Comencem la sessió. La llista de preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier, i, d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí, a les deu del matí, aproximadament. Un cop s'hagin substanciat, i abans del debat i votació de la proposta de tramita..., abans, però, deia, abans de substanciar les preguntes, farem el debat i votació de la proposta de tramitació en lectura única davant del Ple de la Proposició de llei de modificació de la Llei 13/2006, de prestacions socials de caràcter econòmic, que figura com a punt número 4 de l'ordre del dia i que serà el primer. Abans de passar a aquest punt, per això, els faig avinent que, d'acord amb l'article 95 del Reglament, el diputat Ferran Pedret, amb motiu de permís de paternitat, ha delegat el seu vot per aquesta sessió plenària en la diputada Eva Granados, portaveu del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, i, així mateix, que la diputada María del Camino Fernández Riol ha delegat el seu vot en la diputada Lorena Roldán, portaveu del Grup Parlamentari de Ciutadans. També els recordo que el diputat Raül Romeva ha designat el diputat Sergi Sabrià, del Grup Parlamentari Republicà, perquè exerceixi els seus drets parlamentaris. [[Proposició de llei de modificació de la Llei 13/2006, de prestacions socials de caràcter econòmic]] [[202-00054/12]] Passem, doncs, a aquest quart punt de l'ordre del dia, que substanciarem en primer lloc, que és el debat i votació de la proposta de tramitació, directament i en lectura única davant del Ple, de la Proposició de llei de modificació de la Llei 13/2006, de prestacions socials de caràcter econòmic. El Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem va sol·licitar la tramitació en lectura única d'aquesta iniciativa legislativa, d'acord amb l'article 138.2 del Reglament. D'acord amb el criteri de la Junta de Portaveus del passat 3 de juny, se seguirà el procediment que va establir la Mesa al seu dia per aquest tipus de debat. Per tant, procedirem primerament a fer un primer debat i votació perquè el Ple acordi, si escau, la tramitació de la proposició de llei pel procediment de lectura única. Els recordo que el debat ha de girar entorn d'aquest supòsit, és a dir, del supòsit habilitant de l'article 138.1, del Reglament, i de la valoració general del text, l'oportunitat, els principis i els criteris que informen la proposta seguint les regles del debat de totalitat. En aquest primer debat, s'ha de donar un torn de deu minuts a cada grup..., al grup proposant, en aquest cas –perdó–, i de cinc minuts a cada grup parlamentari, a la resta de grups parlamentaris, i, òbviament, dos minuts i mig als subgrups. Per tant, en primer lloc té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, i per un temps màxim de deu minuts, la diputada senyora Marta Ribas. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia. Quants de vostès tenen fills de divuit anys o d'edat pròxima als divuit anys, o filles, i creuen que tenen les condicions per poder tenir ara mateix una vida independent, per emancipar-se al fer els divuit anys, i ser absolutament autònoms econòmicament sense cap tipus d'ajuda? Si a vostès els pot costar imaginar-s'ho, amb nois o noies criats en un entorn familiar més o menys estructurat, amb una vida que pot haver estat emocionalment estable, amb opcions d'educació i de formació estàndards, imaginin-se com ha de ser per un noi o per una noia que parteix amb molts més desavantatges. Som un dels països d'Europa i del món amb una edat d'emancipació més tardana; un país on una persona amb trenta anys és considerada jove. Però a la majoria dels i les joves extutelats els llancem al buit d'haver-se d'espavilar sols el dia que bufen les espelmes dels divuit anys. Parlem de joves en una situació de vulnerabilitat especial, perquè normalment no disposen de suport familiar, no disposen de recursos per fer aquest procés de transició a la vida adulta; d'un col·lectiu que presenta un alt risc d'exclusió social i econòmica, com s'ha destacat en diferents estudis, tant a Catalunya com a l'àmbit europeu. I els aboquem o bé a retornar a aquells entorns desestructurats i negatius dels quals l'Administració els ha retirat, quan tenen aquest entorn familiar, o bé a anar al carrer directament a buscar-se la vida, i actualment, en molts casos, sense una situació ni tan sols d'un permís de treball regulat. Les conseqüències de no evitar aquestes situacions amb polítiques públiques, serveis i recursos, les estem vivint ja als nostres carrers cada dia. Avui, un terç de les persones sense sostre a Barcelona són joves, bàsicament extutelats; s'ha hagut de crear fins i tot un centre específic per aquest tipus de persones sense llar. A Catalunya, existeix des de fa molts anys una prestació econòmica i un pla de suport educatiu, legal, psicològic, pels i les joves extutelats; és una mesura, és una prestació econòmica de suport, de pla tutelat dirigit, que va ser pionera i molt interessant en el seu moment..., però que requereix ara adaptar-ho a la realitat. I aquest és l'objectiu d'aquesta proposició de llei que defensem Catalunya en Comú Podem, perquè pugui ser debatuda de forma..., al més ràpidament possible, i per tant per lectura única, en aquest Ple. La llei a la qual els faig referència, i que recull aquesta prestació, és la Llei 13/2006, de 27 de juliol –del 2006, estem parlant. És una llei de prestacions socials de caràcter econòmic que va crear, com els deia, un dret subjectiu de caràcter temporal equivalent a l'IRSC per atendre situacions de necessitat dels joves que han estat tutelats per l'Administració. Aquesta prestació s'aplica des dels divuit anys, des que surten del sistema de protecció a la infància, i fins que en compleixen vint-i-un, com a màxim. I es reconeix bàsicament pels nois i noies que hagin estat tutelats durant un període de, com a mínim, tres anys, que segueixin voluntàriament un programa d'inserció i que visquin de manera autònoma fora del nucli familiar, amb un màxim d'ingressos. Els anys 2014-2015 aquesta prestació ja es va modificar i es va ampliar per poder-la atorgar, però només durant uns mesos, també a aquells i aquelles joves tutelats que en arribar a la majoria d'edat no complien aquest requisit d'haver estat almenys tres anys en el sistema de protecció a la infància. Però els darrers anys hi ha hagut canvis evidents al nostre país, a tot el món, però especialment a Europa i al nostre país, que han convertit l'emancipació en un objectiu cada cop més difícil per a tot el jovent, també, i especialment, per als joves extutelats. L'eventualitat i la precarietat en el mercat de treball, l'increment del preu de l'habitatge, l'encariment, també, de l'accés als estudis –recordem que estem en el país, Catalunya, amb les taxes universitàries més cares– fan que ara mateix sigui un somni que un jove o que una jove de divuit anys pugui sortir-se'n per si sol o per si sola. En paral·lel, el col·lectiu de joves extutelats també ha patit dos canvis clars, durant els darrers anys, que s'han sumat a aquestes dificultats generals: hi ha més població jove tutelada que ha estat menys de tres anys en el sistema de protecció a la infància de Catalunya; quan compleix aquests divuit anys, per tant, o es queda al carrer o, com a molt, amb una ajuda d'uns quants mesos, com a màxim sis mesos, i, a més, amb processos d'inserció laboral o d'estudis a mitges. A més, hi ha hagut un altre canvi important, que els afecta: l'eliminació de la renda mínima d'inserció per l'entrada en vigor de la renda garantida de ciutadania, aprovada per aquest Parlament l'any 2017. I aquesta darrera, la renda garantida de ciutadania, no manté aquella excepcionalitat que es feia amb la renda mínima d'inserció per permetre que aquest tipus de joves puguin accedir a aquesta garantia d'ingressos mínims quan ho necessiten. Dos elements, per la part de baix, diguem-ne, de l'entrada, dels anys requerits per accedir a aquesta ajuda, i per la part del darrere, de fins a on, fins a quina edat pot arribar aquesta ajuda, que ara no és..., no va amb continuïtat amb les altres prestacions per adults, com era la renda mínima i ara és la renda garantida de ciutadania. Per això aquesta proposta, que només fa bàsicament dues modificacions a aquella prestació del 2006: eliminar els temps mínims necessaris d'haver estat sota tutela de la Generalitat per accedir a aquesta ajuda als extutelats i incrementar la durada possible de la prestació dels vint-i-un fins als vint-i-tres anys per adaptar-nos al que és la renda garantida de ciutadania. Per la senzillesa tècnica d'aquesta proposta, que bàsicament modifica alguns elements d'un article de la Llei de prestacions econòmiques del 2006, aquesta és una llei que hem sol·licitat tramitar per lectura única; senzillesa formal per la qual creiem que és absolutament justificat que es pugui fer aquesta lectura única. Tot i la senzillesa formal, però, no neguem –de fet, ho reivindiquem– que aquesta és una llei d'un gran calat polític. Amb aquesta llei estem decidint si seguim fent-nos el sords i els cecs a una realitat que existeix al nostre país i als nostres carrers o si hi donem resposta. Al nostre parer, hi cal donar resposta i amb celeritat i amb valentia, i atenent a dos principis. Un, el del respecte als drets humans bàsics, d'oferir suport als col·lectius més vulnerables, que no ha de quedar capat pel fet de complir divuit anys, sinó que cal adaptar-lo a oferir els suports als qui ho necessiten mentre ho necessiten. L'altre principi, el del realisme, i, si volen, egoisme: si volem una societat i unes ciutats cohesionades, segures, amb un sistema de serveis públics sostenibles i de futur, ens cal no deixar ningú tirat ni en el buit, i especialment a les persones joves. Som una societat amb un creixement vegetatiu negatiu i amb un envelliment acceleradíssim. Per tant, per realisme i per egoisme, no ens interessa deixar ningú tirat, i especialment a les persones joves. Els demano que avui, aquest matí, aprovin aquesta tramitació per lectura única, pels motius formals que els he explicat, que només modifiquem dos punts d'un article d'una llei; també per la necessitat d'urgència d'aprovar aquest tipus de modificacions, però que, si avui, aquest matí –que així ho espero–, prospera aquesta tramitació per lectura única, quan facin l'anàlisi del text durant aquests dos dies de Ple per plantejar les seves esmenes parcials, ho facin a partir d'aquests dos principis que els he demanat que tinguin presents a l'hora d'avaluar aquesta llei: el realisme i l'egoisme, i especialment el respecte als drets humans bàsics. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, i per posicionar-se, intervindran la resta de grups parlamentaris. I, en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor David Bertran.
Gràcies, president. Diputades, diputats, joves del públic i l'altra part del públic, com ja vaig explicar en la moció que el nostre grup parlamentari va aconseguir aprovar sobre afers de joventut, els joves ens trobem en una situació de dificultats arran de la crisi econòmica que hem patit durant la darrera dècada i que encara perdura en moltes formes, i a causa també de les polítiques públiques que s'han dut a terme per part dels diferents governs de la Generalitat. El col·lectiu de joves de setze a vint-i-cinc anys pateix un atur de fins al 30 per cent, i veiem que, quan troben feina, la major part de vegades és de tipus precari. A més, l'emancipació juvenil es troba, de mitjana, per sobre dels trenta anys, una de les edats més elevades de tota la Unió Europea. En això no ajuda que a Catalunya tinguem el parc públic d'habitatge més baix de tot Espanya, fruit d'unes polítiques públiques de despesa que equivalen a la meitat de la mitjana de tot l'Estat. Pel que fa a formació, hem vist com el fracàs escolar continua en unes xifres molt altes en comparativa amb la resta d'Europa i com l'origen sociofamiliar, a Catalunya, és on més fortament determina els resultats econòmics, i per tant laborals, dels joves en comparativa amb la resta de comunitats autònomes. A banda, elements que tindrien molt de potencial formador i d'inserció laboral, com és la formació professional, no està emprenent el vol tot i fer ja molts anys que el Govern diu que farà mans i mànigues per a desenvolupar-los. Exemple d'això és que l'agència per la qualitat de la formació professional encara estigui inoperativa quatre anys després de l'aprovació de la Llei 10/2015. Com he dit, ser jove avui en dia no és fàcil, però és que la complexitat s'eleva fins a nivells altíssims si, a més, ens trobem en la situació de no tenir un recolzament familiar, que és el que molts cops fa que puguem tirar endavant tot i el context socioeconòmic advers. És per això que ens sentim en l'obligació de donar oportunitats a tots aquells joves que no han tingut la sort de tenir una família al darrere i que molt probablement no han tingut una infància fàcil, i de fer-ho més enllà de la majoria d'edat i fins que puguin valdre's per ells mateixos. La proposta de reforma que ens preocupa avui es refereix sobretot a la durada d'aquestes prestacions econòmiques que poden rebre aquests joves extutelats per part de l'Administració fent que es passi del topall dels vint-i-un anys fins als vint-i-tres i eliminant-se l'obligatorietat d'haver passat pel sistema de tutela durant un mínim de tres anys. I hem de dir que grosso modo ens sembla correcte; d'una banda, perquè aquesta mesura garanteix que una sortida prematura del sistema no els porti a la marginalitat o a la indigència si no han pogut trobar feina, tenint en compte també que una eina en la qual podrien intentar aixoplugar-se, com és la renda garantida de ciutadania, encara cal que es posi en marxa per part del Govern. I, d'altra banda, perquè és notori que tenim una situació sobrevinguda complexa amb l'augment dels MENAs, que ha multiplicat per deu la seva arribada en els darrers quatre anys; són joves que tenen majoritàriament entre quinze i disset anys i que aviat sortiran en quantitats importants del sistema de tutela per a menors, i massa d'ells tenen clares dificultats amb l'idioma, que és un requisit indispensable per a poder trobar feina en el mercat de treball. Dit això, i si bé és completament cert que tenim aquesta obligació de cuidar dels nostres menors i joves en les seves primeres etapes d'emancipació, sobretot d'aquells que ho han tingut més difícil a la vida, també és cert que l'Administració pública té l'obligació de fer un ús eficient dels seus recursos, que són els dels contribuents, i que, per tant, han de promoure l'esforç d'aquests joves. És per això que nosaltres creiem que el seguiment d'un programa d'inserció sociolaboral ha de continuar sent condició sine qua non per a rebre aquestes prestacions, i esperem, per tant, que hi hagi un desenvolupament reglamentari on es concreti de forma estricta quins són els deures de formació i bona conducta que s'hauran de seguir per a rebre les prestacions. L'objectiu i la millor política social, de fet, ha de ser que aquests joves puguin deixar el sistema de prestacions al més aviat possible, perquè s'hagin format correctament i en igualtat de condicions que qualsevol altre jove català, i que hagin pogut trobar una bona feina, adequada als seus interessos, per a desenvolupar un projecte de vida que els ompli com a persones i que a la vegada faci sostenible tot el sistema socioeconòmic en el seu conjunt. Finalment, pel que fa a la lectura única, hi votarem a favor, tenint en compte que reuneix alguns dels requisits de l'article 138 que fan referència a la simplicitat de la formulació. En casos com aquests, sembla prou clar que s'ha de poder utilitzar aquesta via, a diferència del que s'ha intentat en tantes d'altres ocasions on això no pertocava. I serà curiós veure, per tant –serà curiós–, si els partits del Govern argumenten que aquest tràmit no pot passar per lectura única mentre defensaven que tota la legislació que es va intentar imposar els dies 6 i 7 de setembre del 2017, que intentava subvertir tot l'ordenament jurídic, no només l'autonòmic, sinó de tot l'Estat, era una cosa perfectament raonable des del seu punt de vista, en base a aquest tipus de tramitació. I veurem segurament, i un cop més, com la coherència no és un dels seus forts. Gràcies, president. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, és el torn del diputat senyor Raúl Moreno.
Gràcies, president. Bon dia, senyores i senyors diputats, també a les persones que ens acompanyen des de la tribuna de convidats. Aquesta reforma que avui ens porta Catalunya en Comú Podem de la Llei de prestacions econòmiques pel que fa als joves extutelats ens sembla absolutament adient. L'objectiu d'aquesta prestació –i la diputada Ribas ho ha explicat de manera molt clara– és proporcionar al jovent major d'edat extutelat ingressos econòmics que permetin desenvolupar el seu projecte de vida de manera progressiva i que sempre –sempre– ha d'anar en consonància amb el Programa de suport a l'emancipació i al seguiment d'aquest per part d'un professional referent. Per tant, jo crec que aquí hem de deixar clares algunes coses que tenen a veure amb el contingut actual de la llei i amb la proposta que es fa. De quants joves estem parlant? Doncs l'any 2017, que és l'últim any del qual tenim publicades les dades de la memòria per part de l'Àrea de Joves Tutelats, estem parlant de 2.400 joves extutelats a Catalunya. L'any 2018 evidentment aquesta xifra s'ha incrementat; encara no en tenim les dades concretes, però amb l'arribada dels menors estrangers no acompanyats, tenint en compte que és gairebé el 46 per cent de les noves tuteles de la Generalitat de Catalunya, doncs podem imaginar l'increment que s'ha produït en aquest sector. Seria un error pensar que aquesta modificació és una llei de modificació que va destinada als MENAs; la majoria dels joves extutelats a Catalunya són o tenen procedència catalana. Seria, per tant, un error pensar que aquesta llei pot tenir o aquesta modificació pot tenir un efecte crida, perquè fer-ho seria desconèixer el contingut actual de la llei. És una modificació de llei per a aquells joves majors de divuit anys que han estat tutelats per la Generalitat de Catalunya i per a aquells que no han estat tutelats per la Generalitat de Catalunya. Segons el redactat actual de la llei, i en resum, per no entrar en detalls en el temps que tenim, qualsevol jove extutelat, o no, que entri al sistema de protecció, que estigui atès per l'Àrea de Suport als Joves Extutelats, sempre que segueixi el programa d'inserció, que visqui de manera autònoma i no disposi d'ingressos iguals o superiors a 569 euros al mes, pot optar a aquesta prestació. Amb algunes limitacions, és cert. Però la llei actual deixa clar que aquell jove català o que vingui a Catalunya amb la intenció d'integrar-se, de formar-se, d'acceptar un acompanyament professional, pot optar a aquesta prestació. I, com volem que sigui així, doncs cal adaptar la llei a la realitat actual. I celebro que s'hagi fet mitjançant la Llei de prestacions, que va ser una de les consideracions que el meu grup parlamentari va fer en el moment que es va suscitar el debat de si calia integrar aquest col·lectiu dins la renda garantida de ciutadania. Amb les condicions actuals seria impossible, per una qüestió d'edat; hauríem de fer reformes a la renda garantida de ciutadania. Però teníem una prestació, tenim una llei que marcava aquesta prestació, i per tant el que hem d'intentar fer és treure aquestes limitacions. Cal suavitzar-les. No podem desproveir un jove que vol integrar-se a la nostra societat d'aquesta prestació pel fet de que sigui major de divuit anys i no hagi estat tutelat abans per la Generalitat. Actualment tindria dret a rebre aquesta prestació només durant sis mesos, que és gairebé el temps que es necessita perquè la Generalitat pugui reclamar al Govern del Marroc, per exemple, la documentació necessària perquè aquest jove pugui optar a plans d'inserció socials o laborals. Per tant, garantir només durant sis mesos aquesta prestació no ens soluciona el problema, perquè possiblement esgotaran aquest temps de prestació i encara no tindrem la documentació necessària per poder fer aquest procés d'integració. Per tant, cal ampliar aquest termini, perquè, si no ho fem, l'alternativa és el carrer, és el no acompanyament, és la soledat, és l'expulsió del sistema. Però també cal dir una cosa: amb una prestació econòmica només, no arreglarem el problema. Si volem de veritat aconseguir aquesta integració plena, calen plans d'inserció laboral suficients per a aquests col·lectius; calen plans d'ocupació que permetin, a més a més, no només l'experiència laboral, sinó també la normalització de la seva situació administrativa; cal fer un esforç pel coneixement de les llengües a Catalunya; cal garantir l'accés als estudis universitaris; cal el recolzament a les entitats gestores que estan treballant amb aquests joves extutelats; calen places en pisos tutelats, perquè també la residència, el lloc on vius, és determinant per al teu futur. I acabo. Per això considerem –ho deia abans– que cal reformar aquest article, i ho plantejarem en una línia positiva, en alguns casos diferents [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] als aspectes que proposa Catalunya en Comú Podem; una proposta que debatrem en les properes hores...
Diputat....
...–i acabo, president– i que ens ha de servir per actualitzar el text legislatiu a la realitat. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn del diputat senyor Vidal Aragonés.
Bon dia a tots i totes. President, per intervenir des de l'escó. La proposta de modificació de la prestació aplicable a joves extutelats significa, per una banda –i ja s'ha dit en anteriors intervencions– que d'aquesta se'n pugui gaudir no únicament fins als vint-i-un anys, com en l'actualitat, sinó fins als vint-i-tres anys, i, per tant, seria una realitat amb la qual es pot transformar la prestació de tres a cinc anys. I en segon lloc, també, la modificació incorpora que no es requereixi, des de la perspectiva de tutelats als divuit anys, la carència d'anys o anys, com actualment estableix la normativa. Nosaltres avancem que votarem, quan correspongui –encara no ho sabem–, a favor d'aquesta proposició de llei; no ens toca ara, però ho volem avançar perquè pensem que fins i tot per interpretar el que se'ns demana és necessari. Per una banda, això el que vindria a significar: que hi hagi molts joves no exclosos en el moment de complir els divuit anys, i pensem tota la significació que això té. I en segon lloc, també: que quan s'arribi a complir els vint-i-un anys no es perdi la prestació i, per tant, mirem el que ve a significar si realment tenim una prestació que únicament és per a tres anys, dels divuit als vint-i-un, o si es podria fer fins als vint-i-tres anys; per tant, cinc anys en els quals molts menors, o els menors extutelats, poden configurar la seva vida amb una realitat de construir un futur. Difícilment es pot construir un futur quan has estat un jove extutelat i tens simplement prestació amb relació a tres anys. I sobre la qüestió que hem de votar exactament en el matí d'avui, sobre la lectura única, per aquest subgrup es donen els dos requisits de l'article 138 del Reglament del Parlament de Catalunya. Per una banda, el primer, amb relació a la naturalesa del projecte; i per «naturalesa es poden entendre moltes coses. Però nosaltres observem: estem parlant, per una banda, de modificació parcial d'una norma i, per una altra banda, de requeriment de celeritat. Si l'aprovem en lectura única –i això també és naturalesa–, tindríem una realitat per la qual no es perd la prestació futura, canviable, per a tot un seguit de joves extutelats. I, en segon lloc, el requisit que per nosaltres no és qüestionable, que és el de simplicitat. Estem parlant de la modificació d'un subepígraf d'un article que al final afecta únicament dos articles d'una norma i, per tant, que d'una simple lectura es pot entendre. És per tot això que votarem favorablement a la lectura única.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. També per pronunciar-nos amb relació a la proposta de lectura única d'aquesta proposició de llei que presenta Catalunya en Comú Podem. El Reglament del Parlament estableix quins són els requisits per fer una lectura única d'una proposició de llei, i bàsicament es limiten a la simplicitat de la seva formulació. Per tant, atenent que aquesta és una proposició de llei que no pretén suprimir ni l'Estatut ni la Constitució, ni pretén organitzar un referèndum il·legal, sinó que pretén una causa bastant més noble, que és la d'incrementar els ajuts i el suport als joves extutelats, nosaltres entenem que compleix perfectament els requisits que estableix el Reglament del Parlament per tal de que aquesta proposició de llei pugui ser substanciada en lectura única. La segona qüestió que volia comentar és amb relació al contingut, a per què també creiem convenient la lectura única i, per tant, una certa urgència en l'aprovació d'aquesta llei. Perquè es donen fonamentalment dos circumstàncies. En primer lloc, l'entrada en vigor de la renda garantida de ciutadania, que la seva percepció no és possible fins a partir dels vint-i-tres anys, com un dels requisits, i, per tant, l'eliminació de la renda mínima d'inserció. I, per tant, la possibilitat de que els joves extutelats s'acollissin a partir dels divuit anys a la renda mínima d'inserció deixa, en aquest cas, un buit que entenem que d'alguna manera cal cobrir. Però també hi ha un segon element important, que és l'increment de joves extutelats; l'increment de joves tutelats i l'increment de joves extutelats. I, home, sí que té una relació, no íntegra, amb els menors estrangers no acompanyats que han anat arribant a Catalunya en els darrers anys d'una forma molt intensa. Nosaltres sí que hem trobat les dades de joves extutelats atesos pel servei de la Generalitat, que a 30 d'abril eren concretament 2.558, i se n'ha notat un increment important, a la vegada que s'ha notat també una reducció del percentatge de joves que s'acullen a l'ajuda dels divuit als vint-i-un anys i un increment de l'ajuda conjuntural de sis mesos per a aquells que no compleixin els requisits. Per tant, entenem que cal revisar aquestes condicions, cal revisar aquesta prestació, i segurament no de forma tan generosa com proposa el Grup de Catalunya en Comú Podem, sinó d'una forma que sigui bastant més realista, que possibiliti les insercions, que és, en definitiva, allò que persegueix aquesta llei. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Marta Vilalta.
Bé, molt bon dia. Moltes gràcies, president. Bon dia a tothom; també als estudiants de polítiques de la Pompeu que avui ens acompanyen. Bé, estem aquí per debatre aquesta Proposició de llei de modificació de la Llei 13/2006. Permeteu-me abans fer una referència encara més àmplia: a Catalunya tenim, efectivament, la Llei de drets i oportunitats en la infància i l'adolescència, que entre moltíssimes altres coses també regula el suport posterior a la majoria d'edat de les persones tutelades, per tal de poder tenir precisament això de què avui estem parlant: de poder garantir el seu procés d'emancipació i facilitar l'orientació, la formació i el suport necessaris als joves extutelats. Efectivament, també hi ha la Llei 13/2006, de prestacions socials de caràcter econòmic, que avui és el que debatem per a la seva modificació; una prestació, per cert, que només existeix a Catalunya i a Euskadi i que efectivament, doncs, és una eina potent i que sí que requereix canvis. Per tant, d'entrada, jo vull manifestar en nom del Grup Parlamentari Republicà, i també en nom del Govern, que compartim la necessitat de millorar l'acompanyament dels joves extutelats, amb l'objectiu de millorar les condicions del trànsit a la vida adulta, tot augmentant també totes les possibilitats emancipadores i reduint les possibles situacions de vulnerabilitat. Per tant, estem d'acord en que això cal millorar-ho. I, precisament, hi ha les informacions de context que així ens ho argumenten i que s'han posat sobre la taula; per una banda, les dificultats per als joves de poder-se emancipar, per a tots els joves i les joves del nostre país per poder-se emancipar, la crisi dels últims anys, les situacions precàries, doncs, ho fan molt difícil i és evident, per tant, que hem de combatre aquesta situació i garantir la igualtat d'oportunitats per a tots els joves. A més a més, si mirem, no?, les dades d'arribada de joves migrants sols, doncs, veiem com, últimament, hi ha hagut un increment d'aquests joves que han arribat a buscar oportunitats també al nostre país i això el que ha fet és incrementar les necessitats també que, per part de l'Administració, puguem donar resposta a aquests joves. Aquesta no és una situació conjuntural –no ho entenem així– i, per tant, requereix reformes de fons i reformes que puguin millorar el sistema de protecció i el sistema d'acompanyament d'aquests joves. I, per tant, davant d'aquestes idees que ja s'ha reflectit que cal millorar, i davant que tots aquests joves que es veuen aviat amb el compliment de la majoria d'edat es puguin quedar en una situació en què se'ls vegi interromput el seu projecte d'acompanyament cap a aquest procés de noves oportunitats, doncs, el que cal, com deia, és fer els canvis necessaris. Per tant, aquesta situació actual requereix l'adopció de mesures immediates, però també transversals i integrals, que facilitin la seva acollida i la seva atenció. Estem d'acord en que tot això cal millorar-ho, estem d'acord en que tot això ho hem de fer i que ho hem de fer bé. Ara bé, amb el que no estem d'acord, des del nostre grup parlamentari, i no compartim, és la necessitat de fer-ho a través del procediment del mecanisme de lectura única. No compartim la manera de fer-ho per lectura única, perquè, davant d'aquest repte, tenim la necessitat de poder fer un debat que sigui de fons, un debat amb el temps suficient, no només amb vint-i-quatre hores, ara bé, sense dilacions. Per tant, de poder fer el debat amb el temps que sigui necessari, per valorar sobretot tots els impactes que això té, tant pressupostaris, com en el mateix sistema, com a nivell territorial. [[Remor de veus.]] Si us plau, president, és que no em sento a mi mateixa, perquè hi ha persones que estan parlant...
Continuï.
Gràcies. Deia que no compartim el mecanisme, sí el fons. Com creiem que cal fer-ho? Creiem que cal fer-ho tenint en compte la resta de prestacions i normatives que també es veuen afectades. És cert que s'ha de reformular la llei que avui estem debatent, la Llei 13/2016, però això té implicacions en un decret que precisament desplega aquesta llei; té implicacions també, doncs, en la Llei de mesures fiscals i financeres; té implicacions en la tramitació i el desplegament de la renda garantida de ciutadania; per tant, no és tan simple com, d'entrada, pot semblar. D'altra banda, un impacte com aquest és un impacte evidentment social, un impacte econòmic, per tant, requereix fer aquest treball, com deia, amb el temps suficient, però sense dilacions. I un impacte econòmic que, tal com està plantejada ara mateix la proposta, tindria un impacte de més de 80 milions per al sistema; uns diners que, evidentment, han de sortir –s'han de garantir– dels pressupostos de la Generalitat i, per tant, això s'ha de poder també garantir; a part de l'impacte en el mateix sistema, en totes les persones que treballen per acompanyar aquests joves, en totes les persones que fan l'acompanyament per a la inserció laboral d'aquests joves. I, finalment, la modificació que vosaltres presenteu diu que s'ha de regular ràpidament –i així ens ho deia la diputada Ribas, la proposant de la modificació–, però, en canvi, també diu que no entrarà en vigor fins que s'aprovin els nous pressupostos de la Generalitat, per tant, els pressupostos de l'any vinent. Per tant, encara que avui s'aprovi això, no entrarà en vigor. Per tant, és urgent? Segurament sí, però no entrarà en vigor de forma immediata. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Per tant...
Diputada...
...atès que no entrarà en vigor –acabo, president– de forma immediata, donem-nos aquest temps. Estem d'acord.., treballem bé, estem d'acord en fer-ho en el fons, per tant, fem-ho de la millor manera possible, tenint en compte totes aquestes implicacions i aconseguint el dret que tots plegats volem...
Diputada, ha acabat el temps.
...que és la igualtat d'oportunitats de tots els joves. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. Finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Gemma Geis.
Bé; bon dia, diputats, diputades, consellers, conselleres. Deixin-me començar la meva primera intervenció, mostrant la meva admiració i suport a tots els nostres companys i companyes que ahir van fer el seu al·legat final en aquest judici de la vergonya. [[Aplaudiments.]] Desitjo que totes juntes trobem el camí per seguir avançant, el camí per combatre aquesta injustícia i el camí de la llibertat. Avui debatem aquesta proposició de modificació de la Llei de prestacions de caràcter econòmic, a proposta del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Ras i curt, volen ampliar fins als vint-i-tres anys la prestació que reben els joves tutelats i extutelats de la Generalitat per facilitar la seva emancipació i volen eliminar el període mínim de tres anys d'haver estat tutelat per la Generalitat per tal d'emancipar-se. Nosaltres no dubtem ni de la voluntat ni de la finalitat de la proposta, però sí que entenem que aquest format de lectura única no és el que millor permet un debat rigorós i a fons de la modificació d'aquesta llei. Vostè, diputada Ribas, començava la seva exposició i ens deia: «Vostès s'imaginen..., coneixen la problemàtica dels joves? Nosaltres també coneixem la problemàtica dels joves, i jo fins i tot diria més: la coneixem i el Govern, des de fa anys, té polítiques concretes per abordar aquesta situació amb uns increments dels pressupostos. Per tant, no és un imaginari que en nosaltres no sigui real, sinó que el coneixem, el volem debatre i volem continuar fent política activa en aquest sentit. Amb vostè també, fa uns mesos, vam debatre aquí el Ple específic de protecció de la infància, on va quedar palesa –i, sobretot, pel seu grup parlamentari– la necessitat de fer un debat de país –i el vam fer– sobre la infància, en profunditat i amb la necessitat d'adoptar polítiques –com deia la diputada Vilalta– integradores, globals, en aquesta matèria. Per tant, nosaltres entenem la finalitat d'aquesta modificació, però del que tenim dubtes és respecte a aquesta modificació en lectura única. Per què? Perquè nosaltres entenem que aquesta modificació –com deia també la diputada Vilalta– només entrarà en vigor si s'aproven els pressupostos. Per tant, jo entenc d'aquí una certa complicitat per aprovar els pressupostos l'any que ve? Que nosaltres sempre hem defensat la necessitat de tenir pressupostos, perquè, si no, aquesta llei que vostès ara mateix, doncs, pretenen modificar no entrarà en vigor. Tercer. Aquesta modificació en tràmit de lectura única, aquesta modificació en tràmit de lectura única ens permet un debat de cinc minuts, que no és un debat ni serè ni de profunditat; que no ens permet escoltar –com vostès tantes vegades han reclamat– les entitats, els experts, les associacions. I, per tant –aquí tenim el públic, no?–, doncs, persones, entitats, que en aquest tràmit de modificació en lectura única no podran ser escoltats, perquè aquestes propostes que entenc que fem són propostes de pedaç, que no diem que no siguin necessàries, però són propostes de pedaç. I nosaltres el que volem, com a Junts per Catalunya, és una política, efectivament, per als joves, perquè puguin emancipar-se, perquè puguin decidir la seva vida, perquè puguin ser lliures per desenvolupar-se com a persones. I, per tant, la Generalitat de Catalunya, tal com ho està fent –i ho ha de continuar fent–, ha d'estar al costat de tot aquest jovent de Catalunya. Per què? Perquè és l'única manera que hi hagi un sol país, l'única manera de continuar progressant, que és que el jovent tingui aquesta igualtat d'oportunitats. D'altra banda també, quan deia el diputat de Ciudadanos «la coherència..., miri, no em parli de la coherència, perquè alguns hem estudiat, i la coherència de les polítiques del senyor Valls, a França, en temes d'immigració i en temes de jovent, doncs, no serien les més coherents respecte a les que vostè ha defensat. Per tant, quan parli de coherència... [[Aplaudiments.]] Per tant, nosaltres votarem que no a aquest tràmit de lectura única, perquè entenem que no ajuda a avaluar, no? Per exemple, podem discutir sobre l'avaluació de les polítiques públiques, quins indicadors del retorn d'aquestes polítiques públiques d'eficàcia, d'eficiència, de retiment de comptes..., però sí que nosaltres, avui, estem oberts a aquestes esmenes que es puguin plantejar per tal de trobar un acord comú. Perquè el més important és..., entenc que no és fer una política de pedaç, que crec que aquesta llei i aquesta modificació puntual ho és, que, a més a més, és simbòlica, perquè fins que no s'aprovin els pressupostos no es podrà executar, sinó que el que volem és una política real, eficaç, transformadora i que solucioni realment els problemes dels joves a Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Estem cridant a votació. Senyora Ribas, per què em demana la paraula?
Contradiccions, president.
Trenta segons.
D'una banda, evidentment, una tramitació per lectura única no permet escoltar les entitats. Els informo, però, que aquesta llei l'hem vehiculat Catalunya en Comú Podem, però és una llei feta per la Federació d'Entitats amb Projectes i Pisos Assistits i per Save the Children, als quals aprofito per saludar. I, de l'altra, una altra de les contradiccions aparegudes, realment perquè aquesta llei es pugui aplicar, evidentment, cal que hi hagi els pressupostos i, per tant, fins que no hi hagi els pressupostos no es podria aplicar, però cal que hi hagi aquesta modificació de la llei, calen les dues coses; una la podem avançar en aquest Ple. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Procedirem a la votació. Votarem sobre la tramitació en lectura única d'aquesta iniciativa legislativa. S'entén que els vots afirmatius són favorables a la tramitació per lectura única i que els vots negatius són en contra. I, per tant, passem a la votació. Comença la votació. [[Veus de fons.]] En tot cas, diputada, el sistema ha funcionat per a la resta de diputats, per tant, comprovarem si és un problema del seu escó. El resultat és de 69 vots a favor de la tramitació per lectura única, 62 en contra i cap abstenció. Per tant, vist el resultat de la votació i d'acord amb l'article 138.1 del Reglament, la Proposició de llei de modificació de la Llei 13/2006, de prestacions socials de caràcter econòmic, es tramitarà en lectura única davant del Ple. [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al Govern sobre les polítiques per a garantir un nombre suficient de professionals de la salut (retirada)]] [[310-00184/12]] Passem, ara, al següent punt de l'ordre del dia, que són les preguntes amb resposta oral al Govern. Abans de començar la sessió de control, els faig avinent que la pregunta al Govern a respondre oralment sobre les polítiques per a garantir un nombre suficient de professionals de la salut ha estat retirada. [[Pregunta al Govern sobre els canvis en el model de l'habitatge de lloguer]] [[310-00182/12]] La primera pregunta és sobre els canvis en el model de l'habitatge de lloguer. Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Susanna Segovia. Quan vulgui.
Bon dia, conseller Calvet. Volíem preguntar-li si vostè creu que el Decret de mesures urgents en matèria de contenció de la renda, l'anomenat «decret de regulació dels preus de lloguers, realment tindrà un impacte en la bombolla dels preus dels lloguers. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Quan vulgui.
Bon dia, president, diputada. Sí, efectivament, el Govern creu que tindrà un impacte, si no, no l'haguéssim proposat i aprovat. Ara li pertoca al Parlament, doncs, convalidar-lo i després als ajuntaments aplicar-lo.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Moltes gràcies. Doncs no, nosaltres particularment no creiem que tingui cap impacte en aquesta bombolla de preus de lloguers. Creiem que és evident que és una política d'habitatge més fallida de les que ha fet el seu Govern. Catalunya segueix liderant el nombre de desnonaments a tot l'Estat espanyol. Els desnonaments segueixen creixent a Catalunya, el 2018, tot i que a la ciutat de Barcelona han començat a baixar des del 2015. La despesa pública, a Catalunya, en polítiques d'habitatge és francament insuficient i ridícula. Estem assistint a desnonaments on els Mossos donen cobertura a empreses que desallotgen persones per la via extrajudicial i ho hem vist en repetides ocasions. La mesura estrella va ser el Decret de mesures urgents d'habitatge també va ser un decret fallit, que no tenia el suport ni d'ens locals ni d'organitzacions socials. I, ara, tenim un nou decret farsa, un nou decret fum, que es va aprovar en època de campanya, que el seu soci de Govern el va voler utilitzar per a una campanya electoral i que vostè, que ens ha dit en privat i en públic, del dret i del revés que no creu en la regulació dels preus de lloguers com una mesura que sigui efectiva, se'l va haver d'empassar. Se'l va haver d'empassar, però com ho va fer? Va permetre que s'aprovés, buidant-lo de contingut, buidant-lo d'impacte per incidir en la regulació dels preus dels lloguers. Potser serà per això que les API són l'única instància que els ha donat suport, aquells que, precisament, guanyen amb els augments de preus de lloguers. Miri, jo li posaré un exemple de quin és el problema del seu decret: que està basat en un índex de preus de referència que és un índex que està basat en la bombolla del lloguer, perquè es calcula a partir dels preus de mercat. Un pis de cinquanta metres quadrats a Pobles Sec, segons l'índex de preus que vostè utilitza per fer aquesta regulació, hauria de costar 750 euros. Amb el 10 per cent que vostès permeten que s'augmenti sobre aquest índex, passaria de més de vuit-cents, cinquanta metres quadrats, al Poble-sec. Això és regular els preus dels lloguers? Això és tenir en compte les rendes de les famílies? Però és que, a més, és el decret de les excepcions: si tens bones vistes, pots fer un 5 per cent més sobre el que et deu, per les bones vistes; queden fora els habitatges de gran superfície; les noves construccions i les grans rehabilitacions poden ser fins a un 20 per cent sobre aquest preu que marca l'índex de referència. Senyor Calvet, no impactarà, no farà re. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Va ser un decret farsa...
Diputada, ha acabat el seu temps.
...un decret fum, que no servirà per res, com tota la política... [[El president retira l'ús del micròfon a la diputada i aquesta continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Per respondre, de nou, té la paraula el conseller. Quan vulgui.
Gràcies, president. Vostè fa una esmena a la totalitat permanent en política d'habitatge que jo crec que, en fi, es sustenta en una base molt feble, entre altres coses perquè vostès, com a grup, tampoc és que proposin massa res. Ara fa pocs dies, el Govern de l'Estat va aprovar un real decreto, que va tenir el recolzament de Podemos, en el que no es parla de limitacions de lloguer. Això..., tenien l'oportunitat, vostès, que volen canviar el món, doncs, d'afegir aquesta limitació de preus de lloguer i no ho van fer. En canvi, aquí a Catalunya les polítiques de l'habitatge ens les prenem seriosament i fem i despleguem tot un conjunt d'estratègies i tot un conjunt de plans, de programes: per exemple, doncs, finançament per les entitats socials i pels ajuntaments perquè facin promoció o comprin pisos amb tanteig i retracte, la legislació que va fer el Govern de la Generalitat amb el Decret 1/2015, o ara aquest decret; que aquest decret no té noms ni cognoms, no és ni d'un conseller ni d'una consellera ni d'un partit polític o d'un altre, és del Govern, i és un decret que forma part de les estratègies que hem de tenir o que ens han de..., poder disposar de millors polítiques d'habitatge. I efectivament estem preocupats pel nombre de desnonaments, però vostè ha dit: «L'any 2018 van créixer..., però en el primer trimestre del 2019 van decréixer, concretament un 6,6 per cent. I, per tant, ens agafem a aquesta dada per continuar treballant en les millors polítiques d'habitatge que podem tenir al nostre país.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre l'accident al complex petroquímic de la Pobla de Mafumet]] [[310-00189/12]] La següent pregunta és sobre l'accident el complex petroquímic de la Pobla de Mafumet; pregunta que formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Hola, bon dia a tots i a totes. Bon dia, conseller. Com bé sap, el passat 31 de maig va tenir lloc un accident, amb conseqüència d'accident laboral, on va morir un treballador i un altre va resultar ferit greu, a l'empresa Carburos Metálicos de la Pobla de Mafumet. Sap perfectament també que la CUP hem demanat que és imprescindible que la Generalitat investigui i que faci públics els motius de la fuita d'amoníac que va tenir lloc el passat 31 de maig en aquesta empresa. Així mateix, hem sol·licitat que la Generalitat faci públiques les conseqüències d'aquest accident pel que fa a l'emissió d'elements químics tòxics a l'atmosfera, perquè sap també molt bé que aquest accident no és un cas aïllat, sinó que es porta denunciant reiteradament la manca de garantia que presenten les empreses dels dos complexos petroquímics, i ja no sols per la salut i la seguretat dels seus treballadors i treballadores, sinó també per la salut i la seguretat de la població dels municipis propers a aquestes instal·lacions. Nosaltres, avui, partint de la base que creiem que és imprescindible realitzar un estudi independent de la qualitat de l'aire al Camp de Tarragona, li volem preguntar si el Govern de la Generalitat, que ha declarat l'emergència climàtica, té previst fer un estudi de la qualitat de l'aire amb dotació de recursos econòmics adients i un concurs per preservar-ne la independència i la neutralitat al Camp de Tarragona.
Per respondre a la pregunta, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet.
Sí; gràcies, president. Diputada, lamentar, en primer lloc, doncs, que es produís aquest accident i lamentar, evidentment, la pèrdua de, si no ho recordo malament, dues vides humanes en aquest accident que va passar la setmana passada. Al Camp de Tarragona hi ha una concentració de la indústria química que és d'un valor afegit importantíssim pel nostre país. Estem parlant d'una generació de recursos al voltant dels 16.000 milions d'euros –estic parlant de xifra de negoci– o d'una generació de llocs de treball també importantíssima: sis mil llocs de treball directes, pràcticament cinc mil d'indirectes; hem de multiplicar aquesta xifra per tres per arribar a la xifra total de llocs de treball, els llocs de treball induïts, un 90 per cent de contractació estable. Per tant, estem parlant d'una concentració industrial molt estratègica per al nostre país, que, evidentment, donada la concentració i donada la naturalesa de l'activitat, indústria química, està molt monitoritzada, molt vigilada. Tenim la xarxa d'emissions, que mesura les emissions de totes les empreses que estan en aquests dos àmbits industrials. Tenim la xarxa de vigilància –la xarxa de vigilància–, amb tretze punts de mesures que la fan ser la xarxa més densa de Catalunya, i podríem dir que és una de les més denses del món, equiparable a les xarxes de vigilància que tenen països avançats amb concentracions industrials d'aquesta naturalesa. I els resultats d'aquestes xarxes, amb accidents o sense –quan hi han accidents, hi han mesures, doncs, extraordinàries–, fan evident que, tot i que hi ha, doncs, evidentment, emissions de productes químics, aquestes concentracions no suposen cap perill ni per a les persones que hi treballen ni per a les persones que viuen als municipis del voltant.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Bé, cap perill i hi ha un treballador mort i un altre treballador ferit de gravetat. Cap perill. Alhora insisteix en la concentració industrial com un valor afegit pel nostre país, però és que precisament la concentració industrial al sud del principat no és una qüestió..., no només hi ha una necessitat de redistribuir o repensar un model industrial, que fa que el sud del principat estigui hiperespecialitzat en indústries contaminants i que trinxen el nostre territori. No m'ha contestat a la pregunta –miri que només n'hi he fet una–: impulsarà un estudi de qualitat de l'aire amb dotació de recursos econòmics adients al Camp de Tarragona? És que és més: ja hi ha gent que allà on no arriba la Generalitat, com en molts altres camps..., municipis que fan la feina que la Generalitat no està disposada a fer, com al Morell, que saben perfectament que hi ha compostos com el butadiè i el benzè, que són altament cancerígens, en llocs importants, com per exemple l'escola del Morell o l'institut del Morell. Per tant, l'hi tornem a preguntar: farà un estudi de qualitat?
Diputada, ha acabat el seu temps.
I, quan parla, si us plau, li demano... [[El president retira l'ús del micròfon a la diputada i aquesta continua parlant uns moments.]]
Té la paraula, de nou, el conseller. Quan vulgui. [[Veus de fons.]] Endavant –endavant.
Sí; ara. Sí; m'informen que no són dues les persones mortes, sinó una persona que va morir; l'altra està en estat greu. Lamento l'equivocació. En tot cas, l'estudi es fa permanentment: 52.000 dades supervisades diàriament, 1.600.000 dades validades mensualment..., 5.200 dades validades mensualment. Vam comprometre'ns a analitzar el benzè a la taula de la qualitat de l'aire a la que jo vaig assistir l'octubre de l'any passat, i el benzè hi és, a l'app de qualitat de l'aire que vostè pot consultar. I al Morell hi ha un punt que forma part d'aquesta xarxa. I, per tant, permanentment es fan aquests estudis que vostè demana. Si se'n fan d'independents, s'afegeixen al que és el debat de la taula de la qualitat de l'aire, però és [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] una taula de la qualitat de l'aire que funciona i que dona dades...
Conseller, ha acabat el seu temps.
...amb transparència.
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre les actuacions per a consolidar l'activitat de recerca]] [[310-00180/12]] La següent pregunta és sobre les actuacions per consolidar l'activitat de recerca, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Narcís Clara.
Gràcies, president. Membres del Govern i del Parlament, consellera Chacón, la setmana passada es va anunciar que Barcelona havia estat escollida com una de les tres ciutats europees per acollir un superordinador de nova generació. D'aquesta manera, el MareNostrum 5 esdevindrà un dels tres equipaments més potents del continent i el Barcelona Supercomputing Center pertanyerà, encara amb més motiu, a l'elit mundial de la supercomputació. Aquest és un exemple que mostra la vàlua dels grups de recerca catalans i la importància que dona el seu departament a la recerca i a la innovació. Aquesta rellevància està avalada per les polítiques implementades pels països més desenvolupats, donat que el creixement econòmic, el manteniment i millora de l'estat del benestar i la creació d'ocupació de qualitat estan lligats a una economia basada en el coneixement, la recerca i la innovació. Per continuar avançant en la millora del nostre model de recerca, no podem cercar solucions definitives, que no existeixen; les millores han d'estar basades en les experiències d'èxit ja conegudes, l'experiència particular de les nostres administracions, i introduint canvis incrementals que permetin mesurar el grau de succés de les decisions preses i ajustar-les convenientment. En aquest context, què ens indiquen la informació i les dades disponibles sobre la nostra situació actual? En primer lloc, i referint-nos a la recerca universitària, la posició del conjunt dels rànquings de les universitats catalanes està clarament per sobre de la mitjana de tot el conjunt de l'Estat espanyol. Aquest Estat és el nostre conjunt de referència principal, atès que estem condicionats per les seves lleis i normatives, a més d'un finançament clarament injust i insuficient. En segon lloc, els centres de recerca agrupats en el Cerca han aconseguit un èxit notable en els seus respectius camps de recerca de frontera, així com en la captació de recursos, que han superat amb escreix la inversió realitzada. En definitiva, el camí endegat fa unes dècades ha demostrat ser profitós, demostrant que cal continuar en aquesta direcció. En conseqüència, consellera, com actua el Govern per a consolidar l'activitat de recerca a Catalunya? Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón. Quan vulgui.
Gràcies president. Gràcies, diputat. Tenim clar que l'èxit de la recerca a Catalunya es deu a dos vectors: un, el talent, i l'altre, les infraestructures. A part d'això, calia dotar, ens cal dotar un marc normatiu. En aquest sentit, estem elaborant –es presentarà molt aviat ja– l'avantprojecte de llei de la ciència, aquest marc normatiu que calia. I entenem també que cal relacionar de manera diferent el que és el sistema universitari, el sistema de recerca, el sistema d'innovació i l'empresa, i per això estem treballant en el Pacte nacional per la societat del coneixement. Pel que fa al talent, és obvi que hi ha d'haver programes; n'hi esmento alguns, com és aquest programa d'ajuts Beatriu de Pinós; per primera vegada tindrà una durada de tres anys; s'hi han destinat 8,66 milions d'euros. També s'ha publicat la convocatòria d'indústria del coneixement per aquest any 2019, amb un import total de 5 milions i mig d'euros. El Pla de doctorats industrials; s'ha obert convocatòria per finançar cent projectes més, per un import de 4,4 milions d'euros. La convocatòria que ha atorgat més de 12 milions d'euros als sistemes d'universitats i transferència del coneixement. S'ha publicat també la convocatòria d'agrupacions en tecnologies emergents. I, evidentment, també estem pendents d'obrir convocatòria d'innovadors. Tot això, paral·lelament als programes dels Premis Recerca Jove, del Recerkids, etcètera. Això, quant a talent. I després, quant a infraestructures, evidentment, les vetllem totes, les dels centres I-Cerca. També, per posar tres exemples concrets, la del Centre Nacional d'Anàlisi Genòmica; aquest és un referent també mundial, situat al Parc Científic de Barcelona. El sincrotró Alba, l'accelerador de partícules en el qual estem treballant per passar de vuit a dotze línies de llum; s'està treballant ara en la novena. Recordar que hem celebrat un acord amb Portugal, fa poc, amb finançament de més de 10 milions d'euros. I, evidentment, el que ha estat notícia aquesta setmana ha estat aquest cofinançament de la Unió Europea, aquesta aposta, aquest sí a la candidatura que presentàvem pel supercomputador, la inversió més important que es fa a la península en recerca, amb un total de 200 milions d'euros, amb suports també internacionals. I entenem, com estàvem explicant aquests dies, no només que contribueix al... [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]]
Consellera, ha acabat el temps. [[Pausa.]] [[Pregunta al Govern sobre la justificació per a l'increment de la dotació de la campanya «Fas 6 anys. Tria un llibre]] [[310-00181/12]] La següent pregunta és sobre la justificació per a l'increment de la dotació de la campanya «Fas 6 anys. Tria un llibre, que formula el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Té la paraula per formular-la el diputat senyor Lluís Font.
Gràcies, president. Membres del Govern, diputades i diputats..., consellera Vilallonga, els estudis internacionals sobre qualitat educativa remarquen la importància de la competència lectora en ella mateixa i com a vehicle per desenvolupar les diverses capacitats, les intel·ligències múltiples dels estudiants. Sense comprendre el que es llegeix, es fa difícil aprendre i conrear el propi talent en les variades disciplines en què es presenta. D'això n'ha pres consciència el sistema educatiu, però aconseguir una bona comprensió lectora no és una tasca exclusiva dels mestres; hi estan implicades les mares i els pares i el conjunt de les institucions que configuren el món cultural. La campanya que el seu departament ha impulsat i segueix impulsant «Fas 6 anys. Tria un llibre s'emmarca en aquest repte compartit, que apunta a l'èxit educatiu de tots i cadascun dels estudiants. L'objectiu concret rau a estimular els hàbits de lectura dels infants de sis anys, i que els nens i les nenes descobreixin les llibreries amb un adult i que aprenguin, per tant, a donar valor al llibre. Es tracta de potenciar l'hàbit de lectura, que puguin dir, quan són infants: «Llegeixo perquè m'agrada, llegeixo perquè m'enriqueix, i quan siguin joves, o més endavant, puguin constatar: «Llegir m'ha fet viure moltes vides en una de sola. Llegir és una aventura vital que ningú fa per mi, i que nosaltres, com a adults, puguem dir: «Llegeixo per ser lliure, llegeixo per dur les regnes de la meva existència, per senyorejar la meva vida a la manera nietzscheana. Una campanya que es fa en col·laboració amb el Gremi de Llibreters i que recull la iniciativa de la societat civil, com s'estila en aquest país. Una campanya en què hi participen tres-centes llibreries i quasi vuitanta mil alumnes. La pregunta és: per què el seu departament ha incrementat la dotació pressupostària, enguany, d'aquesta campanya? Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre a la pregunta té la paraula la consellera de Cultura, la senyora Maria Àngela Vilallonga. Quan vulgui.
Moltes gràcies, senyor president. Gràcies, senyor diputat. Bé, la raó per la qual hem incrementat aquesta partida de la campanya «Fas 6 anys. Tria un llibre és molt simple: perquè la campanya ha estat un èxit. Aquesta campanya s'emmarca, està definida en el Pla de lectura 2020 i s'adreça especialment, com ha dit vostè molt bé, als nens de sis anys. Hi ha països que regalen un llibre quan neix un nen. Nosaltres hem pensat que valia més que el nen anés a la llibreria, atengués totes les prescripcions que el mestre a les classes li feia, que escoltés els seus pares, que també escoltés els llibreters, i ell mateix, com deia molt bé vostè, fos capaç de triar un llibre d'una llibreria, d'una d'aquestes més de tres-centes llibreries que participen en aquesta campanya. Aquesta campanya és una campanya de la qual podem estar molt contents, tots plegats, perquè és una campanya que surt del Departament de Cultura però que participa activament amb el Departament d'Educació, i aquest fet, el fet que siguin dos departaments d'aquest Govern, mostra allò que des de l'inici d'aquest Govern es va ressaltar: la transversalitat de la cultura. I no és només amb el Departament d'Educació; es va fer un consell de govern especial per mostrar precisament que la cultura era en tots els departaments d'aquest Govern, hi havia més de dues-centes accions que mostraven aquest fet. Doncs bé, d'aquesta campanya n'estem molt contents, i és una mostra d'aquest fet. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre el Cos de Mossos d'Esquadra]] [[310-00185/12]] La següent pregunta és sobre el Cos de Mossos d'Esquadra, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Carles Castillo.
Bon dia a tothom. La pregunta és pel canvi de jefatura a Mossos, però ve també per l'ús polític del cos i la preparació per a un futur ús polític encara més accentuat i preocupant que van realitzant de manera calculada i que volem denunciar. En primer lloc, la situació general. És tan trist, que diferents poblacions estan contractant vigilància privada per garantir una mínima seguretat als seus carrers o recuperant el sereno. Facin el favor de dedicar ja diners al sistema de policia, o aquest sistema s'ensorra. Una policia de referència, d'arrelament i de treball al territori, que certament ho és, però gràcies només a la dedicació de la seva plantilla; plantilla que veu com en territoris extensos hi ha una sola patrulla de seguretat ciutadana. I, miri, posaré com a exemple precisament els «patrulleros, les unitats de seguretat ciutadana. Aguanten la seguretat ciutadana amb les policies locals a tots els carrers de Catalunya, abandonats, sense mitjans, més hores que un rellotge, en horaris de fins a dotze hores al carrer, a la nit, amb un estrès brutal, «apretats sense perspectiva de carrera professional –estan vostès incomplint la llei– i maltractats, quan tenen un problema de salut real, pel mateix Servei de Vigilància de la Salut del seu departament. Aquests «patrulleros, senyor conseller, veuen com s'apugen sous i es contracten assessors a 76.000 euros anuals per a l'escorta del senyor Puigdemont; veuen, nova de trinca, una unitat, l'ASI, de privilegiats –compte, que no he dit Stasi, he dit ASI, Àrea de Seguretat Institucional–, que pretén ser una innocent unitat d'escortes per donar servei exclusiu al president i expresidents. Que es pensen que som rucs, conseller? Per què no la unitat d'escortes de tota la vida de Mossos? Quina és l'explicació per crear una unitat totalment opaca en la seva creació i opaca en la selecció de personal? I per què el canvi de cap ara? Mai havia vist un procés intern on ningú –ho repeteixo, ningú– pugui conèixer el llistat dels escollits per a aquesta noble causa que no entenem per a què serveix. I per acabar-ho d'adornar, senyor conseller, el canvi de comissari en cap. Potser volia ser breu, el pas del comissari Esquius –ell mateix ho va dir–, però ha estat fulminat a la primera de canvi. Tal com diu ell en la seva carta de comiat, l'ha agafat de sorpresa, a ell i a tot el cos. Després no volen que es digui que el Cos de Mossos està polititzat. Doncs creant unitats opaques al mateix Cos de Mossos i canviant de comissari en cap cada dos per tres... Doncs què vol que li digui, senyor conseller? Una mica de respecte i estabilitat potser no els aniria malament als divuit mil efectius. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre a la pregunta té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Buch.
Gràcies, president. Gràcies, diputat. Bon dia, diputats i diputades. Bé, m'ha fet, diguem-ne, en els dos minuts i mig, un reguitzell de coses que jo crec que necessiten una resposta una miqueta més profunda, però, bé, en aquests dos minuts i mig intentaré... [[per raons tècniques, no han quedat enregistrats alguns mots de la intervenció del conseller]] ...totes les preguntes que ha fet, no? D'entrada, m'ha sabut molt de greu que vostè parli d'agents de policia com «patrulleros. En tot cas, són agents de seguretat ciutadana, són els que vetllen..., són els que ens trobem cada dia pel carrer, no són simples patrulleros. Són persones que cada dia baixen del cotxe, donen voltes a peu, baixen del cotxe i no saben què es trobaran. Per tant, jo li demanaria una miqueta més de respecte, que és la gran secció, que són els que estan cada dia a peu de carrer. Per tant, no els tracti de patrulleros. M'ha parlat de que falta plantilla. Té raó, ho he dit per activa i per passiva. Però no poden retreure, vostès, que aquest Govern no hagi fet tot lo possible, perquè nosaltres, en sis mesos, vam fer una promoció de 750 persones, i en tenim en previsió una més de 750, fet que, quan l'hi vam demanar al ministre Marlaska, que és del seu partit, ens va dir que «nanai, que no ens deixava contractar més policia, o fet que, quan demanem al Govern de l'Estat espanyol que ens retorni els 700 milions d'euros que ens deu el Govern de l'Estat espanyol en matèria de Mossos d'Esquadra que ens ajudaria a fer front a tota aquesta despesa..., doncs el Govern de l'Estat espanyol també ens diu que no, i és el Govern del PSOE. Per tant, ja està bé que ens reclami..., perquè jo vull ser millor, i que vostès estiguin aquí d'una forma activa m'ajuda –m'ajuda. Però ha de fer lo mateix també amb els seus, amb els seus de Madrid; també demani'ls que ens tornin els diners, que ens deixin fer promocions, i a partir d'aquí anirem tots una miqueta millor. Ha parlat de l'ASI. Jo no entenc quin és el problema. A Espanya això funciona des del Leopoldo Calvo Sotelo; i ara els preocupa aquí a Catalunya? –ara els preocupa aquí a Catalunya? O sigui, el que ha servit per al president Zapatero, per al president González, per al president Sánchez, que hi ha ara..., amb aquests es pot fer, i aquí no. Per què volen tenir ciutadans espanyols de primera i ciutadans catalans de segona? És que aquí no podem tenir també una àrea de seguretat institucional al president, igual com té l'Estat espanyol? Quin problema hi ha? I respecte al cap de la Policia, escolti'm, hem fet una renovació. Des de la primera compareixença que vaig fer aquí, en el pla de govern parla de la modernització del cos, estem modernitzant el cos. Tenim una cúpula de vint comissaris de la primera, segona i tercera promoció, i ara...
Conseller, ha acabat el temps.
...utilitzem els... [[El president retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Carles Castillo Rosique demana per parlar.]] Per què em demana la paraula? No, no hi ha aclariments –ho sap, diputat– en les preguntes al Govern. [[Pregunta al Govern sobre els casos de corrupció a Catalunya]] [[310-00186/12]] Passem a la següent pregunta. És sobre els casos de corrupció a Catalunya. Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Munia Fernández-Jordán.
Buenos días, diputados, diputadas. Señor conseller, este martes anunciaron veinticinco medidas anticorrupción; papel mojado, después de sacar de la cárcel a Oriol Pujol, contra el criterio del juez de vigilancia penitenciaria. Este último año, ¿han tomado otras medidas contra la corrupción?
Per respondre a la pregunta, té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Alfred Bosch. Quan vulgui.
Doncs, diputada Fernández, sí, li agraeixo el do de l'oportunitat: efectivament, aquesta setmana el Govern de Catalunya va aprovar una estratègia de lluita contra la corrupció, que se suma a tot el que hem anat fent ja des de fa anys en matèria de govern obert i de transparència, amb mesures innovadores, punteres, com són la dels alertadors cívics, les bústies ètiques, mesures per millorar la contractació pública, mesures per millorar el sistema de subvencions, de fiscalitat... Si vostès tenen més propostes, endavant. Si vostès l'únic que volen fer és recriminar, que és el que saben fer, doncs paciència, però també endavant. Què vol que li digui?
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Gràcies. Ustedes solo han hecho dos cosas con la corrupción: o nada o encubrirla para evitar que sus amigos fueran a la cárcel o para sacarlos de ella, como es el caso de Oriol Pujol. Según el barómetro de la Oficina Antifraude de Cataluña, el 71 por ciento de la ciudadanía considera que hay o mucha o bastante corrupción, y ustedes, tapándola con la estelada y mirando para otro lado. Porque quienes han robado a manos llenas son miembros de sus partidos. Ningún ciudadano en Sant Cugat, mi ciudad, merece levantarse un domingo con la noticia en medios de: «Sant Cugat, capital del 3 por ciento; y eso nos pasó hace un año. Porque lo peor no es la noticia. Lo peor es que está basada en la letra de la sentencia del caso Palau, donde se dejó probado que personas que trabajaban en el ayuntamiento habían aportado a esa caja común llamada antes Convergencia, después PDECAT, y cambiándose de nombre continuamente, dinero público, pura corrupción. El domingo pasado también amanecimos con la noticia de que la fiscalía del Tribunal Superior de Justicia ha dicho a la Policía que investigue al Ayuntamiento de Sant Cugat, por el modus operandi en su contratación: pagos a proveedores sin licitación, facturas sin control alguno, sin publicidad... Nosotros lo denunciamos, pero es que el interventor lo corroboró. Y en estos días conocemos que la fiscalía investiga un sobrecoste en la compraventa de armas a los Mossos. Y así todo, en cada rincón de Cataluña. Y en este Parlament sus socios, sus socios de gobierno, investigados como partido por los delitos de tráfico de influencias, cohecho y blanqueo de capitales. Vamos, que al final es como poner al lobo a cuidar de las ovejas. Nosotros lo vemos, y los ciudadanos también. Pero muchas veces la corrupción se destapa por personas libres que se enfrentan al poder, personas anónimas que, en esta sociedad donde ustedes pisotean sus derechos y libertades, se atreven a denunciar y dar un paso adelante. Malas noticias tenemos para ustedes: personas libres y valientes componen cada grupo municipal de Ciudadanos por toda Cataluña; cada concejal fiscalizará, hasta quedar sin aliento si es necesario, que no se apropien de un...
Diputada, se li ha acabat el temps. [[Aplaudiments.]] Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Senyora diputada, si té indicis sobre qualsevol cosa, efectivament, fiscalia. Si no, escolti, lliçons de Ciutadans sobre corrupció, no, eh?, no, perquè això ja no sé si és còmic o si és tragicòmic. Miri, vostès són especialistes en anar del bracet del partit més corrupte d'Europa, el Partit Popular, a tot arreu, donant-li suport a tot arreu, un partit que ha malversat 48.000 milions d'euros! [[aplaudiments]] , amb 248 casos comprovats de corrupció, amb condemnes fermes... Escolti'm! I vingui aquí a donar lliçonetes... Miri, li parlaré del meu partit, d'Esquerra Republicana de Catalunya. Sap per què no té casos de corrupció? [[Remor de veus.]] Perquè ha governat i governa a centenars d'ajuntaments, al mateix Govern de la Generalitat, a les diputacions, durant anys, i perquè governa amb transparència i integritat. Per això no hi ha casos de corrupció. Sap vostè per què Ciutadans no té casos de corrupció a Catalunya? Sí que ho sap: perquè no governa enlloc, ni ha governat enlloc; perquè no té ni una alcaldia, zero alcaldies. Per tant, clar... Ara, allà on vostès sí que tenen responsabilitats, caram, allà sí que han passat coses. Escolti, cas Cazorla, Almeria, candidat a alcalde, seu, imputat; cas Espartinas, a Sevilla, alcalde seu, dimiteix; cas Enredadera, a Madrid, Comunitat de Madrid, alcalde seu detingut per frau! Escolti'm, en temps rècord i a poquíssims llocs on han tingut responsabilitats, vostès han passat de becaris del PP a màsters en la pràctica de la corrupció. [[Aplaudiments.]] Facin un favor a la humanitat, facin un favor a la humanitat, gent del PP: prou escampar porqueria, recullin la seva pròpia porqueria i deixin netejar a aquells que portem vuitanta-vuit anys de netedat política. Moltes gràcies. [[Aplaudiments. Remor de veus.]]
La següent... Calma, silenci... [[Pregunta al Govern sobre l'educació infantil]] [[310-00187/12]] La següent pregunta és sobre l'educació infantil, i la formula la diputada Sonia Sierra, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Moltes gràcies, senyor president. Buenos días, señor conseller. Usted lleva un año al frente del Departamento de Educación. ¿Y sabe cuántos han sido sus logros? Cero. Exactamente la misma cantidad que dedican ustedes a guarderías, cero euros. Ustedes regalan cada año 400.000 euros a colegios franceses, pero dedican cero euros a las guarderías catalanas. Ustedes han regalado 600.000 euros a universidades británicas, pero dedican cero euros a las guarderías catalanas. Es decir, dinero para sus amiguetes en Francia y Gran Bretaña sí, dinero para guarderías catalanas no. Señor conseller, por si todo esto fuera poco, ahora se dedica a anunciar el cierre de líneas de P3 y a sembrar la intranquilidad en las familias. ¿Usted se compromete a no cerrar líneas de P3, a bajar las ratios y a que las guarderías sean gratuitas, como propone Ciudadanos? Gracias.
Per respondre té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputats, diputades... Gràcies, senyora Sierra, per la seva pregunta de cada Ple. I també li agraeixo que aquesta vegada no pregunti per llengua –de moment. Pel que fa a P3, a Catalunya aquest setembre tindrem 1.476 infants menys que en el P3 de l'any passat. Si vostè vol mantenir les mateixes aules amb 1.476 infants menys és que no deu saber gestionar el diner públic. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Señor conseller, para desastre de gestión, la suya, que hasta los sindicatos están pidiendo su dimisión. Incluso un sindicato muy cercano, muy cercano a usted le pide que dimita. Si es que ya no le apoyan ni los suyos. Mire, la educación infantil es fundamental para el éxito académico posterior de los alumnos y también para la conciliación de la vida laboral y familiar; y ya sabemos que cuando la conciliación no es posible las que solemos salir perjudicadas somos las mujeres. Pero es que además las educadoras tienen que poder realizar su trabajo en condiciones óptimas, y para eso lo que hay que hacer es bajar ratios. Y usted, en lugar de bajar las ratios lo que hace es cerrar líneas de P3. Pues bien, cerrar líneas de P3 lo que hace es dificultar la vida de muchas familias que ven con preocupación cómo no van poder llevar a sus hijos al centro más cercano o a aquél que tiene su modelo educativo preferido. Mire, señor conseller, usted tiene a las familias en pie de guerra y tiene a los sindicatos pidiendo su dimisión. Usted es un claro ejemplo del desgobierno de Torra, incapaces de dar solución a los problemas reales de los catalanes. Usted es como la orquesta del Titanic, tocando en cubierta mientras el barco se hunde. Señor conseller, póngase a trabajar de una vez para solucionar los problemas reales de los catalanes y dé respuesta a esas familias que ven que no pueden llevar a sus hijos a las guarderías porque no tienen dinero, o ven como les cierran líneas de P3 mientras les regalan nuestro dinero a sus amiguetes en otros países. Gracias.
Per respondre, de nou té la paraula el conseller.
Gràcies, senyor president. Per posar un exemple, el 93,26 per cent de sol·licituds de places de P3 a la ciutat de Barcelona, que és una ciutat difícil pel que fa a la manca d'oferta de places en segons quins barris..., el 93,26 per cent ha tingut la plaça requerida en primera opció. Per tant, això és un tant per cent molt alt –molt alt. En aquests moments, que encara no hem tancat la preinscripció, hi han alguns centres que tindran menys línies de P3 que l'any passat i alguns centres que en tindran més. I la rebaixa final de grups de P3 a la pública serà inferior que la rebaixa final de grups de P3 a la concertada, tot i que hi ha moltíssima més oferta de pública i, per tant, més centres de pública que centres de concertada. Hi ha uns moviments demogràfics de què l'escola se n'ha de fer ressò, perquè l'escola escolaritza l'alumnat en funció de la realitat social i en funció de la realitat demogràfica. En aquest sentit, la baixada de ràtios no ha de jugar només a partir de més o menys grups de P3, que li dic que, en l'oferta inicial que vam fer, hi havia tants grups de P3 com l'any passat, tot i haver-hi 1.476 infants menys, per tant era una oferta garantida; també li he de dir que cap família que hagi triat un centre públic es quedarà sense plaça pública. Cap. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la gestió del sistema penitenciari]] [[310-00188/12]] La següent pregunta és sobre la gestió del sistema penitenciari. Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; gracias, presidente. Señora Capella, ¿se ha leído usted el auto de la juez de vigilancia penitenciaria que revoca el tercer grado y ordena el reingreso de Oriol Pujol en prisión?
Per respondre a la pregunta té la paraula la consellera de Justícia, la senyora Ester Capella.
Senyora Roldán –molt bon dia a tothom–, doncs no me l'he llegit, perquè no va dirigit a aquesta consellera. En tot cas, la resolució deu dir el que diu i, per tant, doncs, escolti'm, nosaltres sempre respectem totes les resolucions judicials. No en tingui cap dubte, no tingui cap dubte que respectem totes les resolucions judicials.
Gràcies, consellera. Per repreguntar té la paraula la diputada.
Gracias, presidente. Bueno, pues no me extraña que no se la haya ni leído porque ya sabemos el poquito respeto que tienen ustedes por las resoluciones judiciales. Y, además, como no tenían ninguna intención de acatarla, ¿pues para qué se iban a leer este auto? Pero yo se lo voy a explicar, señora Capella, lo que dice la juez de vigilancia penitenciaria. Dice la Juez que los presos tienen derecho a ser clasificados en el grado que corresponda a partir de los dos meses de internamiento en el centro penitenciario. De hecho, usted misma me contestó esto cuando decidieron darle el tercer grado a Oriol Pujol. Pues bien, señora Capella, mintió usted en sede parlamentaria; lo sabe usted muy bien y lo confirma también la juez en su auto. Oriol Pujol ingresó el 17 de enero en prisión y ustedes le dieron el tercer grado el 14 de marzo. Es que ni siguiera en eso han sido ustedes capaces de cumplir con la Ley penitenciaria, de verdad. Y no me venga después con el cuento de echarles la culpa a los funcionarios, que ya hemos visto esta mañana con la petición de traer a Forn a Cataluña quién maneja los hilos: usted, señora Capella. Cincuenta y cinco días de prisión. Cincuenta y cinco días de prisión, donde ustedes pretenden hacernos creer que este señor, que está condenado por falsedad documental, por cohecho y por tráfico de influencias –vaya, lo que es un corrupto de toda la vida, ¿eh?–, quieren hacernos ustedes creer que en cincuenta y cinco días se ha rehabilitado. Claro, una persona que estuvo durante años delinquiendo, aprovechándose para ello de su condición de político, un señor que está condenado en el caso de las ITV, pero es que está también imputado en el caso Pujol. Y resulta que se rehabilita mágicamente en cincuenta y cinco días y ustedes lo sacan a la calle. Sigue el auto también de la juez y explica en qué está consistiendo ese supuesto tratamiento mágico que cura a los corruptos en tan solo cincuenta y cinco días. Se trata del programa «Moral y valores. Y dice la juez que no sabemos si ha tenido algún efecto reeducador en la conducta delictiva del señor Pujol, consistente en, abro comillas, «la codicia. Oriol Pujol, conocido como «el príncipe, «l'hereu, se aprovechó de su condición de diputado y de su actividad pública para delinquir durante años, menoscabando la confianza de los ciudadanos en las instituciones. Y ustedes ahora, con su conducta, lo vuelven a hacer al poner al hereu en la calle, precisamente por eso, por ser el heredero del jefe de la banda del 3 por ciento. Es indecente lo que usted está haciendo, señora Capella. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, de nou té la paraula la senyora consellera.
Sí, senyora Roldán, vostè s'ha llegit la Llei orgànica 1/79, de 26 de setembre, que és la Llei orgànica general penitenciària, i el seu reglament? Miri, és la primera llei orgànica que es va aprovar després del règim feixista. Si vostès haguessin estat al Congrés i al Senat aquesta llei segurament no s'hauria aprovat, perquè aquesta llei parla de reinserció i de resocialització, de drets de les persones privades de llibertat. Sí, senyora Roldán, no em digui dos mesos. Sí, efectivament, perquè complim la llei, complim el reglament penitenciari. La Junta de Tractament és un organisme tècnic. Li ho explicaré mil vegades. Jo ja sé que a vostè no li interessa la veritat –no m'assenyali, senyora Roldán–, a vostè no li interessa la veritat. I la veritat és que el Departament de Justícia, els treballadors i treballadores públics del Departament de Justícia, de mesures penals, de serveis penitenciaris, compleixen la llei i el reglament penitenciari. Hi ha una junta de tractament que ha de fer l'observació i la proposta de règim –l'hi repetiré mil vegades–i és el que han fet. Ho han de fer en el termini màxim de dos mesos –termini màxim de dos mesos. Miri, escolti'm, no som nosaltres qui dicta les resolucions judicials; nosaltres duem a terme les execucions penals, de conformitat amb la llei orgànica. És una llei orgànica. Li sona lo que és una llei orgànica? Vostè ho hauria de saber. I, l'hi recordo, la primera llei orgànica que es va aprovar a l'inici de la democràcia a l'Estat espanyol. Això tampoc li diu res? Miri què diu aquesta llei: «Les institucions penitenciàries que regula aquesta llei –ho diu el seu primer article– «és... –ho hauria de tenir gravat vostè al seu despatx–, «tenen com a fi primordial la reeducació i la reinserció social dels sentenciats a penes i mesures penals privatives de llibertat, així com la retenció i custòdia de detinguts, presos i penats. I diu més coses. «L'activitat penitenciària –en el seu article tercer, l'article... Sí, la senyora jutgessa de vigilància penitenciària també l'ha d'aplicar, aquesta llei. Diu: «L'activitat penitenciària s'ha d'exercir respectant sempre la personalitat humana de les persones recloses i els seus drets i interessos jurídics... [[El president retira l'ús del micròfon a la consellera i aquesta continua parlant uns moments.]]
Senyora consellera, se li ha acabat el seu temps. Gràcies, consellera. [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al Govern sobre el Consell Català de l'Alimentació]] [[310-00183/12]] La següent pregunta és sobre el Consell Català de l'Alimentació i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Irene Fornós.
Moltes gràcies. President, consellera, consellers, diputats, diputades, bon dia. Una pregunta que dirigixo a l'honorable consellera Teresa Jordà, però que a la vegada aprofito per exposar a tots els presents avui aquí en aquest Ple, i ho faig amb la voluntat que mirem de reflexionar totes i tots sobre la importància del nostre paper pel que fa a l'alimentació del nostre país, i no només amb la justificació de la més que reiterada i coneguda expressió de «som allò que mengem, sinó també per tot allò que hi ha al darrere i al voltant dels aliments. Divendres passat aquí a l'Auditori del Parlament va tindre lloc la presentació del Consell Català de l'Alimentació, impulsat pel Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, que va tornar a posar en marxa una eina de país que, com moltes altres, es va veure afectada per l'aturada que va suposar l'aplicació de l'article 155 al Govern català. L'acte va comptar amb la presència de tres referents del nostre país en el món de l'alimentació, la Carme Ruscalleda, el Joan Roca i també l'Abel Moliné, catedràtic de nutrició. Però no només vam comptar amb aquestes presències, sinó també amb la de més d'un centenar d'assistents a l'acte, gent vinculada a la pagesia, la ramaderia, la pesca, la indústria, l'economia, la salut, l'educació, la gastronomia, etcètera. I és que, tal com recordava divendres passat durant la seva intervenció el senyor Moliné, només l'alimentació i tot allò que gira al seu voltant significa el 33 per cent del PIB català, i això, si més no, també mereix part de la nostra atenció. En definitiva, es comptava amb gairebé tots els protagonistes indispensables i imprescindibles perquè tots plegats puguem gaudir d'una alimentació de proximitat, de qualitat, segura, equilibrada, amb la finalitat de complir no només amb els reptes de l'OMS, sinó també sent garants de la sobirania alimentària, la qual, des de la governança republicana i la cogestió, comptant amb la implicació de tots els agents de la cadena alimentària, podrem fer possible. El Consell Català de l'Alimentació posa la base d'una nova política alimentària al país, basada en la producció local d'aliments i en la gestió sostenible del medi. A més, ha de fomentar el dinamisme, el relleu generacional la cohesió socioeconòmica de totes les comarques i, com hem dit, reforçar la sobirania alimentària del país. Cal posar l'alimentació al centre de la política catalana i aquí al Parlament hi tenim un paper cabdal. Consellera, divendres passat vam tenir un auditori ple de gom a gom de persones que tenen clara la importància de la creació del Consell Català de l'Alimentació, però també hi van haver certes absències...
Senyora diputada, se li ha acabat el temps.
...de diputats i diputades. Ens pot explicar... [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Per respondre la pregunta té la paraula la consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, la senyora Teresa Jordà.
Molt bon dia. Moltes gràcies, president. Diputades, diputats... Diputada Fornós, moltes gràcies per la pregunta. De fet, cada vegada que m'ho demanen aquí al Parlament aprofito –i l'hi he d'agrair avui a vostè– per tornar a posar de relleu que el nostre sector –el sector agrícola, el sector ramader, el sector pesquer, el sector forestal– és un sector extremadament imprescindible per a aquest país. Com bé diu, aquest departament i aquesta consellera s'ho creuen i és així, eh? I no només ens ho creiem, sinó que, justament per aquest fet, tenim un seguit d'eines que ens han de permetre posar en relleu el valor d'aquest sector a través de diferents polítiques. Una d'elles és, com molt bé ha explicat vostè, aquest Consell Català de l'Alimentació, que vam tenir l'honor de presentar aquí al Parlament el passat divendres dia 7. El Consell Català de l'Alimentació ha de ser el lloc de debat on es tractin justament els temes d'alimentació, eh?, tenint en compte tots els punts de vista, que n'hi ha molts i diversos, diferents també, però sempre amb una visió completa, amb una visió integral, amb una visió, en definitiva, de 360 graus. Aquest Consell Català de l'Alimentació ha de definir un compromís a llarg termini, un compromís a llarg termini bàsicament per desenvolupar, a partir d'una visió, com deia, completa, amb tots els actors de la societat i també tots els agents de la cadena agroalimentària, una acció de país conjunta –ho repeteixo, una acció de país conjunta–, que permeti afrontar tots els reptes econòmics, climàtics, socials, actuals i de futur; en definitiva, per posar en valor l'excel·lència o per assolir l'excel·lència alimentària en aquest país, a Catalunya. Tenim, doncs, l'eina, que és aquest Consell Català de l'Alimentació. Ara desplegarem diferents treballs amb diferents grups, amb quatre grups imprescindibles per agafar tot el conjunt. El primer, el de la cadena alimentària; el segon, el de la competitivitat i la internacionalització; el tercer, la gastronomia i el territori, i el quart, el malbaratament o l'aprofitament i la sostenibilitat. I aquesta és la missió principal d'aquest consell català, que ha de servir per fer un pacte de país, per arribar a un pacte nacional per la política alimentària, que fixi una nova política alimentària de país, com bé ha dit vostè, cogestionada, és a dir, fent aquesta cogovernança republicana que ens caracteritza entre el Govern, el sector i els ciutadans. Al final, aquest país té molts reptes, i té una gran revolució a fer i a guanyar, que és la revolució de la justícia social. És imprescindible anar ben alimentats, perquè ens farà molta falta. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les mesures urgents contra els desnonaments]] [[317-00106/12]] Passem a les preguntes al president de la Generalitat, i la primera pregunta la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidente. Bien, como ya ocurrió durante todo el año 2018, en los tres primeros meses de 2019 Cataluña vuelve a liderar el ranking de toda España de desahucios, especialmente en los relacionados con el alquiler. ¿Qué medidas urgentes –y destaco «urgentes– va a adoptar usted para revertir esta dramática situación? Gracias.
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat. Quan vulgui.
Sí; molt bon dia, senyor diputat. Durant el mandat del president Puigdemont ja es van posar mesures importantíssimes per evitar, justament, el que vostè comenta. Nosaltres hem seguit en aquesta mateixa línia, incrementant la dotació pressupostària perquè això no pugui passar, implantant noves mesures, normatives, com per exemple el decret llei per aturar l'abús de l'increment dels preus de lloguer.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Gracias, presidente. Es evidente que estas medidas que comenta han sido un absoluto fracaso. Insisto, en los tres primeros meses de 2019, Cataluña vuelve a liderar el ranking de desahucios de alquiler en toda España. Y le comentaba «medidas urgentes, porque efectivamente ustedes han puesto encima de la mesa algunas medidas, pero que a corto plazo no tienen, en fin, ninguna repercusión. Hablan ustedes de la intervención de precios. Hay unanimidad absoluta que eso a corto plazo no resuelve la problemática de los desahucios. Y no hay unanimidad, pero sí un amplio consenso, en que a medio plazo y a largo plazo tampoco va a tener un gran resultado. Y en su momento comentaba usted la propuesta de su antecesor, el señor Puigdemont, que efectivamente anunció a bombo y platillo un ambicioso plan de parque de vivienda de alquiler pública que usted hizo suyo en su primera intervención, pero que nada se sabe, absolutamente nada se sabe tres años después de aquello que anunciaron. ¿Podría, por favor, explicarnos qué medidas urgentes va a adoptar para revertir esta situación? Y le pido por favor que no me responda, como suele hacer en estas sesiones de control, que con la República se solucionará como por arte de magia. ¿Y mientras tanto, qué? Le pido, por favor, también, que como ha hecho en otras ocasiones, no me diga que no tengo derecho a preguntarle porque solo tengo cuatro diputados. Ya sabemos el concepto de democracia que tiene, pero disimule un poco. Le pedimos medidas concretas –concretas– para revertir una situación, la de los desahucios, que en Cataluña es la peor de toda España y que es absolutamente dramática. Muchas gracias.
Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, senyor diputat. Mesures i dades també, si li sembla, com també després suposo que en el que serà el torn d'avaluació d'aquest primer any de Govern tindrem l'oportunitat de contrastar dades, dades reals, dades que ens permetin, doncs, tenir un debat sobre xifres. Miri, la tendència dels darrers anys ha estat la de disminuir els desnonaments. Per exemple, el 5,44 per cent menys el 2017 que el 2016; el 9,6 per cent menys el 2016 que el 2015. De 16.000 desnonaments l'any 2013, hem passat a 13.000, gairebé 14.000, desnonaments l'any 2018. És a dir, el 23 per cent del que avui representa l'Estat espanyol. Vam evitar l'any passat més de quatre mil desnonaments i entre 2012 i 2018 hem evitat 27.377 desnonaments, és a dir, més de deu desnonaments al dia –més de deu desnonaments al dia. Obra de Govern, 2018. Què hem fet durant aquest any? 3.519 ajuts d'emergència per a famílies que no poden pagar ni lloguer o hipoteca; 73.000 ajuts al pagament de lloguer amb un import de 133 milions d'euros. Hem fet més de 2.330 actuacions de mediació a través de l'Ofideute per renegociar deutes o aconseguir la dació en pagament, de les quals hem arribat a una solució acordada en gairebé set-cents casos. Hem reallotjat 3.684 famílies en risc de perdre la casa en habitatges de la Generalitat de Catalunya. I del 2012 al 2017, que em sembla que és el que també val la pena que també tinguem en compte per veure la tendència, van haver-hi 3.651 adjudicacions de meses d'emergència, i del 2012 al 2018, va haver-hi 4.491 adjudicacions. L'última dada, de 50 milions que es van invertir l'any passat en pagaments de l'habitatge –l'any 2012, perdó–, hem passat a 138 milions l'any 2018. És a dir, hem augmentat gairebé un 180 per cent les despeses, la inversió que estem fent en aquest sector.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les declaracions de la consellera de la Presidència de donar una resposta de país en funció de qui acabi liderant l'Ajuntament de Barcelona]] [[317-00108/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Jéssica Albiach.
Sí; gràcies, president. Bon dia a totes i a tots. President, voldríem saber si fa seues les paraules de la portaveu del Govern, de Meritxell Budó, parlant d'una resposta de país en funció de qui acabi liderant l'Ajuntament de Barcelona. I si ella no dimiteix, si vostè té pensat cessar-la. Gràcies.
Per respondre la pregunta té la paraula el president de la Generalitat.
Sí; gràcies, senyor president. Gràcies, senyora diputada. La portaveu del Govern és la portaveu de tot el Govern i ella expressa el que al Govern deliberem, i té tota la meva confiança.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Sí, president. La veritat és que no per esperable és menys preocupant aquesta resposta, perquè la senyora Meritxell Budó va fer unes declaracions impròpies d'una portaveu d'un govern que ha de representar no només el Govern, sinó tota la ciutadania. I, en aquest cas, la senyora Budó no estava acceptant la democràcia i la possibilitat que la senyora Ada Colau revalide l'alcaldia de Barcelona amb un projecte de transformació que ha servit de referent i d'inspiració altres ciutats de Catalunya, d'Espanya i del món. [[Rialles.]] I no només ha tingut en esta ocasió també paraules desafortunades, perquè a més es va permetre parlar de donar una resposta de país davant d'una situació que és d'absoluta normalitat democràtica, com és conformar una majoria alternativa a la llista més votada, com passarà en altres ciutats. No sé si li sonen Lleida i Tarragona, que segur que sí, potser li han arribat notícies també de Lleida i de Tarragona. [[Veus de fons.]] Com encaixa... –perdona?
Silenci, si us plau. Continuï, diputada.
Com encaixen Lleida i Tarragona en esta suposada operació d'estat? Però és que, a més, la senyora Budó es va fer un embolic ella sola quan insistia que l'independentisme havia guanyat a Barcelona, quan els números eren evidents, com ella mateixa va dir. Després es va reafirmar en aquestes declaracions nefastes i, finalment, no volia respondre una periodista que li va formular una pregunta a la roda de premsa del Govern en castellà, perquè prèviament no se li havia fet en català. President, així no anem bé, de fet anem fatal, i la patrimonialització de les institucions és una pràctica perillosa que pot conduir a corrupció. Les paraules, la veritat, de la senyora Budó ens recorden massa aquelles paraules que el 2004 va dir la senyora Marta Ferrusola, quan sentia que els van robar el Govern i que era com si entressin a casa seva. I per això els demanem que rectifiquen, perquè Catalunya mereix molt més. Catalunya mereix un govern que no s'oblide de la meitat de la ciutadania, mereix un govern que governe i que governe per a tota la ciutadania, i mereix també un govern que treballe per erradicar la principal fractura que tenim a Catalunya, que és la desigualtat, i això s'ha de fer deixant de costat els frontismes i teixint grans acords. I amb aquestes declaracions és impossible. [[Aplaudiments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Senyora diputada, penso que des d'aquest Govern, des dels grups que donen suport a aquest Govern, hem tingut sempre la mà estesa al que vostès representen políticament. Per negociar els pressupostos, les vegades que van caldre, ens vam reunir les vegades que van caldre; per encetar aquella taula de diàleg amb l'Estat, i vostès van fer propostes molt constructives. Però ha arribat el temps en què vostès decideixen, i vostès ens han de dir on són en aquests moments, perquè nosaltres ens hem perdut. Vostès han de dir on són, on se situen vostès. Saben el que significa..., saben el que significa el suport del senyor Valls, els vots del senyor Valls? Saben el que això significarà? [[Aplaudiments.]] Sap el que significa? Els vots del senyor Valls és el vot de l'establishment, és el vot del pont aeri [[remor de veus]] , és el vot de la casta, sí, sí, del que representa l'establishment, això és el que representa els poders de l'Estat. Els poders de l'Estat, tots posats en marxa justament per evitar que la llista més votada, la llista del que va ser conseller d'aquest Govern, del senyor Maragall, sigui l'alcalde de Barcelona. Vostès decideixen... [[Persisteix la remor de veus.]]
Silenci!
Vostès decideixen o escollir qui va guanyar les eleccions i situar-se en el bloc de la defensa dels drets i llibertats –això és el que vostès escullen– o escullen el pacte amb Ciutadans, amb el senyor Carrizosa. [[Remor de veus.]] Escullen això –escullen això–, vostès, aquest dissabte. I és importantíssim. I em diu: «Escoltin, patrimonialitzen les institucions, però qui patrimonialitza l'Ajuntament de Barcelona si no la senyora Colau? Vostès què volen, drets o cadires? Drets o cadires? [[Aplaudiments.]] On se situen, vostès? Tenen una oportunitat magnífica, queden unes hores magnífiques, aprofitin-les, no se'n vagin del bloc dels que estem al costat dels drets i de les llibertats. Tenen una oportunitat que no haurien de malbaratar, pels seus votants, pel que representa, pel que vam viure ahir. Votar i acceptar els vots del senyor Valls és fer tot el contrari del que els nostres companys van fer ahir al Tribunal Suprem.
President, se li ha acabat el temps. [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al president de la Generalitat sobre si creu que és capaç de compaginar la lleialtat a un projecte polític amb el capteniment institucional que correspon al càrrec de president de la Generalitat]] [[317-00105/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, senyor president. Molt honorable president de la Generalitat, i després d'haver-lo sentit ara, és vostè capaç de compaginar la lleialtat a un projecte polític amb el capteniment que correspon a l'exercici de la seva alta responsabilitat institucional?
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Sí. [[Rialles.]]
Per repreguntar té la paraula el diputat.
Moltes gràcies, president. Doncs vull ajudar-lo. [[Rialles.]] Vostè pot desitjar que els ajuntaments del país siguin governats per majories independentistes, només faltaria. Però no pot, en cap cas, negar la legitimitat d'establir altre tipus de majories, siguin homogènies o transversals, ni vostè, ni la portaveu del seu Govern, ni cap membre del Consell Executiu. Vostè té tot el dret a defensar un projecte polític determinat, però no té dret a negar la catalanitat dels altres projectes polítics que democràticament s'expressen en el nostre país. Fa basarda haver-ho de recordar, però cal fer-ho. Tots els ciutadans i les ciutadanes de Catalunya són iguals en drets i deures. Cal respectar els resultats electorals. Tots els vots valen igual. Tots els electes tenen les atribucions que els reconeixen les lleis. Qualsevol pacte que s'estableix lliurement entre forces polítiques democràtiques és legítim, i les previsions de la llei electoral són d'obligada aplicació en el moment d'elegir alcaldes i alcaldesses. Li agradaran més o menys, però vostè té l'obligació de respectar tots els alcaldes i alcaldesses de Catalunya, també com a mostra de respecte a tots els catalans i totes les catalanes. I, per tant, president, torno a dir-l'hi, vostè pot expressar el seu desig favorable a l'establiment de majories independentistes, però no pot en cap cas negar legitimitat a majories diferents. Quan un candidat o candidata a l'alcaldia obté una majoria simple de vots i de regidors, però topa amb la voluntat igualment democràtica d'una majoria absoluta de regidors que elegeixen com a alcalde o alcaldessa una altra persona, cal respectar aquesta decisió democràtica a tot arreu, a Barcelona o a Gelida. Espero que ningú no oblidi aquesta regla d'or. Cal mirar, i més que ningú ho ha de fer el president de la Generalitat, el país sencer i no només la part amb la que més es coincideix. Aquesta és la manera en què legítimament es pot compaginar la lleialtat amb un projecte polític i el capteniment institucional de la presidència de la Generalitat. [[Aplaudiments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, gràcies. Després també d'aquesta resposta, sembla que el bipartit de l'Ajuntament de Barcelona, doncs, marxa a tota vela. Però, miri, vostè es feia unes preguntes i jo també me les faig a mi mateix. Diu: «Tots els vots valen igual?. Senyor Iceta, realment tots els vots, tots els electes tenen els mateixos drets, senyor Iceta. Sí? [[Pausa.]] Sí, segur. Perquè què acaba de passar al Congrés dels Diputats?, què acaba de passar al Senat espanyol? Diputats electes [[aplaudiments i veus de fons]] suspesos, suspesos... –no, no, no, no–, suspesos, sense una ordre judicial –sense una ordre judicial– per la presidenta... –que gràcies a Déu és catalana–, per la presidenta Batet [[remor de veus]] , suspesos de sou...
Silenci!
...suspesos de sou i de la seguretat social, amb el que això significa per a les famílies, que depenen dels nostres companys, suspesos de sou i de la seguretat social. I hi han famílies que depenen de tenir o estar a dintre de la seguretat social. Per tant, no em parli de que hi han igualtats de drets i igualtats, doncs, entre els electes. I vostè em parla del capteniment institucional. Escolti'm, envio una carta al senyor Pedro Sánchez per reunir-m'hi, una carta ben senzilla, per dir «ens podem reunir, que és urgent? –penso que és urgent–, i a les..., res, a l'hora ja em diuen que no. Però quin diàleg –quin diàleg–, quin capteniment institucional vol demanar-nos vostè..., d'un president del Govern que es nega a reunir-se amb el president de Catalunya? Ja és hora de començar a veure quina diferència hi ha entre el PP i el PSOE més enllà de la retòrica, de les fotos i d'aquesta buida manera d'enfocar la política; hem de passar als fets –hem de passar als fets. I han passat moltes coses en aquest país. Hi ha una resolució del grup de treball de l'ONU que està demanant la immediata posada en llibertat dels nostres companys. I això s'està incomplint per la fiscalia espanyola i pel Regne d'Espanya, i això inclou el Govern del Pedro Sánchez. Incompliments cada setmana. No només les suspensions de diputats i de senadors; vam conèixer també la inversió territorialitzada del 10 per cent a Catalunya. Per què no es queixen d'això, vostès, alguna vegada? Per què no es queixen d'aquesta inversió? [[Aplaudiments.]] Per no oblidar-me del gran prohibidor, del senyor Borrell, doncs, que ja ha cessat el cònsol d'Edimburg perquè senzillament va dir el que qualsevol demòcrata diria. Mirin... –veig que s'acaba el temps.
S'ha acabat el temps, efectivament. President... [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la necessitat de trobar una estratègia unitària que interpel·li el 80 per cent dels ciutadans]] [[317-00109/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià.
Benvolgut president, ahir va acabar finalment el judici, aquest judici de la vergonya. Entre dimarts i dimecres vam veure com les defenses desmuntaven de nou totes les acusacions, però malauradament és molt probable que això tingui molt poc o cap efecte. Ahir vam poder tornar a sentir les veus dels presos polítics defensant de nou la democràcia, els vots, les urnes, fent evident una vegada més que aquest ha estat un judici polític, que els presos..., que no estan presos pels seus actes sinó per les seves idees i per unes idees que finalment són fàcils, senzilles i universals: la defensa permanent i pacífica de la democràcia i de les llibertats. Són a la presó per defensar el mateix que el 80 per cent d'aquest país: que les decisions importants es prenen sempre votant i que la solució política a Catalunya és un referèndum. Han jutjat la democràcia, el vot i les urnes, han jutjat el nostre dret a expressar-nos, tenen com a objectiu condemnar tots els catalans independentistes, escarmentar-nos, espantar-nos i garantir que mai més no ens tornarem a portar malament. I no són conscients que en aquest judici s'ho juguen gairebé tot, que el que està en joc és els límits de la democràcia i que això els pesarà durant dècades. S'equivoquen, i molt, quan es pensen que jutgen només els independentistes, perquè a qui jutgen és a la mateixa democràcia, perquè estan decidint sobre què podem parlar i sobre què no podem parlar, perquè, en definitiva, estan jutjant a tots aquells a qui no ens mou ni l'odi ni la rancúnia, sinó la bona fe i els valors de la justícia i de la prosperitat. I mentre ho fan és evident una vegada més que aquest estat, la seva justícia i les seves clavegueres no ens coneixen. Perquè, si no han espantat els qui fins ahir eren jutjats, no ens faran por a la resta. Perquè tenim un país més net, més lliure, més just per construir, i ni les seves amenaces ni la seva repressió ni les seves agressions no ens aturaran mai. Estem, president, legítimament convençuts que la millor manera d'ajudar i de servir els ciutadans de Catalunya és amb les eines d'un estat. Però també estem convençuts que això ho hem de decidir tots junts i votant. I com bé li traslladàvem a la reunió d'aquest dimarts, president, aquesta feina no és només nostra; aquest país ha aconseguit avançar quan tots junts, organitzacions i partits, ens hem posat d'acord. I ara, president, l'interpel·lem en aquesta línia, perquè no podem esperar més, perquè necessitem traçar un camí conjunt, ens cal una estratègia unitària i que interpel·li el 80 per cent de la ciutadania, i ho devem a aquells [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] qui ens han representat...
Diputat, ha acabat el temps.
...des de la banqueta dels acusats. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, senyor diputat, sí, subscric les seves paraules, i més després d'haver assistit ahir, doncs, a la mateixa sala del Tribunal Suprem, de veure, amb aquella barreja d'emoció i dignitat, com els nostres companys presos feien uns al·legats que penso que el qualificatiu d'«històric se'l mereixen i que, sense cap mena de dubte, recordarem en aquest país durant molt temps. Hi ha una vella sentència antiga que diu que si vols que alguna cosa passi, doncs, ves i fes que passi, que l'únic que cau del cel és la pluja. Si volem la independència, anem i fem que passi la independència. Allò que vós esteu dient, amb la petició d'aquesta unitat estratègica, és que ho subscric absolutament. El primer d'octubre, per què va ser possible? Perquè hi va haver un alineament de tot allò que ens va portar al primer d'octubre: un govern, una ciutadania compromesa, unes entitats, molt més enllà de les entitats independentistes, també bolcades en la celebració del referèndum d'autodeterminació. Això és el que hem d'aconseguir: recuperar aquell fil del primer d'octubre que no s'hauria d'haver trencat mai. I això passa, com diria també l'amic Jordi Cuixart, no només per les lluites compartides; les lluites són compartides, però les llibertats són solidàries. I ens cal que aquesta solidaritat en la llibertat la portem arreu del país. I ara en tenim una gran oportunitat, en la constitució dels ajuntaments i de les diputacions. Jo demano, i ho torno a repetir, perquè ho he fet públic..., demano ajuntaments amb alcaldes independentistes i governs independentistes, perquè la unitat estratègica passa primer per aquí, passa perquè aquesta capil·laritat que tenim arreu del país amb alcaldes i governs independentistes també ens doni la força per quan puguem tornar a fer-ho. Perquè sí –ahir el Jordi Cuixart ho va dir i jo ho subscric, també, com ho van subscriure els altres companys–, ho tornarem a fer –ho tornarem a fer–, és clar que sí, perquè aquest país té molt clar el que vol: vol la independència. Vam fer un referèndum d'independència i ho podem tot, podem fer possible l'impossible, però necessitem aquesta unitat estratègica. Tenim una gran oportunitat, no la malbaratem, jo no permetré que es malbarati i dedicaré tots els meus esforços perquè aquesta unitat estratègica realment l'aconseguim entre tots: ciutadania, govern, ajuntaments i diputacions i entitats. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la gran inversió que suposa el supercomputador MareNostrum 5]] [[317-00107/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Albert Batet.
Moltes gràcies, president Torrent. Molt honorable president Torra, aquesta setmana hem vist les dues realitats: la realitat de l'Estat espanyol, amb un judici que acabava d'una forma..., un judici polític, un judici que posa en evidència la manca de credibilitat del sistema polític espanyol, del sistema judicial; un judici sense causa, que s'ha pogut fonamentar d'una forma molt clara que, després de quatre mesos, no hi ha hagut cap prova –cap prova– que hagi evidenciat les causes per les quals s'imputa el Govern legítim de Catalunya i els líders socials i polítics de Catalunya, i, a la vegada, mantenint també una presó preventiva totalment injusta, totalment abusiva, totalment arbitrària, com diuen els mateixos informes i dictàmens de l'ONU. Davant d'aquesta realitat, hi ha una altra realitat, una altra realitat que s'imposa, que és una Catalunya emprenedora, una Catalunya que crea ocupació, una Catalunya que, malgrat la repressió i malgrat els obstacles que situa l'Estat espanyol, continua avançant i avançant amb força. Les dades d'atur així ho identifiquen; les bones perspectives en l'àmbit turístic d'aquest estiu també ho identifiquen d'aquesta manera; la bona dinàmica del motor industrial, del teixit de les comarques i de les viles de Catalunya així ho identifica. I a la vegada hem tingut també una bona notícia, que es contraposa davant la vergonya de l'Estat espanyol, del seu sistema judicial, del seu sistema polític, que no vol afrontar una solució al conflicte català; veiem com Catalunya avança amb excel·lents notícies com ha sigut la del supercomputador, una inversió molt important, una inversió clau, estratègica, per aquesta dinamització econòmica i per aquest àmbit de la recerca; aquesta recerca necessària, que és un motor també de cara a la indústria, que és un motor també per l'economia, que és un motor també per l'àmbit de la ciència i l'àmbit universitari. I sens dubte aquestes notícies i aquestes dues realitats són el que veiem: un Estat espanyol que retrocedeix d'una forma democràtica i una Catalunya que malgrat –malgrat– les traves de l'Estat espanyol continua imposant-se la seva iniciativa i la seva capacitat emprenedora. Per tant, president, li preguntem per aquesta valoració d'aquesta gran inversió que hem tingut del supercomputador.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat. Quan vulgui.
Sí, diputat, teniu tota la raó; vivim en aquest món que a vegades sembla un món paral·lel, però que és el mateix: per un costat, doncs, certament, amb aquesta repressió, amb els companys presos, amb l'exili, però, per l'altre, amb aquesta voluntat de tenir un país que marxa, un país a punt, un país on la seva economia va bé i un país que..., ens ho hem de dir i ens n'hem de felicitar, perquè això no és obra ni d'aquest Govern ni d'aquest Parlament, és obra de la societat catalana, que aquest país funcioni, que tiri endavant, que cada dia, doncs, vagi progressant. I penso que, efectivament, va ser una excel·lent notícia, però una notícia que no cau per casualitat; que és una notícia d'anys de treball. I permeteu-me, doncs, que en primer lloc feliciti el seu director, el senyor Mateo Valero, també el Pep Martorell, a tot el seu equip, per l'èxit d'haver aconseguit que el supercomputador, un dels tres supercomputadors europeus..., un dels quals vingui a Barcelona. Sabeu?, això, més enllà de la inversió que representa, aquests 100 milions que la Comissió Europea es compromet a invertir pel centre i els 100 més que les institucions que hi donen suport hauran d'invertir-hi, això va molt més enllà; això significa apostar realment pel que és la societat del coneixement, que és, com després intentaré també explicar, una de les línies principals i prioritàries d'aquest Govern. És evident que, si fa vint-i-cinc anys posàvem en marxa un sistema d'universitats catalanes per tot el país, quan també fa una dècada es va decidir apostar pels centres de recerca, pels centres de coneixement, es posaven també les bases del que avui són els èxits que també ens trobem. Perquè no només és el nou supercomputador, no només és el reconeixement de tota la feina que porten, és el sincrotró Alba, és l'Icfo, que també és número u mundial en investigació fotònica, són tots aquests centres de recerca que ens fan sentir-nos orgullosos de la feina que fan els seus professionals, que ens ajuden a captar talent, que ens permeten impulsar Catalunya decididament cap a l'avantguarda i el lideratge del que ha de ser la societat del coneixement i de la nova revolució tecnològica. Si vam ser capaços els segles XIX i XX de liderar la revolució industrial, què ens ha de fer pensar que no serem capaços també de liderar la revolució del coneixement que ara ja tenim a sobre? Per tant, me'n congratulo com a president de la Generalitat, penso que és un èxit de país, és un èxit de tota la gent que hi ha participat també des de la Universitat Politècnica, i que aquest triangle universitats, centres de recerca i empreses productives o economia productiva penso que ens ha de donar unes grans satisfaccions en el futur i que ja és en la base de la prosperitat del país. Moltes gràcies.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre si pensa repetir els fets del 6 i el 7 de setembre de 2017]] [[317-00104/12]] La darrera pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señor presidente. Señor president, ayer, finalizado el juicio, usted dijo que lo volverían a hacer y hoy lo ha ratificado en sede parlamentaria. Dígame, respóndame a la pregunta: ¿va usted a volver a hacer pasar a todos los catalanes la pena y la vergüenza que pasamos los días 6 y 7 de septiembre de 2017?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Ah, sí, senyor diputat. No sé exactament què és el que no ha entès de l'expressió «ho tornarem a fer, però l'hi explico. Hi ha una anàlisi gramatical important: «tornarem a fer és perífrasi verbal de repetició; «ho és un pronom feble, que en aquest cas fa funció de complement directe neutre. En la frase hi falta el «nosaltres, que és un subjecte, en aquest cas, elidit, però que cal entendre «nosaltres ho tornarem a fer. La frase també es pot dir «tornarem a fer-ho en lloc de «ho tornarem a fer. I jo també voldria recordar que, en aquest sentit, doncs, hi han expressions del catalanisme històric, com la famosa frase que va dir el president Lluís Companys, tornant precisament de la presó per haver declarat l'Estat català, quan el febrer del 36 arriba un altre cop a la Generalitat de Catalunya, la seva famosa expressió: «Tornarem a sofrir, tornarem a lluitar, tornarem a vèncer. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula de nou el diputat. Quan vulgui.
Me alegro, señor Torra, de que, ya que no le aprovecharon las clases de derecho, le aprovechasen las de lengua. [[Aplaudiments.]] Mire, señor Torra, este juicio ha sido llevado con un respeto ejemplar a los derechos de los acusados, que no respetaron a más de la mitad de los catalanes. Los demócratas acatamos las sentencias, pero está claro que usted ya anuncia que no las va a respetar. Ustedes quieren continuar lo mismo –me lo ha dicho claramente–, otro golpe de estado y poner en jaque otra vez a la sociedad catalana. Pero es que además entretanto ustedes van arrasando con todo; se gastan el dinero –en el mes de febrero, 35.000 euros– a ir a ver a sus amigos en el juicio. Y yo, ¿le doy una idea de en qué podría usar esos 35.000 euros? En poner ciento dieciocho plazas de centro de día para nuestros mayores. Pero ustedes siguen empeñados en llevar a Cataluña hacia el abismo, y lo más vergonzoso es que todavía no hay sentencia, pero usted ya la ha dictado. ¿Usted es juez, acaso, señor Torra? ¿Usted ha decidido ya la libertad de sus amigos? ¿Ustedes querían un estado propio para tener una justicia propia y hacer lo que les diese la gana, y para eso han puesto a la señora Capella en Prisiones también, para poner en libertad a Oriol Pujol o reclamar al señor Forn a las cárceles catalanas? Pues, mire, se equivoca usted y se equivocan sus compañeros si creen que una democracia europea del siglo XXI, como es la española, si creen que Europa misma se va a dejar amedrentar por ustedes. Señor Torra, dejen ya de dividir, de mentir, de envenenar la sociedad catalana, dejen de amenazarnos a todos los catalanes con otro golpe de Estado. Ya sabemos que Pedro Sánchez no hará nada ante la gravedad de las amenazas que usted ha proferido hoy también en sede parlamentaria, pero yo le digo lo que haríamos los de Ciudadanos: le requeriríamos formalmente para que diga si va a acatar la Constitución y, si lo hace, no esperar a que siga usted amenazando, arruinando y dividiendo a la sociedad catalana, sino aplicar el 155 para protegernos todos. ¿Y sabe qué le digo? Que parece que lo pida usted a gritos. [[Aplaudiments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí. Senyor Carrizosa, miri, a mi, a l'Autònoma, el que em van explicar –i això ho tinc bastant gravat– és la presumpció d'innocència, que aquest era el pilar fonamental del dret, la presumpció d'innocència [[aplaudiments]] , i estaria bé que vostès algun cop la respectessin; un cop que ho respectessin seria suficient. I que la legalitat cal respectar-la; també la internacional, també la legalitat internacional. Els ho recordo: hi ha una resolució del Grup de Treball de l'ONU sobre Detencions Arbitràries que és d'obligat compliment, que és d'obligat compliment pel Regne d'Espanya. [[Aplaudiments.]] La fiscalia té el deure d'instar a la llibertat immediata dels nostres companys presos polítics. I sí, aniré arreu, aniré arreu on hi hagi sobirania dels catalans: a les presons, a l'exili, hi aniré –hi aniré–, i els membres del meu Govern també. I no cal que jo els doni la instrucció; ells saben perfectament que per visitar els companys, per donar-los tot el suport, doncs nosaltres anirem on calgui i anirem a denunciar el que ha estat un judici ignominiós, un judici que ha estat una barbaritat jurídica des del primer moment i que no tinc cap mena de dubte de que en els tribunals europeus, que és allà on nosaltres trobem la justícia, ens donaran la raó. [[Remor de veus.]] Vostè em diu... Escolti'm, em sembla que vaig ser molt clar des del primer discurs d'investidura: jo em dec a aquest Parlament, al Parlament de Catalunya. Si vostès creuen que hi ha una majoria alternativa i volen presentar una moció de censura, potser ara resulta que tenen uns nous companys de viatge que potser els donin suport; no ho sé, provin-ho. Però, en qualsevol cas, jo em dec a aquest Parlament de Catalunya, que és on rau la sobirania del poble de Catalunya. [[Aplaudiments.]]
Acabada la sessió de control, avancem en l'ordre del dia. [[Proposició de llei de modificació de la Llei 13/2006, de prestacions socials de caràcter econòmic (continuació)]] [[202-00054/12]] Abans de passar, però, al següent punt, deixin-me fer-los notar –no ho he fet anteriorment–, i amb relació al primer punt d'aquest Ple, que hem votat fa una estona, que, segons els criteris acordats per la Mesa, el termini de presentació de les esmenes a la totalitat i de les esmenes a l'articulat fineix avui –em refereixo a la proposició de llei votada inicialment–, fineix avui, deia, en acabar la reunió d'aquesta tarda. I que, una vegada finit el termini per a la presentació d'aquestes esmenes, s'haurà de dur a terme en la mateixa sessió plenària el debat de les esmenes a la totalitat i a l'articulat en el mateix acte, amb un torn comú de cinc minuts per a tots els grups parlamentaris. [[Sol·licitud de compareixença del president de la Generalitat perquè faci balanç de l'acció del Govern durant el seu primer any]] [[361-00015/12]] Ara sí, avancem en l'ordre del dia. El següent punt és la sol·licitud de compareixença del president de la Generalitat davant del Ple perquè faci balanç de l'acció del Govern durant el seu primer any. Atès que el grup proposant, en aquest cas el Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, ha manifestat en Junta de Portaveus que no intervindrà, passem directament a la votació d'aquesta sol·licitud de compareixença. I demano a la cambra si es pot aprovar per assentiment. [[Pausa.]] Sí? Doncs queda aprovada aquesta compareixença del president de la Generalitat, i els faig avinent que se substanciarà de manera conjunta amb la compareixença que, per altra banda, el mateix president de la Generalitat havia sol·licitat. [[Compareixença del president de la Generalitat per a donar compte del primer any de mandat]] [[350-00009/12]] Per tant, procedirem tot seguit a iniciar aquesta compareixença. D'acord amb l'article 172 del Reglament, en primer lloc, òbviament, té la paraula el president de la Generalitat, el senyor Quim Torra. Quan vulgui.
Bon dia de nou, president, senyores i senyors diputats, públic que ens acompanyeu, companys que ens ajudeu a tirar endavant aquí en el Parlament. Jo, efectivament, la setmana passada vaig tenir ocasió de fer balanç de govern amb els periodistes, amb la premsa en general, després de que a la sessió del Consell Executiu acordéssim, doncs, quin era aquest any d'exercici treballant pel nostre país. I el titular era un titular doble, era «un país en marxa, un país a punt. «Un país en marxa perquè va caldre en aquest país, de manera institucional, posar-lo en marxa, va caldre reactivar el país, reactivar totes les seves institucions, que, recordem-ho, van ser suspeses, tant el Parlament com el Govern, i, per tant, va caldre tornar a reactivar el país. Però també «un país en marxa per fer front a la crisi econòmica, per seguir avançant en la recuperació econòmica del nostre país, com, efectivament, veurem i intentaré explicar amb les tendències dels últims anys i, sobretot, d'aquest últim any en concret, que és al que fa referència, doncs, el mandat d'aquest Govern. Però també «un país a punt, un país a punt per als reptes globals que qualsevol país té en aquest moment: l'emergència climàtica, l'Agenda 2030, la globalització, etcètera. Però també «un país a punt per al que, políticament, els nostres ciutadans voten elecció rere elecció, que és la seva voluntat de constituir-se en un estat independent en forma de república. Aquestes han estat les activitats del meu Govern: posar el país en marxa, deixar el país a punt i congratular-nos que, després d'aquest any, podem presentar uns resultats que són un país que funciona, un país on l'economia demostra una resiliència i una robustesa notables i un país que a mi m'agradaria i demano a tots els grups, perquè aquest país ho necessita..., siguem capaços de fer una anàlisi positiva, optimista i esperançadora. Perquè aquest país necessita missatges positius, necessitem veure Catalunya en positiu, per seguir avançant amb el ritme amb què ho hem fet. Jo els parlaré d'un país reactivat, efectivament, un país que ha recuperat les institucions després del 155 i que ha dinamitzat l'economia després de la crisi. Però els parlaré també d'un país d'igualtat i d'equitat, un país que vol avançar en l'objectiu que ningú no quedi enrere en la capacitat de tirar endavant el seu projecte de vida a Catalunya, sigui d'on sigui i des del lloc que ell, lliurement, decideixi escollir per viure-hi i per treballar i per tirar endavant la seva família. Un país viu també, un país que ompli les comarques catalanes de vida, on més o la meitat exacta de les comarques catalanes tenen menys de cinquanta mil habitants i, per tant, hem d'estar molt atents al fenomen de la despoblació, que penso que en els propers anys ens juguem realment si les paraules «sostenibilitat i «equilibri territorial són alguna cosa més que paraules que fem servir en aquest hemicicle i les dotem del contingut que cal. Un país preparat, un país que –com he tingut l'oportunitat abans de contestar la pregunta sobre el supercomputador, un dels tres supercomputadors europeus que tindrem, doncs, l'honor d'hostatjar a la ciutat de Barcelona– situï Catalunya com un dels pols de coneixement, de formació, d'innovació i de lideratge en el canvi tecnològic que, en definitiva, ha de servir perquè millorin també les condicions de vida i de benestar dels nostres ciutadans. El cinquè gran bloc és un país global, que tingui veu pròpia en els debats i reptes del món, perquè, si no tenim nosaltres la veu, altres la faran servir per nosaltres. I, per tant, volem ser nosaltres, els catalans, qui ens expressem al món amb el nostre accent. I és responsabilitat de tots, com ho hem vist, com està passant amb aquest fenomen dels Fridays for Future, de petits i de grans, de millorar les condicions de tot el planeta. I finalment un sisè bloc, que serà el bloc del país just, un país que asseguri que l'Administració pública tracti amb justícia els ciutadans, i això vol dir que tothom en aquest país tingui les mateixes oportunitats per tirar endavant els seus projectes i els seus somnis. I tot això, com els deia..., m'agradaria que el debat, si és possible –és una petició que els adreço ara, tot just en començar–, el fem sobre dades, sobre dades contrastades, sobre dades reals, perquè és l'única manera de que puguem tenir un debat seriós, molt més enllà del que cada un pugui pensar o dels seus posicionaments polítics. I, per dades, les sis següents, si em permeten, d'un any d'exercici, d'un any de govern català. Creixement de l'economia, primer trimestre 2018, primer trimestre 2019: 2 per cent. Després els diré la tendència dels últims cinc anys, que va en la mateixa línia, i la de les previsions, que..., i ja no em referiré a dades pròpies, sinó a dades del BBVA, sobre el creixement del nostre país, les previsions del 19 i de l'any 20, també, respecte a la xifra d'atur. Sobre l'atur, precisament, hem baixat en 2,6 punts –2,6 punts– només en aquest exercici la taxa d'atur del primer trimestre del 2018 al primer trimestre del 2019. Em sembla una xifra molt destacada; estem a l'11 i mig de la xifra d'atur, aquest any tancarem per sota probablement, ja, o estarem al voltant del 10 per cent, i segurament el 2020 ja podrem baixar del 10 per cent de la xifra d'atur. Aquestes són les previsions que les entitats més solvents estan donant per al nostre país. Això vol dir que cada vegada creem més ocupació, tenim gent treballant, i que recuperem els nivells de l'atur d'abans que esclatés la crisi, a finals de la dècada passada. Tenim un 2,7 per cent més de persones ocupades respecte a fa un any, també, en el primer any, considerant el primer trimestre, xifres de primer trimestre, versus xifres de primer trimestre d'enguany. Hem creat, s'ha creat a Catalunya un 4,1 per cent més d'empreses, també respecte de fa un any –dades d'abril 2018 a dades d'abril 2019–, i es desmenteix un dels, diguem-ne, mantres apocalíptics que solen circular, sense cap mena de base real, sobre el fenomen de la creació d'empreses o de la marxa d'empreses, i més ara, que coneixem perfectament per què durant l'octubre del 2017 algunes empreses van veure's forçades a marxar i com la intervenció de l'Estat en la retirada de dipòsits va ser un fet absolutament..., d'una gravetat increïble, quan el teu propi estat va contra la teva pròpia economia. Per sisè any consecutiu creixem en producció industrial i per vuitè any consecutiu tornem a batre el rècord de les exportacions. Sis dades que situen el marc en el que l'economia catalana pot presentar-se després d'aquest any: 2 per cent de creixement, menys 2,6 per cent a l'atur, més 2,7 per cent de persones ocupades, més 4,1 per cent de creació d'empreses, sisè any de creixement consecutiu de producció industrial, vuitè any de rècord consecutiu de les exportacions. I això, hi insisteixo, no és mèrit d'aquest Govern, que també; no és mèrit d'aquest Parlament, que també. És mèrit de la societat catalana en general, de tots els agents socials i econòmics de la societat catalana, que, en un any lluny de la normalitat, han estat capaços de posar el país, hi insisteixo, en marxa i de reactivar-lo. Dic «un any lluny de la normalitat perquè tots sabem on som. Des del referèndum del primer d'octubre i de la declaració d'independència el 27 d'octubre i l'aplicació del 155, la repressió no ha cessat, la judicialització de la política continua allà mateix; ahir es va deixar vist per a sentència un judici que no s'hauria d'haver ni començat, i, per tant, totes aquestes xifres, tot aquest creixement de l'economia catalana, tot aquest, diguem-ne, progrés de la societat catalana s'ha hagut de fer sota aquestes condicions, la qual cosa, si em permeteu, encara li afegeix un plus de mèrit. Tenint en compte que hi han obstacles que no canvien, hi han obstacles que són allà any rere any: un dèficit fiscal insostenible, 15.000 milions d'euros cada any desapareixen de Catalunya... N'hem parlat sovint en aquest Parlament; n'hem parlat sovint, del que significaria només baixar en un, dos, tres, quatre, cinc punts el 8 per cent dèficit fiscal, que permetria doblar –doblar– les polítiques socials que aquest Govern podria tirar endavant. I això, que jo en podria tenir consciència, com qualsevol ciutadà, qualsevol ciutadà interessat en saber com li va al seu país, els puc assegurar, que com a president de la Generalitat i davant de les reclamacions –que legítimament l'any passat i enguany es van produir i es van produint– de metges, de mestres, de bombers, de mossos, de servidors públics, reclamacions legítimes i raonables que un país com el nostre hauria de ser capaç de resoldre i de donar-hi resposta, doncs pesen, pesen i molt. Quan t'adones de que això té una solució i, efectivament, la solució és avançar en la sobirania plena, també en la sobirania plena dels nostres recursos. Deutes de l'Estat, com la disposició addicional tercera, com els incompliments de Mossos, com qualsevol incompliment que tots els consellers i conselleres del Govern coneixen perfectament, i que no hi ha manera de que l'Estat compleixi i..., que també m'estranya, que mai els grups de l'oposició no reclamin a l'Estat. No sé per què això hauria de ser només una reclamació d'un costat de l'hemicicle, penso que exigir que l'Estat compleixi els deures que té amb Catalunya hauria de ser realment un consens amplíssim. Al País Basc el consens és general, és total, en defensar el seu sistema de finançament, no he pogut mai entendre per què a Catalunya això no succeeix. El dèficit crònic en inversió d'infraestructures: el famós Corredor Mediterrani que se'ns és promès any rere any i que s'incompleix any rere any, doncs afegeix també, dintre d'aquests obstacles que no canvien, un punt més de dificultat a l'economia catalana que, hi insisteixo, a pesar d'aquest any lluny de la normalitat i d'extremes dificultats polítiques que no podem de cap de les maneres, doncs, ni acceptar ni normalitzar i dels obstacles que no canvien, tira endavant. I com ho hem fet? I aquí, perdoneu-me, però és el moment en què jo també voldria adreçar-me a totes les conselleres i consellers del Govern, als que sou avui aquí, als que heu estat al Govern, agrair-vos a tots, doncs, haver fet sempre, en cada un dels moments, una gestió rigorosa, una gestió transparent de la feina com a conseller i com a consellera. Especialment m'agradaria destacar que hem aconseguit una estabilitat fiscal, que hem aconseguit, finalment, doncs complir amb aquells injustos condicionaments de l'Estat, del dèficit, de la regla de la despesa, del deute, però que ho hem pogut fer gràcies a aquesta gestió rigorosa dels nostres departaments, de les nostres conselleries i, per tant, donant-nos l'oportunitat d'abandonar el FLA. Penso que també tots els consellers i conselleres d'aquest Govern han tingut sempre present que només amb el diàleg és possible gestionar aquest país, perquè som un país de pacte, som un país de diàleg, som un país de consensos, i això ho hem fet parlant d'una altra manera amb el territori, amb aquest projecte que després els explicaré del «País viu. Volem tenir una nova relació amb el territori, que passa, naturalment, pels consells comarcals i pels consells d'alcaldes, però volem que sentin, les comarques de Catalunya, que el Govern de la Generalitat és més a prop que mai, i que no és aquella Administració que queda a Barcelona i que ho prohibeix tot. Hem parlat també d'una altra manera i hem tingut la voluntat d'escoltar i de seure davant de tots els col·lectius socials i econòmics; fossin per reclamacions sobre àmbit salarial; fossin per reclamacions com la dels bombers, per reclamar-nos noves instal·lacions i nous equipament; fossin també, doncs, reclamacions dels sectors empresarials amb els quals he tingut l'oportunitat de reunir-me, amb totes les associacions empresarials de Catalunya per escoltar també la seva veu, les seves reclamacions. I hem, també, dialogat amb l'Estat. Nosaltres vam ser-hi des del primer moment, nosaltres no som pas els que hem marxat de la taula del diàleg de l'Estat. El senyor Sánchez deurà saber per què va voler abandonar aquell diàleg que nosaltres oferíem i que era tan senzill, tan senzill com agafar un full, partir-lo per la meitat, que en una meitat el Govern de Catalunya exposés què és el que li semblava que havia de ser la solució política al conflicte català i, en el nostre cas, un referèndum d'autodeterminació, que ens semblava que era una possibilitat per resoldre el conflicte. Li deixàvem la meitat del full al senyor Sánchez perquè exposés, amb total llibertat, quina era la seva proposta política per Catalunya. Mai van omplir-la, aquesta meitat del full, i, naturalment, al final d'aquest full hi havia un petit rectangle per al relator, que havia de donar, d'alguna manera, credibilitat i, si em permeten, també un punt de transparència a aquestes negociacions. Nosaltres som aquí i hem tornat a oferir diàleg. Ahir tots els companys, des dels seus al·legats d'últimes paraules, des del Tribunal Suprem, en aquelles circumstàncies, van tornar a demanar el diàleg. La resposta que rebem és no, sempre és no. I, per tant, tornem una vegada més a demanar-los que s'asseguin a la taula, que aquest és un problema democràtic que només es pot resoldre democràticament i amb el respecte escrupolós al que els ciutadans de Catalunya voten i expressen lliurement, serenament, cada vegada que hi han unes eleccions. Nosaltres, com bé saben, i des dels discursos d'investidura i després en les ocasions que he tingut d'adreçar-me a la cambra, hem posat sempre els pressupostos socials com l'eina del motor d'aquest Govern, perquè entenem que justament amb una gestió de polítiques públiques i dels pressupostos socials és com podem avançar de manera encara més directa cap el canvi republicà pel qual treballa aquest Govern. I ho hem fet posant sempre els valors republicans en l'àmbit de la nostra gestió, des de tots els departaments, si m'ho permeteu, i penso que en cada un dels departaments dels consellers i conselleres així s'ha expressat, que són: llibertat, cultura i talent. Són aquests tres els valors amb els quals creiem que el Govern pot actuar de la manera més republicanament possible per tirar endavant l'obra de Govern. Jo abans els expressava el que ha estat un any de gestió i unes xifres d'un any, aquells sis indicadors; però, si em permeten, m'agradaria també que veiéssim, molt breument, les tendències dels últims anys, perquè també cal reconèixer l'esforç dels que ens han precedit. Si nosaltres ens reclamem els hereus del Govern Puigdemont i dels governs anteriors, que han treballat, doncs, pel futur de Catalunya, és bo que també vegem què ha anat passant. I ha passat que, per exemple, en el tema de l'evolució del PIB i del creixement portem cinc anys consecutius creixent; cinc anys en què Catalunya creix, en ocasions, superior al 3 per cent, però sempre –sempre– durant aquests últims cinc anys, sempre, per sobre de la mitjana del creixement de la Unió Europea. I les perspectives, com els deia, les perspectives continuen sent bones, i és evident que si jo ara sortís amb les perspectives del Govern vostès em dirien: «No, ja està amb les xifres del Govern, ves a saber el president Torra que deu haver fet. I, per tant, les perspectives i les dades que jo els poso sobre la taula són les del banc BBVA, que em sembla que no pot ser titllat, precisament, de banc independentista. El 2019 les seves perspectives de creixement són del 2,2 per cent; per al 2020, el 2 per cent. I penso que ens hem de congratular; és a dir, aquesta trajectòria dels cinc anys que s'ha confirmat en aquest any de govern continua, i aquesta és una excel·lent notícia per a la ciutadania, i jo els demano que ho valorem positivament, que enviem aquest missatge positiu a la ciutadania, que els ajudem també, als nostres empresaris, als nostres treballadors, a tots els nostres agents socials i econòmics, a enviar-los un missatge positiu i de confiança. Els deia que per vuitè any consecutiu les exportacions han seguit creixent. Jo tinc al meu davant la corba de creixement fins als 71.624 milions d'euros. Encara més important: gairebé –gairebé– ratllem la xifra de que les exportacions catalanes, el 70 per cent d'elles, ja s'exporten més enllà de l'Estat espanyol, la qual cosa..., la globalització de les exportacions catalanes també continua amb una acceleració importantíssima. Respecte a les inversions estrangeres, nosaltres fem les anàlisis per quinquennis, perquè saben perfectament que en funció que si una inversió estrangera, doncs, es produeix a finals d'un any o a començaments de l'altre, doncs, canvia radicalment el que pot significar en xifres absolutes. Per tant, si mirem també el creixement per quinquennis de la inversió estrangera, veiem que si agafem l'últim quinquenni, 14-18, creixem respecte a l'anterior quinquenni gairebé un 50 per cent; un 45 per cent de creixement de la inversió estrangera a Catalunya, amb inversions importantíssimes –importantíssimes. Jo vaig tenir l'ocasió, ara fa escassament un mes, amb el conseller de Polítiques Digitals, d'inaugurar, doncs, les noves instal·lacions d'NTT Data, que és l'empresa de telefonia més important del Japó, que obre el seu centre d'intel·ligència artificial per a Europa a Barcelona. Avui s'inauguren també les noves plantes de Boehringer, amb el seu nou medicament a Sant Cugat, que també és una inversió importantíssima per al país. I es continuen anunciant inversions, el supercomputador a nivell de la Comissió Europea..., inversions d'aquest mateix calat. A mi em sembla també una excel·lent notícia. La consellera d'Empresa, la setmana passada, va donar totes les dades al respecte. Jo voldria agrair, doncs, també a la conselleria tot l'esforç que s'ha fet aquí a les oficines d'Acció, que són una de les eines més útils del Govern per ajudar tant els exportadors i exploradors catalans que volen d'alguna manera endinsar-se en nous mercats, com totes aquelles empreses estrangeres que volen invertir en el país, per poder tenir un punt de contacte que els permeti aterrar solventment a Catalunya. No fa falta també que els afegeixi que el Financial Times, que també crec que no pot titllar-se de diari independentista, per segon any consecutiu, continua recomanant Catalunya com la regió del sud d'Europa amb més interès per invertir-hi. Ens n'enorgullim i penso que –hi insisteixo– és una xifra que ha de ser celebrada en positiu per part de tots els grups. Respecte a la taxa d'atur, des del 2013, en què teníem situada la taxa d'atur en el 23,1 per cent, hem passat –des del 2013– al 2018 a l'11 i mig per cent; és a dir, hem baixat més de dotze punts. És un esforç colossal, és un esforç colossal el que ha fet la societat catalana en termes de creació, d'ocupació i de donar feina a la gent. Però és que és més, aquesta xifra –com els he dit abans, també pel BBVA– aquest any 2019 se situarà ja gairebé, doncs, al 10 i mig per cent i el 2020 baixarà de la xifra –si em permeten, d'aquesta xifra mítica– del 10 per cent, i ens situarem ja en xifres de precrisi. Per tant, també aquí ens n'hem de congratular. Finalment, sobre el tema de les empreses a Catalunya. Seguim creixent fins a les 630.020 empreses, taxes positives de creixement d'empreses des de l'any 2014 i que desfan una de les fake news més prodigioses que s'han, diguem-ne, llançat sobre Catalunya, i que fa mal a l'economia catalana. Perquè nosaltres volem que a les empreses els hi vagi bé, clar que volem que a les empreses els hi vagi bé; i, per això, els missatges han de ser missatges positius, missatges de serenitat i de confiança per a les empreses i per als seus inversos, perquè quanta més riquesa creem, més riquesa distribuirem i, per tant, penso que es fa un autèntic mal a l'economia catalana quan visions apocalíptiques sobre fugues d'empreses, que sobre les xifres no se sustenten de cap de les maneres..., es continua amb aquest mateix discurs catastrofista. I finalment també, si em permeten –com he dit abans–, també fer una referència al dèficit, que tanca amb el -0,44 per cent, i que respecte als dèficits dels anys anteriors també suposa una xifra que ha canviat de manera absolutament radical, i que ens permet situar l'economia catalana a uns nivells de competitivitat que no havíem tingut des de feia anys. Vistes aquestes xifres, que em sembla que és important per veure quin és l'entorn en el que ens movem, tant –hi insisteixo– respecte a l'any de Govern com a la tendència que tenim fins ara i a les previsions per als propers anys, que són positives, entro a parlar de cada un dels blocs del país, i començaria pel país reactivat. Aquest país ha fet una cosa que no passa enlloc, perquè enlloc suspenen un Parlament i un Govern. Aquesta barbaritat de que suspenguin un Parlament i un Govern ha passat aquí, no ha passat a cap altre país europeu. A nosaltres sí que ens ha passat, i ha calgut reactivar-lo, ha calgut tornar a posar en marxa tota la maquinària del Govern per poder posar el país en marxa. I jo avui no els parlaré del que va suposar econòmicament, doncs, el perjudici de l'aplicació del 155: aquells 1.800 milions –ja n'hem parlat suficientment–, ni les cessades, més de 230, etcètera. Ja sabem el mal que va causar també en l'economia catalana i en les finances públiques de la Generalitat l'aplicació de l'article 155. Jo avui sí que una vegada més voldria agrair a tots els servidors públics que durant aquells mesos d'aplicació del 155 tiressin l'Administració de la Generalitat endavant, permetessin que després, quan arribés el Govern de Catalunya, poguéssim realment reactivar el que havien estat uns mesos en què no es prenien decisions, on els expedients de subvencions s'acumulaven i on a més d'aquests prejudicis realment la paràlisi de l'Administració era un fet evident. Hem complert per primer cop els tres objectius d'estabilitat fiscal, com els deia: dèficit del 0,44 per cent, deute del 34 per cent, regla de despesa de l'1,6 per cent. Penso que són unes xifres també molt importants. Voldria agrair també al vicepresident, conseller d'Economia, doncs, el treball de tot el seu equip i del seu departament per assolir aquests objectius que, no per haver-los assolit..., seguim negant la seva legitimitat i la seva justícia, eh? És absolutament injust que Catalunya hagi de complir una regla de despesa i un dèficit com el que se'ns imposa a nosaltres, mentre l'Estat incompleix el seu sistemàticament. I tampoc no sentim mai per part de la bancada de l'oposició que es queixin; no es queixen mai de l'incompliment de l'Estat. Oi que no se'n queixen, senyora Granados? No se'n queixen mai. Doncs estaria bé que avui aprofitessin també, quan pugin aquí, per queixar-se dels obstacles permanents que posa l'Estat a l'economia catalana. Vam acordar amb els sindicats, dintre d'aquest bloc del país reactivat, el retorn de les pagues extres dels treballadors públics dels anys 2013 i 2014 i la convocatòria de 6.633 places de treballadors públics. Voldria remarcar aquest fet, que gràcies a les conselleries d'Educació, de Salut, d'Interior..., perdoneu-me, companys de Polítiques Digitals, especialment de Polítiques Digitals, pel que suposa de tenir la competència sobre funció pública, el que suposa una convocatòria com aquesta, que trenca anys en què malauradament això no va ser possible. És una xifra que a vegades els he posat com a exemple. En els últims sis anys no s'havia pogut fer ni una convocatòria del Cos de Bombers, amb el risc que això suposava, i nosaltres hem aconseguit tancar no només un acord salarial amb el Cos de Bombers, no només un acord de millora de les seves infraestructures, no només un acord de més de 90 milions per canviar el parc mòbil dels bombers, sinó també un acord de creació de dos mil places de bombers, cinc-cents l'any passat, cinc-cents aquest any, cinc-cents el que ve i cinc-cents el següent, per revertir aquesta situació. Penso que també són xifres i són dades que ens han de fer mostrar..., o almenys jo expresso la meva satisfacció i agraïment a tots els consellers, especialment el conseller de Polítiques Digitals i d'Administració Pública, per aquest fet. Hem posat en marxa el Consell Assessor per a l'Impuls d'un Fòrum Cívic i Social pel Debat Constituent. Era un dels compromisos d'aquest Govern i el vam activar. Després de mesos de treball d'aquest grup que lidera l'amic Lluís Llach i en el que s'ha acabat tota la proposta metodològica de com ha de ser aquest debat constituent, i després de desenes de reunions arreu del país, en les properes setmanes el seu president, en Lluís Llach, exposarà quines són les següents fases d'aquest debat constituent. Tenim el goig de poder dir que hem assolit el 87 per cent del compliment del Pacte nacional per a la indústria, en els dos seus primers anys de vigència. Els anys 2017 i 2018 s'han executat prop de 796 milions d'euros d'aquest pacte nacional que s'impulsa des del Departament d'Empresa. Com abans el conseller Bosch ha tingut l'oportunitat de contestar la pregunta, estem impulsant l'elaboració d'una estratègia de lluita contra la corrupció i d'enfortiment de la integritat pública i transparència, no només amb totes les accions que ha detallat que s'havien fet, sinó per dotar-nos realment d'aquesta estratègia global. També era un objectiu d'aquest Govern recuperar les lleis socials de l'anterior Govern del president Puigdemont i del vicepresident Junqueras, sobre les lleis suspeses pel Tribunal Constitucional. Com saben, algunes s'han pogut recuperar per desistiment de l'Estat, altres per iniciativa pel Govern, altres estan en procés, totes en procés, a través de les lleis òmnibus o de les iniciatives parlamentàries, perquè, aprofitant la celeritat en lo que és la tramitació d'alguns d'aquests projectes o proposicions de llei, s'hi incorporaran les esmenes que ens permetran, doncs, recuperar el mapa de les lleis socials que van ser suspeses pel Govern Rajoy. En aquesta mateixa línia, i acabant ja aquest bloc del país reactivat, dos altres dades. L'Institut Català de Finances ha finançat 1.502 empreses per 600 milions d'euros, el 96 per cent de les quals són emprenedors i pimes. I finalment aquest Govern, amb aquesta idea de reactivació, també ha reactivat el que en podríem dir la seva capacitat normativa. Nosaltres, des del Govern, hem aprovat i hem enviat al Parlament 24 normes amb rang de llei, 7 projectes de llei i 17 decrets llei i 11 memòries preliminars. Passo al següent bloc, el del país viu, en el que, com els deia al començament, el que volem és omplir el nostre territori, les nostres comarques, de vida i d'oportunitats per a tothom, a la recerca de fer molt més que paraules, de fer política de govern, l'equilibri territorial i la sostenibilitat. Hi ha un projecte en concret, que és el projecte de «País d'oportunitats, país viu –se'n diu així–, una estratègia de dinamització local, en el que volem establir aquesta nova manera de relacionar-nos amb el territori. Ho volem fer amb deu comarques, i començarem amb tres. Ja vaig tenir l'ocasió de presentar aquest projecte a Estamariu, a l'Alt Urgell. L'Alt Urgell serà una de les primeres comarques, la Terra Alta també, i el Pallars Sobirà la tercera, en les que, primer, tots els seus alcaldes seran invitats al Palau de la Generalitat per escoltar-los, i en què la segona reunió, constitutiva del que ha de ser la comissió d'aquest «País d'oportunitats, país viu, es farà a cada una de les comarques, no només amb els seus alcaldes, sinó amb aquells agents socials, econòmics, culturals, que fan de cada una de les nostres comarques la seva personalitat pròpia, i amb els nostres consells comarcals, naturalment. Perquè cal que escoltem la veu del territori, cal que escoltem quines són les necessitats de cada una de les nostres comarques, i donem una resposta, si m'ho permeteu, bilateral i especial a cada una d'elles. Penseu que Catalunya acabarà l'any amb 7,6 milions; el 2030, amb 8 milions. Però que tenim vint-i-una comarques amb menys de cinquanta mil habitants i 337 municipis amb menys de cinc-cents habitants. El fenomen del despoblament, que és un fenomen que amenaça molts països europeus, a Catalunya és també una realitat. I penso sincerament –i ho dic així, i ho dic amb tota la sinceritat– que en els propers deu anys ens juguem aquest equilibri territorial, si som capaços de donar respostes a aquesta qüestió, però sobretot si som capaços d'escoltar el territori. També aquest any, en aquest exercici que arranca des del juny del 2018 fins ara, aquest any de govern, hem pogut també aprovar el nou Pla únic d'obres i serveis, el PUOSC, després de que durant molts anys, de fet des del 2012, no s'hagués pogut tirar endavant un pla com aquest, tan requerit pels nostres ajuntaments, tan sol·licitat, i dotat amb 250 milions d'euros, que precisament serviran, doncs, perquè els petits municipis, els mitjans municipis, puguin fer front a necessitats d'infraestructures, de serveis que probablement sense aquest pla no podrien tirar endavant. Estem molt contents de que després, hi insisteixo, de gairebé sis anys llargs puguem una altra vegada oferir aquest instrument tan útil per als ajuntaments. També hem aprovat i desplegarem la Llei d'espais agraris, per assegurar la capacitat productiva del camp i posar en producció terres en desús, amb aquesta mateixa idea del país viu arreu. I això, que no només ho hem de veure des del punt de vista del Departament d'Agricultura o del Departament d'Educació o de Salut o de Territori, ho hem de veure també des d'una visió transversal, i, si em permeten, més que mai, no només les nostres comarques, el nostre territori ens està demanant més comunicacions, comunicacions terrestres, comunicacions ferroviàries: ens està demanant també comunicacions digitals, perquè aquesta és la gran lluita que tenim per davant, la de la revolució digital, i arreu ha de ser possible que els ciutadans de Catalunya puguin tenir també tots les mateixes oportunitats. I això passa per garantir que arreu hi hagi el desplegament de fibra òptica. Aquest any hem promogut 626 quilòmetres en fibra òptica, en col·laboració amb les diputacions, i saben que també, gràcies a l'acord al qual vam arribar amb les quatre diputacions i el Govern de Catalunya, desplegarem i connectarem totes les capitals de comarca el 2020 i tots els municipis el 2023. És una de les peticions que més freqüentment em fan, vagi on vagi del país: «Necessitem connexió a internet. Jo m'he trobat en petits pobles on m'han dit: «L'aparellador que treballava des de casa ha hagut de marxar, perquè internet no li funcionava. I això no ens ho podem permetre, perquè a aquest país li convé tenir a Olot l'equip d'arquitectes d'RCR, guanyadors del Pritzker, i és un orgull que es pugui fer des d'Olot. I, per tant, hem de ser capaços també de garantir que la fibra òptica, que les connexions d'internet arribin arreu del territori per ajudar-los també a tirar endavant. Hem reduït el deute amb els ens locals en més d'un 90 per cent en quatre anys. Em sembla també una xifra important i que jo no puc deixar passar. O destinarem, des del Departament de Territori, fins a 411 milions d'euros, fins l'any 2023, per a conservació i manteniment de carreteres, o 9,3 milions d'euros per facilitar l'activitat agrària a 320 joves durant el 2018, que és el que hem fet. O desplegant un pla de màrqueting turístic per als anys 2018-2022 i un pla estratègic de turisme que ens permeti inclús que les bones previsions que tenim millorin i que ens permeti desestacionalitzar i que les temporades altes siguin arreu de tot l'any. Finalment, en aquest bloc del país viu, vull parlar-los també de que hem aprovat i desplegat l'Estratègia marítima de Catalunya 2030, per desenvolupar una economia blava de manera sostenible i basada en l'ecogestió. Si se n'adonen, de totes aquestes nou principals idees que avui els trasllado, totes elles tenen referència a aquesta voluntat de país d'oportunitats arreu, d'un país equilibrat arreu. El següent bloc és sobre el país preparat. Hem tingut ocasió en la sessió de control de parlar-ne breument, però realment on ens juguem també gran part del nostre futur com a país i com a país que té pes, que té pes en el món, és si som capaços de situar Catalunya com un pol de coneixement, formació, innovació i lideratge en el canvi tecnològic, que acabi servint perquè els nostres ciutadans millorin les seves condicions de vida. Per això la importància del Pacte nacional per la societat del coneixement, per coordinar centres de recerca, empresa i administració, que és un triangle pel qual hem de vetllar, perquè funcioni i perquè ens situï, hi insisteixo, en aquest nou lideratge. També hem creat el programa STEMcat, per potenciar l'interès de l'alumnat vers les ciències, la tecnologia, l'enginyeria i les matemàtiques. O hem aprovat l'estratègia 5G de Catalunya, i hem realitzat la primera operació al món teleassistida amb 5G, i un dels projectes estratègics que nosaltres estem impulsant serà el del Corredor 5G Mediterrani. També hem creat el Comitè per la Integritat de la Recerca a Catalunya, el CIR-CAT, per promoure les bones pràctiques en la recerca, i seguim desplegant la Llei de formació i qualificació professional, amb la constitució de la Comissió Rectora del Sistema de Formació i Qualificació per a la integració de l'FP. Hem donat tot el nostre suport i apostat per la consolidació dels esdeveniments tecnològics internacionals més importants que en aquests moments se celebren a Catalunya. Més enllà del Mobile World Congres, dels 108.000 visitants i de l'impacte de gairebé 500 milions d'euros, com saben vostès també, Fira Barcelona ha guanyat un esdeveniment que fins ara se celebrava a la ciutat d'Amsterdam, l'Integrated Systems Europe, l'esdeveniment més important en vídeos, que és comparable, per la seva rellevància, al Mobile en el món dels vídeos, i que també suposarà per al nostre país, d'aquí a dos anys, quan se celebri la seva edició a Barcelona, doncs un impacte força similar al que representa el Mobile. També s'espera l'assistència de més de cent mil persones, i el seu impacte econòmic es valora en gairebé 400 milions d'euros. Hem elaborat la Llei de la transició energètica per accelerar el canvi del model energètic del país. Hem desencallat el Centre de Formació Professional d'Automoció, de Martorell. També..., penso que aquí també cal, des del Govern, enviar a la ciutadania un punt de disculpes, de que no hagués estat possible que aquest centre de formació professional no s'hagués pogut posar en marxa abans. Ho hem desencallat, això és l'important; més de 1.500 alumnes diàriament podran assistir-hi, en un sector que per nosaltres és vital, com és el de l'automoció a Catalunya. I s'està desplegant l'estratègia Digital Catalonia per convertir Catalunya en un hub tecnològic de prestigi internacional i fer-ne una nació digital. Només dues xifres: en aquests moments, som el cinquè hub tecnològic europeu, el que és Catalunya, i aconseguim, els catalans, el 2,7 per cent dels fons europeus Horitzó –captats. El següent bloc és el del país global; tenir veu pròpia en els reptes i en els debats del món, perquè és responsabilitat de tots, és responsabilitat del Govern, és responsabilitat de la societat catalana, ser-hi presents en el que és també un repte de tota la humanitat, que és millorar el nostre planeta. Saben que estem elaborant el Pla nacional per la implementació de l'Agenda 2030, amb disset objectius de desenvolupament sostenible i vuit-cents compromisos concrets. Penso que és molt important. I n'haurem de parlar molt, els propers anys, de l'Agenda 2030. Hem obert la Finestreta Brexit, per assessorar les empreses catalanes que exporten al Regne Unit i preveure els riscos, per minimitzar els possibles impactes. També hem creat la iniciativa Catalonia Exponential, per captar les tendències i canvis tecnològics que es produeixen arreu del món, amb dues seus, ja: una a Silicon Valley i una altra a Seül. Insisteixo en el reconeixement que ens ve de mitjans de comunicació de prestigi, com és el Financial Times, al que és l'estratègia catalana de captació d'inversions estrangeres. I vull posar en valor la xarxa de més de quaranta oficines que té Acció arreu del món, i que fan aquesta tasca tan important de connexió entre els empresaris catalans i els països als quals volen exportar i dels inversors estrangers a Catalunya. Hem declarat Catalunya port segur; també em sembla que va ser una declaració molt important, i que encara ho serà més davant de l'arribada de l'estiu i dels previsibles problemes que puguin haver-hi al Mediterrani. I hem creat un grup de treball per acollir vaixells de rescat a la Mediterrània. Ens agradaria que aquesta idea de «Catalunya, port segur fos compartida per l'Estat i que tota la costa mediterrània espanyola, catalana..., fossin ports segurs per tots aquells que malauradament han de fugir del seu país. Hem exportat també la cultura catalana al món a través de tots els esdeveniments culturals d'alt nivell als quals hem estat convidats a participar, fos l'Smithsonian Folklife Festival de l'any passat, la Biennal de Venècia, la Fira del Llibre de Buenos Aires o el cicle que actualment s'està celebrant a diferentes ciutats del Japó també amb l'actuació de l'Orquestra Ciutat de Barcelona. Hem renovat el compromís amb els Quatre Motors per Europa per incrementar les potencialitats d'aquests territoris punters a nivells europeus; els recordo: Catalunya, Baden-Württemberg, Llombardia i Alvèrnia-Roine-Alps. I hem declarat –i ho vull posar en relleu– formalment l'emergència climàtica per assolir els objectius de mitigació establerts en la Llei de canvi climàtic. I no és una proclamació buida de contingut, sinó que és una proclamació dotada ja d'un primer pressupost de 58 milions d'euros, en un primer paquet d'ajuts a les empreses. El següent bloc és el de país d'igualtat i equitat –és el penúltim–; avançar en l'objectiu que ningú es quedi enrere, en la capacitat de tirar endavant el seu projecte de vida a Catalunya. Insisteixo en el que els deia al començament: les polítiques públiques, les polítiques socials, són el cor del Govern. I, per tant, aquesta idea d'avançar cap a aquest país de plena igualtat i d'equitat és, no cal dir-ho, prioritat absoluta del Govern. Per això, el Pla interdepartamental de suport a les famílies 2019-2021, dotat amb 700 milions d'euros, per assegurar les necessitats bàsiques i el suport a les famílies amb necessitats especials; els més de gairebé 920 milions d'euros en polítiques d'ocupació, que suposen un increment del 18 per cent respecte a l'exercici 2018, és a dir, més de 130 milions d'euros més enguany respecte al 2018; polítiques d'ocupació de les quals se'n beneficien més de 460.000 persones, 464.000, i on prioritzem els grups en risc d'exclusió. Però, en aquesta mateixa línia, en aquesta línia de trobar solucions a les reivindicacions que els diferents col·lectius ens han anat adreçant a nosaltres, també, avançant en el pla i en els acords amb el col·lectiu del personal sanitari, els 100 milions addicionals per l'atenció primària i per millorar les condicions dels professionals, als quals ja s'han incorporat cent vuitanta professionals dels 250 previstos. O els tres-cents nous professionals per atendre millor l'alumnat, en el marc del desplegament del Decret d'educació inclusiva. No només això, també estan en marxa trenta-set actuacions en millores d'equipaments escolars, per més de 150 milions d'euros; més de vint-i-set escoles i instituts nous per arreu del país que permetran la retirada, doncs, d'un centenar de mòduls que encara tenim a Catalunya; 30 milions addicionals, fins al 2022, per renovar 382 CAPs, amb nous aparells sanitaris i tecnològics i obres de reforma. I dos temes que també ens preocupen dintre d'aquest país d'igualtat i d'equitat, com són establir i desplegar el Protocol de seguretat contra les violències sexuals en entorns d'oci; formar més de tretze mil persones en aquest àmbit, o constituir l'Observatori de la Justícia en Violència Masclista per analitzar la resposta judicial i les mesures penals que s'apliquen. Voldria insistir en l'esforç immens que ha fet el país: 11,5 per cent d'atur, a l'Estat espanyol és del 14,7 per cent, una diferència substancial. Volia també posar de manifest com la ciutadania, a través de les enquestes que es fa, puntua amb un 7,87 per cent l'atenció primària que rep en els nostres centres hospitalaris; que tenim 494 escoles...; que destinem 700 milions d'euros de suport a les famílies i gairebé 1.000 milions d'euros, 920, a polítiques d'ocupació. I acabo, amb la idea del país just; és a dir, assegurar que l'Administració pública tingui un tracte just perquè tots els ciutadans tinguin la mateixa igualtat d'oportunitats. La conselleria d'Educació va impulsar el Pacte contra la segregació escolar, amb trenta actuacions i gairebé dos-centes mesures concretes en nou àmbits; se n'ha debatut en aquest Parlament, que em sembla que és un dels punts importants que cal rellevar. Hem destinat 138 milions de polítiques socials a habitatges l'any 2018, un 8 per cent més que el 2017, amb els quals si em permeten alguns detalls..., 73.000 ajuts al pagament de lloguers; 853 pisos comprats per a lloguer social –hem doblat gairebé..., el 57 per cent més que el 2017–, i hem evitat 3.519 desnonaments, com els comentava abans. Hem creat també la Comissió de Seguiment de la Renda Garantida de Ciutadania. I s'han ampliat els supòsits per arribar millor als col·lectius en risc d'exclusió social. Actualment se'n beneficien a Catalunya 120.000 persones, i de la dependència, 171.722 persones; xifres que en tots els casos gairebé han doblat, doncs, els anteriors beneficiaris de la Llei mínima d'inserció social, però que certament nosaltres volem millorar. Però volem posar en valor el que ha suposat un esforç molt considerable per poder atendre les sol·licituds que se'ns presenten. Hem impulsat, i em sembla també un tema que hi poso una gran rellevància, el Pacte nacional per les persones amb discapacitat. Aquest país pot ser també pioner en les polítiques d'igualtat per a tothom però també per les persones que més ho necessitin i per les quals més hem de vetllar, que són les persones amb algun tipus de discapacitat. Gairebé mig milió de conciutadans pateixen algun tipus de discapacitat. Hem d'estar al seu costat, hem de vetllar perquè ningú es pugui quedar enrere, hem d'aplicar aquest pacte nacional que el 20 de juny en tindrem ja les primeres conclusions, perquè estem fent una anàlisi realment molt exhaustiva, molt seriosa, per comparar-nos amb el que les Nacions Unides estan exigint a tots els països en polítiques de discapacitat. Hem aprovat un decret llei que permet la limitació dels preus de lloguer en barris o ciutats on es pugui acreditar una manca d'habitatge assequible. I és evident que, quan veus les xifres del que ha passat a Barcelona aquests quatre últims anys, on el preu del lloguer ha pujat més del 35 per cent, cal fer alguna cosa. I aquest decret ens dona eines. I vull agrair també a les conselleries implicades, de Justícia i de Territori, que ens hàgim pogut posar d'acord per tirar-lo endavant. En dos anys, hem multiplicat per set l'esforç econòmic en atenció als joves migrants adolescents sols, fins als 72 milions d'euros el 2018; en dos anys, hem multiplicat per set. Aquest país està fent un esforç extraordinari en aquest tema. I el volem fer –el volem fer–, perquè tothom és benvingut a Catalunya, i encara, si em permeteu, encara, hem de fer-ho amb més cura i amb més atenció als joves migrants adolescents sols. Hem creat 3.600 places en cent cinquanta centres, i es crearà un centre d'atenció immediata a totes aquestes persones que arriben a Catalunya i que els hem d'atendre en les millors condicions. I aquí penso que també, si em permeten, és un tema de país, és un tema que va molt més enllà del que el Govern pugui fer, és un tema que s'han de creure tots els grups parlamentaris d'aquesta cambra, és un tema que necessita el suport de tots i la solidaritat de tots; no ens podem desmarcar de la política d'atenció als joves i als joves migrants que ens arriben. Finalment, també hem presentat un paquet de mesures de suport a les persones que treballen en cures de la llar i de les persones; trenta-set mesures sobre les condicions laborals, de formació i de salut. Estem elaborant una llei per fomentar la mediació en conflictes familiars, especialment amb menors implicats. I, si em permeten, dintre d'aquest país també de justícia, també justícia amb la memòria històrica. Hem identificat les primeres cinc víctimes de la Guerra Civil i del franquisme, amb excavacions i amb anàlisis del Pla de fosses i el Programa d'identificació genètica; disset fosses obertes, disset fosses que ens permeten reparar, que ens permeten identificar i realment que la memòria democràtica pugui tirar endavant. Jo vull agrair-li també a la consellera de Justícia la feina que s'està fent aquí. I voldria recordar l'impuls enorme que es va fer en aquest país gràcies al conseller Raül Romeva, i que penso que cal esmentar-lo. Acabo recordant una altra vegada com des del Govern hem impulsat en cada un d'aquests blocs la nostra activitat, hi insisteixo, amb diàleg, amb el territori, amb l'Estat i amb tots els sectors; amb consensos, com per exemple la Taula de Diàleg contra el Racisme, l'Acord de representativitat empresarial, la Mancomunitat Cultural. Vam signar, amb les quatre diputacions i el Govern, un acord que permet mancomunar les polítiques culturals d'aquest país. I jo voldria que, surtin les diputacions que surtin en les properes setmanes, aquest acord es respectés. Perquè aquest país necessita que tots els seus esforços en l'àmbit cultural es puguin coordinar d'alguna manera, eh?, sigui des de la Diputació de Lleida, la de Barcelona o el Govern de Catalunya, tots els esforços culturals han de poder-se coordinar. També hem tingut un consens en el tema de la reforma horària. Tercera gran idea: pressupostos socials com a motor de canvi republicà; uns pressupostos que vam presentar i que vam negociar amb els grups parlamentaris, per veure si era possible que aquests pressupostos, doncs, poguessin tirar endavant; que ens situaven en una inversió en serveis socials del període precrisi; que, passat el cicle electoral, nosaltres tornarem a debatre amb els grups, a veure si, acabat, doncs, aquest cicle electoral i apel·lant a la responsabilitat, apel·lant a que aquestes xifres de creixement, aquestes xifres positives puguin continuar, tenim el suport per poder tirar endavant aquests pressupostos. I finalment una gestió, hi insisteixo, rigorosa, dels recursos públics que ens ha permès aquesta estabilitat fiscal i aquest abandonament del FLA. Acabo, doncs, agraint de nou a tots els consellers i conselleres, els presents, els que van formar part del primer Govern de Catalunya..., el meu agraïment per aquest any, que no ha estat fàcil, però que penso que ens enorgulleix haver posat un país en marxa i un país a punt. Moltes gràcies a tots. [[Aplaudiments perllongats.]]
Gràcies, president. A continuació intervindran els grups parlamentaris. I en primer lloc té la paraula, per exposar la posició del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; gràcies, president. Señor Torra, yo la verdad es que no sé ni por dónde empezar a calificar el teatrillo este y las barbaridades que ha venido a decirnos aquí. Se ha dicho por ejemplo que tiene el reto de mejorar el planeta. Pobre planeta, señor Torra, no sea usted tan ambicioso; empiece por Cataluña, que ya le diré ahora los datos que tenemos tan preocupantes. Mejorar el planeta, dice. Ha hablado también de reactivación. ¿Qué reactivación ha hecho usted en este año de legislatura, qué reactivación, si lo único que ha reactivado usted son los CDRs? A esos sí que los arenga; el resto, nada de nada tampoco. Ha hablado también de cambio climático. Pues, mire, yo le voy a dar una propuesta: deje usted de invadirlo todo de plástico amarillo, a lo mejor así contribuye a su idea esta de mejorar el planeta. Es que no ha dicho..., ha dicho barbaridades, auténticas barbaridades. Está usted muy alejado de la realidad de lo que pasa aquí en Cataluña. Y nos ha traído un discurso que sinceramente a mí me parecía, no sé, que viene directo des de Waterloo, ¿no? ¿Es a eso a lo que va a Waterloo, a que el fugado de la justicia le dicte los discursos, señor Torra? Aunque la verdad es que están bastante alineados, ustedes. Ya lo ha dicho usted hoy muy clarito, que usted es el heredero de Puigdemont. Y no hace falta que lo jure; desde luego que no hace falta que lo jure. Están ustedes muy en sintonía; están haciendo exactamente lo mismo, son los mismos haciendo exactamente lo mismo. Y ayer, y hoy mismo también, nos lo ha dejado muy clarito. Piensan volver a declarar la independencia de forma unilateral, porque ustedes han venido aquí a continuar con el golpe. Usted no ha venido aquí a presidir nada, usted ha venido a continuar con el golpe. Y mientras tanto, pues, finge usted que es el presunto presidente de una presunta república en la que presuntamente trabajan. Pero ¿sabe qué pasa? Que ni usted es el presidente de todos los catalanes, ni la república existe, ni ustedes han movido un dedo por ninguno de los problemas reales del día a día de Cataluña. [[Aplaudiments.]] Mire, ayer mismo conocíamos que uno de cada cuatro alumnos en Cataluña ha sufrido acoso escolar. Ha hablado usted aquí una hora –una hora–, no ha encontrado ni un solo minuto para hablar del acoso escolar. Uno de cada cuatro alumnos. Pero es que además más de la mitad de los alumnos de primaria han presenciado alguna situación de acoso en el colegio. Y los profesores, el 76 por ciento de los profesores, confiesa no sentirse preparado para afrontar este tipo de situaciones. Sin embargo, ustedes hace años que no le dan formación presencial al profesorado. ¿A usted le preocupa esto? O sea, ¿a usted le preocupa lo más mínimo el bienestar de los niños en las escuelas? Porque es que no ha hablado absolutamente de nada. El bienestar y por supuesto también la educación de los niños. Señor Torra, los niños tienen derecho a recibir la educación en su lengua materna y no hay ni un solo centro que cumpla con esto, ni uno solo, que obligan ustedes a los padres a ir a los tribunales. De verdad, hemos tenido que solicitar amparo a la Mesa yo no sé ya en cuántas ocasiones porque ustedes se han negado a darnos los proyectos lingüísticos. Que, por cierto, me ha parecido escuchar que alababa usted la gestión transparente de sus consellers. ¿Qué transparencia? Si es que yo creo que entre mis compañeras Susana Beltrán, Sonia Sierra y yo misma tenemos el récord de amparo de la Mesa porque ustedes nos niegan sistemáticamente la información. Que no me extraña ¿eh?, no me extraña que nos hayan denegado la información de los proyectos lingüísticos, porque, vamos, viendo ya lo que la señora Budó nos dijo el otro día con todas las cámaras grabando, pues miedo me da lo que ustedes hagan en las escuelas, miedo me da, ¿eh? En las escuelas, además, que por cierto tienen ustedes en barracones. Somos la comunidad autónoma con más barracones, ¿eh?; la comunidad autónoma con más barracones, la segunda comunidad autónoma que más segrega y la tercera comunidad autónoma donde la renta de los padres influye más en el resultado académico de los niños. ¿Alguien me puede decir a mí que esto es un modelo de éxito? ¿De verdad van a seguir ustedes insistiendo en que esto es un modelo de éxito? ¿Dónde está el éxito, con estas cifras? ¿Sabe usted cuánto dinero destinan ustedes a la educación de cero a tres años? Se lo ha dicho mi compañera esta mañana. No sé si se le habrá quedado la cifra, aunque es bastante facilita de recordar. Cero euros, cero euros para la educación infantil de cero a tres años. Y ha hablado usted de igualdad. ¿Pero qué igualdad fomentan ustedes? Ustedes fomentan la desigualdad, todo lo contrario –todo lo contrario. Por cierto, ha hablado también, en el ratito, en el poco ratito que ha hablado de educación, de FP, que yo se lo agradezco. A ver si luego en la réplica puede salir aquí a explicarnos qué es lo que están haciendo con la FP, que, cada cuarto de hora, cambian de opinión: sale el conseller, presenta un proyecto, luego lo retiran, nadie nos explica el porqué. A ver si viene y me lo explica. Ustedes fomentan la desigualdad no solamente en la educación, también lo hacen en salud. Mire, señor Torra, para hacerse una mamografía en el Hospital Sant Joan de Reus los pacientes esperan 138 días; para esa misma mamografía en Figueras, 23 días. Para una endoscopia en el Hospital Santa Maria de Lleida, 114 días; en Sabadell, 120; ahora, sin embargo, en Mataró, 26 días; en el Hospital del Mar, 30 días. Nosotros le propusimos una ley que iba encaminada precisamente a acabar con estas desigualdades. ¿Y qué hicieron ustedes? La tumbaron, como hacen con todo –como hacen con todo. ¿Sabe usted que en el Trueta, de Girona, hay que esperar 295 días para que te visite el neurólogo? Es que es un escándalo. ¿Usted conoce estas cifras, señor Torra? ¿Entre viaje y viaje a Waterloo le da tiempo de saber qué es lo que pasa en Cataluña? Porque usted es el presidente ausente. Usted vive de espaldas a los problemas de los catalanes. Se le han puesto en huelga los trabajadores de la atención primaria, los médicos de familia, los pediatras, los de la concertada, los trabajadores del SEM, y usted no ha hecho absolutamente nada en todo este año ni para mejorar las condiciones de los profesionales ni la de los pacientes. En lugar de tanto chiringuito y tanta embajada, dedíquese a abrir plantas de hospital, que tiene a la gente en los pasillos. Ha dicho en la sesión de control... que vostè anirà arreu de Catalunya. Vagi als hospitals –vagi als hospitals–, que té la gent als passadissos; a la Vall d'Hebron, a urgències, més de seixanta persones esperant per ser ingressades. Vagi als hospitals. Allà és on ha d'anar –allà és on ha d'anar. [[Aplaudiments.]] Más datos, más datos preocupantes, señor Torra. Uno de cada cuatro catalanes está en riesgo de pobreza. ¿De verdad que no se le remueve la conciencia viendo que un cuarto de la población que depende de usted –depende de usted– está en riesgo de pobreza? Que ha hablado aquí de presupuestos sociales. Pero ¿qué presupuestos? Si es que ustedes han sido incapaces de presentar los presupuestos. Es que, de verdad, a mí me empieza a preocupar ya lo alejado que vive usted de la realidad, la falta de contacto que tiene usted con la realidad. Estamos acostumbrados, pero ¿tanto?, ¿a este nivel, señor Torra? ¿No se le remueve la conciencia con el despilfarro de dinero que llevan con el procés? Que van ustedes regalando dinero por ahí: 400.000 euros en escuelas francesas, 600.000 euros en universidades británicas, 10 millones de euros para pagar un edificio en el centro histórico de Valencia a Acció Cultural, que, por cierto, está la fiscalía ya investigando gracias a Ciudadanos. Con la necesidad que están pasando tantísimas familias catalanas y usted se dedica a derrochar dinero. ¿De verdad que no se le remueve la conciencia, señor Torra? Con lo que se gastan altos cargos del Gobierno..., 36 millones de euros nos cuestan los altos cargos, que es que hay cargos que cobran más que el presidente del Gobierno. ¿Sabe qué podría hacer con esos 36 millones de euros? Pues, mire, por ejemplo, todos los niños catalanes podrían estudiar con los libros de texto gratis. Pero no, usted se lo gasta en altos cargos. Se ha gastado también 400.000 euros en viajes al extranjero para hablar mal de España. ¿Usted no se da cuenta de que cuando va por ahí hablando mal de España lo que hace es hablar mal de Cataluña y que nos perjudica? O sea, se ha desplomado la inversión extranjera, ha bajado el turismo, ha bajado la creación de empresas. Ha dicho usted que hemos batido el récord de exportaciones. Yo no sé si es que hoy no se ha leído la prensa, porque esta noticia es de hoy, con datos suyos, datos del Idescat: «Las exportaciones de Cataluña caen por primera vez desde el 2011. Cataluña crece menos que Madrid. Dato de hoy. Si quiere, luego se lo paso. O sea, pero usted aquí, claro, esos datos no le interesa decirlos, ¿no? O sea, esos no. Usted ha hablado aquí de lo bien que va la economía, de todo perfecto. Cinco mil empresas se han ido de Cataluña, cinco mil, y usted sacaba pecho de los que se han quedado, las empresas catalanas. Sí, se han quedado, pero no ha sido gracias a usted, ha sido a pesar de usted. Y hace cuatro días se lo recordaron en la reunión del Círculo de Economía. Es que no les da vergüenza, de verdad. Dígame de esas cinco mil empresas, ¿durante este año usted ha tomado alguna medida para que alguna de esas cinco mil empresas vuelva? Una sola medida, a ver si me la puede decir. ¿O opina usted igual que su compañera de la ANC, que dice que esas empresas mejor no vuelvan? De verdad, es que ustedes son tóxicos para la economía de Cataluña, son tóxicos. Hablaba también de que hay que mejorar la confianza para las empresas. Pero ¿qué confianza, hablando usted de la vía eslovena y diciendo ahora, amenazando, que van a volver a repetir lo que ya hicieron en 2017? ¿Qué confianza da eso? Mire, mientras en este año en Cataluña han aumentado la pobreza, la desigualdad, las listas de espera, mientras los catalanes no llegan a final de mes, usted ha sido incapaz de proponer ni una sola solución, porque usted vive ausente de los problemas de los catalanes. Venía a hacer aquí hoy balance de lo que ha hecho. Mire, vamos a hacer un repaso, sí, de sus grandes hits de este primer año. Empezó de la peor manera posible, sin pedir perdón por sus artículos racistas y supremacistas, que no lo dice solo Ciudadanos, que lo dicen también los principales partidos europeos. En esto no es usted presunto, no, no, en esto usted es reincidente. Nos llama «bestias taradas, carroñeras; le parece insultante que en Cataluña se hable español. Mire, como su compañera que llega ahora, la señora Budó, que hace unos días la vimos haciéndose un lío con las sumas y las restas. Se ve que las matemáticas no son lo suyo. Pero es que los idiomas tampoco, que se negó a contestar a la prensa en español. Yo le recuerdo que es que el español es la lengua oficial en Cataluña y la lengua materna mayoritaria, aunque a ustedes no les guste. Yo, señora Budó, de verdad, o sea, es que... Usted además también es reincidente, ¿eh? Usted recriminó a un compañero de Ciudadanos, en un pleno, por dirigirse a los vecinos en español. Qué escándalo, ¿eh?, qué escándalo. O sea, un ciudadano hablando español en España, madre mía, ¿qué va a ser lo próximo, saludar en francés en Francia? Es que los elige usted a su imagen y semejanza, señor Torra. Quítense ya el supremacismo de encima, sáquense el lazo amarillo de los ojos. También recordamos otro hit –voy acabando ya– cuando usted nos amenazaba con el otoño caliente. Y ese otoño llegó y usted cumplió sus amenazas y se dedicó a jalear a los CDRs; «apreteu, apreteu, les decía mientras asaltaban edificios [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] e iban cortando carreteras, quemando neumáticos...
Diputada, se li ha acabat el temps...
Acabo, cinco segundos. Iban quemando neumáticos –«apreteu. Usted es la gasolina que incendia esos neumáticos, señor Torra. ¿Y sabe qué le digo yo en lugar de «apreteu? Afluixeu, afluixeu...
Diputada, se li ha acabat el temps.
...la càrrega fiscal que vostès imposen als catalans, que és una vergonya. [[Aplaudiments.]]
En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Junts per Avançar, té la paraula el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, senyor president. Senyores i senyors diputats... Molt honorable president de la Generalitat, aquesta compareixença ens ha de servir per establir el balanç d'un any de govern presidit per vostè. I en l'opinió del nostre grup es tracta d'un balanç clarament negatiu. Vostè ha parlat de les qüestions positives, i en algunes podem coincidir, però, com comprendrà, correspon a l'oposició explicar el que creiem que no ha anat bé. I, per resumir, el Govern de coalició entre Junts per Catalunya i Esquerra Republicana de Catalunya, des del nostre punt de vista, ens ha fet perdre un any més. I permeti'm que justifiqui aquesta opinió en funció dels objectius que vostè mateix es fixava en el debat d'investidura. Fa un any vostè fixava quatre objectius de govern: fer efectiva la república, restituir Carles Puigdemont com a president, posar en marxa un procés constituent i aprovar les lleis de l'anterior legislatura que havien estat suspeses pel Tribunal Constitucional. No crec que em pugui dir que exagero si aquests objectius dic que no han estat assolits, probablement perquè eren objectius impossibles de materialitzar, però va ser vostè mateix que els va situar en el frontispici de l'acció del Govern que presideix. Recordo que llavors hi havia una polèmica entre els que defensaven el Govern legítim i els partidaris d'un govern efectiu, i el cert és que no hem tingut ni una cosa ni l'altra. Pel que fa al Govern efectiu, vostè mateix al juliol de l'any passat afirmava amb contundència: «Els governs acostumen a dimitir si els seus pressupostos no s'aproven, i em sembla que això és un mandat democràtic d'autoexigència. És clar que vostè es referia al Govern d'Espanya, perquè no devia imaginar que el Govern que vostè presideix un any després d'aquella afirmació tan rotunda es trobaria sense pressupostos aprovats pel Parlament i que ni tan sols ha aprovat formalment el Govern en una reunió del Consell Executiu. No fa pas tant el Parlament va aprovar un mandat parlamentari que deia: «Han de presentar el projecte de pressupostos a la cambra o presentar una moció de censura. I vostès, que tot sovint diuen que només obeeixen el Parlament, han decidit desatendre'l, com a mínim fins ara. El control de compliment d'aquella resolució s'haurà de produir el 8 de setembre. Potser és que d'aquí a llavors pensen complir-la. Esperem que sí. Ha estat un any de protestes de treballadors públics perquè consideren que s'incompleixen de forma reiterada els acords negociats amb el Govern i veuen com es van deteriorant les seves condicions laborals i com es va erosionant el seu poder adquisitiu, ja siguin mestres, metges, infermeres, mossos, bombers o altres treballadors públics o dels serveis concertats amb la Generalitat. Ha col·lapsat l'aplicació de la Llei de dependència, les llistes d'espera han augmentat un 10 per cent i ha fracassat de forma rotunda tant el desplegament de la renda garantida de ciutadania com la gestió dels menors estrangers no acompanyats. Ni tan sols els temes sobre els que vostès en algun moment han mostrat algun entusiasme, com el fòrum cívic i social constituent, semblen projectar-se més enllà de llampants powerpoints fabricats a palau. Com molts han dit, estem en un impasse entre un procés ja fracassat i un no se sap ben bé què. Avui ens ha dit que aviat sabrem, tindrem notícies, i per tant les esperarem amb interès. El seu Govern, senyor president, des del nostre punt de vista, manifesta signes de fatiga i de desconfiança interna, exhibeix una notable manca d'estratègia compartida, és incapaç de situar un horitzó raonable de legislatura i tampoc no té clar què farà després de la sentència, que arribarà com a màxim a la tardor. Com no sap què farà, vostè mateix ha dit: «He obert un procés de consultes sobre l'immediat esdevenidor, però ho fa amb entitats que no són responsables davant d'aquesta cambra. El seu Govern, a més –i a la sessió de control n'hem tingut, jo crec, una evidència–, segueix pensant només, i com a molt, en mig país. Només sembla preocupar-se pels que comparteixen l'objectiu de la independència o per aquells seguidors fidels del procés que avui estan esperant que vostès ofereixin l'enèsim full de ruta. I mentrestant les dades econòmiques presenten signes preocupants. Vostè ens demanava dades. Dades de l'Idescat, per trobar una font. Està caient el creixement econòmic. Si el segon trimestre del 2018 la taxa de variació interanual del PIB era, segons l'Idescat, un 2,8 per cent, en el primer trimestre de 2019 ha baixat fins al 2. Fa un any, el conjunt d'Espanya creixia el 2,6 per cent, menys que Catalunya, mentre que avui creix el 2,4 per cent, més que Catalunya. Quan vostè va arribar a la presidència, la taxa d'atur era de l'11,39 per cent, i el segon trimestre de..., això són dades del segon trimestre de 2018, segons l'Idescat, mentre el primer trimestre d'enguany s'enfila fins a l'11,64 per cent; en canvi, en el conjunt d'Espanya passa del 15,28 per cent al 14,70 per cent. L'índex de confiança empresarial ha caigut un 2,1 per cent, mentre en el conjunt d'Espanya aquesta davallada és inferior, és de l'1,9 per cent. Al llarg de 2018 la inversió estrangera a Catalunya va caure un 11,7 per cent, mentre en el conjunt de l'Estat creixia un 71 per cent i a la Comunitat de Madrid creixia un 125 per cent. I és cert, les exportacions catalanes han crescut, i n'estem molt satisfets. Ara, és veritat que en termes relatius, en el conjunt de l'exportació espanyola, hem perdut pes relatiu. I avui mateix, i li ensenyava..., jo no li ensenyo la fotocòpia, però certament Eduardo Magallón a La Vanguardia ens diu, citant l'Idescat, que les exportacions cauen per primer cop des del 2011. El nostre dèficit comercial català ha augmentat dels 15.500 milions d'euros del 2017 a 19.100 el 2018. Som l'única comunitat autònoma que té el deute qualificat de bo escombraria per Moody's, Fitch i Standard & Poor's. Mentre que el 2017 lideràvem el rànquing mundial de trobades internacionals, l'any 2018 vàrem baixar fins a la quarta posició. Hem pogut escoltar aquests dies les queixes dels rectors i rectores de les universitats públiques catalanes, que demanen al Govern un esforç, donat que el sistema universitari català ha patit des del 2012 retallades d'un 30 per cent. Avui el finançament de les nostres universitats està per sota del de fa deu anys. Miri, el 2010, pressupost destinat a finançar la universitat pública: 1.000 milions d'euros; avui: 750 milions d'euros. Quin model productiu volem per al nostre país si no es basa en el coneixement i en la innovació? I quan suspenem la seva gestió de govern, molt honorable president, ho fem també per altres motius. Incompliments de mandats parlamentaris: el de reduir les taxes universitaris, el d'aprovar el nou contracte programa de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió, el d'establir un fons extraordinari per als ajuntaments per incrementar els ajuts socials gestionats localment. No han desplegat la Llei d'infància. Tenen un deute important amb entitats socials de tota mena. Tenen un deute important amb els ajuntaments, especialment el deute corresponent a la manca de finançament de les escoles bressol. No estan suficientment compromesos respecte de l'escola inclusiva i de l'ajut als infants que requereixen una atenció especial. No han actualitzat el Decret de menjadors escolars. No s'han compromès prou amb el desplegament i el finançament del Pacte nacional per la indústria. No han desplegat reglamentàriament la llei que garanteix els drets de les persones LGTBI. Hi ha greus mancances en la planificació educativa. Hi ha, també se l'hi ha dit, aquesta incertesa sobre el futur de la nostra formació professional. Nosaltres creiem que no hi ha prou impuls a la feina del Servei d'Ocupació de Catalunya. No han presentat la llei sobre les àrees de promoció econòmica urbana, compromís que havien pres. També hi han mancances en infraestructures; ens van dir que presentarien un pla d'inversions, que no s'ha fet. Han renunciat, perquè no han presentat els pressupostos, a impulsar una reforma fiscal més justa i progressiva. No han desenvolupat un pla de xoc per incrementar el parc públic d'habitatge al que s'havien compromès. No han incrementat les places de residència pública. En set anys no s'ha incorporat al sistema energètic català cap nou megawatt d'energies renovables. No han aprovat el decret que havia de desenvolupar el reglament de turisme, pendent des del 2016. És veritat, semblen més preocupats per reformar l'àrea de seguretat institucional que per atendre les necessitats de la seguretat ciutadana, que demana més presència policial al carrer, i no més escortes per al president o per als expresidents. Els seus viatges institucionals tenen més a veure amb el fracassat intent d'internacionalitzar el procés que amb la defensa dels interessos econòmics de Catalunya a Europa i a la resta del món. Van dir en el debat d'investidura que es crearia l'agència pública de formació i qualificació professionals de Catalunya, que hi hauria un pla de promoció de l'activitat física i l'esport o que s'aprovaria la llei sobre el sistema de recerca i innovació, compromisos concrets que han estat incomplerts. Certament, eren els compromisos per a quatre anys i estem parlant del primer any, però, en tot cas, jo tinc l'obligació de recordar aquests compromisos pendents. I no han presentat el projecte de pressupostos. Miri, president, nosaltres no podem fer un balanç positiu de la gestió del seu Govern, però certament ens alegrem de totes aquelles bones notícies que vostè ha donat, que moltes poden tenir a veure amb la gestió del Govern i altres amb una empenta de la societat catalana que nosaltres compartim i celebrem. Ara, vostès encara estan dient: «Ho tornarem a fer. «Ho tornarem a fer és contradictori amb assegurar el progrés del país, i creiem que ho hem vist. Vostè parlava d'un grup de treball sobre detencions arbitràries; jo li podria parlar de la sentència del Tribunal Europeu de Drets Humans que diu que, quan un defensa els seus drets, el primer que ha de fer és complir amb la legalitat. Vostès encara no s'han compromès a complir amb la legalitat, i el nostre país el que necessita és certesa, és estabilitat, és un govern que treballi per tothom, i no és el Govern que vostè està presidint. President, esperarem a la seva rèplica, però nosaltres no creiem que les coses estiguin ben enfocades. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, la senyora Jéssica Albiach.
Gràcies, i bon dia de nou a totes i a tots. Volia començar aquesta declaració, crec que de l'única manera que es pot començar, que és reconeixent la situació d'excepcionalitat democràtica que estem patint en aquest país, amb presos i preses polítiques i amb un judici que no s'hauria d'haver produït mai i que entenem que condiciona la seua acció de govern. La setmana passada, a més, coneixíem l'escrit de conclusions de la fiscalia, i seguim mirant amb estupefacció i amb indignació que aquesta se reafirma en la tesi del cop d'estat i que mostra una preocupant afinitat, sintonia amb la ultradreta de Vox. La situació de presó preventiva i el judici en contra dels dirigents independentistes són injustos, però és que a més són un obstacle polític de primera magnitud perquè puga avançar-se en una solució que només s'haurà de donar en el marc de la política de diàleg, que ha d'anar més enllà dels blocs i del frontisme. I nosaltres creiem que els partits independentistes han comès errors polítics greus, com obstinar-se en la via unilateral o oblidar-se de la meitat de Catalunya, però no abordarem l'arrel del conflicte català, que en el fons és un conflicte d'origen espanyol, si les úniques eines que s'utilitzen són les de Codi penal, retorçant-lo fins a convertir-lo en el dret penal de l'enemic. I creiem que al segle XXI qualsevol solució possible, desitjable i duradora ha de passar pel diàleg i per la democràcia, és a dir, això s'ha de plasmar en el dret a decidir. Però, dit això, president, el resum del seu govern no seria un altre que el de dia que passa, any que empeny. Hi insisteixo, dia que passa, any que empeny, i la ciutadania sense saber quin és l'objectiu d'aquest Govern, perquè, com vostè be ha dit a la sessió de control que hem tingut ara fa un moment..., vostè ha dit que el Govern està perdut; doncs sí, nosaltres veiem que el Govern està perdut. I cal veritat, i tenim memòria i recordem el seu debat d'investidura, perquè fa un any vostè exposava tres trets que definien l'etapa del seu Govern: el primer era l'excepcionalitat, a la qual ja m'he referit, però que no pot ser excusa per a tot; el segon era la provisionalitat, i el tercer era la responsabilitat. Pel que fa a la provisionalitat, era tal quan vostè va ser investit president que fins i tot el senyor Puigdemont, en una entrevista al diari La Stampa, parlava que podria haver-hi eleccions a Catalunya als cinc mesos. Doncs bé, hem vist que ha passat un any, i ací no han aparegut les eleccions. Però és que, a més, el pitjor de tot és que la provisionalitat cada dia que passa s'està agreujant i la ciutadania continua sense saber què faran vostès amb la Generalitat de Catalunya, quin és l'objectiu del seu Govern o quan celebraran eleccions en aquest país, perquè un dia vostè o la senyora Artadi diuen que aquesta legislatura serà llarga, al dia següent apareix el senyor Rufián dient que podria haver-hi eleccions al febrer; un dia es parla que si hi ha una sentència dura per part del Tribunal Suprem la resposta podria ser la via unilateral i un altre la resposta és «no sabe, no contesta. Per tant, veiem que la provisionalitat s'ha convertit en marca de la casa, en marca del seu Govern. I finalment la responsabilitat, que a la seua sessió d'investidura significava coses molt concretes: significava el que vostè anomenava «la restauració democràtica de les institucions catalanes després de l'aplicació de l'article 155 de la Constitució, el que anomenava «polítiques de progrés per a combatre la desigualtat, el desenvolupament de polítiques de prosperitat, que havien d'incloure una justa i una eficient redistribució econòmica, i, per últim, la internacionalització del conflicte català. Nosaltres ja en aquell moment presentàvem seriosos dubtes de si aquest seria un bon govern, i avui, després d'un any, podem constatar amb totes les evidències que evidentment no és un bon govern. Vostès no han governat i vostè no ha estat un bon president de la Generalitat, i això ho sap tot el país: ho saben els independentistes i els no independentistes, ho saben els que els van votar i aquelles persones a les quals mai se'ls passaria pel cap votar-los, ho sap tothom. Fins i tot la CUP ha retirat el suport al seu Govern, perquè li ha exigit eleccions anticipades, i a més els acusa de representar l'independentisme de cadires. I l'única cosa que en definitiva veiem que ha suposat el seu Govern –i això tampoc era massa difícil, perquè era un tràmit gairebé automàtic– ha sigut l'aixecament de l'article 155 de la Constitució. Però ara mateix no tenim un govern més fort que cohesione el país en base a unes polítiques ni socials, ni econòmiques, ni tampoc amb el seu treball internacional. I aquesta sí que és la seua responsabilitat. Aquest any del seu Govern ha estat un any perdut. És un any perdut perquè el Govern encara no s'ha aclarit de quina era la finalitat que van tindre els fets de la tardor de 2017. És un any perdut perquè ningú sap cap a on van, entre tanta improvisació, tantes grans paraules i tants fulls de ruta fallits. És un any perdut de govern perquè no hi ha horitzó de futur; de fet aquesta legislatura sabem que té data de caducitat, i només estem a l'atzar dels designis del senyor Puigdemont o de la possible punyalada dels seus socis de govern. I, en definitiva, és un any perdut perquè, com vostè ha dit, el seu Govern està perdut. I ara intenten corregir els errors o la seua manca de dedicació amb una empenta d'última hora. Acabem d'escoltar un cert triomfalisme econòmic, per nosaltres injustificat, perquè s'acull a algunes xifres, a algunes dades macroeconòmiques de vents de cua del cicle actual, però que no està arribant a les famílies, i només cal veure la ciutadania, parlar amb patronal, parlar amb sindicats..., o de fet l'altre dia, la setmana passada, també els ho van dir al Cercle d'Economia. I també li hem escoltat una certa autocomplaença preocupant en termes socials, quan la desigualtat en aquest país no s'ha reduït. Per tant, la realitat de Catalunya és ben diferent al conte de fades que vostè ha vingut avui a explicar. I, per no aconseguir, no han aconseguit ni aprovar uns pressupostos, ni tan sols portar-los a aquesta cambra. I sobre aquest tema sí que m'agradaria fer un petit incís, perquè ens implica directament com a grup parlamentari. President, no sabem en quin país viu, però sí que sabem que ara sembla disposat a iniciar una nova negociació per a tirar endavant uns pressupostos després del que en diu «un cicle electoral, perquè sembla que fins ara no hi havia suficient context de tranquil·litat i de sinceritat, com si els malalts que estan esperant a ser operats en un hospital públic entenguessen massa de cicles electorals. Però bé... Només vull recordar-li, senyor Torra, que les nostres condicions van ser des de ben aviat públiques i molt clares: uns pressupostos socials per a reactivar Catalunya i per a abandonar una dècada d'austeritat i de retallades. Així que ja els aviso que no ens busquen ni se'ls acudeixi pensar que blanquejarem uns pressupostos que recorden les millors èpoques d'Artur Mas. Toca apostar nítidament per una Catalunya social, verda i feminista. Perquè, mentre vostès fan gala de les suposades bondats del seu Govern amb lemes reciclats del senyor Macron, la realitat és ben diferent. I només parlaré d'algunes suposades prioritats que vostè va esmentar en el seu debat d'investidura. Pel que fa a salut, les llistes d'espera a Catalunya s'han disparat: un 10 per cent en el tema de les operacions i un 23 per cent en proves diagnòstiques. Però és que, a més, l'atenció primària està en precari, i en alguns centres de salut ara mateix ja estan donant hora per a setembre. En educació, el síndic ha hagut de promoure un pacte en contra de la segregació escolar davant la seua inacció. Es consolida la triple xarxa. Per no parlar de barracons: vostè ha parlat de reduir-ne cent, quan n'hi han més de mil, i no sabem ni tan sols en quin termini de temps. Falta finançament per al Decret d'escola inclusiva; hi ha manca de finançament en les escoles bressol, i la situació de les universitats és dramàtica, perquè cada vegada s'estan constituint més com un espai petit per a una elit cada vegada més reduïda. En dependència, la nostra societat observa perplexa com cada dia moren sis persones a Catalunya esperant una plaça en una residència pública. Hi ha més de vint mil persones esperant aquesta plaça i cinquanta mil pendents de ser valorades. Per tant, la situació és insostenible i tenim un problema d'arrel i de model, i no s'entén com vostès pretenien que algú els aprovés uns pressupostos que contemplaven zero euros per a places de residències públiques. La renda garantida de ciutadania. Ara diuen que el reglament estarà a finals d'any o al gener de 2020. Han aprovat només un 10 per cent de les sol·licituds i han tingut la idea brillant de posar el llop a cuidar les ovelles, que no és altre que Deloitte a gestionar la renda garantida que precisament ha d'atendre les persones més desafavorides de la nostra societat. La lluita contra les violències masclistes hauria de ser una prioritat de qualsevol govern democràtic, però vostès mostren una desídia absoluta. A hores d'ara seguim sense un pla de lluita contra les violències masclistes, que porta pendent des de 2015. Depèn d'on vius a Catalunya tens accés a uns recursos o altres, i el sistema d'atenció s'aguanta gràcies a les entitats i a les professionals. Habitatge. Si vol podem parlar del decret frustrat del conseller Calvet, i a més la gent, les persones que estan en les meses d'emergència han d'esperar un any perquè li donen un habitatge. En molts casos són famílies amb menors o dones víctimes de violència masclista. Per no parlar de simbolismes buits, com la declaració d'emergència climàtica. Ara sembla que vostès diuen que destinaran 58 milions a les empreses, sense tampoc saber a quines mesures concretes aniran destinats. Per tant, president, si aquestes eren les seues prioritats en el debat d'investidura, no m'agradaria pensar, no vull ni imaginar què seria si no fossin les seues prioritats. Per això li demano que responga: quin és l'objectiu del seu Govern, president?, si és que en té algun. Quin és l'objectiu d'aquest Govern? Perquè ha sigut un any perdut per a la gestió pública, per al benestar dels catalans i les catalanes, i també ha sigut un any perdut però en el qual s'ha confirmat el fracàs rotund del «nosaltres podem sols. Per tant, president, ja que ha reconegut que estan perduts, facin el favor de trobar-se, no ens facen perdre més el temps, perquè Catalunya necessita avançar i ací no sobra ningú. El que sobra és el frontisme. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació té la paraula la senyora Sirvent, en nom del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular, per un màxim de cinc minuts.
President, vostès han governat sota un parlament intervingut il·legítimament. Tenim una democràcia intervinguda, i això cal tenir-ho en compte; el context és important. Avui, un dia després que el judici del Tribunal Suprem contra el dret a l'autodeterminació quedés vist per sentència, continuen empresonats bona part de l'anterior Govern català i segueixen a l'exili bona part de la resta del Govern: dues antigues diputades d'aquesta cambra i dos activistes de base. No oblidem, doncs, els efectes d'aquesta repressió, ni tampoc l'aplicació de l'article 155. Aquest Parlament ha estat intervingut, i la seva composició, adulterada greument, com ho estan també ara el Congrés, el Senat i el Parlament Europeu. Som conscients, doncs, d'aquestes limitacions, que han condicionat i segueixen condicionant l'activitat d'aquesta cambra, del Govern, i també del conjunt de la societat catalana. Però no podem deixar de preguntar-nos si el Govern ha estat suficientment efectiu combatent els efectes d'aquesta repressió i de la retallada dels drets civils i polítics que se n'han derivat. I no podem, malauradament, deixar de respondre'ns que no, que no han fet prou. Molt simbolisme, però poca reconstrucció material. La Generalitat continua sent acusació en molts processos injustos sense necessitat del 155. Ahir mateix els Mossos d'Esquadra, en una operació coordinada amb la Policia Nacional, van detenir les companyes antifeixistes; i això no és un cas aïllat. O bé el Govern és contrari a la mobilització popular en defensa dels drets col·lectius del poble català o bé és incapaç de dirigir l'Administració catalana i els Mossos d'Esquadra establint les seves prioritats i guies d'actuació d'acord amb la defensa dels drets civils i polítics, i no d'acord amb d'altres interessos. Una altra idea que li volíem traslladar. El seu primer gran compromís en el discurs d'investidura, reiterat en nombroses ocasions, va ser amb el mandat de l'1 d'octubre. «Serem lleials al mandat del primer d'octubre, això ha dit vostè en repetides ocasions. A hores d'ara, l'1 d'octubre només viu en la gent que el va fer possible. Senyor president, la realitat és tossuda i l'ha desmentit rotundament. No dubtem del seu compromís personal, però sí que dubtem de la seva capacitat i de la capacitat del seu Govern per materialitzar aquest compromís. Definitivament, han malbaratat el mandat de l'1 d'octubre. Però malgrat tot, malgrat la repressió, el 155 i l'abandonament del Govern i dels grups que donen suport al Govern, el seu llegat, el llegat de l'1 d'octubre, és ben viu. Ara, ja no és un mandat. Que sigui almenys una guia per a futurs intents d'exercir l'autodeterminació. President, també es va comprometre vostè amb la cohesió social i la prosperitat econòmica de Catalunya, però governa d'esquena a les necessitats de la gent. Si el Govern no ha estat una prioritat per als seus propis membres ni per als partits que el componen, com volen fer-nos creure que la ciutadania sí que ha estat una prioritat per a vostès? La deserció de fins a tres conselleres per anar a d'altres administracions parla per si sola. Des de quan hi ha prioritats més importants que passin per sobre de les responsabilitats amb el Govern del seu propi país?, i menys quan aquest Govern té objectius i fites tan importants, en un context tan difícil. Continuem vivint en un país desigual. Vostès no han presentat pressupostos ni els pensen presentar. No han materialitzat cap república, però és que tampoc han tingut un debat sobre els límits de l'autonomia. No han impulsat polítiques socials mínimament valentes, i advertim, tots els analistes ho adverteixen, que vindrà una nova crisi, potser fins i tot més dura que l'anterior. Cal posar les bases per fer-hi front, i vostès no ho estan fent. Senyor Torra, cal canviar el rumb. El temps de les il·lusions sembla haver-se acabat; tornen a bufar vents de crisi institucional, democràtica i econòmica, i aquesta vegada la crisi serà pitjor. Calen respostes valentes, donar l'esquena al neoliberalisme i l'autoritarisme de mercat que ens ha portat fins aquí. Necessitem construir sobiranies per exercir l'autodeterminació, i no governs que les venguin al millor postor, o no hi haurà res a autodeterminar. (Sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció.) Si aquest és el camí, nosaltres...
Diputada, hauria d'anar acabant.
...–d'acord, president–, si aquest és el camí, president, nosaltres estem disposades a col·laborar, disposades a caminar. Encara hi som a temps. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular, el senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidente. El Diari de Tarragona tiene la sana costumbre de pedirnos a representantes políticos y miembros de la sociedad civil que evaluemos a nuestros políticos. A mí también me ha tocado recibir la severidad de mis adversarios cuando era miembro del gobierno del Ayuntamiento de Tarragona o de la diputación, y me ha tocado este año valorar al señor Torra. Y debo decir que es la primera vez en mi vida que le he puesto un cero a un adversario político. No se lo puse a Puigdemont –cabe decir que me lo preguntaron antes de los hechos de septiembre de 2017–, no se lo puse a Artur Mas –no me faltaron ganas–, no se lo puse a Montilla, que fue el primer presidente de la Generalitat que me preguntaron –me parecía un mal presidente, pero cabe decir también que a su lado el señor Torra, pues, parece Adenauer–, lo cierto es que a usted le he puesto un cero. ¿Y por qué le he puesto un cero? No es caprichoso; ya le he dicho que he intentado siempre valorar las cosas con la máxima objetividad, criterio político evidente. Usted no tiene presupuestos, usted no tiene mayoría parlamentaria, elementos consustanciales a la formación de un gobierno y de su mantenimiento –eso se ha explicado hace un momento aquí–, pero cabe decir también que no es el único ni el primero al que le pasa esto; no es, por lo tanto, eso. Son dos elementos, y luego añadiré un tercero, fundamentales, relacionados con lo moral y lo ético y el ámbito de la gestión pública. En relación con lo moral y ético, este ha sido un año, por su parte, de retórica de absoluto desprecio a la mitad de catalanes que no piensan como usted. No me voy a referir a sus escritos; hablo de una hostilidad indisimulada en su retórica hacia todos aquellos que no sienten Cataluña como la siente usted. Ha sido también un año de llamadas a la insurrección, el legendario «apreteu. Es una llamada curiosa: se la pide a los demás, pero no se la suele aplicar a usted mismo. En el ámbito de la gestión pública, ha sido un año, el suyo..., el de menor producción legislativa de la historia reciente de Cataluña y el de menor producción gubernamental de la historia reciente de Cataluña. Esto sale adelante porque tenemos buenos funcionarios en Cataluña que permiten que el castillo no caiga del todo, pero no desde luego por usted y su Gobierno. Y ha sido un fracaso absoluto de su plan de gobierno. En el papel que nos ha leído hace un momento con entusiasmo descriptible, no ha hablado en ningún momento ni ha hecho referencia a su propio plan de gobierno; ha hecho una suerte de inventario de cosas que hace tiempo que se iniciaron, y otras utilizando unos datos, me permitirá decir, con todo el respeto, haciendo y ejerciendo un poco de trilero del parc de la Ciutadella, porque, además de omitir el reciente dato según el cual las exportaciones en Cataluña caen por primera vez en 2011 –se le ha recordado hace un momento–, cuando se ha hablado de la inversión extranjera, como los datos de su año de gobierno son un desastre, dice que dará los del último quinquenio. Es usted un lince, señor Torra. Pero añadiré otro también. Mire, su año de gobierno ha sido un año de negación constante del debate político democrático. Ustedes que siempre hablan de sacar el tema de los juzgados y hablar de política..., ha sido imposible. En las sesiones de control un día le pregunté sobre sanidad y me contestó, como decía antes, que, hasta que no tuviéramos república, imposible. Otro día le pregunté sobre peajes e infraestructuras y, además de un desconocimiento atroz de la materia, me negó la legitimidad para hablar, porque solo tenemos cuatro diputados. Otro día le hablé de innovación y parques tecnológicos y me vino a decir que, mientras hubiera presos, según usted, políticos, de eso no se podía hablar. En definitiva, ha sido prácticamente imposible debatir con usted de los temas del día a día. Y eso deriva finalmente en una absoluta desatención de las políticas del día a día, no le interesan, y ha demostrado una absoluta indiferencia hacia los problemas concretos de los catalanes. Y usted es presidente de todos los catalanes, tiene que atender esas necesidades, no solo su propia ideología, no solo su cosmovisión, no solo sus propios prejuicios. Usted, parafraseando a Ortega y Gasset, a las cosas, señor Torra –a las cosas. Aterrice, baje de su sueño republicano, dedíquese a las cosas del día a día o, si no, convoque elecciones, porque esta situación es absolutamente insostenible. Muchas gracias.
Gracias, diputado. A continuació té la paraula el senyor Sergi Sabrià, en nom del Grup Republicà, per un màxim de deu minuts.
Gràcies, president. Bon dia, president, conselleres, consellers, diputats, diputades. Deixeu-me començar fixant amb traç gruixut els objectius d'aquest Govern: el primer i imprescindible, aturar el cop del 155 i recuperar les institucions d'aquest país, i el segon, treballar pels drets socials, per la igualtat d'oportunitats i per les llibertats. Som Esquerra Republicana i ens guia sempre el mateix objectiu: construir la república catalana, com a eina imprescindible per aconseguir una societat més justa, més lliure i més neta, i fer-ho per a tothom, per a tots els catalans, per a totes les catalanes, per a tothom. I un far ens guia sempre: els valors republicans. I aquesta és una idea que fem extensible a totes les institucions: als municipis, al Congrés, a Europa, al Parlament, i també al Govern, que ja fa un any que avança per recompondre el país després d'una etapa històrica que ens marcarà per sempre, i després també de la vergonyosa intervenció de les nostres institucions. I fer-ho no en una situació de normalitat, sinó fer-ho mentre la repressió continua, mentre el judici de la vergonya avança contra els nostres companys, contra els nostres amics, contra onze bones persones al Suprem, però no oblidem que contra moltes més al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, al 13. I, malgrat tot, intentem posar-hi sempre mirada llarga, com diu Raül Romeva. I, malgrat tot, sempre hem tingut clar que hi havia un país per governar; que no hi havia lloc per al bloqueig ni per al no a tot; que la nostra feina sempre és ajudar la gent, i especialment aquells que més ho necessiten. I governar fent-ho de l'única manera que ho sabem fer: amb un projecte sòlid, obert, inclusiu i republicà, com ho hem fet sempre, per això el verb «persistir ens representa tant, perquè sempre hi volem ser, perquè sempre hi som per defensar el país i la seva gent; un projecte social i nacional, inseparable una cosa i l'altra, irrenunciable una i irrenunciable l'altra; no per les banderes ni pels colors ni per les fronteres, un nou país perquè avui no hi ha llum enlloc més, només foscor i repressió, i nosaltres no renunciarem mai a brindar-nos un futur de drets i de llibertats. Volem ser una república social, i ara, quan tot és més difícil que mai, és quan més ferms som i hem de ser. No ens cansem ni ens rendim mai, no ens fan por les amenaces; tenim un país per reconstruir, una república per aixecar i molta gent a qui ajudar, i ni ens aturem ni ens aturarem. Aquest país ha patit, molt, ha patit la repressió institucional, però també la personal; ha viscut actituds de venjança al lloc on s'esperava justícia; n'hem tingut proves cada dia i l'exemple d'ahir al Suprem ho deixa prou clar. Hem viscut un 155 que va paralitzar les nostres institucions, que va glaçar durant mesos el dia a dia de molta gent, perquè els importa més la unitat d'Espanya que no pas la gent d'aquest país. Els responsables del 155, els irresponsables del 155 –PP, Ciutadans, Socialistes–, vau frenar les institucions per aturar els adversaris polítics, perquè sabeu que a les urnes sempre perdeu, sense tenir en compte que, al final, qui més ho pateix són els ciutadans més vulnerables. Vau fer servir la vostra Constitució per acusar, per empresonar, per forçar a l'exili o per dissoldre un parlament, per imposar-vos a la força. Però no s'ha acabat aquí, heu fet servir els tribunals per defugir sempre els debats polítics, feu servir les togues per fer-nos sentir la repressió en primera persona. Voleu vèncer i no convèncer, inventant relats i mentint cada dia. A l'Estat espanyol, la venjança porta toga. I, en part, aquest Govern va arribar per això, per aturar el cop del 155, per barrar el pas a..., aquest sí que era un cop d'estat, i per reprendre la construcció republicana. Érem conscients de les dificultats, i ens les hem trobat, doncs, les dificultats, els obstacles. Però també érem conscients del moment històric en el que li tocava caminar a aquest Govern, amb la repressió en marxa, amb els companys a la presó, amb l'exili, amb el judici, amb les amenaces de la resta de tribunals, sense cap mena de normalitat ni cap mena d'estabilitat que ens permetés governar. Seguim en un període de recomposició des de l'octubre de 2017, que probablement ens portarà a noves fases des de ja, a partir de la sentència. Però malgrat tot som aquí i malgrat tot els nostres objectius es mantenen, sobretot perquè en aquests mesos durs els ciutadans d'aquest país han tornat a dibuixar –una vegada rere l'altra, i fins a quatre– les mateixes majories claríssimes a les urnes; un sí clar al diàleg, un sí clar al camí a la república i un no rotund al bloqueig i a l'amenaça. La majoria d'aquest país diu sí a les urnes, diu sí al republicanisme, diu sí al sobiranisme, i el Govern i aquest grup parlamentari ho entomem com ho hem fet sempre: a tot arreu defensarem la república catalana, a tot arreu defensarem la independència com l'eina per construir un país per tothom, un país que no deixi ningú enrere, perquè només així el país podrà avançar nacionalment. No hi ha país sense la seva gent; no avançarem cap a un nou marc institucional sense blindar els drets i les llibertats dels ciutadans. I per això, malgrat tot, vam insistir en la necessitat d'un govern, d'un govern que recuperés el timó de les institucions. I, tot i els obstacles, tot i les mil dificultats, avui tenim bons exemples de polítiques i només en destacaré unes quantes perquè no em vull trepitjar amb el president. Per fi, noves construccions i grans reformes als equipaments escolars; noves places per als cos docent, per als Mossos i per als Bombers; un gran pacte contra la segregació escolar; el reforç de l'atenció primària; la defensa de la renda garantida de ciutadania; la limitació del preu de lloguer –el que dèiem, igualtat d'oportunitats i drets socials. Identificació de les primeres víctimes de la Guerra Civil; la memòria històrica és més viva, per més terra que hi tirem al damunt. Reobertura de les delegacions exteriors per seguir-nos explicant a tot arreu. Protegir amb lleis agràries el rerepaís. La posada al dia dels pagaments als ajuntaments. Política republicana sempre, malgrat tot. Vostès acusen el Govern d'inacció. Fins i tot, alguns intenten ridiculitzar-lo; és fàcil: primer trinxen les institucions, les ocupen amb senyors de negre per paralitzar-les i després surten aquí i diuen que no van. Fàcil, però sobretot trampa. Més complicat és assumir la responsabilitat de gestionar el dia a dia i de fer-ho amb un govern condicionat per l'excepcionalitat i en un context de repressió que no s'atura i que es palpa. Diputats i diputades, durant aquest any hem governat en un context molt advers, en un context de resistència, i hem invertit cada minut en treballar per la gent d'aquest país, perquè no entenem una altra manera de fer-ho, sense les eines, no ja que voldríem, sinó les eines que es mereixen tots els ciutadans d'aquest país. Hem gestionat una etapa de recuperació, de transició i anem cap a una etapa d'evolució i de construcció. Hem resistit el cop de la repressió i la usurpació de les institucions. Ara, hem d'entrar en una nova etapa, que és de construcció republicana, que ens permeti tornar a avançar inexorablement, amb pas ferm, cap al nostre objectiu, que no és altre que la independència d'aquest país. Volien trencar-nos amb una imposició i amb mordaces, però el Govern ha resistit. I ara hem de superar aquesta etapa, que s'ha llegit amb cert provisionalitat, per seguir avançant com a país, dia a dia, pas a pas, fent més, sempre fent més. I volem fer més perquè mai n'hi ha prou, i ens conjurem i ens esperonem perquè sigui així, perquè és el que es mereix la gent, però cal que ens facilitem tots plegats les eines per fer-ho. Aquest Govern va posar sobre la taula uns pressupostos dignes, justos i socials, que recuperaven els nivells d'inversió d'abans de la crisi, però vostès no es van atrevir, uns per tàctica i els altres per covardia, i es van aixecar de la taula i van renunciar a fer més per aquest país. Assumeixin, doncs, ara, la seva responsabilitat, vagin més enllà de la crítica per haver-ho defugit, per haver-se'n desentès, per haver-se'n rentat les mans, i no ho facin per nosaltres, facin-ho per tots els ciutadans a qui vostès, tots vostès, també representen; obstaculitzar el Govern i exigir que avanci alhora..., però això no ajuda a cap català, voti a qui voti. L'excepcionalitat ens condiciona a tots, ciutadans, grups parlamentaris i també Govern. Afrontem-ho de cara, especialment ara que els propers mesos tornaran a ser intensos i previsiblement injustos. El Govern s'ha d'enfortir, perquè el debat serà duríssim. I, per fer-ho, ha d'arrelar més que mai en el republicanisme municipal, transversal, progressista i hegemònic. Però, per respondre-hi, ens necessitarem a tots i necessitarem mà estesa, oferir-la, que l'oferirem, i rebre-la; ser valents, tots, que ningú faci cap pas enrere, i seguir, seguir i seguir, pels drets civils i per les llibertats, pels drets socials i per la igualtat d'oportunitats, pels valors republicans i per la república catalana. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Albert Batet.
Moltes gràcies, senyor president Torrent. Molt honorable president Torra, consellers i conselleres, diputats i diputades..., en primer lloc, senyor president, li agraïm la seva voluntat de comparèixer sempre –sempre–, aquí al Parlament de Catalunya, per donar la cara, per explicar davant del poble de Catalunya i davant la ciutadania tota la tasca ingent... i avui li hem d'agrair el seu discurs impecable, el seu detall minuciós de l'obra de govern, de la múltiple obra de govern de les diferents conselleries, de tot el Govern de la Generalitat de Catalunya, que abraça tot el país, que abraça totes les estructures socials. Crec que ha sigut un discurs que posa en evidència totes les falses retòriques que es construeixen des de l'oposició. I avui, que fa un any del Govern de la Generalitat i que fem aquest balanç, la primera valoració que ens toca fer, que hem de fer, és que, malgrat les dificultats, malgrat la repressió, malgrat les traves enormes de l'Estat, dèficits de finançament, dèficits d'infraestructures, voluntat de tapar tota la dinàmica legislativa del Govern de la Generalitat de Catalunya de l'anterior legislatura i també d'aquest, malgrat els reptes enormes que s'han hagut d'afrontar –vagues, mobilitzacions, etcètera–, tenim un govern fort –tenim un govern fort–, tenim un govern que treballa –tenim un govern que treballa– i tenim un govern que dona la cara per tots i totes els catalans i les catalanes, pensin el que pensin, i crec que el discurs del president Torra això ho ha posat en tota l'evidència, perquè totes les polítiques socials, totes les polítiques del Govern, executiu, d'ocupació, d'emprenedoria, etcètera, posaven en evidència que són per tots els catalans i les catalanes. I crec que tot el llistat extens i exhaustiu que ha fet, president, posa en evidència d'una forma molt clara que es constata l'evident voluntat de treball, però que també es constata que només és el projecte independentista el que ens pot aportar cap a unes noves estructures, cap un nou estat, per fer un país millor. Tanmateix avui també pertoca fer un balanç, i un balanç d'aquest any. I segurament ara és el millor moment per recordar i fer memòria, i fer memòria d'on ens trobàvem just fa un any, senyor president, i estic convençut que ho compartirà d'una forma plena. Vivim en un món que tot va molt ràpid, que tot és molt líquid, que tot és molt de pressa; sembla això de les imatges de l'«Story de l'Instagram, que passen de pressa, però els fets són els que són. I recordem el context de just fa un any? Crec que el senyor Iceta hi ha fet alguna referència. Recordem aquell pressing del «Govern efectiu? No? «S'ha de fer Govern efectiu!, eh?, la matraca, el mantra, «no hi ha govern a la Generalitat, i les declaracions que feien els líders del 155, i editorials potents de mitjans de comunicació, i certs poders econòmics i fàctics. D'allò, se'n recorden de tot allò? «No, és que, si no hi ha un govern efectiu a Catalunya continua el 155, «si no hi ha un govern efectiu a Catalunya no es pot solucionar el conflicte polític, «si no hi ha un govern efectiu, eh?, a Catalunya..., «és que els presos continuen a la presó per culpa que no hi ha un govern efectiu. I ha passat un any i han vist l'efectivitat. Ha passat un any i efectivament –efectivament– la Generalitat de Catalunya continua intervinguda per part de l'Estat, des d'un punt de vista econòmic, com ho reclama sempre el vicepresident Aragonès. O continua efectivament la pressió sobre el Cos dels Mossos d'Esquadra. Això sí que és efectiu. I efectivament continuen els presos a la presó i continua la repressió a Catalunya. Amb un any, tenim més encausats que no pas fa un any. Això sí que és efectivitat. I a la vegada també hem vist l'efectivitat que, amb moció de censura inclosa, amb els vots independentistes a canvi de res al senyor Pedro Sánchez, veiem que efectivament no hi ha voluntat per part de l'Estat espanyol de diàleg, no hi ha voluntat per part de l'Estat espanyol de solucionar el conflicte que existeix entre Catalunya i Espanya. I no s'ha volgut afrontar amb valentia. És més, han defugit el diàleg real. És més, han defugit qualsevol diàleg polític per trobar una solució política. I tanmateix –i tanmateix– el país hi és, i tanmateix la societat catalana continua persistent, i ho hem vist amb el resultat de totes les eleccions que hi han hagut, on sempre ha guanyat l'independentisme. Hi ha alguns grups de l'oposició, del 155, que parlen d'«inestabilitat, no?, «la inestabilitat tal, tal... El senyor Iceta hi feia referència. I alguns, fins i tot, dels que ara volen ser còmplices d'ell també hi feien referència en aquests termes. Però com poden gosar, vostès, senyors del tripartit del 155..., com poden gosar donar lliçons d'estabilitat? Si en aquests moments el Govern que està més inestable és el de l'Estat espanyol, que no hi ha majoria parlamentària. Si el Govern que està més inestable, que s'han d'aclarir, són vostès, que han de decidir amb qui volen governar i com volen governar. Si a l'Estat espanyol en un any han tingut tres governs. Si a l'Estat espanyol en tres anys hi han hagut tres eleccions! Això sí que és inestabilitat, això sí que és no saber quin és el nord, això sí que és no saber i no tindre orientació. I el que és evident és que aquí al Parlament de Catalunya, malgrat totes aquestes condicions de repressió, com molt bé començava la companya de la CUP en el seu discurs inicial, doncs hi ha un govern que governa, un govern que dona la cara, un govern que treballa per tots els catalans i les catalanes, un govern fort, que té un programa i que té un objectiu. Vostès, senyors del tripartit del 155 –senyors de Ciutadans, senyor Iceta, senyors del Partit Popular–, no estan autoritzats per parlar d'estabilitat, perquè si alguna cosa han demostrat és que són un exemple d'inestabilitat, i si alguna cosa han demostrat és que no voler resoldre el conflicte amb Catalunya provoca que hi hagi una enorme inestabilitat a l'Estat espanyol. Poques lliçons ens poden donar a nosaltres –poques lliçons. I el que sí que hem vist és zero voluntat de respecte a la democràcia i als resultats electorals; això sí que ha sigut una evidència durant aquest últim any. Vostès no van acceptar els resultats del 21 de desembre, que revalidaven l'1 d'octubre. Aquest Parlament és fill de l'1 d'octubre, la majoria independentista d'aquest Parlament és fill i filla de l'1 d'octubre, i vostès no han acceptat aquest resultat. No van acceptar la investidura del president Puigdemont; no van acceptar el candidat Jordi Sànchez; no van acceptar, amb un fet ignominiós, que el Jordi Turull, doncs, pogués arribar a ser investit president de la Generalitat. Com no van acceptar tampoc el resultat de l'1 d'octubre. Com no van acceptar tampoc el resultat del referèndum de l'Estatut d'autonomia de Catalunya. Com no han respectat tampoc el resultat de les eleccions al Congrés dels Diputats i al Senat, que van ser..., en això sí que han sigut ràpids, a suspendre els drets polítics dels diputats al Congrés i de senadors. Com no respecten tampoc el resultat de les eleccions europees a Catalunya, on pràcticament un 50 per cent dels catalans i catalanes han votat independència, i no volen i posaran totes les traves possibles perquè el president Puigdemont pugui agafar l'acta d'eurodiputat. Com tampoc respecten els resultats electorals, com passa a la capital de Catalunya, que no respecten que la força més votada tingui l'alcaldia. Aquesta sí que ha sigut la realitat i l'efectivitat durant tot aquest any. I, malauradament veiem com el tripartit del 155..., acceptar aquesta realitat, cada cop s'hi estan sumant uns, que es treuen la careta, que són els senyors de Comuns, que queden més retratats amb les seves noves aliances amb el tripartit del 155, per no respectar la democràcia. Però, tanmateix... [[veus de fons]] –i senyores–, president, sap que té una majoria parlamentària sòlida, forta, que té voluntat de continuar treballant per un futur millor, que el volem en llibertat, que és la llibertat de tots i totes, que és la llibertat dels presos polítics i el retorn dels exiliats. I per això s'ha de treballar per la república catalana. Moltes gràcies a tots i a totes. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Un cop han intervingut els representants dels grups i subgrups parlamentaris, respon ara el president de la Generalitat. Quan vulgui.
Sí; bon dia de nou, president, senyores i senyors diputats, consellers i conselleres. Bé, malgrat les dificultats que hi hagin, malgrat els bloquejos que vostès vulguin imposar, malgrat la seva manca de respecte a les majories que sorgeixen de les eleccions, malgrat que surti d'un 155, malgrat els deutes històrics de l'Estat, als quals malauradament constato que ningú no ha volgut tornar a fer referència, malgrat la negació al diàleg, malgrat fins i tot el menyspreu per mesures que aprova i porta a terme aquest Govern, malgrat tot, aquest Govern segueix determinat a complir amb el seu pla de govern i a seguir treballant per a tota la ciutadania. Tenim un mandat, el 21 de desembre, i al qual ens devem. Miri, senyora Roldán, tenen alguna proposta constructiva, vostès? [[Pausa.]] Sí? Doncs, escolti'm, a veure si un dia l'escoltem, perquè la veritat és que cansa, francament, estar escoltant sempre el mateix... O sigui, el tema és igual, el que sigui, el discurs és el mateix. Nosaltres, escolti'm, la senyora Arrimadas, ja sap que ens deia que vivíem a Matrix, però és que vostès viuen al país de la marmota, és que sempre és el mateix, els seus discursos. [[Remor de veus.]] De debò, cansen moltíssim. No penso que hagi aportat pràcticament ni una dada. I la veritat és que jo els demanaria un altre to. «Teatrillo, «tóxico, «supremacista, «gasolina, no sé què... No ho sé, són terminologies a les quals no estàvem acostumats aquí al Parlament. Jo..., si vostès creuen que en aquesta nova etapa..., pensava: «Mira, potser s'inicia i tens la sort de tenir un altre tipus de debat amb el Grup de Ciutadans. Però veig que segueixen exactament en la mateixa línia. Es fa molt difícil debatre d'aquesta manera. De tota manera, sí que voldria, almenys sobre el parell de temes concrets que vostè ha tractat, doncs respondre-li, eh? Tota la resta, diguem-ne, la dono per amortitzada, però vostès... Parlàvem del tema de l'accessibilitat a les llistes d'espera als hospitals. Jo només vull posar també una dada, també els darrers anys, les millores que s'han anat produint. L'any 2015, un 87 per cent dels pacients s'intervenien en el temps estipulat –el 2015–; l'any 18 ho acomplim en un 94 per cent dels casos, eh? Del 87 per cent al 94 per cent dels casos d'atenció en les llistes d'espera. A Catalunya som capdavanters en les garanties en temps d'accés, garantim més que l'Estat. Exemple: garantim un temps d'accés a les intervencions quirúrgiques oncològiques o garantim accés a les intervencions cardíaques en noranta dies; a Espanya són de cent vuitanta dies. I volem assolir encara més drets per a les persones en l'accés als serveis sanitaris, és clar que sí. I per això el Departament de Salut està preparant un decret amb tres nous procediments en temps d'espera garantits, cent vuitanta dies, per a la reconstrucció mamària, per a la reconstrucció de colostomia i per a la reconstrucció d'urostomia, i amb nous criteris de priorització. Una altra de les poques dades que en el seu discurs vostè ha comentat és que diu que hem baixat en turisme. Jo la veritat és que no sé quines dades tenen vostès, però som la primera destinació estatal en desplaçaments i despeses de turistes estrangers –abril 2019–, i l'augment de..., la despesa pels turistes i el nombre de turistes han pujat. Senyor Iceta..., i li agraeixo, en canvi, la seva intervenció, una intervenció que penso que contrastava amb dades, i per això sí que crec que és rellevant. Penso que tenim dades diferents –això també l'hi he de dir–, entre les seves i les que jo pugui oferir. Però torno a insistir en que lamento..., i m'agradaria ara potser, en aquest torn que vostè tingui, si també pogués fer referència a si li sembla que els incompliments de l'Estat són acceptables o no. Penso que també valdria la pena que sobre aquesta part del debat també vostès es manifestessin, si li sembla bé que l'incompliment de la disposició addicional tercera segueixi, per exemple –per exemple, eh? I també lamento, no puc fer-ho d'una altra manera, que l'entorn en el que ens movem, aquesta judicialització, aquesta repressió, doncs no siguin per vostès també motiu d'un mínim comentari, eh? Penso que no es pot jutjar aquest any asèpticament, no som en un laboratori ni en un quiròfan asèptic, no: és un any amb un entorn determinat, amb unes enormes dificultats, amb companys seus, que compartien aquests escons, que són a la presó o a l'exili, i crec que això s'ha de posar en relleu. Però vostè ha parlat de dades, vostè sí, i crec que val la pena que mantinguem aquest debat sobre algunes d'elles. Comentàvem..., i jo penso que sobre el tema, per exemple, del mercat de treball partim de dades diferents. Jo tinc que l'atur del primer trimestre del 2018 era del 12,2 per cent; l'atur del primer trimestre del 2019 era l'11,6 per cent, és a dir que hem baixat, hem baixat 0,6 punts menys, i que continuem estan per sota que Espanya, que es manté en el 14,7 per cent. I, segons l'Enquesta de població activa del primer trimestre del 2019, Catalunya comença l'any mantenint el nivell d'ocupació, reduint l'atur, i amb un augment de la població activa de 75.600 persones més. No sé on poden estar les diferències entre les seves xifres i aquestes, però em sembla rellevant i em sembla important que la ciutadania almenys tingui l'oportunitat, doncs, de comparar-les. Les exportacions catalanes d'alta tecnologia augmenten un 5,6 per cent interanual el primer trimestre del 19. El 18 hem batut el rècord històric per vuitè any consecutiu. Catalunya lidera les exportacions de l'Estat amb un 25,3 per cent del total, molt per sobre d'Andalusia –11,7 per cent– o la Comunitat Valenciana –11,3 per cent– i Madrid –10,5 per cent. També val la pena potser posar amb relació el nostre 25,3 per cent versus altres comunitats que, a més a més, com la de Madrid, gaudeixen del factor capitalitat, que és un factor importantíssim a l'hora d'establir aquests indicadors. Torno a insistir en les dades que donava a la diputada de Ciutadans: som la primera destinació estatal en desplaçament i despesa de turistes estrangers, i augmenta el 9,3 per cent de la despesa i el nombre de turistes. Sobre les escoles bressol, que vostè també hi ha fet referència, deu recordar que el 2011 l'Estat va reduir a zero les seves aportacions en l'educació de zero a sis anys i que, davant d'això, el Govern aleshores va decidir prioritzar els seus escassos recursos en finançar l'etapa de tres a sis anys; buscant altres vies de finançament, és cert, es va fer a través de les diputacions. I el curs 2017-2018 hem pogut escolaritzar el 38,1 per cent dels nens i nenes que tenen l'edat de zero a tres anys, la taxa més alta dels últims deu anys, tot i aquestes dificultats que li deia del 2011. La nostra voluntat de revertir aquesta situació és palesa i manifesta, i és un compromís que nosaltres hem explicat des de l'inici de la legislatura, i està en la proposta que vam elaborar dels pressupostos, que malauradament no hem pogut, doncs, parlar-ne amb vostès. Sobre la senyora Albiach, de comuns, jo, de debò, eh?, a mi em sap molt de greu, però és que jo..., és que ho lamento, és que parlar d'excepcionalitat política i acceptar els vots del senyor Valls no és compatible –no és compatible. És que el senyor Valls representa tot el contrari; o sigui, representa donar normalitat política a l'excepcionalitat política, representa blanquejar una política que justament vostè m'ha fet, no ho sé... Crec que m'ha citat com un amic de Macron, i és que penso que l'amic de Macron és el senyor Valls. Vull dir que precisament jo el que els demano... Jo els hi he dit molt clar: jo encara confio en vostès; tenen quaranta-vuit hores com per poder triar. Vostès poden triar: se situen al costat dels que estem defensant els drets i les llibertats dels catalans o poden triar acceptar els vots de Ciutadans. I és una decisió que els correspon només i exclusivament a vostès, i vostès hauran de prendre aquesta decisió. Sí que vull corregir-li un tema. Vostè deia que el Govern està perdut. No. Potser..., em dec haver expressat malament, però jo deia que els que estaven perduts eren vostès, justament per aquesta decisió que han de prendre. Jo creia que estaven en un determinat costat, però el que estan a punt, vostès, de votar dissabte a l'Ajuntament de Barcelona, penso que justament els situa en una cruïlla importantíssima i que suposo que vostès estan valorant. Sobre un dels temes més concrets en què vostè ha entrat, que també és veritat que hi ha entrat, voldria comentar, en el seu cas..., penso que algun altre grup..., el senyor Iceta també ho ha fet..., però el tema dels barracons. Des del curs 2008-2009, hi ha vint-i-set centres menys totalment amb mòduls prefabricats; s'ha passat cent vint en el curs 2008-2009 a noranta-tres centres totalment amb mòduls el 2018-2019. I els nous centres totalment amb mòduls es deuen bàsicament a la pujada d'alumnat a secundària, però se n'eliminen més que no pas se'n creen. I voldria esmentar l'esforç que precisament s'ha fet des del Departament d'Educació, el conseller Bargalló, que, tot i la pròrroga pressupostària, el Govern va aprovar el passat mes d'abril l'encàrrec de vint-i-set construccions escolars, per un import de més de 100 milions d'euros, que corresponen a les més prioritàries. O sigui, tot i aquesta situació de pròrroga pressupostària, vetllem perquè, allà on sigui urgent i prioritari haver de destinar-hi els recursos, ho puguem fer. D'aquests vint-i-set, vint-i-un són de nova construcció; cinc, grans ampliacions, i un és una rehabilitació integral. Totes les obres es començaran a edificar de manera esglaonada fins al 2023 i permetran la retirada de més d'un centenar de mòduls. Paral·lelament, el Departament d'Educació està impulsant unes altres trenta-set actuacions, amb un import de més de 152 milions d'euros, que són per a centres actualment en construcció o que ja compten amb disponibilitat pressupostària; 104 milions per un costat, 152 per l'altre. Respecte també –que vostès n'han fet esment– al tema de la dependència i de les persones que estan en llista d'espera, malauradament, i que nosaltres també compartim que tant de bo –tant de bo– no pogués ser així, però sí que voldria també dir unes dades que són de les que disposem, i que penso que, aquest esforç, aquest esforç que s'ha fet des de la conselleria d'Afers Socials i de Treball, doncs, l'hem de posar en tot el valor, i jo almenys ho faig. El passat mes de febrer vam posar en marxa un pla de xoc per reduir les llistes d'espera per les valoracions de discapacitat i de dependència, invertint-hi més de 750.000 euros, i s'ha millorat objectivament. S'han fet i s'estan fent esforços. A nivell de beneficiaris, com els he dit abans, actualment tenim 171.722 persones –hem incrementat en gairebé cinc mil persones els beneficiaris– i a nivell de prestacions i serveis tenim 211.354 persones, també havent incrementat en 6.460 els seus beneficiaris. A les companyes de la CUP vull agrair-los també, des de les diferències que tenim, que és cert que les tenim, en el model social, econòmic que volem per al nostre país lliure, el vostre to, i, si em permeteu, també, faig meves les vostres últimes paraules: som a temps de canviar el rumb, perquè certament som a temps de canviar el rumb. Hi ha una frase bonica de Martin Luther King, diu: «Sempre és el moment apropiat per fer el correcte. Fem el correcte? Diputats de la majoria sobiranista, fem el correcte? Això ens interpel·la a tots. Jo penso que avui la CUP feia una interpel·lació a tots plegats. Jo la recullo. Per això també, si em permeteu, he intentat, i intentaré, i m'hi esforçaré fins al darrer alè, en aquesta ronda de contactes que tindrem tots plegats perquè siguem capaços –perquè som a temps de canviar el rumb, i que ens hi impliquem tots els que creiem en el futur del nostre país en llibertat– de trobar aquesta unitat estratègica que en aquests moments, si sempre ha estat més necessària que mai, des de l'aplicació del 155, la veig absolutament vital, en aquests moments. No podrem fer front a la resposta que hàgim de donar com a país a les sentències, si aquestes no són d'absolució, si no tenim aquesta unitat estratègica. I no només els partits polítics, hi insisteixo; hem d'estar al costat d'una ciutadania que hi és sempre, hem d'estar al costat d'unes entitats que hi són sempre, i, per tant, que ens estan interpel·lant i cridant a crits: «Volen fer el favor d'implicar-se? –dic ells a nosaltres, eh? I ens estan dient: «Encara hi som a temps. Som-hi. I jo, hi insisteixo, crec que és el moment apropiat per fer el correcte. El diputat del PP, que m'ha donat un zero, en la seva avaluació... Home, ja em sap greu, eh?, que em valori amb un zero, però encara em sabria més greu que fossin els ciutadans els que m'avaluessin amb un zero, com a vostès. Vull dir, aquesta és una mica la qüestió. Vull dir que nosaltres ens valorem i ens puntuem amb zero, miri, al final té la importància relativa que té, però el que importen són els vots, el que importa és el suport de la ciutadania. I mentre vostès estan en una situació..., no ho sé, abans em sembla que algú feia referència a l'orquestra del Titanic, no? Més aviat, apliquin-s'ho una mica vostès. Jo no crec que hi hagi hagut en cap govern de la Unió Europea un resultat que doni suport a aquest Govern com hi ha hagut a les eleccions europees amb el nostre. No recordo que en cap altre país europeu el Govern que està al capdavant d'aquell país hagi rebut un suport del 50 per cent dels votants, eh? Normalment saben vostès que les eleccions europees justament són per això, o s'aprofiten en molts casos per donar un toc d'atenció, un càstig electoral al Govern que està en exercici. Nosaltres hem tingut el millor resultat, els dos partits del Govern, que mai. Per tant, jo penso que el seu zero..., doncs, li volia dir que té una importància per mi una mica relativa, eh? Vostès sempre parlen molt de que no soc el president de tots els catalans. M'imagino que igual el senyor Rajoy tampoc no devia ser el president de tots els espanyols, no ho sé, però mai han posat en qüestió vostès que el senyor Rajoy no ho fos, el president de tots els espanyols, quan, per molts catalans, no ens representava, el senyor Rajoy. No sé per què jo no soc el president de tots els catalans i el senyor Rajoy, en canvi, sempre va ser el president de tots els espanyols. Això ho dic per qualsevol altre... [[Aplaudiments.]] Perquè en aquest pla de govern deuen haver vist, i en aquest any de govern, que, escoltin, el creixement del 2 per cent del PIB no és només per als independentistes, no, no, és per tots els catalans; que hàgim baixat l'atur com l'hem baixat no és en favor de tots els independentistes, és en favor de tots els catalans; que destinem 900 milions a polítiques d'ocupació no és pels desocupats independentistes, és per tots els catalans; que fem les polítiques d'habitatge, les polítiques de sanitat o d'educació com els acabo de contestar no és pels independentistes, és per tots els catalans. I penso que, amb això, quan vostès menystenen aquest Govern i aquest president dient que no és el president de tots els catalans, fan un poc favor a la institució que representem. A Esquerra i a Junts per Catalunya, gràcies. Sou els grups que doneu suport al Govern. Si em permeteu, jo el que avui també..., aprofitant, crec, les paraules que s'han sentit per part de la majoria independentista que hi ha en aquesta cambra, jo faria una crida a conjurar-nos, a conjurar-nos pel progrés d'aquest país, per la igualtat, per l'oportunitat, per aquest país millor. I tot això ho hem fet, i tot això podem fer-ho, si som capaços de trenar altra vegada el fil del primer d'octubre i aquella unitat estratègica que ens va portar en aquell moment. Jo faré tots els esforços perquè això sigui possible. Estic obert a escoltar totes les propostes que se'm facin, totes. I, per tant, sí que demano que tots plegats, que hem manifestat aquesta voluntat, doncs, trobem..., i estiguem a l'alçada del moment. I penso que en això ens ajudaria també que aprovéssim uns pressupostos que són bons per tots els catalans. Penso que això també ens ajudaria. Tenim per davant unes setmanes i uns mesos complicats; com els que hem passat, ni més ni menys, igual de complicats. Però el Govern del president Puigdemont i del vicepresident Junqueras tenia també uns moments molt complicats per davant, i van mantenir el rumb, i el van mantenir. Jo demano a la majoria d'aquesta cambra que siguem capaços, doncs, de mantenir aquest rumb, que la ciutadania ens està interpel·lant a crits que ho fem, i sé que ho farem, vull dir, no tinc cap dubte que això ho aconseguirem. I, dels grups de l'oposició, dono les gràcies als que hem tingut aquest debat constructiu sobre xifres, de debò; penso que això sí que val la pena. Ara, els altres debats en els que no hi ha manera de poder-hi entrar mai, doncs, a valorar, per què?, perquè no s'aporten dades, perquè simplement formen part d'una retòrica absolutament destructiva, jo sincerament els demanaria, eh?, els demanaria, que si volem construir una Catalunya en positiu comencem a parlar en positiu en aquesta cambra, comencem a ser capaços tots plegats de dir «escoltin..., com el debat que, si em permet, doncs, he tingut amb el senyor Iceta, amb dades que potser no hem compartit, però amb dades. Fem-lo, aquest debat amb dades, eh?, i no ens tornem a perdre en altres temes que no són objecte d'aquest debat. En qualsevol cas, a tots, moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. És el torn ara, de nou, per a la rèplica, dels grups parlamentaris; d'acord amb l'article 172.3 del Reglament, per un temps màxim de cinc minuts pels grups i dos minuts i mig pels subgrups. Té la paraula, en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la senyora Lorena Roldán.
Sí; gràcies, president. Señor Torra, es que no ha hecho usted ni un poquito de autocrítica, ni un poquito ni siquiera; ni siquiera me ha contestado, al revés: viene usted y me pregunta a mí qué es lo que ha hecho mi grupo. Yo no sé si usted se da cuenta de que en lo que estamos es en una comparecencia suya y que es usted el presidente del Gobierno, no tiene que venir a fiscalizar lo que hace la oposición. Aun así, yo le voy a contestar lo que hacemos, porque parece que usted no está muy al corriente. Usted demuestra que no tiene ni idea de lo que pasa en este Parlamento, porque Ciudadanos en este año suyo como presidente de la Generalitat es el partido que más propuestas ha presentado en este Parlamento. [[Aplaudiments.]] Y además yo se las voy a decir. Hemos presentado también una ley precisamente para acabar con las desigualdades que existen en sanidad, y ustedes la tumbaron. Hemos presentado también una ley para proteger a la infancia, que hablábamos de acoso escolar, y usted ha salido aquí y de nuevo no ha vuelto a dedicar ni siquiera..., nada, ni un minuto a hablar del acoso escolar, con los datos que le he ofrecido. Bueno, pues nosotros sí que hemos presentado una ley para proteger a la infancia. Una ley también para que los libros de texto sean gratis. Una ley también para bajar el IRPF a los catalanes, que los tienen ustedes asfixiados a impuestos. Hemos pedido también la gratuidad de las guarderías de cero a tres. Hemos hecho muchísimas cosas, pero usted no está al corriente de lo que pasa en este Parlamento, si es que se lo he dicho antes. Mire, a mí también me preguntaron qué nota, como al señor Alejandro Fernández, qué nota le ponía yo a su gestión de este año. Yo no le llegué ni a poner el cero; le puse un «no presentado, porque es que usted no está aquí. Usted no viene, usted no sabe lo que está pasando en este Parlamento ni lo que pasa en Cataluña, no lo sabe. Usted es el presidente ausente. Y decía usted que no le importa la nota que le puedan poner los partidos, que le importa más la nota que le pongan los catalanes. Pues, mire, según el CEO –el CEO, ¿eh?–, el 53,1 por ciento de los catalanes considera que este Gobierno no sabe cómo resolver los problemas. ¿Si eso lo dice el CEO, cuál no será la realidad de lo que piensan los catalanes sobre su gestión de gobierno? De verdad... Y me he dejado muchísimas cosas en el tintero, porque, claro, no me ha dado tiempo, porque usted tiene tiempo ilimitado, usted que viene aquí reclamando diálogo y habla tanto de diálogo, pero aquí lo que practica es el monólogo. Usted tenía tiempo ilimitado, pero nosotros no. Mire, por ejemplo, esa policía que usted se ha inventado, que se ha hecho a su medida, eso, ¿cuánto dinero nos ha costado? –¿cuánto dinero nos ha costado?–, porque, claro, resulta que los mossos van con los chalecos que no están en condiciones. Es que es muy triste ver cómo usted antepone el procés a la seguridad de todos los catalanes y de los propios funcionarios y los trabajadores. Le he preguntado también... Bueno, es que no me ha dicho absolutamente nada. Le he preguntado por el acoso escolar, no me ha contestado. Le he preguntado si van a destinar algún tipo de recurso en esos presupuestos ficticios que dice usted que han presentado para las guarderías. Le he preguntado por las listas de espera en sanidad; tampoco me ha dicho absolutamente nada. Le he preguntado sobre el aumento de pobreza, qué medidas están llevando desde el Gobierno para paliar el aumento de la pobreza. No me ha contestado tampoco a las dudas que yo tengo, yo y toda Cataluña, sobre qué piensan hacer con la formación profesional. Le he preguntado también qué medida, si había tomado alguna medida para que alguna de esas cinco mil empresas que se han ido, que se han ido, según los datos del registro..., para que volvieran a Cataluña, y usted no me ha sabido decir... –mira, una además se ha ido en estos mismos días: General Electric, la última–, no me ha sabido decir ninguna medida. ¿Sabe por qué? Porque la única medida que se ha tomado desde el Departamento de Empresa es colocar a la señora Joana Ortega, que ha pasado de estar condenada por el Tribunal Supremo a cobrar un sueldazo de la Generalitat. A los únicos que les va bien con el procés es a sus amigos; a los catalanes ya les aseguro yo que no. Pero usted eso no lo sabe, porque es que usted está más pendiente de lo que pasa en Waterloo, de lo que pasa en el juicio. Usted vive al margen de la realidad de Cataluña, es el presidente ausente. Le he hablado de barracones, también. ¿Tiene algún plan para que los niños empiecen a estudiar en condiciones dignas? Le hablaba antes de sus grandes hits; no me ha dado tiempo a acabar. ¿Se acuerda usted de lo primero que hizo cuando Sánchez decidió abrirles el grifo del dinero? Usted le dio 20 millones de euros extras a TV3, no vaya a ser que, claro, dejaran de hacerles alguno de esos publirreportajes a sus candidatos en campaña o de emitir los minutos de silencio de los que no están en el debate; 20 millones extras que se suman a los 258 millones de euros anuales que cuesta TV3. Pues, mire, le digo un dato –le digo un dato. Con eso dinero que ustedes se gastan al año en TV3 se podrían eliminar todos los barracones de Cataluña de una sola vez, todos los barracones de Cataluña. Y a mí, que sí que se me dan bien las matemáticas, no como a la señora Budó..., lo tengo aquí calculado, y luego se lo voy a dar –luego se lo voy a dar–, porque, si usted no sabe cómo acabar con los barracones, nosotros sí que lo sabemos. Sin barracones para siempre. Pero no –no– ustedes prefieren gastárselo en el aparato de agitación propagandística, porque, claro, alguien les tiene que difundir las fake news, ¿no? Esas que hoy aquí ha vuelto a repetir hablando de nuevo de ese informe de Naciones Unidas. Deje ya de engañar a los catalanes. Usted no quiere gobernar; a usted le gusta el lío, la propaganda, el lazo, los viajecitos, las fake news. Me ha dicho que hagamos propuestas. Pues ¿sabe qué le digo? Le anuncio ya que desde Ciudadanos vamos a registrar y a pedir que se celebre un pleno monográfico sobre el futuro de Cataluña, con las propuestas que nosotros sí que tenemos para Cataluña. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Si ustedes no pueden, no quieren...
Diputada...
...o no se atreven a solucionar los problemas de los catalanes, dejen paso a los que sí que estamos comprometidos con esta tierra. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, és el torn del diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, president. Com a contribució a aquesta part final del debat, ja saben que haurem de tenir un debat d'orientació política general del Govern. Per tant, potser no cal que en perdin un de monogràfic que pot anar per una altra cosa. Però, en tot cas, president, li demano disculpes, perquè la brevetat farà que no em pugui estendre sobre algunes de les qüestions que ha plantejat. Com vostè és un amant dels clàssics, jo..., em venia al cap permanentment aquella frase, aquella expressió: «Els déus ceguen aquells que volen perdre. Perquè és que, a vegades, es diuen coses des d'aquesta tribuna que jo no sé si ens veuen molt lluny d'aquí –em refereixo a altres galàxies–..., veure un president de tot un govern davant d'un parlament parlant de repressió, de manca de possibilitats de diàleg i de debat, deuen pensar que potser no hi som del tot. Jo crec que tenim instruments de debat polític i d'acord molt potents; altra cosa és que potser no els sabem fer anar. I vostès a vegades viuen, jo crec, en una certa realitat virtual, la de la desobediència obedient de la república inexistent, per dir-li alguna cosa, perquè realment tenim un marc legal. I jo m'atreveixo a demanar-li, i ho faig amb tota humilitat, que es llegeixin aquesta decisió del Tribunal Europeu de Drets Humans sobre el recurs presentat per setanta-sis diputats d'aquest Parlament. Els hi demano. Els hi demano perquè potser trobaran allà algun dels motius que inhabilita alguns dels plantejaments que ens diuen que volen fer. Quan vostès diuen..., vostè ha explicat molt la frase «ho tornarem a fer. Jo no repetiré l'explicació gramatical i de contingut. El problema és l'«ho, què és el que tornarem a fer: saltar-nos la llei?, prescindir de l'opinió de la meitat dels catalans?, trepitjar els drets de l'oposició? Tot això cap en aquest «ho o és una altra cosa? M'estimaria molt més que fos una altra cosa. Perquè, realment, quan s'han volgut agafar dreceres inexistents, hem pres mal, i ho dic en plural, hem pres mal. I vostè m'ha fet el retret de que potser no he parlat de l'excepcionalitat de la situació i de la judicialització. Miri, en deu minuts jo havia de fer un judici al seu Govern. I el que no voldria és que l'altre judici servís per escapar-se del que ha de ser la crítica legítima, parlamentària, de l'oposició al Govern que hi ha. I, per tant, no he pogut parlar de totes les coses que m'agradaria. L'hem seguit molt, aquest judici, i patit molt, pels jutjats i pels que han de jutjar, que tampoc no m'agradaria gaire estar a la seva pell. Hem escoltat els testimonis, hem escoltat els al·legats, hem escoltat els advocats. Escolti'm, suposo que les opinions segueixen sent tan dividides com eren abans. Però algunes de les defenses que s'han fet han posat en relleu que potser les certeses amb les que des d'aquesta tribuna es manifestaven determinades coses potser no eren tan sòlides com deien els que les defensaven amb aquell abrandament. I, per tant, jo el que demano és prudència –prudència. El que demano és una cosa tan senzilla com: «Haurem de fer un diàleg, però aquest diàleg té un requisit previ, que és l'acceptació de la legalitat fins que no tinguem les majories per canviar-la. President, no és gaire demanar, crec, si pensem en el conjunt del país. Perquè vostè té raó; vostè és un independentista i vol la independència de Catalunya. I és lògic, i jo no li faré mai cap retret des del punt de vista del que és el seu ideal. Al que sí que crec que tinc dret és a fer-li retrets si per arribar a construir aquest ideal trepitja els drets d'altres, si per arribar a construir aquest ideal se salta una llei que és la norma de convivència de tots plegats. Ja sé que, sí, segurament això també és discutible, el que dic; jo només demano que algú hi reflexioni una mica, que algú hi pensi, perquè és que algunes coses que ens han passat ens les haguéssim hagut d'estalviar. Vostè m'ha demanat alguna cosa concreta que jo li vull dir clarament. Diu: «Vostè no parla dels incompliments de l'Estat. Escolti'm, jo vull que l'Estat compleixi. I, de fet, per això, entre altres motius, el nostre grup estava molt il·lusionat amb les perspectives que obria el projecte de pressupostos generals de l'Estat: segur insuficients, però allà els vam veure, 2.200 milions d'euros en inversió pública de l'Estat a Catalunya. I ens va semblar que era una bona notícia. Però malauradament allà no hi va haver majories i no es van poder aprovar. I, per últim, les dades diferents. Miri, dades..., les traiem tots del mateix lloc. A vegades són els períodes els que canvien. Nosaltres estem preocupats per la situació econòmica; apreciem la millora, però creiem que podrien fer molt més, per fer-la més sostenible i que arribés a tothom. I aquest és el debat que hem de tenir –probablement en el debat d'orientació política general serà el moment. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Però després vostès ho han de saber: amb un any aquest Parlament no ha aprovat cap llei provinent del seu Govern. Això és una dada interessant.
Diputat...
I la manca de pressupostos –i perdó, president de la cambra– és des del nostre punt de vista la prova més evident que el Govern no ha estat a l'alçada. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn de la diputada senyora Jéssica Albiach.
Sí; gràcies, president. President, no li he dit que vostè és amic de Macron. El que li he dit és que recicla el lema de Macron, perquè el «Catalunya en marxa és una còpia de la «França en marxa de les eleccions de Macron. Però, dit això, tinc la sensació que vostè en el seu torn de rèplica ha intentat parlar d'altres coses que no eren el seu any de govern o de desgovern, perquè intentava parlar d'altres temes que jo crec que no responen al tema de la compareixença que avui ens portava aquí. Però només li diré que ni operació d'estat ni, per descomptat, res de respostes de país. Jo crec que les respostes de país s'han de donar d'una manera cívica, unitària i democràtica quan arribe una sentència..., que esperem que siga absolutòria, però que tot apunta a que no serà una sentència tova, per dir-ho d'alguna manera, i que, a més, nosaltres sempre hem dit que l'única sentència justa seria la llibertat. I les respostes de país s'han de donar a temes tan greus com la segregació escolar, com els desnonaments o com la lluita contra les violències masclistes. Les respostes de país no s'han de donar davant d'una situació de normalitat democràtica com és la de conformar majories alternatives a la llista més votada. Dit això, en la seua rèplica vostè no m'ha donat una sola resposta a la pregunta principal de la meua intervenció, que era quin és l'objectiu del seu Govern. I jo no sé si és perquè aquest Govern va sense objectiu. Si el seu objectiu era fer república, ha fracassat. Si era millorar la vida de la ciutadania, ha fracassat. Si era reduir la desigualtat, també ha fracassat. I si era cohesionar l'independentisme, vostès ja coneixen la resposta. El que veiem és que aquest Govern –i ja l'hi he dit en la meua intervenció inicial– només ha servit per un tràmit que era gairebé automàtic, com era l'aixecament de l'article 155. Bé, per això i per una altra cosa, que al final portem un any en el que el que hem vist, el que ha passat és que l'hegemonia de l'independentisme ha passat de mans de Convergència Democràtica de Catalunya a les mans d'Esquerra Republicana. Això és el que ha passat en aquest any del seu Govern. I, a més, ha passat amb el beneplàcit de les elits, com vam veure l'altre dia al Cercle d'Economia. Perquè, per la resta, el que veiem és que el seu Govern va arrossegant els peus, i un any perdut, un any de desgovern és massa temps per a qualsevol país, també per a Catalunya. Vostès han generat frustració entre propis i aliens; han generat frustracions per les seues bandades en el tema nacional, perquè els seus estan desorientats, perquè no saben cap a on van i perquè la resta de la ciutadania, que no els ha votat però que sí que els reconeix com a govern, veu que tenim una institució que és absolutament aliena a les seues preocupacions, que no els escolta ni tampoc els interpel·la. Mentrestant, va avançant la degradació dels serveis públics, i ha crescut l'abstracció del seu Govern, que és incapaç de mirar més enllà de la propera setmana, és un govern aïllat, i, això sí, també ha aconseguit una cosa: ha assolit que sectors molt diferents de la societat, que tenim idees absolutament diferents, ens posem d'acord en una cosa, i és en denunciar la inacció d'aquest Govern. Ha parlat també, una vegada més, de pressupostos, i només diré dues coses. La primera ja l'hi he dit abans: no blanquejarem uns pressupostos que no siguen socials. I la segona cosa: recordi que també parlàvem d'una reforma fiscal; una reforma fiscal sense la qual és impossible tindre els recursos suficients per blindar els nostres serveis públics, per garantir la justícia fiscal i per redistribuir la riquesa. I sí, clar que crec que l'Estat ha de complir amb les seues obligacions i que ha estat maltractant Catalunya. Això nosaltres ho hem dit sempre i ho seguirem denunciant. Però des d'aquí també s'ha de fer, i s'ha de fer molt. I no es tracta, com deien demagògicament, durant la negociació de pressupostos, d'apujar els impostos a les classes treballadores i mitjanes, sinó a aquells que més tenen, amb impostos que ja existeixen i amb impostos verds. Per cert, cada vegada que nosaltres hem presentat una reforma tributària, una reforma fiscal, en aquest Parlament, vostès l'han tombat, i ho han fet amb el Partit Popular i amb Ciutadans. Jo no sé si la propera vegada que nosaltres presentem en aquest Parlament una reforma fiscal li diran al Partit Popular i li diran a Ciutadans que no volen els seus vots. [[Alguns aplaudiments.]] I acabo. Nosaltres no som una força que ve aquí només a portar grans proclames ni a fer una bona diagnosi de la realitat, sinó que venim aquí també a fer propostes. La primera: insistim en la necessitat d'uns pressupostos socials. Segona: hem d'estar preparats i preparades com a país per a donar una resposta cívica, pacífica i democràtica a una sentència que podria no ser l'adequada. Crec que les forces polítiques també ens hem de posar d'acord per seure i estar disposades a parlar de tot. I calen grans acords per aconseguir una Catalunya social, feminista i verda. President, hem perdut un any com a país, perquè vostès tenen tantes diferències dins del Govern, a la interna, que cada vegada que intenten fer alguna cosa acaba sorgint la polèmica i es barallen, i així és impossible avançar. Així que, mentre decideixen quan és la data de les properes eleccions de Catalunya, només em queda demanar-li que si us plau intenten no empitjorar més les coses. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Ara és el torn, en nom del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, de la diputada senyora Maria Sirvent.
President, ja ho sap, nosaltres no ens quedem en l'anàlisi i la crítica. Mai ho hem fet. I malgrat que sigui comú dir el contrari, sempre fem propostes; sempre anem amb les propostes per davant, i també amb el compromís d'ajudar a materialitzar-les com calgui. En aquest sentit, la CUP hem fet propostes al Govern per defensar la sanitat, l'habitatge, l'educació pública, hem defensat el control públic dels serveis, hem apostat pel sector públic com el principal promotor de l'economia i també com aquell que pot garantir drets universals. Però si es continua seguint el camí de les externalitzacions, de les privatitzacions i de la mercantilització dels drets, no ens quedarà res per autodeterminar perquè no tindrem res. Els hem demanat també la democratització de la banca pública, i que sigui mitjançant la democratització de l'Institut Català de Finances, i segueixen vostès amb una absoluta opacitat. Miri, totes hem après molt –la societat civil, el Parlament, el Govern– de tota aquesta situació, i per això nosaltres volem emplaçar a tots aquells que creuen en els drets civils i polítics. Tornem-ho a fer, al costat del poble organitzat, per damunt de límits i d'imposicions. Tornem a defensar els drets que ens són negats, prenguem-los per dignitat, perquè és així com sempre hem avançat en la conquesta de drets. Ahir en Jordi Cuixart ens parlava de la desobediència com un instrument polític per fer front a les injustícies i per la conquesta de drets, però també ens parlava del perill de l'excessiva obediència, de l'excés d'obediència. Vostès avui s'han vantat de ser un alumne avantatjat en el compliment de les regles d'estabilitat, que passen per davant de les persones, o sigui que passen per davant, els bancs, de les persones. Hem d'aprendre molt. I el canvi ha de ser absolutament radical; el canvi de rumb ha de ser absolutament radical. Senyor president, nosaltres hi posarem [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] tota la constància, la perseverança i la intel·ligència que tenim. Així ho estem fent, perquè som...
Diputada...
...molt conscients de quins són els reptes que se'ns presenten. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Ara és el torn, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, del diputat senyor Alejandro Fernández.
Muchísimas gracias, presidente. Bien, lo primero que ha sorprendido de su comparecencia y réplica ha sido la inusitada y repentina pasión por las cifras y los datos que ha mostrado hoy, no la había mostrado nunca. Debe haberlo pasado mal, con lo poco que le gustan a usted estas cosas. Solo con imaginármelo en la habitación sufriendo memorizando los datos, ya ha merecido la pena esta comparecencia. [[Rialles.]] Pero a poco que rasques sale el verdadero Quim Torra. Es imposible debatir con usted. Yo le he interpelado a usted sobre una serie de asuntos concretos que repetiré a continuación, y usted lo único que sabe hacer es burlarse del hecho de que solo tenemos cuatro diputados; los mismos que la CUP, pero, bueno, en nuestro caso merecen burla, me parece muy bien. Pero..., tendremos solo cuatro diputados, pero nos sirven para dar una pequeñita lección sobre política, que le doy con toda la modestia y humildad del mundo. Mire, es de Perogrullo o de Barrio Sésamo, pero creo que no la tiene clara: usted gobierna y yo hago oposición –usted gobierna y yo hago oposición. No me hace oposición usted a mí: yo a usted. Si no aguanta la presión, yo le sustituyo, que a mí la presión me motiva, usted sube arriba y se lo pasa pipa haciéndome oposición [[rialles i remor de veus]] , pero me toca a mí hacer el control de gobierno. Y ha sido incapaz de responderme y de hacer referencia a las cuatro cosas que le he comentado. ¿Tiene o no usted mayoría sólida para afrontar el día a día? Se ha demostrado repetidamente que en las votaciones esenciales no. ¿Tiene usted o no presupuestos? Ni se ha atrevido a presentarlos en rigor. Ha dicho otra vez que los ha presentado. No los presentó en rigor; tampoco se ha referido a ello. ¿Es cierto o no que estamos ante la etapa y el año de menor producción legislativa desde la recuperación de la democracia en Cataluña? Es cierto; tampoco se ha referido... ¿Es cierto o no que estamos ante la etapa de menor producción gubernamental? Es cierto; tampoco se ha referido a ello. Mientras no sea capaz de contestar a esas cosas, se puede reír mucho de los cuatro diputados del Partido Popular, pero la legislatura no tendrá futuro y finalmente tendrá que darse de bruces con la realidad, y es que estaremos ante una legislatura estéril, que no habrá servido absolutamente para nada y que solo puede tener un fin lógico, que es la convocatoria inmediata de elecciones. Gracias.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari Republicà, del diputat senyor Sergi Sabrià. Quan vulgui.
Gràcies, president. Tres apunts ràpids. Em centraré en els nous socis, diguem-ne; per tant, al PSC, a Ciutadans i als Comuns. [[Remor de veus i alguns aplaudiments.]] Començo per Ciutadans. Em fa la sensació que no els interessa el país per res, que no els interessa la seva gent, que no saben exactament què passa, que treballen els titulars, amb els titulars i pels titulars, que expliquen sempre el mateix, i els poso un exemple de les darreres hores. Surten aquí a parlar d'igualtat, i després resulta que a Andalusia, com que els hi demana Vox, trauran el terme «violència de gènere per «violència intrafamiliar, perquè així els hi han demanat. Per tant, escolti, jo tinc aquests principis, però si no li agraden en tinc uns altres. Per tant, zero lliçons, senyora Roldán, que ens avorreix molt: que els chiringuitos, Waterloo, TV3, la llengua, els moviments amb les dades econòmiques... Que vindran l'any que ve i explicaran el mateix, i al Ple monogràfic sobre el futur del país explicaran un altre cop el mateix. Per tant, què sabem avui? Que el portaveu canvia i el discurs es queda; gràcies. Al senyor Iceta. A mi em segueix sorprenent el discurs del PSC, perquè és amable, és propositiu, però al final són els que tanquen sempre la porta sense escoltar, a tot. [[Remor de veus.]] Cada cop que se'ls demana, que se'ls proposa diàleg mai –mai–...
Silenci!
...mai s'asseuen a la taula. I vostè deia: «Potser no ho sabem fer; garantit, no ho saben fer [[remor de veus]] , perquè nosaltres proposem parlar de tot i fer-ho sense línies vermelles, i proposem sempre el mateix. [[Aplaudiments.]] I aquí nosaltres tenim representació a totes les cambres: ho podem fer a Espanya, ho podem fer al Parlament, ho podem fer a l'ajuntament... Però vostès que fan? Tancar sempre la porta. I, malgrat això, nosaltres continuarem insistint, insistint i insistint, perquè la solució passa per un gran acord que, com deia ahir Junqueras, torni a la política allò que mai havia d'haver sortit de la política. I aquest acord els necessita a vostès; a nosaltres, però també a vostès. Per tant, no en saben, d'acord; però nosaltres seguirem insistint que la solució és el diàleg. [[Alguns aplaudiments.]] I als comuns. Miri, diuen que l'excepcionalitat condiciona l'acció de govern, i sí, la condiciona, del tot. El dia a dia és molt –molt– complicat –molt. La repressió no s'acaba; hi he invertit crec que més de la meitat de la primera intervenció. Llàstima que només ens condiciona a nosaltres, i aquí havíem d'haver estat junts. Vostès s'han intentat mantenir sempre neutres, «sí però no, fins avui, fins que les cadires han pesat més que la repressió, fins que la cadira ha sigut més important que el judici i que la venjança. L'acord amb Valls els perseguirà [[remor de veus]] , s'empassen tot el que van dir en campanya per les cadires, i per això estan fins i tot disposats a un pacte amb el diable. Una petita demanda només, eh?: les lliçons [[persisteix la remor de veus]] –les lliçons–, ara ja...
Silenci!
...les lliçons...
[[Adreçant-se a un diputat del sector esquerre de l'hemicicle.]] Diputat...
...s'han acabat –s'han acabat. [[Aplaudiments.]] Se'n van amb al dreta més rància, la que vol que desaparegui la immersió lingüística...
Un moment, un moment, diputat...
...amb aquesta se'n van, amb aquesta.
Diputat, un moment... Un moment, diputat Sabrià... Prou.
Pot parar el temps?
Sí. Prou. [[Pausa.]] Continuï, si us plau.
S'alineen amb la dreta més rància, la que volen que desaparegui la immersió lingüística, la que ens vol fer desaparèixer com a poble. Fa estrany sentir-los parlar d'excepcionalitat quan a l'ajuntament, i també a la diputació –també, també a la diputació–, treballen per pactar amb Ciutadans, la pitjor cara de la repressió. I ja no ho dic jo: els hi deia ahir Varufakis. [[Remor de veus.]] Miri, vostès parlen d'un any perdut, i mai es van voler arremangar, mai van voler parlar seriosament d'un pressupost, i han acabat l'any i s'han abraçat a Ciutadans, una gran –gran–, grandiosa aportació als problemes reals dels catalans. I només un apunt a la CUP i al president. Totalment d'acord: ens cal una estratègia unitària, i ens cal que interpel·li el 80 per cent de la ciutadania, i ens cal que doni resposta a les sentències i que fixi alhora un nou camí cap a l'exercici del dret a l'autodeterminació. I sí, hi tornarem. I sí, l'1 d'octubre ens marca el camí. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn del diputat senyor Albert Batet.
Moltes gràcies, senyor president. Algunes rèpliques del tripartit del 155 [[remor de veus]] i els seus nous socis, els senyors dels comuns, que se sumen a la festa del tripartit del 155, que no respecten els resultats de la democràcia... Quina decepció. Quina decepció, senyors dels comuns [[veus d'«Oh! i alguns aplaudiments]] , quina decepció. En què ha quedat el 15-M? –en què ha quedat el 15-M? Jo, miri, jo no...
Silenci...
...jo els hi confesso, jo no defensava el 15-M, jo els hi confesso [[remor de veus]] , però com a mínim... [[veus de fons]] , no, no, com a mínim no hem canviat conviccions per cadires. [[Aplaudiments.]] I això és el que estan fent vostès: canviar cadires per conviccions. [[Persisteix la remor de veus.]]
Silenci...
Aquesta és la realitat. Quina decepció –quina decepció. [[Veus de fons.]] Sí, sí; ja, no... Ens recorden el senyor Coscubiela i el senyor Rabell de l'anterior legislatura aquí [[forta remor de veus]] , ens ho recorden, eh? Ens ho recorden, els seus discursos –ens ho recorden. Senyors de Ciutadans, que parlen de «presidente ausente –deu ser el nou mantra, eh?, la nova matraca–, home, per ausentes –per ausentes–, les alcaldies de Ciutadans de Catalunya. [[Aplaudiments]] . Per ausentes, els governs municipals amb Ciutadans de Catalunya, que em sembla que tendeixen a zero, també. Per ausente, mirin, per ausente, la senyora Arrimadas, perquè amb això demostren i demostra la senyora Roldán..., intenta fer esforços, eh?, números, intenta aquí intentar imitar una mica la senyora Arrimadas, amb el seu mateix..., però el que és Ciutadans, que és un partit que tant amb el senyor Rivera com amb la senyora Arrimadas ha utilitzat Catalunya per fer de plataforma per anar a Madrid, i res més. Aquesta és la gran absència de vostès com a caps de l'oposició. Zero –zero– propostes, zero propostes i zero realitat. I quan poden pactar els surt el que són: amb Vox, sempre. Quan poden pactar els surt l'autèntica cara: amb Vox, sempre. I sap que els passa? Que als catalans els poden enganyar una vegada, però masses no. [[Remor de veus.]] I això és Ciutadans, eh? Només cal anar veient els resultats a les eleccions de Catalunya de Ciutadans, davant...
Diputats...
...la seva absència. I, miri, acabo amb el senyor Iceta, eh? [[Forta remor de veus.]] El senyor Iceta... No, hi posem un to seriós, perquè el senyor Iceta intenta parlar de galàxies quan nosaltres tenim persones que estan a la presó [[aplaudiments]] , parlar d'extraterrestres quan tenim persones que estan a l'exili, parlar de realitats de la duresa de la repressió que vostès van validar, perquè si vostès no haguessin donat suport al 155, si vostès no haguessin permès que un govern de la Generalitat hagués estat cessat, no haguessin perdut la immunitat i no haguessin estat cridats per la senyora de l'Audiència Nacional ni haguessin estat posats a la presó. I vostès això ho sabien, i vostès en són els principals còmplices. I durant un any què han demostrat vostès? Quantes propostes del Govern del senyor Pedro Sánchez per a Catalunya? Quantes? Quantes acciones de govern? Quantes? [[Miquel Iceta i Llorens diu: «Moltes.]] Diguin una –diguin una. Cap! [[Miquel Iceta i Llorens intervé sense fer ús del micròfon.]] No, escoltin, cap realitat...
Senyor Iceta, no és el seu torn...
Cap. Cap, senyor Iceta –cap.
Senyor Iceta, no és el seu torn, ara. Gràcies.
I només es recorden de certes resolucions. Miri, nosaltres, les resolucions, les llegim totes: les que ens agraden i les que no ens agraden. Espero que vostès també ho facin, això. Perquè, pel que veiem, no ho estan fent. Perquè hi han resolucions que demanen la llibertat dels presos polítics, i no ho estan fent, això, vostès. Per tant, no tinguin només memòria parcial. I també, escolti'm, a l'hora de llegir, resultats electorals, tots. I en les últimes quatre eleccions, tant el 21 de desembre, com a les eleccions espanyoles, a les eleccions europees i a les eleccions municipals, victòries independentistes. Aquesta és la realitat i aquest és el deure a què nosaltres ens devem com a grup parlamentari. Moltes gràcies a tots. [[Aplaudiments.]]
Sí, senyora Roldán, per què em demana la paraula?
Sí, senyor president, per una qüestió d'ordre, i també per al·lusions personals.
Al·lusions no n'hi han, perquè s'han al·ludit tots a tots. Digui la qüestió d'ordre.
No, perdone, alusiones personales ha habido... Voy a empezar con la cuestión de orden...
Sí, sí, al·lusions personals...
...y entenderá usted las alusiones personales...
Escolti'm, escolti'm, senyora Roldán... D'al·lusions personals n'hi ha hagut de tots amb tots, i ara no obrirem un segon debat. La qüestió d'ordre; digui.
Mire, este era un debate de comparecencia del presidente del Gobierno, y el señor Sabrià y el señor Batet se han dedicado, en el turno de réplica, a aludir al resto de grupos y a contestar al resto de grupos. Yo ya sé que el señor Torra por sí mismo, pues, no sale airoso, que tiene que mandar al señor Sabrià o, si no, al señor Aragonès; pero tengan ustedes en cuenta que esto era un debate para replicar a él y no al resto de grupos. Y, por cierto, señor Batet, sacúdase un poquito el hombro, que le ha quedado un poquito de supremacismo encima. [[Remor de veus.]] Le voy a dar un notición: nosotros somos igual de catalanes que ustedes...
Senyora Roldán, això no són al·lusions...
...mal que les pese. [[Aplaudiments.]]
...no té la paraula. S'acaba el debat. Suspenem la sessió fins a les quatre de la tarda. Gràcies. [[La sessió se suspèn a dos quarts de tres de la tarda i es reprèn a les quatre i quatre minuts. Presideix el president del Parlament, acompanyat del vicepresident segon, els secretaris primer i segon i les secretàries tercera i quarta. Assisteixen la Mesa el secretari general i la lletrada Esther Andreu i Fornós.]]
Bona tarda. Reprenem el Ple. [[Proposta de resolució per la qual es reitera la presentació a la Mesa del Congrés dels Diputats de la Proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 10/1995, del 23 de novembre, del Codi penal, de despenalització de l'eutanàsia i l'ajuda al suïcidi]] [[270-00001/12]] El cinquè punt de l'ordre del dia és el debat i votació sobre la Proposta de resolució per la qual es reitera la presentació a la Mesa del Congrés dels Diputats de la Proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 10/1995, del 23 de novembre, del Codi penal, de despenalització de l'eutanàsia i l'ajuda al suïcidi. Atès que la Junta de Portaveus del passat 3 de juny va acordar traslladar al Ple aquesta proposta de resolució, iniciarem el torn d'intervencions dels grups i subgrups parlamentaris, amb una única intervenció de cinc minuts per als grups i dos minuts i mig per als subgrups, per tal que fixin el seu respectiu posicionament. Comencem, en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, pel senyor Martín Eusebio Barra. Quan vulgui.
Gracias, president. Consellera, diputados, diputadas, miembros del público de la entidad DMD y otras personas del público que nos acompañan, bienvenidos todos. En el mes de julio de 2017 ya se aprobó en este Parlament la propuesta por la que pedíamos al Congreso de los Diputados que, previa la elaboración de la ley correspondiente, se reformara el Código penal para despenalizar la eutanasia y el suicidio asistido. La propuesta que debatimos en estos momentos es reiterar de nuevo esta resolución que ya aprobamos en 2017. En aquel debate, yo mismo, en este caso, en representación de mi grupo, ya expliqué un aspecto que es clave en esta cuestión y que estaba –y está– oportunamente recogido en la resolución. Y es que, de forma previa a la modificación del Código penal, se precisa aprobar una ley que regule de forma concreta las condiciones y los requisitos en los que la ayuda al suicidio o la eutanasia quedarían exentas de responsabilidad penal. Y esa ley previa ha de tener el rango jurídico de ley orgánica; es decir, ha de contar con la aprobación de la mayoría absoluta de nuestro Congreso de los Diputados. Es imprescindible, la aprobación previa de una ley orgánica, básicamente para dos cosas: por un lado, para establecer las condiciones en las que una persona tenga derecho a pedir que se adelante su fallecimiento, y por otro, y no menos importante, y siempre con el debido respeto a la objeción de conciencia de los profesionales sanitarios, esta ley es imprescindible para que nuestros profesionales, nuestros buenos profesionales sanitarios, tengan todas, absolutamente todas las garantías jurídicas necesarias cuando se enfrenten a situaciones en las que se les solicite colaborar con el fallecimiento prematuro de su propio paciente. Y esta resolución del Parlament, la de 2017, cuando se tramitó en el Congreso de los Diputados, también allí fue aprobada por una amplia mayoría. Y apenas mes y medio después el Congreso de los Diputados aprobó iniciar la tramitación de una proposición de ley de despenalización de la eutanasia y el suicidio asistido, proposición de ley que se encontraba en fase de presentación de enmiendas cuando quedó suspendida debido a la convocatoria anticipada de elecciones generales. Hoy lo que vamos a aprobar es reiterar ante el Congreso de los Diputados la solicitud que ya hicimos en 2017. Y aunque podría parecer que esta reiteración no sería imprescindible, debido a que la mayoría de los grupos políticos con representación en el Congreso de los Diputados ya hemos manifestado nuestra predisposición a elaborar en la actual legislatura una ley que, con las debidas garantías y en los casos adecuados, despenalice la eutanasia y el suicidio asistido, aunque pudiera parecer innecesario reiterar nuestra solicitud, aprobar hoy de nuevo esta propuesta permitirá recordar al Congreso de los Diputados que tiene pendiente elaborar esa ley que permita modificar subsecuentemente el Código penal, y además volver a poner de manifiesto la conveniencia de no demorarse en su tramitación, ojo, más allá del tiempo necesario, para que todos los trámites preceptivos se realicen con todas las debidas garantías reglamentarias y jurídicas para poder disponer de un precepto legal totalmente adecuado a los fines propuestos. Y reitero que estos trámites han de hacerse con todas las garantías, para que la ley resultante ofrezca toda la seguridad jurídica tanto a los posibles demandantes como a los profesionales sanitarios, seguridad jurídica que, si siempre es necesaria, es especialmente relevante cuando afecta al Código penal en aspectos relacionados con la vida o la muerte. Nuestro grupo votará hoy a favor de reiterar nuestra petición al Congreso de los Diputados y, como consta en nuestro programa electoral, participaremos en el Congreso en la regulación del derecho a la eutanasia, siempre con todo el control y con todas las garantías que requiere un acto tan importante como adelantar el final de una vida. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, és el torn de la diputada senyora Assumpta Escarp.
Gràcies, president. Bona tarda, diputats, diputades. Voldria començar aquesta intervenció donant de nou i sempre les gràcies a les amigues de l'associació, i als amics, Dret a una Mort Digna que avui ens acompanyen, pel seu compromís, per la seva feina, per la tenacitat i, sobretot, per ser-hi. El seu impuls constant és el que ens esperona en la nostra tasca legislativa. Avui teòricament reiterem un acord que va prendre aquest Parlament l'any 2017 per demanar la despenalització de l'eutanàsia, deixar exempt de responsabilitat penal aquell que causés o cooperés amb actes necessaris a la mort d'algú que patís una malaltia greu que provoca sofriment físic o psíquic greu. Però, més enllà d'aquesta reiteració, el que volem és reafirmar-nos en el nostre compromís en la lluita per una mort digna, en la lluita pel reconeixement d'un dret fonamental: el dret a viure amb dignitat el procés de la pròpia mort. La mort, com hem dit moltes vegades, no és res més que el darrer acte de la pròpia vida, i volem que aquest acte..., per a ell volem l'autonomia i la llibertat que ha pogut regir la nostra vida. Ens ho recordaven els membres del Comitè de Bioètica de Catalunya l'any 2006 –estem al 2019, eh?–, 2006: «Els principis de dignitat, autonomia i benestar del pacient fan èticament acceptable i constitucionalment possible la despenalització de l'eutanàsia i l'ajuda al suïcidi. Ho reiterarem, tornarem a anar al Congrés dels Diputats tantes vegades com faci falta, com ja havíem aprovat en aquest mateix Parlament. I ara més que mai creiem que disposem d'una majoria molt més amplia. Jo vull agrair i felicitar el vot favorable de Ciutadans; de fet, ells van fer un compromís electoral, i veig que l'estan complint. I ara més que mai creiem que en el Congrés dels Diputats serà presa en consideració aquesta despenalització, com ho serà la Llei orgànica de regulació de l'eutanàsia, que va presentar el PSOE i que tornarà a presentar i que el bloqueig en la Mesa del Congrés dels Diputats va deixar sense tramitar. Perquè jo el que els voldria dir avui, a part de reiterar el que ja vam fer, és que si no fem realitat la despenalització de l'eutanàsia, mentre no siguem capaços de regular-ho i de fer-ho, ens trobarem en aquesta lluita persones com l'Àngel Hernández, que s'enfronta a un procés judicial instruït per un jutjat de violència contra les dones. Deia fa uns dies l'Emma Riverola –perquè a vegades més val agafar les paraules dels altres–: «Durant trenta-sis anys, Ángel Hernández va cuidar la seva companya María José, cada vegada de forma més completa. La malaltia només sumava incapacitats, i al final no podia ni empassar ni parlar. Volia morir. Exigia morir. I ell va arribar on aquest país encara no ha estat capaç d'arribar. I ho va convertir en un últim acte de dignitat per reivindicar una llei a què tant costa d'arribar. I continua dient: «Les mans que van ajudar a morir la María José estaven plenes d'amor, de cura, de respecte i de dignitat. No podem equiparar ni acceptar en cap moment que s'equipari això amb violència contra les dones, per respecte a la María José i per respecte a les mil dones assassinades que aquests dies també recordem. Per tant, reiterarem l'acord i continuarem treballant aquí, al Parlament de Catalunya, tal com vam manifestar la majoria dels grups parlamentaris –no és una iniciativa del Govern, és una iniciativa de tots els grups parlamentaris–, per anar avançant una proposta de llei de disposició de la pròpia vida, en el marc de les nostres capacitats. I sobretot, com deia, crec, el diputat que m'ha precedit, ha de ser una llei de garanties, del malalt, que deixi clar l'expressió de la seva voluntat, qui intervé i quins mecanismes de control, quina avaluació, i que alhora garanteixi la protecció dels col·lectius més vulnerables. No hem de deixar que, en la seva vulnerabilitat, algú s'aprofiti d'ells. Obrirem, com deia, el debat social i el parlamentari, perquè Catalunya, que ja ha estat capdavantera en les cures pal·liatives, que jo demano, si us plau, que ja no les tornem a confondre mai més, que queda clar que no podem contraposar, ni per intencionalitat ni per procediment..., però, ja que hi som, sí que voldria demanar..., que aquí vam aprovar una moció de garantia de cures pal·liatives i que últimament –aprofito que tinc aquí la consellera– ho tenim una mica abandonat, que alguns PADES ens han desaparegut d'alguns pobles i ciutats de Catalunya i, per tant, que hauríem de recuperar. Perquè difícilment... No ho volem contraposar, però jo crec que hem de donar garantia de pal·liatives, al mateix temps que estem defensant l'eutanàsia. Per tant, poca cosa més a dir, més que reiterar la majoria que jo crec que estem aconseguint per portar-ho endavant, majoria que hem ampliat, i que es mantingui i que siguem capaços de fer-ho. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn de la diputada senyora Marta Ribas.
Gràcies, president. El passat 3 d'abril, l'Ángel Hernández va ajudar a morir la seva dona, la María José Carrasco, que tenia una greu malaltia terminal. La María José patia esclerosi múltiple des de feia trenta anys, tenia una discapacitat del 82 per cent i necessitava en tot moment assistència per dur a terme les activitats quotidianes més elementals. Assistència per la vida que durant anys li havia prestat el seu marit. Ella, però, volia morir, ja ho volia aturar, volia posar fi al patiment, una decisió individual, amb plena consciència, que molta gent vol prendre: aturar el patiment quan ja s'ha superat el llindar, quan allò que... –cadascú, no?, té aquest llindar individual–, quan allò deixa de ser una vida que valgui la pena de viure. Ell li va lliurar les seves mans; és un suïcidi assistit. Ara l'audiència de Madrid diu que això ha de ser jutjat com a violència de gènere. Això és una indignitat, i és irresponsable per part dels responsables polítics que podem canviar aquesta situació que seguim deixant en mans de jutges la interpretació en clau penal d'un fet que no és que no s'hagi de jutjar com a violència de gènere: és que no s'ha de jutjar, és que no ha de ser considerat delicte. I l'única via d'aturar aquesta indignitat és treure per fi del Codi penal l'eutanàsia i el suïcidi assistit. D'això va aquesta proposició, que vam aprovar al Parlament la legislatura passada per impulsar al Congrés aquesta despenalització. Continua sent vigent, continua sent urgent i continua sent necessària. I, per tant, cal tornar-la a enviar a les Corts per a la seva tramitació. A Catalunya, ja s'ha recordat, hem estat pioners en la regulació i la pràctica de pal·liatius, del testament vital, per facilitar una mort més digna, tibats sempre –sempre– per l'associació Dret a Morir Dignament a Catalunya i per la seva tenacitat i la seva persistència. Ara cal que tornem a empènyer des de Catalunya les institucions de l'Estat per fer aquest pas final de despenalitzar i instar el Congrés a que reguli també aquest nou dret de ciutadania. Vaig tenir el luxe d'acompanyar l'Alba Vergés i l'Assumpta Escarp, d'anar en nom d'aquest Parlament a defensar aquesta proposició l'abril passat. I precisament feia incidència en aquest element: estem regulant un nou dret, un nou dret de ciutadania, un dret del segle XXI, un dret que ha de permetre exercir la llibertat individual, la de poder decidir quan, per cadascú, el trajecte que queda fins la mort, fins a una mort segura, ja no és de dignitat. No es tracta d'imposar res a ningú: ni d'imposar creences, ni d'imposar ètiques, ni d'imposar religions; ni de restar-li llibertats a ningú, a ningú que vulgui morir quan la natura ho marqui i quan la medicina no ho eviti. Només es tracta de donar-los la mateixa opció de llibertat individual a aquells i aquelles que ara no la tenim, als qui situem el llindar de la vida digna una mica abans d'aquell punt de la mort natural. Els principis ideològics de l'Estatut, de la Constitució, ens ho permeten. La realitat existeix, no podem fer l'orni. El cas de l'Ángel i de la María José és l'últim cas públic que ens ho demostra –l'últim públic, no l'últim. I la població catalana i l'espanyola són àmpliament favorables a que es reguli aquest nou dret. Per tant, només cal fer-ho realitat. I no ens podem permetre que passi una nova legislatura sense que això sigui realitat. El Parlament, reenviant al Congrés aquest projecte de llei, podem tornar a col·laborar a que això sigui realitat, i crec que és necessari que ho fem. Clarament avui ho farem; a més, com es feia manifest ara, amb una majoria fins i tot més ampliada. És un bon senyal cap al Congrés, cap al Senat, cap a la resta de les formacions polítiques que hi ha allà, per deixar clar que no només és que majoritàriament la ciutadania de Catalunya i d'Espanya ho vol, sinó que fins i tot hi ha institucions que, amb amplíssimes majories, també ho reclamen. Per tant, no podem tornar a passar una nova legislatura sense que es despenalitzin, per fi, el suïcidi assistit i l'eutanàsia.
Gràcies, diputada. Seguidament, i en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn del diputat senyor Vidal Aragonés.
En primer lloc, l'agraïment, l'agraïment a l'associació Dret a Morir Dignament Catalunya. Si tornem a estar plantejant avui aquí al Parlament aquesta qüestió és per la bona feina que fan. I ho fan, a més, en dos sentits: transmeten plantejaments amb construccions lògiques i concretes, i quelcom que potser és fins i tot molt més important, traslladar-ho amb un convenciment absolut de que allò que s'està fent és just, i això moltes vegades és difícil de fer. Avui volem tornar a traslladar a les Corts espanyoles la despenalització tant de l'eutanàsia com de l'ajuda al suïcidi. Per nosaltres, això és deixar de perseguir a qui acompanya a la mort digna. Mirin, el capitalisme al llarg de la seva història no ha estat capaç mai de garantir ni tan sols la vida digna; de fet, en l'actual moment, en aquest país ni tan sols és capaç de garantir la vida digna des d'un punt de vista material. Però el que em sembla que és absolutament insuportable és que la legalitat penal transformi la mort digna en un delicte; no únicament no es garanteix la vida digna sinó que no es garanteix la mort digna. I quan parlem de mort digna realment del que estem parlant no és de mort, és de vida, o és de vida digna. No permetre a algú decidir que vol morir o quan vol morir que sigui acompanyat és una construcció de vida indigna. I no permetre a algú que no vol continuar vivint, que a més té un patiment físic o psíquic i una impossibilitat de tornar a una vida en la qual no té aquest patiment, que no pugui tenir aquesta realitat d'un suport d'un tercer és no garantir vida digna. El canvi normatiu que es planteja és molt simple; és, per una banda, que qui tingui malaltia greu o patologia incurable, i que té patiment físic o psíquic, pugui expressar, d'una manera lliure, d'una manera inequívoca, la sol·licitud de suport d'un tercer. És això el que estem plantejant. Mantenir penalitzat això és no garantir vida digna, és criminalitzar a qui acompanya, i alhora també es trasllada un missatge criminalitzador al mateix fet de donar suport; es planteja com si fos un exercici fàcil per la tercera persona. Moltes vegades pot ser un acte d'amor, moltes vegades pot ser un acte de lliurament, però indubtablement que també significa tota una sèrie de contradiccions per la persona que ho fa efectiu, i, per tant, hem de tenir una legislació que això no únicament no ho criminalitzi, sinó que faciliti el seu exercici. La ciència ens diu a dia d'avui que la mort és inevitable, és el que ens diu la ciència, però també a dia d'avui la ciència ens diu una altra cosa, que és que el trànsit a la mort pot fer-se sense dolor. I, per tant, facilitem que això legalment sigui possible. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, és el torn del diputat senyor Daniel Serrano.
Gracias, presidente. Diputados, diputadas, vuelve a este Pleno un debate que ya tuvimos no hace mucho y que ahora volvemos a reiterar, y es instar al Congreso de los Diputados a iniciar los trámites legislativos para despenalizar la eutanasia y la ayuda al suicidio. Y la defensa de nuestro posicionamiento la vamos a hacer con todo el respeto para todos aquellos partidos políticos, entidades y personas que defienden lo contrario, pero nosotros, por mucho que el viento sople en contra, no vamos a apoyar esta propuesta de resolución. Este es un debate poliédrico, que sin duda tiene varios enfoques. En primer lugar, el enfoque de las personas que encontrándose en el tramo final de la vida se encuentran bajo un sufrimiento insoportable. Mereciendo todo nuestro respeto y consideración, y siendo conscientes que hay casos extremos muy claros, luego hay una gran nebulosa donde es más discutible que estemos ante situaciones terminales y donde en realidad habría que trabajar para conseguir una mejora de los cuidados paliativos para reducir o eliminar ese sufrimiento. Y si dudas nos genera el concepto «eutanasia, más nos provoca el concepto «ayuda al suicidio. Ayuda al suicidio. ¿En qué situaciones? ¿Quién lo decide? Porque estas preguntas de difícil respuesta no hacen más que incrementar nuestras dudas. Otro enfoque necesario ha de ser necesariamente el médico, cuyos profesionales pueden determinar en casos extremos cuando la vida se termina, como desenlace, por ejemplo, de una enfermedad fatal. Pero ¿puede un médico o grupo de expertos, desde un punto de vista ético o moral, decidir quién puede morir porque no tiene una vida digna? El objetivo último de la medicina y de sus profesionales no es programar la muerte, es la vida, que podamos vivir más y mejor, encontrar remedios a enfermedades hoy sin cura o que ayuden a paliar el sufrimiento y el dolor en muchas ocasiones de patologías graves, pero siempre promoviendo la vida en el centro de su actividad. Un tercer enfoque necesario a tener en cuenta es el de la sociedad en general. En ocasiones, aquellos que defienden la eutanasia se refieren a que es legal en sociedades modernas, avanzadas, que han de ofrecer los instrumentos necesarios para que las personas puedan ejercer su supuesto derecho a la eutanasia. Sinceramente, no entendemos ni comprendemos qué hay de moderno y avanzado en ello. Creo más moderno, más avanzado, trabajar para que todas las personas puedan tener condiciones de vida digna, pero ¿muerte digna?, ¿qué tiene de dignidad, la muerte? Y decir que se produzcan situaciones también de vida indigna..., pero ¿cuándo podemos afirmar que una persona vive una vida indigna? No sería mejor, insisto, invertir los esfuerzos para mejorar las condiciones dignas de la vida, que trabajáramos para encontrar salida a la depresión [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , al dolor, al sufrimiento. Y es aquí donde entra el último enfoque, el de todos nosotros, el de los parlamentarios, de aquí y del Congreso de los Diputados. Yo puedo comprender que alguien...
Senyor diputat...
...ante una situación límite de dolor y sufrimiento quiera poner fin a los mismos, pero los legisladores, aquí y en el Congreso, no nos podemos rendir; nuestra obligación es legislar para...
Diputat, ha acabat el temps...
...preservar el bien jurídico más importante sobre el que pivota nuestra actividad parlamentaria, que es el bien jurídico de la vida. Creemos más digno, más humano y más avanzado centrar los...
Diputat!
...esfuerzos y recursos en preservar la vida, en mejorarla y allí donde no es posible... [[El president retira l'ús del micròfon al diputat i aquest continua parlant uns moments.]]
Diputat, ha acabat el temps. [[Remor de veus.]] S'ha passat força més del temps, i he sigut benèvol, i malgrat això continua, però en tot cas... [[Veus de fons.]] El següent portaveu és la senyora Gemma Espigares, en nom del Grup Parlamentari Republicà. Endavant.
Gràcies, president. Consellera, diputades, diputats, com que s'ha parlat àmpliament de la part de despenalització i, de fet, les diputades que m'han precedit han parlat d'alguns dels casos mediàtics que tenim damunt la taula, em centraré en la part del Codi penal, la part que fem avui, que és portar de nou aquest tràmit per despenalitzar-ho. I, com deia el company Vidal, al final, del que parlem és de la penalització que hi posa el Codi penal i de com hi ha gent que, per induir o per cooperar en aquest suïcidi assistit amb gent que no pot acabar amb la seva vida amb dignitat, acaba amb penes o amb amenaces de presó. Per tant, reprimim una vegada més la llibertat de les persones. I, com ahir deia el company Jordi Cuixart i com l'associació Dret a Morir Dignament i qualsevol de les persones que malauradament s'ha hagut de trobar amb aquest tràmit han dit, ho tornarem a fer i ho tornarem a fer les vegades que calgui. I perquè aquesta gent no hagi de tornar-ho a fer el que hem de fer és fer nosaltres la feina i, per tant, fer aquesta regulació o fer aquesta despenalització. I els deia que no em quedo amb la part dels casos mediàtics, perquè s'ha comentat, sinó que interpel·lo directament els professionals. Hi ha un ampli consens entre els professionals sanitaris perquè això avanci, no només en aquells que treballen als PADES i amb el final de la vida, sinó també en tots aquells que ajuden a arribar a la vida a les persones, o amb el professorat que forma la gent, o amb els periodistes, a qui també els volem demanar que això no surti només quan hi ha casos mediàtics, sinó que se'n parli, però també per la gran tasca que l'associació DMD, que, a més, avui ens acompanya, com cada vegada que aquí al Parlament fem algun tràmit..., la feina incansable que fan, amb mocions, als ajuntaments, als parlaments, organitzant debats, però sobretot acompanyant les persones i les famílies en aquesta etapa; per l'evidència científica que hi ha al darrere, perquè a Catalunya som pioners en aquest tema, i a més a més hi ha molta evidència científica internacional –i el cas de Flandes és dels més coneguts– en què són compatibles perfectament les cures pal·liatives i l'eutanàsia, són dos coses compatibles, i celebrem que hi hagi grups que també hagin arribat a aquesta conclusió; pels amplis referents internacionals que hi ha. I, de fet, quan repassava la proposta del 2017, veia que les portaveus que ho signaven llavors, la Marta Rovira i l'Anna Gabriel, ara exiliades a Suïssa –ho firmaven en aquell moment i ara són a Suïssa–, on el 2001 ja van arribar a la conclusió de que calia despenalitzar això, doncs ens donen una vegada més aquest avançament en el que Catalunya hauria de portar la capdavantera i no anar a remolc, perquè Espanya una vegada més ens estira cap endarrere. I és Suïssa, és Holanda, és Bèlgica, és Luxemburg, és Quebec, però és també Colòmbia, Canadà i alguns països d'Estats Units. I parlo d'antecedents, perquè la diputada Llauradó fa uns dies interpel·lava la consellera i deia: «Esquerra Republicana fa vint-i-cinc anys va portar una proposta al Congreso per poder ja despenalitzar l'eutanàsia. Òbviament, fa vint-i-cinc anys la dreta rància espanyola ens la va tombar, però és que l'any 98 –i recuperava el diari de sessions de llavors– també Esquerra Republicana i Iniciativa per Catalunya - Els Verds portaven una proposta aquí al Parlament, i novament la dreta catalana tombava això: 15 vots en contra, 11 a favor. Però ha anat evolucionant. I ara ja estem –i aquesta és la bona notícia– en aquest consens del 80 per cent; el 80 per cent de la població creu que hauríem de despenalitzar i hauríem de regular el final de la vida. I, per tant, després d'una infinitat de propostes, després de més de trenta-cinc anys de lluites de les associacions, després d'un informe del Comitè de Bioètica que també ho avala, arribem a aquesta conclusió de que despenalitzar i les cures pal·liatives són dues coses diferents i perfectament compatibles. Per tant, avui, parlant de despenalització, però també parlant d'aquesta regulació –que la consellera Vergés, una vegada més, ens va instar que el Parlament no ho deixés de banda sinó que ja comencés a treballar-ho–, avui, fem aquest vot valent, aquest vot de valentia política, per posar fi a la clandestinitat, perquè aquest ampli consens del 80 per cent ens permet avançar; reconèixer a les associacions el treball que han fet fins ara; perquè hi ha una avalada recerca científica que també hi dona suport, i uns referents internacionals, però sobretot per la dignitat i la llibertat de les persones. I per això reiterem aquest tràmit avui i esperem que no torni a passar, que no ens tornin a donar el copet a l'esquena dient «molt bé, bona feina, sinó que aquesta proposta..., que no obliga, i això és el que els deixaria clar als quatre diputats del PP, això no obliga, sinó que el que fa... –i acabo, president–, el que fa és despenalitzar i, per tant, respectar a tothom al prendre la seva decisió; que tinguin...
Diputada...
...–acabo– aquesta exigència i aquesta valentia política que ens cal avui. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn del diputat senyor Josep Maria Forné.
Gràcies, president. Bona tarda. Estem en un tema de calat ètic i polític i social important, no només perquè és un tema que d'alguna manera interpel·la a totes les societats, el de l'eutanàsia, sinó perquè, a més a més, és una qüestió que té ramificacions ètiques i morals que s'han discutit i es discuteixen igualment. Estem tractant de portar una proposició de llei al Congrés, que ja hi havia anat en l'anterior legislatura, i que, per tant, el que es pretén..., va decaure, perquè no va, diguéssim, poder ser tramitada; del que es tracta és de tornar-la a portar al Congrés igualment com estava en aquell moment. Celebrem que, en aquest moment, en aquest cas, rebi el vot, tot i que no hagin estat en la proposició, de Ciutadans, i agraïm al diputat Martín, doncs, totes les facilitats, en les reunions que hi han hagut, per poder, diguéssim, trobar consensos. És una proposició que el que busca –és un únic punt– és despenalitzar l'eutanàsia en uns casos concrets –cal recordar que són uns casos concrets–, i posteriorment aquesta despenalització permet la regulació consegüent. Aquests concrets són: quan hi hagi una malaltia terminal en fase terminal, diagnosticada; quan hi hagi una malaltia irreversible que a més a més estigui diagnosticada com a tal i que comporti un patiment psíquic o físic reconegut i així fet, i que, a més a més, aquesta eutanàsia sigui practicada o sigui aplicada amb una regulació. Per tant, la feina vindrà després, amb la regulació posterior. No es tracta, com molt bé ha dit la diputada Gemma Espigares, d'obligar ningú; aquí les creences de cadascú han de ser summament respectades, i als que d'alguna manera creguin que no es pot o no se'ls ha d'aplicar l'eutanàsia, no se'ls aplicarà, sinó que dona la possibilitat a aquelles persones que vulguin exercir aquest dret, doncs, que puguin exercir aquest dret. M'he deixat abans de felicitar la feina, també, de l'associació DMD en tota aquesta feina. Per tant, no estem obligant a ningú; estem reconeixent drets, estem donant possibilitats de llibertat, d'exercici de la llibertat de les persones, en aquests moments crucials o en aquests moments crítics –més que crucials, perdó, crítics– de la trajectòria vital d'una persona, quan decideix que ha de renunciar. Sí que, però, per tant, hi donarem suport; som proposants i estem, diguéssim, a favor de portar aquesta proposició al Congreso. Dir que en el nostre grup hi haurà llibertat de vot per qüestions de consciència, qui ho cregui, diguéssim, així ho podrà manifestar. Però sí que abans d'acabar la intervenció i, per tant, de donar suport a aquesta iniciativa, un parell de reflexions sí que em semblen importants, i una és desvincular absolutament el patiment com un motiu pel qual no val la pena viure. És cert que el gaudi alimenta la vida i és cert, també, de la mateixa manera que el gaudi alimenta la vida, que la vida comporta i implica patiment. Pensar que en la vida no hi ha patiment és pensar una vida il·lusòria i una vida infantil, eh? I no hauríem de contribuir de cap manera a infantilitzar més la nostra societat, que déu-n'hi-do lo infantilitzada que està. Pensar que no hi ha patiment a la vida i que podem viure sense patiment seria un error greu, eh? El fracàs, el dol, són situacions que ens acompanyen a tots a la vida. Ara, ja és veritat que hi han patiments que poden portar a unes circumstàncies que una mateixa persona digui que aquella vida ja no la vol viure, i aleshores és quan s'està reconeixent, però pensar que el patiment en sí mateix no el fa. I tampoc no és una qüestió només –no és una qüestió només– de tant per cents, no és una qüestió de majories, no és una qüestió que dona..., és una qüestió –el diputat Vidal Aragonés també ho ha apuntava– de justícia, és una qüestió de reconeixement de drets a les persones. I aquí no és una qüestió de la majoria que acaba donant dret; si el tens, aquest dret, el tenim. I, per tant, d'alguna manera el que estem fent és donar aquest reconeixement. Per tant, el nostre suport, lògicament, com a proposants d'aquesta proposició de llei, donant, diguéssim, la llibertat de consciència, perquè reconeixem que és una problemàtica que va lligada a opcions de consciència diferents, i a més amb matisos. I el debat important estarà en la regulació que obre la despenalització, que esperem que s'aconsegueixi amb aquesta proposició de llei en la instància que ha de ser, que és el Congreso, que és el qui té l'exclusiva per poder modificar en aquest moment el Codi penal. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Estem cridant a votació. [[Pausa.]] Bé, passarem doncs a la votació de la Proposta de resolució per la qual es reitera la presentació a la Mesa del Congrés de Diputats de Proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 10/1995 de 23 de novembre, del Codi penal, de despenalització de l'eutanàsia i l'ajuda al suïcidi. Passem a la votació. Comença la votació. La proposta de resolució ha estat aprovada per 124 vots a favor, 4 en contra i 1 abstenció. Sí, senyor Espadaler, per què em demana la paraula?
Al recompte dels vots s'haurà apreciat que he votat diferent del meu grup, voldria fer, en base a l'article 103.3 del Reglament, una breu explicació de vot...
Endavant.
...el sentit del mateix. Sense cap mena de voluntat de reobrir un debat que s'ha substanciat i que s'havia substanciat a l'anterior legislatura, des d'Units per Avançar, grup al que represento dins del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, creiem que darrere la petició d'eutanàsia moltes vegades –i sense voluntat de donar lliçons a ningú– hi ha, certament, com s'ha dit, una demanda de dignitat. I també creiem que d'alguna manera hi ha una apreciació, una expressió de la por al patiment –també s'ha dit–; d'una por, en definitiva, al dolor; d'una por a l'acarnissament terapèutic, del que estem radicalment en contra, i d'una por moltes vegades també a la solitud. I, per contra, sí que veiem –i no ho plantegem com una alternativa, com en algunes intervencions s'ha vist– que quan hi ha un oferiment de cures pal·liatives –així ens ho diuen experts com el doctor Gómez Batiste-Alentorn, que és un expert a nivell planetari, mandatat per l'OMS, amb relació a cures pal·liatives–, doncs, la demanda d'eutanàsia baixa. I també hem constatat en aquest debat, sense sortir del debat d'avui mateix, que malauradament els equips dels PADES han anat minvant. Per tant, la nostra proposta és oferir aquesta possibilitat de les cures pal·liatives en línia del que diuen l'esperit i la lletra del nostre Estatut. I recordo perfectament –jo vaig ser present en aquell debat de l'Estatut– que partíem d'un article que parlava que tothom tenia dret a la mort digna, i que vam estar tots d'acord en dir..., en un article que diu –hi ha un grup, certament, Iniciativa en aquell moment, s'hi va oposar–, que tothom té dret a viure amb dignitat el procés de la mort. Per nosaltres..., i la CUP esmentava ara fa un moment que s'ha d'eliminar el dolor i que s'ha de donar dignitat al procés de la mort, i en això estem d'acord, i les cures pal·liatives són una manera de donar dignitat al procés de la mort. I aquesta és la raó per la qual, en nom d'Units per Avançar i des d'un aspecte que no nego, doncs, de consciència, he fet un vot diferent del meu grup, contrari a la despenalització de l'eutanàsia i la despenalització del suïcidi assistit. Gràcies.
Molt bé, gràcies, diputat. [[Procediments de designació acumulats]] [[284-00023/11, 284-00031/11, 284-00002/12 i 284-00005/12]] Passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el punt sisè, que s'ha plantejat per part de diferents grups parlamentaris que es poguessin substanciar de manera conjunta el punt sisè, el punt setè, vuitè i novè de l'ordre del dia, tots referents a diferents designacions per a diferents organismes, per als quals s'han de nomenar els seus membres per part d'aquest plenari. [[Veus de fons. Pausa.]] Per tant, atesa aquesta petició, el que farem és fer una lectura conjunta de les diferents propostes per part dels grups parlamentaris i, com deia, farem una única votació final, si no hi ha inconvenient per part dels grups parlamentaris, del conjunt de nomenaments. Per tant, demano al secretari Campdepadrós que faci lectura de les propostes que han efectuat els diferents grups parlamentaris. Quan vulgui.
Molt bé, president. El punt número 6 és: procediment per elegir set membres de la Comissió de Control de les Consultes Populars no Referendàries. Les propostes de candidats són: pel Grup de Catalunya en Comú Podem, la senyora Gala Pin Ferrando; pel Grup Republicà, el senyor Xavier Godàs i Pérez; pel Grup Socialistes i Units per Avançar, el senyor Miquel Pérez-Moneo Agapito; pel Grup de Junts per Catalunya, el senyor Josep Pagès Massó; pel Subgrup del Partit Popular de Catalunya, el senyor Pablo Nuevo López, i, pel Grup de Ciutadans, la senyora Elia Marzal Yetano. Al punt número 7, que és el procediment per designar set membres del Comitè d'Experts sobre el Canvi Climàtic, les propostes de candidats són: del Grup de Catalunya en Comú Podem, el senyor Frederic Ximeno i Roca; pel Grup Republicà, la senyora Sarai Sarroca Cervelló; del Grup Socialistes i Units per Avançar, la senyora Bàrbara Pons Giner; del Grup de Junts per Catalunya, la senyora Marta Torres Gunfaus; pel Subrgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, el senyor Salvador Lladó Fernández, i, del Grup de Ciutadans, la senyora Montserrat Termes Rifé. El punt número 8: procediment per elegir sis vocals del Consell Assessor de l'Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries. Les propostes de candidats són: pel Grup Catalunya en Comú Podem, la senyora Montserrat Escutia i Acedo; del Grup Republicà, la senyora Elisabet Cañigueral Borràs; del Grup Socialistes i Units per Avançar, el senyor Joan Gené i Albesa; del Grup de Junts per Catalunya, la senyora Concepció Cervós i Costansa; i del Subgrup de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, la senyora Eva Carreras Salvadó, i, del Grup de Ciutadans, el senyor Vicente Sanchis Almenar. I, per últim, el punt número 9, que és el procediment per elegir sis membres de la Junta de Govern del Memorial Democràtic. Les propostes de candidats són: del Grup de Catalunya en Comú Podem, el senyor Ramon Arnabat Mata; del Grup Junts per Catalunya, la senyora Aurora Madaula i Giménez; del Grup de Ciutadans, el senyor Jordi Canal Morell; del Grup Republicà, la senyora Marta Rovira i Martínez; del Grup Socialistes i Units per Avançar, la senyora María Argelia Queralt Jiménez, i del Subgrup de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, la senyora María Eva Fernández Lamelas.
Gràcies, secretari. Pregunto a la cambra si es pot aprovar per assentiment aquesta proposta? [[Pausa.]] Sí? En tot cas, constato que hi ha més de noranta diputats, els que són necessaris per fer la majoria de tres cinquenes parts que, en el cas de la Comissió de Control de les Consultes Populars no Referendàries, són necessàries per fer l'acord i, en el cas del canvi climàtic, també. En tot cas, hi insisteixo, es pot fer per assentiment? [[Pausa.]] Doncs queden aprovades les propostes referents als punts 6, 7, 8 i 9 de l'ordre del dia, tal com les ha llegit el secretari de la Mesa. [[Interpel·lació al Govern sobre les universitats]] [[300-00140/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és el punt desè, que és la interpel·lació al Govern. Abans, però, els faig avinent una alteració de l'ordre del dia, formulada la petició pel Govern, d'acord amb l'article 83.3 del Reglament. Els proposo que la interpel·lació al Govern sobre la indústria i la inversió, que figura com a punt número 15 de l'ordre del dia, es pugui substanciar avui després del punt número 12, que és la interpel·lació al Govern sobre l'escola inclusiva, i la interpel·lació del punt número 13, sobre el manteniment de les infraestructures viàries, es pugui substanciar demà a la tarda. Així mateix, atesa la sol·licitud presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, els proposo una altra alteració de l'ordre del dia, de tal manera que el punt número 18, relatiu a la interpel·lació al Govern sobre el seu rumb polític, es pugui substanciar després de la interpel·lació que figura com a punt número 16. Per tant, avui a la tarda substanciaríem les interpel·lacions corresponents als punts número 10, 11, 12, 15 i 14, per aquest ordre, i demà a la tarda substanciaríem els punts 13, 16, 18 i 17, també per aquest ordre. Hi ha algun inconvenient per part dels grups parlamentaris? Es pot aprovar aquesta alteració de l'ordre del dia? [[Pausa.]] Molt bé. Doncs seguim, tal com estava previst, amb la primera interpel·lació al Govern, que és sobre les universitats, i la formula el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula, per exposar-la, la diputada senyora Alícia Romero. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bona tarda, consellers, consellera, diputats i diputades. Fa uns dies –no dic res de nou– rectors i rectores de les diferents universitats públiques catalanes han alçat la veu alertant de la situació, de la difícil situació financera que viuen i pateixen les universitats del nostre país. És una veu, un clam, des de la responsabilitat i des de la sensatesa dels que des de l'any 2012 gestionen amb rigor les universitats, malgrat les retallades que han anat patint en els darrers temps, sobretot des d'aquest 2012, que han viscut aquestes retallades acumulades a l'entorn del 20 per cent. El 2012 estàvem en plena crisi, el Govern del moment va decidir, doncs, que havia de retallar el finançament de les universitats i per intentar pal·liar això va pensar que apujant les taxes un 66 per cent podria resoldre aquella reducció del finançament. Va explicar, a més a més, en reunions amb rectors, que era una proposta conjuntural, i nosaltres el que diem és que, si era una retallada conjuntural i la conjuntura ha canviat..., i no ho dic jo, avui ho deia el president Torra, que és veritat que la situació econòmica ha millorat; ho diu també el vicepresident Aragonès, ho deia l'altre dia al Cercle d'Economia, és a dir, que la situació millora, que els estudis del BBVA ens diuen que en els propers dos anys el PIB creixerà més que a la resta de l'Estat, per tant, si hi ha alguns indicadors de millora i la conjuntura de crisi s'ha trencat, doncs, creiem que també això hauria de portar-nos a modificar alguns dels acords, algunes de les decisions que es van prendre en aquell 2012 i que en concret afecta les universitats. I ho dic perquè la retallada va ser tan dràstica que vam passar de l'entorn dels 1.000 milions d'euros als 700, és a dir, una retallada gairebé del 30 per cent en l'any 2012. Després ha tingut algunes millores, alguns augments, però la veritat és que en aquell moment va ser una retallada duríssima. I mentre a Catalunya passava això, en moments de crisi, doncs, hi havia altres països en els que ens agrada molt emmirallar-nos, com el Regne Unit o Alemanya o Portugal, que el tenim aquí al costat, on el que feien és justament el contrari de nosaltres, era augmentar la inversió en el coneixement, augmentar el finançament a les universitats, a la recerca... Perquè probablement en èpoques de crisi és on caldria reforçar aquells elements estructurals que ens permeten o ens haurien de permetre sortir de la crisi amb més solidesa i més robustesa, no? Però sembla que aquí, doncs, no es va optar per aquesta opció, i vam tenir una retallada molt important, que ja acumula set anys en aquesta línia i que està fent, evidentment, que les universitats estiguin patint, estiguin patint de valent. A nosaltres ens costa entendre com el 2019 encara som en aquesta situació, perquè, com deia, la conjuntura aquella que es va explicar en aquell moment ha canviat; però és que, a més a més, quan un reflexiona sobre quin país volem, jo no em puc imaginar un país que no vol apostar pel coneixement, que no vol posar el coneixement al centre de l'economia, que no vol tenir un país de valor afegit basat en el seu coneixement perquè hi hagi progrés social i econòmic, no m'ho puc imaginar. I, per tant, com que no m'ho puc imaginar, no puc entendre com, després de set anys, el Govern no ha fet un canvi en el que..., en aquella decisió tan dura que va prendre, al cap d'un temps. Evidentment aquest clam dels rectors és: «Ja n'hi prou, no pot ser, no podem seguir així. I, per tant, crec que aquesta veu dels rectors, que evidentment no poden venir a aquest Ple, nosaltres l'hem volgut portar per veure, doncs, si el Govern té plantejat fer un canvi en aquest sentit, no? Per posar algunes dades exemplificadores, perquè és veritat que quan es parla de finançament de les universitats, alguns, doncs, no saben com comparar-ho, no? Algunes dades, molt clares, per posar: euros per estudiant/any. Doncs, miri, la Universitat de Barcelona hi dedica 7.000 euros estudiant/any; la Universitat d'Amsterdam, 25.000; l'Institut Tecnològic de Zuric, 55.000, i la Universitat de Cambridge, 77.000; és a dir, és que estem tan avall, és que estem en un nivell tan baix pel que fa al finançament públic per estudiant/any que realment una es planteja com podem competir així. Realment hem competit i seguim competint, perquè tenim la Universitat de Barcelona en el rànquing de Xangai per sobre de les cent..., o dins de les cent cinquanta millors universitats, però una es planteja com s'ho fan, perquè realment jo crec que hauríem de parlar del miracle de les universitats, perquè, amb el poc finançament que tenen, amb el que estan patint, no només pels recursos, sinó també per les dificultats burocràtiques que tenim, que crec que a Catalunya podríem modificar-les per millorar-les –evidentment la llei estatal ens ajudaria molt, si es modifiqués, però aquí també tenim possibilitat de canviar algunes coses–, doncs, crec que això ho hauríem també de treballar. Nosaltres el que creiem és que cal un govern de veritat compromès amb la universitat i que prioritzi els recursos per la universitat. És veritat que no tenim pressupostos des de fa dos anys, i això, doncs, no és un escenari massa fructífer, no?, per poder posar sobre la taula recursos per la universitat, però és cert que es poden fer modificacions pressupostàries, que, de fet, el senyor Aragonès ja ha fet, ha passat el rasclet per alguns departaments per dedicar alguns recursos a prioritats que suposo que el Govern decideix, i de moment no sabem que universitats sigui una de les prioritats. Nosaltres creiem que hauria de ser-ho. Miri, l'any 2006, per posar-los un exemple i que no em diguin que això no es pot fer..., l'any 2006 el Govern Maragall va decidir, doncs, que calia un pla per millorar les universitats públiques pel que feia al seu finançament, i van acordar un pla de finançament 2007-2010, en el que s'augmentava un 50 per cent el finançament que havien tingut les universitats des de l'any 2003. Es va passar a aquests 1.000 milions i realment va ser un augment important. No només va ser un pla de finançament, sinó que va ser un pla de millora, i es parlava, doncs, d'un pla de docència, de recerca; o sigui, hi havia molts elements lligats a aquest augment del finançament. I després es va fer un pla d'inversions universitàries que nunca más se supo, tampoc, d'aquest..., del PIU, que es deia PIU, que també va comportar, del 2007 al 2013, més de 650 milions per les infraestructures universitàries, i des del 2010 nunca más se supo. I no hi ha en aquests moments recursos per fer aquestes inversions. L'altre dia, arran d'aquest clam dels rectors, sortia la rectora Figueras, de la Universitat Rovira i Virgili, dient que hi havien alguns laboratoris que tenien màquines de feina trenta anys, dels anys vuitanta, i que no les podien canviar, perquè no hi havia recursos, i que el que feien..., bé, ho deia ella, eh?, i deia que el que havien de fer és intentar reparar-les com podien, amb els seus investigadors, perquè no hi havia recursos per canviar-les. Això no pot ser; és a dir, hauríem de ser capaços de prioritzar. Amb un pressupost de 35.000 milions d'euros, a mi em costa pensar que no podem fer l'esforç de posar 100 milions d'euros més durant tres anys, que és el que havien demanat els rectors fa uns anys, per intentar anivellar-nos i posar-nos al 2010, eh?, que eren 1.000 milions d'euros; estem al 2019, gairebé al 2020. O sigui, no estem demanant posar-nos a 2.000 milions, que és el que probablement seria l'ideal; estem demanant posar-nos als nivells del 2010. Estem anant molt lents en recuperar aquelles retallades, aquella reducció tan dràstica que es va fer a la universitat. I nosaltres el que voldríem és un acord d'aquest tipus; un acord que plantegés el finançament a les universitats a tres o cinc anys, amb un quadre clarament de «aquests recursos pel 2020, aquests pel 2021, pel 2022..., amb uns elements, evidentment, que s'ha de marcar a les universitats d'on està aquesta millora. Perquè sabem quins són els problemes de la universitat: l'envelliment de les plantilles, la precarietat, la inestabilitat dels nostres PDIs, les dificultats per contractar perfils diferents de PAS, molt més estratègics... Les universitats en aquests moments estan fent projectes de molts tipus; probablement ja no necessiten només administratius que facin de PAS, sinó que necessitem altres perfils, molt més estratègics, no? Bé, estan tenint molts problemes i creiem que és el moment ja..., per no dir que ja ho era fa anys, no?, però, bé, és veritat que ara han aixecat la veu, i creiem, doncs, que és el moment ja d'atendre les seves peticions i de posar-nos a treballar. Ja sé, consellera, que vostè em dirà que això és el Pacte del coneixement, però, miri, li haig de dir que no. Jo estic d'acord amb el Pacte del coneixement; crec que hi ha masses agents i massa gent en aquestes taules, però, en tot cas, és igual; és un pacte que ha intentat ser ampli perquè es pugui reflexionar sobre quin és el futur de la universitat i de la recerca al nostre país, i crec que està bé fer una reflexió en aquest sentit. Però nosaltres el que creiem és que pel finançament, que és urgent i que clama al cel, cal fer un acord amb les universitats catalanes, com es va fer el 2006, i signar negre sobre blanc quant hi posarem el 2020, quant el 2021, quant el 2022, per intentar alleugerir aquest pes que estan patint les universitats i que en aquests moments nosaltres creiem que és totalment excessiu. Perquè a més a més les universitats, i ho saben vostès, i ho va explicitar així un informe que va fer l'ACUP fa uns mesos..., és tot el que aporta la universitat; més enllà, doncs, de la formació, d'aportar un model econòmic determinat, que ha de ser, evidentment, basat en el coneixement, d'aportar i d'ajudar al progrés social, també a transmetre unes llibertats i uns criteris lligats a la democràcia. És a dir, la universitat és moltes coses, dins la societat juga un paper també molt determinant, o l'ha de jugar, i crec que això també és un element del que hem parlat moltes vegades. Però, a més a més, com deia l'ACUP, les universitats contribueixen a l'economia catalana amb un 1,4 per cent del PIB, és un tant per cent important; generen 45.000 llocs de treball a temps complet; per cada euro que aportem a la universitat en retornem quatre; és a dir que la universitat, més enllà de que forma i que genera coneixement i el transfereix a l'economia perquè sigui més competitiva i perquè pugui fer avenços socials, doncs, també està generant llocs de treball. I, per tant, nosaltres creiem que és important que el Govern vegi que aquest clam, que aquesta veu dels rectors ha de tenir una resposta més enllà del Pacte del coneixement. I per això, consellera, li fem aquesta interpel·lació avui.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputada, estem d'acord; estem d'acord en la necessitat d'aquest finançament. Potser, ho he dit moltes vegades, no estem d'acord amb les raons de les retallades, amb altres grups polítics, és ben manifest que no hi estem, però estem d'acord en que cal aquest finançament extraordinari. No ens comparem amb altres països, perquè a mi també m'agradaria tenir el finançament que tenen alguns dels..., el pressupost que tenen alguns d'aquests països a què vostè feia referència. És cert, l'any 2009..., de l'any 2009 a l'any 2012 vam passar de 922 milions –aquests gairebé 1.000 són 922 milions–, i l'any 2012 es va haver de reajustar per la gestió del deute existent a la Generalitat i es va haver de donar només 691 milions d'euros de transferència a les universitats. Per tant, una disminució en 231 milions d'euros a les universitats. Hi va haver..., es va traslladar aquest dèficit de finançament en els preus universitaris, i es va passar de recaptar, l'any 2009, 185 milions d'euros, a l'any 2012, 255 milions d'euros. Per tant, sí, hi segueix havent 161 milions d'euros d'infrafinançament respecte a l'any 2009, i és cert també que hi ha un compromís, arran d'una resolució d'aquí, del Parlament de Catalunya, de reducció de les taxes universitàries en un 30 per cent. És cert, hi estem d'acord. També és cert, val a dir, posant comparacions, que Catalunya ha disminuït, va disminuir el finançament a les universitats, però altres comunitats autònomes. Nosaltres el vam reduir en un 7 per cent; Andalusia, en un 9 per cent; Madrid, en un 14 per cent; també arran de reduccions que hi va haver de finançament estatal de partides pel finançament a universitats provinents de finançament estatal. Però és cert, tenim aquest dèficit, ho reconeixem. Què és el que nosaltres proposem? I l'altre dia ho deia: governar és gestionar els recursos existents, no els que voldríem tenir. Nosaltres proposàvem en els pressupostos d'aquest 2019... –el plantejament que fèiem d'aquests pressupostos crec que ja recollien aquestes diferents sensibilitats–, proposàvem un increment de 72 milions d'euros en les partides dedicades al Departament d'Universitats, en què 42 milions obeïen a increments retributius, 15 milions a la reducció de preus i beques –aquí sí que hi pot haver divergències, depèn dels grups parlamentaris, en si aplicàvem una reducció lineal a tots els preus o la fèiem en aquells trams tres, quatre i cinc, que enteníem que eren els de rendes menys altes, de rendes inferiors–, i després destinàvem també, volíem destinar, 15 milions d'euros a finançament basal de recerca. Entenem també que cal el finançament de les estructures, no només del personal, i de les taxes i preus dels estudiants, sinó també les inversions estructurals a la universitat, en edificis, en equipaments. Però malauradament, i ho he d'acceptar, no hi ha de moment pressupostos i el que va treballar..., està treballant aquest Govern és: malgrat que no hi hagi pressupostos, en aquest anomenat «pla de contingència, quina partida pressupostària hem d'incloure sí o sí? Hi hem d'incloure els 42 milions d'euros d'increments retributius al personal? –increments retributius que evidentment ens venen també obligats per llei i que sí o sí hi hem de fer front. Per tant, poc marge a l'hora d'aplicar augments. I aquí és cert, i ho estem treballant amb el vicepresident Aragonès..., entenem nosaltres també que aquesta és una emergència, aquesta també és una conselleria social, i ho vaig reclamant i ho vaig dient també perquè crec que és una part del coneixement d'aquest país, és una de les coses més socials que tenim, i en aquest senti estem treballant, com li dic, amb el vicepresident Aragonès per mirar de, a part d'aquest increment retributiu, doncs, aconseguir algunes de les millores a les quals hem de fer front. I parlant del Pacte nacional per la societat del coneixement, el que estem afrontant ara, és cert, és com compensar una restricció pressupostària, sí, però té molt a veure... I ara li explicaré per què és tan important el pacte. Podem anar fent increments, podem anar fent pedaços successivament cada any a l'hora de parlar de finançament de recerca, de finançament d'universitats, però nosaltres el que ens plantegem és, i per això les taules tan àmplies: anem a discutir amb els diferents agents set punts; els set punts del pacte són: missió i visió del sistema de coneixement; recursos humans, les polítiques vinculades a contractació, contractació del personal docent i investigador, del personal en recerca, etcètera; quina és la dotació pressupostària que el nostre sistema de coneixement necessita, no la que puguem fer, la que necessita, perquè a partir d'aquí serà, doncs, l'exigible en cada un dels pressupostos; també el sistema de recerca; com operem la transferència entre recerca, innovació i empresa; quines infraestructures de suport –i aquí parlem d'equipaments, avui en fèiem esment, d'alguns, com el sincrotró o el Centre de Genòmica, però n'hi ha molts d'altres, i els equipaments de les universitats, i després parlem també de territori. A l'acabar aquest pacte, nosaltres volem tenir –i el volem acabar abans de final d'any– consensuat amb tots els agents –per això, ho torno a repetir, l'amplitud d'aquestes taules– quin és el sistema, quina és la dotació pressupostària que necessita aquest sistema que volem entre tots i quines són les accions que haurem de dur a terme de manera consensuada. Ja sé que això és un desideràtum, que no resol aquests problemes del dia a dia, que ja sé, doncs, que obeeixen a qüestions pressupostàries que hem d'acceptar: ara no tenim aquests pressupostos. Per tant, hi ha la voluntat, el departament ho coneix, però tenim aquestes restriccions pressupostàries que ara tenim. I paral·lelament, ja dic, podríem anar abocant-hi diners i diners, però, a part d'això, que n'hi hem d'abocar evidentment, que hi hem d'invertir, haurem de determinar tot aquest sistema que ens estem plantejant: com es relaciona el món universitari amb el món empresarial, amb el món de la recerca i de la innovació. Aquest matí, quan se'm preguntava sobre les polítiques i accions de recerca, fèiem, doncs, tota una relació de convocatòries obertes, de dotacions pressupostàries destinades també a investigadors. Però, evidentment, en l'àmbit universitari, aquí sí que he d'acceptar que estem no en la situació que voldríem, sinó en la que tenim, i les restriccions pressupostàries comporten això.
Gràcies, consellera. Per a la rèplica, és el torn de nou de la diputada. Quan vulgui.
Gràcies, consellera. Ja li he dit abans que no em serviria lo del Pacte pel coneixement, perquè l'acabarem a finals d'any, jo no sé què passarà en aquest Parlament i en aquest país abans de final d'any, i els problemes a la universitat seguiran sent els mateixos o agreujant-se, probablement. Per això el clam dels rectors, no? Miri, l'octubre del 2016 vam aprovar una moció; aquí ens oblidem molt de les coses, però potser el senyor Castellà se'n recorda, perquè la vaig gairebé pactar amb ell com a portaveu responsable del Grup de Junts pel Sí. En aquella moció vam aprovar –a part de reduir les taxes universitàries, que no ho hem aconseguit– un nou pla de finançament per a les universitats públiques per al període 2017-2021 i tot un seguit de criteris, no?, i aprovar un nou pla d'inversions per al període 2017-2021. De esto, nada –nada. Algunes converses a finals de l'any 2017... Perquè el que demanàvem en aquesta moció, que és el que li tornaré a demanar en aquesta, és que, més enllà de posar més recursos, hem de posar nous criteris. Cal un nou model de finançament. No s'hi val pagar per més crèdits, perquè al final això és un sistema pervers: tothom fa més crèdits, crea nous graus per tenir més recursos. No. Hem d'establir un finançament basal per a les universitats i després establir criteris qualitatius que ens permetin competir aquí, en recerca, en transferència... Però el que no pot ser és aquesta perversió, que, com més estudiants i més crèdits, més recursos. Això no pot ser. I, de fet, sembla que es va començar a parlar sobre aquest nou model de finançament, però, bé, van venir les eleccions i això es va aturar. Allò no es va complir. Però, clar, jo sento una certa frustració, perquè, a més, aquesta moció recordo haver-la treballat amb els rectors, i, per tant, ells van tenir la garantia de dir: «Home, és que, mira, aprovarem un nou pla de finançament i un nou pla d'inversions. I no s'ha fet, això. I ja parlàvem del Pacte pel coneixement. Crec que són dos coses diferents: una és el Pacte pel coneixement, que té el seu ritme, tranquil, reposat, de reflexió, amb molts agents que tenen relació amb el coneixement al nostre país, i l'altra és la urgència, ja, de posar recursos a les universitats. Vostè em parla del pressupost del 2019. Per mi no existeix, perquè el Govern no l'ha aprovat, no ha entrat al Parlament. Escolti'm, és que, no ho sé, quan el tinguem, ja en parlarem. Si vostè diu: «Nosaltres demanem... o «el Govern s'hi ha compromès amb 70 milions, doncs en els plans de contingència els vull veure. I els vull veure, negre sobre blanc, amb un acord amb els rectors. És que això és el que necessitem i això és el que li demanem. Li demanem al Govern que prioritzi, li demanem al senyor Aragonès que, quan li passen tota la llista de prioritats, la d'universitats la mantingui en els llocs que pertoquen, perquè és clau per al país, per al futur del país. Que després volem ser un país modern, cosmopolita, capdavanter... Doncs no sé com, perquè, és clar, al final, el coneixement és bàsic. I sé i estic convençuda..., i ho sé perquè aquí veig alguns diputats, a la banda dels que donen suport al Govern, i vostè també, consellera, que estan d'acord amb aquest discurs que jo estic fent, i segur que em donarien suport. Per això espero que la moció la puguem aprovar el Ple que ve. Però, si us plau, consellera, en els fons de contingència hem de posar 70, 80 o 100 milions a les universitats, perquè, si no, tindrem un problema, i greu. Ja comencen algunes a tancar amb dèficit, i vostè sap que estem demanant restriccions a les universitats; però fins quan? És que la situació és molt delicada. Llavors, en aquella moció que vaig pactar amb el senyor Castellà, jo recordo que vaig acceptar unes esmenes que deien: «Bé, aprovarem aquest pla d'acord amb les disponibilitats pressupostàries associades al grau de progressivitat dels ingressos fiscals de Catalunya. M'ho he mirat... Miri, el 2015, vam rebre –model de finançament– 18.800 milions d'euros; el 2017, 21.500. En impostos directes, vam rebre el 2016 19 milions d'euros; el 2018, 22,7. Escolti'm, el que dèiem és: «Home, no fem un pla de finançament per a les universitats o un pla d'inversions si, escolta, els pressupostos són els mateixos, els ingressos són els mateixos. Doncs no ho són –no ho són! Ho he tret de la web del Departament d'Economia, evidentment; no ho són. En aquests anys, és veritat, ha millorat l'economia, tenim més ingressos pels impostos propis i pels cedits, però a més a més tenim més ingressos pel model de finançament. Una part d'aquests ingressos de més han d'anar a les universitats, sí o sí. És que això ja no pot esperar més. I, per tant, nosaltres el que fem és pressionar la consellera –que sé que en aquest sentit, doncs, està bastant alineada–, el seu equip, però sobretot el Govern –sobretot el Govern. Em sap greu, perquè no hi ha el senyor Aragonès aquí, però hauria d'escoltar-ho: cal que a les universitats hi posi més recursos. Ho va fer el seu partit quan estava governant en el tripartit; doncs cal fer-ho en aquests moments. Nosaltres el que exigim és un pacte, un pla de xoc per a les universitats, que en tres anys hi puguem posar recursos. Tres-cents milions, 250...? Doncs ja ho decidiran vostès amb la comunitat universitària, amb els rectors de les universitats públiques. Però és urgent. I aquí no són només recursos: és veure si millorem la gestió, quins criteris hi posem, de qualitat, de quantitat... Però és urgent. Crec que això no pot esperar més. El clam ha sigut discret, perquè són responsables, els rectors, perquè estem en època de preinscripció i, per tant, han de ser amb això cautelosos. Però això no pot esperar més, i crec que no esperarà més. I, per tant, cal una resposta contundent del Govern; contundent del Govern, no només de la consellera [[sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció]] , que avui em pot dir que sí, que està d'acord amb nosaltres, i nosaltres el que li demanem és, al Govern, contundència.
Diputada...
Moltes gràcies.
Gràcies. És el torn de nou per a la consellera. Quan vulgui.
Gràcies, president; gràcies, diputada. Respecte a la moció del 2017, jo crec que el 2017 van passar tantes coses que, si ara comencem a enumerar per què aquesta moció, doncs, no es va acabar executant, tornaríem una altra vegada a aquesta intervenció del 155, que ens va minvar moltes coses; entre altres, aquestes, entre altres, no poder desenvolupar activitat parlamentària normalitzada. Miri, el tema pressupostos. Estem treballant, l'hi he dit, en el pla de contingència. I li he dit també... Per cert, amb els rectors, amb els estudiants, amb tota la comunitat vinculada al coneixement, m'hi vaig reunir aquest divendres passat al Consell Interuniversitari de Catalunya. Vam poder debatre amb els estudiants, amb tots els rectors, evidentment, aquestes qüestions. I és cert, eh?, són temes que vam tractar, que exposen ara, com vostè diu, suaument, però que són reclamacions que venen de fa temps. Vostè ho sap, políticament tenim la voluntat. Estem gestionant, com li he dit, amb el Departament de Vicepresidència per tal de, a part de l'increment retributiu, tenir dotació pressupostària extra per fer front a aquests dos conceptes que hem dit: inversions en equipaments universitaris, i també reducció de les taxes. No han acabat, aquestes converses; ho estem treballant. El compromís, tant de departament com de govern, és el de capgirar aquesta situació. Per tant, la pressió dels rectors, la pressió política, doncs jo crec que aviat tindrà una resposta satisfactòria en aquest sentit i serem capaços d'anunciar algun tipus d'increment –no el que voldríem. També els podríem dir per què no aprovaven o ajudaven a aprovar els pressupostos, que contemplaven tots aquests increments. Respecte al sistema de model, de canvi de model, oh i tant!, que és el Pacte nacional per la societat del coneixement, i tant que ho és! Estem determinant quina recerca, quin tipus de contracte estem prioritzant, com s'interrelacionarà el personal investigador amb el personal a les universitats, amb el personal a les empreses, on trobem el finançament, aquesta font de finançament que ens caldrà... I tant que el pacte és tot això. És plantejar-nos quin model, què financem, com i per què. I per això fem el pacte. Si no, ens anirem trobant any rere any posant en dubte, doncs, quina quantitat de diners sobre quins conceptes. Estem parlant de transformació de model, i això és una activitat paral·lela que hem de fer, com vostè deia, aquesta més immediata, que és la d'atribuir fons per compensar aquest esbiaix que tenim. Per tant, la meva resposta, en resum: estem treballant, i molt aviat espero tenir notícies positives en aquest sentit de l'increment pressupostari. Gràcies.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre la situació de les universitats públiques]] [[300-00142/12]] Passem a la següent interpel·lació, que és sobre la situació de les universitats públiques. Presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, per exposar-la té la paraula el diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, senyor president. Senyora consellera, moltes gràcies per ser aquí. Li faré deu preguntes sobre l'estat de les universitats al nostre país, que tenen a veure amb tres notícies recents que hem vist aquestes setmanes a Catalunya. La primera: tots els rectors i rectores de les universitats públiques de Catalunya han firmat un manifest conjunt exigint un nou model de finançament i la fi de les retallades, que duren des del 2011. La segona: trenta-un estudiants encausats per les mobilitzacions estudiantils dels darrers dos anys per exigir la rebaixa de taxes del 30 per cent aprovada en aquest Parlament. I la tercera, de fa dues setmanes: jornada de vaga del personal docent i investigador per denunciar la precarietat laboral. Crec que són tres notícies que marquen, en tres dimensions diferents, la fallida del nostre model universitari. I aquesta fallida té un origen molt concret, els pressupostos de 2011, que van suposar bàsicament dues coses, que ha comentat també la companya Alícia abans: unes retallades universitàries del pressupost de les universitats públiques d'un 20 per cent i un augment de taxes del 67 per cent. Però aquest és l'origen de la crisi que estem vivint avui en el nostre sistema universitari, no n'és la causa. La causa principal és que des de llavors, des de 2011, hi ha hagut una política d'abandonament continuat de les nostres universitats públiques. El problema no és que fa vuit anys, el 2011, es retallés el que es va retallar i s'apugessin les taxes el que es van apujar. El problema és que inclús els que defensàveu que allò era una mesura conjuntural, fruit de la crisi econòmica, heu mantingut aquestes polítiques perllongades en el temps, la qual cosa suposa un abandonament sense precedents de les nostres universitats públiques. La Generalitat destinava –i aquí hi ha un ball de dades; nosaltres ho hem tret de la Sindicatura de Comptes– el 2010 944 milions per a les universitats públiques. Si cada any haguéssim actualitzat aquests pressupostos i els haguéssim revaloritzat a l'IPC, avui hi estaríem destinant 1.073 milions d'euros, sense increment pressupostari, actualitzant cada any periòdicament la inversió que fem en les nostres universitats. I avui, en canvi, tenim 751 milions d'euros, la qual cosa suposa unes retallades del 30 per cent en una dècada, una devaluació de la nostra educació pública sense precedents. Per primer cop en la nostra història, l'educació pública no només no està en expansió, sinó que està en retrocés, en retrocés a tots els nivells: en retrocés pressupostari, en expulsió d'alumnes i en increment de la precarietat laboral dels treballadors públics. I què ens va proposar el Govern? A l'última reunió de pressupostos que vam tenir, vau proposar 793 milions d'euros –que després en parlaré–, és a dir, consolidar unes retallades del 25 per cent en vuit anys. Aquesta va ser la tímida resposta del Govern a les protestes de la tardor i això va ser, per altra banda, el que entén el Govern per uns pressupostos socials. Per tant, les dues primeres preguntes que li vull fer són molt concretes. Entenc que vostè negocia els pressupostos amb el conseller d'Hisenda i amb el president de la Generalitat, i entenc que vostè deu haver demanat que la despesa universitària ha de ser prioritària i ha de ser assignada pressupostàriament com a tal al Govern. Per tant, la primera pregunta: considera el Govern prioritari el finançament de l'educació pública universitària, sí o no? I si no la considera prioritària, com entenc que vostè deu haver exigit, qui ho ha bloquejat? El conseller d'Hisenda o el president de la Generalitat? Perquè una cosa volem dir clara: el sistema universitari a Catalunya no ha fet fallida. No hi ha cap problema pedagògic, no hi ha cap problema en el model d'investigació, no hi ha cap problema en l'estructura del nostre sistema universitari. El Govern ha fet entrar en fallida el sistema universitari, que és una cosa molt diferent. I, per tant, crec que és interessant que vostè ens doni el seu parer com a consellera i que ens expliqui el debat de fons que hi ha al seu Govern sobre la política universitària. Tres preguntes més. Tots els rectors de les universitats públiques han alertat conjuntament de la situació d'alerta i de fallida econòmica del sistema universitari. Tercera pregunta: el Govern ha donat ja resposta a les universitats públiques del país? Quarta pregunta: rectificarà el Govern la seva política d'abandonament de les universitats públiques? I, per tant, la cinquena pregunta, que crec que és de calaix: si es compromet avui a que el Govern incrementarà el pressupost de les universitats públiques per a enguany. L'hi vaig dir a l'última interpel·lació que vam tenir sobre universitats públiques: no hi ha camí del mig; o aconseguim dissenyar uns pressupostos expansius o seguirem posant pegats als pressupostos de l'austeritat. I aquí podeu tirar de tota la retòrica que vulgueu, però crec que ja és constatable que la política econòmica d'aquest Govern, que ha sigut continuista de la que es va iniciar el 2011, ha sigut un fracàs per als nostres serveis públics. Perquè aquest 30 per cent de retallades acumulades en universitats públiques posa en crisi i en risc dos elements fonamentals de les nostres universitats públiques: que siguin un pilar per a la igualtat d'oportunitats en el nostre país i que siguin un projecte de futur en la generació de coneixement i de desenvolupament. Aquest any, creiem, caldrà habilitar finançament extraordinari, però sobretot caldrà fer una reflexió profunda sobre la política econòmica d'aquest Govern, que posa en risc els serveis públics. I aquest 30 per cent de retallades es transmet per tota l'estructura del sistema universitari. Segona notícia que li he destacat abans: trenta-un estudiants encausats per mobilitzacions estudiantils per exigir que el Govern compleixi el mandat d'aquest Parlament i rebaixi un 30 per cent el preu de les matrícules universitàries. Quan jo era estudiant universitari, era conseller d'aquest Govern el senyor Felip Puig, i va ser una època de protestes contra les retallades i contra l'augment de taxes del 67 per cent. Vint-i-set estudiants van ser encausats en el cas que es coneix com el d'«Els vint-i-set i més, per protestar contra l'augment de taxes; ara en portem trenta-un. Més represaliats ara que llavors, en un moment de conflictivitat social jo crec que més ampli que el d'ara, i el pitjor de tot és que els membres del Govern, públicament, afirmeu que tenen raó, que és una vergonya que la Generalitat hagi retallat un 30 per cent en universitats públiques, que és una vergonya que hagi traslladat part del pes d'aquestes retallades sobre l'esquena de les famílies, amb un sistema de taxes abusiu, que és una vergonya que Catalunya sigui la comunitat que més ha retallat el finançament públic per estudiant de tot l'Estat i que és una vergonya haver perdut deu mil estudiants universitaris en vuit anys i seguir-ne perdent any rere any. Creiem que és obvi que cal rectificar la política de taxes abusives, creiem que és obvi ja, que és un sistema injust i insostenible, i crec que això passa, primer de tot, per assumir l'error i per demanar disculpes d'haver fet recaure sobre l'esquena de les famílies el pes de les retallades. Per tant, en aquest sentit, li volia fer tres preguntes més: quina opinió li mereix a la consellera que l'única resposta del Govern als estudiants que li exigeixen que compleixi el mandat d'aquest Parlament hagi sigut activar la via repressiva. La setena pregunta que li volia fer és si pensa el Govern complir el mandat d'aquest Parlament de rebaixar les taxes un 30 per cent per al curs 2019-2020. I, per últim, la vuitena pregunta que li volia fer al respecte és si pensa el Govern demanar als dos partits que li donen suport que bloquegin la tramitació de la ILP per a la rebaixa de taxes. La tercera notícia a la que em referia és a la jornada de vaga del personal docent investigador per denunciar la precarietat laboral del sector. S'ha aprovat, recentment, l'Estatut del personal investigador en formació –l'EPIF–, que té rang, pràcticament, bé, jurídicament, de conveni col·lectiu per als investigadors docents del nostre país. Com deia abans, el 30 per cent de retallades a les universitats s'ha transmès per tota la cadena del sistema universitari, sobre els estudiants, però també sobre els treballadors, que s'han transformat..., s'ha transformat el personal docent investigador de les universitats en treballadors precaris que cobren sous de misèria, quan no cobren directament sous per sota del llindar de la pobresa. I crec que caldria reconèixer que, si les universitats, en docència, en investigació i en el seu grau d'excel·lència han mantingut la qualitat que tenen, durant tots aquests anys, ha sigut gràcies al sobreesforç injustament valorat d'aquest personal. Vostès, en la seva proposta de pressupostos, van comptabilitzar l'actualització dels salaris a les universitats en 42 milions i en 12 milions el programa Beatriu de Pinós per generar sis-cents contractes d'investigació. Li faré les dos últimes preguntes: ha calculat el Govern el cost d'aplicar l'Estatut del personal investigador en formació per part de les universitats? I, si és així, assumirà la Generalitat la necessitat d'augmentar el pressupost de les universitats per garantir les condicions laborals dels seus treballadors? Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón. Quan vulgui.
Feia esment de la responsabilitat d'haver aplicat aquest 30 per cent de reducció pressupostària en matèria universitària i en d'altres; li torno a dir el mateix que li dic sempre, governar és gestionar els recursos, no anar generant deutes que després hem de gestionar altres. I, quan s'han de fer retallades o reajustaments, m'explica com es fan, quan, entre l'haver i el deure, hi ha una diferència? La gestió del deute, eh?, un deute que no és generat per aquesta força política, implica haver de reduir pressupostos, sí, senyor. És això, és responsabilitat també. O ens podem anar endeutant i, aquí, el proper Govern que vingui, doncs, ja s'ho trobarà? Primer punt de responsabilitat: gestionar les finances amb una mica de responsabilitat. Segon punt. Vostè parla de que aquí és la comunitat on s'ha retallat més. Ho he dit abans, en l'època de crisi, de crisi sobrevinguda, també de pressupostos, de gestió del deute, per part de moltes administracions, Catalunya va retallar un 7 per cent, Andalusia un 9 per cent, Madrid un 14 per cent... La mitjana, eh?, de reducció va ser un 14 per cent. I parlem també, doncs, de finançament, de que sembla..., d'aquesta deixadesa de finançament de les universitats. En parlem? Diferenciem entre cost, preu i preu final que acaba pagant l'estudiant. Mirin, el cost –cost, no el que acaba pagant l'estudiant– dels graus universitaris a Catalunya és molt superior al –li podem facilitar totes les fitxes que vulgui– d'altres territoris de l'Estat espanyol. Per què? Doncs perquè aquí hi ha..., pel que fa a infraestructures, també a nivell de vida, és molt més alt. Per tant, el primer que fem... [[Veus de fons.]] Sí, sí, sí; és molt diferent. Són molt diferents els costos d'un grau universitari aquí –costos–, que no en una altra població. D'aquest cost, la Generalitat de Catalunya en finança el 75 per cent. Sí, això és del cost. [[Veus de fons.]] Sí. Bé. D'aquest 25 per cent, que és el preu, la taxa, miri, l'any 2009, el 23 per cent dels estudiants eren becats; l'any 2012, el 45 per cent dels estudiants són becats. Per tant, són molt diferents els costos del preu del que acaba, efectivament, pagant l'estudiant, tinguem en compte això també, diguem totes les xifres, diguem-les totes. Un altre punt: matriculats en universitats. Parla d'expulsió. Miri, l'any 2009, 32 per cent de matriculats de joves en edat de divuit anys matriculats a les universitats, i l'any 2012 ja passem al 39 per cent, en aquell període, i anem augmentant. Per tant, cada vegada... El percentatge amb el qual hem de calcular les matriculacions és el de població, d'acord? Tot i així, seguim captant estudiants d'arreu, perquè estem incrementant el nombre d'estudiants que..., demogràficament, no se segueix la mateixa línia. Per tant, aquesta diferència..., si us plau, tinguem en compte què acaben pagant els estudiants. També fa esment, moltes vegades, que tenim els preus més alts de tot l'Estat espanyol. Doncs, miri, tenim els preus... primer, no són tots els preus, perquè els preus no són igual, els preus que paguen els estudiants no són iguals. Sí, no bufi, que és la veritat. El que anem a comptar, al final, és quina quantitat paga cadascun dels estudiants i, en això, com li dic, més del 45 per cent dels estudiants tenen beques. El que nosaltres proposàvem –i, aquí, és on no teníem confluència de criteris– és, si tenim un increment pressupostari, aquesta reducció lineal del 30 per cent, nosaltres enteníem que, en lloc de fer-la lineal, perquè afectaria també estudiants que tenen rendes molt altes, preferíem fer-la en uns trams concrets i la resta de quantitat aplicar-la amb beques salaris. Ara, l'hi pregunto jo a vostè: està d'acord, en lloc de fer una reducció lineal, en fer la reducció dels trams 3, 4 i 5, i aquest excedent que quedi de l'import l'apliquem a beques salaris per a estudiants que no poden ni gestionar el transport o el cost de vida? Estaria d'acord en això o prefereix, segueix preferint una reducció lineal del 30 per cent? Aquesta és una pregunta que em permeto de formular-li. Sobre les qüestions concretes que em preguntava vostè, anant a les preguntes. Els rectors i rectores, si hem parlat amb ells... L'hi deia abans, ens trobem regularment, no és que estigui tancada al meu despatx. Em reuneixo tant amb estudiants, com amb rectors, rectores, presidents de consells socials... exposem i parlem d'aquesta situació, evidentment que en parlem. I els posem al corrent també de quin és l'import de disponibilitat pressupostària que hi ha. I estem d'acord, i així ho vam consensuar, que seguirem treballant amb el Departament de Vicepresidència, per tal que, en aquest pla de contingència i mentre no hi han pressupostos... –per cert, m'agradaria també que explicités quina era la seua proposta concreta en matèria de pressupostos per no aprovar els nostres pressupostos, els que els presentàvem, d'aquests 72 milions d'increment. A partir d'aquí, donarem respostes, però, amb aquests conceptes que li deia: inversió en estructures físiques i d'equipaments, de personal docent i, evidentment, tot el tema de taxes universitàries. Per tant, amb els rectors, amb rectores, parlem del model de finançament i parlem del d'aquest any. I, en el pacte –ja sé que el «pacte no li agrada, perquè sona massa abstracte– on estem decidint quin finançament hi haurà per a les universitats, quin finançament, com es determinarà i com serà gradualment aquest finançament, estem establint un marc –jo crec que això és molt important–, que, governi qui governi aquí, vermells, grocs, liles o verds, hi hagi un marc intocable en el qual tots haguem estat d'acord a l'hora de determinar el sistema de finançament dels estudis superiors, de recerca i d'investigació. Parlava també d'aquesta vaga de personal docent i d'aquest increment retributiu, si el contemplem o no. Vostè sap, oi?, que això és una normativa estatal? Sí? [[Pausa.]] Que no ve acompanyada de pressupostos, sí? És com, si ara, li digués: «Paga el sopar d'aquest vespre, eh?, i li imputés una responsabilitat sense acompanyar-lo de dotació pressupostària. El que estem fent és, evidentment, haver de calcular aquest import que no existia, d'una obligació la qual no ve acompanyada de transferència de recursos –i hi hauria de venir–, i estem mirant de gestionar... [[Veus de fons.]] Sí, hi hauria de venir, per mirar com la gestionem. O és que entén que podem anar acceptant, doncs, augments de partides pressupostàries no contemplats? [[Veus de fons.]] És de justícia, és cert, però també és de justícia que hauria d'haver vingut acompanyat d'una dotació pressupostària. O parlem també de quines partides pressupostàries té el Govern espanyol que transfereix a cadascuna de les comunitats autònomes? Parlem d'això i, aquí, ens trobarem també, no? Jo suposo que aquí hi estarem d'acord. A partir d'aquí –li contesto el mateix que li expressava a la diputada anteriorment–, estem en pròrroga pressupostària, els recursos són els que són. Estem gestionant per canviar, en aquest pla de contingència, més enllà dels recursos pressupostaris. Bé, veig que té algun dubte sobre aquest tema d'aquest Decret d'increments retributius. Per llei, complirem... Nosaltres estem complint el que és aquest augment retributiu del qual som responsables al cent per cent; en som responsables al cent per cent, i complirem en això. Nosaltres ho som. Aquest altre que no estava previst, evidentment, estem treballant també per tenir recursos i poder-hi fer front. No és manca de voluntat política, ni precaritzar les condicions en què treballa el personal docent investigador no és pas la nostra voluntat, però li torno a dir el mateix, governar vol dir gestionar els recursos existents, no els que voldríem, no els que ens agradaria en una carta als Reis. Després, a la rèplica, continuarem.
Gràcies, consellera. Per fer la rèplica és el torn del diputat. Quan vulgui.
En fin, Serafín... A ver..., crec que hi ha una discussió que es repeteix com un mantra des de fa vuit anys, però de què m'agradaria fer un aclariment. Quan nosaltres els diem que reconeguin el fracàs de la seva política econòmica, els diem que reconeguin el fracàs de les retallades pressupostàries de serveis públics i de les retallades fiscals a les rendes més altes del país per contenir el deute, perquè no ho han aconseguit i diuen: «És que vam heretar un deute... Ja. I el Govern posterior al seu heretarà el deute més alt de la història de la Generalitat de Catalunya i ho farà, a pesar de les polítiques de retallades que han creat precarietat i han creat mal accés als serveis públics. I no assumiu la responsabilitat. I el que heu de fer, precisament, és assumir la responsabilitat. Les polítiques d'austeritat no només han fet col·lapsar els serveis públics i, per això, estem, avui, interpel·lant-la sobre universitats, sinó que no han sigut capaços d'assolir cap repte dels que vau proposar: ni contenció del dèficit ni contenció del deute de la Generalitat de Catalunya. I crec que el millor seria començar-ho a reconèixer. Vostè diu: «La Generalitat finança el 75 per cent del cost dels alumnes a estudiar a la universitat. Ja, perquè és el mínim legal –és el mínim legal– i, de fet, és el mínim legal perquè vau anar a plorar al PP perquè augmentés el mínim legal, perquè era del 15 i vau carregar aquest 10 per cent de diferència sobre l'esquena de les famílies, i no carregueu més perquè us ho impedeix la llei, si no, ho faríeu. I no veure-ho és no veure una muntanya. Després dieu: «Bé, és que el Govern de l'Estat aprova un conveni col·lectiu sobre el personal investigador de les universitats i aprova, entre altres coses, un salari mínim que repercuteix sobre despeses de la Generalitat. Clar, és que era molt més fàcil tenir els investigadors sense un estatut de treballadors, cobrant salaris de misèria i cobrant salaris per sota del llindar de la pobresa. Però crec que una administració seriosa hauria d'assumir com a positiva l'actualització dels salaris dels seus treballadors públics i l'assoliment d'un conveni col·lectiu. I el problema de fons és que la responsabilitat de complir amb l'Estatut del personal investigador en formació és de les universitats, que ho han de fer amb uns pressupostos retallats un 30 per cent, i que algunes, com la Universitat Autònoma, ja estan arribant a acords amb els sindicats, i l'únic que no està fent esforços és la Generalitat de Catalunya, que està permetent que les universitats, amb un 30 per cent de retallades en vuit anys, hagin de negociar convenis col·lectius amb els seus treballadors sense que vostès els donin cap partida extraordinària, i crec que aquesta es una de les queixes fonamentals que tenen les universitats sobre la taula. De fet, després jo li he fet alguna pregunta que m'agradaria que respongués. La principal: és pel Govern una prioritat les universitats públiques?, ho és?, entren en despesa social? Crec que fora bo saber si és de les conselleries i de les despeses que vol prioritzar aquest Govern. Hi haurà rebaixa de taxes pel curs 2019-2020? No me l'ha respost, i m'agradaria que ho fes. I la segona que li he fet: demanarà als grups parlamentaris que donen suport al Govern que bloquegin la iniciativa, la ILP de rebaixa de taxes del 30 per cent? Crec que fora bo que ho sabéssim nosaltres i que ho sabessin també els promotors de la ILP. I l'última que no m'ha contestat, i crec que també és rellevant, és si hi haurà una partida extraordinària enguany, donada la situació d'emergència, com hi ha hagut en altres departaments de la Generalitat –en sanitat, a TV3, etcètera–..., hi haurà partida extraordinària perquè les universitats puguin fer front a la situació d'emergència econòmica que viuen i puguin fer front al compliment de les condicions laborals dels seus treballadors i del personal docent investigador? Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per fer la rèplica final, és el torn de la consellera.
Tornem al mateix, eh? Les responsabilitats: cadascú, les seves. I ho tornem a dir: gestió d'un deute [[veus de fons]] , gestió d'un deute... –sí, sí, sí; els números, els diners no surten de sota una taula–, gestió d'un deute implica reajustar pressupostos. Si no haguéssim fet..., i, per cert, veig que no està gaire assabentat de com evolucionem a nivell de compliment, tant pressupostari... Vostè escoltava, aquest matí, quan hem dit que hem sortit del FLA, quan el president feia esment de quina ha estat la gestió econòmica? Jo penso que vostè no devia estar gaire al cas. És que és molt incòmode haver de gestionar de debò aquest deute quan no l'origines, és que és molt incòmode. [[Remor de veus.]] No, perdó, perdó. [[Alguns aplaudiments.]] No –no. I, a més, els costos del deute... No ho hem triplicat; hi han uns costos financers. Potser que un dia comencem a parlar també de números. Aquesta sí que és una vergonya, heretar..., i això és irresponsabilitat intergeneracional. I no és cert que nosaltres haguem abandonat el sistema universitari. L'hi he dit abans, l'hi torno a dir. Els costos... –i a veure si entenem els conceptes–, els costos, aquest 75 per cent, aquí és més alt que a altres llocs. La Generalitat hi ha hagut d'invertir. Sap quant hem invertit en aquests anys? 95 milions més, a les universitats, 95 milions més –sí senyor–, si no, el dèficit seria encara molt molt més alt. Per què es va traslladar als estudiants? Doncs perquè o es traslladava als costos de les matrícules o es traslladava directament a les transferències a universitats, perquè havíem de gestionar aquesta misèria, perdoni que l'hi digui així. Però, a part d'això, ho hem complementat amb un sistema de beques. Per tant, no parli de preus absoluts, parli de quin és l'import que estan pagant els estudiants realment. Tenim més d'un 45 per cent dels estudiants que són de les comunitats... Sí, on hi han més estudiants. Faci la mitjana de preu que estan pagant els estudiants. Per què non fem aquests números en lloc dels preus en abstracte? Mirem quant paga realment cada família. Perquè les beques Equitat també hi tenen alguna cosa a dir, no?, en això. Hi tenen alguna cosa a dir? Hem abandonat totalment... Les beques Equitat també les hem impulsat nosaltres. A partir d'aquí, la llei..., a nivell de convenis col·lectius, estatuts, és clar que hi estem a favor –és clar que hi estem a favor. Però això ha d'anar acompanyat també de dotacions pressupostàries. I evidentment, li torno a dir, governar és haver de gestionar els recursos que tens, no els que voldries. Li estic dient: no hi ha pròrroga de pressupostos? Miri, ens hagués pogut ajudar a aprovar-los. Per cert, no m'ha dit quina era la seva proposta a nivell d'universitats. Nosaltres li vam dibuixar uns números, li vam exposar uns números. No ens han dit per què no van aprovar aquests pressupostos a nivell d'universitats. No ho sé –no ho sé. No entenem si hi estaven d'acord, si no. Per què no ho van aprovar? Doncs, miri, gràcies a la seua no aprovació de pressupostos, doncs encara estem amb pròrroga. Però, a part d'això, estem elaborant aquest, com deia, pla de contingència, i hem fet dotacions pressupostàries en primer lloc pel tema de l'increment retributiu, ho hem dit; ara haurem d'afegir-hi altres imports, i és el que he comentat que estem treballant amb Vicepresidència, perquè a sobre ha vingut aquest decret. No, no estem a favor de la precarietat, miri, no vagi a... Sí: precarietat contractual, que els està bé, que calia un estatut... Sí que cal, i tant cal, que estem elaborant la llei de la ciència, perquè aquí no hi havia un marc jurídic que regulés l'activitat dels investigadors. Imagini's si som conscients de la situació de precarietat en què de vegades treballen molts investigadors. Vostè no entén que calia una llei de la ciència? Cal, per regular això i altres coses, com la propietat intel·lectual. L'avantprojecte abans del mes de juliol el tindran damunt la taula. S'ha estat elaborant. Ho vam anunciar..., o sigui, tampoc són supersònics a l'hora de... Ho vam anunciar fa poc; el tindrà al mes de juliol. Per tant, li torno a dir el mateix: gestionem els recursos que tenim, i la prioritat en el sistema universitari de coneixement nosaltres l'entenem també com a social, i ho estem treballant amb la vicepresidència. Gràcies.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre l'escola inclusiva]] [[300-00141/12]] La següent interpel·lació és sobre l'escola inclusiva, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar-la té la paraula la diputada senyora Esther Niubó.
Gràcies, president. Conseller, consellera... Una salutació, primer, a les mares de nens i nenes amb malalties cròniques que ens segueixen, que necessiten una atenció sanitària, que en parlaré després, i també a les persones i a moltes famílies que ens segueixen per les xarxes socials. Miri, fa pocs mesos, en una interpel·lació que feia el meu grup sobre una mica l'estat de l'educació pública, feien balanç i li expressaven el sentiment de decepció amb el seu departament. Ja sabem que les avaluacions tenen molt a veure amb les expectatives, i realment les teníem una mica més altes, no? Pensàvem..., veníem d'on veníem, coneixíem el seu discurs i esperàvem més del seu departament, però el cert és que amb el temps ens ha decebut. I en aquella ocasió li retrèiem, i ho mantenim a dia d'avui, que no havíem percebut cap canvi respecte a les polítiques educatives de les seves predecessores de Convergència, amb l'excepció, això sí, del canvi de nom del departament, però que en el terreny dels fets només constatàvem incompliments amb la paraula donada, d'anuncis o de promeses –això va, per exemple, pel zero-tres–, o inacció, o directament un pas endavant i tres enrere, com hem vist amb el decret de menjadors o amb la resolució de l'FP dual. Però, miri, si ens permet també comentar algunes qüestions d'actualitat relatives a la gestió del seu departament, li volíem dir el que ens preocupa encara més avui dia, i ens preocupa molt com s'ha gestionat el tema de l'FP dual, ja no només per la manca de concertació social i política –i també subratllo «política–, sobretot perquè es tractava d'una reforma curricular molt important i estratègica pel país, i ja no és només que no passés per la comissió rectora, on des de fa mesos se suposa que es treballa amb els diferents agents socials el desplegament de la llei d'FP, és que la proposta que hi havia darrere representa un buidat de contingut curricular acadèmic important, una pujada lectiva molt important en el primer curs, que podia fer de barrera també i generar més abandonament, o directament perquè suposa, o suposava, una retallada encoberta de la formació professional. I una altra qüestió d'actualitat que ens preocupa molt i que també volem aprofitar per dir és els nous tancaments o anuncis de nous tancaments de línies de P3. Tornem a tenir una allau de centres educatius que veuran com se'ls tanquen línies, malgrat que aquest Parlament ha votat en contra d'aquests tancaments unilaterals, sobretot quan la davallada demogràfica, que en efecte existeix, suposa una oportunitat per reduir ràtios, i que és una qüestió fonamental també per donar una atenció de més qualitat. I la realitat és que tornem a tenir escoles –podria parlar del centre Mediterrània de Roquetes de Sant Pere de Ribes, d'una escola de Reus– que han ofertat unes línies en el procés de preinscripció, que, malgrat que han cobert en el procés aquesta demanda, veuen com aquesta setmana se'ls comunicava que el seu projecte perdrà línies, per estricte ordeno y mando del departament, sense diàleg ni amb la comunitat educativa ni amb els ajuntaments afectats. Per tant, noves retallades encobertes, increments de ràtio, bolets, manca de places públiques, i nova manca de corresponsabilitat amb els ajuntaments. Cap novetat, ja ho havíem vist amb la senyora Rigau. De manera que ja no és només que ens preocupi que no vegem diferències entre el que feia la senyora Rigau i el que fan vostès; tampoc ens sorprèn que facin apostes més potents per la inclusió o per l'equitat, perquè això segurament sí que suposaria més recursos que ara mateix no tenen, però el problema és que vostè està executant noves retallades fins i tot respecte al pressupost prorrogat de què disposa, i això ho hem vist clarament amb l'FP o amb el tancament de línies de P3. Però ara sí que em vull centrar en l'objecte d'aquesta interpel·lació, que és l'escola inclusiva. Vostè sap tan bé com nosaltres que estem a anys llum del sistema inclusiu que preveu el decret del 2007, que per una banda sí que plantejava l'atenció a l'alumnat amb necessitats educatives especials, però sobretot un model d'escola per tothom, sense exclusions, amb una atenció educativa de qualitat a la diversitat dels infants i amb una oferta de formació al llarg de tota la vida, amb itineraris personalitzats, flexibles, i diem que hi estem a anys llum. I ja no li plantejo el repte d'un sistema inclusiu en la seva globalitat, el que seria la lletra del decret, que segurament és ambiciós. No entrarem aquí. No volem fer una proposta de màxims. I jo crec que vostè en la rèplica reconeixerà, com ja ho van fer, que no han començat a implementar aquest decret o a desplegar-lo, com van reconèixer a l'inici d'aquest curs. Però és que en l'àmbit de l'atenció educativa a l'alumnat amb necessitats educatives especials, doncs, tampoc creiem que estiguin a l'alçada. I aquest és el nivell on pensem que sí que podem exigir solucions i sobretot que prioritzin. I volem que quedi clar que aquest no és un debat ni és un judici moral que el meu grup li fa a vostè o al seu partit des d'una suposada superioritat moral; no és això. Estem convençuts que una gran majoria d'aquesta cambra, també vostès, voldrien que s'articulés un sistema molt més inclusiu del que tenim, però li dic això perquè ni ha de ser un judici moral ni ha de ser tampoc un tema condicionat exclusivament als recursos econòmics, a les partides de disponibilitat pressupostària. Hem de parlar de drets. I, per tant, voldríem situar aquesta intervenció en el terreny de les prioritats, sent conscients d'on som: efectivament, estem en pròrroga pressupostària, i per tant en un context d'una certa limitació, però on també hi ha un marge de maniobra. I ho dic perquè en aquest Parlament en els últims mesos hem vist alguns ajustos, algunes millores per alguns col·lectius concrets, amb aquest mateix context. Doncs bé, ens sembla que és una absoluta prioritat per aquest país donar una atenció educativa adequada a l'alumnat amb necessitats educatives especials per garantir la igualtat d'oportunitats i el seu dret a l'educació, i això no sempre passa. Aquesta setmana vèiem un titular de Nació Digital –Nació Digital– que deia que Catalunya és la penúltima de l'Estat en suport a l'alumnat amb necessitats educatives especials. I veiem com aquest Govern, doncs, continua la dinàmica de cursos anteriors arran de les retallades executades aquests últims deu anys pels governs nacionalistes en l'educació pública, que no s'han revertit. És veritat que tenim algunes noves dotacions de professionals, però encara manquen molts professionals i personal especialitzat –vetlladors, TEIs, intèrprets, etcètera–, i això continua generant un problema d'atenció inadequada a aquest tipus d'alumnat. I evidentment això ha empobrit també la qualitat de l'educació pública ordinària, els seus resultats, i a més ha erosionat el model d'escola inclusiva i sobretot el compliment del seus objectius: l'equitat i la cohesió. I aquesta falta de recursos en els centres públics també ha provocat un cert col·lapse en els centres especialitzats, alguns de referència, que han patit un increment de nou alumnat arran de les retallades a l'escola ordinària, i en la majoria de casos tampoc han rebut el suport econòmic necessari. Per tant, tenim alumnat amb necessitats educatives especials amb dret a anar a l'escola pública ordinària que no veuen ateses adequadament les seves necessitats per manca d'aquest personal i centres d'educació especial que tampoc reben el suport necessari per part de l'Administració. I no voldríem fer un llistat de problemàtiques concretes per col·lectius o tipologia, però sí alguns exemples, també recents. En un acord de govern, diria que era el de la setmana passada, es parlava de la necessitat d'intèrprets en llengua de signes per l'alumnat sord que opta per una escolarització bilingüe per facilitar el seu accés al currículum, i el que semblava que havia de ser un increment de recursos a aquest alumnat, doncs, a la pràctica veiem que hi destinaran el mateix que en els anys anteriors, i per tant continuaran sense tenir intèrprets la major part d'hores lectives, amb les conseqüències que això té. On està el compromís del Govern amb l'atenció adequada d'aquest alumnat? O altres qüestions més genèriques. Ens preocupa molt la detecció precoç de trastorns cada vegada amb més prevalença en la població infantil –trastorns d'espectre autista, els trastorns específics de llenguatge, dislèxies, dificultats d'aprenentatge–, sent conscients que una detecció precoç ens pot permetre actuar abans, coordinar millor els diferents recursos –pediatria, psiquiatria, EAPs, escola, famílies–, i evitar casos de fracàs escolar posteriors o aïllaments, com passa sovint. I entenem que aquesta dificultat de la detecció precoç és molt gran, és molt desigual en funció dels recursos de les famílies i de l'accés a la informació i dels serveis. I sabem quina és la situació de partida: una etapa educativa com és el zero-tres, competència exclusiva del Govern de la Generalitat, abandonada –n'hem parlat sovint–, i on els TEIs, els tècnics d'educació infantil, moltes vegades no se substitueixen o, en tot cas, doncs falten. I, per tant, tenim un primer problema a l'etapa inicial per a la detecció precoç, i aquí hi ha una llacuna del decret, que no té en compte aquesta etapa educativa inicial. En segon lloc, tampoc revelem cap sorpresa si diem que tenim uns recursos educatius especialitzats col·lapsats: els EAPs, les USEEs o SIEIs, com se'n vulgui dir, ràtios elevades, dificultats per a la feina de coordinació que han de fer. Tenim aquests serveis educatius desbordats. I a les retallades d'aquests deu anys, que, com deia, no s'han revertit, s'hi sumen específicament les retallades de recursos i personal dels EAPs, del nombre de dictàmens o de les places de necessitats educatives especials amb dotació d'hores de professionals en les aules ordinàries. I li demanem, conseller: té alguna proposta de cara a l'inici del proper curs per superar aquest dèficit? O en secundària, què li he d'explicar a vostè, que és professor? Professorat cremat, amb trenta alumnes o més a l'aula, amb necessitats ben diverses, d'alta complexitat, conductuals, grups disruptius, poc suport, menys formació i amb indicacions de fer plans de suports individualitzats, que normalment són millorables i que es dissenyen bastant al marge del treball en grup. O la formació professional. Encara manca i cal ampliar molt més l'oferta pública d'FP, amb més itineraris formatius específics. Però en tot cas, conseller, tenim bastantes més consideracions, preocupacions que deixarem per al segon torn, i esperem en tot cas primer la seva valoració d'aquesta part. Gràcies.
Gràcies, diputada, És el torn ara, per fer la resposta, del conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputats, diputades..., senyora diputada, la meva valoració de la seva primera part és que vostè ha jugat a fer trampes –ha jugat a fer trampes. Les fan bastant sovint..., perquè, clar, vostè m'ha tret un munt de temes. Si jo m'entretinc a respondre adequadament cadascun dels temes, l'hi puc respondre només molt pocs. Com que no els hi podré respondre tots, me dirà que no els he respost tots i es farà molt la indignada. Si els hi responc per sobre, me dirà que els hi he respost malament i es farà molt també la indignada. Però això passa quan, en lloc d'agafar un tema, s'intenten esquitxar-ne molts. Bé, però és la feina de l'oposició, en tot cas: quan no hi ha un projecte propi, esquitxar el projecte dels altres. Ja està, és així de senzill. Perquè, per exemple, de l'escola de Reus que vostè m'esmentava, vostè és conscient que si fèiem cas d'unes AMPAs i no fèiem cas d'unes altres AMPAs estàvem eixamplant la segregació en els centres escolars de Reus? Vostè és conscient que el que m'estava demanant era eixamplar les segregacions als centres escolars de Reus? N'és conscient? N'és conscient, que estava demanant això? Ho ha demanat, eh? Per tant, només puc tenir, sobre aquesta petició seva, dos plantejaments: o ha fet cas d'un tuit i li ha sonat o no sabia ben bé el que estava dient. Perquè em nego a acceptar que vostè m'estigués demanant que prengués mesures per eixamplar la segregació escolar a la ciutat de Reus. Del mateix tema, per exemple, l'acord de govern de què vostè fa esment, d'augment pressupostari per a la inversió de traductors de persones cegues a l'aula, és un acord de govern obligat per la pròrroga pressupostaria, és un acord de govern obligat. Diu: «Ha fet el mateix acord de govern. Clar que hem fet el mateix acord de govern; és un acord de govern obligat per la prorroga pressupostaria, ja està. I em diu: «Ha fet el mateix acord de govern! Sí, clar –clar. Se n'assabenta, que estem de pròrroga pressupostària, per posar un exemple? És evident. Després diu: «Prioritzin. I aquest és un debat que tenim tot el dia aquí: «Prioritzin. Evidentment, «prioritzin. Els governs prioritzem; és el que no fa l'oposició; però això és lògic, perquè la feina de l'oposició no és prioritzar. Per a cada diputat de l'oposició, el tema pel qual surt d'aquí és la prioritat número 1. Ho hem vist amb el debat d'universitats: els diputats..., per a la diputada que surt per universitats, era la prioritat número 1; i li preguntava a la consellera: «Qui és el culpable que...? I per als d'educació això és la prioritat número 1. Evidentment que ho és, totes són la prioritat número 1, però hem de posar la prioritat damunt la taula. Li puc posar un exemple. Tenim un dèficit de construccions escolars, rehabilitacions, ampliacions o millores evidents de 400. Ho hem prioritzat en el departament: hem posat en una construcció el número 1 i en una altra el número 400; evidentment que ho hem prioritzat. I quan les farem, les 400? Depèn del pressupost –depèn del pressupost–: quan tinguem pressupost, en podrem fer més; quan tinguem un millor pressupost perquè el Govern de l'Estat ens concedeix gratament un millor finançament, en tindrem més, evidentment. Però la nostra feina és prioritzar, evidentment –evidentment. I en aquest sentit l'educació inclusiva és una voluntat del departament. I, per exemple, en aquest curs hi han més dotacions per a l'escola inclusiva que la que hi havia en l'anterior. Però com que tenim un pre... «El mateix pressupost què vol dir? Sap què vol dir, això? Doncs que en algun servei hi ha menys gent, en algun servei que ofereix el departament hi ha menys personal, perquè hem posat més personal a l'escola inclusiva, amb el mateix pressupost. I això què vol dir? Que dintre el departament hem prioritzat l'escola inclusiva a altres serveis, perquè amb el mateix pressupost, si hem posat més professorat, hem fet més lleis, és que en alguna altra cosa en tenim menys. I en aquest sentit pel departament continua sent una prioritat, l'escola inclusiva. I a més m'ha esmentat així de passada una noticia de Nació Digital que fa referència a un informe del ministerio. El ministerio, en lloc de dedicar-se a suprimir la LOMCE, que ens hagués ajudat molt a tots i a totes, que fem política educativa, i han tingut un any, els del ministerio, per proposar la derogació de la LOMCE, en lloc de proposar-nos la derogació de la LOMCE ha fet uns quants estudis, que està molt bé. Un d'ells era sobre l'escola inclusiva a nivell de l'Estat, i l'ha fet en base a les dades publicades per cada comunitat autònoma. Les dades –les dades– publicades per cada comunitat autònoma no són assimilables per si soles, perquè cada comunitat autònoma té una normativa diferent, i en una comunitat autònoma no es considera educació especial el que es considera en una altra, per exemple, o el tractament no és el mateix. I, per tant, treu unes dades on Catalunya on pitjor està és en un capítol que es diu «Altres qüestions; és el que està pitjor, el que diu «Altres qüestions. I encara no hem aclarit quines altres qüestions són, però deuen ser altres qüestions; si ho diu el ministerio, no ho negarem. Però jo li puc dir, per exemple, que un 10 per cent de l'alumnat que en aquests moments estudia, cursa estudis obligatoris en centres ordinaris, un 10 per cent –és un 9 i molt, arrodonim-ho a un 10 per cent, però, si vol, és un 9 i molt– té alguna necessitat de suport educatiu, un 10 per cent de l'alumnat que cursa estudis obligatoris té alguna necessitat de suport educatiu, i que el 94 per cent de l'alumnat amb necessitats de suport educatiu estan en aquests moments en centres ordinaris en els ensenyaments obligatoris. Són les dues grans dades que a nosaltres ens interessa valorar: que el 94 per cent dels alumnes amb alguna necessitat de suport educatiu està en centre ordinari i que en els centres ordinaris un 10 per cent del seu alumnat té aquestes necessitats. Això és el que ens marca la necessitat de treballar encara amb més força per l'escola inclusiva, per aquest tipus d'escola inclusiva, eh?, perquè, com vostè sap, per nosaltres, perquè ens ho mana el decret i perquè és una voluntat de tradició educativa al nostre país, que fa molts anys que hi ha un consens sobre això..., vostè sap, per exemple, que hi ha el que s'entén com a «mesures universals per a un centre educatiu inclusiu que han d'anar adreçades al cent per cent dels alumnes; que hi ha mesures addicionals d'un centre educatiu inclusiu que han d'anar adreçades al voltant d'un 20 per cent dels alumnes –que seria aquell 10 per cent que hem dit, més un altre 10 per cent que no en té la consideració però és bo que s'hi treballi–, i que després hi han unes mesures intensives que han d'anar dirigides a un 5 per cent dels alumnes, que són, d'aquell 10 per cent, els que necessiten una atenció més específica. I això és una escola inclusiva, eh?, el tractament de la globalitat de l'escola amb el tractament d'aquestes necessitats. Tenim tots els recursos? Ja ho hem dit de bon començament, que no els tenim, tots els recursos. I torno a dir un fet que és evident: el decret és del 2017, posterior als pressupostos del 2017. Estem amb aquells pressupostos del 2017 prorrogats fins ara, tenim prorrogats uns pressupostos anteriors al decret, que no preveu el decret. I en canvi en aquests anys hem, per exemple, augmentat en docents 106, 183 i 78, curs per curs, i en PAS, 59, 73 i 55. Tots aquests que hem augmentat per a l'escola inclusiva, hi insisteixo, els hem tret d'altres serveis, perquè els pressupostos no ens permetien contractar-los. Aquest esforç el continuarem fent el curs vinent, però evidentment que hi dedicarem encara molts més esforços per tenir pressupost, perquè amb un nou pressupost podríem començar realment a atènyer les necessitats reals de l'escola inclusiva; amb uns pressupostos prorrogats anirem fent el mateix que ara: posarem més recursos, però malauradament els haurem de treure d'un altre lloc, perquè prioritzem l'escola inclusiva, però, hi insisteixo, la primera gran prioritat és aconseguir uns nous pressupostos. Espero que si s'aconsegueixen a Madrid potser ho tindrem més fàcil, de retruc [[sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció]] , que algú també...
Conseller...
...es pensi que podem tenir-los a Catalunya. Moltes gràcies.
Gràcies. Per fer la rèplica té la paraula la diputada Niubó, quan vulgui.
Gràcies, president. Conseller, em deia que m'estava fent la indignada. Jo crec que ningú es fa la indignada. Indignades ho estan moltes famílies que veuen com als seus fills i filles els falten recursos a les escoles. I això és veritat, i allà hi han exemples, això és la realitat. Vull dir que no es tracta que ningú faci aspavientos ni es faci la indignada, sinó que la indignació ve de la ciutadania. Vostè parlava de la pròrroga pressupostària. Estem en pròrroga pressupostària, d'entrada, perquè vostès ni tan sols han presentat ni han aprovat al consell un pressupost, perquè no van recolzar els pressupostos de l'Estat... Però, en fi, no cal que entrem aquí; jo crec que tothom sap perfectament on som. Ara, sí que és veritat que amb pròrroga pressupostària bombers, mossos, metges han millorat condicions. Si això és una prioritat –podria ser-ho–, si ens posem d'acord en que ha de ser una prioritat, per què no ho posem sobre la taula? Ho dic perquè aquí sembla que hi han uns límits que no tenen per què ser. Aleshores, conseller, ja centrant-me en..., bé, continuant amb les preocupacions que teníem, ens arriba per part de molts famílies i associacions un problema comú a totes les etapes educatives, que és que ens preocupen les traves que es posen als diagnòstics i als dictàmens. Som coneixedors, en alguna etapa més fosca, diguem-ne, d'algunes indicacions que s'havien donat per evitar nous dictàmens, per evitar al màxim nous dictàmens. I veiem com algunes famílies d'aquelles que es poden espavilar, que tenen més recursos, doncs arriben a obtenir aquests diagnòstics i a portar-los a les escoles; en canvi, famílies que no ho tenen tant a l'abast tenen moltes més dificultats, per la saturació dels serveis, i sovint incomoditat d'obrir aquests nous dossiers a les escoles. I, per tant, ens estan fent arribar, aquestes famílies, la dificultat de diagnòstic i d'abordatge. Què ens pot dir d'aquest tema tan delicat? I l'altra banda ve que, un cop tenim els diagnòstics, ens falten protocols, ens falta que molts docents i que els centres els coneguin, que els puguin aplicar. Hi ha moltes associacions que han pressionat durant anys perquè es publiquin els seus protocols; per exemple, per a estudiants amb síndrome de sensibilització central, fa anys que els estem demanant. No els tenim. Voldria parlar un moment també de l'escola concertada. L'objectiu, sobretot, és que l'escola pública, doncs, sigui inclusiva, tingui els recursos que necessita, però és que, quan anem a parlar a vegades amb l'escola concertada, veiem que les famílies afectades que tenen fills i filles que tenen necessitats educatives especials són les que acaben pagant directament el personal de suport d'aquest alumnat en qüestió; o les famílies o les AMPAs. I si es creu de debò en la gratuïtat de l'educació, si us plau, faci el favor de trobar solucions a curt termini per acabar amb aquestes dinàmiques que són segregadores. I un altre espai educatiu que n'hem parlat molt, que no és lectiu però que és educatiu: la necessitat que els espais de menjador siguin inclusius, que tinguin dotació de personal suficient per atendre adequadament aquest alumnat. Igual que els espais de lleure educatiu; podem parlar d'extraescolars, de sortides, de colònies... És una qüestió de garantir la igualtat d'oportunitats i la inclusió. I volem expressar també el suport –i ara sí que em dirigeixo a les persones que ens acompanyen– de mares de nens i nenes amb malalties cròniques greus, que necessiten aquesta assistència sanitària a les escoles, que no correspon als docents ni tampoc correspon a les famílies, perquè no poden estar allà constantment, que esteu exigint infermeres escolars. Sabeu que teniu el nostre suport. I en aquest sentit en la moció que presentarem inclourem un punt concret perquè també el decret del 2017, doncs, pugui revisar-se i reconèixer i contemplar els infants amb malalties cròniques, cosa que ara per ara no passa. I voldria recuperar també una mica allò que deia aquell decret, i preveia, d'una banda, l'escolarització en centres ordinaris de l'alumnat amb necessitats educatives especials. Molt bé. I de l'altra, mantenia la possibilitat que les famílies que decidissin fer-ho, doncs, poguessin continuar anant a un centre d'educació especial, en casos de discapacitat greu, severa, cosa que evidentment compartim. Però, una altra qüestió era la transformació progressiva d'aquests centres en centres proveïdors de serveis, en tot cas, amb col·laboració, amb treball en xarxa..., i li volíem demanar què hi ha d'això. I ho dic perquè, com sempre, l'excusa és que no hi han recursos; li diré que hi ha coses del decret que es poden desplegar, que no s'han fet, que no tenen efectes pressupostaris, com a mínim a curt termini, i una d'elles seria la reconversió d'aquestes escoles especials en centres de referència. Volia demanar, simplement, si ho segueixen veient clar, si no, si hi ha algun canvi per part seva. O en temes de formació del professorat: quin és el programa formatiu per als professionals? Aquesta és la pregunta, conseller: quines eines tenen els professors o professores que tenen necessitats educatives especials, cada cop més complexes, amb ràtios més elevades, quines eines se'ls està donant, a aquests docents? I encara una altra cosa, que no val diners, i que demanem fa anys: el mapa de recursos al territori de la inclusió. On està publicat, conseller, aquest mapa, que no val ni un euro, i encara l'esperem. Insisteixo en tot això perquè no val diners i ho pot fer perfectament amb pròrroga pressupostària. I és veritat: si posem llums llargs, hem de ser conscients que si aquest Govern vol avançar en un sistema inclusiu s'ha de plantejar un pressupost que ho faci possible, perquè sense recursos és impensable fer aquest pas tan important. Però volíem dir, d'aquella partida «Destinació, de 141 milions d'euros del decret, volíem demanar, doncs, quants s'han gastat en personal docent, quants en formació, quants en equipament per a aules de suport... Aquí sí que li agrairíem una resposta. I, per tant, jo crec que és una evidència: falten recursos, falten hores d'atenció [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , falta molt més personal docent...
Diputada...
...i, sobretot, doncs, garantir alguns drets que no estan del tot garantits. Moltes gràcies.
Gràcies. Per fer la darrera rèplica és el torn de nou del conseller. Quan vulgui.
Gràcies, president. Senyores i senyors diputats, senyora diputada, m'apunto la seva frase inicial d'«estem en pròrroga pressupostària perquè no ens van aprovar els de Madrid, i dic: «Espero que tinguin la sort d'aprovar els de Madrid i així puguem aprovar els nostres. A partir d'aquí, coses que vostè ha dit: els menjadors. Ja ho deu saber, perquè el seu coneixement del territori i de la realitat..., ja la deuen haver informat que en aquests moments, en dotze comarques de Catalunya, sense canvi pressupostari, sinó amb una gestió distinta dels diners que s'aportava als consells comarcals, ja estan, els monitors que estan a l'aula, al menjador. En dotze comarques de Catalunya. I aquesta mateixa solució que s'ha trobat en aquestes dotze comarques, doncs, anirem desenvolupant-la en d'altres. Amb el mateix pressupost, eh?, simplement amb unes gestions diferents, que, com he dit i insisteixo, en prioritzar ara això vol dir haver de deixar de fer alguna cosa. En segon lloc, hem creat un grup de referents d'atenció educativa inclusiva en el territori, que són divuit docents amb experiència en el món d'atenció a la diversitat i la inclusió, i coneixedors del mapa de recursos del seu àmbit, que donen suport a l'escola inclusiva, tant fent tallers com fent el seguiment de tots els problemes concrets que en aquell territori existeixen. Aquests divuit referents són la primera pedra d'un sistema d'atenció en aplicació del decret que ja ens han començat..., que ja ens comencen a ajudar no només en la formació, i en la formació en mesures, sinó també amb mesures i suports universals en centres concrets. Pel que fa a les mesures intensives, enguany hem fet una despesa de 13 milions d'euros en monitors de suport. La dotació de SIEI en centres públics o concertats és de 770 mestres. La dotació de professionals de SIAL, 72 mestres d'audició i llenguatge; la dotació de professionals per als programes AIS, 30 docents i 23 PAS; el nombre d'UECs, 33 UECs, que són 5 milions d'euros; el nombre d'UEC-PNO, 7, que són 2 milions d'euros. En total, de despesa de contracte, 7 milions d'euros; en despesa de convenis, 1 milió d'euros. Tenim ja reconeguts 14 Ceepsir, que comencen a actuar com a tal. Tenim 567 psicopedagogs, 87 fisioterapeutes i 107 treballadors socials als EAPs; 9 mestres d'educació especial i 18 psicopedagogs als Cretdic; 30 mestres, 4 psicopedagogs i 1 treballador social als CRP, i 383 logopedes, 13 psicopedagogs i 8 audioprotetistes als CREDA. Perquè em demanava les dades d'enguany, que són unes dades que segons com les mirem són molt grans, i en la realitat són encara realment insuficients, perquè el desplegament pugui ser efectiu. I, pel que fa a la qüestió de les infermeres escolars, en aquest context pressupostari, no podem plantejar-nos per al curs vinent una política d'infermers escolars als centres. A tots els centres, evidentment que no; perquè, sent una mesura que els pressupostos no admeten, estem treballant amb Salut. I ja està en aquests moments damunt la taula de Funció Pública, que és qui ho ha d'autoritzar –perquè qualsevol moviment del tipus que li ensenyaré, ha d'autoritzar-ho Funció Pública–, però ja estem en aquest moment amb un acord entre Educació i Salut, que està a Funció Pública per ser corroborat i, per tant, aprovat pel Govern, per tal que cada centre educatiu a Catalunya tingui un CAP de referència, i tingui un professional sanitari de referència, que treballi en el centre educatiu el temps que faci falta per a aquells alumnes que ho necessitin, quan ho necessitin i el temps que ho necessitin. I aquest acord amb Salut ja està establert, falta la seva aprovació per Funció Pública, i la seva aprovació, també, per Economia. Com vostès saben, són dues aprovacions necessàries, que establirem I com que ja està en aquesta fase..., per tant, amb l'acord dels dos departaments, prèvia aquesta ratificació normativa, esperem que el curs que ve ja tinguem a cada centre educatiu un CAP adjudicat, i en cada CAP un personal responsable per fer aquestes actuacions. No són infermeres escolars, no seran infermeres a les escoles, perquè al setembre que ve no ho podrem fer, però sí que ja serà una atenció que no recaurà només –només– en les mans dels professionals de l'educació. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre la indústria i la inversió]] [[300-00145/12]] La següent interpel·lació, sobre la indústria i la inversió, presentada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Per presentar-la té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Consellera, conseller, diputades i diputats, em permetran que comenci amb una felicitació comuna –jo diria, impersonal, comuna– a tots plegats, per l'anunci de la inversió en el supercomputador de la UPC a Barcelona, que suposarà una injecció de 100 milions d'euros per part de la Unió Europea, i 100 milions d'euros més, deia el president aquest dematí, per part d'altres institucions, sense concretar. Concretem-les: serà el Ministeri de Ciència, evidentment, i també suposo que el Departament d'Empresa, no? Perquè quan les coses es fan amb cooperació s'assoleixen èxits, no?, i quan s'assoleixen èxits, jo crec que val la pena celebrar-los, i en aquest sentit, doncs, crec que val la pena posar-ho en relleu, en una interpel·lació que fa referència, precisament, a la indústria i a la inversió. Miri, aquesta interpel·lació, la vam plantejar divendres passat, i dilluns apareixia un article en un diari català, La Vanguardia, que reflectia bastant bé allò que li volia plantejar a la consellera, i que si m'ho permet, doncs, en llegiré uns abstractes. El títol de l'article era «¿Por qué Cataluña crece menos?, i ve a dir, entre altres coses: «Desde finales del 2017 Cataluña crece menos que Madrid después de cuatro años en que el comportamiento fue justo al contrario. ¿Por qué? I apunta tres raons: «El mayor peso de la industria en Cataluña, que pasa por un bache en toda Europa, el efecto capitalidad, y las consecuencias negativas de la tensión política derivada del procés independentista son las causas que más repiten los economistas para justificar la situación. I apunta altres informacions de BBV Research, que també citava el president aquest matí: «Durante el periodo 2014-2017, una tercera parte del crecimiento de Cataluña provenía de la industria. O del secretari general de Foment del Treball, que deia que «el peor comportamiento relativo de la industria obedece a factores como la caída de la actividad en Alemania, el auge del proteccionismo comercial y el Brexit –això dels trencaments es veu que no va bé a l'economia–, «que ha hecho que las exportaciones se resientan. I fins i tot un assessor del mateix Departament d'Economia, el senyor Jordi Angusto, deia que l'economia catalana és oberta..., «y por tanto más afectada por la volatilidad. I es fa referència a l'altre element, que és el del procés. «El derivado de la tensión política por el procés independentista. El cuarto trimestre del 2017, los datos apuntan a que la economía catalana empieza a crecer menos que la del conjunto de España. I fins i tot, he de dir que amb una certa sorpresa, perquè com a mínim en àmbit polític, en el Parlament i des del punt de vista institucional, és la primera vegada que algú del Govern reconeix, i ho va fer el vicepresident i conseller d'Economia en el Cercle d'Economia de Sitges..., que reconeixia que el trasllat de seus va tenir un cert impacte, que no va ser immediat, però sí que va tenir un cert impacte sobre l'economia catalana, i que evidentment no és una anècdota, és allò que hem defensat moltes vegades des d'aquest mateix faristol. Suposo que l'Idescat tampoc no està conxorxat amb nosaltres, i avui, doncs, ha fet pública la comptabilitat trimestral, relativa al primer trimestre del 2019, i ens apunten unes dades, que vostè, doncs, ja deu conèixer, evidentment, i que ens preocupen. Jo no pretenc fer una lectura, ni molt menys, catastròfica de tot el que jo estic plantejant. La marxa de l'economia, la marxa de la indústria té bona salut, però té elements de preocupació, i el que davant del cofoisme que mostren vostès des del departament... La setmana passada ens explicaven les dades d'inversió que havien aconseguit des d'Acció. El president de la Generalitat, avui mateix s'atribuïa, a ell o al Govern, la baixada de l'atur. I, doncs, amb una mica..., com a mínim, jo m'he quedat una mica sorprès de que un Govern que no ha adoptat cap mesura en l'àmbit econòmic –o almenys nosaltres creiem que no ha adoptat cap mesura en l'àmbit econòmic–, doncs, pugi aquí al faristol i digui: «Escolti'm, hem abaixat la taxa d'atur a un nivell de l'11 per cent, no? Bé, escolti'm... Però sí que jo crec que val la pena posar en relleu aquells elements que ens apunten..., elements que com a mínim ens encenen llumetes d'alarma, i que sobre els quals creiem que val la pena actuar-hi, treballar-hi i intentar-ho corregir. El que no es podrà fer mai és això si prèviament no tenim en compte que hi han elements de preocupació. Doncs, les dades de l'Idescat ens diuen que el PIB creix un 2,1 per cent, però allò que és rellevant és que creix menys el PIB a Catalunya que en el conjunt d'Espanya, que creix el 2,4 per cent, quan tradicionalment això és a l'inrevés. I ens apunta a una desacceleració en el consum de les llars. No li correspon a vostè, correspon al Departament d'Economia, però sí que, en aquest sentit, la pressió fiscal a Catalunya és un element determinant sobre el consum de les llars, però també des del punt de vista de la demanda, la inversió té una caiguda. I encén una llum d'alarma sobre les exportacions. Fa uns mesos, jo mateix interpel·lava el conseller d'Economia amb relació a la competitivitat de l'economia catalana, i li deia: «Escolti'm, amb les exportacions, que són positives, i que avancen positivament, hi han senyals d'alarma –hi han senyals d'alarma. Bé, doncs avui tenim la xifra de que la taxa és de decreixement de les exportacions, d'un 1,1 per cent, per primera vegada –per primera vegada– des del 2011. Però també la indústria té una taxa de creixement negativa, del 0,8 per cent. Més dades que ens dona l'Idescat. L'índex de producció industrial, del mes d'abril, recent: a Catalunya cau el 3,4 per cent mentre a Espanya creix del 1,9, en el conjunt d'Espanya. Les comandes de producció industrial a Catalunya cauen un 0,3 per cent mentre que al conjunt d'Espanya creixen d'un 2,4 per cent. Comparo amb Espanya perquè tradicionalment Catalunya, i la indústria catalana, sempre ha tirat molt de la indústria del conjunt d'Espanya i sempre ha tingut un pes molt important en el conjunt de l'economia espanyola i en el conjunt de la indústria espanyola. Per tant, crec que val la pena fer aquesta comparació per veure com anem, com anem avançant. La inversió industrial: Catalunya, en el que va d'any, creix un 0,4 per cent, però fa un mes queia; ara creix, sensiblement, moderat, un 0,4, però és que a Espanya creix d'un 10,8 per cent. I el més preocupant, allò que té més afectació directa sobre les persones: l'ocupació industrial. L'ocupació industrial està en aquests moments a 620.000 persones ocupades en el sector de la indústria quan l'any passat estàvem a 635.000; és a dir, es genera ocupació, però en el sector industrial s'estan perdent llocs de treball, o com a mínim s'han perdut llocs de treball en els últims sis mesos; en tot cas, en els darrers tres mesos, es manté en aquest nivell diguem-ne baix. Per tant, elements de preocupació. Mentrestant, tenim el Pacte per la indústria, que van comparèixer, amb la directora general d'Indústria, a la comissió per presentar-lo, i vostès ens diuen i ens reiteren: «Escolti, s'ha complert el 87 per cent, i requeria un esforç d'inversió per part del departament importat, i és el miracle dels pans i els peixos, perquè han fet aquesta inversió del Pacte de la indústria sense tenir pressupostos, ni el 2017, perquè quan es va aprovar el Pacte per la indústria ja s'havien aprovat els pressupostos del 2017, ni el 2018, ni el 2019. Llavors, consellera, com afecta el fet de no tenir pressupostos al desenvolupament del Pacte per la indústria? I, si m'ho permet, jo acabaré aquesta primera introducció aquí i, tot seguit, amb la seva resposta, podrem continuar. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, efectivament, té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón.
Gràcies, president. Gràcies, diputat. Bé, es veu que l'alarmisme sobre l'evolució de l'economia catalana si no abandonem segons quins postulats planeja i segueix planejant. Vostè preguntava, deia que en un article de..., m'ha semblat que era de La Vanguardia, preguntava: «¿Por qué Cataluña crece menos? Jo li pregunto: «¿Por qué en Cataluña hay menos paro? ¿Por qué en Cataluña hay menos paro que en España? No ho sé; és una pregunta. Estem a l'11,4 per cent d'atur, tres punts percentuals menys que l'Estat espanyol, que està al 14,7 per cent. I, miri, si no som responsables que hi hagi menys atur, eh?, doncs tampoc som responsables si l'evolució de l'economia no va com segons vostè diu –que ara l'hi matisaré–, en negatiu. És a dir, el tall i els ossos: no podem ser responsables de les bones xifres i en canvi sí de les males xifres –segons vostè, males. Per començar, doncs, fem-nos aquestes preguntes. I després: és una opinió, és un article. I vostè feia referència ara a alguns indicadors que han aparegut d'aquest primer trimestre. Tornem al mateix: esperem-nos a acabar l'any, eh?, perquè també després passa que hi han correccions, eh?; hi ha correccions com per exemple..., i això amb dades mateix del ministerio: el 2016, per exemple, en temes d'inversió estrangera, primer es van donar les dades de 5.137 milions d'euros, després vam haver de rectificar a 8.277. Per tant, siguem prudents. I diguem-ho tot, quan parlem de decreixement. Per què no fem menció que l'any... En tema d'exportacions mateix, per exemple. L'any 2018 va ser rècord històric, amb més de 71.000 milions d'euros d'exportacions –rècord històric. Si en aquest rècord històric, en el primer trimestre, estem baixat un 1,1 per cent, és molt diferent d'aquesta caiguda, que així dita en sec sembla terrible, de les exportacions. Veníem d'un rècord històric absolut i baixem un 1,1 en un trimestre. Això vol dir que ens ensorrem ja, també? Doncs a mi em sembla que no. Per tant, siguem rigorosos. Pregunto moltes vegades: en aquests relats en què es parla sobre la tendència negativa de l'evolució de l'economia catalana, doncs, aquesta inestabilitat..., per què no adoptem una mica més de rigor i per què no som conscients també de com aquest tipus de discursos afecta la imatge global de la nostra economia? Jo no em puc imaginar..., no em puc imaginar, de debò, altres països on, depèn de la força política que sigui, i aquí cadascú té els arguments, parlem malament, en to negatiu, de l'evolució de l'economia. Realment estem prioritzant que vinguin inversions o estem prioritzant un discurs polític en sec? Un altre tema, en matèria d'inversions i en matèria d'evolució de l'economia. Miri, la indústria, l'ocupació de la indústria es redueix a tot Europa. Per què? Doncs, benvinguts al segle XXI, benvinguts al que és la indústria 4.0, on hi ha una transformació dels llocs de treball, hi ha una transformació dels models productius. Això implica transformació també de l'ocupació. Jo estaria molt i molt preocupada –i ho repeteixo, quan ha donat vostè aquestes xifres, si us plau, compari-les amb la resta d'Europa– si aquestes xifres no anessin acompanyades, aquesta tendència, a l'altra banda, amb la creació, i en positiu, d'ocupació en sectors vinculats a les noves tecnologies i a aquesta nova economia. I aquí ho estem liderant. Aquí no només ho estem liderant, estem creixent, en un 16 per cent; per exemple, l'ocupació en noves tecnologies creix a Catalunya un 16 per cent. Aquesta també és una dada a què podríem fer referència. Sobre quin tipus d'inversions nosaltres prioritzem: les que generen ocupació; les que generen ocupació i les que generen llocs de treball de qualitat. És per això que quan parlem d'evolució de l'economia tenim uns paràmetres, però aquest departament el que prioritza són aquestes inversions que comporten creació de llocs de treball i de valor afegit. Sobre dades en inversió estrangera. Vostè deia «cofois. Cofois no, però les coses són com són. Hi ha hagut un augment de creació d'ocupació, dels projectes gestionats per Acció. Per cert, moltes vegades ens qüestionen la inversió que fem en depèn de quins departaments. Miri, les més de quaranta oficines d'Acció que tenim a tot el món, aquestes quaranta oficines –trenta..., perdó, uns vint professionals...–, aquestes, generen el 24 per cent, ajuden a captar el 24 per cent de la inversió estrangera a Catalunya: per cada euro invertit en aquestes oficines, en rebem 129 d'inversió. Tan sols amb criteris de rendibilitat això és penso que molt i molt positiu. Per tant, ja prou d'aquests discursos catastrofistes, siguem rigorosos, analitzem per què hi ha una transformació del teixit productiu. I és obvi que..., li deia que es transforma la indústria, i és obvi que hi haurà, doncs, la regularització de molts llocs de treball. Però és obvi també que ja hem començat a treballar-hi. I hem començat, ho anunciàvem fa pocs dies, en un sector com és el de l'automoció. Han sortit a premsa també algunes regularitzacions de les plantilles d'aquesta indústria. Doncs ja hi estem treballant. Perquè la indústria transforma, es transforma. L'hi torno a dir: em preocuparia molt i molt si no estiguéssim generant ocupació en tots aquests nous sectors. Liderem, liderem la inversió industrial estrangera a tot Espanya, amb un 30 per cent; de tota la inversió industrial estrangera, un 30 per cent passa a Catalunya. Jo no sé si aquesta dada a vostè el fa reflexionar o no, o seguim en aquest perill. I quan vostè esmentava –sobre aquest article, eh?– «¿por qué Cataluña crece menos?, jo li dic: «¿Por qué en Cataluña hay menos paro? M'agradaria que ho contestés –alguna cosa es deu estar fent bé–; que tingués en compte també les xifres d'evolució industrial a Europa, no només parléssim i comparéssim amb les que hem tingut aquest any passat. I l'hi deia abans: si som responsables de les coses bones..., perdó, de les coses dolentes, de les bones, també, i molt més; és a dir, o tot o res. I és més, tenim també algunes dades que ens confirmen...: l'any passat, 2018, som la tercera..., Catalunya, quant a regions, tercera regió a Europa occidental en nombre de creació de llocs de treball; ens passaven per davant el sud-est d'Anglaterra i Irlanda. Som els tercers en creació d'ocupació industrial –en creació d'ocupació industrial. Jo no sé si aquesta xifra el fa reflexionar també o no. El que sí que no compartim, evidentment, són els criteris que utilitza el ministerio moltes vegades per fer aquest balanç d'inversions, en el qual inclouen, per exemple, en conceptes com «inversió estrangera, l'adquisició d'actius borsaris; no consideren, no computen com a inversió feta a Catalunya la inversió feta en una planta industrial a Catalunya però que la realitza una empresa que té la seu social en una altra comunitat... Per tant, tinguem una mica més de rigor també a l'hora de parlar de xifres. I jo em pregunto: del seu missatge, de la seva pregunta, de la seva interpel·lació, amb què m'he de quedar?, que l'economia cau perquè alguns mantenim el nostre dret a l'autodeterminació? És aquesta la conseqüència de per què l'economia cau?
Gràcies, consellera. Per fer la rèplica té la paraula el diputat. Quan vulgui.
Gràcies, president. Consellera, no, era..., jo crec que o no m'ha escoltat o no m'he expressat bé; igual he estat jo que no m'he expressat bé. Bé, si vol, li responc, eh?, per què a Catalunya hi ha menys atur que en altres llocs d'Espanya; si vol, l'hi responc. Perquè afortunadament, a pesar de vostès, la societat emprenedora catalana continua treballant i continua generant llocs de treball, a pesar de vostès i de que vostès els posen tots els impediments haguts i per haver. I, si vol, després li exposaré algun exemple molt recent. A vegades és una daixò... Ara, vostè què pretén que vingui aquí a dir?, «hi ha decreixement de la producció industrial; felicitats, consellera, anem bé?, «cauen les exportacions; felicitats, consellera, anem bé? Vol que li vingui a donar aquest discurs? No seria útil, no li seria útil. Simplement, li estem dient: «Escoltin, hi han elements d'alarma, hi han elements que ens preocupen, hi han elements que volem posar de relleu, que li volem cridar l'atenció al Govern perquè actuï en la mesura del possible per tal de facilitar que es corregeixin aquests elements. Crec que és una exposició honesta, perquè jo li podria venir a dir aquí: «Escolti'm, no, molt bé, anem molt bé –anem molt bé–, i anar caient –«anem molt bé. Escolti'm, em sembla que no és just que adoptem un paper d'aquestes característiques. Bé, sobre les inversions. En primer lloc, una puntualització. Miri, nosaltres no hem qüestionat mai el paper d'Acció ni de les oficines a l'exterior d'Acció; no ho hem qüestionat mai. Perquè entenem que són útils i que és útil. I ho he dit moltes vegades en aquest mateix faristol. El que sí que hem qüestionat són les delegacions polítiques a l'exterior, i ho continuarem qüestionant les vegades que faci falta. Perquè van en sentit contrari de la tasca que fan des d'Acció; parlar malament de la nostra societat és anar en contra de l'economia de la nostra pròpia societat. Inversions estrangeres. Les ha citat vostè; jo no les havia citat. Però, sí, jo li recordo les dades que publiquen vostès a Idescat i que no els agraden: 2017, caiguda del 59 per cent; 2018, caiguda de l'11 per cent. Em diu: «És que no són serioses, no són rigoroses. Quines són les serioses i les rigoroses? Les que publica vostè, que assignen al 2017 una inversió en els hotels a l'àrea de Tarragona amb una inversió de no sé quants milions d'euros i no sé quants llocs de treball creats? Si no s'ha posat ni una sola pedra! Si abans han començat les obres a Barcelona que no pas a Tarragona, de la inversió de Hard Rock que vostès comptabilitzen com feta en l'any 2017. Rigor és el que també els demanem. Rigor. Em diu: «Escolti'm, les dades de l'ocupació a la indústria... Si no és cap invent, si són les dades d'Idescat. Miri, a més, li he tret la sèrie històrica des del 2008 –des del 2008. I efectivament en el 2017 es comença a recuperar l'ocupació en la indústria, s'arriba a una punta de 635.000 ocupats en el sector industrial a mitjans del 2018, i en aquests moments estem a 620.000. És a dir, en els últims sis, nou mesos, hi ha hagut una reculada en l'ocupació industrial. Ens agradarà més o menys; a mi no m'agrada –a mi no m'agrada–, però és lo que hi ha, és lo que diuen les xifres. I, per tant, em permeto cridar-los l'atenció sobre aquest fet. Està passant això –està passant això. Per tant, adoptem mesures. No és, evidentment, alarmisme, com jo li volia expressar. Jo li estic parlant, intento parlar fonamentalment d'indústria, perquè la indústria, competència, evidentment, de la Generalitat, té un component molt important, i especialment a Catalunya, sobre l'economia. I per això entenem que el sector industrial, aquest subsector industrial del conjunt de l'economia catalana, és prou rellevant perquè li prestem atenció. I ens diu: «És que hi han segons quins discursos que afecten l'economia. Jo ja hi estic d'acord, però no em dirà que són els que fem nosaltres! –no em dirà que són els que fem nosaltres! En tot cas, els discursos que afecten l'economia són aquells d'«Aturarem l'economia catalana quinze dies, per aviam si aconseguim la independència. O els discursos que afecten l'economia són aquells que hem sentit avui aquí, en aquest faristol, i que venen a dir: «Ho tornarem a fer. Això és el que espanta les empreses, això és el que espanta l'economia, això és el que provoca que les empreses se'n vagin de Catalunya i que no hi hagin a Catalunya les inversions que hi haurien d'haver. Gràcies.
Gràcies, diputat. I la darrera rèplica, per part de la consellera, quan vulgui...
Gràcies, president. Diputat, aquest senyal d'alarma que vostè m'esmenta, miri, no l'hauríem de centrar en les persones que, com he dit abans, defensen aquest dret a l'autodeterminació, perquè, sí, podem portar llaços grocs, podem voler ser independents, però no estem bojos: sabem molt i molt bé quin tipus de país volem, com el volem i com ens volem posicionar a nivell mundial; i es poden gestionar les dues coses, és qüestió de voluntat. No estem bojos, no estem gens bojos. Miri, què em diu, de les 8.600 empreses estrangeres que hi han a Catalunya que no s'han mogut? Perquè possiblement són les menys polititzades, les que tenen criteris menys polítics a l'hora d'establir-se aquí, que estan mirant quins són els actius que els ofereix Catalunya com a territori. Els ofereix una sèrie d'actius, vinculats, com dic, als esdeveniments referents a nivell mundial, com pot ser el Mobile, com ara serà l'ISE, amb tota la comunitat de start-ups. Per què no diu també, per exemple, que fa cinc anys –fa cinc anys– érem zero en el rànquing de start-ups europeu? Ara som cinquens, i això que no som capital de país. Barcelona, cinquè hub de start-ups, en cinc anys, rècord. Aquesta és la nova economia. L'hi he dit abans: la indústria es transforma. Comparem l'ocupació industrial arreu d'Europa: s'està transformant. Veurem també com creixen els serveis, com es classifiquen aquestes noves start-ups, i veurem que està creixent. Li torno a repetir la xifra: érem no res i ara som cinquena potència en hub de start-ups. Celebro que trobi, doncs, útils –«útils ha estat la paraula– aquestes oficines d'Acció, perquè apliquen tota l'estratègia del departament, tota l'estratègia de govern, i és gràcies a això que capten, com li deia abans, el 24 per cent d'inversió estrangera. I aquestes oficines han de respondre a moltes preguntes, aquestes oficines, aquest departament. Perquè, clar, vam estar gairebé més de set mesos amb aquest discurs –amb el 155 no teníem consellers, conselleres–, aquest discurs de: «Escolta, aquests estan bojos, aquesta economia s'ensorra, això és un desastre, veuràs tu, han perdut el seny... Però, miri, el 2017 som capaços –2017, tan bon punt, doncs, va estar signat– de signar el Pacte nacional per la indústria, amb un consens, tant polític com socioeconòmic, que no té cap país, ni tan sols l'Estat espanyol és capaç de tenir. I ho he dit abans: perquè tenim claríssima la nostra economia productiva, perquè la volem innovadora, sostenible, oberta al món, integradora... Aquesta és l'economia que volem. I som capaços, malgrat tot aquest context, de fer un pacte nacional per la indústria, en som capaços. Aquest, doncs, vora del 20 per cent de part d'incompliment del pacte es deu a aquesta situació de pròrroga pressupostària. Però també som capaços de tibar de recursos, de recursos europeus; som capaços de captar i anar a fons competitius, o a programes europeus. Ara n'acabem de veure un, amb el supercomputador, però és que n'hi ha d'altres. Oh, és clar que complim, doncs, els objectius del pacte. És clar que en queden de pendents; clar que, evidentment, amb pròrroga pressupostària n'hi ha que encara no podem executar. Però un 87 per cent amb situació de pròrroga pressupostària, jo penso que és molt i molt positiu. També n'hi ha d'altres en què excedim, excedim en els indicadors establerts. Per tant, aquest senyal d'alarma no és pel procés independentista, és perquè l'economia s'està transformant, Europa s'està transformant. I som conscients de que Estats Units, amb la política d'aranzels, ens pot limitar, som conscients del Brexit... Per cert, fa, doncs, ja més d'un any que tenim l'oficina Brexit, perquè això ens pot afectar. En turisme, aquestes alarmes som capaços de detectar-les i, a sobre, d'actuar-hi. Tenim més de 2.800 operadors, amb els quals estem connectats pel tema turisme, perquè, doncs, Anglaterra és la segona potència que ens visita, en nombre de visitants. Per tant, les alarmes les tenim posades. Però sobretot també en tenim moltes en aquells incompliments a l'Estat espanyol que ja fa temps que limiten la nostra economia. Primera alarma: què passa amb el Corredor Mediterrani? Segona alarma: què està passant amb la tramitació de beques?, què està passant amb la tramitació de visats, que empreses estrangeres no poden portar aquí els seus directius, perquè estan tardant tant i tant a gestionar visats?, què passa amb la discriminació, quant a costos energètics? Aquest és un element de competitivitat. Ens ajuda a reclamar, si us plau, que per què el País Basc ha de tenir costos elèctrics d'un 30 per cent menys. Això és un element de competitivitat. Això sí que és una alarma. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre la inversió estrangera a Catalunya]] [[300-00144/12]] La següent interpel·lació és sobre la inversió estrangera a Catalunya. Presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, exposa la interpel·lació la diputada senyora Teresa Pallarès. Quan vulgui.
Gràcies, president. Consellera, ahir vostè, en una tribuna amb empresaris, deia: «Porto un llaç groc i vull mantenir els meus posicionaments polítics, i això no ha de perjudicar l'economia ni la seva evolució. No puc entendre la gent que parla malament de la nostra economia per criteris polítics. Avui també ens ho estava dient: «No estem bojos, sabem el que fem. Comparteixo absolutament no només el llaç groc –sobretot avui, l'endemà d'aquest judici que ens ha tingut ocupats i perplexos–, sinó també el contingut de les seves paraules. Moltes gràcies per la feina que fa, consellera. Miri, per iniciar aquesta interpel·lació sobre inversió estrangera, en l'anterior interpel·lació han sortit moltes de les dades de les quals jo volia parlar ara, i volia parlar, precisament, sobretot de dades econòmiques, per englobar... El PIB de Catalunya ha crescut –ja veig que tenim dades diferents, d'acord?–, hem crescut per sobre de la mitjana de la zona euro; també sabem que hi ha un impacte de l'ocupació damunt de la indústria, i sobretot en temes de la indústria d'alta tecnologia i, per tant, d'alt valor afegit, la qual cosa explica molts dels motius que en l'anterior interpel·lació vostè exposava. Però, tot i amb això, continuem encara amb aquest mantra sobre l'economia: que l'economia va malament, que no ho estem fent bé, que estem espantant les empreses, que les empreses marxen, que no tenim ni rebem les inversions suficients... Clar, però, haurien de recordar que no vam ser nosaltres que vam fer el decret de fuga d'empreses. Vostè mateixa ha comentat que totes aquestes empreses que en el seu dia van traslladar la seva seu –no els centres productius– estan convidades a tornar sempre que vulguin. A Catalunya, com estem demostrant, som gent de pau –ho hem dit i ho continuarem dient– i gent que fa molt bé la feina. Perquè, miri, treballem per ser un país industrial, volem estar al davant per competir a nivell global i avançar, com vostè ha dit, consellera, cap a la indústria 4.0, perquè no pot ser d'una altra manera. Aquest concepte va aparèixer per primer cop a la Fira de Hannover l'any 2011, i el que suposa és una digitalització de la indústria; expressa la quarta revolució industrial, utilitzant totes les tecnologies que estan supervançades –robòtica, fabricació additiva, la internet de les coses, etcètera–, que possibilita i ha de possibilitar la connectivitat entre diferents sistemes al llarg de la cadena de valor, però també com una xarxa d'aquest valor entre les empreses i, bàsicament, una interacció entre l'home i la màquina. Això, d'alguna manera o altra –i em consta que el departament hi està treballant–, ha de canviar amb els perfils professionals del futur. I Catalunya està preparada, amb talent propi, per assumir aquests canvis. Aquesta quarta revolució industrial ja hi és i està generant canvis amb una velocitat increïble. Sabem, consellera, com ho demostra el Pacte nacional per la indústria, com ho demostren les dades sobre inversió i sobre inversió estrangera –que ara també en parlarem–, que estem fent la feina, al contrari d'aquells que no fan altra cosa que dir que aquest Govern no governa. D'aquí la importància que té per nosaltres, pel Govern, i també per nosaltres, els legisladors, tenir aquesta cura del teixit empresarial propi, però també d'aquella potència i experiència que ens han de portar l'atracció d'empreses estrangeres, que han de completar i complementar la fortalesa d'aquesta indústria, per fer-la encara més competitiva sobre el model del 4.0. Miri, som atractius, i no ho dic només jo. I ja ho sé, que em diran que aquestes dades alguns no se les creuen, però sortir al Financial Times dient-nos que som la millor regió del sud d'Europa per atreure inversions..., doncs alguna cosa deu fer el seu departament, consellera. I jo em pregunto, doncs, quina és aquesta tasca de govern i aquesta orientació que va més enllà i que va buscant aquestes inversions, quin és aquest objectiu i aquesta finalitat per completar i complementar la indústria a casa nostra. Les darreres publicacions que han donat sobre el seu departament a través del Catalunya Trade Investment..., ha aconseguit resultats interessants. Se'ls poden creure o no, però jo me'ls crec i, a més a més, opino que són molt interessants. Aquest matí, el mateix president Torra, fent balanç d'aquest any, de la gestió, també comentava, no?, aquestes dades: que durant el darrer quinquenni 14-18 hi ha hagut un increment del 65 per cent en la inversió estrangera captada per aquest organisme i que ha superat els 1.500 milions d'euros, que han impactat, evidentment, positivament la indústria catalana. No pot ser d'una altra manera. Fins i tot, cada un dels treballadors d'aquest departament, del Catalunya Trade Investment, ha arribat a captar una xifra de 10 milions d'euros, entre la gent que està a Barcelona i les oficines exteriors. I ho repeteixo: 8,2, quasi 10 milions d'euros, de la feina feta per cada un d'aquests treballadors. I ho dic, consellera, perquè aquells que es posen tant a la boca la paraula «chiringuitos –que ara que no hi ha la senyora Arrimadas possiblement ja la perdrem del diccionari parlamentari– ho fan sense reflexionar i sense valorar realment la feina que hi ha al darrere. I, per tant, això és una feina important de captació d'inversió, però també és una feina que suposa no només aquests diners, sinó també la creació o el manteniment de llocs de treball, que en aquest cas són 172 llocs de treball per cada un d'aquests treballadors. Per tant, no estem creant imaginacions, sinó que són fets. I, com deia Gonzalo Boye, com diu, ahí lo dejo, no?, perquè reflexionem cada vegada que els que puguin anar tranquils a la platja aquest estiu i estiguin en un chiringuito pensin realment en les connotacions que vostès han donat a aquesta paraula. Miri, tota aquesta feina que fan respon a una estratègia, n'estic molt convençuda. És un treball seriós, sistemàtic, no en tinc cap dubte. Hi ha una estratègia de captació d'inversions en la que prioritzeu –ara ens ho podrà explicar també– la promoció, en quins països ho feu, quines són les empreses de referència global i quins projectes considereu estratègics. Estic segura que heu encaixat la cadena de valor prioritzant l'encaix d'aquests projectes en els projectes industrials que ja tenim a Catalunya, i d'una forma clara, com hem vist darrerament amb el supercomputador, no?, el tema dels centres tecnològics també, els centres de recerca i, sobretot –sobretot–, la logística, de la qual moltes de les infraestructures que per nosaltres serien un eix clau, com vostè mateixa ha dit, sobre la competitivitat, no depenen de nosaltres. I el futur és logística o no serà; per tant, no podem deixar de treballar en aquesta línia. Claríssimament, prioritzar la indústria 4.0, amb l'evolució de l'automòbil com a motor de canvi de la mobilitat a les nostres ciutats, la millora d'atenció a les persones, salut, la química, etcètera. Treballem de manera rigorosa. Jo crec, consellera, que ho podeu dir amb la boca ben oberta i de forma molt clara, perquè estem esdevenint un dels motors industrials principals a Europa, amb tots els canvis que això està produint a nivell de formació, a nivell de llocs de treball. Sabem que podem liderar aquesta revolució tecnològica. Sabem que ho podem fer, ho estem fent i encara ho farem més. Sabem que això suposa una feina ingent per oferir les eines que necessita el nostre teixit empresarial, depenguin de qui depenguin; no pararem de treballar en aquesta línia, perquè sabem parlar de valor afegit, de rigor i de tecnologia. I en aquest escenari, consellera, jo en primer lloc he d'agrair la feina que fa el seu departament, posar en relleu que les dades que han donat aquests dies..., que molts les posen sempre en qüestió i munten uns mantres estranys sobre la nostra economia, moltes vegades són crítiques buides, d'un populisme i un alarmisme que crec que és el que realment fa mal a la nostra economia, i crec, a més a més, de forma irresponsable, creant escenaris no atractius o fórmules no atractives, ja no per l'atracció de la indústria, sinó a vegades també amb impactes sobre el sector turístic, que vostè també representa, no? Una llàstima. Però, malgrat el decret de fuga d'empreses i tots aquests discursos, la nostra indústria és forta, mostra fortalesa i mostra molt bona disposició al futur, que ens porta aquests canvis tan ràpids. Consellera, amb les seves paraules voldríem conèixer la valoració de la feina feta, d'aquestes dades presentades darrerament en el tema de la inversió estrangera i quin és el missatge que hem d'enviar a tots els empresaris de casa nostra i també a aquelles promocions, a aquells empresaris de fora que volen vindre a casa nostra. Quin és el nostre atractiu, quin és el missatge que fa el seu departament per reforçar aquest escenari de futur, que no tinc cap mena de dubte que ja fa temps que hi estan treballant. Moltes gràcies, consellera.
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón.
Gràcies, president. Gràcies, diputada. L'estratègia de captació d'inversions, l'estratègia de voler ser proactius, de voler ser actius en aquest nou context, evidentment ja fa temps que l'estem treballant, s'està treballant dins del departament. I adscrita a la Direcció General d'Indústria hi ha Acció –Acció és l'Agència per la Competitivitat de l'Empresa–, i dins d'Acció hi ha aquesta agència Catalonia Trade & Investment, perquè ho hem entès sempre, perquè som una economia i som un govern que vol estar obert al món i vol interactuar amb la resta d'economies. Deia abans: hem de ser conscients de com s'està transformant la indústria, aquesta nova indústria 4.0, i hem de ser conscients també de com la geopolítica hi està influint. Com ho fem per captar inversions? En primer lloc, deixin-me que els doni algunes xifres perquè tinguem clar els mercats que decideixen invertir a Catalunya. El 23 per cent de les inversions són d'Estats Units, el 14 per cent de Japó, 11 per cent Anglaterra i 9,5 per cent Alemanya. És amb aquestes economies que estem molt i molt amatents no només a la seva evolució, sinó també a la seva predisposició, i sobretot –aquí sí que hem d'actuar com a comercials– què oferim –vostè ho preguntava, diputada–, què oferim a l'hora de captar inversions, quins són els actius que nosaltres oferim. En primer lloc, treballem tant la inversió proactiva, és a dir, la que anem a buscar a través de les nostres oficines a exterior, com la reactiva, quan algú se'ns adreça a nosaltres i ens demana la possibilitat d'invertir aquí a Catalunya, que se'ls ajudi. I assignem..., sempre hi ha un gestor assignat per la completa gestió del projecte. Nosaltres prioritzem aquests països, aquests països emergents en noves tecnologies, no emergents en economia, aquests països que estan prioritzant, que estan liderant l'evolució tecnològica. Anem a buscar, interactuem moltíssim amb empreses de referència global. Miri, avui, mentre hi havia aquesta sessió al Parlament, hi ha hagut al matí un anunci de Hewlett Packard, aquí, a la planta de Sant Cugat, d'una inversió, d'un projecte molt i molt important, i actualment, aquesta tarda, el president està visitant les instal·lacions de Boehringer, una farmacèutica, que també ha decidit apostar per Catalunya. Per tant, aquests són els projectes que anem a buscar, aquests projectes d'alt valor afegit que ens posicionen, que ens consoliden com a pol d'atracció de talent i generació d'activitat econòmica. Prioritzem projectes industrials, prioritzem centres de recerca i innovació, prioritzem també la instal·lació de seus centrals de centres de decisió intel·ligent. N'hi han diversos, són coneguts, aquest any passat, els que van decidir invertir aquí. Evidentment, per la nostra posició geofísica, els centres també logístics. En quines activitats? Doncs en mobilitat i vehicle del futur, en indústria 4.0, en ciències de la vida, en biotecnologies som també líders, en alimentació, en logística i en tèxtil, disseny i moda. Aquestes són les principals àrees on ens concentrem, no només donant aquesta assistència integral a qualsevol inversió que s'adreça a nosaltres. També ens interessa molt captar esdeveniments, esdeveniments que siguin... Tots sabem què ha passat amb el Mobile. A part de l'esdeveniment en si, els dies en què se celebra, hi ha també, després, tot un conjunt d'activitat econòmica paral·lela, i prova d'això han estat les start-ups que abans els esmentava. El mateix volem que passi amb aquest nou esdeveniment vinculat a l'audiovisual, l'audiovisual portat a terrenys com la construcció, portat a terrenys com la indústria. Volem que també aquesta nova fira ens porti de retruc tota aquesta dinamització empresarial. I ja, aquesta fira, que serà d'aquí dos anys, ja l'estem començant a treballar ara; amb el senyor Blackman, el CEO d'ISE, aquest esdeveniment, ja hi estem tenint reunions, ja estem tenint reunions amb els nostres centres educatius, amb els nostres empresaris, amb les nostres joves start-ups. És una feina que es veurà d'aquí dos anys, però ja l'estem fent ara, perquè som molt i molt amatents a tot el que està succeint. I què oferim? Per què guanyem ara en competitivitat? Doncs perquè hi ha una sèrie de deures que hem fet ben fets. I hem fet ben fet el fet d'apostar per l'economia productiva, per aquesta economia basada en la indústria; més d'un 20 per cent de PIB és industrial. La Comunitat Europea en l'any 2020 situava que havíem de tenir un 20 per cent del PIB industrial; nosaltres ja el tenim i l'excedim. A part, un teixit industrial molt diversificat. Hem adoptat rapidíssimament les noves tecnologies, en som també punters, en aquestes noves tecnologies. Hem cuidat i hem vetllat perquè aquestes infraestructures científiques de primer nivell siguin a Catalunya. És important el supercomputador, sí, però el més important de tot és el nombre de projectes que atraurà, el nombre d'investigadors, com les nostres empreses seran més competitives, com tot això té un retorn social i sobretot com industrialment l'aprofitem. I aquí, en senyal d'alarmes..., avui, parlant d'alarmes, una de les alarmes més grans que tenim és la dependència tecnològica d'Estats Units o de la Xina; com d'important és que tinguem, que fabriquem aquí els processadors dels ordinadors. Doncs aquest supercomputador, en un projecte paral·lel a l'estructura, promourà la fabricació d'aquests components. Per tant, tenim molt i molt clar que o generem el coneixement o l'haurem de comprar. Si no som independents en coneixement, no serem independents en res. I és en aquest sentit que prioritzem aquestes inversions, perquè al darrere de tot això, al darrere de cadascuna de les nostres actuacions, hi ha una estratègia. I quina és l'estratègia? Apostar per aquesta economia oberta al món, els hi deia abans, integradora, sostenible i evidentment innovadora. Ens preocupem també molt i molt de vetllar per la captació de fons europeus en recerca i investigació. En això som extremadament proactius, perquè, tornem al mateix, si no generem coneixement, l'haurem de comprar. I és en aquest sentit que a part de potenciar les start-ups..., en les start-ups abans he dit de zero a la cinquena posició. Això no es fa de la nit al dia. Aquí hi ha un departament, també, vinculat al que és l'emprenedoria, al foment de l'emprenedoria, que té tot de programes, que interactua amb Fira de Barcelona, que interactua amb la Fundació Mobile, que interactua amb el nostre teixit productiu, del qual surten iniciatives com el Four Years from Now, i surten iniciatives com el nombre de start-ups. Quin és el següent pas que farem? Tornem a estar..., veiem les alarmes, la creació de start-ups en el món està proliferant; comencem a tractar les start-ups de manera vertical, per sectors; començàvem fa poc impulsant start-ups de base tecnològica vinculades a un sector com el comerç. Tot això que els estic explicant, que pot semblar un xic futurista, si no ho fem ara, si no apliquem ara aquesta estratègia, d'aquí cinc anys no és que baixarà la inversió industrial, és que baixarà qualsevol tipus d'activitat. O entenem d'una vegada l'economia en què estem immersos o d'aquí pocs anys el que farem és parlar de quines quantitats destinem a prestacions socials perquè tindrem la major part de la població desocupada. Precisament perquè és això el que no volem, perquè volem generar ocupació, preparar la nostra gent per aquest nou context, ens estem movent ara i estem definint estratègies ara, perquè ho tenim claríssim, ho deia ahir, ho diré demà i ho seguiré dient: Catalunya vol tenir un paper proactiu en aquesta nova economia i té tots els ingredients per ser-hi. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Suspenem la sessió fins demà a les nou del matí.