo iz sistema financiranja obmejnih regij, tako gorenjski del, severnoprimorski, južnoprimorski del. V tem primeru, ko govorimo o Interregu Italija-Slovenija, bo pa skoraj 50 % denarja, pridobljenega iz evropskih sredstev, šlo v Ljubljano. Sam ocenjujem, da je to dobro do neke mere, če ne bi šlo za to, da jemljemo tistim regijam, katerim so ta sredstva v osnovi namenjena. Zato me zanima, gospod predsednik: Kakšno je stališče ministrice, ob tem da so sredstva, ki so v osnovi namenjena za čezmejno sodelovanje, v tem primeru med Italijo in Republiko Slovenijo, romala ali bodo romala v Ljubljano? Seveda Ljubljana ima kot center zelo močne institucije, kot so Kemijski institut ali pa Institut Jožef Stefan. Ampak kako lahko, bom rekel, obmejni pas konkurira tako močnim institucijam. Tukaj opozarjam, da gremo v smer, ko nas bo bolela glava, in ne zdi se mi pravično, da jemljemo tistim, katerim so ta sredstva namenjena. Hvala lepa.
Prejeli boste ustni odgovor na naslednji seji. Upam, da bodo vsi pogoji za to. Ministricam in ministrom se zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali v torek, 30. 5. 2017, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Poslanke in poslance prosim, da iz dvorane odnesete vsa gradiva, ker bodo v ponedeljek dvorano Državnega zbora obiskali udeleženci otroškega parlamenta. Prekinjam 30. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 30. 5. 2017, ob 10. uri.