Head ametikaaslased, austatud Riigikogu! Tere päevast! Alustame oma kevadistungjärku. Alustame Riigikogu täiskogu VII istungjärgu 1. töönädala esmaspäevast istungit. Kõigepealt palun Riigikogu kõnetooli neid Riigikogu liikmeid, kes soovivad üle anda eelnõusid või arupärimisi. Ruuben Kaalep, palun!
Armsad kuulajad! Üks meie kõige olulisemaid ülesandeid meie järeltulevate põlvede ees on see, et meie lapsed saaksid üles kasvada keskkonnas, mis aitab võimalikult palju kaasa nende vaimsele psühholoogilisele arengule. Selleks, et neist kasvaksid täisväärtuslikud kodanikud, inimesed ja tulevikus ka vanemad oma lastele, tuleb luua ja tagada keskkond, kus lapsed juba noores eas saavad igati väljendada ja arendada oma loovust, oma psühholoogilisi võimeid ja vaimset tervist. Paraku me teame, et vaimse tervisega nii laste ja noorte hulgas kui ka täiskasvanute hulgas on iga aastaga asjalood mitte ainult Eestis, vaid kogu läänemaailmas järjest kehvemad. Lastel ja noortel esineb järjest suuremaid psühholoogilisi probleeme, mille üks väga suuri ja ilmselgeid põhjuseid on see, et juba noorest east tuuakse lasteni kõikvõimalikud digivahendid, mille üleküllus täiesti selgelt pärsib ja takistab nende vaimset arengut. Sellele on viidanud väga paljud teadlased ja oma ala eksperdid. Mida selles olukorras teeb haridusministeerium? Selle asemel, et hoiatada lapsevanemaid ja õpetajaid nende ohtude eest, võetakse vastu uus alushariduse õppekava, mis tahab tuua lasteaedadesse ...
Viis sekundit on jäänud.
... digihariduse ja selle arvel vähendada nii kultuuri kui ka loodusläheduse ...
Hea ettekandja, teie aeg! Mis te üle annate – eelnõu, arupärimise?
Võimalusi lasteaias. Mul on arupärimine haridus- ja teadusministrile.
Aitäh! Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli Leo Kunnase.
Austatud istungi juhataja! Head kolleegid! Kuna julgeolekuolukord on tõsine, siis on paslik ka vastavate küsimuste kohta aru pärida. Ehk esitan 14 EKRE fraktsiooni liikme nimel arupärimise peaminister Kaja Kallasele, mis puudutab Eesti sõjalist abi Ukrainale. 30. detsembril ERR teavitas Kaitseministeeriumile viidates, et Eesti kavatseb anda Ukrainale sõjalise abina tankitõrje raketisüsteemide Javelin rakette ja 122-milliseid haubitsaid koos laskemoonaga. Ukraina tegelikult on regionaalne suurriik. Ta on üks viiest maailma riigist, kes suudab täna toota relvastust, sõjavarustust ja laskemoona kõikides kategooriates, välja arvatud siis tuumarelvad, ja Ukraina kaitsekulud on järjekindlalt pärast 2014. aastal, sõja algust, suuremad kui Eestis, näiteks 2020. aastal need olid 4,1% SKT-st. Ukraina suurtükivägi on, seda on põhjalikult moderniseeritud ja Ukrainal ei ole suurtükkidest puudust ehk siis Ukrainal on nii reaktiivsuurtükke, liikur-, järelveetavaid suurtükke kaugelt rohkem kui väljaõpetatud suurtükiväeüksusi, sealhulgas ka 122-milliseid suurtükke. Samas, Eesti vajadus on kaks pataljoni pluss vähemalt igas maakaitseringkonnas üks patareisuurune üksus. Seepärast meil ei ole relvasüsteeme, mida me võiksime ära anda, kuna meil on neid endil vaja ja need on mõistlik anda üle Kaitseliidule. Loomulikult, Javelinide osas, me oleme mõlemad hankinud need USA-st. Raketid on kallid, me peaks tõsiselt kaaluma, kui meil ei ole endal 14 DOS-i täis, mis on plaanis, et kas meil on mänguruumi midagi üle anda. Seetõttu meil ongi proua peaministrile kokku 11 küsimust sellel teemal, millele me loodame saada vastust. Tänan!
Üle ka annate? Olete kindel ikka? Aitäh! Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli Jaak Valge.
Head kolleegid! Mul on EKRE fraktsiooni nimel au anda üle eelnõu, millega me soovime muuta kõrghariduse seadust, ja asja kohaselt ütlen ette teile, nimelt, kui see eelnõu vastu võetakse, siis peatub ingliskeelestumine Eesti avalik-õiguslikes ülikoolides ja riigi rakenduskõrgkoolides. Ingliskeelestumine nimelt ohustab meie rahvuskultuuri ja emakeele elujõudu, ent ei aita kaasa õppekvaliteedi tõusule. Ja eelnõu kohaselt eemaldatakse kõrgharidusseaduses need sätted, mis suunavad kõrgkoole ingliskeelestuma, ja lisatakse säte, mille kohaselt esimesel õppetasemel jääb võõrkeelte osakaal samaks kui praegu ... [[Juhataja helistab kella.]] ... aga teisel ja kolmandal õppeastmel tuleb veel võõrkeeltes õppijate osakaalu järk-järgult vähendada. Ja eelnõus on selleks sätestatud üleminekuajad paindlikult. Kui see eelnõu peaks seaduseks saama, siis vähemalt osaliselt parandab see ka õppekvaliteeti ja seda, et ettevalmistatavad spetsialistid vastavad rohkem Eesti tööturu vajadustele. Eelnõuga ei takistata kuigivõrd võõrkeelse õppematerjali või välismaa tippõppejõudude kasutamist Eesti ülikoolides ja ka loomulikult mitte maailmatasemel teadussaavutuste kättesaadavust Eesti ülikoolides, kuna keeleseaduse kohaselt loetakse haridus omandatuks eesti keeles juhul, kui vähemalt 60% õppetööst toimub eesti keeles. Aitäh!
Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli Riina Sikkuti.
Aitäh, hea esimees! Lugupeetud kolleegid! Annan Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni ja Raimond Kaljulaidi nimel üle tulumaksuseaduse muutmise seaduse eelnõu, mille sisu on tulumaksuvaba miinimumi tõstmine alampalgani. Tõesti, me eelmise aasta lõpus sellest juba rääkisime. Kahetsusväärselt see eelnõu siin saalis toetust ei leidnud. Samas, meil see keskkond, inflatsiooniline keskkond on selline, et vajadus maksuvaba miinimumi tõusuks on endiselt olemas ja on veel tugevam kui varem. Tõesti, keskmine palk tõuseb ja hinnad tõusevad. Aga noh, ei ole kuskil kokkulepet, et kõigepealt peab tõusma inimese palk ja siis hakatakse poes talt kõrgemat hinda leiva või piima eest või külmkapi eest küsima. Pigem see areng on ikka vastupidi, et hinnatõus jõuab kõigile kohale ja siis mõnel veab ja tõuseb ka palk tagantjärgi. Selleks et madala palga teenijatel tegelikult ikkagi töölkäimise motivatsiooni tõsta, nende toimetulekumuresid leevendada, [[Juhataja helistab kella.]] ei ole võimalik iga hinnatõusu puhuks kompensatsiooni või hüvitise saamise mehhanismi luua. Seetõttu tõesti madalapalgalistele suunatud maksumeede, tulumaksuvaba miinimumi tõstmine on tõhus lahendus, on vajalik lahendus ja tegelikult aitab nii sotsiaalsüsteemi koormust leevendada kui ka inimeste töömotivatsiooni hoida. Nii et loodan, et me saame seda eelnõu siin saalis kiiresti arutada ja seekord leiab see ka toetust. Aitäh!
Kas te annate üle ka eelnõu?
Elektrooniliselt on eelnõu edastatud. Aitäh!
Aitäh! Palun Riigikogu kõnetooli Urmas Reinsalu.
Kuidas õpetas kommuniste Lenin? Hea hinna korral leidub kapitaliste, kes müüvad bolševikele nööri, millega me nad üles poome. Ja vaadates Financial Timesi veergudel 3. jaanuaril avaldatud artiklit, mis juhib tähelepanu, et Eesti-Valgevene transiit on kasvanud 2021. aastal võrreldes 2020. aastaga üle kahe korra. Tuleb tunnistada, ja seda ka Eesti riigi äriühingu raudteevedudega tegeleva riigi äriühingu suurel kaasabil, et on vägagi murettekitav kuulata Eesti valitsuse esindajate kommentaare, et juriidiliselt on kõik korrektne. Financial Times annab teada maailmale sellest, et me ei tohiks, Eesti ei tohiks raisata oma väärtuslikku poliitilist kapitali ja Washingtonis kogutud usaldusväärsust mõnesaja miljoni euro nimel, mida nende ettevõtted igal aastal, sealhulgas riigi äriühingud, juhin oma osundusena tähelepanu, Valgevene suunal edasi tegutsedes teeniksid. Tsitaadi lõpp. Ja meie küsimused, rea Isamaa fraktsiooni liikmete küsimused ongi suunatud majandusminister Taavi Aasale, kes teostab ka valitsuse poolt üldkoosoleku õigusi riigi raudteega tegelevate äriühingute puhul, on see, et miks valitsus Eesti riigi äriühingu kasumi nimel faktiliselt toetab sanktsioneeritud Lukašenka režiimi püsimist läbi transiidi de facto suurendamise Eesti riigi äriühingu kaudu, ja soovime saada informatsiooni sektorite ja aastate lõikes Valgevene-Eesti kaubavahetuse hüppelise kasvu kohta. Ärme vaheta peenrahaks oma julgeolekut ja lühikese ärilise kasu nimel ... Valgevene rahva vabadust, põhimõtteid ja sealhulgas ka enda rahvuslikku julgeolekut. Ärme ole ärimehed, kes kauplevad nööriga, millega meid ennast üles puuakse.
Protseduuriline küsimus. Mart Helme, palun!
Aitäh! Ma vabandan, see ei ole küll päris ...
Ma vab ... Jah, palun! Palun, palun, härra Helme!
Aitäh, lugupeetud Riigikogu esimees! Ma vabandan, see ei ole päris protseduuriline küsimus, see on pigem ettepanek meie töö läbiviimiseks. Kuna elektrihinnad on meil kujunenud isegi Riigikogu liikmetele paljudele problemaatiliseks, siis ma teen ettepaneku seni, kuni päevavalgust jätkub, solidaarsuse näitamiseks raskustes olevatele inimestele kustutada saalis tuled. [[Hääled saalis.]]
Aitäh! Ja kindlasti Riigikogu juhatusel ja juhatajana tuleb lähtuda ka sellest, mis ütleb seadusandlus silmanägemise kohta, kui palju siin peab valgust olema. Aga mure, mida te adresseerite, muidugi on tõsine. Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli, Vabariigi Valitsuse esindaja Heili Tõnisson.
Austatud esimees! Lugupeetud Riigikogu! Vabariigi Valitsus algatab täna üheksa seaduseelnõu. Esimeseks, rikkumisest teavitaja kaitse seaduse eelnõu. Riigikogus esindab seaduseelnõu menetlemisel Vabariigi Valitsust justiitsminister. Teiseks, väärtpaberituru seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu. Kolmandaks, maksukorralduse seaduse muutmise seaduse (ehitustööde andmete esitamine) eelnõu. Neljandaks, rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu. Nende kolme seaduseelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust rahandusminister. Viiendaks, politsei ja piirivalve seaduse ning teiste seaduste muutmise seaduse (eriteenistuste ühtlustamine) eelnõu. Kuuendaks, Austria Vabariigi, Belgia Kuningriigi, Hispaania Kuningriigi, Luksemburgi Suurhertsogiriigi, Madalmaade Kuningriigi, Prantsuse Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahelise eelkõige terrorismi-, piiriülese kuritegevuse ja ebaseadusliku rände vastases võitluses piiriülese koostöö tõhustamise lepinguga ühinemise seaduse muutmise seaduse eelnõu. Riigikogus esindab eelnimetatud kahe seaduseelnõu menetlemisel Vabariigi Valitsust siseminister. Seitsmendaks, sotsiaalhoolekande seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu. Kaheksandaks, toodete ja teenuste ligipääsetavuse seaduseelnõu. Üheksandaks, perehüvitiste seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu. Nimetatud kolme seaduseelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust sotsiaalkaitseminister. Aitäh!
Austatud Riigikogu! Olen Riigikogu juhatuse nimel vastu võtnud 11 seaduseelnõu ja kolm arupärimist ning vastavalt meie kodu- ja töökorra seadusele otsustab Riigikogu juhatus nende edasise menetlemise. Nüüd viime läbi kohaloleku kontrolli. Kohaloleku kontroll.
Head ametikaaslased, ma korra vabandan! Härra Priit Sibul, kas teil on protseduuriline seoses kohaloleku kontrolliga? Aitäh! Kohale registreerus 86 Riigikogu liiget, puudub 15. Protseduuriline küsimus. Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Mart Helme ettepanekule vastates jäi mulje, et te teate õigusest üht-teist. Hakkasite rääkima seda, millise õiguse järgi või, ma täpselt ei tea ka, milline see seadus ja seadusepügal on, mis meie silmanägemise tagamiseks ei tohi tuld ära kustutada. Küll aga ei keelanud mitte miski teil korduvalt põhiseadust rikkuda. Teil ei olnud mitte mingit probleemi tulla 9. novembril Riigikogu ette juhatuse ettepanekuga viia istungid üle kaugistungitele, mille puhul, nagu selgus, on tegemist põhiseaduse rikkumisega, et selline ettepanek üldse parlamendi ette toodi. Oma kirjas Riigikohtule, mille te olete allkirjastanud, viitate te ka sellele, et Euroopa Inimõiguste Kohtu seisukohtadega ei ole kooskõlas Riigikogu sisemisest töökorraldusest tulenevate vaidluste viimine kohtu ette, kuna see võib kohut üle koormata, ülemääraselt koormata, ja olla mõttetu. Te põhimõtteliselt ütlete ka, et tegelikult seda ettepanekut, mille mina Riigikohtule tegin, ei peaks üldse menetlemagi. See on üsna pretsedenditu, minu meelest midagi sellist ei juhtunud isegi vaikival ajastul. Kuivõrd teid mäletatakse valitsusjuhina – sellest möödub sel nädalal aasta, kui te otsustasite oma ameti maha panna –, teid mäletati, kui vabandavat peaministrit. Minu meelest oleks paslik ka praegu vabandada selle eest, et te selliste ettepanekutega – kolmest juhatuse liikmest kaks – meie ette tulite, aga ma ei ole kindel, et sellest piisab. Äkki te oskate ise öelda, mis viisil ja kuidas teie arvates peaks parlament edasi töötama?
Aitäh! Teil oli õigus pöörduda selles asjas Riigikohtusse, nagu te ka tegite. Riigikohus on oma hinnangu andnud. Ma arvan, et sellest hinnangust peab ka Riigikogu juhatus ja Riigikogu tervikuna edaspidi, tulevikus lähtuma. Seal on toodud välja ka põhjendused, et kui minna distantsistungile, siis seda tuleb veel tõsisemalt põhjendada. See peab olema viimane võimalus. Nii et ma usun, et siin on meil õppimist küll sellest lahendusest. Aitäh teile! Protseduuriline küsimus, Tarmo Kruusimäe.
Tänan, hea esimees! Mulle jäi kõrvu see, et kui nüüd Mart Helme rääkis solidaarsusest ja ma meenutan seda ka, et kui me nüüd põhiseadusvastaselt läksime kaugtööle üle, siis oli ka jutt solidaarsusest. Kas solidaarsus on pädev ainult sel juhul, kui ta on põhiseadusvastane või on solidaarsus pädev ka siis, kui ta on täiesti legitiimne? Aitäh!
Aitäh! Kui võtta see viimane otsus, siis me teame kohtulahendit, mis ütles, et sellist otsust ei olnud õigus teha. Nii et sellest, nagu ma ütlen, kindlasti tuleb tulevikus lähtuda. Kohtulahendina on see kindlasti meie jaoks järgnevates sammudes tõsine alus. Protseduuriline küsimus, Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh! Austatud Riigikogu esimees, ma pean kahetsusega ja enesekriitiliselt tunnistama, et opositsioonisaadikud ei ole olnud piisavalt järjepidevad protseduuriliste küsimuste esitamisel ja ei ole ilmselt piisavalt suutnud survestada Riigikogu juhatust ja konkreetselt Riigikogu juhatajaid, kes istungid on juhatanud, et me tegutseksime siin seadustega ette nähtud raamides, kooskõlas põhiseadusega. Ja seetõttu juhtus ka see tööõnnetus, millest me praegu räägime ja mis puudutab Riigikogu töökorraldust ja mis on väga sisuline ja põhimõtteline, kui te olete tutvunud Riigikohtu otsusega. Ja Riigikohtu otsus ütleb meile järgmist: arvestades esindusdemokraatia ning Riigikogu liikme mandaadi vahetu teostamise põhiseaduslikke printsiipe, leiab kolleegium, et Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 89 lõike 1 kohaldamisel aluseks võetud põhjused ei olnud Riigikogu kaugtöö õigustamiseks piisavalt kaalukad. Riigikogu 9. novembri 2021. aasta otsus on õigusvastane. Ja lisaks kolleegium märgib, et ehkki praeguseks on Riigikogu vaidlusaluse otsuse kehtivusaeg lõppenud, ei takista see asja sisulist läbivaatamist. Ja minu küsimus on: kas Riigikogu juhatus on leidnud aega selle peaaegu kuu aja jooksul, et arutada Riigikohtu otsust, ja sellest tulenevalt või on plaanis ja kui te olete arutanud, siis mis järeldused on tehtud? Ja võib-olla te ka kommenteerite seda, mis me peaksime järeldama sellel istungil vastu võetud või istungjärgul vastuvõetud otsuste ja seaduste kohta. Tegemist oli riigieelarve ja mitmete teiste oluliste eelnõudega, kus on väga selge riive põhiseaduslike õiguste ja Riigikogu liikme vaba mandaadi printsiibi rikkumisega. Mis on teie sõnum meile siia saali? Aitäh!
Aitäh! See sõnum on seesama, mida ma vastasin eelnevatele küsijatele. Mida Riigikohus ütles? Ütles, et distantsistung peab olema tõesti viimane võimalus, kui mingeid muid võimalusi ei näe, rohkem ei ole, see peab olema väga selgelt põhjendatud. Ja minu meelest oli, kui ma õigesti mäletan, seal toodud ka paralleel eesliinitöötajatega, kus tõsteti ka Riigikogu liikmeid eesliini- või esiliinitöötajate hulka või sekka. Nii et ma arvan, et need on väga olulised selgitused, mida Riigikohus andis [juhuks], kui tulevikus Riigikogu taas või Riigikogu juhatus hakkab otsustama, kas minna distantsistungile või mitte. Priit Sibul, protseduuriline küsimus, palun!
Aitäh! Võib-olla kõik kolleegide ei ole lugenud, nii et ma tsiteerin seda punkti, number 46 on see Riigikohtu otsuses, millele te viitate. Ja siin on kirjas see, et kaalukad põhjused ... [Juhataja helistab kella.] tuli Riigikogul niisiis silmas pidada, et põhiseadus ei luba tal kaugosalusega istungeid korraldada kergel käel. Veelgi enam, kolleegium on seda meelt, et põhiseaduspäraselt tõlgendades saab kaalukas põhjus kaugistungi pidamiseks olla olukord, mis tõepoolest ei võimalda Riigikogul füüsiliselt koguneda. See on see, mida te mitmel korral olete viidanud ja öelnud, aga minu arust kolleegium on siin meist märksa kaugemale läinud ja ka teie tõlgendusest. Aitäh!
Aitäh teile! Tarmo Kruusimäe, protseduuriline küsimus, palun!
Tänan, hea esimees!
Vabandust, hea küsija! Ma palun saalis vaikust, saalis on liiga suur lärm. Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea esimees! Samal teemal. Ei olnud ju tore meil saadikutel kuulda, kus te olite natuke tõre, et me pöördusime kohtu poole. Õiguskantsleri poole, kui me oleks pöördunud, me oleks saanud võib-olla vastuse, aga see oleks olnud pigem juba soovituslik. Tol hetkel, kui te seda kirjutasite, kas te mõtlesite ka mingi niisuguse paralleelse või alternatiivsema meetodi, et kas on mingi ombudsman või kelle poole pöörduda? Sest me tollel istungil ka korduvalt viitasime sellele, et äkki me võtame vaheaja, juhataja võtab, siis Hanno Pevkur vaheaja ja vaatab, kas see on seaduslik või mitte. Et oskate te öelda, mis hoiaks meie mainet veel üleval, aga ei riivaks niipalju nüüd siis võib-olla juhatuse väärikust?
Aitäh teile! Kõigepealt selle küsimuse esimesele poolele vastates, siis see meie vastuskiri Riigikohtule, selle me loomulikult arutasime Riigikogu juhatuses läbi. Nüüd see, kas juhataja võtab vaheaja, nagu te ütlete, või mitte, see on meie kodu- ja töökorra seaduses jäetud väga selgelt sellel hetkel selle inimese otsustada, kes juhatab Riigikogu istungit. Ja ma mäletan ka siin mõne kuu taguseid vaidlusi, kus on tegelikult juhataja vaheaeg võetud, on püütud lahendada erimeelsusi ja peale seda mõnes lahenduses on tulnud ka uuesti kokku vanematekogu ja me oleme suutnud erimeelsusi lahendada. Nii et ma arvan, et vähemalt minule juhatajana õppetunniks on ka kindlasti see. Aitäh! Kalle Grünthal, protseduuriline küsimus.
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Ma tuleksin samuti selle kaugistungile üleviimise juhtumi juurde. Teatavasti opositsioonierakondadest olid Eesti Konservatiivne Rahvaerakond ja Isamaa vastu sellele kaugistungile üleminekule, mis kulmineerus Priit Sibula poolt kaebuse esitamisega Riigikohtule. Küsimus on praegu minu jaoks hoopis selles, et meil ei ole vaidlus selle üle, et Riigikogu kahe juhatuse liikme ettepanek ja ka koalitsioonisaadikute nõustumine sellega oli tegelikult õigusvastane. Siin vaidlust meil ei ole. Nüüd on küsimus selles, et kui tavaelus ja -praktikas toimub selline asi, et kui on mingi õigusvastane tegevus, siis sellega kaasnevad tavaliselt ka mingisugused sanktsioonid või ütleme, noh, nimetame neid teatud karistuseks, siis mind huvitaks see asjaolu, milline võiks olla Riigikogu juhatuse nende liikmete karistus või sanktsioon, et nad edaspidi selliseid seadusvastaseid tegevusi ei teeks. Mis on teie arvamus?
Aitäh! Me elame õigusriigis. Ja Riigikogu juhatuse arvamused, kui lähevad lahku, siis see otsus tuleb tõesti siia saali, nagu toona ta ka tuli. Kui te nõuate karistust, siis ma arvan, et õigusriigis, nagu ma ütlesin esimesele küsijale Priit Sibulale, et on õigus pöörduda Riigikohtu poole Riigikogu liikmel, mida ta ka tegi, Riigikohus oma otsuse langetas ja ma arvan, et me peame olema piisavalt siis targad, et sellest otsusest ka õppida. Ja ma usun, et Riigikogu juhatus, tänased liikmed, tulevased liikmed kindlasti oma töös ja ka Riigikogu tervikuna võtab selle lahendi aluseks. Aitäh! Helir-Valdor Seeder, protseduuriline küsimus, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Mina ei esitanud protseduurilisi küsimusi mitte küsimuste esitamise pärast, vaid ikka sellepärast, et saada sisulisi vastuseid ja et me oma parlamenditööd tulevikus paremini korraldaksime. Ma ei ole kindel, et me päriselt õigusriigis enam elame. Ja minu küsimus teile oli, et kas Riigikogu juhatus on arutanud pärast Riigikohtu otsust, seda otsust analüüsinud ja jõudnud ka mingisugustele järeldustele ja teinud mingisuguse otsuse. Ja ma küsin seda eelkõige sellepärast, et pärast Riigikohtu otsust on juhatuse liige Hanno Pevkur, kes on Riigikogu esimene aseesimees, kommenteerinud Riigikohtu otsust. Tsiteerin: "Riigikohtu põhiseaduslikkuse kolleegium on tehtud otsusega asunud teostama Riigikogu töö sisulist korraldamist ehk võtnud Riigikogult õiguse ise otsustada, kuidas oma tööd korraldada. Riigikohus on väga tõsiselt kompamas piire võimude lahususest ja läinud liiga kaugele." Mina saan aru, et riigikogu juhatuse liikmed on selles küsimuses üksmeelt, sest ma ei ole kuulnud, et teised liikmed oleks Pevkuri hinnangut Riigikohtu otsusele kuidagi ümber lükanud. Nii et ma ei tea, kas ka teised juhatuse liikmed on arvamusel, et kohtunike pead peaksid hakkama veerema, ja ei nõustu Riigikohtu sellesuunalise otsusega. Ja praktiline väljund tänasesse päeva on ju see, et me oleme muutumas mugavusparlamendiks. Kaugtööle me siirdusime nüüd õigusvastaselt, aga enamus komisjone meil töötavad kaugtöö vormis, ja ma leian, et see on siiski pigem mugavuslahendus kui hädavajalik lahendus tulenevalt nakkusest. Me aktsepteerime koolide tööd üle Eesti, kus on mitukümmend õpilast ühes klassis ja nii edasi, ja me loome siin olukorda, kus 10-15 inimest ei saa ühes ruumis töötada ja istungid toimuvad valdavalt kaugistungi vormis. See tegelikult takistab sisulist tööd, kui te vaatate ka Riigikohtu otsust ja loete läbi, kus ääretult oluline on vahetu suhtlemine ja otsekontakt. Öelge palun, kas juhatus on arutanud pärast Riigikohtu otsust ja mis järeldustele on juhatus jõudnud. Kas Riigikogu aseesimehe Pevkuri seisukoht on juhatuse seisukoht, mida ta väljendas, ja kas on plaanis ka Riigikogu tööd ümber korraldada nii suures saalis kui ka komisjonides, et see vastaks Riigikohtu otsusele?
Ma püüan siis vastata nendele väga mitmele küsimusele, mis te esitasite. Kõigepealt, punkt üks, minu arvamus on see, et Riigikohtu otsus on täitmiseks. Punkt kaks, kui te küsite, kas see laieneb juhatuse peale – ühe juhatuse liikme tsitaat, mille te ette lugesite? Ei laiene. Punkt kolm, kas Riigikogu juhatus on seda arutanud? Omavahel oleme seda konsulteerinud töiste kõnedega või, ütleme, kokkusaamisega. Kas ta on protokollitud Riigikogu juhatuse koosolekul kuidagi? Ma arvan, et ei ole. Nüüd edasi, järgmiseks see komisjonide aspekt, millele te tõite välja. Ma nõustun selle mõttega, mis te ütlesite, et kohtudes füüsiliselt, kohtudes silmast silma on minu arvates igasugused kohtumised, sealhulgas komisjonide töövorm, kindlasti efektiivsem. Me teame seda, et Riigikogu alatised komisjonid võivad oma tööd korraldada nii, nagu nad õigeks komisjoni siseselt peavad. Aga selles küsimuses tõukuvana, mis te ütlesite, olen mina kindlasti nõus seda arutama vanematekogus ja püüdma leida seda konsensust fraktsioonide vahel, et see põhjus, miks tegelikult komisjonid paljud on läinud kas distantsile või hübriidile, on olnud seotud koroonapandeemiaga. Kas on täna see hetk, see momentum, et see põhimõte ära lõpetada vähemalt selles küsimuses ja tulla tagasi füüsiliselt uuesti? Seda ma olen kindlasti valmis vanematekogus lähiajal üles tõstma. Aitäh! Priit Sibul, protseduuriline küsimus, palun!
Aitäh, austatud esimees! Loomulikult on Riigikohtu otsus meile täitmiseks, probleem on ainult selles, et kui me tõlgendame seda ...
Ma vabandan! Head ametikaaslased, palun saalis vaikust.
Meie probleem on ainult see, et me tõlgendame seda Riigikohtu otsust 23. detsembrist ikkagi erinevalt. Riigikogu juhatuse kolmest liikmest üks, Martin Helme, saatis oma eriarvamuse selle kirja osas, mida ma tsiteerisin, kus teie allkirjaga on kirjutatud see, et Riigikogu liige ei peaks saama teatavaid asju vaidlustada. Ja seal on mitmeid aspekte, nii nagu Helir-Valdor viitas, Hanno Pevkur ka pärast kohtuotsust ütles, et Riigikohtu asi ei ole Riigikogu töösse sekkuda. Samasugune arusaam seisab ka selles kirjas, mille te olete allkirjastanud. Nüüd te ütlete, et seda tuleb täita. Mida me siis tegelikkuses teeme, teha kavatseme, kui üks inimestest Riigikogu juhatuses on jõudnud arusaamisele, ka pärast Riigikohtu otsust endiselt, et Riigikohus on sekkunud Riigikogu töösse ja nüüd te ütlete, et me peame seda Riigikohtu otsust hakkama täitma? Mida me siis teeme teie arvates?
Minu arvates on kohtuotsused täitmiseks. Aitäh! Jürgen Ligi, protseduuriline küsimus.
Aitäh, härra juhataja! Mina muidugi olen tuliselt seda meelt, et meid ei ole siia valitud iseenda töökorra üle avalikult vaidlemiseks. See ei ole töö, vaid asendustegevus, mis praegu toimub, kui on kohus oma otsuse lange langetanud. Aga mul on, ma kuulun nende hulka, kes tegelikult vaidles omavahel kaugistungi vastu. Aga ma ei ole selle üle üldse uhke, sest miks ma kõhklesin, oli konkreetsete Riigikogu liikmete ja nende koduste, kelle nimed olid teada, kelle, vabandust, et ma nii ütlen, diagnoosid olid teada, isiklik risk. Kuigi ma nii arvasin, ma rääkisin sellest vaoshoitult, sest tõesti me ei taha kellelegi koju ega iseendale mingeid fataalseid tagajärge. Kui siit edasi minna, siis opositsioon mängib seda välja sellise suure poliitilise võiduna: näed, surusime alla! Mind ei surunud keegi alla, vaid just nimelt see põhjus, et need isiklikud riskid, mis inimestel on, panid mind vaikselt või vaigistasid mind. Aga öelge, kuidas seda lahendada siis. Kas me edaspidi hakkame kohtuotsusele toetudes loomulikult avalikult arutama, et kes kui haige on ja kui suur on risk? See oleks nagu nadi. Mis teie arvamus on?
Aitäh teile! Jah, meil on täna tõesti kolm punkti päevakorras, kui me selle päevakorra heaks kiidame või kinnitame, aga ma selles mõttes mõistan, et on tehtud Riigikohtu poole pöördumine, Riigikohus on võtnud selle menetlusse, on oma otsuse teinud, ja otsus on teistsugune, kui oli suure saali otsus distantsistungile minna. Ja täna ongi vast esimene kord, kui me saame selles formaadis seda arutada. Nüüd, ma olen sellega, härra Jürgen Ligi, nagu nõus, et ma arvan, et me ei tohi minu meelest ühegi inimese mingisuguseid personaalseid terviseandmeid siin arutama hakata. Need Riigikogu liikmed, kes on selle Riigikohtu otsuse läbi lugenud, siis kui ma õigesti mäletan, seal sees oli ka see mõte, et kui Riigikogu liige põhjendab, et ta tõesti tervislikult mingil istungil või mingil perioodil osaleda ei saa, siis üksikutele võiks anda distantsistungi võimaluse. Teatavasti meil ei ole seda võimalust. Meil on vastupidine võimalus, et kõik lähevad distantsile ja kui keegi soovib, saab ta saab siin saalis osaleda. Selline mõte oli ka seal sees. Ja ma isiklikult, ma mäletan eelmise aasta kevadest, mõnel koosolekul seda tõstatasin, et kas me ei võiks seadusesse sisse kirjutada selle võimaluse tulenevalt pandeemiast, et kui inimesed seda soovivad, siis selline võimalus Riigikogu juhatusel oleks lasta teatud istungil inimesed distantsilt osaleda. Ka see mõte oli seal sees. Nii et selles mõttes ma arvan, et seda Riigikohtu otsust ja Riigikohtu lahendit võib täiesti või mitte võib, vaid oleks paslik arutada võib-olla vanematekogus, et võtta sealt need mõtted välja, mida Riigikohus tõi ise nagu proaktiivselt mõtetena tulevikus välja. Aga aitäh teile, härra Ligi! Protseduuriline küsimus, Mart Helme, palun!
Aitäh, härra eesistuja! No me kõik mäletame veel seda istungit või õigemini seda istungi algust, kui arutati kaugtööle minekut, ja juba siis ikkagi tuli väga selgelt päevakorda see, et see ei ole seaduspärane. Ma mäletan ka, kuidas istungi juhataja sisuliselt jõuga rullis kõikidest nendest argumentidest üle, lihtsalt neid kuulma ..., keeldus neid kuulda võtmast ja lõpuks pani hääletusele, suure saali hääletusele. Ja kui me nüüd lähtume sellest loogikast, mille on esitanud vastuväitena Riigikohtu otsusele esimene aseesimees, millega on sekkutud Riigikogu pädevusse ja Riigikogu ainuõigusesse seadusloome vallas, siis minu küsimus on, et kui see nii piiramatu õigus on ja kui kõikidest seaduslikest argumentidest võib üle rullida, siis kas võib siin saalis ka näiteks päevakorda panna mõne inimese, kes ei meeldi võib-olla koalitsioonile, surmamõistmine ja Riigikogu suur saal annab oma heakskiidu sellele ja lintšimegi ära. Et noh, see ei ole ju mõistuspärane, mida praegu koalitsioon püüab selgeks teha ja tegelikult ka kõrvale hiilida sellest järelduste tegemisest Riigikohtu otsusele. Palve on, et juhatus koguneks oma kas või korralisel arupidamisel ja analüüsiks seda olukorda nii töö- ja kodukorra aspektist kui ka Riigikohtu otsuse aspektist ja teeks järeldused, ja teeks järeldused, kuidas taolisi vastuolulisi otsuseid tulevikus vältida.
Aitäh! See, mida ütles, või see, mida küsis ka Helir-Valdor Seeder, seda mõtet, et juhatuse arutelu, see, mida teie ütlete, ma kindlasti toetan seda. See nädal me füüsiliselt, on praegu selge, et me kõik kolmekesi kohtuda ei saa, juhatuse liikmed, aga kindlasti saame seda, ma loodan, teha järgmisel nädalal. Nüüd teie selle protseduurilise küsimuse raames ma ütlen ka seda, et Riigikohus ütles oma lahendis ka seda, et kui selliseid otsuseid teha, siis seda peab piisavalt arutama ja see arutelu võinuks olla siis veel sisulisem, veel ajaliselt pikem, kuigi minu teada üle tunni oli protseduurilisi küsimusi toona. Aga seda ütles ka Riigikohus, et need peavad olema ka, et Riigikogu liikmed peavad saama küsimuse küsida ja nendele tuleb siis ka vastata juhataja poolt. Aga kindlasti me seda juhatusega, seda Riigikohtu lahendit ja ma arvan, ka vanematekoguga lähiajal arutame. Tarmo Kruusimäe, protseduuriline küsimus, palun!
Tänan, hea esimees! Seoses komisjonide töökorraldusega – enamik saadikuid on ju kõik meil siin majas, ainuke, keda ei ole ja kes meil on interneeduse vahendusel, on olnud ministrid. Kas meil on teada ka, millised ministrid on niinimetatud lähikontaktsed või ohtlikud Riigikogu liikmetele, sest nii mitmedki ministrid käivad ju ka fraktsioonides tutvustamas oma eelnõusid? Või on siis neid saatvad ametnikud need, kelle pärast me peame hoidma seda kontakti? Või on ta pelgalt lihtsalt ametnike ja ministrite mugavus, et sellist tööformaati kasutada? Mul on ka üks sihuke lihtne ja äärmiselt agiilne ettepanek, et me võiksime ju tegelikult kõiki selliseid istungeid, kus ministrit kohal ei ole, nimetada väljasõiduistungiks. Ehk siis me täidaksime rohe-eesmärke. Keegi ei hakka siin bussiga sõitma kuskile mujale. Minister on näiteks Narvas ja meil on Narva linna vaja külastada õiguskomisjoniga, minister on seal, näitab meile ja me arutame enda asjad kõik läbi. Nii et ka selline väike positiivne agiilne ettepanek.
Aitäh! Ma veel kord ütlen, et komisjonid korraldavad oma tööd ise nii, nagu komisjonid õigeks peavad. Samas ma arvan seda, et kui me läksime komisjonidega tugevasti distantsi peale või hübriidi peale üle-eelmise aasta märtsikuus, märts-aprill, siis täna võiks tõesti ümber hinnata, kas see on mõistlik. Ja seda saab teha, meil on töövorm selleks vanematekogu, kes saab seda kindlasti arutada. See, et mingeid uusi lahendusi pakkuda, nagu te ütlete, on, ma arvan, iga komisjoni enda otsus. Küll aga olen ma pöördunud valitsusjuhi poole ja öelnud seda, et minu arvates ministrid peavad komisjonides osalema. Teatavasti tuli mulle ka selline signaal, et kõik ministrid ei käi või käivad harva komisjonides, ja selle tähelepaneku ma valitsusjuhile ka edastasin. Kert Kingo, protseduuriline küsimus, palun!
Ma tänan, hea istungi juhataja! Minu küsimus on ajendatud kolleeg Jürgen Ligi tõstatatud teemast, kust ta arutas, et mis siis saab, kui mõni saadik jääb haigeks, kas me hakkame suures saalis seda arutama. Ja minu küsimus ongi nüüd see. Teie olete minust kauem siin Riigikogus olnud, mina olen esimest perioodi ja üsna hiljuti, eelmisel aastal alles võeti see kaughääletamine ehk IT-lahendus vastu. Palun rääkige, kuidas siis varasemalt tegutseti, kui mõni saadik või üksikud saadikud gripihooajal haigestusid. Mis siis sai, kuidas siis Riigikogu töö toimus?
Aitäh! Varasemalt meil ei olnud võimalust distantsistungitel osaleda, see võimalus tekkis üle-eelmisel aastal. Protseduuriline küsimus, Helle-Moonika Helme, palun!
Aitäh, hea istungi juhataja! Ma tegelikult natukene tunnen teile kaasa, sellepärast et te praegu vastate nendele küsimustele. Tegelikult peaks Hanno Pevkur olema praegu, kuna tema oli tookord puldis ja surus need otsused, mida kohus on tunnistanud seadusevastaseks, siin saalis läbi. Aga kuna te olite temaga juhatuses ühte meelt, siis põhimõtteliselt ikkagi see on täiesti adekvaatne, et teie praegu seda küsimust siin meiega ka arutate. Ja ma küsin. Riigikohtu otsus oli selline, et Riigikogu tookordne kaugistungile viimine oli ebaseaduslik, sellest me oleme siin juba tund aega rääkinud. Ja teie ütlesite ka, et kohtuotsus on täitmiseks. Ja Helir-Valdor Seeder natukene vihjamisi seda teemat ka puudutas, aga ma küsin nüüd täiesti otse, et mida see tähendab. Kuidas me seda Riigikohtu otsust täitma praegu hakkame? Kas see tähendab, et tookord kaugistungil vastuvõetud seaduseelnõud on samuti ebaseaduslikud ega kehti? Mis tähendab seda, kas meil ... Ma küsin, kas meil riigieelarve on siis ikka vastu võetud või me peame hakkama seda uuesti arutama, nagu ka kõiki teisi seadusi, mida me tookord selle nädala jooksul siin menetlesime?
Aitäh! Ma arvan, et peame õppima seda, eeskätt juhatus, aga ka kogu Riigikogu, mida ma olen püüdnud siin viimase 40 minutiga välja öelda, et distantsistungitele kui minna, see peab olema väga selgelt motiveeritud, põhjendatud, peab olema viimane abinõu. Vastates teie küsimuse teisele poolele, on siin Riigikohus andnud väga selge selgituse ja see kõlab järgnevalt. Sellest tulenevalt – see on punkti 55 all – ei mõjuta käesolev otsus vaidlusalusel perioodil, see tähendab 10. kuni 25. novembrini 2021 Riigikogu kaugosalusega istungite käigus vastuvõetud seaduste ja otsuste ega tehtud toimingute õiguspärasust ega kehtivust. Protseduuriline küsimus, Kert Kingo, palun.
Tänan veel kord võimaluse eest! Ma kahjuks ei saanud oma küsimusele vastust. Ma küsisin, kuidas varasemalt siis töötasid või toimisin Riigikogu istungid, kui kaugistungi, kaugosalusega istungi võimalust ei olnud ja kui mõni saadik, üksikud saadikud olid gripihooajal näiteks haigestunud. Mis siis sai?
Kas saadik puudus, andis sellest teada, ma arvan, oma fraktsioonile, kus tehti ka märge, et ta on haige. Ma ei oska öelda, võib-olla mõned tulid väiksema köhaga või väiksema nohuga siia tööle, nii käitusidki. Nagu ma ütlesin, et toona ju, enne 2020. aasta kevadet, meil ei olnud distantsistungi võimalust. Aivar Kokk, protseduuriline küsimus, palun!
Hea juhataja! Sinu vastusest tekkis mul küsimus. Kui Riigikogu 9. novembri otsus on õigusvastane, et kaugistungeid teha, siis samas Riigikohus teeb ka teise otsuse, nagu sa mainisid, et otsuse kehtetuks tunnistamine tagasiulatuvalt oleks praegusel juhul ilmselgelt ülemäärane ja kahjustaks ebaproportsionaalselt õiguskindlust. Sellest tulenevalt ei mõjuta käesoleva otsus vaidlusalusel perioodil, st 10.–25. novembril Riigikogu kaugosalusega istungi käigus vastu võetud seaduste ja otsuste ega tehtud toimingute õiguspärasust ega kehtivust. Kuidas sellest nüüd aru saada? Kas siis Riigikogu võib teha ebaseaduslikke otsuseid ja samas see ei mõjuta järgnevaid otsuseid? Kas Riigikogule on selle Riigikohtu otsusega antud teistsugused volitused? Kui muidu peaks olema see, et kui on seadust rikutud, siis on seadust rikutud ja seaduse rikkumise ajal tehtud otsused on õigustühised, aga siin kohtuotsuse järgi ei ole. Kas te seda olete ka oma juhatuses arutanud, kas järgmine kord võiks ikkagi teha nii, et Riigikogu teeb ebaseaduslikke otsuseid ja need pärast ikka kehtivad?
Aitäh! Minu arusaam on järgmine: Riigikohus on andnud hinnangu, et see otsus, et me läksime distantsistungile, ei olnud õiguslik, õiguspärane. Aga ta on öelnud, et kui distantsistung toimus, siis need otsused, mis langetati, olgu need otsuste või seadustena, kehtivad. Mina saan sellest nii aru. Aitäh! Tarmo Kruusimäe, palun! Protseduuriline küsimus.
Tänan, hea esimees! Meenutan, et aasta või poolteist aastat tagasi oli meil ju ka eriolukord ja see kaugistungite võimalus tuli ju seoses selle eriolukorraga. Aga mida teha nendes olukordades, kus me tunneme, et riigis on kriitiline olukord, aga meil peaminister keeldub tunnistamast seda ja hiljem ütleb, et meil on lihtsalt meditsiiniline eriolukord? Kas me ei peaks ikkagi täpsemalt järgima seda, mis seaduse võimalused, mis ajahetkel me oleme lubanud, et noh, mitte keegi? Sest ma meenutaksin, et Hanno Pevkuri korduvlause tol hetkel oli "ennekõige". "Ennekõige" kõlas siin saalis kogu aeg, "ennekõige" on see fraktsioonide tahe. Fraktsioonidel võib olla hea tahe kas ennekõige või pärast seda, aga kui ikkagi olukord ei ole selline, mis võimaldaks fraktsioonide ennekõige-tahet läbi suruda, siis ei pandaks seda ka hääletusele, et me tulevikus enam ei komistaks selle kivi otsa.
Aitäh! Jah, ma arvan, et sellest Riigikohtu otsusest tuleb kindlasti välja lugeda seda, et see põhjendus peab olema väga motiveeritud, väga konkreetne. Ja isiklikult mina enda jaoks loen sellest kaasusest välja seda, et selliseid suuri otsuseid Riigikogu peaks tegema konsensusega, kus tõesti kõik fraktsioonid ütlevad, et see on nüüd see hetk, kui teha nii või naa. Ma arvan, et see on selline talupoja lähenemine sellele. See oleks, ma arvan, õige. Aitäh teile! Kalle Grünthal, protseduuriline küsimus, palun.
Aitäh! Lugupeetud istungi juhataja! Ma tükk aega olen kuulanud ja mõtisklenud teie selgitusi praeguse selle kohtuotsuse raames, et seda kohtuotsust tuleb täita. Kui ma nüüd võrdluseks toon siia näiteks kriminaalmenetluse ja kohtuistungi pidamise, kus tihtipeale juhtub niimoodi, et tõendid on hangitud ebaseaduslikult ehk ei ole järgitud kriminaalmenetluse korda ja seetõttu ei saa neid kasutada ka isiku süüstamiseks ning inimesed, kes tegelikult vääriksid karistust, võib-olla jäävad õigeks. Ja praegu ma kuulan ja mõtisklen selle kohtuotsuse üle, sest Riigikohus sedastas, et kaugistungile üleviimine ei olnud seaduslik, kuid ta ei too kaasa seda, et ebaseadusliku istungi läbiviimine oleks mingit mõju avaldanud nende otsuste vastuvõtmisel, mis kaugistungi raames tehti. Ehk siis, ütleme, praegusel hetkel on tekitatud Riigikohtu poolt olukord, et jah, toimus rikkumine, aga selle rikkumise raames ei ole mingeid probleeme, et ikkagi need asjad, mis vastu võeti, jäävad kehtima. Kas selles kontekstis saab seda tõlgendada selliselt, et Riigikogu juhatus võtab selle kohtuotsuse teadmiseks, kui vaja, siis rikub jälle seadust, sest midagi, mingeid muudatusi ega sanktsioone, ka eelnevate otsuste tühistamist kaasa see ei too? Ma loodan, et mu mõttekäik oli arusaadav. Aitäh!
Aitäh! Ma alustan tagantpoolt. Ma arvan, et me kõik peame võtma ikkagi kohtuotsuse täitmiseks, mitte lihtsalt tegema uuesti vigu. Edasi, vastates teie küsimuse põhisisule, tõesti selles punktis, ma loen ka eelnevat laused, kus Riigikohus ütleb seda. et otsuse kehtetuks tunnistamine tagasiulatuvalt oleks praegusel juhul ilmselgelt ülemäärane ja kahjustaks ebaproportsionaalselt õiguskindlust. Ja siis ta ütleb selle põhjenduse, et sellest tulenevalt ei mõjuta see otsus vastu võetud seaduste ja otsustega tehtud toimingute õiguspärasust ega kehtivust. Nii et ta on ise selle ka välja toonud Riigikohus oma otsuses. Aitäh! Ja ma tegelikult tänan täitsa siiralt, ma tänan Riigikogu liikmeid nende küsimuste eest, selle teema uuesti arutelu eest. Ma usun, et see on olnud meile kõigile vajalik ja õppetund. Ja me saame siit nüüd edasi minna. Aitäh! Me oleme jõudnud siis, head ametikaaslased, oma esimese kevadistungjärgu päeval sellise kohani, kus me peaksime vaatama otsa korraks jooksva nädala päevakorrale. Selle päevakorra osas on tulnud ka mõningad täpsustused. Kui me oleme need läbi vaadanud, siis selle päevakorrapunkti raames me peaksime selle arutelu lõpetama päevakorra kinnitamisega või mittekinnitamisega. Täpsustus on järgmine. Majanduskomisjon on teinud ettepaneku arvata selle töönädala kolmapäevase istungi päevakorrast välja viies päevakorrapunkt, milleks on Vabariigi Valitsuse algatatud lennuseaduse ja riigilõivuseaduse muutmise seaduse eelnõu 477 esimene lugemine. Head ametikaaslased, koos selle muudatusega panen hääletusele Riigikogu täiskogu VII istungjärgu 1. töönädala päevakorra kinnitamise. Helir-Valdor Seeder, kas teil on protseduuriline küsimus? Ei ole? Palun, härra Seeder!
Ettepaneku tegemine ...
Palun, härra Seeder!
... päevakorra osas. Jaa, aitäh! Mul on ettepaneku tegemine päevakorra osas.
Palun!
Aitäh! Meil on praegu küllaltki pingeline ja keeruline olukord nii julgeolekupoliitiliselt, tervisekriis on, energiakriis on. Ja Riigikogu ei ole päris mitmeid nädalaid suures saalis istungeid pidanud ja täna me näeme, meie ees on päevakord, kus neljapäeval ei ole mitte ühtegi päevakorrapunkti. Ja sellega seoses on mul küll ettepanek, et parlament ei tunneks ennast nii mugavalt ja et me ei oleks lihtsalt kummitempel, vaid ka sisuliselt tegeleksime nende teemadega, mis praegu ühiskonnas on aktuaalsed ja puudutavad kõiki meid, et neljapäeval leiaks valitsusjuht võimaluse tulla parlamendi ette, rääkida energiakriisist, nendest võimalikest lahendustest, mis on lühiajalised, mida me suudame praegu inimeste heaks ja tarbijate heaks teha, ja võib-olla ka mõningatest pikaajalistest lahendustest. Aga täiesti lubamatu on see olukord, et me neljapäeval siin suures saalis üldse ei tööta praegu väljakujunenud olukorras, kus oodatakse kiireid otsuseid ja kiireid lahendusi. Parlament ei saa siin kõrval seista. Nii et minu ettepanek on lülitada neljapäeval päevakorda peaministri poliitiline avaldus, kus ta annab ülevaate praegusest energiakriisist ja valitsuse poolt väljapakutavatest lahendustest.
Aitäh! Hea Helir-Valdor Seeder, te teate, ma arvan, paremini isegi kui mina, et poliitilist avaldust saab siin Riigikogu kõnetoolist teha ja seda saab teha juhul, kui see poliitiline tahe või soov on valitsuse liikme poolt tulnud. Teie ettepanek siin saalis on kindlasti avalik, siin on valitsuse esindaja. Ma palun, et ta esitaks või edastaks selle Riigikogu liikme palve edasi Riigikantseleile ja siis, kui see info on sinna viidud, siis kui on valitsuse liikme soov teha poliitiline avaldus, siis loomulikult mina ei näe mingit põhjust, miks seda mitte kiiresti päevakorda lisada, kui see soov on valitsuse liikmel. Mart Helme, palun, protseduuriline küsimus! Aga ma niipalju ütleksin, et ka see, kui pole ühtegi päevakorrapunkti antud päeval, ei ütle mina, et see on tühi istung, sellepärast et siis saavad Riigikogu liikmed istungi rakendamise eel üle anda seaduseelnõusid, otsuse eelnõusid, arupärimisi, mis ei ole üldse vähetähtis, mis on oluline, sageli mingi protsessi, mingi lahenduse alguspunkt. Mart Helme, palun, protseduuriline küsimus!
Ma tahaks toetada kolleeg Seederi ettepanekut. Ma arvan, et me konsulteerime kolleegidega Isamaast ja võib-olla ka teistest fraktsioonidest. Võib-olla siis pöörduda alandlikult kirjaga peaministri poole, et ta leiaks aega Riigikogu ette tulla. Ja ma täiendaksin seda aruandmise ja selgitamise vajadust ka julgeoleku teemaga, sest teame, et täna on Ameerika ja Venemaa vahelised konsultatsioonid või läbirääkimised, homme on OSCE ees vastavad läbirääkimised. Me teame, et diplomaatiline karussell võtab tuure üles ning meie kui Euroopa Liidu ja NATO liikmesriik peame olema asjasse kaasatud, informeeritud. Ei saa olla informeeritud ainult valitsus, peab olema informeeritud ka Riigikogu.
Aitäh! Mina kindlasti kuidagi ei takista, vaid soodustan Riigikogu liikmete ja fraktsioonide vahelist suhtlust ja teie ettepanekute tegemist siit seadusandliku võimu poolt, kui on soov, täidesaatva võimu poole. Helir-Valdor Seeder, protseduuriline küsimus, palun!
Aitäh! Te viitasite päevakorraga seoses peaministri võimalikule poliitilise tahte puudumisele, et seda saab teha siis, kui peaministril on poliitiline tahe ja me seda ei tea. Aga seda on võimalik välja selgitada: juhatajal on võimalik võtta vaheaeg ja võtta ühendust peaministriga ja välja selgitada, kas peaministril on piisavalt poliitilist tahet parlamendiga suhelda, siia ette tulla, nendest teemadest rääkida või mitte. Nii et mul on abistav ettepanek teile võtta juhataja vaheaeg, selgitada välja ja me saame päevakorra kinnitamisega edasi minna.
Aitäh! Mina ütlen selle peale, et te olete leidlik, aga seda vaheaega ma küll hetkel ei võta. Seda ma ei loe selliseks protseduuriliseks küsimuseks, et peatada Riigikogu istung. Ma kirjeldasin, valitsuse liikmetel kõigil on võimalik esineda poliitilise avaldusega. Mina arvan, et see on positiivne, kui nad oma valdkonnas soovivad rääkida antud teemadel, mis on sellel hetkel olulist. Ja nagu ma ütlesin, istung on avalik, teie soov, te leidsite automaatselt juba liitlase, veel üks Riigikogu liige, Mart Helme seda soovib kindlasti, ja ma palusin, et see info edastatakse Riigikantseleile. Henn Põlluaas, palun, protseduuriline küsimus.
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Ma ühinen siin Helir-Valdor Seederi ja Mart Helme ettepanekutega. Ka mina teeksin teile soovituse võtta viis minutit vaheaega, võtta ühendust lugupeetud peaministriga ja edastada talle Riigikogu soov, et me saaksime ikkagi kohtuda ja saaksime ülevaate nii energiakriisist kui ka rahvusvahelisest kriisist, kus me täna oleme. Ma arvan, et eriti oluline on see selle taustal, et ma mäletan hästi, kuidas kunagi tänane peaminister pahandas teiega, kui te olite peaminister ja tulite üks päev hiljem, kui Riigikogu soovis. Ise ta seepeale kadus õige mitmeks päevaks, ei võtnud isegi telefoni vastu, et meie kutsele vastata. Nii et äkki tõepoolest võtate viis minutit vaheaega, võtate peaministriga ühendust ja edastate talle Riigikogu soovi?
Aitäh! Ma kindlasti edastan talle Riigikogu liikmete soovi, seda ma luban. Aga hetkel ma ei näe vajadust võtta vaheaega, see ei anna praegusel juhul midagi juurde. Tarmo Kruusimäe, kas teil on protseduuriline küsimus?
Päevakorra täiendus on.
Aga siis ikkagi andke käega ka märku, selle käemärgiga. Jah, palun!
17. detsembril Euroopa Liidu asjade komisjon otsustas mitte kiirkorras anda volitusi nüüd siis seoses selle rohepöörete ettepanekutega ning leidis konsensuslikult, et me peaksime neid asju mitte ainult komisjonides vaikselt ära sahistama, vaid peaksime avama parlamentaarse arutelu, suure saali arutelu. Ma saan aru, et peaminister ei leia praegusel hetkel seda tahet tulla siia rääkima ja sisustama meie neljapäeva. Siis kas me ei võiks selle ära teha, sest komisjonis, Euroopa Liidu asjade komisjonis jäi mulje, et meil on sellega väga kiire. Inetu ja mage on see, kui me hakkame seda arutama täpselt kuu aega hiljem, mis on 17-ndal. Et Riigikogu mainet päästa, võiks see arutelu toimuda ju 14. või 13. kuupäeval.
Aitäh! Minu meelest see maine päästmine, no ma ei tea, kas see on niivõrd terav, aga see, et meie tööd tõhustada, ma näen, et teil on head motivatsiooni, head pealehakkamist, ja see on niisugune hea eeldus kogu kevadistungjärgu jaoks. Nii et minu meelest sellised proaktiivsed väljatulekud on head. Aga päevakorda ikkagi me paneme paika, tõsi küll, ju koostöös komisjonidega ja Riigikogu juhatusega. Ja see, et meil ei oleks selliseid tühje päevasid, millest see arutelu alguse sai, eks seda järgmistel nädalatel tuleb tõesti ka vaadata, et kui vaja, siis saab ka erinevaid poliitilisi arutelusid, kui komisjonidel on soov, siis teha. Teatavasti meil on väga palju olnud eelmise aasta jooksul, mulle meenub siin kohe näiteks riigieelarve kontrolli komisjoni tähtsad arutelud siin saalis, need on väga olulistel teemadel olnud ja minu meelest päris hästi vastu võetud. Aga liigume edasi. Ma näen, et nüüd on palju neid protseduurilisi küsimusi. Käime nad ilusti rahulikult kõik läbi. Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud Riigikogu esimees! Härra Jüri Ratas! Ma kuulan teie vastuseid parlamendiliikmetele, kes soovivad lülitada neljapäevase istungi päevakorda valitsuse liikme, peaministri küsitlemise. Ühes vastuses te ütlete, et ma täiesti toetan seda kõike, ma olen väga seda meelt, et seda peaks tegema. Teises vastuses ütlete te, et me ei võta seda vaheaega, mida palutakse, et küsida, kas peaminister saab tulla või ei saa. Nii et selles mõttes minu jaoks on teie vastused olnud natukene kahepalgelised. Aga ma tuletan teile meelde ühte asja. Ma eeldan, et Eesti Vabariigi parlament on ikkagi kõige kõrgem võim ja kes soovib praegu peaministriga kohtuda. Ja ainukeseks takistuseks on praegu just, härra lugupeetud Jüri Ratas, teie käitumine, kes te ei võta seda vaheaega ega palu peaministrilt selgitust, kas on võimalik neljapäeval teda küsitleda ja arupärimisi saada tema tegevuse osas ja planeeritava tegevuse osas. Te võiksite ikkagi selle vaheaja võtta. See on esimene märkus praegu. Siis ei saa teile keegi hiljem ette öelda, et näed, et te olete jälle teinud midagi seadusevastast ja me oleme sunnitud minema Riigikohtusse seda küsimust arutama. Aga jätame selle kohtu praegu välja. Küsimus on praegu selles, et kui me praegu päevakorra kinnitame ja peaministri siia jätame kutsumata, siis sellisel juhul rakendub selline päevakord, nii nagu praegu meie laudadel on. Ma kordaksin praegu veel kord üle: palun võtke kümneminutiline vaheaeg, et antud küsimus lahendada ja saada selgust ... [[Juhataja helistab kella.]] ... kas peaminister on valmis tulema ja saab tulla neljapäeval parlamendiliikmete ette aru andma. Tuletan meelde, et parlament on ikkagi Eestis kõige kõrgem organ, vähemalt paberite järgi. Aitäh!
Aitäh teile! Kõigepealt üks täpsustus. Tulenevalt meie seadusandlusest kõrgeim võim on Eesti inimeste käes, rahva käes – mitte siin saalis, vaid rahva käes. Teiseks, kui te olite mures, et poliitilise avalduse osas me ei saa kuidagi liikuda edasi, siis saame küll. Riigikogu esimees saab alati täiendada päevakorda. Nii et tänane päevakorra kinnitamine sellest ei sõltu. Ja kolmandaks, ma lubasin teile, et selle palve ma peaministrile edastan. Ma teen seda täna. Aitäh! Urmas Reitelmann, protseduuriline küsimus.
Aitäh, härra eesistuja! Kolleeg Grünthtali repliigi täienduseks: Eesti on energeetilises katastroofis. Ja vastused nendele küsimustele on kõige kiiremad. Meie selle nädala töökavas ei ole mitte ühtegi kriitilist, ajakriitilist punkti. Teeks ikkagi nii, et enne kui me päevakorra kinnitame, saame selguse, kas peaminister neljapäeval soostub tulema, ja kui meil on kas äraütlev või jaatav vastus, kinnitame päevakorra seejärel.
Aitäh teile! Nädala päevakord pannakse paika eeskätt komisjonide ettepanekute alusel. Seda, kui ajakriitiline üks või teine on, juhatus ei hinda otseselt. Ja ma jään oma seisukoha juurde, et hetkel vaheaja võtmine ei anna midagi juurde. Selle info ma edastan, ma lubasin seda, ma teen seda täna. Aitäh teile! Mart Võrklaev, protseduuriline küsimus, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Lihtsalt väike meeldetuletus meie Isamaa ja EKRE kolleegidele. Jõulupuhkus on võib-olla pikk olnud ja ei mäleta nii hästi kodu- ja töökorda. Meie päevakorra kavandis on kirjas, et kolmapäeval vahemikul 12–14 toimub infotund. Infotunnis on alati peaminister olemas ja juba praegu võib kirjutada neid küsimusi nii energia, koroona kui muudel teemadel peaministrile. Peaminister on juba enne soovitud aega, juba kolmapäeval siin ja vastab hea meelega kõigile küsimustele, et te ei pea muretsema. Ja võib need küsimused kirja panna.
Aitäh! See vastab tõele tõesti, et infotund on meil Riigikogu istunginädalal igal kolmapäeval, ja kolmapäev on enne neljapäeva, see on ka tõene, kell 12–14. Peeter Ernits, palun, protseduuriline küsimus.
Hea juhataja! Tegelikult maa põleb jalge all ja ma tahaks toetada Tarmo Kruusimäed sellesama teemaga, et ka täna arutati riigieelarve kontrolli erikomisjonis olukorda, et Eesti diplomaadid, tublid diplomaadid, ei saa Brüsselis suud lahti teha. See on selle maailma päästmise, selle 55 positsioonide, mida Kaja Kallase valitsus on kinnitanud, aga Euroopa Liidu asjade komisjon ei ole tahtnud Siim Kallase juhtimisel seda kinnitada. Tänane koosolek oli üsna sürrealistlik, näitas tegelikult, et see on nii oluline asi. Kujutage ette, kui igal aastal tuleb 4% raha panna selle peale. Me vaikime siin, niisama suvitame või teeme ma ei tea mida. Nii et tegelikult ma toetan, tõesti maa põleb, kuna see mõjutab Eesti elu kõiki kohti, nii maa-, nii metsamehi, põllumehi, energeetikuid. Neljapäeval oleks viimane aeg seda arutada suures saalis, see on ülioluline asi. Nii et toetan Tarmo Kruusimäe ettepanekut.
Aitäh! Mulle tundub, et me peame esmaspäeval tegema infotunni Riigikogu ja Riigikogu esimehe vahel. Aga see oli nüüd naljaga öeldud. Ma jään oma vastuse juurde, et selle info ma edastan peaministrile, mis soov siin täna on. Minu teada Euroopa Liidu asjade komisjon soovib seda teemat arutada, põhjalikult arutada. See ongi väga suur ja põhimõtteline pakett, aga see ei ole protseduuriline küsimus. Aivar Kokk, palun, protseduuriline küsimus!
Aitäh! Kõigepealt, Reformierakonna fraktsiooni esimees väitis, et peaminister tuleb kolmapäeval siia. Selles me ei ole päris kindlad, sest detsembrikuus Kaja Kallas ei käinud kordagi, kui ma õigesti mäletan, kolmapäeviti küsimustele vastamas, kas ta nüüdki tuleb. Ja kui ma loen nüüd mõni päev tagasi TV3-le Kaja Kallase antud kommentaari, siis seal ta vastab, et kui on nii suured arved, siis mul ei ole selget vastust, mis sellega teha saab. "Kindlasti saab mõelda erinevaid lahendusi, kuid mul ei ole praegu lahendust pakkuda." Kas seoses sellega Riigikogu esimees ei soovi vaheaega võtta ja Kaja Kallasele helistada, et hetkel tundub, et peaministril ei ole lahendust?
Aitäh! Minu info kohaselt peaminister on 12. jaanuari 2022. aasta infotunnis. Lisaks, head ametikaaslased, peaks seal olema veel tervise- ja tööminister Tanel Kiik ning välisminister Eva-Maria Liimets. Protseduuriline küsimus, Priit Sibul.
Aitäh! Te peaaegu andsite vastuse, sest see tõesti, mida Mart Võrklaev mitmete tarkuste juures välja ütles, et kolmapäevale järgneb neljapäev ja veel mõned, mis tal olid, ja see, mida Aivar Kokk nüüd ütles, et tõsi on, et ma olen näinud siin paljusid EKRE ja Isamaa saadikuid kolmapäeval kella 12-st kella kaheni, peaaegu üldsegi mitte Reformierakonna inimesi. Ja lihtsalt Reformierakonna inimestele teadmiseks, et meie hea valitseja peaminister Kaja Kallas ei ole detsembris leidnud aega parlamendisaadikutega kohtumiseks ja mitmetel puhkudel, kui mul on olnud küsimusi just nimelt peaminister Kaja Kallasele, on teda asendanud regionaalminister Jaak Aab, ja kui on olnud küsimus sellest, et peaminister on viidanud, et on mitmeid jamasid, mida eelmine valitsus ehk siis Jüri Ratase poolt juhitud valitsus, et ta on likvideerinud mitmeid jamasid, siis on Jaak Aabil olnud väga keeruline neid vastuseid anda, kuivõrd ta ise on olnud juba nii mitmes valitsuses, et kord on ta neid jamasid Jüri Ratase käe all korraldanud ja siis jälle Kaja Kallas on neid parandanud. Sest vaesest mehest on kahju. Millel see teie teadmine põhineb, et hea valitseja meie ees kolmapäeval ikkagi on ja me saame mõnegi asja teada? Aga lihtsalt veel Reformierakonna fraktsioonile ja nende liikmetele teadmiseks, et on päris suur vahe poliitilise avalduse tegemisel parlamendi ees, kus saadikutel on võimalik küsida loodetavasti mõni küsimus, kuigi, tõsi on see, et, et poliitilise avalduse tegija võib ka küsimusi lasta mitte esitada, ja sellel, mis toimub infotunnis. Need on kaks erinevat formaati parlamendis.
Aitäh! Vastab tõele, need on kaks erinevat formaati ja siin, ma arvan, vaidlust me pidama ei pea ei siin saalis ega antud küsimuses ka Riigikohtus. Ma olen teiega selles osas täitsa päri. Teiseks, Jaak Aabi portfell minu teada on riigihalduse minister. Väike täpsustus lihtsalt. Ja kolmandaks, kust pärineb minu informatsioon? Pärineb minu informatsioon Riigikogu Kantselei ja Riigikantselei teenistuste, teenistujate või töötajate vahelisest infovahetusest, et peaminister seekord on infotunnis. Iga kord ei saa peaminister infotunnis osaleda, mõnikord on seotud see tema komandeeringutega, mis on Eestist väljas, mis on seotud just kesknädalaga, ja siis asendab teda see inimene, kes vastavalt valitsuskorrale peaministrit asendab. Aitäh teile! Ruuben Kaalep, protseduuriline küsimus.
Aitäh, lugupeetud Riigikogu esimees! Te ütlesite, et praegu selle viieminutilise vaheaja võtmine ei annaks mitte midagi, aga see ju ei vasta tõele. Kui te võtaks praegu selle vaheaja ja võtaksite peaministrilt nõusoleku, et ta tuleks neljapäeval siia parlamendiga kohtuma, siis see võimaldaks meil lülitada siia päevakorda neljapäevaseks päevakorrapunktiks just nimelt selle kohtumise peaministriga, mis oleks väga oluline ja positiivne. Ainus variant, kuidas vaheaja võtmine ja kõne peaministrile mitte midagi ei annaks, oleks siis, kui te juba ette teate, teda võib-olla lähemalt tundes, et niikuinii ta keeldub sellest pakkumisest. Kuidas sellega on?
Aitäh! Sellega on nii, nagu meie seadus ütleb. Kui keegi valitsuse liige soovib esineda Riigikogu ees poliitilise avaldusega ja kui Riigikogu esimees seda päevakorda täiendab, siis see võimalus tal tekib. Mina olen öelnud, et ma ei näe mingit põhjust, kui keegi valitsuse liikmetest soovib esineda poliitilise avaldusega, seda päevakorda mitte täiendada. Vastupidi, ma olen valmis seda täiendama. Protseduuriline küsimus, Siim Kallas, palun.
Härra esimees! Ma lihtsalt tahaksin siin kolleegidele selgituseks öelda selle rohepaketi arutamise kohta kui Euroopa Liidu asjade komisjoni esimees: tõepoolest me ühe korra juba seda arutasime. Me arutasime valitsuse seisukohti, mitte seda paketti tervikuna. Ja 24-ndal me planeerime valitsuse seisukohti uuesti arutada, olles vahepeal konsulteerinud omavahel ja ka valitsusega, ja võib-olla teha sinna mõningad täiendused. Selgituseks, et selline on see protseduur. Me oleme võtnud natuke mõtlemiseks aja maha ja see ei tule üldse mitte asjale kahjuks. Aga mis puutub siin saalis kogu selle rohepaketi arutamisse, siis ma juhin tähelepanu, et see juba üks kord toimus. Meil oli olulise tähtsusega riikliku küsimuse arutelu. Kogu sellest "Eesmärk 55-st" ühe korra juba oli ja eks me võime neid neid arutelusid veel teha. Aga praegu on selline plaan. Lihtsalt selgituseks, et mitte kõiki asju omavahel ära segada. "Fit 55" või see "Eesmärk 55" on on väga selge raamiga asi ja me arutame valitsuse seisukohti, mitte seda tervikut endiselt.
Aitäh selle selgituse eest! Protseduuriline küsimus, Mart Helme, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Eelkõnelejale ma ütleksin, et see eelmine arutelu oli utoopia tasandil, nüüd oleks arutelu reaalse elu tasandil. Need on kaks väga erinevat asja, võiks sellest aru saada. Aga me alustasime täna protseduurilisi küsimusi kaugistungile ülemineku ebaseaduslikkusest ja sellest, kuidas Riigikogu vähemusest tookord üle rulliti. Praegu me näeme täpselt sedasama, lugupeetud eesistuja. Me näeme praegu täpselt sedasama, kuidas te püüate Riigikogu vähemusest üle rullida. Ei võta vaheaega, ei helista peaministrile, ei küsi, kas ta on valmis tulema neljapäeval. Rullime üle, ei ole teil tarvis midagi! See ei ole soliidne, see ei ole parlamentaarse demokraatia vääriline. Ma saan aru, neljapäeval on valitsuse istung ja kui peaminister ütleb, et palun kannatust, Riigikogu, neljapäeval mulle tõepoolest ei sobi, meil on päevakorras see, teine, kolmas, neljas, siis me mõistame seda. Palun reserveerige mulle aeg esmaspäevaks! Me mõistame seda. Aga lihtsalt niimoodi: te võite siin ju nii palju õhku võngutada, kui te tahate, me teeme ikka nii, nagu meile meeldib – see ei ole vastuvõetav. Palun tulge meile vastu! Võtke ühendust peaministriga ja tulge meile uudisega, et peaminister on valmis tulema siis ja siis! Aitäh!
Aitäh! Ma olen vastanud seda, ma arvan, üks viis korda ja vastan ka teile kuuendat korda. Jah, ma selle sõnumi viin täna peaministrile. See, mis on vastus, seda ma tõesti ei tea ette, ega ma hiromant ei ole, et mida siis peaminister mulle vastab. Aga selle palve ma viin peaministrile. Ja antud juhul, kas teha seda kohe või mõne tunni pärast, see ei mängi mingit rolli, sellepärast et poliitilist avaldust saab Riigikogu esimees alati päevakorra osas täiendada. Peeter Ernits, palun, protseduuriline küsimus!
Hea juhataja! Ma haakun siin hea kolleeg Siim Kallase sellisest repliigist ja tulen taas tagasi, et see Eesti diplomaadid, nagu täna meile kinnitati eelarve erikomisjonis, istuvad ja ei tohi Brüsselis suud lahti teha. [[Hääl saalist.]] Ei aja, ei, täna seda kinnitati ju meile. Ja seni, kuni Eesti ei ole kinnitanud, parlament ei ole kinnitanud oma seisukohad nii-öelda rohetuleviku puhul, ei saa nad midagi teha. Me jääme järjest rongist maha. Kui 24. jaanuaril ELAK arutab seda, siis on juba jaanuar läbi ja neljapäev on meil vaba aeg veel, tuletan uuesti meelde. Nii et minu meelest ... Ja elektriarved on ka veel tulnud vahepeal, nii et peale viimast ORTK-d Euroopa asjade komisjonis, nii et minu meelest, minu meelest tungivalt võiks neljapäeval seda teemat arutada ja eriti, kui peaminister soostuks meie, alandlikult meie ette tulema.
Aitäh! Nagu ma ütlesin, selle palve ma viin edasi, et see palve Riigikogul on. Teen seda täna. Aitäh! Raivo Tamm, protseduuriline küsimus, palun!
Ma tänan! Mu küsimus lükkub või tõukub härra Võrklaeva ettepanekust või viitest sellele, et milleks kutsuda peaministrit neljapäeval siia, kui ta kolmapäeval niikuinii siin on. Kas ei ole nii, et iga Riigikogu liige võib ise peaministrile helistada ja küsida oma mureasju?
Aitäh! Mina arvan loomulikult, et võib. Mina arvan, et loomulikult võib. Ma arvan, et valitsuse liikmel olla Riigikogu ees, see on alati talle pidupäev ja ta peaks siia tulema rõõmsa meelega, et pidada seda diskussiooni ja arutelu, et sünniksid paremad parimad lahendused. Protseduuriline küsimus, Kalle Grünthal, palun.
Ma tänan! Austatud Jüri Ratas! Teie koalitsioonipartnerid, ma vaatan, käivad siin rusikat taskus ringi ja mõmisevad tigedalt, et mis me raiskame aega, istungi aega, oleks võinud juba ammu peale alustada selle tähtsa tööga. Aga pärast toimub ju see, et peavoolumeedia kirjeldab, et opositsioon raiskas igavese hunniku aega ära ja kõik ainult EKRE ja Isamaa saadikud esitasid igasuguseid mõttetuid küsimusi. Aga kui me vaatame praegu olukorda, siis see kolmveerand tundi, mis on praegu Kaja Kallase järjekordsele kutsumisele aega läinud, selle asemel et teha viieminutiline või kümneminutiline vaheaeg ära, meil oleks ammu see küsimus maas ja meil oleks teada, kui ta oleks ära teinud. Aga antud situatsioonis tuleb välja, et aja venitamine on ikkagi praegu teie poolt tekitatud, lugupeetud Jüri Ratas. Ja kõik see meenutab minu meelest väga eesti filmi "Siin me oleme", kus Liia Laats sealt pööningut ütleb: "Ma ei tule alla, matke mind või koos majaga." Eks ju? Oleks te selle meie palve ammu vastu võtnud, siis oleks asi lahendatud ja töö käiks juba ammu täie hooga. Äkki te siiski annate natukene järgi? Ma saan aru, teil on praegu põhimõtte küsimus, et te ei anna järgi. Ma ei tea, kust me selle angerja välja võtame, et sinna üles lakka teile visata.
Jaa, ma just mõtlesin, et kui te siin rääkisite meie ametikaaslastest, siis öelge, et istung ei veni mitte küsijate süü tõttu, vaid vastaja süü tõttu. Head ametikaaslased, alustame päevakorra hääletamise ettevalmistamist. Protseduuriline küsimus, Henn Põlluaas, palun!
Ei, see ei ole protseduuriline. See on seotud teie lahke pakkumisega võtta peaministriga ühendust, me anname teile selleks võimaluse. Riigikogu liikmed on väga kannatamatud ja ei malda oodata mitu tundi. Me loodame, et kui me võtame nüüd Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni poolt enne hääletamist kümneminutilise vaheaja, siis kui see lõppeb ja me uuesti siia saali koguneme, te saate meile selle rõõmusõnumi edasi tuua, sest nagu te ütlesite, on peaministril pidupäev, kui ta saab tulla Riigikogu ette.
Tuhat tänu! Vaheaeg kümme minutit.
Austatud Riigikogu! EKRE fraktsiooni poolt palutud vaheaeg on lõppenud ja me oleme hääletamise eel. Nii et see palve, mida te, või see koostöö, härra Põlluaas, mida te mulle esitasite või pakkusite, aitäh selle eest, see oli väga vajalik. Ma tegin need kõned, kahjuks hetkel ei vastatud, aga ma saatsin tekstsõnumiga selle palve edasi paljude Riigikogu liikmete poolt. Nii et niipea, kui vastuse saan, eks siis saame selle järgi edasi toimetada. Head ametikaaslased, panen siis hääletusele koos muudatusega käesoleva nädala päevakorra osas. Tuletan korra veel meelde, meil on mõni aeg sellest muudatuse ettelugemisest mööda siin läinud, see puudutab kolmapäeva, 12. jaanuari ja viiendat päevakorrapunkti. Selle muudatusega panen hääletusele Riigikogu täiskogu VII istungjärgu esimese töönädala päevakorra kinnitamise. Palun teil võtta seisukoht ja hääletada!
Tulemusega poolt 49, vastu 13 Riigikogu liiget on päevakord kinnitatud. Aitäh teile!
Ja alustame nüüd tänase päevakorra menetlemisega. Esimeseks päevakorrapunktiks on Riigikogu liikmete Raivo Tamme, Heiki Hepneri, Andres Metsoja, Üllar Saaremäe, Priit Sibula, Helir-Valdor Seederi, Mihhail Lotmani ja Urmas Reinsalu 15. detsembril 2021. aastal esitatud arupärimine Haridus- ja Teadusministeeriumi ametikohtade kolimise kohta. Arupärimine kannab sellist sümboolset numbrit nagu 101 ja sellele vastab haridus- ja teadusminister Liina Kersna. Ja kõigepealt palun Riigikogu kõnetooli Riigikogu liige Priit Sibul, arupärijate esindaja, et seda arupärimist tutvustada meile ja Eestimaa avalikkusele. Palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea minister! Kolleegid! Edukat alanud aastat, sealhulgas poliitika-aastat! Lubage mul alustada tsitaadiga, mis on Nils Niitra 22. detsembri Õhtulehe artiklis. Tsitaat algab: ""Seda, millega Reps alustas, ei pea Kersna ju ometi jätkama," põrutab Tartu linnapea Urmas Klaas oma erakonnakaaslase suunal. Tegelikult trumpab Liina Kersna Haridus- ja Teadusministeeriumi hiiliva Tallinna kolimisega Mailis Repsi isegi üle." Esimese tsitaadi lõpp. Teine tsitaat samast artiklist. "Ministeeriumil oleks Klaasi hinnangul mõistlik kasvatada oma koosseisu just nimelt Tartus, kus on 11 kõrgkooli, sealhulgas Eesti mainekaim rahvusvaheline ülikool. Tööjõudu on Tartust kindlasti võimalik ministeeriumi leida. Linnapea sõnul on küsimus selles, kelle poole ministeerium soovib oma näo suunata: kas hariduse või Stenbocki maja poole. Näoga koolide poole on kõige parem olla ikkagi Tartus." Nädal enne selle artikli ilmumist esitasid Riigikogu Isamaa fraktsiooni eelpool kirjeldatud inimesed samasisulise arupärimise minister Liina Kersnale, kus meil on küsimus, miks ametikohti Tartu asemel järjest enam Tallinnasse tuuakse. Samal ajal kui valitsus kavandab riigiasutuste töökohtade kolimist pealinnast Eesti teistesse keskustesse, on Haridus- ja Teadusministeeriumi juhtkond oma töökohti Tartus taas Tallinna viimas. Teadaolevalt on praeguseks töötajaid Tallinnas ja Tartus enam-vähem pooleks: Tartus ametis 162 ja pealinnas 133 inimest. Loodame, et need andmed, mis meile olid kättesaadavad, vastavad tõele. Juhtivatel ametikohtadel töötavad inimesed on kõik Tallinnas, kui me võtame kantslerid ja asekantslerid. Haridusministeeriumi kolimise otsustas ja kiitis heaks Vabariigi Valitsus 2000. aastal toonase haridusministri Tõnis Lukase eestvedamisel. Tartusse kolimise otsus langetati ühelt poolt regionaalpoliitilistel põhjustel, teisalt seetõttu, et Tartu on Eesti haridus- ja teaduselu pealinn. Praegune Tartu volikogu esimees Lukas kirjutab Postimehes, et Haridus- ja Teadusministeeriumi töökohtade viimine Tallinna on risti vastupidine sellele, mida valitsus on lubanud. Valitsuse tegevuskavas seisab nimelt selgelt, et riigipalgalisi töökohti viiakse Tallinnast välja, kuid nüüd haridusministeeriumi näitel viiakse neid Tallinnasse tagasi. Sellest tulenevalt on meil mõned konkreetsed küsimused, mille me ministrile ette saatsime, ja need on järgmised. Esiteks: "Kui teame, et Tartus on olemas haridus- ja teadusvaldkonna spetsialistide järelkasv, siis millel põhineb ministri väide, et haridus- ja teadusvaldkonna spetsialiste Tartus ei leia? Palun nimetada luhtunud konkursid, mille tulemusena ei olnud kindlate ametikohtade täitmiseks võimalik Tartusse sobivaid spetsialiste leida." Teiseks: "Kuivõrd võimalikuks peate Eesti terviklikkust ja töökohtade regionaalset säilimist olukorras, kus isegi Eesti suuruselt teine linn Tartu ei ole valitsuse poliitika tõttu võimeline konkureerima Tallinnaga?" Kolmandaks: "Kas teil on olemas tervikplaan, mis selgitaks lahti Haridus- ja Teadusministeeriumi osa ametikohtade kolimise Tallinna? Kui jah, siis palun see meile ka esitada. Kui teil on plaanis teha midagi selleks, et Haridus- ja Teadusministeeriumi Tallinnasse tagasi kolimise protsess pidurduks, kui selline plaan on olemas, siis sooviksime ka sellest osa saada." Aitäh!
Aitäh, hea ettekandja! Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli haridus- ja teadusminister Liina Kersna, et antud arupärimisele, mis kannab järjekorranumbrit 101, vastata. Palun!
Austatud Riigikogu esimees! Head kolleegid! Head arupärijad! Esiteks ka minu poolt väga sellist konstruktiivsed ja Eesti elu ja tulevikku puudutavaid diskussioone siia saali ka selleks aastaks! Ja aitäh arupärijatele nende küsimuste esitamise eest! Püüdsin tulla nii ruttu kui võimalik, et teie küsimustele vastata, nii nagu olen ma püüdnud kõikidesse komisjonidesse minna, kuhu mind on kutsutud. Aga võtame ette teie küsimused. Kuna te lugesite nüüd küsimused ette, siis mina ei hakkakski neid küsimusi enam ette lugema. Aga põhimõte on see, et millised konkursid on luhtunud. Esiteks ma tahan öelda, et ma ei ole kunagi öelnud seda, et Tartust ei leia haridusvaldkonna spetsialiste. Vastupidi, ma olen öelnud seda, et ma olen isiklikult rääkinud, ma tean, et minu kolleegid on isiklikult rääkinud mitmete Tartu haridusspetsialistidega, et nad tuleksid ministeeriumi konkurssidel osalema, aga vähemalt mitte ükski neist, kellega me rääkisime, ei tulnud nendele konkurssidele osalema, tegemist oli üldhariduskoolide juhtidega või õppejuhtidega. Ja Tartu on tõesti selles mõttes täiesti suurepärane koht, et seal on väga häid haridusspetsialiste, ongi väga häid, aga nad armastavad oma tööd, nad armastavad oma tööd koolis ja sellepärast nad ei ole tahtnud tulla ametniku tööd tegema, kuigi mina olen neid motiveerinud sellega, et kooli saab alati tagasi minna. Ma usun, et igale koolijuhile on väga rikastav vahepeal vaadata hariduselu ministeeriumi tasandilt ja siis minna kooli tagasi. Õnneks mõned inimesed siiski on mul õnnestunud ka ära rääkida ja on ka tuldud oma valdkonnas ministeeriumisse just selle eesmärgiga, et vahepeal koguda kogemusi riigi vaatest asjade lahendamiseks, et siis minna tagasi, näiteks ülikoolidest oleme saanud ka häid töötajaid, just selle mõttega, et see on mitmekesine. Aga kui vaadata nüüd konkreetselt konkursse, siis meil tõesti 2021 oli kokku üheksa juhi konkurssi ja neist viis inimest olid Tartus, kes juhi konkursid võitsid. No näiteks, üldhariduspoliitika osakonna juhataja Tartust, huvihariduse valdkonna juht Tartust, üldosakonna juhataja Tartust, kvaliteedijuht Tartust. Nii et see, et üldse Tartust ei oleks inimesi tööle võetud, ei vasta tõele. Nendest üheksast konkursist üks veel praegu käib, see on kommunikatsioonivaldkonna juhi konkurss, kus samuti ma tean, Tartu Ülikoolis on suurepärane spetsialist, olnud ka minu õppejõud, kellel on ka haridusvaldkonnaga väga tugev seos. Ma hirmsasti oleks tahtnud, et ta oleks tulnud konkursile, aga ta ei tulnud, sest ta tahtis teha akadeemilist karjääri. Nii mina kui ka kantsler rääkisime korduvalt selle inimesega. Nii et hästi raske on Tartus väga häid spetsialiste ametisse saada, sest nad on väga rahul oma tööandjaga ja oma kollektiiviga. Teine küsimus. Kuivõrd võimalikuks me peame töökohtade regionaalsete säilimist, kui isegi haridusministeerium ei suuda seda tagada? Mina olen täiesti veendunud selles, et haridusvaldkonnale on tulnud väga kasuks see, et on peamaja Tartus ja on filiaal Tallinnas, sest, nagu ma ütlen, Tartus ongi palju haridusvaldkonna eksperte ja, nagu te tõesti väga õigesti ütlesite, 163 spetsialisti töötab Tartus. Aga COVID-i aeg näitas meile ju väga selgelt seda, et see, kus asub füüsiline töökoht, ei ole tänapäeval enam oluline. Oluline on see, et me võimaldaksime töötada ükstapuha kust. Näiteks ühe konkursi võitis inimene Kiviõlist ja ta töötabki Kiviõlist. Ta käib nii Tallinnas kui ka Tartus ja väga efektiivselt töötab, sellepärast et Haridus- ja Teadusministeerium on olnud erakordne selle mõttes, et juba enne COVID-i aega selles asutuses tehti tööd videosilla vahendusel. See on tavapärane normaalsus, millega nüüd teised ministeeriumid harjuvad tänu COVID-ile. Mina ju olengi olnud selles majas praktiliselt ainult COVID-kriisi kontekstis ja ma ei ole tajunud absoluutselt seda, et Tartu oleks kuidagi kaugel või Tartu kolleegid oleksid kaugel. Ma ise käin ka muidugi päris palju Tartus, ka nüüd neljapäeval ja reedel olen seal, ja kantsler käib ka Tartus. Kolmas küsimus. Kas teil on olemas tervikplaan HTM-i kolimiseks Tallinna? Ei ole. Ei ole kunagi terve selle aasta jooksul – kohe varsti saab aasta – mõelnud selle peale. Meil on küll õpetajate järelkasvu tegevusplaan. Meil on eestikeelse hariduse tegevusplaan, meil on andekuse märkamise ja toetamise tegevusplaan kohe-kohe valmimas. Meil on mitmeid sisulisi tegevusplaane, praegu tegeleme sellega, kuidas kõrgharidusse raha juurde saada. Aga vaat seda tegevusplaani ei ole, ma ei ole andnud sellist ülesannet, et me peaksime seda tegema, ja kellelgi ei ole olnud ka sellist plaani, sest sellel ei ole mõtet. Vastupidi, see on meie tugevus, et meil on pakkuda ka Lõuna-Eestis elavatele inimestele töökohta, et nendel spetsialistidel on võimalus kandideerida ja on võimalus töötada ka Tartus. See on hästi oluline. Neljas küsimus. Kas teil on plaanis teha midagi selleks, et pidurdada seda Tallinnasse kolimist. Jaa, ma tegelikult olen selle peale mõelnud, et mida me saaksime teistmoodi teha. Täiesti adekvaatne kriitika on see, et ka minu jaoks üllatus oli CV Online"is oli Haridus- ja Teadusministeeriumi töökuulutustes üleval, et töökoht on Tallinnas. Ma sain seda ajakirjandusest teada, sest näiteks Haridus- ja Teadusministeeriumi veebilehel on igal pool kas Tartu või siis Tallinn või Tartu. Ma tegelikult ei saanud päris täpselt aru, see tõenäoliselt tuli kuidagi automaatselt, igal juhul see ei olnud tahtlik. Mis ma tahan öelda, mida me saame teha? Olles rääkinud, suhelnud ka Tartu linnapeaga, me kindlasti saame muuta neid töökuulutusi paremaks, me saame kindlasti sõnastada nendes töökuulutustes Tartus töötamist selgemalt välja. Ja võib-olla võiks kaasata ka majast väljas personali otsingutega tegelevaid eksperte, kes aitaksid sõnastada neid töökuulutusi nii, et nad rohkem kõnetaksid Tartus või Tartu piirkonnas elavaid inimesi. Küll aga mis ma tahan öelda, on see, et Tartus on inimesi ... Juhtkond on tulnud küll avalike konkursside tulemusel Tallinnasse, see ei ole olnud ka mingisugune teadlik valik, vaid need on olnud tippjuhtide valikukomisjonid, kes on teinud omad otsused, ja mina olen aktsepteerinud neid otsuseid, mida need komisjonid on teinud. Aga hea meel on mul selle üle, et 2021 läheb Haridus- ja Teadusministeeriumi ajalukku sellega, et me võtsime tööle viis doktorikraadiga inimest, näiteks aastal 2020 terve aasta peale kokku võeti kaks, ja nüüd juba uue aasta sees on veel kaks lisandunud. Mis ma tahan öelda? Hästi oluline on see, millise kvaliteediga inimesi me ministeeriumisse tööle võtame. Loomulikult on oluline see et keegi ei tunneks kuidagi piiratuna, et kui ta on Tartust, et ta siis ei pääse. Kindlasti pääseb, meil on suurepärased võimalused selleks. Aitäh!
Aitäh, austatud minister! Teile on ka küsimusi. Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea minister! Tänan, et te nii kiiresti saite tulla meile vastama selles küsimuses. Mul on küsimus. Te viitasite oma vastuses peamaja ja filiaali kontekstis, kuivõrd numbrid ka tõenäoliselt enne teie aega olid sellised, et Tallinnas töötas üks neljandik inimesi ja kolm neljandikku Tartus, siis nüüd nad on peaaegu võrdsustunud. Ja kui te ütlete, et viimase aasta jooksul pole midagi hullu juhtunud, siis paraku pigem see, mis meie häirekella lõi helisema, on see, et tegemist on trendiga. Isegi kui te ütlete, et teil ei ole plaani ministeeriumi Tartust Tallinna kolida, siis võib-olla see on ka probleem selles mõttes, et kui asjad juhtuvad lihtsalt isekeskis, siis tagantjärgi saame endiselt konstanteerida. Mul on küsimus, et mis see teie jaoks tähendab. Kui praegu on sisuliselt võrdsed, neli asekantslerit, ministrid istuvad Tallinnas ja peamaja on Tartus ja filiaal, te olete kõik filiaalis, te olete filiaali juhatajad või kuidas teil on see juhtkond. Ma päris täpselt sellest peamaja ja filiaali kontseptsioonist ei saa aru. Kuidas see teil on?
Aitäh! Esiteks on meil kolm asekantslerit, oli varasemalt neli, täna on kolm asekantslerit ja tegemist on Haridus- ja Teadusministeeriumi juhtkonnaga. Aga täna on nii, et peatöökoht on Tallinnas, need inimesed elavad Tallinnas, aga kantsler käib samamoodi, nii nagu Tartu inimesed käivad Tallinnas, käin mina ja käib kantsler ja teised asekantslerid Tartus. See ongi selline. Võib-olla seda on raske mõista, kui te ei ole töötanud sellises asutuses, millel on kaks toimimiskohta. Neljapäeval, kohe pärast valitsuse istungit sõidan mina ka Tartusse ja olen neljapäeval ja reedel Lõuna-Eestis. See on tavapärane toimimise viis. Meil ei ole ministeeriumis praktiliselt mitte ühtegi koosolekut, kus keegi ei oleks videosilla vahendusel ja mitte COVID-i tõttu, vaid selle tõttu, et inimene on Tartus, Kiviõlis või kusagil mujal. Me tegelikult tahame seda, et meie tööturg muutuks aina paindlikumaks ja et inimestel oleksid paindlikud võimalused teha tööd. Ei ole enam väga oluline see, kus on reaalselt see stepsel, kuhu arvutit sisse lülitada, vaid küsimus on selles, kuidas kompenseeritakse töötajale, kui ta näiteks on otsustanud kodukontoris töötada, selle stepsli kulu, mida ta teeb töötamiseks.
Suur tänu, hea esimees! Austatud minister! Teie ettekandest jäi selline arusaam, et konkurssidel te ei määra otseselt, kus on inimese töökoht. Siin niimoodi juhuslikult tuli otseselt välja see, et oli Tallinn pandud. Samas te ütlesite siiski jälle hiljem, et üldjuhul on see Tallinn või Tartu. Minu küsimus tulebki, et kuidas siis tegelikult on. Kas konkurssidel on ära määratud, kus see töökoht on? Ja kas see töökoht võiks siis olla hoopis näiteks Võru või Jõgeva või minu pärast kas või Kärdla? Kuidas selle töökoha paigutamisega siis tegelikult on?
Aitäh küsimuse eest! Väga asjakohane küsimus, nagu ikka. Üldjuhul – ma lihtsalt tean, ma tegin endale tänu teie arupärimisele seda teemat selgemaks – ongi Haridus- ja Teadusministeeriumi töökuulutustes, et töökoht on Tallinn või Tartu. Mina ütlesin veel, et ikkagi Tartu või Tallinn, niipidi peaks olema. On mõned üksikud töökohad – mõned üksikud töökohad –, kus öeldakse, et töökoht on Tartu või töökoht on Tallinn. Neid on vähe. Näiteks kui kantsler otsis endale abi, siis kuna kantsler on Tallinnas, siis tõenäoliselt ka tema abi peaks olema Tallinnas. Sellistel juhtudel on ära öeldud, et tõesti töökoht on ühes või teises linnas. Aga on ka selliseid osakondi, mis ongi suuremalt jaolt Tartus, ja sellistel juhtudel ongi pandud ainult Tartu. Aga meil on väga palju selliseid osakondi, kus ongi pooleks, kus osad on Tallinnas, osad on Tartus. Ma nüüd selle teematõstatuse peale olen küsinud kolleegide käest, kes on nii, et osad on Tallinnas ja osad on Tartus, et kas see kuidagi segab töö tegemist või on see halb või kas me peaksime tegema nii, et jagame ära osakonnad, kes on Tartus ja kes on täiskoosseisus Tallinnas. Aga seda ei peetud vajalikuks. Haridus- ja Teadusministeeriumis on harjutud juba nende paindlike töötamisvormidega. Ja ma kinnitan, et inimesed Võrust, Jõhvist või Kohtla-Järvelt on samamoodi väga teretulnud Haridus- ja Teadusministeeriumi ametnike ritta, sest me suudame korraldada tööd nii, et nad saavad hästi oma tööd teha ka seal, kus nad elavad.
Toomas Järveoja, palun!
Aitäh, hea esimees! Lugupeetud minister! Lihtsalt infoks teile, et konkursid on olnud väga aktiivsed ja ma tean omast käest, et näiteks Elva vallast on kaks väga head spetsialisti läinud haridusministeeriumisse viimase aasta jooksul. Ja töötavad täitsa kohe Tartus, ma seda võin kinnitada. Et ka kohalikes omavalitsustes on häid spetsialiste.
Aitäh! Minu meelest üldse Lõuna-Eesti kui piirkond on haridusmaastikul silmapaistev ja tõesti, seal on häid spetsialiste ja nad kõik on väga teretulnud. Aga kui ma vaatan näiteks seda üheksat juhtkonna või juhtide konkurssi, siis siin on kolm konkurssi, kus, ja need on just nimelt tippjuhtkonna konkursid, kus on null kandidaati Tartust või Tartumaalt. Jah, jah, null kandidaati, kahe asekantsleri ja strateegilise planeerimise ja kommunikatsiooni osakonna juhataja konkursil ei olegi kedagi kandideerinud.
Ruuben Kaalep, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud minister! Te kirjeldate, kuidas on üsna keeruline juhtida sellist ministeeriumi, mis asub kahes linnas korraga, ehk asub Tartus, filiaal on Tallinnas. Aga miks on see Tallinna filiaal üldse omandanud nii suure rolli ministeeriumi töös? Ja millega ta õigustab enda eksistentsi? Äkki peaks hoopis sealt Tallinna filiaalist suure osa töökohti ümber kolima Tartusse, mitte vastupidi? Mis te arvate?
Aitäh! Esiteks, ma enda meelest ei ole öelnud seda, et on keeruline juhtida sellist asutust. Vastupidi, ma olen rõhutanud, et tänapäevased paindlikud töövõimalused või töötamise võimalused tagavad selle võimalikkuse. Ma arvan, et 10 aastat tagasi oli see oluliselt keerulisem, kui see on täna, või 15 aastat tagasi. Täna on see võimalik ja see täiesti toimib. Ja minu hinnangu kohaselt on täna küll Haridus- ja Teadusministeerium väga võimekas, kui mitte kõige võimekam ministeerium üldse. Minu meelest see toimib hästi, see kahes linnas olemine, ja see on andnud tegelikult Haridus- ja Teadusministeeriumile konkurentsieelise, et me kõnetame selgelt ka Lõuna-Eesti töötajaid rohkem kui näiteks Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium, kus ei ole sellist baasi. Meil on selgelt ikkagi peamaja Tartus.
Mihhail Lotman, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Austatud minister! Me oleme e-riik ja on tõesti ükskõik, kus see tepsel on. Aga ma toon sellise näite. Kaks väga sarnast restorani sarnase menüüga, üks õitseb, teine vireleb. Põhiline vahe on see, et selles restoranis, kes õitseb, seal on peremees pidevalt kohal, teist ta juhib telefoni ja interneti teel. Ja ma kardan, et nende kahe filiaalidega on mõnes mõttes samamoodi. Päälegi selgus, et päris ükskõik, kus see tepsel on, ei ole, sest kui kantsler tahab endale mingisugust seal meeskonda luua, siis see peab ikka kohapeal olema. Ja ma arvan, et on tohutu tähtsusega, kui tihti minister on mõlemas kohas. Ja ma olen kuulnud, et Tartu on kuidagi vaeslapse osas. Teie tähelepanu on natuke sellest mööda, kahjuks.
Aitäh! Ma olen täiesti nõus ja mulle tundub, et see kohviku näide on ka väga täpne näide. Ka minu lemmikkohvik Võrus on just selline kohvik, kus omanikud on leti taga ja neil läheb väga hästi ja nad hoiavad väga kõrget kvaliteeti. Ja tegelikult mul on kurb kuulda, kui Tartus inimesed niimoodi räägivad, sest mina olen ministeeriumis kuulnud vastupidist, et ma olen minister, kes on käinud just nimelt rohkem Tartus. Ametisse saamisel vist teisel päeval olin juba ka Tartus. Mõned ministrid ei jõudnudki Tartusse. Aga igal juhul ma püüan seda jälgida ja võtan seda kriitikat tõsiselt. Kuidagi ma ei taha seda, et Tartu inimesed tunneksid, et nad on kuidagi kõrvale jäetud. Aitäh selle kriitika eest.
Helir-Valdor Seeder, palun küsimus!
Aitäh! Austatud minister, ka minu poolt tänu, et te leidsite võimaluse kohe esimesel istungil tulla meie arupärimisele vastama! Mina siiski arvan, et asutuse asukohal on sisuline tähendus ja ka väga oluline mõju, nii regionaalpoliitiline mõju, aga julgen öelda haridusministeeriumi puhul, arvestades Tartut kui ülikoolilinna, ka väga sisuline valdkonnasisene mõju. Praeguseks on kujunenud olukord nii, et on pooleks enam-vähem, st pooled töötajad on Tallinnas, pooled Tartus. Võib-olla te siiski räägite lahti, ma ei saanud päris hästi aru, miks see olukord niimoodi on kujunenud. Ja mis on see müstiline erisus võrreldes teiste riigiasutustega, mis asuvad väljaspool Tallinnat, et sellist polariseerumist ei ole toimunud? Riigikohtus, mis asub Tartus, ei ole nii, et pooled töötajad on Tartust, PRIA-st, mis on väga suur asutus, ei ole nii, et pooled asuvad Tallinnas ja Tartus jne. Mis on see müstiline erisus haridusministeeriumil? Või on see ikkagi olnud teadlik poliitiline tegevus, et see nii on kujunenud?
Aitäh! Mina olen olnud ametis vähem kui aasta, kohe varsti saab aasta. Ka teie olete olnud selle selle perioodi jooksul, kus need trendid on välja kujunenud, pikalt ka koalitsioonis. Mul on raske seda ajaloolist mälu kuidagi taastada, et kuidas see niimoodi on kujunenud. Aga ma siiski tuletan meelde, et Haridus- ja Teadusministeerium on ainukene ministeerium, kelle peamaja on Tallinnast väljas. Ainukene ministeerium, mitte ühtegi teist ministeeriumi sellist ei ole. Minu meelest me oleme sellega hästi hakkama saanud. Aga samas ma nüüd selle teematõstatuse kontekstis olen küsinud ka kolleegidelt valitsuse istungil, et kuidas me siis peaksime käituma. Kas oleks õiglane näiteks anda võimalus ainult Tartu inimestele kandideerida nendel kohtadel ja juba ka valitsuskabinetti kokku pannes arvestada sellega, et haridus- ja teadusminister on Tartus, st ta peab elama või olema valmis minema elama Tartusse? Siis peavad need asjad olema selged. Nii et inimene, kes võtab endale vastu Haridus- ja Teadusministeeriumi portfelli, peab arvestama sellega, et suurema osa ajast on ta Tartus. Ja tänapäeval, kus me saame tõesti ka valitsuse istungitel ja kabinetinõupidamistel osaleda virtuaalselt, ja väga edukalt saab osaleda virtuaalselt, mitmed ministrid kasutavad seda võimalust, see tõesti kõlab isegi mõistlikult, et ei ole enam seda vajadust ka, et sa ilmtingimata pead olema füüsiliselt kohal Stenbocki majas. Ma arvan, et see on üks valikukoht, kuidas me sisustame seda mõtet, mis omal ajal sai mõeldud ja teoks tehtud, et üks ministeerium on Tartus. Kuidas ta päriselt siis teostuda nii, et ta olekski ainult Tartus? Ja mida see tähendab Tartu tööjõuturule, kui need 133 töökohta peaksid liikuma Tartusse? Kui ma ütlen, et näiteks viis spetsialisti, kellega me olime ühenduses ja kes on tõesti väga head spetsialistid ja kelle ma kohe võtaksin hea meelega oma meeskonda, aga nad ei taha tulla ... Kas me suudaksime, kas riik suudaks täita need kohad? Minu meelest selle võiks järgmisteks valimisteks läbi arutada, kuidas edasi minna.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Hea ettekandja! No see, et peamaja kolis sinna, see oli aasta 2000 otsus. Nüüd, minu küsimus on see, et kui ikkagi siin eelnevad valitsused on võtnud suuna, et töökohtade väljaviimine linnast, siis see peaks olema ju esmane ülesanne. Praegusel hetkel on pigem tuldud mugavusega vastu, võib-olla et inimesed ütlevad, et ah, mõned ei taha Tartust ära tulla, aga sama palju võib olla ka inimesi, kes sooviksid võib-olla siit rahvarohkest Tallinnast heade mõtete linna minna tööle, kui neil seda võimaldataks. Minu küsimus iseenesest on see: kas ametnike surve töökohtade loomiseks ja tagasitoomiseks Tallinnasse on nii massiline, et see on sellisena juhtunud, või on see teie arvates erinevate juhuste kokkulangevus? Aitäh!
Esiteks, ma ütlen seda, et kui mõni Tallinnas elav Haridus- ja Teadusministeeriumi ametnik tahab kolida Tartusse, siis väga tore. Mingu, töökoht on tal olemas, ei ole üldse küsimust. Teiseks, ma ei ole sada protsenti kindel, ma ei ole sellesse ajalukku nii kaugele vaadanud, aga ma omast mälust ütlen, et siis, kui viidi Haridus- ja Teadusministeerium Tartusse, oli ka kohe Tallinna filiaal. Mitte kunagi ei ole olnud nii, et Haridus- ja Teadusministeerium viidi poliitilise otsusena täies ulatuses Tartusse, ja siis ta hakkas sealt järk-järgult Tallinnasse voolama. See Tallinna filiaal on olnud kogu aeg. Priit noogutab, mu mälu on õige. Aga probleem on selles, et see osakaal on kasvanud, ja osakaal on kasvanud 21 aastaga. Ja lihtsalt taustaks tuletan teile meelde, et nagu te väga hästi teate, Eestis on tööjõupuudus. Meil on tööjõupuudus, me peame kasutama ära kõik kõik inimesed, kes on valmis ja kvalifitseeritud tööd tegema, olgu nad Tartus, Kohtla-Järvel, Jõhvis, Tallinnas või Paides. See ei tohiks tänapäeval olla enam määrav. Oluline on, et see inimene oleks motiveeritud, õige kvalifikatsiooniga ja tööandja suudaks pakkuda talle võimalikult häid töötingimusi. Aitäh!
Andrus Seeme, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud minister! Mina küsiksin niimoodi, et kas teised ministeeriumid on haridusministeeriumi seda positiivset kogemust käinud otsimas, kuidas viia töökohti välja või kuidas haridusministeeriumi peamaja on Tallinnast väljas. Kas seda kogemust on teie käest otsitud?
Ma loodan, et ma ei tee kellelegi liiga, aga minu teada mitte. Võib-olla ametnike tasandil on, aga see info lihtsalt ei ole jõudnud minuni. Aga see on olnud minu jaoks väga meeldiv, ma ei saa öelda üllatus, vaid tõdemus selle aasta jooksul, kui hästi see toimib. Tõesti, see toimib hästi. Muidugi, ma ei saa ju ... Ma olin küll ühe perioodi, olingi nädal aega järjest või isegi, jah, vähemalt nädal aega järjest olin Tartus. Tegelikult endal süda natukene valutas, sellepärast et tegelikult maksumaksjale on kallis pidada ministrit nädal aega Tartus, kelle elukoht on Tallinnas. Riigikogu liikmetena te käite siin Tallinnas tööl ja maksumaksja maksab teie üürikorteri kulud. Haridus- ja teadusministril ei ole, ma ei tea, esinduskorterit Tartus, et kui ta läheb Tartusse, siis ta saaks seal olla. Ma ööbin hotellis. Ja nagu piinlik on natukene need nädal aega järjest olla. Mõned ööd, ma arvan, et see on sobilik, aga kui teha otsus, et tõesti, minister peakski olema eelkõige Tartus ja kui tema elukoht ei ole Tartus, siis on õiglane ka talle elamine seal tagada.
Hele Everaus, palun!
Aitäh, lugupeetud eesistuja! Austatud minister! Ma lähen, nagu vanad inimesed ikka, ajalukku tagasi. Ma mäletan, kui 2000 see ministeerium Tartus sündis, sõna otseses mõttes, ja see oli suuresti tänu haridusministri initsiatiivile. See ei läinud sugugi lihtsalt. Ma olin tol ajal Tartu Ülikooli arendus- ja teadusprorektor ja ma pean ütlema küll, et kõikidele Tartu kõrgkoolidele ja haridusasutustele tuli see tohutult kasuks, et kogu see situatsioon kapitaalselt kujunes hoopis teiseks. Nii et mina küll väga toetaks seda, kui teie ministrina leiaksite natuke rohkemat tagasiteed kogu ametnikkonnale Tartu poole. Praegu jääb tõesti mulje – küsijatel ei ole üldsegi valed küsimused –, see mulje on jäänud niisugune, et see kipub ära nihkuma. Ja see ei ole ... [[Juhataja helistab kella.]] ... ma arvan, tasakaalustatud Eesti haridussüsteemile ka lõppkokkuvõttes hea. Nii et ma väga julgustaksin teid tõesti – tühja sellest hotelli hinnast –, et olge ikka rohkem Tartus.
Aitäh! Minu meelest kõik Riigikogu liikmete esitatud küsimused on alati mõistlikud. Ja aitäh selle innustuse eest! Ma kindlasti püüan olla rohkem Tartus. Aga ma jäin mõtlema selle tasakaalustatuse peale. Näiteks asekantsler, kes on tegelenud kõrghariduse valdkonnaga ja teadusvaldkonnaga, on väga pikka aega järjest olnud, need inimesed on olnud Tartu Ülikooliga seotud. Need, kes on tulnud asekantsleriks, on olnud Tartu Ülikooli taustaga. Ja see on tekitanud jälle Tallinnas sellist tunnet, et kogu aeg aetakse ainult Tartu Ülikooli asja, või selline tunne jääb, et aetakse ainult Tartu Ülikooli asja, et neil on oma mees pukis, kes ajab nende asja. Ja nüüd üle väga-väga pika aja, et mitte öelda esimest korda, on teaduse ja kõrghariduse asekantsler Tallinna Tehnikaülikoolist. Just nimelt, et see oleks natukene tasakaalus. Need on tähtajalised lepingud, neil on viieaastased tähtajalised lepingud. Ju siis järgmine kord saab tõenäoliselt keegi teine. Aga aitäh innustuse eest! Ma väga armastan Tartut, ma olen Tartus õppinud kaks korda ja mulle tõesti väga meeldib Tartu linn. Nii et minul ei ole Tartu vastu mitte midagi, vastupidi, ma olen väga suurt Tartu usku. Aga praegu need konkursid on läinud niimoodi ja ma näen ise ka seda, et see näeb välja selline, et ei olnud plaani, et ta näeks välja selline.
Hea minister! Rohkem teile küsimusi ei paista. Tänan teid vastamise eest. Jätkame läbirääkimistega. Palun, Priit Sibul! Siin on viis minutit tõepoolest.
Aitäh, austatud Riigikogu aseesimees! Hea minister! Kolleegid! Ministri vastused olid ilusad. Jutt oli sorav, esinemisoskus suurepärane. Vähemalt siinkõnelejale annab silmad tugevasti ette. Aga ikka jääb kriipima. Kriipima jääb see osa sellest jutu sisust, mille osas ma arvan, me mõneti oleme, oleme ühesugustel seisukohtadel ja murega, vähemalt nii ma sain ministri vastustest aru, et ta konstateeris neid murekohti ja head kolleegid toetasid. Aga ma arvan, et nii nagu ma selle oma sissejuhatava arupärimise alustasin tsiteerimisega, ma tsiteeriks sedasama 22. detsembri Õhtulehe artiklit, kus on kirjas (tsitaat algab): "Kersna on sõnades Tartu "peamaja" ja sealsete haritlaste oskuste suhtes väga positiivselt meelestatud, ent kui küsida, miks ikkagi toimub ametikohtade nihkumine Tallinna, pole temalgi vastust varnast võtta. "No vot. Ei… ma tõesti … see ei ole eraldi poliitika. Ma ütlen veel kord, et kutsun üles kandideerima, Tartus on väga palju haridusvaldkonna tugevaid eksperte, nad on oodatud meie meeskonda." Kersna lisab pärast vestlust personalijuhiga, et ministeeriumi kodulehel on praegu üleval seitse kuulutust ja neis töökohaks märgitud Tartu või Tallinn." Neidsamu seisukohti me kuulsime minister Liina Kersnalt ka praegu siin ja selles pole sugugi põhjust kahelda. Muret teeb see, mida minister mõnel puhul viitas, et seda plaani ei ole. Päriselus plaan ongi ju niiviisi, ma olen absoluutselt seda meelt ja see on ka üks põhjus, miks seda etteheidet mitte kusagil ei ole, sest keegi ei arva, et regionaalpoliitikat saab teha hariduspoliitika arvelt, seda pole mitte keegi kunagi arvanud. Ei siis, kui Hele Everaus oli Tartu Ülikoolis või muus ametis või siin. Me kõik mõistame, et hariduspoliitilised otsused peavad olema tehtud parimate spetsialistide poolt. Aga probleem on see, ja me näeme, et inimesed ja töökohad voolavad Tallinnasse. Ja kui meil on valitsuse poolt võetud eesmärk ja me ise seda ei täida, siis me näitame halba eeskuju. Mõnes mõttes see, miks mina ka Riigikohtusse pöördusin ja nii edasi, et me ei saa mingeid asju mängida, et kui me võtame vastu otsused, siis me peame neid täitma ja realiseerima, olema sellega eeskujuks kõikidele teistele valdkondadele ja arusaamistele. See on see põhjus, miks me seda osundasime. Me ei hakanud näpuga järge vedama, kelle, millise ministeeriumi või ministriks oleku ajal, kui palju ametnikke kusagilt on olnud. Me teame ja tajume ka trende. Põhimõtteliselt see ongi see, mida Hele Everaus nüüd lõpuks viitas, et meile on oluline seista nendele trendidele vastu ja tegeleda, kui meil on eesmärk, et elu oleks mujal pool ka Tallinnas. Ja mul puudub vähimgi kahtlus eelkõneleja või selja taga oleva inimese kontekstis arvata, et me ei ei hooli või et meil on ükskõik sellest, mis Lõuna-Eestis või Tartus või Lõuna-Eestis laiemalt toimub. Ma arvan, et me kõik oleme ühtviisi mures selle pärast. Ja ma väga loodan, et see arupärimine aitab kaasa sellele, et ei juhtu nii, et me avastame, et ministeeriumi leheküljel on töökuulutustes ainult Tallinn, kui tegelikult ministeerium asub Tartus, ja et meil saaks selgeks ka see, millele viitas Mihhail Lotman, et mis asi on peamaja ja filiaal. Ja nii nagu minister isegi ütles, näidetena tuua, kus meile selguvadki, kus probleemid on, et kui meil juhtkond on Tallinnas, meil on vaja meeskonda suurendada, siis loomulikult paraku selgub, et meeskonna suurendamine saab toimuda ainult selle järgi, kus on juhtkond. Ja see on täiesti arusaadav. Ainuke küsimus ongi see, et nii need asjad voolavadki ja nii me avastamegi tagantjärgi, et tunne, et oi, asjad niiviisi juhtusid. Ma väga loodan, sest mulle tundub, et meie arutelu oli konstruktiivne, ma väga loodan, et see aitab kaasa sellele, et minister Liina Kersna pöörab nendele asjadele tähelepanu ja näitab isiklikku initsiatiivi ja särtsu ministeeriumi Tartu osakaalu suurendamisel. Aitäh!
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Head inimesed kõikjal, kes te meid jälgite, ja ka mu endised töökaaslased! Siin ma nüüd taas järjekordselt olen. Oli au töötada Haridus- ja Teadusministeeriumi ühes allasutuses, mis hiljem kolis Haridus- ja Teadusministeeriumi Tallinna filiaali koolivõrgu büroohoonesse, mis nüüd siis praeguseks hetkeks peaks olema juba ka leidnud endale uue omaniku ministeeriumi on tulnud. Tollel hetkel ma kuulsin seda arutelu, kui teisipäevased kohtumised, vist oli, mälu järgi, sest sellest on aastaid juba, vist ka 14 tagasi, sõitsid siis Tallinnast inimesed autodega Tartusse, selleks et olla seal koosolekul. Kui koosolek oli peetud, tuldi tagasi. Kui meil hakkasid Elroni rongid liikuma, siis avastasid nii mitmedki, et ei olegi vaja tegelikult oma autoga sõita Tartusse, vaid lihtsam on teha tööd rongis, koosolekul ära viibida ja kõik. Aga need jutud, et peaks ikkagi see suurem osakaal tulema Tallinnasse, oli juba siis. Sestap ma võib-olla ministri käest küsisingi, et kui suur tegelikult see surve on. Me ju teame, et meie oleme siin osavad igal teemal rääkima, aga ametnikud on osavad iga ettepanekut kas siis maatasa tegema või ütlema, et see on ainuke võimalus, muidu tuleb taevas maa peale ja kõik lapsed jäävad äärmiselt rumalaks. Selline surve on olnud. Minu meelest on see väga hea mõte, kui me saame viia erinevaid riigiasutusi Tallinnast välja. See peaks olema esimene koht ehk siis regionaalselt oleks terve Eesti ühtlaselt tugevalt kaetud. Jah, me oleme võib-olla maailma üks unikaalsemaid riike, kellel on olemas talvepealinn, kevadpealinn, suvepealinn, mudapealinn ja nii edasi ja edasi, peksupealinn ja mida muud. Kui me saame ka mõne ministeeriumi viidud kuskile mujale linna, siis see minu arust rikastab seda linna, seda kohalolekut. Ja ma arvan, et need inimesed täis tahet, kes tahavad ennast teostada, nad ei löö risti ette minna Ameerikasse, Inglismaale, miks mitte Aasiasse, ja nende jaoks selline väljakutse, et nüüd Tartu, Võru või ükskõik, kus töökoht on, et ennast teostada, see on. Aga me teadlikult tegelikult loome mingid tingimused. Ja siin üks kurjajuur on just personaliotsingu firmad ja CV-Online ehk nad leiavad ja otsivad täpselt seda, millised märksõnad on sinna pandud. Nüüd, et konkreetsem olla, siis siin ma tervitan Karabas Barabasi ja ütlen, et kui Eesti Noorsootöö Keskus otsis endale laagrijuhti, siis tema ei kvalifitseerunud, olles gaidide juht, olles parameedik, olles endine jääger ja olles veel ka kõikvõimalikke ellujäämiskursuseid ja laagreid läbi viinud, sest nende otsingusõnade peale, mille peale otsiti, tema CV-d ei tulnud. See on võib-olla see kurjajuur, et me paneme sinna mingid omad kriteeriumid. Ma loodan, et seal ei ole selliseid otsinguid nagu parendamine ja agiilne koostöö ja muud asjad. Vahest võtab ametnikul rohkem aega, tuleb leida see aeg ja vaadata kõik need taotlused läbi. Ja kui on vaja, siis ka inimestega kohtuda, sest nagu selle ühe näite tõin, jäi väga hea spetsialist, kes oleks võib-olla laagris teinud noorte elu veel huvitavamaks, sellepärast et ellujäämiskursused algajatele oleksid need, mis tähendaks, et võib-olla täna paljud ei viriseks selle peale, et meil elekter on nii üüratult kallis, vaid nad ütlevad hoo, milles küsimus, lähme õue, kõigest miinus kaheksa kraadi. Personaliotsingul on võimalik neid kriteeriume sätestada, juhul kui meil on eesmärgiks rikastada Eesti elu üle Eesti, et regionaalne tasakaal oleks paigas, ja mis peamine, et riigi ametikohad saaksid pealinnast välja viidud. Aitäh!
Urmas Reinsalu, palun!
Austatud Riigikogu aseesimees! Austatud parlamendiliikmed! Austatud proua haridus- ja teadusminister! Haridusministeeriumi põhimäärus, seaduse alusel, valitsuse seaduse alusel vastu võetud põhimäärus ütleb selgelt: haridusministeeriumi asukoht on Tartus. Punkt. Sellega see arutelu käsitlus õigusriigis, et ministeerium võtab nagu sajajalgne, oleme, püüab olla, nii et saba on Tartus ja pea on Tallinnas või, kui soovite, nagu tigu kuidagi kojaga liigub mööda riiki ringi, et meil tehakse kaugtööd, tehakse distantstööd, see kõik on normaalne kaasaegses ühiskonnas, aga see põhimõtteline käsitlus, et hiilivalt tassitakse see ministeerium kappide ja inimeste kaupa Tallinnasse tagasi – ma arvan, et sellega ei saa nõustuda. See ei ole esiteks õiguspärane õigusriigis ja teiseks, see on põhimõtteline vale signaal. Kui palju me oleme aastate jooksul ... Kui vähe on üldse demokraatlikus riigis regionaalpoliitilisi võimalusi, et tasakaalustada Tallinna mõju, ja kui palju on pingutatud selle nimel, et erinevaid riigiasutusi viia Tallinnast välja, see on olnud väga tõsine probleem, olgu ta Viljandisse, olgu ta Ida-Virumaale, ja kui tugevalt on seistud sellele vastu. Üks väheseid argumente, legitiimseid ja toimivaid argumente on olnud ka see, et me oleme hakkama saanud sellega 1990-ndate alul, et viidi Riigikohus Tartusse, oma sünergia õigushariduses tekkis nõnda, ja et me oleme suutnud ka täpselt samamoodi viia sajandi alul haridusministeeriumi Tartusse. See ei ole mitte küsimus sellest, kus paar ametnikku töötavad, me saame ju suurepäraselt aru, et kas sisemajanduse kogutoodangut luuakse või maksud laekuvad Tartus või luuakse Tallinnas. See on põhimõtteline suhtumise küsimus, mis kisub kiiva. Ja ma arvan, et selles loogikas me ei tohiks alla anda, proua minister. Te loote negatiivse pretsedendi. Te teete seda ka õiguse reeglite väliselt, kasutades ära seda nii-öelda tagaust, ja ma ei saaks sellega kuidagi nõustuda. Ma vaatan otsa kõigile parlamendiliikmetele, et selles küsimuses minu meelest kõik peavad olema tartlased. Ei ole nii, et ainult Tallinnas on kogu see tarkus ja see erikaal, mis on koondunud, vaid peab olema võimalik avalikku võimu teostada ja riigi tähtsaid ja keskseid asutusi peab asuma ka väljaspool Tallinna. Tartu juhtum ja see hiiliv tagurpidi Tallinnasse kokku koondamine ei ole õige suund, ma ütlen ausalt, proua minister. See, et minister peab loomulikult olema mitmeid päevi nädalas Tallinnas, on loomulik, see on arusaadav. Seda on ka teie ametieellased teinud, kellel on olnud kodu Tartus või kellel ei ole olnud kodu Tartus, eks see on muutunud. Aga see ei tähenda seda, et me ministeeriumi tassime lihtsalt Tallinnasse ja toome seda ettekäändeks. Seetõttu ma ütlen, proua minister, et teil on viimase sõna võimalus aasta alul. Proua minister, tulge siia kõnetooli ja öelge, et tõmbate sellele joone peale. See ei ole mitte esmane pretsedent. Me teame, et ka teie ametieellase ajal on leidnud aset täpselt samamoodi sajajalgse moodi liikumine. Aga nüüd on sellel sajajalgsel, nagu tundub, juba pool keha on nihkunud sealt Mäost, Tartust ära. Andke parlamendile niisugune selge käsitlus, selge ja tugev sõna, et see asi lõpeb ära, see kaadervärk, ministeerium jääb Tartusse, ministeeriumi töötajad jäävad Tartusse ja see hiiliv Tallinnasse evakueerimine lõpetatakse. See on ainukene, mis oli tegelikult selle mureliku arupärimise sõnum, ja seda vastust, teie söakat enesekindlat sõna me tahaksime siit kuulata, ühe lausega: ministeeriumi ei viida Tartust ära, ka väljaspool Tallinna on võimalik avalikku võimu teostada ja riiki juhtida. Aitäh!
Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Austatud minister! Head kolleegid! Mina olen sügavalt veendunud, et asutuse asukohal on nii sisuline tähendus kui ka väga tugev mõju sellele piirkonnale, kus ta asub – see tähendab ka regionaalpoliitiline mõju. Ja Eestis on kindlasti mõistlik need asutused, kus valdkonnapoliitika elluviimine ja regionaalpoliitika ei lähe omavahel risti ehk ei kahjusta teineteist, ühendada. Ja haridusministeeriumi või Haridus- ja Teadusministeeriumi asumine Tallinnast Tartusse omal ajal, kui see otsus tehti, on just selline näide, kus püüti ühendada selline regionaalpoliitiline poliitika ja siis valdkonnapõhine poliitika, kuna Tartu on piisavalt suur linn Eesti mastaabis ja Tartus on väga suur potentsiaal just nimelt teadus- ja haridusministeeriumil teha kvaliteetset tööd. Kus mujal siis veel kui mitte ülikooli linnas! Ja see aitab Eesti-siseselt tasakaalustada Eesti üldist arengut, sellepärast et Tallinn on meil Eestimaa keskus, Tartu Liivimaa keskus. Ja Eestis ei ole tegelikult ka teisi linnu peale Tallinna ja Tartu, mille mõjupiirkond ulatuks oma maakonnast kaugemale. Ja taoline otsus ka mitmete teiste riigiasutuste osas, mis on langetatud, on ju ikkagi regionaalpoliitilistel kaalutlustel ja väga läbimõeldult tehtud. Ja need on valdavalt ennast õigustanud. Näiteks mina viljandlasena ja Viljandi-Järvamaa valimisringkonna esindajana julgen öelda, et need regionaalpoliitilised otsused, mis on tehtud seoses Viljandiga, on ka ennast õigustanud. See, et Maaelu Edendamise Sihtasutus ei asu enam Tallinnas, et Maaelu Edendamise Sihtasutus, mis aastakümneid asus Tallinnas, on väljaspool Tallinna, on minu arust täiesti loogiline, normaalne. See, et rahvakultuuri arenduskeskus, mis seni paiknes Lasnamäe serval, on viidud Viljandisse, kus on kultuuriakadeemia, kus on pärimusmuusika keskus, Ugala teater ja nii edasi, on ka olnud õige otsus ja seal tekkis teatud sünergia. See on sobiv koht. Nii et kui see on tehtud läbimõeldult – regionaalpoliitika pluss valdkonnapoliitika –, siis see on asi, mida me peaksime kaitsma. Selle taga on omaaegne poliitiline otsus ja on väga kahetsusväärne, et aastate jooksul, ütleme ausalt ja otse välja, on see protsess tagasi pööratud, pool ministeeriumist on tagasi Tallinnasse kolinud. Jah, tõsi, mingi osa ei ole siit välja kolinudki, aga, ütleme siis, suur osa on tagasi kolinud. Ja see kriitika ei kuulu mitte ainult täna ametis olevale ministrile, ütlen kohe ära. Sellepärast et see ei ole juhtunud praeguse ministri ajal, aasta jooksul, vaid see on olnud oluliselt pikem protsess. Ja selle taga on ikkagi ministeeriumi juhtkond ehk minister. Kui ministril on poliitiline tahe, siis need protsessid lähevad nii, nagu minister tahab – kas ühe või teise asutuse väljaviimine või selle väljas tegutsemine. Mul on endal kogemus põllumajandusministrina, kui said langetatud otsused mitme asutuse Tallinnast väljaviimise osas. Ja need on tänaseks ellu viidud ja õnneks on need asutused sinna jäänud. Kui on ministeeriumi juhtkonnal poliitilist tahet, siis see asi viiakse ka ellu ja jääb püsima. Ma väga loodan, et see sõnum ja see arupärimine ja see arutelu täna siin aitavad sellele kaasa, et ei juhtuks sellist eripära, nagu haridusministeeriumiga on juhtunud erinevalt teistest riigiasutustest, kes töötavad väljaspool Tallinna ja kus ei ole nii, et pooled töötajatest ikkagi on jäänud Tallinnasse. Teised asutused näidetena töötavad nii, et valdavalt ikkagi on töötajad sellest piirkonnast, kus asutuse keskkontor asub. Tallinna ei ole vaja üle nuumata. Tallinn tegelikult erinevalt üldisest arusaamast on kõige enam doteeritud omavalitsus Eesti Vabariigis. Kõige enam doteeritud valitsus! Sellepärast et siin asuvad tänu pealinnale kõik riigiasutused, kõik keskasutused, siin asub Estonia teater, siin asub draamateater, siin asub rahvusraamatukogu, siin asub Kumu ja nii edasi. Neid asju võib edasi lugeda lisaks ministeeriumitele, mida kõike rahastatakse riigieelarvest, meie ühisest rahakotist üle Eesti. Me maksame need investeeringud nende asutustega seoses, jäävad siia nende palgad ja tulumaks laekub siia piirkonda ja nii edasi. Kui te teete bilansi päris ausalt ja lõpuni välja, siis Tallinn on konkurentsitult kõige enam doteeritud omavalitsus ja seda ei ole vaja enam rohkem toetada. Nii et toetame regionaalpoliitikat, kui see ei kahjusta valdkonnapoliitikat, ja hoiame haridusministeeriumi Tartus! Aitäh!
Leo Kunnas, palun!
Austatud istungi juhataja! Head kolleegid! Hea minister! Siin oli olulise küsimusena üleval, et kus on siis peamaja ja kus on filiaal, on see Tartus või on see Tallinnas. Tegelikult peamaja on seal, kus on juhid. Ehk siis, kui kantsler ja asekantslerid on Tallinnas, siis tegelikkuses on peamaja ju Tallinnas. Sama tegelikult puudutab ka ministrit. Kui me tahame tõesti, et minister või ministeerium tegelikult toimiks Tartus sellisena, nagu see põhimäärus ette näeb, siis on vaja lihtsalt juhid sinna viia. See ongi tegelikult minu selline nagu lühike repliiksõnum siin, et kui me tahame seda olukorda muuta, siis lihtsalt seal, kus on juhid, kus on juhtimine, seal on ka peamaja. See oleks minu poolt kõik. Tänan!
Kõnesoove rohkem ei ole, sulgen läbirääkimised. Kas minister soovib [sõna]? Ei soovi. Siis oleme selle päevakorrapunkti ammendanud.
Saame liikuda teise päevakorrapunkti juurde, milleks on Riigikogu liikmete Urmas Reinsalu, Helir-Valdor Seederi, Priit Sibula, Heiki Hepneri, Sven Sesteri, Tarmo Kruusimäe ja Üllar Saaremäe esitatud arupärimine Eesti merenduse probleemide kohta. Härra Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud minister! Kõigepealt palju õnne ja tervist ja odavat särtsu uueks aastaringiks! Ja nii nagu me ka täna istungi rakendamisel kuulsime siis tõepoolest Riigikogu esimehe poolt, ministri tulek parlamendi ette on ju puhas rõõm ja see rõõm on minu poolt vastastikune. Aga nüüd arupärimise juurde ja siin on natukene rohkem ikkagi muremõtteid, mitte ainult puhast rõõmu. Teadaolevalt siis aasta tagasi ühendati kolm ametit, maanteeamet, lennuamet ja veeteede amet üheks ühendametiks, Transpordiametiks. Eesmärk oli muidugi üllas: hoida kulusid kokku, viia läbi riigireformi. Aga paraku ei ole need murepilved sugugi selle ühendameti tegemisel kadunud, vaid pigem võiks isegi ütelda, et mingil määral tihenenud ja tumenenud. Sisuliselt kadus antud reformiga Eesti merendusadministratsioon eraldiseisva institutsioonina. Ja tõesti, meie merendusinimesed, reederid, Merendusnõukoda on selle aasta jooksul toimunud protsessi pärast mures. Paraku tuleb siin vaadata otsa mitte ainult konkreetselt valdkonda juhtivale ministrile või ministeeriumile, vaid valitsusele tervikuna. Ka Merendusnõukoda on pöördunud Vabariigi Valitsuse poole ja nad ei ole sealt saanud neid vastuseid, mida nad tegelikult on tõstatanud. Ja kui me nüüd natukenegi niimoodi neid probleeme siin lahkame, siis me näeme, et tõepoolest ei ole meie laevade toomine Eesti lipu alla sugugi läinud nii, nagu oleks soovinud. Ei ole meie merenduse konkurentsivõime tõusnud. Suhtlus turuosalistega on olnud nõrk ja eks see on ka kindlasti siis neid muremõtteid rohkem tõstnud, sest teadmatust on palju. Ja sellest lähtuvalt Isamaa fraktsiooni saadikud tegidki arupärimise, kus esitati kolm pikemat küsimust, mida ma ka ette teile loeks. Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni IMO, kuhu ka Eesti kuulub, audit on välja toonud rida puudusi meie riiklikus merenduse korralduses, sealhulgas IMO konventsioonidega tegelevate ametnike ebapiisava arvu ja riigipoolse nägemuse ehk strateegia puudumise. Kuidas neid kitsaskohti kõrvaldada kavatsetakse? Milline seis täna nende puudustega on, sest uus vahearuanne tuleb IMO-le esitada eeldatavasti 2022. aastal ja audit toimub 2023. aastal? Teiseks: uue Transpordiameti loomise seadustamisel esitati koos seletuskirjaga Riigikogule ühendameti tulevane struktuur ja merendusorganisatsioonidele kinnitati, et kõik väärtuslikud spetsialistid jätkavad tööd ühtses merendus- ja veeteede teenistuses. Meie andmetel võeti kasutusele teistsugune juhtimisstruktuur ja osakondade jaotus. Kes ja miks sellise otsuse tegi? Miks eksitati Riigikogu, merendusorganisatsioone ja avalikkust? Kolmandaks: kuidas te selgitate, et tänaseni ei ole esitatud Eesti merendusadministratsiooni asendanud Transpordiameti poolt rahvusvahelisele klassifikatsiooniühingule Bureau Veritas tervet hulka nende poolt Eesti rahvusvaheliste kohustuste ehk lepete alusel auditeeritud kvaliteedisüsteemi muudatusi käsitlevat teavet? Suur tänu!
Ja nüüd on meil tõepoolest võimalik Riigikogu kõnetooli paluda sünnipäevalaps, majandus- ja taristuminister Taavi Aas. Palju õnne teile veel kord!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Austatud Riigikogu liikmed! Head arupärijad! Kuna eelkõneleja just lõpetas küsimuste ettelugemise, siis ma ehk neid ei korda, vaid lähen kohe vastuste juurde. Ehk siis esimene küsimus, mis puudutas IMO välja toodud puudusi. Aastal 2010 toimus Rahvusvahelise Merendusorganisatsiooni (IMO) vabatahtlik audit, kus toodi välja mitmed puudused, mis puudutab IMO instrumentide rakendamist Eestis. Need konventsioonid, koodeksid, resolutsioonid ja nii edasi. 23.07.2020 loodi Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi ministri käskkirjaga töörühm Eestis läbiviidava Rahvusvahelise Merendusorganisatsiooni kohustusliku auditi riigisiseseks ettevalmistamiseks ja koordineerimiseks. Töörühm esitas ministrile eelmise aasta 28. septembril vahearuande, milles toodi välja mitmeid lahendamata puudusi eelmisest auditist. Siis pakuti välja ka konkreetne tegevuskava puuduste kõrvaldamiseks, muu hulgas probleemid, mis puudutavad personali ja ka strateegiat. Nendime, et IMO töös osalevaid ametnikke on endiselt vähe, aga tegelikult Eestis ongi selline olukord, et võrreldes väga paljude teiste Euroopa riikidega ongi ametlikke suhteliselt vähem kui väga paljudes riikides. Nii et see ei puuduta mitte ainult merendust, vaid paljusid valdkondi. Ja töörühm valmistab ette tegevuskava, mis esitatakse Vabariigi Valitsusele kinnitamiseks hiljemalt 2022. aasta ehk selle aasta esimeses kvartalis. Siinkohal tuleb rõhutada, et IMO auditiga seonduvad tegevused on ministeeriumide ülesed ja selle käigus hinnatakse Eesti kui riigi toimimist IMO vaates, mitte üksnes asutuste tegevust. Lõppenud aasta detsembris toimus IMO assamblee ja seal otsustati lükata Eesti auditeerimine 2024. aastasse. Suurem osa puudustest on tänaseks kõrvaldatud, näiteks eelmise aasta lõpuks sai tõlgitud tehniliselt keerukas ja mahukas rahvusvaheline konventsioon inimelude ohutusest merel. IMO strateegia koostatakse selle aasta lõpuks. Teine küsimus, mis puudutab Transpordiameti struktuuri. Tõepoolest, möödunud aasta käigus toimus loodud Transpordiametis terve rida struktuurimuutusi. Eelkõige nad on tingitud protsesside efektiivistamisest ja dubleerimise vähendamisest. Näiteks võeti hiljuti kasutusele digitaalne meremeeste infosüsteem, mis digitaliseerib paljud seni merenduse valdkonna protsessid. Ja teine pool on loomulikult kärpeülesanne 3,7 miljonit Transpordiametile ja teisalt, lisaks kärpeülesandele loomulikult on ka oluline Transpordiametis säilitada töökohtade konkurentsivõime palkade osas. Ja kevadel 2021 tõstis Transpordiamet palka 400 töötajal, millest circa 25 olid merendusega seotud ametikohad. Keskmine palgatõus oli 7%. Aga siiski tuleb tõdeda, et jätkuvalt Transpordiameti palgad on sellised, mis ei pruugi olla konkurentsivõimelised. Kolmas küsimus, mis puudutas Bureau Veritast. Transpordiamet informeeris Bureau Veritast eelmise aasta 1. juulil toimunud struktuurimuutustest ning esitatud info põhjal ei näinud Bureau Veritas vajadust plaaniväliseks auditiks. Kuigi tuleb nentida, et Transpordiamet unustas 1. novembril toimunud meremeeste diplomeerimise üksuse füüsilisest kolimisest Lume tänavalt Heli tänavale Bureau Veritast informeerida. Kuna ISO sertifikaat on väljastatud konkreetse aadressiga Lume 9, kus sertifitseeritud üksusi paiknevad, siis oli tegemist olulise informatsiooniga, millest tuleb sertifitseerimisasutust teatada. Peale infovahetus Bureau Veritasega, kus selgitati uut töökorraldust, lepiti bürooga kokku, et Transpordiametis viiakse läbi plaaniväline audit detsembri esimeses pooles. Transpordiametil on kehtiv sertifikaat kuni 30. aprillini 2023. Seoses struktuurimuutuste sertifitseeritud üksuste kolimisega viidi detsembri alguses läbi plaaniväline audit, mille käigus kinnitati sertifikaadi kehtivust, ja järgmine korraline audit toimub aprillis 2022. Nii et hetkel ei ole meil ohtu tunnustuse peatamiseks. Aitäh!
Heiki Hepner soovib küsida. Palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud minister! Iseenesest sellest ei ole midagi halba, kui meil ametnikke on vähem ja nende arvu kärbitakse. Aga halb on see, kui sellega mõnes mõttes ei käi kaasas teatud funktsioonide niimoodi lahendamine, et probleem jääbki justkui kahe tooli vahele. Sellele on viidanud konkreetselt ka Merendusnõukoda pöördumine, tõsi küll, peaministrile, kus nad kirjeldavad küllalt värvikalt situatsioone, kus on probleem justkui lahendatud, aga samas ka ei ole ja edasi ka kuidagi enam minna ei ole võimalik. Ma saan aru, küsimus sellest nüüd tulenebki, et põhimõtteliselt kärbe oli 3,7 miljonit ja seda nüüd kärbiti, aga kuidas nende funktsioonidega ikkagi jäi. Kärpeotsus tehti, aga funktsioonid? Töö peaks ikkagi keegi tegema.
Aitäh! Kinnitan teile, et töö saab kindlasti tehtud. Ma saan aru Merendusnõukoja murest. Seal on valdkonna inimesed, kes väga seisavad oma valdkonna eest ja tunnevad muret, elavad kaasa, kuidas protsessid toimuvad. Aga kinnitan veel kord, et kõik protsessid toimuvad, sertifikaadid on meil alles. Kui siin oli mure, et Eesti langes halli liputsooni, siis tänane informatsioon on see, et kontrollid on tehtud ja käesoleva aasta suvest peaks olema uuesti valge lipp meile tagatud. See halli lippu langemine tegelikult oli lihtsalt COVID-i probleem, et piisavalt laevad ei liikunud, välissadamates kontrolli ei tehtud ja seetõttu selline statistiline probleem tekkis, aga tänaseks on see lahenenud ja valge lipp tuleb meile tagasi.
Ruuben Kaalep, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud minister! Kas te saate välja tuua kolm või neli olulisemat põhjust, miks Eesti vetes Eesti meeskonnaga sõitvatel laevadel ei lehvi Eesti lipp, vaid lehvib mõne võõrriigi lipp? Mida on teil kavas teha selleks, et need põhjused kõrvaldada?
Aitäh! Peamine põhjus, miks liigutakse teise riigi lipu alla, on soodustused, mida see lipuriik pakub, ja loomulikult teisalt ka tegevused, mida Eesti ise saaks – või tegemata tegevused, mida varasemalt Eestis praktiliselt ei tehtud. Ja [põhjus], miks need tegevused olid tegemata, on see, et merendussektor, nii nagu ma ka küsimustele vastates ütlesin, jaguneb ministeeriumide vahel ja tegelikult see killustatus on Eestis väga suur. Eelmisest aastast on ametis meremajanduse asekantsler ja see ametikoht seetõttu loodigi, et valdkonnal oleks piisavalt kõrgete pagunitega juht, kes suudaks kaasa tuua, tõmmata ka teised ministeeriumid ja teiste ministeeriumide ametid, et seda killustatust lahendada, et meie protsessid, merendusega seotud seadusandluse protsessid liiguksid kiiremini. Me oleme teinud ka omapoolseid soodustusi nüüd meremeestele, et reederitel oleks põhjust oma laevu Eesti lipu alla tuua. See protsess ei ole olnud piisavalt kiire, ma olen sellega nõus. Aga siin on olnud ühelt poolt ka COVID-i mõju, teiselt poolt see probleem, et piisavalt kiiresti ei ole suudetud tööle rakendada elektroonilisi registreid. Ma väga loodan, et selle aastaga nad tööle saavad ja me saame selle protsessiga kiiremini edasi liikuda.
Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh, lugupeetud minister! Ja palju õnne sünnipäevaks! Mina arvan, et Merendusnõukoja mure ja tõstatatud probleemid pole sugugi kunstlik ega väljamõeldud, vaid ikkagi elust enesest tulenev. Ja me peaksime kõik tegema selleks mereriigina, et Eesti lipu all oleks rohkem laevu, aga praegu on kujunenud küll väga piinlik olukord, kus peaminister käib lausa nii-öelda Eesti laevade avamisel, kus heisatakse meile sõbralike naaberriikide lipud või vähem sõbralike riikide lipud. See on ääretult piinlik olukord. Mina ei saanud nüüd aru esiteks sellest, et paljud ümberkorraldused on seotud ja tulenevad sest niinimetatud kärpe-eelarvest, mis on lihtsalt kunstlik näidiskärpimine. Kui pea 2 miljardit riigieelarve kasvab, siis paarikümne miljoni eest kärbitakse, see on anekdootlik. Ja teiseks, te ütlesite, et üheks takistuseks on COVID. Kuidas seda mõista? See probleem on ju palju pikem, kus moodi ja mis moodi COVID seda nüüd on takistanud?
Aitäh! Ma pean möönma, et kärpe osas ma olen teiega suuresti suuresti sama meelt. Ma arvan, kui eelarvestrateegiat ei oleks tehtud möödunud aasta kevadel, oleks tehtud möödunud aasta sügisel, siis tõenäoliselt oleks olukord olnud mõnevõrra teine. COVID-it ma tõin sellepärast, et see hetk, kui tõesti tehti soodustused, maksusoodustused, et laevad Eesti lipu alla tuleksid, siis tegelikult täpselt umbes samal ajal hakkas ka COVID-i kriis pihta ja kõik need turundustööd, mis olid plaanis teha, need tegelikult jäid selle selle COVID-i kriisi ajal tegemata. Loodame, et kriis võimalikult kiiresti mööda läheb ja ka selle turundustegevusega saab korralikult pihta hakata. Turundust tuleb teha ikkagi teistes riikides.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Hea ettekandja! Laevad Eesti lipu alla, see oli erakondadeülene otsus ja tol hetkel me ju kordades ja kordades korrutasime ja rõhutasime, et äärmiselt oluline on kaldasektori arendamine, mis on jäänud vaeslapse ossa. Meenutame kas või eelmises koosseisus, kui soovisime, et Eesti merendusalased koolitused võiksid ka olla 0%-lise käibemaksuga, nii nagu ta on Lätis. Ametnikud vastasid, et ei, ta ei ole nii, et on Leedus ja igal pool mujal. Aga nad ajasid meile villast, mis tähendab, et me oleme enda konkurentsivõimet just kaldasektori suhtes teadlikult nõrgestanud. Minu küsimus on: kas nüüd see oluline asi, et lubade kättesaamine on viidud ökonoomsemalt ka teiste asjade alla, ei ole mõeldud, et merenduse asekantsleril võiks olla oma osakond, kus tegelikult on spetsialist, kes menetleb neid lubasid?
Aitäh! Merendusosakond on meil täiesti täiesti olemas. Nüüd peaks täpsustama, mis lubade menetlemist te silmas peate. [[Tarmo Kruusimäe täpsustab saalist.]] Võtan selle informatsiooni kaasa ja kontrollin kindlasti seda.
Urmas Reinsalu, palun!
Kuidas on nii, et valitsuse hinnangul asjad liiguvad päripäeva, aga need inimesed, need ettevõtjad, kes peaksid läbi merenduse Eestile jõukust looma, kelle huvides peaks tegelikult ametnikud töötama, on kriitilised ja nimetanud praegust olukorda Eesti merenduses väikeseks jääajaks? Eesti reederid, Eesti Merendusnõukoja liikmed, Eesti merevaldkonna inimesed on murelikud ja nendivad selgelt, et meil on tõsine olukord, mis puudutab meresõiduohutuse poolest halba nimekirja sattumist ning tugeva rahvusvahelise konkurentsi tingimustes on oht kaotada ka reisilaevandust. Miks see olukord selline on? Reederite kaubalaevanduse ettepanekud, need ettepanekud, mis näevad ette ka mõistliku organisatsioonilise skeemi, et täita rahvusvahelisi meresõiduohutuse nõudeid, need lükatakse kõrvale. Kõik näiliselt on edukas [[Juhataja helistab kella.]], aga selles valdkonnas oleme paraku sellises olukorras, et ikka pole ühtegi kaubalaeva Eesti lipu all.
No vaat sellest ohutusest ma rääkisin ehk et valge lipp tuleb Eestile tagasi. Ma arvan, et ka need valdkonnainimesed olid teadlikud sellest, miks me halli lippu sattusime. Aga kinnitan, et tegemist oli lihtsalt COVID-i mõjudega, piisavalt ei tehtud kontrolle. Tänaseks on laevakontrollid tehtud ja lipp tagasi tulemas. Reisilaevad. Ka reisilaevade toetusmeede järgmisel, vabandust, sellel aastal ju jätkub. Ma arvan, et need küsimused ja need mured on kirja pandud sellel hetkel, kui diskussioon selle üle, kas reisilaevade meede jätkub või ei jätku, kõik veel lahtine oli. Tänaseks on kindel see, et ka selleks aastaks on reisilaevade meede jätkumas.
Hea minister, rohkem Riigikogu liikmetel küsimusi ei ole. Avan läbirääkimised. Heiki Hepner on oodatud. Palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud minister, suur tänu teile! Te lubasite, et kõik need kitsaskohad, mis on üles kerkinud, et saab siin poolaastaks hiljemalt lahendatud ja saame ka sellest hallist lipust lahti. Aga natukene, nii nagu siin ka eelmise küsimuse puhul me tõdesime, jääb ikkagi kriipima. Ja mingil määral tõesti on see ka seotud sellise kommunikatsiooniga, kus turuosalised, reederid ja ka teised merendusinimesed tunnevad, et nad on kuidagi jäänud kõrvale ja ei ole kaasatud, kuigi tahaksid panustada maksimaalselt Eesti merenduse hüvanguks. Ja ma siiski tooksin välja ühe lõigu, mis on minu meelest märgiline lõik selles pöördumises peaministri poole. Juba 1. juulil 2020 jõustus Eesti kaubalaevastiku taastamise abipakett, mille osas oli kõigi Riigikogus esindatud poliitiliste jõudude konsensus, et Eesti kaubalaevastik ja seeläbi ka meie meremeeskonna töökohad tuleb taastada. Ametkond lubas poliitikutele, et Eesti laevaregister saab olema Euroopa kaasaegseim ja atraktiivseim, töötades digitaalses keskkonnas 24/7 ja laevade registreerimine ei võta enam mitte päevi, vaid pelgalt tunde. Ja täna oleme olukorras, kus Rakveres asuv kinnistusregister ei saa üldse aru, kuidas käib merelaevade registreerimine, järgides rahvusvahelisi tavasid. Ja sellele järgneb tegelikult selline nagu isegi meeleheitlik abipalve, kus Rakvere kinnistusosakond on andnud välja mingid poolikud laeva registreerimistunnistused ja keeldub neid muutmast. See on teistpidi tõsiseks takistuseks sellel laevaomanikul toimimiseks ja laeva käitamiseks. Tõesti, seda tüüpi probleemid, kui nad ei saa veel tagasisidestatud, et sellega tegeldakse, et see on küsimus, seda on vaja muuta, meil tekib mingi plaan, siis ei ole imekspandav, et meie merendusinimesed on väga-väga murelikud. Ja tõesti, noh, kui me siin kärbime, praegust 3,7 miljonit on vaja olnud kokku hoida – no arusaadav, ametnikke tuleb kärpida ja ma olen täiesti seda meelt, et meil peab olema plaan, kuidas me ei kasvata ametnikke kõikide tegevuste juures –, aga kui me kärbime, siis peab olema ka lahendus sealtsamast kõrvalt võtta, et mitte midagi tõesti tegemata ei jää ja need inimesed, kes täidavad neid kohti, on piisavalt kompetentsed ja oskavad anda välja neid tunnistusi, kas või registreerida laevu, mis tagavad normaalse töö toimimise. Eesti on mereriik ja siin me vaatame tõesti jälle, jälle on paslik meelde tuletada: meie eelarve kasvab 1,8 miljardit, 3,7 miljonit hoiame kokku selleks, et tekitada segadust ja mitte tuua oma laevu meie lipu alla. See on tegelikult tänane põhiline murekoht. Aitäh!
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Hea minister, sitkust ja jõudu teile uuel eluaastal! Ja inimesed, kes te jälgite meid kõikjal läbi interneti vahenduse! Ma tahtsin öelda võib-olla sellise mõttelõnga, kus meil mingi asi on natukene lohisema hakanud, et jah, me liidame neid kõiki, neid ameteid. Jah, ma olen juba teist hooaega siin Eesti merenduse toetusrühma liige, majanduskomisjoniga käinud mitmedki korrad seal veeteede ametis, kõikide probleemidega tutvunud ja ma saan aru, et kui kõik asjad viiakse kokku, siis tuletan meelde, et täna me võtsime päevakorrast välja kolmapäevase viienda punkti, mis puudutas Eesti lennundust. Kas te kujutaksite ette, et kui me nüüd ka toome lennukid Eesti lipu alla, mis tähendab, et me paneme tegelikult neid kõiki erinevaid lube menetlema nüüd ametniku, kes tegelikult on võib-olla menetlenud siis raskeveokite eksimisi, ehk siis nad on tonnaažiga üle läinud, ja siis tuleb keegi oma lennukiga? Siis ta menetlebki tegelikult ju vastavalt enda sellele kogemusele ja senisele pädevusele. Ma olen ise väga sügavalt ja väga tõsiselt seda meelt, et Eestis puudub see sajandeid kestnud süsteem: õpipoiss, sell, meister. Kui me oleme selle suure merenduse korjanud kokku ja toonud majandusministeeriumi alla, siis need meistrid peaksid seal olema ja kasvatama oma käe järgi õpipoisid ja siis neist saaksid sellid ja hiljem ka meistrid. Aga see, et mis vahet seal on, kes menetleb? Ma ütlen, päriselt on ikka vahe, menetlejal ja menetlejal on vahe. Mina jäin mingi aeg tagasi töötuks ja ma ei kvalifitseerunud töötukassas töötuks sellepärast, et selgus, et ma olen ühes osaühingus juhatuse liige, mida Tartu Maakohus juba aasta otsa likvideeris. Aga linnukest ei saand panna. Järgmine asi, mis selgus, oli see, et ma olen Kristiine linnaosakogu liige ja saan sealt töötasu, 34 eurot oli siis see aastas. Sellepärast, et ma ei kvalifitseeru töötuks, kui ma ütlen, et see on valitud töökoht, see ei ole, see on valitud koht, ei saanud ametnik sellest aru ja küsis, et mis on, pange siis ametiks mulle, et ma olen Tallinna linna intendant. See tekitas väga palju keerulisi. Ja järgmisena tuli selgus, et ma olen siis Tallinna linnavolinik ja Tallinna linn esitab palgatõendi. Ma küsin, et kus on nagu läbirääkimised, et see on kas valitud koht. Täpselt samamoodi, kui nüüd lähevad keegi, kes soovib reederiks, meil on juba üheksa reederit Eestis, või laevaga minna ja ta kukub sellise ametniku juurde, aga ta mäletab veel, et kunagi olid need asjad teistmoodi, siis seda turvatunnet, seda kodutunnet või see, et sind ootab see üks ja pädev inimene. Las me maksamegi võib-olla sellele meistrile natukene rohkem, et ta julgustaks, et kõik teaksid, et seal ees on oma meremees, kellega on koos paljudki head mehed söönud puuda soola ära. Tema aitab meid nende dokumentide menetlemisel. Vaata aga paneme- linnukese-siia-spetsialist ei ole seal vastas. Seega proovime seda usaldust tekitada, ja mis kõige peamine, kui me juba lubasime, et me kaldasektorit tugevdame, teeme siis ükskord ära, teeme siis ükskord ära. Homme läheb Riigikogu, Eesti merenduse toetusrühm koos ka ju meie majandusministeeriumi inimestega arutama seda teemat, millega ma olen siin neid, head töökaaslased, tüüdanud juba mitmed ja mitmed kõned, mis on alati merendust puudutanud. Ma loodan, et asjast saab asja. Ma olen optimist. Aitäh!
Urmas Reinsalu.
Aitäh, austatud härra minister! Lugupeetud rahvaesinduse liikmed! Ma pöördun siit rahvaesinduse kõnetoolist Eesti merendusavalikkuse poole, reederite poole, ettevõtjate poole, merevaldkonna, merekultuuri hoidjate poole, mereentusiastide poole ja ma ütlen, et me mõistame teie muret. Me mõistame teie muret ja me seisame teie eest. Eesti peab olema mereriigina aktiivne ja arenev, mitte hääbuv. Kahjuks tuleb tunnistada, et kogu lugupidamise juures sünnipäeva lapse suunas, et need vastused, mida härra minister andis, ei olnud sisulised ja nad ei veennud meid selles, et me soovime näha seda potentsiaali, mida meil on meremajanduses, mis on üks osa meie kultuurist, meie elulaadist, meie eluviisist. Kuidas on võimalik, et me peame seda normaalseks, et tuhanded Eesti meremehed peavad sõitma üle maailma teiste riikide lipu all, ja leiame, et on täiesti normaalne, et Eestil kui sajanditepikkuse meretraditsiooniga, merekaubanduse traditsiooniga riigil ei ole kaubalaevu ühtegi meie lipu all? Küsimus ei ole ju mitte tühjuses, vaid küsimus on kõigepealt selles, kuhu asetatakse raskuskese ja ambitsiooni platvorm. Merepoliitika, kahjuks tundub, et ei ole sellele valitsusele oluline. Ja seda sümboliseerib ka tõsiasi, et valitsus otsustas loobuda Eestis merenduspoliitika koostamisest. Meil on mõned ilusate loosungitega vürtsitatud leheküljed bürokraatlikus baroksse nimetusega "Riiklikus transpordi arengukavas aastateks 2021–2035", kuid sisuliselt on loobutud ka reaalse riigi sihina merenduspoliitikast. Ja see ei ole mitte juhuslik, vaid see on täiesti tahtlik seisukoht, mida me näeme ka nii meresõiduohutuse, merepoliitika mõttes meremajanduse arendamisel kui ka, tuleb tunnistada, täielikus initsiatiivituses, mis puudutab Eesti rannakultuuri ja randluse kaitset. See nii meremajanduse, merekultuuri, kogukondlikku kultuuri valdkond on jäetud täiesti kaitseta ja ilma ühegi ettepanekuta. Kahju on muidugi selles, et loomulikult ministril on ametnike poolt ette valmistatud formalistlikud vastused. Minister esitab need laitmatus retoorilises stiilis, kuid need on ju mittevastused – me ju teame seda. Sest probleem on selles, et kogu mereavalikkus ütleb, et meil on probleem, ja ametnikud, kes peaksid teenindama, peaksid abistama meie meremajanduse arengut, ütlevad, et ei, need inimesed –reederid, mereavalikkus – on valedel seisukohtadel. Meie teame, kuidas on õige, meie administreerime merendussektorit, meie tagame sellisel moel, et Eesti on sattunud halli nimekirja merendusohutuse alal. Härra minister osundas, et selle põhjuseks oli mis? Koroona! Aga mis tänapäeval ei ole põhjuseks kõigele? Ongi mugav küsimus. Koroonaga saab kõike põhjendada. Ja nüüd on selle põhjus, et merendusvaldkonnas ei ole mereohutus kõrgemal tasemel, kvaliteetselt tagatud, ka koroona. Koroona ei ole ju muidugi küsimus. Küsimus on lihtsalt administratiivne suutmatus, tegemata jätmine, mitte viirus. Kuidas saab see Wuhani viirus korraga olla seotud sellega, et Eesti ei ole enam usaldusväärne mereriik vastavalt hinnangutele? Ühesõnaga, ma tahan öelda ühte. Isamaa jätkab Eesti merenduse eest seismist, jätkab Eesti merendusettevõtjate, Eesti meremeeste huvide eest seismist. Sellele valitsusele ei ole see majandussektor nii oluline, et sellele tähelepanu pöörata, nii oluline, et pidada Eestis vajalikuks eraldi merenduspoliitikat ja veelgi enam, selle merenduspoliitika süsteemset elluviimist. Selle tulemusena esiteks kaotab meie majandus, kogu meie majanduse maht, meie üldine rahvatulu jõukus, aga teiseks, me kaotame midagi väga palju. Me kaotame väga paljude andunud, haritud Eesti meremeeste võimaluse pühendunult Eesti majanduses või Eesti keskkonnas ennast teostada. Ja me nõrgestame, habrastame ühte meie traditsioonilist majanduse kui elulaadi väljendusvormi, milleks on meie rahvuslik merendus. Vastuseid me ei kuulnud. Vastuseid me ei kuulnud ja sellest on lõpmata kurb meel. Aitäh!
Rohkem kõnesoove ei ole. Härra minister? Ei soovi. Siis sulgen läbirääkimised ja sellega oleme teise päevakorrapunkti ammendanud.
Kolmas päevakorrapunkt on Riigikogu liikme Mihhail Lotmani arupärimine sanitaarsest olukorrast Elroni rongides. Palun! Vastajaks on ka siin Taavi Aas ja arupärimist tutvustab härra Lotman. Palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Austatud minister! Võiks arvata, et minu küsimus puudutab võrdlemisi kitsast valdkonda. Aga tegelikult see on palju laiem ja palju tõsisem küsimus. Küsimus on riigi usaldusväärsuses. Kui me räägime rongiliiklusest – mina sõidan vähemalt kord nädalas Tartu ja Tallinna vahet, vahel tuleb ka teine kord sõita –, on pilt üsna kummaline. Me nõuame, et igasugustele üritustele, raamatukokku, kinosaali, restorani minemiseks on vaja esitada tõend vaktsineerimise kohta. Restoranis istuvad inimesed tavaliselt üsna suurt sotsiaaldistantsi hoides, aga kui ma vaatan rongiliiklust, siis tihti rongid on pungil täis, mingit distantsi seal ei ole, maskid mõnikord on – ma pean ütlema, et eile ma spetsiaalselt vaatasin, peaaegu kõikidel olid maskid, asi on paranenud –, aga tihti ka ei ole. Kui inimene astub mingisugusesse kaubamajja ja tal ei ole maski, siis talle pakutakse seda. Seal on alati võimalus ka käsi desinfitseerida. Käsi desinfitseerida ja maski pakutakse ka bussis, aga rongis ei ole ei maske ega kätepuhastamisvahendit. Kui inimene tahab restoranis või kohvikus süüa, siis ta peab esitama tõendi. Kui ta tahab rongis süüa, kus ta istub palju lähemal teistele inimestele, mingit tõendit ei ole vaja. Ma pean ütlema, et mina olen ka selline patustaja tihti, või mõnikord, kui mul on hästi kiire, ma ei jõua enne süüa ja siis söön rongis. Mul on hästi halb tunne, aga tahaks nagu käsi desinfitseerida, austatud minister. Kui ma küsisin, kus seda teha saab, siis öeldakse, et WC-s. Sa mine läbi kogu selle rahvamassi ja seisa seal järjekorras ja siis saad seal käsi pesta. Ja nüüd on mul küsimus lisaks nendele, mis on teile siin toodud selles [arupärimises]. Vot mina ei ole meedik ja ma erinevalt paljudest meie kolleegidest siin Riigikogus ei pretendeeri sellele, et ma tunnen seda valdkonda. Aga kas siis tõesti see viirus, mis meid ohustab, kuidagi väldib ronge ning restoranidesse ja kinodesse ta siseneb ja on seal hästi ohtlik, aga vot rongis on ta ohtu? Mina olen sõnakuulelik kodanik, ma tahan kuulata ja täita valitsuse korraldusi. Aga need korraldused peavad olema arusaadavad. Ma tõesti ei saa aru, miks vähem ohtlikes kohtades, epidemioloogiliselt vähem ohtlikes kohtades, on nõutud tõendit, aga minu diletandipilgu järgi palju ohtlikumas kohas, kus on palju tihedamalt inimesed koos ja hingavad teineteisele otsa, midagi ei toimu. Ma ei taha öelda, et – tähendab, ma ei tea, kuidas on õige. Jah. Aga ma saan aru, et emb-kumb: kas siis kummaski kohas ei ole vaja seda tõendit või siis mõlemas kohas on vaja. Elron pidevalt tõstab hinda. Seda võime kõik tõdeda, aga sõidutingimused ei ole paranenud, ka sanitaarne olukord rongis ei ole sugugi paranenud. Need on need probleemid, mida ma tahaksin teile esitada. Aitäh!
Ja nüüd tuleb nendele vastama majandus- ja taristuminister Taavi Aas. Palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Austatud Riigikogu liikmed! Austatud arupärija! Vastamist alustan küsimustest. Küsimused on väga lühikesed, aga kuna arupärija neid ette ei lugenud, siis ma loen need ette. Esimene küsimus: "Millest on tingitud, et Elron tõstab piletihindasid, aga ei suuda luua tingimusi ja kontrollida nõuete täitmist viiruse leviku paremaks tõkestamiseks rongides?" Jah, alustaksin sellest, et tõesti 1. jaanuarist piletihinnad tõusid. Eelkõige on see seotud energia-, aga ka taristukulude kasvuga, kokku 5,7 miljonit eurot. Lisaks on ka tegelikult tööjõukulud kasvanud. Nüüd, tõepoolest, ma arvan, et ühistransport on üks selline koht, kus aeg-ajalt inimesi võib olla päris tihedalt koos. Samas, ühistranspordi ukse ees hakata tõendeid nõudma ilmselt ei ole mõistlik ega võimalik. Minule teadaolevalt on Elron ikkagi võtnud ette samme, et takistada viiruse levikut rongides. Klienditeenindajaid on instrueeritud, et nõutaks maskide kandmist, eriteavitusega tuletatakse meelde, et maske kantakse. Minule teadaolevalt peaksid olema ka klienditeenindajatel olemas maskid, juhuks kui keegi on unustanud, ja siis klienditeenindaja saab selle maski inimesele anda. Kui see nii ei ole, siis kindlasti tuleb seda kontrollida. Sõidupiletid. Elron on teinud rakenduse, et on hinnasoodustus, kui sõidupileteid ostetakse veebist ette, see kindlasti aitab ka kaasa kontaktide vähendamisele. Tõesti, nii nagu küsija ütles, desinfitseerimise ja kätepesuvõimalus on rongides olemas, aga mitte igal pool, vaid tualettruumides on see võimalik. Ronge ka desinfitseeritakse regulaarselt. Ja muidugi Elron teeb koostööd Terviseameti ning Politsei- ja Piirivalveametiga, et maskikontrolli rongides tõhustada. Aga kahtlemata inimeste selline väljatõstmine rongist on mõnevõrra keerulisem kui kaubanduskeskusest või restoranist. Nüüd teine küsimus. "Mida te kavatsete ette võtta, et tõkestada viiruse leviku tõenäosust Elroni rongides?" Nii nagu ma ütlesin, need meetmed on Elroni poolt rakendatud, aga mis puudutab rongide täituvust, siis paraku on meie rongide arv sama mis aastal 2014 – 38 rongi. Uus hange on küll välja kuulutatud. Rongid tulevad Eestisse aastal 2024, aga jah, paraku kiiremini kuidagi täiendavaid koosseise raudteele saada võimalik ei ole. Ega see rongide täitumuse probleem enne ei lahene, kui meil on täiendavat rongikoosseisud. Kuus on otsustatud, ma väga loodan, et otsustatakse ära ka kümme, mis on optsiooniga veel võimalik soetada. Nii et siis see rongide täitumuse probleem laheneb. Aitäh!
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud minister! Te viitasite õigesti, et tegelikult oluline probleem on see, et rongid on üle koormatud ehk neil puudub piisav hulk koosseisu. Aastaks 2024 loodate saada selle lahendatud. Teine teema on tegelikult ka see, et puudub piisav võimalus teatud möödasõidukohtadest ja ma pean siin eelkõige silmas Tallinna-Rapla-Viljandi suunda. Ülerahvastatud ei ole mitte ainult Tartu suund, vaid ka näiteks Tallinna-Rapla-Viljandi suund, ja seal on tõesti takistuseks kaks, ütleme siis, aspekti. Üks on see, et koosseisu ei ole, liiga lühikesed koosseisud. Ja teine, mis ei võimalda tihedamalt liikuma panna, on see, et möödasõidukohti ei ole. Kõik on tunnistanud, et see on oluline. On isegi öeldud, et meil peaaegu et oleks see raha ka. Aga mida ei ole? Ei ole järgnenud samme. Kas seda aspekti ka kuidagi on kavandatud lahendada?
Aitäh! Jään kindlasti sellele küsimusele hetkel vastuse võlgu, kas on plaanis midagi ette võtta täiendavate möödasõidukohtade väljaehitamiseks Viljandi suunal. Uurin järele, vastame kirjalikult. Ei oska praegu vastata.
Urmas Reinsalu, palun!
Aitäh! Austatud härra minister! Te mainisite, et seoses elektri hinna tõusuga, energiakandjate hinna tõusuga on ka olnud põhjus, miks Elroni piletite hind tõuseb. Aga miks on see nõnda, härra minister, et kui inimestel, kui ettevõtetel on tegelikult probleeme seoses praeguse energiakriisiga ja meeletud arved on laekunud, siis ütlevad valitsuse liikmed, et aga ise olete süüdi, selle pärast, miks, aga hoidke kokku elektrit, tehke öösel süüa. Ja öeldakse selle kohta, et see ongi pahe, et liiga palju elektrit tarbitakse, et rohepöörde huvides peaksidki inimesed vältima liigset elektri tarbimist. Aga see tegelikult ei kehti sugugi avaliku sektori kohta. Kui ma vaatan praegu Elroni hinnatõusu, ma vaatan, et Elering, kes õpetab ka Eesti rahvale ilma elektrita elamist, on samamoodi, algatas ettepaneku oma hinnakujunduse tõusuks seoses elektri hinna tõusuga. Samamoodi Elektrilevi, esiteks, absurdiolukorras esitas samuti taotluse seoses elektri hinna tõusuga tõsta Elektrilevi teenuseid. Miks siis ei ela, miks siis valitsus ei ela nende sõnade järgi, et ärge kasutage elektrit, vingerdage kuidagi välja?
Aitäh! Mina kindlasti ei ole see, kes ütleb inimestele, et ärge kasutage elektrit. Ma ei kujuta ette tänapäeval elu ilma elektrita. Ma ei ole kindlasti ka see, kes on öelnud inimestele, et tehke öösel süüa. Ma arvan, öösel söömine ei ole tervislik, mõistlik on süüa ikka kindlatel kellaaegadel päeval, hommikul, õhtul. Mis puudutab Eleringi ja Elektrilevi hinnatõuse, siis Elering, mis on minu haldusalas, tõepoolest elektriülekandega kaasnevad elektrikaod ja need elektrikaod on ka see põhjus, miks see ülekande hinnatõus toimub. Aga teisalt on ka Vabariigi Valitsus otsustanud mitte võtta sellises dividendi järgnevatel aastatel Eleringist. Kui varasemalt on Elering olnud päris pikalt päris hea dividendimaksja, siis me näeme tegelikult, et see ülekandetasu hinna tõus oleks olnud, kui me oleks tahtnud sellise dividendipoliitikaga jätkata, oleks ta olnud palju kõrgem. Ja ma arvan, et õige otsus oli see, et me selle dividendipoliitikaga ei jätka. Ja selle võrra saab ka madalama ülekandetasude tõusu.
Mihhail Lotman, palun!
Aitäh! Austatud härra minister! Kas te tõesti arvate, et kui pungil täis rongis on üks WC, kuhu on raske pääseda, siis see tähendab, et selles rongis on tagatud käte desinfitseerimine? No ma ei tea. Ma ei tea, mida see peaks tähendama. Miks näiteks Tallinna trollidesse ja bussidesse on võimalik paigaldada käte desinfitseerimise puldid, aga rongidesse ei saa? See ei ole ju nii suur väljaminek.
Kahtlemata uurin järele, miks igas vagunis ei võiks olla käte desinfitseerimise võimalust. Õige märkus.
Head kolleegid, arupärimiste puhul on igal Riigikogu liikmel üks küsimus. Nüüd saab küsida Tarmo Kruusimäe.
Tänan, hea aseesimees! Hea hällipäevalaps! Minu küsimus on sellest, et me rääkisime, et kui teenindajal ei ole maski, aga minu teada vist on vähesed asutused, kes on siis inimesed seadnud kahvlisse, et kui sa tahad töötada, siis sa ennast vaktsineeri. Või sa ei vaktsineeri. Aga meil oli kunagi ka see, et osadel inimestel oligi vastunäidustatud maski kandmine. Kas siis need inimesed ei saagi töötada raudteel? Ja mu teine küsimus: kui need rongid on äärmiselt täis rahvast, kuidas on võimalik lapsevankriga reisida ning kuidas on sel juhul tagatud noorele arenevale organismile ohutus?
Aitäh! Kõigepealt, see maski kandmise vastunäidustus. Ma ei tea, et Eesti Elronis oleks seatud sellist eesmärki, et kõik inimesed peavad olema kindlasti vaktsineeritud. Ja reeglina on niimoodi, et kui tõesti on vastunäidustus maski kandmisele, siis tegelikult on ka võimalus kanda visiiri, mis täidab ka suhteliselt sarnaselt seda eesmärki. Nüüd, mis lapsevankrit puudutab, jah, tõepoolest täpselt sama lugu on ka ju jalgratastega, millele kehtestati eraldi piletihind, sellepärast et seal lihtsalt juba tekkis probleem mahtuvusega. Lapsevankritega see nii ei ole. Aga veel kord: rongide täituvuse probleemist me saame lahti ainult ja ainult siis, kui me ostame täiendavaid koosseise. Enne seda me seda ei lahenda ja kahtlemata ka probleem lapsevankriga sinna sisenemisel jääb alles. Meil on vaja uusi ronge.
Rohkem küsimusi ei paista. Tänan! Läheme läbirääkimiste juurde. Heiki Hepneri alustab. Palun!
Suur tänu, austatud istungi juhataja! Hea minister! Minu meelest on Mihhail Lotman tõstatanud väga õigesti selle küsimuse. Ja ma ütleksin, et ta on tõstatanud selle kahest aspektist väga-väga õigesti ja väga teravalt: üks on just see tervisekriisi kontekst ja teine on meie transpordipoliitika või, ütleme, et raudteetranspordi poliitika, reisijateveo poliitika. See ei ole nüüd tõesti ainult viimase aasta probleem, just see raudteetranspordi poliitika. Aga see probleem on järjest süvenenud. Ma tuleks alguses ikkagi kõigepealt selle tervisekriisi teema juurde. See näide, mida Mihhail Lotman on toonud, kus piirangud on ebaloogilised, tekitavadki ühiskonnas probleeme, see tekitabki mitmeti tõlgendamist, see tekitab inimestes ebaõigluse tunnet. See tekitab tunnet, kus mulle tehakse justkui liiga. Miks nemad võivad, aga mina ei või? Ja nii edasi ja nii edasi. Ja nüüd teine pool, tõesti, natukene ka selliste mugavuse küsimust. Kui bussis või trollis trammis on võimalik seda panna, aga rongis ei ole, kas või seda kõige lihtsamat käte desinfitseerimise pulti või selle vahendit, et saaks seda kasutada, siis see ongi natukene ikkagi nagu selline Elroni mugav positsioon – meil on formaalselt täidetud ja rohkem pole nagu vaja. Aga hoopis sügavam probleem on tanspordipoliitika, raudtee, reisijateveo transpordipoliitiline küsimus. Ma ütleksin just selles mõttes, et nendele probleemidele on tähelepanu juhitud, juhitud ja juhitud, aga lahendusi ei ole. Või kui Mihhail sõidab Tallinna ja Tartu vahet, siis mina siin Raplamaa esindajana toon just Rapla-Viljandi suuna. Ja tõepoolest, siin COVID-i tulekul natukene on tagasi tõmbunud sõitjate arv, aga vaatamata sellele on tipptundidel rongid väga rahvast täis. Ja jalgrattaga või lapsevankriga rongi peale saada on tõeline vägitükk. Võib-olla lapsevankriga veel on säilinud seda, kus ikkagi proovitakse leida see lahendus ja tehase ruum, aga jalgrattaga on tõesti nii, et võid ju rongi järel ka sõita, mis sa rongi peal tuled. See näitab tegelikult seda, et meie rongid on väga-väga täis ja me ei ole suutnud nende aastate jooksul leida lahendust, kuidas lisada kas koosseise või tihendada graafikuid. Nüüd tõesti väga konkreetne näide. Rapla vahel oleks vaja kolme möödasõidukohta. Sellest on aastaid räägitud. Me tegime Raplas eelmisel aastal spetsiaalse raudteeteemalise maakonnakonverentsi, kus ka Elroni esindajad olid kohal ja ministeeriumi esindajad olid kohal. Kõik olid nõus, et jaa, sellest on aastaid räägitud, see probleem on olemas. Palun lisaaega.
Palun! Kolm minutit lisaaega.
See probleem on olemas. Ja öeldi, et teate, meil isegi peaaegu on raha olemas, kuskilt ehk saab mingist fondist seda võtta. Mida ei olnud, lõpuks ei olnud tulemust ikkagi. Selgus, et ei ole. Isamaa tegi ekstra ka eelarve menetlemisel ettepaneku lisada see vahend, et saaks Hagudisse, Sakku ja Männikule möödasõidukohad rajatud. Edelaraudtee on ütelnud, et nendel pole see probleem, nemad on võimelised selle ka ise tegema, kui riik selle aktsepti annab ja see makstakse pärast hiljem kinni raudteekasutustasudest. Ei edene. Samas, me oleme mures viiruse leviku pärast. Me saame aru, et meil oleks vaja rahvast hajutada. See meenutab natukene situatsiooni, kus me tõdeme, et meil on vaja ventilatsiooni, ma ei tea, mis tahes avalikes asutustes parandada, sinna oleks vaja justkui täiendavaid vahendeid. Kõik on nõus, aga tulemust ei ole. See on minu meelest selline, sihukene teine vaade sellele küsimusele, mida Mihhail Lotman on on tõstatanud. Ja minu meelest tõesti, arupärimine on väga lühikene, aga see puudutab väga teravalt tänaseid valusaid ja kriitilisi kohti. Mul on tõesti suur palve ministrile, et mõlemas osas nagu nagu tegeleks. Kui me ei saa koosseise pikemaks ja juurde enne aastat 2024, siis mehitame need möödasõidukohtasid ja paneme graafikuid tihedamaks ja saame ka natukene probleemi leevendada. Suur tänu!
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Head töökaaslased ja inimesed, kes te meid jälgite siis interneti vahendusel! Võib-olla mõni osa minu kõnest ei meeldi teile, aga ma ei saagi kõigile meeldida, ma ei olegi selline, et peaks teile kõigile kohe meeldima. Tahan öelda, et seadused peaksid olema üheselt arusaadavad kõigile, lihtsad ja ühesugused. Kui need nõuded ikkagi kehtivad, siis nad kehtivad kõikjal. Ma olen sõitnud kordades rohkem kaugliinidega, aga ka linnalähiliinidega, sest Tallinna linn ei suuda mulle lihtsalt praegusel hetkel pakkuda sellist ühistransporti, millega ma läheksin kiiremini koju, vaid ma kasutan selleks siis linnalähiliine. Ja loomulikult, tallinlasena ma ostan selle, sellepärast et ainult ühistransport, mis mitte kuskile ei vii, see on niinimetatud ühiselt rahastatud. Aga mitte sellest ma ei tahtnud rääkida. Üks hea kogemus suvel oli see, kui meil oli ka maskikandmise kohustus ühes linnas siis ja politsei tuli peale, tuli bussi, käis kõik ilusti läbi, ütles teisele inimesele, 39 inimest oli, 38 kandsid, ühel oli mask vastunäidustatud, mitte kedagi ei rebitud välja. Aga see oli buss, kus oli 50 istekohta, ehk siis ta oli mõistlikult hajutatud. Täna me teame, et vähem haritud inimesed on need, kes ei ole lasknud ennast vaktsineerida, et nad usuvad, et kui 300 grammi viina võtta ja 100 grammi seapekki juurde haugata, siis viirus sind ei söö. Ja nendelt inimestelt nüüd küsida COVID-tõendit või midagi muud ... Transport peaks olema kiire ja aru saada, aga see täituvuse moment. Kui nüüd selle Mihhail Lotmani kirjelduse peale, et kui sul muidu veel ei ole seda COVID-it, siis tee üks väike sõit Tallinnast Tartusse või Viljandisse ja sa saad selle raudselt endale kätte. Sama ütelus nagu, et kui sa võtad Royal-piiritust ja Poola limonaadi, siis sul on terve Mendelejevi tabel korraga sees. Ehk siis meil on järelevalveinimesed tõesti tegelikult inimesed ja nad saavad nendest asjadest aru. Aga kui inimesed on nii tihedalt hajutatud ühte sellesse kohta, siis see on ebanormaalne. Mul on hea meel, et minu lapsevankrijutt jõudis tegelikult sinna, kuhu ma tahangi jõuda, see on jalgratas. Jalgratas ei ole Eestis igamehe pärisõigus. Igamehe pärisõigus oli kunagi pussi, kunagi mõõga ja nüüd siis nagu selle pussi kandmine. Aga tänapäeval tundub, et need jalgratturid ongi meil kõikse tähtsamad siin maailmas: nad sõidavad sõiduteel, nad sõidavad kergliiklusteel, nad sõidavad kõnniteel, sõidavad igal pool, kus nad on ja nad peavad saama. Nüüd kui on ilusamad ilmad, tulevad kõigil hea mõte: me peame jalgrattaga saama just täpselt sinna. Ja siis tuleb: ennäe, 327 jalgratturit ei mahugi jalgrattaga, saad aru, sellepärast, sest nad tahtsid minna mingi Põis-Paukjärve äärde, sellepärast et keegi mängib seal akustilist kitarri. Ei ole nii. Sellepärast et ma räägin enda kogemusest just nende linnalähiliinidega. Seal oli bussijuht, kes, noored poisid, kui nad tulid tõukeratastega, ütles: ei, sa ei saa sisse või sa paned kotti. Ja tal oli ka lahendus, ta pakkus neile suure musta prügikoti, kuhu nad tõukeratta kokku plõksid ja panid. Miks, küsite te kõik. Just sellepärast, et bussijuht ütles: mina ei hakka seda keemilise puhastuse arvet kinni maksma, kui keegi läheb selle sinu sopase tõuksi peale. Nii lihtne see oligi. Kõik marakratid, kes arvestasid, aa, mul ei ole kotti kaasas, see tõuks käis kerge käega põõsastesse ja tagasi tulles oli tal seal põõsas uuesti see ratas olemas. Ehk siis oli kasvatuslik moment. Ja täna, siiamaani ma näen, noored tulevad tõukerattaga ja tal on see oma kilekott on kaasas. Ehk siis on võimalik inimesi õpetada. Aga kui me anname neid vanu või valesid signaale, siis me ei kasvatagi seda kultuuri. Ja see, et nüüd me peame tegema mingi meeletult suure prognoosi, väga võtma kohe mingi pool peal, noh mitte soomusrong, aga siis see jalgrataste rong, kus mitu ühikut on seal ainult jalgrattaid täis mehitatud, aga siis tuleb meil ju ilmateade ja vihma sajab, siis me sõidame jälle nagu tühja. Ehk siis me peaksime kuidagi mingil määral kasvatama ka seda seltskonda, kes rongiga liigub. Olgem ausad, täna võiks küsida selles küsimuses nõu pigem noorte käest, sellepärast et noored eelistavad Euroopas ikkagi liikudes seda jalgrattakultuuri ja rongikultuuri ja ma arvan, et neil on parem nägemus kui meiesugustel 50+, kes me vaevalt enam nihukeste asjadega väga uljalt ringi sõidame. Aitäh!
Mihhail Lotman, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Austatud minister! Ausalt öeldes ma ei saanud vastust ühelegi küsimusele. Ma sain teada, et mõned asjad ei ole mõistlikud, mõnesid ei saa teha. Aga ma tahtsin küsida, mida saab teha. Siin meie diskussioon läks nagu kahte teed. Üks on see, et rongid on üle koormatud ja kuidas saab seda probleemi lahendada. Aga minu küsimuse keskpunkt oli seotud konkreetselt COVID-iga seotud kriisiga. Siin on selline asi, et kui me kehtestame mingisugused reeglid, näiteks liiklusreeglid, siis on, ütleme niimoodi, et need, kes on eraautodega, nad peavad nendest reeglitest kinni pidama, aga kellel on riigiautod või nagu Venemaal, kes on suuremad ülemused, siis nad sõidavad ükskõik kuidas. See ei ole ühiskonnale hea. Kui me kehtestame reeglid toitlustusasutustele, mis on enamasti erakätes, aga siis riigi valduses olev raudtee neid samu reeglid ei tunnista. Ja kui minister ütleb, et aga mida saab teha. See tekitab, ma ei tea, see tekitab umbusku riigis, mis on eriti ohtlik sellises kriisiolukorras. Kui ma niimoodi poolsarkastiliselt küsisin, kas viirus teab, et restorani ta tohib siseneda ja sellepärast seal peavad olema kõik vaktsineeritud, aga rongi ta ei tohi siseneda ilma piletita ja sellepärast seal rongis võib ilma vaktsineerimata süüa ja igast asju. Need on tõsised probleemid. Meie siin võime nalja teha, aga inimesed lähevad kurjaks ja ei saa öelda, et see ei ole õigustatud. Kahjuks on. Väga paha on, kui valitsus ise õõnestab oma autoriteeti, oma otsuseid. Ja ma tahtsingi kuulda teie käest lahendusi. No ma sain teada, et te, ma ei tea, uurite järele ja esitate Elronile ettepaneku, et nad käte desinfitseerimisautomaadid sinna paneksid. Ma küsisin seal rongis, et miks nad ei pane. No mingisugustel eetilistel põhjustel ja see on suur töö. Samas, kui oli vaja need piletimüügiaparaadid panna, siis kohe pandi, ei olnud vaja mingisugust survet. Sellepärast, et selle pealt teenib. Aga see steriliseerimisvahend, käte steriliseerimisvahend on väike, aga ikkagi väljaminek. Ma väga palun teid, härra minister, natukene survestage neid. Kas või selles olukorras. Nojah, aitäh!
Rohkem kõnesoove ei ole. Minister? Ei soovi. Siis sulgen läbirääkimised ja oleme selle päevakorrapunkti ammendanud. Aitäh, härra minister, ja head sünnipäeva jätku!
Nüüd on selline lugu, et päevakorrapunktid on ammendunud, mis tähendab, et pärast haamrilööki on võimalik registreeruda vaba mikrofoni kõnevooru. Peale haamrilööki, härrased, peale haamrilööki. Nii, Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Head kolleegid! Elekter on kallis ja midagi tuleks sellega ette võtta, sest elektri kallinemisest on tingitud ka teiste kaupade hinnatõusud – nii kirjutas Kaja Kallas 7. oktoobril 2010. Tänaseks on Kaja Kallasest saanud peaminister ja paistab, et ta on eelpool toodu unustanud. Kaja Kallas jätkas toona nõnda: "Samuti tekitab Eesti Energia kasumi pool küsimusi – majandusaasta aruande kohaselt teenis Eesti Energia eelmine majandusaasta kasumit 2,0 miljardit krooni (ehk ligi 128 miljonit eurot tänases vääringus). Kas riigi esmane huvi on teenida Eesti Energiast kasumit ja võtta dividende või pakkuda tarbijatele taskukohasema hinnaga elektrit?" Vana-aasta sees me nägime, head kolleegid, elektri hinda, mis ületas 1000 euro taset megavatt-tunni eest. CO2 hind on tõusnud ligi kolm korda ja jõudnud peaaegu juba 90 euro lähedale. Seega peab energia hinda vaatama kindlasti ka rohepöörde kontekstis. Kui see ei ole rohepöördega seotud, siis vabandust, aga mis on rohepöördega seotud? Energiahinna hüppeline kasv näitab selgelt, et Eesti vajab elektrituru reformi. Isamaa Erakond on välja pakkunud käibemaksu alandamise lühiajalise meetmena ja elektrituru reformi pikemaajalisema vaatena. Elektrituru reformiga saavad inimesed valikuvabaduse osta elektrit börsiväliselt ning riik kompenseerib tootjale CO2 kvoodi hinna. Sellisel juhul jääks prognoositav hind kodutarbijale 50 eurot megavatt-tunni eest, mis on kordades odavam praegusest hinnast. Samas, kes soovivad, saavad jätkata elektri börsilt ostmist. Energiakriisiga toimetulekuks on valitsuse suurimaks sammuks toetussüsteem, millega sajad tuhanded inimesed saadetakse, müts näpu vahel, omavalitsustesse. Toetusele kvalifitseeruvad ja kadalipu läbivad hädas inimesed hakkavad heal juhul toetust kätte saama järgmisel kuul. See tähendab, et juba neli kuud on inimesed pidanud maksma üüratuid gaasi-, elektri- ja soojaarveid, kuid riik pole olnud võimeline abi pakkuma ega pikema perspektiiviga lahendust leidma. Suurtest arvetest muserdatud tarbijad peavad pöörduma omavalitsuste poole, kus sõltuvalt omavalitsusest on info erinev, alates taotluse vastuvõtmise kuupäevadest ja lõpetades arvesse võetavate tulude selgitusega. Inimesed tõlgendavad, küsivad ja eksivad, omavalitsuse ametnikud tõlgendavad, küsivad ja eksivad. Rahul ei ole keegi, välja arvatud Vabariigi Valitsus. Eesti Energia on lahkelt nõus krõbeda vaheltkasuga arvete maksmist ajatama ja nende loogika on lihtne. Selleks, et toetust saada, peavad arved olema makstud. Tänane toetussüsteem jätab toetuseta õpetajad, töötavad pensionärid ja suure hulga abivajajatest, kelle energiaarve on kasvanud kordades. Noored pered, kes teenivad küll riigi keskmist palka või isegi natuke rohkem kui riigi keskmine, aga on võtnud endale pangalaenu oma kodu rajamiseks, on piltlikult öeldes jäetud vihma kätte. Samuti ei arvestata üldse MTÜ-sid, väikeettevõtlust, sotsiaalset ettevõtlust, hooldekodusid, muuseume – seda loetelu võiks jätkata ja jätkata. Kui jälgida CO2 kasvutrendi, siis laekub tänavu kvoodi müügist üle 300 miljoni euro, millele lisandub veel 20% käibemaksu. See raha tuleb anda inimestele tagasi. Tänane süsteem toodab vaesust ja vajab kiiresti sisulist muutmist. Aitäh!
Hele Everaus, palun!
Austatud istungi juhataja! Austatud kolleegid, kes te veel siin olete! Ma ei plaaninud täna seda lugu siin rääkida, mis ma räägin, aga päev on toonud palju mõtteid ja mõtlemist edasi. Ja ma arvan, et meil kõigil on põhjust mõelda sellesse situatsiooni ennast, kus me tegelikult oleme. Me mõtleme ka, aga kas me teame, kus me oleme? Ajendatud mõnede meie arvamusliidrite väljaütlemistest ma tulen kitsalt loomulikult viiruse juurde ja selle leviku juurde. Ega täna siin ei ole kahtlust, et väga oodata ei ole midagi, küll ta ikka levib päris korralikult. Aga maskide juurde. Kui üks arvamusliider ütleb, et maskid on solidaarsuse märk, ja teine ütleb, et see on allaandmise märk, siis ma pean teile kahetsusega ütlema, et kui see oleks nii lihtne, siis ei oleks ju üldse probleemi. Siis ärme teeme mitte midagi, eks ole. Paar sajandit kestnud antiseptiku arenguga on see kõik ammu tõendatud. Kes teist ütleks oma kirurgile, et kuulge, mis te vaevate end selle maskiga, mis te tulete opereerima ja panete maski ette, ma olen nõus ilma – opereerige mind ilma! Ja kõik! Aga siis te olete järgmistes probleemides nii viiruskahjustuste kui bakteritega. Teiste sõnadega, täna me teame: see viirus, kui alguses arvati, et on piisknakkus põhiliselt, on tegelikult aerosoolina levib vähemalt viis meetrit ja nii-öelda sisemise ventilatsiooniga ruumis kestab tunde. See, kui nakatunud inimene on olnud ruumis ja teie tulete sealt läbi, te võite ka tunde hiljem saada selle viiruse omale saatjaks. Nii lihtne see ongi. Mask – no see on füüsikaliselt näidatud. Te võite YouTube"ist vaadata, seal on need katsed ka näidatud, kuidas ta takistab. Kui mina kannan maski ja teie ei kanna, siis see riski vähenemine on kuskil 60–70%. Kui teie ka kannate maski, siis on see 90 ja pluss. Ja milles on asi? Asi on eriti praegu, kus me teame, et vaktsiinid tegelikult ei anna meile seda garantiid, nii, et me nakatume ja nakatame ja sageli oleme asümptomaatilised. Paraku see probleem nii on. Aga ma ei taha ainult maskidest rääkida, ma tulen tegelikult meie töökeskkonda. Uurisin natuke asja. Tööinspektsioon on soovitanud analüüsida igal pool töökeskkonda. Eriti praegu, kahe viimase aasta jooksul on oluline bioloogiline töökeskkond, bioloogiliste riskifaktorite hindamine. Meil on tehtud Riigikogus Riigikogu Kantselei töötajatele seda. Mitte kunagi ei ole parlamendiliikmete töökeskkonda uuritud, tehtud riskianalüüsi. Mulle on see mõistetamatu. Kas meie ei tööta siin? Ja aastaid? Praegu kahe viimase aasta jooksul oleks olnud vajalik vähemalt kui mittetäielik analüüs, siis vähemalt bioloogilise riskifaktori osas. Ja siis me vaidleme ja anname kohtusse, kas meil on siin risk olla koos kõik niimoodi üksteise kõrval või mitte. Aga sellel on palju lihtsam lahendus. Teeme riskianalüüsi! Kui teie garanteerite mulle, et mina ei nakatu, ma olen hea meelega siin, ma olen alati hea meelega siin, nagu te näete, ma olen siin alati enam-vähem lõpuni. Nii et ma arvan, et võtame seda asja mõistuspäraselt, ratsionaalselt ja teeme vastavaid lahendusi. Ja ma olen selles mõttes, see on ajendatud natukene sellest, et süsteemsed lahendused kipuvad kuskile ära kaduma. Mitte ainult siin. Loodame, et läheb paremini edaspidi sellel aastal! Aitäh!
Head kolleegid, rohkem ma kõnesoove ei näe. Sellega oleme tänase päeva kenasti ammendanud ja kohtume homme hommikul kell 10.00. Ilusat õhtut!