Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 16. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moremo udeležiti naslednji poslanci: gospod Marijan Pojbič, gospod Andrej Čuš, gospod Igor Zorčič do 13. ure, gospa Suzana Lep Šimenko, gospa Jelka Godec, gospa Irena Grošelj Košnik in Miha Kordiš. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo INTERPELACIJE O DELU IN ODGOVORNOSTI MINISTRA ZA ZUNANJE ZADEVE KARLA VIKTORJA ERJAVCA. Interpelacijo je v obravnavo zboru predložila skupina 26 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. Besedo dajem najprej predstavniku predlagatelja gospodu Jožefu Horvatu za obrazložitev interpelacije.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za dano priložnost. Spoštovani ministrski zbor, predsednik Vlade, drage poslanke, dragi poslanci, spoštovane državljanke, spoštovani državljani! Leto 2016 je za našo državo jubilejno leto. Spominjamo se zgodovinskih, političnih in rodoljubnih dogodkov, ki so se tudi v tem hramu demokracije dogajali pred 25 leti, dogodkov, ki so uresničili večstoletne sanje naših prednikov in sanje nas samih, da Slovenija postane samostojna in neodvisna država vseh Slovenk in Slovencev doma in po svetu. 25. junija 1991 je Slovenija formalno postala samostojna in neodvisna država. Sledili so izjemni napori in prizadevanja za mednarodno priznanje Slovenije. V letu 1991 je Slovenijo priznalo le 7 držav, 13. januarja 1992 je Slovenijo priznal Sveti sedež, do konca januarja pa že 17 držav. 22. maja 1992 je bila Slovenija kot 176. članica sprejeta v Združene narode. 14. maja 1993 je bila kot 27. država sprejeta še v Svet Evrope. To, spoštovani, je bil velik uspeh takratne slovenske diplomacije; to je bil velik uspeh takratne slovenske zunanje politike. Kakšna pa je zunanja politika Republike Slovenije danes in zakaj jo je treba spremeniti? To vprašanje smo si poslanci Nove Slovenije postavljali ob nekajmesečni obravnavi Predloga deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije, ki je bila sprejeta v Državnem zboru 10. julija 2015 tudi z dopolnili Poslanske skupine Nove Slovenije. Pobudo za ponovni začetek obravnave osnutka deklaracije sem dal na seji Odbora za zunanjo politiko oktobra 2014. Zadovoljstvo ob sprejetju deklaracije, ki ga predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez označuje kot uspeh minulega leta, pa je samo nekaj dni po objavi deklaracije v Uradnem listu zasenčil izbruh mednarodne vohunske afere, povezane z arbitražnem sporazumom med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške. Državi Sloveniji se je zgodila velikanska politična škoda. Ponovno smo si v Novi Sloveniji postavljali vprašanje quo vadis slovenska zunanje politika. Začeli smo pisati interpelacijo o delu in odgovornosti ministra za zunanje zadeve Karla Viktorja Erjavca. Ocenili smo, da ne bi bilo odgovorno, da bi interpelacijo vložili lansko poletje, saj je Slovenija že itak krvavela od sramote, ki se je državi zgodila. Nasprotno! O naših izjavah, ker ministrovih ni bilo oziroma ga je predsednik Vlade dr. Miro Cerar utišal, smo interes države postavljali pred strankarski interes. Celotna opozicija je takrat pokazala državotvorno držo. Sam sem ministru 7. avgusta 2015 stal ob strani na novinarski konferenci na Mladiki. Morda prav zaradi tega minister Karl Viktor Erjavec kar ponavlja in ponavlja, nazadnje v svojem intervjuju na parlamentarnem TV programu 28. februarja, ko spet ponavlja, najmanj dvakrat, da ga zelo čudi, da sem jaz, Jožef Horvat, prvopodpisani pod interpelacijo. Enako mi očitajo tudi nekateri funkcionarji njegove stranke. Spoštovani gospod minister, to je samo eden od mnogih primerov vaše nedoslednosti in površnosti, ki vam jo v interpelaciji tudi očitamo! Zunanja politika mora biti dosledna, gospod minister, treba je dosledno prebrati vsaj prvo stran interpelacije in boste videli, da nisem prvopodpisani, da nisem niti drugopodpisani, da sem pa tretjepodpisani. Vaše ponavljajoče izjave, da je interpelacija pamflet očitkov, dokazujejo, da je niste prebrali. Iz gimnazije ali Slovarja slovenskega knjižnega jezika namreč vemo, da pamflet pomeni sramotilni spis oziroma sestavek, s katerim se sramoti kakšna osebe. V besedilu interpelacije z nobeno besedo predlagatelji nikogar ne sramotimo, še najmanj pa vas, gospod minister! Vi, gospod minister, pa ste v dneh od vložitve interpelacije konstantno sramotili stranko Nova Slovenija - krščanski demokrati, nam postavljali diagnozo, da smo živčni, agresivni, nespodobni, nesposobni in podobno. Pričakovali bi, da boste na interpelacijo odgovarjali z zunanjepolitičnim besednjakom in predvsem z vsebino. Spravljate se izključno na manjšo stranko predlagateljico interpelacije z nizkimi udarci, na sopredlagatelje Poslansko skupino Slovenske demokratske stranke, največjo opozicijsko stranko, ki so prispevali več kot štirikrat več podpisov, pa si očitno ne upate. Še očitek ministra Karla Viktor Erjavca, da je interpelacija vložena namenoma v času kandidature dr. Danila Türka za generalnega sekretarja OZN. Spoštovani, v interpelaciji niti z eno besedo ne omenjamo te kandidature! Če bi minister Karl Viktor Erjavec interpelacijo prebral, ne bi bil tako nekonsistenten v svojih izjavah. Je pa minister Karl Viktor Erjavec s to izjavo sam sebe ujel v past; še več, kolegice in kolegi, v past je ujel kar celotno vlado. Karl Viktor Erjavec in Vlada namreč eklatantno kršita Deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije in to potem, ko se črnilo na papirju še ni posušilo. Pa poglejmo, zakaj. 4. poglavje Deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije govori o izvajanju zunanje politike Republike Slovenije in uresničevanju deklaracije. Druga alineja tega poglavja se glasi: "Za uspešno izvajanje te deklaracije so ključni naslednji elementi zunanje politike Republike Slovenije: krepitev kulture zunanje politike, za katero so značilni državniško usmerjena zunanja politika, kontinuiteta načel in vrednot v zunanji politiki in" – pazite zdaj! –" iskanje širokega političnega in družbenega soglasja glede temeljnih zunanjih političnih usmeritev pri ključnih odločitvah in pomembnejših mednarodnih kandidaturah ter enotno zastopanje nacionalnega interesa pri nastopu nosilcev državne funkcije oziroma deležnikov zunanje politike v tujini." Kaj je naredil minister za zunanje zadeve Karl Viktor Erjavec in kaj je naredila Vlada v smislu iskanja širokega političnega in družbenega konsenza pri tej zelo pomembni kandidaturi za generalnega sekretarja OZN? Za nespoštovanje teh določb deklaracije je kot prvi v vladi odgovoren minister za zunanje zadeve in tudi vlada kot celota. Danes bo seveda imel minister Karl Viktor Erjavec veliko časa, da pojasni, zakaj ne spoštuje Deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije, ki jo je sprejel Državni zbor, in zakaj se do Državnega zbora obnaša poniževalno. Kako si naj sicer razlagamo njegove ponavljajoče izjave, da bo današnja razprava o interpelaciji, citiram, "samo še en izgubljen dan v Državnem zboru". Če šef slovenske diplomacije tako ponižuje slovenski parlament, potem smo lahko upravičeno zaskrbljeni. Tudi če bo Karl zmagal, bo Slovenija z njim tudi v prihodnosti samo izgubljala. Minister Karl Viktor Erjavec je ob imenovanju pred Državnim zborom Republike Slovenije in pred vso slovensko javnostjo prisegel; tukaj je prisegel. Predlagatelji interpelacije si želimo, da bi današnja razprava dala predvsem odgovore na vprašanje, kam greš slovenska zunanja politika. Ni pa pomembno samo, kakšno oceno dajemo slovenski zunanji politiki mi, doma v Sloveniji, pomembno je, kako nas ocenjujejo drugi. Poglejmo dva relevantna primera; Evropski svet za zunanje odnose je prvi vseevropski "think tank" ustanovljen leta 2007. Njegov cilj je izvajanje vrhunskih raziskav, vzpostavljanje koalicij za spremembe in spodbujanje strokovnih razprav o razvoju koherentne, učinkovite in na vrednotah temelječe evropske zunanje politike. Svet sestavlja 250 eminentnih članov, to so politiki, odločevalci, misleci in poslovneži iz držav članic Evropske unije in kandidatk. Vodi ga Carl Bildt, nekdanji predsednik vlade Švedske in zunanji minister. Evropski svet za zunanje odnose v svoji raziskavi, ki je bila objavljena pred nekaj dnevi, ugotavlja, da sodi Slovenija med najbolj pasivne in neiniciativne države v Evropski uniji na področju zunanje politike. Slovenije ne najdemo med 19 državami, ki so za vsaj eno področje dobile oceno "top leader" oziroma voditelj. Enkrat je Slovenija pristala v skupini "top slackers" oziroma zabušanti, pa še to na področju humanitarnosti v begunski krizi, kjer slovenska vlada poskuša ustvarjati vtis, da je aktivna in da je dogodki ne prehitevajo. To poročilo poklanjam ministru Karlu Viktorju Erjavcu, da bo videl, da Nova Slovenija ne laže. Pameten minister za zunanje zadeve vsako svojo izjavo dobro premisli. Ne sme si privoščiti populizmov, demagogije, podpisniki ministru za zunanje zadeve Karlu Viktorju Erjavcu očitamo vrsto nepremišljenih izjav. Kar spomnite se tistih izjav na VTV, na murskosoboški TV As. Seveda so te izjave vznemirile tudi hrvaško politiko in hrvaško javnost. V intervjuju za VTV je Karl Viktor Erjavec dejal, citiram: "Po informacijah, ki jih imam jaz, ki so sicer zelo neformalne, tudi na podlagi nekih občutkov, ki jih ima naša odvetniška skupina, ki je sestavljena iz najbolj uglednih svetovnih pravnikov za pomorsko pravo, nekako imamo nek optimizem, da bo arbitražno sodišče določilo ta stik z odprtim morjem." Konec citata. Tako ali tako ga mora določiti, ker to piše v arbitražnem sporazumu. Ampak, kot rečeno, te izjave so močno vznemirile hrvaško politiko. In še več! Karl Viktor Erjavec ne odneha, kljub temu da mu je stalno arbitražno sodišče napisalo opomin – poglejte si ga na spletni strani PCA-CGA in boste našli vse javno objavljene dokumente, lahko pa tudi pri meni. In s temi nepremišljenimi izjavami Kar Viktor Erjavec ne odneha in 21. decembra lansko leto v zvezi z izgubljenima sodbama s Hrvaško ponovno udari: "Dostop do odprtega morja je vitalni cilj arbitraže o meji", ki je po Erjavčevih besedah najpomembnejši, citiram, "tukaj bo zagotovo Karl zmagal, je samozavesten vodja slovenske diplomacije." Takšne izjave ministra za zunanje zadeve so sramotne in za državo Slovenijo poniževalne, Karl Viktor Erjavec pa s takšnimi izjavami tudi sporoča, da mu je malo mar za mejo na kopnem, saj je praktično nikoli ne omenja, torej si zanjo ni dovolj prizadeval. Če pogledamo bilanco bilateralnih srečanj ministra za zunanje zadeve Karla Viktorja Erjavca, je najbolj zgovorna tale slika. Bilateralna srečanja so seveda srečanja ministra Karla Erjavca z zunanjimi ministri, ministri ali predsedniki tujih parlamentov, gre za obdobje od februarja 2012 do današnjega dne. Večkratna bilateralna srečanja, ki pa niso bila vedno v državi, ki jo bom imenoval, so bila naslednja: Rusija 9-krat, Hrvaška 5-krat, Madžarska 5-krat, Francija 4-krat, Makedonija 4-krat, Srbija 3-krat, Črna gora 3-krat, Italija 2-krat, Nemčija 2-krat, Romunija 2-krat, Bosna in Hercegovina 2-krat. Karl Erjavec nikoli ni obiskal Kanade, Karl Erjavec nikoli ni obiskal Združenih držav, Karl Erjavec nikoli ni obiskal Švedske, Danske, Finske, Luksemburga, Portugalske – v bilateralnem smislu, seveda. Drage kolegice in kolegi! Na podlagi naštetih utemeljenih razlogov, ki jih bomo danes še dopolnjevali, vlagatelji interpelacije o delu in odgovornosti ministra za zunanje zadeve Karla Viktorja Erjavca menimo, da Karl Viktor Erjavec ni primeren za opravljanje funkcije ministra za zunanje zadeve, zato predlagamo Državnemu zboru Republike Slovenije, da ga razreši s funkcije ministra za zunanje zadeve. 29. decembra lani sta v Odmevih bila odlična gosta, nekdanji predsednik Državnega zbora dr. Pavel Gantar in nekdanji minister dr. Žiga Turk, ki je na vprašanje, kaj je šlo narobe pri arbitraži, odgovoril – citiram: "Politik, ki je najbolj uspešen v smislu, koliko časa sedi v vladi, je objektivno odgovoren za to, kar se je v zvezi z arbitražo dogajalo, morda v zvezi z njegovimi izjavami tudi subjektivno, in to veliko pove o tem, kaj gre v Sloveniji narobe, da je politični razred poln ali novincev ali pa ljudi, ki niso optimalni za funkcije, ki jih pokrivajo." Ne želimo si zunanje politike Karla Viktorja Erjavca, želimo si zunanje politike Republike Slovenije. In danes naj zmaga Slovenija. Hvala lepa.
Za obrazložitev interpelacije dajem besedo še predstavniku predlagatelja mag. Andreju Širclju.
Spoštovani predsednik, spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor! V svetu velja, da je treba uveljaviti varnost, blaginjo in ugled vsake države, med drugim tudi ugled Republike Slovenije. To je seveda en izmed stavkov v strategiji Republike Slovenije, kot tudi mir, varnost, blaginja, urejeni dvostranski odnosi, močna Evropska unija in močan multilateralni sistem in prepoznavnost Slovenije. To so v bistvu temeljni cilji slovenske zunanje politike. Slovenija naj bi bila varna in v svetu spoštovana. To so stavki iz strategije slovenske zunanje politike in ob tem in ob vodenju slovenske zunanje politike pod vodstvom Karla Viktorja Erjavca se upravičeno sprašujemo, ali so to parole ali so to realnost. Bolj ali manj je vse skupaj dejansko parola. Če gremo lepo po vrsti in najprej govorimo o prvem strateškem cilju, to je o miru in vlogi Ministrstva za zunanje zadeve. Geostrateški položaj nam kaže, da so vojne vedno bližje: aneksija Krima, vojna v Siriji, Iraku. Ali je zaradi vse bližjega vojaškega območja Sloveniji minister za zunanje zadeve Karl Viktor Erjavec zastavil svojo besedo, če že ne položaja? Ali je morda Vladi predlagal povečanje državnega proračuna in večjo zagotovitev miru v državi? Ne! Niti tega ni naredil za svoj proračun, za proračun Ministrstva za zunanje zadeve, čeprav je imel seveda tukaj soglasje in možnost tudi v sklepu Odbora za zunanjo politiko. Zaradi tega ostaja ta cilj, ki je napisan v slovenski strategiji, dejansko parola. In parola celotne vlade, saj navsezadnje zagotavljanja 0,97 % bruto družbenega proizvoda za vojaške namene v okviru Nato je veliko prej sramota kot karkoli drugega. Ali je zaradi tega možnost vojne v Sloveniji večja? Če pogledamo nekatere analize, potem lahko ugotovimo, da predvsem vojaški strategi govorijo o tem, da daeš dejansko poseduje ne samo konvencionalno orožje, vendar tudi orožje, ki omogoča bombne napade, ki omogoča kibernetično vojno in podobno. In če tukaj govorimo o tem, nekateri vojaški poveljniki govorijo o tem, da bi lahko prišlo do radikalnega islamizma, potem dejansko vrednote, ki so napisane v slovenski zunanji politiki, niso izvedene in tudi ne bodo izvedene. Evropa ne more več pričakovati, da bo živela v miru in varnosti, če ne bo pripravljena braniti svojih interesov in vrednot. S tem je mir, ki je zapisan kot cilj, dejansko ogrožen. Če govorimo o drugem strateškem cilju slovenske zunanje politike, to je o varnosti. Tveganje socialnih nemirov se v Sloveniji povečuje. Grožnja terorizma se povečuje. Ekonomski izgledi so slabi. To ne govorim samo iz sebe, tukaj lahko citiram nekatere ljudi, na primer švicarskega poveljnika armade. Govorijo o tem, da migracijski tokovi razseljenih oseb in begunci ustvarjajo nepredvidljive razsežnosti. Da ne gre samo za teorijo zarote, piše tudi v decembrskem poročilu Evropskega parlamenta, ki evropskim vladam svetuje, naj začenjajo razmišljati o tem, da bi javnost informirali o nevarnosti terorističnih napadov s kemičnim, biološkim, radiološkim ali celo jedrskim materialom. To je drugi strateški cilj slovenske zunanje politike. Tukaj je vprašanje, kaj in kakšna je reakcija slovenske zunanje politike na to, ki ima seveda v strateškem cilju napisano "večja varnost". Kje je odziv oziroma reakcija ministra za zunanje zadeve na tovrstna opozorila Evropskega parlamenta, ne kateregakoli posameznika? Ni odzivov na strateške cilje; ni odzivov ne Vlade ne ministra za zunanje zadeve. Večkrat gre za sejanje rožic. Na izzive, vprašanja, dileme slovenske zunanje politike pa slovenski minister za zunanje zadeve ne daje odgovorov. Cilji, ki so zapisani v slovenski strategiji, se dejansko ne uresničujejo. Ni učinkovitega delovanja niti na področju gospodarske diplomacije. Gospodarska diplomacija je preokorna in prepočasna. Eden izmed ciljev v strategiji zunanje politike je tudi izgradnja železniške infrastrukture, vendar na tem področju slovenska diplomacija ne deluje in zaradi tega niso zagotovljeni strateški in uresničevanje strateških ciljev Slovenije. Delež tujih investicij se ne povečuje, smo med zadnjimi državami v Evropi. Seveda lahko govorimo tudi o enem izmed strateških ciljev, to so urejeni dvostranski odnosi. Minister za zunanje zadeve nosi objektivno odgovornost za arbitražni fiasko, za prisluškovalno afero in za njegove nedvoumne izjave o tem in celo zavajajoče izjave o tem, o čemer je bilo že govora. Tukaj lahko govorimo o neintenzivnem sodelovanju pri aktivizaciji novih sodnikov arbitražnega sodišča. Z našimi sosedi Hrvati dejansko nimamo sreče in nima sreče, niti ne vodi ustrezne politike niti minister Erjavec. Tukaj ni niti dovolj volje, odločnosti, znanja, da bi dejansko zadeve uredil. V zadnjih obdobjih je Hrvaška v dvostranskih odnosih dejansko dobila vse, kar je hotela: poleg deviz Nove Ljubljanske banke polovico Piranskega zaliva, odškodnine za neplačano elektriko v Krškem in dejansko se nobeden sporazum s Hrvaško ni uresničeval. Kakšna je politika Slovenije oziroma ministra za zunanje zadeve? Predvsem je neambiciozna in pasivna in seveda v škodo Slovenije. Jasno je, da Hrvaška sodbe arbitražnega sodišča ne bo upoštevala, če ji ne bo všeč in če bo sploh do nje prišlo. Za nekatere na Hrvaškem je sodba arbitražnega sodišča in arbitražni sporazum le zapravljanje časa. Tudi zadnji adut Slovenije, to je podpora ali nepodpora Hrvaški pri vključitvi v schengenski sistem, izgublja na pomenu zaradi slovenske schengenskega malomarnosti. Kaj je v tej smeri naredil minister za zunanje zadeve, da bi se schengenski sporazum dejansko spoštoval? Nič! Dopustil je kršenje schengenskega sporazuma in ni zahteval, da se spoštuje. Državni zbor je večkrat na svojih sejah predvsem v okviru Odbora za zunanjo politiko dajal usmeritve ministru za zunanje zadeve in Ministrstvu za zunanje zadeve tudi v zvezi s schengenskim sporazumom. Stališča Republike Slovenije, ki so jih zagovarjali nosilci politike, ministri, so bili medli, predvsem pa brez kakršne koli iniciative. In neiniciativna politika in neprodorna politika je seveda pripeljala Slovenijo v situacijo, ko imamo številne migracijske težave in ko dejansko smo sredi migracijske krize. In veliko vlogo pri tem je imelo Ministrstvo za zunanje zadeve. Tudi glede povezav s svetom Ministrstvo za zunanje zadeve ni opravilo svoje naloge; še več, najpomembnejši prometni koridorji bodo šli verjetno ob takšni ambiciji te vlade mimo Slovenije in seveda bo s tem Slovenija izgubila predvsem ekonomske možnosti za razvoj. Na Ministrstvu za zunanje zadeve ni jasne politične usmeritve, zaradi tega mednarodni ugled Slovenije pada. Pravzaprav ne vemo, ali je Slovenija in slovenska zunanja politika na stranskem tiru v Evropi ali v slepi ulici. Predvsem je neuravnotežena, predvsem ne deluje v okviru asociacij predvsem Evropske unije in Nata, ki so naravni zavezniki. Predvsem ne deluje v smeri strateškega partnerstva z Zahodom, ampak je osredotočena predvsem na vzhodnoevropske države in seveda tudi velik pomen daje sodelovanje z Rusko federacijo, zato je neuravnotežena, kar seveda ni dobro. Pasivna in neiniciativna zunanja politika Slovenijo vodi v pasiven položaj in v ranljiv položaj. Slovenija je, če pogledamo v okviru svetovnega gospodarstva, relativno dobro razvita, bogata država, vendar je šibka. Šibka tako glede varovanja svojega premoženja kot tudi šibka zato, da vse te dobrine in vse to premoženje varuje in varuje tudi svoj ugled. In to je nevarno. In zunanja politika, ki jo vodi Karl Viktor Erjavec, nas je pripeljala dejansko v stanje, ko smo postali preveč šibki. Zaradi tega v Slovenski demokratski stranki menimo, da Karl Viktor Erjavec ni primeren za opravljanje funkcije zunanjega ministra, in zato Državnemu zboru predlagamo, da ga razreši s funkcije zunanjega ministra. Hvala lepa.
Odgovor zunanjega ministra za zunanje zadeve gospoda Karla Viktorja Erjavca na interpelacijo ste prejeli z dopisom z dne 1. 2. 2016. Besedo dajem ministru gospodu Karlu Viktorju Erjavcu za obrazložitev pisnega odgovora. Prosim.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade, ministrice, ministri, poslanke in poslanci, državljani, ki spremljate neposreden prenos! To priložnost bom tudi izkoristil, da pozdravim vse upokojenke in upokojence, ki gledajo ta prenos, zlasti bi pa čestital svoji mami, ki je imela včeraj god. Preidimo na interpelacijo. Moram reči, da je ta interpelacija precej prazna, brez vsebine. Tudi zdaj sem zelo pozorno poslušal in moram reči, da nisem razbral nobene kršitve ustave, kršitve zakona, ker človek bi pričakoval, da se ministra ustavi pred tem odrom, ko dejansko stori tako hude nepravilnosti, da ne more več sodelovati v vladi. To pa človek pričakuje, da gre najmanj za kršitve ustave, kršitve zakonov, ne pa za neko interpretacijo, kakšna je slovenska zunanja politika, kakšna naj bi bila. Zato te interpelacije ne razumem kot interpelacijo ministra za zunanje zadeve, kjer bi strokovno obravnavali argumente za in proti, strokovno obravnavali določene poteze, ki naj bi bile v nasprotju z Deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije. Pri tem se moram pohvaliti, da sem po 17 letih uspel s soglasjem, praktično vsi poslanci so podprli Deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije. Tu je bil vložen velik napor od leta 2012, ko me je za ministra za zunanje zadeve predlagala Janševa vlada. Moram reči, da je bilo treba veliko interesov uskladiti, zato da smo prišli končno do te deklaracije o slovenski zunanji politiki. Tako to interpelacijo razumem predvsem kot obračun z ministrom za zunanje zadeve Karlom Viktorjem Erjavcem. To besedo sem najmanj 30-krat slišal, ko so predlagatelji predstavili razloge za interpelacijo. Se opravičujem predsedniku Odbora za zunanjo politiko, tretjepodpisani je, ampak glede na njegovo aktivnost, glede na to, da je prvi nastopil kot predlagatelj, domnevam, da je on prispeval bistven delež te interpelacije. Moram pa reči, da se čudim, da kot predsednik Odbora za zunanjo politiko, ki je nekako nadzorni organ Vlade ali pa Ministrstva za zunanje zadeve, nikdar ni problematiziral, nikdar nismo imeli nobene izredne seje o tem, da bi bila slovenska zunanja politika improvizirana, da naj bi bila povsem zgrešena. Če bi temu res bilo tako, bi pričakoval, da bi imeli vsak mesec eno izredno sejo, kot jih imamo, ko gre za migrantsko krizo. Ne vem, kaj se je s predsednikom zgodilo, mislim na predsednika Odbora za zunanjo politiko, saj je zelo tvorno sodeloval na diplomatskih dnevih in en dan, preden je bila vložena interpelacija, sva imela prijetno kosilo, kjer je pripoznaval, kako kvalitetno dela naša diplomacija. Tako predvidevam, da gre tu za neka druga ozadja, gre za neke politične pritiske, morda znotraj stranke. Očitano mi je bilo, zakaj ne napadam SDS. Poglejte, jaz ne razumem politike kot napad, SDS je lahko konstruktiven, je lahko partner v določenih vprašanjih; ko govorimo o migrantski krizi, so včasih njihovi predlogi dobrodošli. Tako ne vem, kakšno politiko vodi Nova Slovenija, ko vidi samo nasprotnike, napad, obrambo. Glejte, danes se nimam kaj braniti, samo povedal bom, kaj smo v štirih letih delali z mojimi sodelavci na Ministrstvu za zunanje zadeve. Naj preidem malce na tekst interpelacije. Zlasti v prvem delu se omenja neka improvizirana, zgrešena zunanja politika. Najprej bi vas opomnil, da slovensko zunanjo politiko tvori več akterjev. Tu imamo predsednika republike, predsednika Vlade, predsednika Državnega zbora, ne nazadnje Odbor za zunanjo politiko preko parlamentarne diplomacije opredeljuje tudi slovensko zunanjo politiko. Tako je ta teža, ki mi jo želite položiti na ramena, očitno prevelika in nerealna, ker ni zunanji minister edini akter. Tako moram reči, da vsa stališča, ki jih zastopam na mednarodnih konferencah, ali pa v okviru mednarodnih organizacij, ali pa v okviru bilateralnih srečanj, pripravijo strokovne službe na Ministrstvu za zunanje zadeve, profesionalni karierni diplomati, ki jih zelo visoko cenim in moram reči, da vsako vprašanje zelo natančno proučijo, zelo natančno analizirajo, preden pride končni izdelek do ministra, ki še enkrat preveri, se pogovori tudi s svojimi sodelavci, ali je morda kakšna zadeva sporna, ali je mogoče kakšna zadeva mimo stališč parlamenta, ali pa mimo stališč v Deklaraciji o zunanji politiki Republike Slovenije. In potem, ko je takšno gradivo potrjeno na Vladi in še tudi obravnavano na pristojnih odborih, ali za zunanje zadeve ali pa pristojni Odbor za Evropsko unijo, imam zeleno luč, da lahko nastopam s temi stališči. Tako tukaj zdaj ne vem, ali predsednik Odbora za zunanjo politiko ne pozna tehnologije ali pa gre dejansko za političen obračun, to, kar se želi v današnji 13-, 14-urni razpravi. Tako tukaj ne more biti govora o improvizirani zunanji politiki, razen če smatrate, da so naši karierni diplomati, da so strokovne službe na Ministrstvu za zunanje zadeve veliki improvizatorji, ampak jaz vam zagotavljam, da temu ni tako, in tudi sami veste, da ni tako. Zgrešena zunanja politika. Povejte mi, katera je potem prava zunanja politika. O tem danes nisem nič slišal, ko ste predstavljali vašo interpelacijo in ko ste argumentirali, kako je vse zanič. Upam, da bom lahko slišal v nadaljevanju, vendar iz interpelacije ,recimo, izhaja, da je naša slovenska zunanja politika zgrešena, zato ker nisem uspel na primer zaustaviti oziroma uspel, da bi se nadaljeval projekt izgradnje južnega toka. Kaj? Vi si predstavljate, da bi Karl Viktor Erjavec poklical Vladimirja Putina in mu rekel: "Poslušaj, daj nadaljuj s tem južnim tokom, saj smo se dobili že devetkrat." Mogoče mu bom naslednjič to predlagal, če mi boste dali takšno navodilo. Ampak, hočem povedati, kakšni absurdi, kakšne absurdne trditve so v tej interpelaciji. Karl Viktor Erjavec ni uspel, da bi se nadaljevala gradnja južnega toka! Mislim, nimam komentarja! Potem berem tam,da je naša politika proruska, po drugi strani, če bi vprašal levi del, tukaj Združeno levico, sem prepričan, da bi rekli, naša slovenska zunanja politika je proameriška. To kaže samo na dve skrajni krili; eno krilo pravi, naša zunanja politika je proruska, druga – proameriška, kaže, da imamo neko uravnoteženo zunanjo politiko. Že v samem parlamentu se lahko naši državljani prepričajo, da je ta politika zelo uravnotežena. Naslednja zadeva, da se oddaljujemo Evropski uniji. Dajte mi, prosim, povedati nekaj argumentov ali pa vsaj enega. Če mislite na ukrajinsko krizo, to ne drži. Gospodarske sankcije proti Rusiji spoštujemo v celoti. Bil sem v Kijevu, kjer sem zagovarjal suverenost in nedotakljivost Ukrajine, tako da ne vem, kje je tukaj ta oddaljenost od Evropske unije. Vsak mesec se srečam praktično z vsemi zunanjimi ministri Evropske unije, imam ob robu pogovore in tako dalje. Tako niti ni potrebe, da bi imeli še posebna bilateralna, uradna, dvostranska srečanja, ampak kljub temu to počnemo. Potem po drugi strani poslušam, da smo premalo vpeti v višegrajsko skupino, to piše tudi v interpelaciji. Ampak, tukaj v nagovoru predlagateljev pa poslušam, kako smo preveč povezani z vzhodnimi evropskimi državami, zlasti z Rusijo. Domnevam, da ostale vzhodne evropske države, to so Poljska, Slovaška, Madžarska, Češka [[…]]Res, če bi na takšen način vodili slovensko zunanjo politiko, ta bi bila zelo improvizirana. Berem v interpelaciji očitek, da smo preveč usmerjeni k zahodnem Balkanu. Nekaj stavkov naprej pa, da smo premalo prepoznavni na zahodnem Balkanu. Dajte se zmeniti! Lahko vam povem, kar se tiče zahodnega Balkana. Leta 2014, februarja, glede Bosne in Hercegovine; na podlagi mojega pisma visoki predstavnici za zunanjo politiko, takrat je to bila Lady Ashton, se je začel visoki dialog med Evropsko unijo in Bosno in Hercegovino. Na podlagi tega napredek v zadnjem letu, kar se tiče Bosne in Hercegovine. Da ne govorim o blagovni izmenjavi. Z vsemi državami zahodnega Balkana smo povečali blagovno izmenjavo. S tem, da morate vedeti, da vse države zahodnega Balkana so naš drugi ali tretji največji gospodarski partner takoj za Nemčijo. Teh očitkov moram reči, da ne razumem. Če nadaljujem z naslednjo temo v interpelaciji. Da sem opustil dolžno ravnanje nadzora. Tukaj gre za diplomatski nadzor, ki ga opravlja glavni diplomatski nadzornik, ki je povsem neodvisen od ministra. Če ne verjamete, tudi de facto lahko vprašate glavnega diplomatskega inšpektorja, da nikoli nisem vplival na nobeno njegovo odločitev. Ti diplomatski nadzori so se začeli, ko je bil minister za zunanje zadeve Ivo Vajgl, nadaljevali jo je Samuel Žbogar, jaz pa sem sistemsko začel s tem diplomatskim nadzorom. Pravna podlaga za diplomatski nadzor je bila dana že leta 2001. Mislim, da v interpelaciji citirate tudi dr. Dimitrija Rupla. Od 2001 do dr. Iva Vajgla ni bilo nobenega diplomatskega nadzora – zanimivo, pa vse pravne podlage je imel! Tam ga citirate kot nekega eksperta, kot neko kredibilno osebno na področju zunanje politike. Če nadaljujem. Mi smo opravili v mojem mandatu 32 diplomatskih nadzorov, od tega 7 izrednih. Kako dobim neko informacijo, da bi nekje lahko bilo nekaj narobe? Imam to pravico, da naložim glavnemu diplomatskemu inšpektorju, da opravi nadzor. V sedmih primerih smo to storili. Da ne bo pomote, ti diplomatskim nadzori niso namenjeni temu, da bomo kriminalizirali diplomacijo, karierne diplomate, ampak je namenjen temu, da odpravimo pomanjkljivosti. Tak nadzor ima edino Ministrstvo za notranje zadeve. Tam omenjate ogromno proračunsko škodo. Kakšna škoda se je za naše davkoplačevalce zgodila? Dal sem izračunati, od 32 nadzorov smo ugotovili za 10 tisoč evrov nepravilnega ravnanja s proračunskimi sredstvi in teh 10 tisoč evrov so tudi diplomati vrnili. Ne vemo, o katerih astronomskih stroških za proračun govorite. Ob tem naj povem, da 5 tisoč evrov se nanaša na eno diplomatsko mesto in še tam je odprt sodni spor. Ko sem videl obrambo odvetnika, mislim, da bomo ta spor izgubili in da bo treba tistih 5 tisoč evrov vrniti diplomatki. Ostalih 5 tisoč pa se nanaša na 31 diplomantov. Če to delite, mislim, da je 160 evrov škode na diplomata, ampak predvsem tam mi ugotavljamo nepravilno ravnanje s proračunskimi sredstvi. Lahko dam primer. Recimo, parkirnina za avto. Če gre za zasebno pot, mora sam plačati, ne pa, da obremeni proračun veleposlaništva. Take drobnarije so in to naš diplomatski nadzor pač ugotavlja. Iz tega se je želelo kriminalizirati vso diplomatsko mrežo. Te diplomatske nadzore opravljamo še naprej, vsako leto najmanj deset, in skušamo predvsem odpravljati nepravilnosti. Tukaj ne gre za neke kraje ali pa kazniva dejanja. Če grem naprej pa se dotaknem kadrovske politike. Tukaj se mi očita improvizirana, na političen način, na ne vem kakšna kadrovanja. Kar se tiče veleposlanikov, generalnih konzulov. Poglejte, postopek je zelo jasen in tam minister za zunanje zadeve tudi slučajno ni tisti ključni faktor. Najprej naj pojasnim, da za vsa kadrovanja znotraj Ministrstva za zunanje zadeve imamo kadrovsko komisijo, ki je petčlanska. V njej je generalni sekretar, ki ni politik, potem dva generalna direktorja, eden za bilateralo, drugi za multilateralo, ki jih imenuje Uradniški svet oziroma jih predlaga potem Vladi. Nepolitična funkcija. Potem je glavni diplomatski nadzornik, ki da v tej kadrovski komisiji oceno, če meni, da nek diplomat pa res ne zna ravnati s proračunskim denarjem. Lahko takrat zaustavi, da bi tak diplomat ponovno zasedel veleposlaniško mesto. In peti član je pa predsednik sindikata diplomatov. Po zakonu bi bilo zadosti, da bi sindikat dajal samo mnenje, mi smo ga vključili v kadrovsko komisijo in potem je tudi dogovor, če se le da, da predlagajo ministru samo enega kandidata. In običajno se tako zgodi, če so pa dva ali pa tri, se pa moram posvetovati; najprej s predsednikom Vlade, ker mora takšen kandidat skozi Vlado, in s predsednikom države, ker podpiše ukaz. Vemo, da smo že imeli primere, ko predsednik države ni želel podpisati ukaza določenemu izbranemu veleposlaniku. Na koncu pa Odbor za zunanjo politiko, ki jo vodi predsednik Odbora za zunanjo politiko, predlagatelj današnje interpelacije Jožef Horvat, daje mnenje. Moram reči, da je vedno to mnenje s polnim soglasjem. Sem šel gledat, niti enkrat ni bilo glasovano proti, ampak vedno soglasno. In tukaj se mi očita politikantstvo, politično kadrovanje! Ne vem, mogoče skupaj s predsednikom Odbora za zunanjo politiko politično kadrujeva, ne vem. Morda mi bo v nadaljevanju to pojasnil. Kar se tiče notranjih kadrovanj. Pri nas, ko nekdo gre v penzijo, imamo interni razpis. Ni to stvar predstojnika, da bo rekel, ta je šel v penzijo, zdaj boš šel pa ti tja. Ne! Interni razpis, se moraš prijaviti, petčlanska kadrovska komisija, v kateri je tudi predstavnik sindikata, potem predlaga, kdo bo zapolnil to izpraznjeno mesto. No, pa da ne bom preveč o teh tehničnih stvareh, ker že iz tega, kar sem do sedaj povedal, lahko razberete, da je interpelacija res brez vsebine, neutemeljena, prazna. Pa morda na kakšno drugo področje – arbitraža. Pravijo, kako so bili državotvorni, počakali smo. Kaj ste pa počakali? Saj arbitražno sodišče še ni odločilo o tem, a bo nadaljevalo postopek. Situacija je natančno enaka kot 23., ali pa 24., ali pa 25. julija kot danes, ko smo 2. marec. Povsem enaka situacija je. In prodajajo, zdaj pa je minilo toliko časa, pa obešajo se na tisto izjavo, ta tretjič bo pa zmagal Karl [[…]]Dovolite, da pojasnim to izjavo. Zoran Milanović – razbral sem tudi, ko je predlagatelj razlagal interpelacijo, veliko zaskrbljenost, kako reagira hrvaška politika pa hrvaška javnost. Poglejte, mene ne zanima, kako oni reagirajo. Mene zanima slovenski zunanjepolitični interes. Poglejte, gospod Tonin, jaz bi vas prosil, da ste vljudni. Ne, stalno nekaj tukaj oglašate!
Mir v dvorani, prosim!
Slabo so vas vzgojili, očitno. Bom nadaljeval. Skrbi jih, kaj meni hrvaška javnost pa hrvaška politika. Moram povedati, da mene to ne zanima. Mene zanima slovenski nacionalni interes. In kar se tiče arbitraže, bo v tem mesecu padla odločitev na podlagi ustne obravnave, kako z nadaljevanjem postopka. Upam, da bo vse v redu, glede na vse priprave, na vso argumentacijo. Bi pa morda še enkrat o tisti izjavi, ki se mi jo stalno podtika, kaj je bilo na velenjski TV. Tam nisem nič drugega povedal, kot da na podlagi pogovorov, ki jih imam s svojimi, našimi, vašimi odvetniki, ki jih drago plačujemo, imamo dober občutek in da lahko neformalno povem, da bi morali dobiti stik z odprtim morjem. In čisto nič nisem prejudiciral, če samo povem tisto, kar določa 3. člen arbitražnega sporazuma. Tam je določeno, da arbitražno sodišče določi stik z odprtim morjem. Ne vem, zakaj zdaj iz tega delate ne vem kakšno zgodbo! Vi morda želite, da ne bi določili tega stika – ali kaj? Jaz imam tak občutek, kakor da vas bolj zanimajo hrvaški interesi kot pa slovenski interesi, tako vas skrbi ta stik. Res, včasih človek težko razume vse to. Nadalje, interpelacija govori o Palestini – minister je rekel, do konca leta bomo priznali Palestino, zdaj pa tega ni naredil! Oni, ki so ves čas proti priznanju Palestine, ves čas so zadrževali to priznanje, zdaj meni to očitajo v interpelaciji! Razumel bi, če bi to očitala Združena levica, ampak da ravno Nova Slovenija to očita, je pa smešno. Razen, če se je zgodil preobrat, glede na to, da je Vatikan, Sveti sedež pred kratkim priznal Palestino. Glejte, če se je to zgodilo, vam bom zelo pozorno prisluhnil in se bomo res potrudili, da najdemo tisti pravi trenutek za priznanje Palestine. Ker treba je vedeti, tudi tu je važno, kdaj to storiš, da to ni strel potem v prazno. In če ste mi že očitali, kako znotraj Evropske unije nismo aktivni in ne vem kaj, lahko povem, da znotraj Evropske unije se pravzaprav dogovarjamo o tem, kdaj bi bil tisti pravi trenutek za priznanje Palestine. Morda, ker imam še pet, šest, sedem minut, o tej strašni analizi Carla Bildta, velikega prijatelja Hrvaške – tam ima namreč nepremičnino, tam uživa svoj dopust. Ampak ne glede na to, mene so vabili v ta "think tank", pa sem odklonil, ker sem pač videl, kakšna združba je tam zbrana, in mi ni odgovarjala in sem rekel, ne bom sodeloval v tem "think tanku". Ampak, saj ni važno, poglejte, biti v družbi z Luksemburgom, Nizozemsko je pa res krasno. Luksemburg je lansko leto predsedoval Evropski uniji, bil nestalna članica Varnostnega sveta in deli predzadnjo mesto. Kakšni kriteriji so to, oprostite! Nizozemska, ki sedaj predseduje Evropski uniji – predpredzadnja! Mislim, da smo lahko zadovoljni, če smo v taki družbi. Ampak mislim, da to tudi kaže, da so te ankete pač neverodostojne, kot morda te javnomnenjske ankete, ki jih beremo vsak mesec, kje je kakšna stranka, procent gor, procent dol, enkrat je ena prva, drugič druga. Tako je ta analiza povsem neresna, zato jo tudi resno ne obravnavamo. Sem pa zadovoljen, no, če smo poleg Nizozemske pa Luksemburga tako prepoznavni. Poglejte, v tej interpelaciji je veliko besed, veliko nekih pamfletov. Lepo definicijo je povedal že predlagatelj, tako meni ni treba tega ponavljati. Dejansko gre za to, kako diskreditirati ministra za zunanje zadeve Karla Erjavca. Očitno vam grem na živce. Politiko dojemate kot napadanje, moram reči, da jaz tega ne dojemam tako. Tako nimam kaj več dosti dodati v tem trenutku. Mislim, da je ta interpelacija povsem nepotrebna, to bo zopet en izgubljen dan, še enkrat ponovim. Tisti, ki ne verjamete, boste jutri verjeli, ker mislim, da bomo jutri končali to sejo. Vmes bomo verjetno še malo sejo zaprli, da bo dramatizacija večja, ampak učinek bo pa isti; na koncu bomo ugotovili, da smo danes zapravili en dan, namesto da bi Državni zbor, ker to tudi nekaj stane danes, da tukaj sedite in poslušate neke kvazi zunanjepolitične zadeve, bi bilo verjetno bolje, da bi obravnavali kakšno kvalitetno zakonodajo, kakšna pomembna vprašanja, ne pa tukaj napad na ministra za zunanje zadeve, zato ker nekomu ni po volji. Pričakujem tudi od predsednika Odbora za zunanjo politiko, da v bodoče, ker domnevam, da bo ostal na tej funkciji, ne glede na to, ali interpelacija uspe ali ne, to tudi kaže na kvaliteto, da gre nekdo zavestno v projekt, ki ne more uspeti, to je malce noro – ampak. O. K., vsak ima pravico, da sam sprejme svoje odločitve. Tako upam, da bo tudi predsednik Odbora za zunanjo politiko, ko bo zaslutil ali pa zaznal, da je slovenska zunanja politika zgrešena, improvizirana, da bo takrat takoj sklical izredno sejo Odbora za zunanjo politiko in da poskušamo takoj rešiti, kar se da rešiti, da ne bo prepozno. Mislim,da bo ta seja predvsem koristna v tem smislu, da bo slovenska javnost dobila iz prve roke informacijo, kaj pravzaprav dela slovenska zunanja politika, kaj delajo naši diplomati, ki pa prihajajo iz vseh vrst. Da si ne bi domišljali, da imamo samo leve ali pa desne diplomate, v glavnem so vsi profesionalni. Moram reči, tudi v letu 2012, ko sem bil v Janševi vladi minister za zunanje zadeve, so vsi diplomati delali v korist Slovenije, v korist slovenske zunanje politike, ne glede na pripadnost. Lahko rečem tudi danes, leta 2016, da je temu tako. Zato sem ponosen na naše diplomate, na naše profesionalce, ki so v 90. letih opravili ogromno dela, zato da imamo danes svojo državo, zato da lahko nekateri tukaj sedimo. Ker če ne bi takrat slovenska diplomacija in slovenska politika uspela s svojim projektom, verjetno danes ne bi tukaj sedeli in ne bi poslušali teh nepotrebnih razprav o improvizirani zunanji politiki. Ker če je temu tako, potem predlagam, da je treba takoj racionalizirati Ministrstvo za zunanje zadeve, je treba takoj skrčiti, ker potem ne rabimo takšnega aparata. Všeč mi je pa bilo to, da tudi predlagatelji vidijo krivdo, na primer, da nisem predlagal višji obrambni proračun. Ne vem, predsednik Vlade, mi boš tudi to funkcijo zaupal, da prevzamem Ministrstvo za obrambo, ker ne vem, če je to v pristojnosti Ministrstva za zunanje zadeve. Lahko se pa pohvalim, ko sem bil minister za zunanje zadeve oziroma za obrambo, je bil delež bruto domačega produkta za obrambne izdatke 1,7 %. Ampak, takrat sem bil najbolj napadana oseba, imeli smo tukaj izredne seje, zakaj toliko denarja za obrambno sposobnost. Želimo si več sociale, več šolstva, več znanja, kaj nam bo vojska, kaj nam bo vojaška oprema [[…]]Je pa tudi zanimivo spremljati, kako se naša družba razvija, kakšni so bili pogledi leta 2004, 2006, 2008. Se spominjam izredne seje, ko smo napotili 4 inštruktorje v Irak. To pot ni bilo nobene izredne seje in tukaj vidim, da se razvijamo kot družba, da počasti bomo zlezli ven iz pubertete in prišli v zrelo obdobje. Hvala lepa. /aplavz/
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, minister za zunanje zadeve z ekipo, predsednik Vlade in ministrski zbor, drage kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Preden preberem to stališče naše poslanske skupine, naj povem, da je v tem našem stališču veliko stvari, ki jih je že povedal minister Karl Erjavec, ampak glede na to, da smo na to že opozarjali, to samo potrjuje, da je ta interpelacija vsebinsko, pa bom uporabil blag izraz, sila skromna in nam kaj drugega ne preostane in verjetno bo podobno v štirinajsturni predstavi. Danes je torej pred nami interpelacija o delu in odgovornosti ministra za zunanje zadeve Karl Viktorja Erjavca, ki so jo predlagatelji napovedovali že vsaj pol leta, mi vsi pa smo jo z zanimanjem pričakovali. Ko vam je v drugo po ponesrečenem jesenskem poizkusu končno le uspelo prepričati tudi SDS, da so prispevali potrebne podpise, smo pričakovali tehten, argumentiran dokument, kot se spodobi za neko resno politično stranko. Kaj smo dobili? Dobili smo politični pamflet, vsebinsko prazen političen dokument, kar se je zapisalo tudi v večino političnih komentarjev, tudi tistim z desne politične provenience. Naj omenim samo gospoda Dejana Steinbucha, ki je 27. januarja 2016 na Odmevih, citiram, povedal: "Problem te interpelacije je ravno njena vsebina. Jaz mislim, da je prazna, da bi bilo mogoče boljše, da od njen odstopijo." Vsi vemo, kaj se je dogajalo po vložitvi interpelacije. Začela se je kanonada na ministra Erjavca in to ne na ravni argumentov in boja v politični areni. Začeli so se osebni in popolnoma neosnovani napadi na ministra, njegovo družino in imovino. Mislim, da smo si lahko edini, da v moderni politični zgodovini tovrstnih napadov ne pomnimo. Zakaj vse to? Zakaj se neka politična stranka, ki že v imenu ponosno oznanja krščanske obče človeške vrednote, spušča na nivo kavarniških klevet? In smo spet pri vsebini interpelacije, ki je dejansko ni – po sistemu, če ni vsebine, si jo bomo pa izmislili. Poglejmo, kaj pravzaprav očitate ministru za zunanje zadeve? Ministru očitate vodenje improvizirane, nedosledne, nejasne, nenačelne, neodločne, nerazumljive, neučinkovite in statične zunanje politike oziroma, kot vi temu rečete, zgrešene zunanje politike. Ta vaš očitek je političen in pravzaprav smešen, saj je v drugem členu Zakona o zunanjih zadevah Republike Slovenije popolnoma jasno zapisano in pravi: "Ministrstvo za zunanje zadeve v okviru pristojnosti Vlade izvaja opravljanje zunanjih zadev v skladu s splošnimi usmeritvami, ki jih določa Državni zbor." To pomeni, da minister zunanje politike ne oblikuje in izvaja samostojno, temveč v okviru Vlade in skladno z usmeritvami Državnega zbora Republike Slovenije. Kdo vodi parlamentarni odbor za zunanjo politiko? Jožef Horvat, poslanec Nove Slovenije. Človek, ki je dva dni, preden je na novinarski konferenci pravzaprav precej demagoško predstavil interpelacijo o delu in odgovornosti ministra Erjavca, z istim ministrom obedoval in prijetno kramljal na dnevnih slovenske diplomacije na Brdu pri Kranju. Nenavadno! Gospod Horvat je prav tako ničkolikokrat hvalil slovensko diplomacijo, samega ministra in njegovo ekipo, kar je še bolj nenavadno. Če samo navedem en primer ob sprejemanju Deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije, je gospod Horvat dejal, citiram: "Dovolite mi, da ta trenutek izkoristim tudi za zahvalo vsem tistim, ki so kreativno sodelovali pri nastajanju Deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije. Tukaj bi seveda izpostavil strokovno službo Odbora za zunanjo politiko, seveda tudi Ministrstva za zunanje zadeve, ministra in ministrove sodelavce. Želim si, da bi danes ta politični dokument bil sprejet vsaj brez glasu proti." Zanimivo. In seveda so prav vsi člani Nove Slovenije glasovali za omenjeno deklaracijo, ki je eden največjih uspehov ministra Erjavca, saj je ministru po 17 letih in mnogih neuspešnih poskusih uspelo pripraviti ta izredno pomemben strateški dokument, ki je hkrati dobil široko politično in strokovno podporo. Če se vrnem nazaj k očitkom o zgrešeni zunanji politiki, potem se v Poslanski skupini Desus sprašujemo, ali je gospod Horvat potemtakem sploh opravljal svoje delo. Če pogledamo zadeve plastično, če bi minister Erjavec dejansko vodil samostojno in zgrešeno politiko, kako je mogoče, da je gospod Horvat kot predsednik Odbora za zunanjo politiko to sploh dopustil? Kako, da ni protestiral, temveč je ministra, njegovo delo in ekipo Ministrstva za zunanje zadeve celo javno hvalil. Še bolj nenavadno! Pa pojdimo naprej. Podpisniki interpelacije ministru očitate opuščanje dolžnega nadzora in neukrepanje proti odgovornim diplomatom, ki naj bi na slovenskih diplomatsko-konzularnih predstavništvih in Ministrstvu za zunanje zadeve zagrešili finančne nepravilnosti. Tudi ta vaš očitek ne pije vode, saj je prav minister Erjavec tisti, ki je pravzaprav prvi slovenski zunanji minister, ki dosledno in sistemsko izvršuje 8. člen Zakona o zunanjih zadevah. Zakon velja že od leta 2001, minister Rupel ga iz neznanih razlogov ni izvrševal, prvi se je tega lotil Ivo Vajgl, danes poslanec Desusa v Evropskem parlamentu, nadaljeval je minister Žbogar, a v manjši meri, kot se nadzori izvajajo danes. Minister Karl Viktor Erjavec je tako v svojem uradovanju na Mladiki izvedel kar 32 nadzorov, 25 rednih in 7 izrednih. Vsi redni nadzori so se dosledno opravljali na osnovi letnih načrtov nadzora, neodvisno pa jih je opravljal glavni diplomatski nadzornik. Minister Erjavec se je pod vsa poročila in predlagane ukrepe tudi podpisal, ustrezne službe Ministrstva za zunanje zadeve pa so po sprejetju poročil ukrepe začele tudi izvajati. Tu velja omeniti, da je Ministrstvo za zunanje zadeve na zahtevo Odbora za zunanjo politiko z dne 28. 7. 2015 njegovemu predsedniku Jožefu Horvatu poslalo celovito poročilo o nadzoru nad veleposlaništvom v Parizu, enako skupaj s poročili ostalih nadzorov tudi mag. Andreju Širclju, predsedniku Komisije za nadzor javnih financ. In kakšen je bil zaključek? Komisija Državnega zbora za nadzor javnih financ, ki jo vodi opozicijski poslanec in kjer ima opozicija večino, je na svoji 17. redni seji sprejela naslednji sklep: "Komisija za nadzor javnih financ ugotavlja, da se je z uvedbo nadzora nad finančnim poslovanjem veleposlaništev vzpostavil pregled nad porabo proračunskih sredstev. Zato komisija poziva Ministrstvo za zunanje zadeve, da nadaljuje z aktivnostmi finančnega nadzora nad poslovanjem veleposlaništev." Komisija je ministrstvu še predlagala, da se prihodnja poročila o nadzoru pripravljajo ločeno, in sicer tako da je del glede porabe proračunskih sredstev javen, kar ministrstvo že upošteva. Hkrati je treba vedeti, da znesek vseh nepravilnosti na veleposlaništvih od leta 2012 dalje, ko ministrstvo vodi minister Erjavec, ne presega 10 tisoč evrov, vse pa je že bilo vrnjeno. V času pred tem je bil državni proračun oškodovan kar za pol milijona evrov, kar kaže na to, da se je delovanje in vodenje diplomatsko-konzularnih predstavništev pod ministrom Erjavcem izjemno izboljšalo. Torej lahko zaključimo, da je očitek iz 2. točke interpelacije popolnoma neupravičen, saj je realno stanje diametralno nasprotno od tistega, ki ga želijo predstaviti predlagatelji. Ministrstvo za zunanje zadeve je verjetno edini organ v državni upravi, ki ima tako temeljit nadzor, saj se od leta 2009 naprej ve za vsak porabljen evro na diplomatsko-konzularnih predstavništvih. Ve se, ali je bil denar porabljen upravičeno ali neupravičeno, gospodarno ali negospodarno. Še več, večina ugotovljenih nepravilnosti z največjimi finančnimi posledicami se je zgodila v letih od 2005 do 2008, ko je Ministrstvo za zunanje zadeve vodil nekdo drug, ne bom ga imenoval, a vsi vemo, o kom teče beseda. In lahko se tudi vprašamo, zakaj se kljub ustrezni zakonski podlagi in poročanju medijev o nepravilnostih nadzori na slovenskih predstavništvih v tujini takrat niso izvajali. V interpelaciji najdemo tudi očitek o odsotnosti strokovne kadrovske politike, kar je popolnoma neutemeljeno in neresnično, saj ima Ministrstvo za zunanje zadeve svojstveno kadrovsko politiko in prav za to ustanovljeno posebno strokovno posvetovalno telo, Kadrovsko komisijo. Kadrovska komisija je popolnoma nepolitičen organ, saj v njej ne sodeluje prav nihče, ki bi ga minister neposredno imenoval. O kadrovskih zadevah torej odločata dva generalna direktorja, ki ju imenuje Uradniški svet, generalni diplomatski nadzornik ter predsednik Sindikata slovenskih diplomatov, predseduje pa ji generalni sekretar ministrstva, ki je karierni diplomat. Pravzaprav je bil prav minister Erjavec tisti, ki je leta 2014 spremenil ureditev Kadrovske komisije Ministrstva za zunanje zadeve, torej jo je depolitiziral. In danes lahko rečemo, da je MZZ primer dobre prakse, saj je kadrovska politika Ministrstva za zunanje zadeve ena najbolj strokovno utemeljenih in hkrati prijazna do sindikalnega odločanja. Da imamo res izvrstne diplomate, kaže tudi dejstvo, da je Slovenija v zadnjih treh letih podvojila število slovenskih začasnih uslužbencev na Evropski službi za zunanje delovanje, kjer imamo danes 13 uslužbencev, čeprav nam glede na velikost države pripada zgolj 1 mesto. Slovenija se uvršča med tri najbolj zastopane države v evropski zunanji službi, ki jo vodi visoka zunanjepolitična predstavnica EU gospa Federica Mogherini. Mislim, da to dejstvo govori samo zase, saj vemo, da za ta delovna mesta ne zadostuje zgolj lobiranje, temveč strokovno utemeljena kandidatura strokovno usposobljenih kandidatov. Velja omeniti tudi to, da sta na ministrovo kvoto, torej na zaupanje ministra, trenutno zaposleni le 2 osebi, kljub temu da ima minister na voljo 5 mest, vseh zaposlenih na ministrstvu pa je 655. Ministru očitate tudi klientelizem, toda iz same interpelacije ni jasno, na kaj predlagatelji sploh ciljate. Zaposlovanja na Ministrstvu za zunanje zadeve so izredno transparentna, pri imenovanju veleposlanikov in generalnih konzulov pa že sam postopek onemogoča kakršnakoli odstopanja od pravil igre. Postopek je namreč popolnoma jasen, kandidati se prijavijo, Kadrovska komisija ugotovi, ali izpolnjujejo pogoje, primerna imena se nato posredujejo v odločanje ministru, ta se posvetuje z Vlado in predsednikom Republike, sledijo preverjanja v Državnem zboru, Vlada nato opravi imenovanje, zatem je treba dobiti soglasje države prejemnice, nazadnje pa predsednik izda ukaz o imenovanju. Gre za enega najzahtevnejših postopkov za imenovanje na vodstveni položaj v Sloveniji. In še nekaj, vsi kandidati za veleposlanike in generalne konzule od leta 2012 naprej so v Državnem zboru dobili pozitivno mnenje, kar je še posebej zanimivo, sploh če vemo, da Odbor za zunanjo politiko vodi človek, ki je podpisan pod današnjo interpelacijo. Da minister Karl Viktor Erjavec res veliko da na strokovnost, dialog, široke poglede in izkušnje, kaže tudi dejstvo, da je že leta 2012 in ponovno leta 2014 imenoval Strateški svet za zunanje zadeve, ki je posvetovalno telo ministra. V njem sodelujejo nekdanji ministri za zunanje zadeve, nekateri nekdanji veleposlaniki, predsednik Slovenskega društva za mednarodne odnose, predstavniki akademske sfere, predsednik Odbora za zunanjo politiko in Odbora za zadeve EU ter predstavniki Urada predsednika in Kabineta predsednika Vlade. Strateški svet je razpravljal že o mnogih vprašanjih, med drugim tudi o Palestini, Hrvaški, prihodnosti EU in o nasledstvu avstrijske državne pogodbe. Ko smo že ravno pri Palestini, nenavadno je, da ste očitek o nepriznanju Palestine podpisali tudi v SDS, saj je evidentno, da sami priznanju Palestine niste naklonjeni, sploh če vzamemo na znanje, da ste na 7. nujni seji Odbora za zunanjo politiko glasovali proti sklepom, ki od Vlade zahtevajo predložitev sklepa o priznanju Palestine. Namera Vlade o priznanje Palestine seveda ostaja. V tej luči je Slovenija podprla resolucijo Generalne skupščine OZN, ki je bila sprejeta 15. septembra 2015 in določa, da je pred sedežem OZN izobešena tudi palestinska zastava. Slovesnosti ob tem simbolnem dvigu zastave se je udeležil tudi sam minister Erjavec. Prav tako ne smemo pozabiti, da je Vlada obravnavo vidikov in učinkov priznanja Palestine kot neodvisne in suverene države prekinila tudi zato, ker je razumela, da bo Odbor za zunanjo politiko še pred tem gostil člane Odbora za zunanjo in varnostno politiko izraelskega parlamenta, a do tega še do danes ni prišlo. Torej, če skrajšam, tudi v Poslanski skupini Desus si želimo priznanja Palestine, a podpiramo Vlado pri želji, da do tega pride v trenutku, ko bo priznanje imelo čim večjo politično težo v mednarodni skupnosti, s tem pa tudi pozitivne učinke na oživitev bližnjevzhodnega mirovnega procesa. Če se na koncu dotaknem še zadnjih očitkov iz interpelacije, torej za vaš okus nepremišljenih, neodgovornih in nedržavotvornih izjav ministra Erjavca. Ti očitki so popolnoma deplasirani in si v resnici ne zaslužijo resnega odgovora, saj ste izjave vzeli iz konteksta, napihnili in danes z njimi manipulirate. Naj za primer vzamemo očitano izjavo za velenjsko lokalno televizijo, kjer minister Erjavec ni povedal prav nič drugega kot citat iz arbitražnega sporazuma, kjer piše, da bo sodišče določilo stik Slovenije z odprtim morjem. Nič več in nič manj. To je namreč dolžnost arbitražnega sodišča, ki ima za to vsa potrebna pooblastila. Se pa na tem mestu sprašujem, kdo je res tisti, ki s svojimi zavajajočimi izjavami dela škodo tej državi. Pa še nekaj besed o gospodarski diplomaciji. Karl Erjavec je, če omenimo zgolj zadnje leto, v spremstvu panožne gospodarske delegacije slovenskega avtomobilskega grozda obiskal raziskovalno-razvojni center avtomobilskega proizvajalca Hyundai Kia v Namyangju v Južni Koreji, obiskal pa je tudi proizvodni obrat slovenskega podjetja Kolektor Sinyung Industrial, gospodarstvenike s področja informacijsko-komunikacijskih tehnologij je spremljal tudi na južno ameriški turneji. V Sao Paulu je med drugim sodeloval na slavnostni ustanovitvi slovensko-brazilske gospodarske zbornice, zelo pomembno srečanje ministra Erjavca s federacijo industrij Ria de Janeira pa je bilo namenjeno preučitvi možnosti za krepitev gospodarskega sodelovanja, predvsem v okviru olimpijskih iger, ki jih bo Brazilija gostila letos. Minister Erjavec je sodeloval tudi na Expu v Milanu, kjer so se predstavili slovenski pohištveniki in oblikovalci, z močnimi gospodarskimi delegacijami pa je obiskal tudi Madžarsko – teme so bile transport, logistika, energetika in turizem, Češko – logistika in infrastruktura, Ukrajino – splošna delegacije, Peru, še prej pa tudi Kazahstan, Turkmenistan in Slovaško, da ne naštevam naprej. Septembra 2015 je minister Erjavec sodeloval na poslovnem forumu v Kazanu, kjer je vodil mešano komisijo za gospodarsko sodelovanje z Rusko federacijo, spremljala pa ga je gospodarska delegacija s poudarkom na informatiki in telekomunikacijah. Kot lahko sami vidimo, je minister vodenje in usmerjanje dela Ministrstva za zunanje zadeve optimiziral ter postavil fokus na pravo stvar, to je gospodarska diplomacija. Glede na vse to povedano bi lahko celo mirno rekli, da je minister Karl Erjavec dejansko eden najboljših zunanjih ministrov, ki jih je Slovenija imela. Izvoz je bil namreč po podatkih Umarja velik generator našega gospodarskega okrevanja in zagotovo je temu botrovala tudi gospodarska diplomacija. Samo leta 2014 se je izvoz povečal za 6,9 %, lani pa za 4,4 odstotne točke, vse to pa rezultira v eni najvišjih gospodarskih rasti v EU. Samo da spomnim, leta 2014 je le-ta znašala 3, lani pa 2,9 %. Ne nazadnje je tudi gospod Aleksander Zalaznik, predsednik Združenja menedžer, na kongresu v Portorožu povedal, da kot Združenje menedžer pričakujejo nadaljevanje gospodarske diplomacije, saj je treba reči, da jo opravljajo zelo dobro. Ministrovo dobro vodenje zunanjega resorja torej govori samo zase, gospodarstvo ga podpira, diplomati in stroka različnih političnih nazorov ga cenijo, kar tudi javno povedo. Za primer bom navedel zgolj cenjenega sodnika na Evropskem sodišču za človekove pravice Boštjana M. Zupančiča, ki je 6. avgusta 2015 v intervjuju za Svet 24 dejal, da ministra Erjavca osebno ne pozna, da pa, citiram, "tisti diplomati, s katerimi sem v stiku, o njem govore samo pozitivno." V Poslanski skupini Desus interpelacije proti ministru Erjavcu seveda ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Nemec.
Hvala lepa. Lep pozdrav obema predsednikoma, ministrskemu zboru. Kolegice in kolegi, spoštovani minister za zunanje zadeve Karl Erjavec! V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da interpelacija zoper ministra za zunanje zadeve Karla Erjavca vsebinsko ni dobro pripravljena. Trditve v interpelaciji, da je slovenska politika neučinkovita, zgrešena, da minister ne izvaja zadev v skladu s splošnimi usmeritvami, ki jih določa Državni zbor, in s tem krši 2. člen Zakona o zunanjih zadevah, so pavšalne, prazne, brez pravih argumentov in nekonkretizirane. Ne smemo zanemariti dejstva, da sta se v letu 2015 pripravila in sprejela dva ključna dokumenta zunanje politike, govorimo o Deklaraciji za zunanjo politiko in strateški dokument o zunanji politiki Republike Slovenije. Izvedli so se številne aktivnosti na področju gospodarske diplomacije, uvedle so se novosti in izboljšave na področju konzularnih aktivnosti. Očitki, da je Slovenija premalo strateško naravnana k Evropski uniji in Natu ter preveč k Rusiji, so suhoparni in neumestni. Slovenija ne zanemarja odnosov s članicami Evropske unije, je odgovoren in verodostojen partner, z nekaterimi državami ima sklenjena tudi strateška partnerstva. Res pa je, da se v nekaterih mednarodnih vprašanjih z Rusko federacijo razhajamo, vendar je treba opozoriti na pomen gospodarskega sodelovanja Slovenije z Rusijo, ki je za Slovenijo zelo koristna. Odnosi z ZDA so dobri in nikakor pomanjkljivi, saj Slovenija z ZDA sodeluje na področju izobraževanja, znanosti, tehnologije, humanitarne in razvojne pomoči. Prav tako pa veliko vlaga v promocijo, gospodarstvo, turizem, kulturo in tako naprej. Očitki glede neukrepanja proti diplomatom, ki so zagrešili nepravilnosti in finančne malverzacije, ter očitki glede klientelističnega kadrovanja so resni in jih nikakor ne smemo potlačiti pod preprogo. Vendar pa v interpelaciji ni nobenih konkretnih primerov, dejstev, dokazov, ki bi potrjevali te trditve. Kljub temu Socialni demokrati opozarjamo ministra na predolgo zavlačevanje v postopku priznanja Palestine kot suverene, neodvisne države. Minister je že pred časom namreč izjavil, da bo do konca leta 2015 Vladi predlagal priznanje Palestine, tudi če nobena druga članica Evropske unije tega ne bo storila. Sedaj minister kljub temu odgovarja, da čaka na primeren trenutek priznanja, ki vključuje priznanje le v okviru skupine več članic Evropske unije. Strokovnjaki mednarodnega prava so mnenja, da so mednarodnopravni kriteriji za priznanje izpolnjeni, saj je treba spoštovati zavezujoče resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov, ki Izrael pozivajo k umiku z okupiranih ozemelj na mejo pred vojno leta 1967, torej na tako imenovano zeleno črto iz leta 1949. Poleg tega pa je bil Palestini tudi že leta 2012 v Generalni skupščini Združenih narodov priznan status države opazovalke. Socialni demokrati tako ne vidimo več smisla v čakanju primernega trenutka priznanja, saj je skrajni čas, da palestinski narod dobi to, kar si zasluži: neodvisno in demokratično državo, ki bo omogočala sobivanje v miru, varnosti, na temelju pravice do samoodločbe in popolnega spoštovanja mednarodnega prava. V zvezi z arbitražnim sporazumom in prisluškovalno afero, ki je izbruhnila lani poleti, smo bili Socialni demokrati neprijetno presenečeni, da se minister na dogajanja okoli arbitražnega sporazuma ni odzval na način, da bi prekinil dopust in se pridružil mobilizaciji političnega vrha, kar bi bilo od vodje slovenske diplomacije ne samo pričakovati, ampak nujno. Vsekakor je treba poudariti, da ima minister v tem mandatu zaradi nepredvidljivega dogajanja v mednarodnem prostoru zelo zahtevno in odgovorno delo. Minister je delal napake, vendar smo Socialni demokrati prepričani, da te napake nimajo nikakršne teže, da bi upravičevale to interpelacijo. To trditev dodatno podkrepi sama vsebina interpelacije, ki je prazna, trditve so neutemeljene in pavšalne, zdi se celo, da je spisana na hitro in priložnostno. Zato smo Socialni demokrati prepričani, da je ta poteza še eden izmed številnih poskusov opozicije, da vnese razdor v trenutno vlado, pri čemer pa ne izbira sredstev, še manj pa poti. Socialni demokrati interpelacije zoper zunanjega ministra Karla Viktorja Erjavca ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! V Združeni levici ministra ne bomo podprli. Slovenija ne potrebuje zunanje politike Karla Viktorja Erjavca. Prav tako ne bomo podprli interpelacije. Naše državljanke in državljani resnično ne potrebujejo zunanje politike po meri NSi in SDS, ta je namreč v nasprotju z interesi državljanov kot tudi svetovnega miru. Predlagatelji so vprašanje, kakšna politika je v interesu naših državljanov, zbanalizirali v dilemo, ali naj bo naša politika proruska ali proameriška. Odgovor je seveda nekje drugje - naša zunanja politika mora zagovarjati enakopravnost med državami. Ustrezna zunanja politika ni protiameriška, ker mi nismo proti Američanom splošno, temveč protiimperialistična. Ustrezna zunanja politika je proti politiki vojaškega in ekonomskega podrejanja sveta, ki jo vodi ameriška administracija. Ustrezna zunanja politika prav tako ni proruska, ker mi ne zagovarjamo enega ali drugega režima, spoštujemo pa pravico vseh držav, in tudi Rusije, da se uprejo hegemoniji ZDA, ki ogroža njihovo samostojnost in tudi razvoj. Tisti, ki menijo, da je hegemonija zgolj vojaška in da se ne tiče Republike Slovenije, se motijo. Hegemone zahteve svetovnega kapitala ogrožajo tudi naše gospodarstvo, naše kmetijstvo in našo socialno državo. Vzemimo samo enotni evropski trg storitev, enotni trg kapitala in investicijske sporazume, kakršen je TTIP. Gre za konkretne zahteve, da se odpovemo nekoč pridobljeni socialni varnosti, delavskim pravicam in okoljskim standardom. Skratka, da se odpovemo pravici, da ostanemo zunaj svetovnega sistema podrejanja in izkoriščanja. Ustrezna zunanja politika je tista, ki nam in drugim državam zagotavlja to pravico enakopravno. Minister Erjavec takšne politike, žal, ne vodi. To lahko osvetlimo s primeri dveh osrednjih zunanjepolitičnih problemov našega časa, vojne v Ukrajini in vojne v arabskem svetu. Kar se tiče Ukrajine. Resnična anekdota lepo ponazarja nesamostojnost zunanje politike te vlade. Ko se je začela državljanska vojna v Ukrajini, je minister Erjavec zavzel sicer konstruktivno stališče, predlagal je, da bi Slovenija posredovala med Evropsko unijo in Rusijo. Takrat so se mediji sicer posmehovali, pozabili pa so na to, da je Slovenija leta 2001 gostila zgodovinsko srečanje med Bushem in Putinom. Gospod Erjavec se je svojemu predlogu kmalu odpovedal, zatem ko je obisk Lavrova v Sloveniji zmotil ameriško administracijo. Še več, zatem je zunanjo politiko začel voditi tudi nekoliko bolj po ameriških stališčih. Sedaj pa preidimo od anekdot h konkretnim primerov. Državljanska vojna v Ukrajini ni nastala iz nič. Bila je produkt izvažanja demokratičnih vrednot, kot jih poimenujejo paradne metode ameriške zunanje politike. Majdanski puč je bil že druga oranžna revolucija v Ukrajini, ki seveda ni osvobodila Ukrajincev, je pa pripeljala na oblast drugo garnituro oligarhov in skrajne nacionaliste. Ameriška državna podsekretarka Victoria Nuland je decembra 2014 javno povedala, da so ZDA v ukrajinsko demokracijo investirale 5 milijard dolarjev. In z neba vpijajoče je, da bodo ZDA ta denar hotele nazaj, dobile pa ga bodo na račun socialnih pravic, življenjskega standarda in naravnih bogastev ukrajinskega prebivalstva. Gospod Erjavec je takrat marca ponudil dialog, že julija pa je podprl uvedbo sankcij proti Ruski federaciji. Mirovni proces v Ukrajini najbolj blokira kijevska vlada, ker ne izpolnjuje obljub o avtonomijo Dombasa. Ohranjanje sankcij je direktna podpora taki politiki. Tudi zaradi teh sankcij je ekonomski in socialni položaj v Ukrajini in Rusiji danes najslabši po krizi leta 1998. Kljub temu gospod Erjavec ni nikoli kritiziral kijevskih oblasti, vedno pa je glasoval za zaostritev in podaljšanje sankcij. Gospod Erjavec bo seveda odgovoril, da Slovenija vodi zmerno politiko in da ta ohranja dobre odnose z Rusko federacijo, vendar to ne drži. Res je, da se gospod Erjavec rad slika z ruskimi politiki, če mu to dovolijo ameriški diplomati, vendar je tiho, ko bi se moral, denimo, zavzeti za ukinitev gospodarskih sankcij. Gospodarske sankcije ne prizadenejo politikov, prizadenejo pa celotno rusko prebivalstvo, zlasti upokojence, ki so odvisni od državnega proračuna. Politika ministra Erjavca je neustrezna. Neustrezna je, ker evropsko zunanjo politiko podreja ameriški; neustrezna je, ker slovensko zunanjo politiko podreja evropski, in neustrezna je, ker ne vidi, da ne gre samo za pravico do samostojnega razvoja Rusije, ampak tudi za pravico do samostojnega razvoja Slovenije in vsake posamične države. Kar se tiče arabskega sveta. Tudi tukaj imamo, žal, eno resnično anekdoto. Septembra 2014 so ZDA ustanovile koalicijo za boj proti ISIS. ZDA so na seznam članic uvrstile tudi Slovenije. Minister Erjavec je javno priznal, da so nas ZDA uvrstile na seznam brez njegove vednosti in privolitve. Namesto da bi protestiral, je minister izjavil, da ne vidi problema in da bo mogoče ob drugi priložnosti zadevo omenil ameriškemu veleposlaniku. Decembra 2014 pa se je že udeležil uradnega sestanka koalicije v Bruslju. Januarja letos je Vlada sprejela sklep o napotitvi vojaških inštruktorjev v Irak. Ergo! Verjetno ni treba ponavljati, da je arabski svet največja žrtev ameriškega imerializma. Tukaj je šla ameriška doktrina preventivnih napadov najdlje. Najprej so državo izolirali s sankcijami, ko so režimi zaostrili represijo, so ZDA vojaško intervenirale in državo tudi okupirale. Sledil je razpad države in državljanska vojna. To je bil scenarij v Iraku. V Libiji in Siriji so uporabili ukrajinski scenarij; najprej so sprožili državljansko vojno, potem so intervenirali. Ne glede na scenarij, je bil rezultat enak – popolno uničenje vse civilne infrastrukture. Značilno je, da niso napadali teokratskih režimov, ampak sekularne države na solidni stopnji razvoja. Uničili so države, ki se niso hotele vključiti v svetovni kapitalistični sistem pod ameriškimi pogoji. Bolj očitnega zanikanja pravice do avtonomnega razvoja si ni mogoče predstavljati. Vendar, omejimo se na mandat te vlade. V mandatu te vlade smo postali del koalicije, v kateri je tudi Turčija. Ta država vodi vojno proti lastnemu kurdskemu prebivalstvu. Boj proti terorizmu izkorišča za napade na kurdske organizacije v Iraku in sedaj tudi v Siriji. Karkoli si mislimo o tem, dejstvo je, da ISIS prodaja nafto preko Turčije in da se oskrbuje preko turškega ozemlja. Na katerem zasedanju držav Nata, na katerem bilateralnem obisku je minister Erjavec protestiral proti temu? Minister bi lahko odvrnil, da bo Slovenija Kurdom pomagala z vojaškimi inštruktorji, ne bo pa povedal, da režim v Erbilu živi od ekonomskih odnosov s Turčijo. Turčija pa izkorišča pomoč pešmergam, da proti volji iraške vlade zaseda del iraškega ozemlja. Kakšno uslugo dela Slovenija turškim Kurdom s tem, da je uvrstila Turčijo na seznam varnih držav? V Združeni levici želimo biti realisti, seveda odločitve Slovenije ne bodo spremenile dejanskega stanja, a politik in politični razred, ki nista sposobna zagovarjati enakopravnosti med državami niti na načelni ravni, seveda ne bosta zaščititi interesov Slovenije niti pri praktičnih vprašanjih. Če bi danes glasovali za interpelacijo, ki jo predlagata NSi in SDS, ne bi odstavili slabega zunanjega ministra. Če bi danes podprli zunanjega ministra, bi moralno podprli nadaljevanje te brezhrbtenične politike. V Združeni levici se bomo tako vzdržali in s tem izrekli nezaupnico zunanji politiki celotnega političnega razreda.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Drage kolegice in kolegi! Končno! Ta interpelacija je bila spisana že po letih leta 2015, ko smo zaprepadeno ugotovili, da je minister Karl Erjavec pomagal Hrvaški pri sabotaži arbitraže. Poleti smo ocenili, da bi lahko z razkrinkanjem ministra Erjavca še dodatno oškodovali Sloveniji, zato smo vložitev interpelacije odložili na letošnje leto. Danes bomo dokazali, kako je minister Erjavec pomagal Hrvaški pri rušenju arbitraže in s tem spodkopaval interese Slovenije. Ker nekateri dokumenti, ki jih imajo, nosijo oznako zaupno in tajno, bom ob koncu današnje razprave predlagal, da sejo zapremo za javnost in da te dokumente predstavimo celotni parlamentarni javnosti oziroma poslancem. Današnji dan ne bo izgubljen, saj bomo poslankam in poslancem in tudi slovenski javnosti pokazali, kako je minister Erjavec, od katerega so odvisne vse vlade v zadnjih 12 letih, škodoval Sloveniji. Škodo, ki jo je povzročil minister Erjavec Sloveniji, se meri v milijonih. Če bo minister Erjavec po predstavljenih argumentih in dokumentih ostal na položaju, bo to prvovrstni škandal in tragični dan za Slovenijo. Če bo vladajoča koalicija po današnji razpravi in predstavljenih argumentih zaščitila ministra, potem je jasno, da nam vlada koalicija, ki političnemu preživetju daje večje težo kot dobrobiti Slovenije. Minister Erjavec me je po vložitvi interpelacije označil za parlamentarnega James Bonda. Hvala lepa, minister. Saj veste, James Bond je pozitiven lik. James Bond se bori proti zločincem, proti silam teme in zla, čeprav je Bond okrvavljen ali poškodovan, na koncu vedno dobro premaga zlo. Verjamem, da bo danes večina poslancev glasovala za ministrovo razrešitev in s tem korupciji in klientalizmu rekla odločen ne ter na prvo mesto postavila domovino. V nadaljevanju bom pokazal in dokazal, kako je minister Erjavec: prvič, Hrvaški pomagal rušiti arbitražo; drugič, povzročil milijonsko škodo v zadevi varčevalcev Ljubljanske banke; tretjič, pri migrantski krizi popolnoma odpovedal; četrtič, na Ministrstvu za zunanje zadeve kadroval klientalistično in koruptivno. Najprej glede arbitraže. Slovenije je zaradi mejnega spora blokirala Hrvaško na njeni poti v Evropsko unijo. Po pritisku velesil in njihovih spodbudah naj državi vendarle najdeta način za rešitev mejnega spora in za odpravo blokade, sta državi 4. novembra 2009 podpisali sporazum, da bosta o zemeljski in pomorski spor predložili arbitraži. V skladu s členom 3. arbitražnega sporazuma je moralo arbitražno sodišče določiti tudi stik z odprtim morjem. Arbitraža je danes za Slovenijo edino preostalo orodje za določitev pravične meje s Hrvaško. Že od samega začetka pa je jasno, da Hrvaški arbitraža ne ustreza. V arbitraži štejejo argumenti, v primeru mejnih sporov Hrvaške s Slovenijo, Srbijo in Črno goro pa argumenti niso na hrvaški strani. Vse po vstopu Hrvaške v Evropsko unijo se naši južni sosedje trudijo, da bi izstopili iz arbitraže. Šokantno pri vsem tem pa je, da jim pomaga naš zunanji minister. Karl Erjavec je spomladi leta 2015 dal intervju za velenjsko regionalno televizijo, povedal je naslednje, zdaj ga citiram: "Po informacijah, ki jih imam jaz, ki bodo sicer zelo neformalne, tudi na podlagi nekih občutkov, ki jih ima naša odvetniška skupina, ki je sestavljena iz najbolj uglednih pravnikov za pomorsko pravo, nekako imam nek optimizem, da bo arbitražno sodišče določilo ta stik z odprtim morjem." Gospod minister, arbitražnemu sodišču je že člen 3. arbitražne pogodbe nalagal določitev stika z odprtim morjem, zato je jasno, da je dolžnost sodišča, da določi stik z odprtim morjem, pri čemer je optimizem naših pravnikov popolnoma brezpredmeten. To so opazili tudi Hrvatje. Hrvaška je zaradi izjav ministra Erjavca 30. aprila 2015 poslala arbitražnemu sodišču in izrazila zaskrbljenost glede zaupnosti informacij v arbitražnem postopku. Hrvaška je še posebej izpostavila, da bi bilo v izjavi ministra Erjavca, zdaj jih citiram, "mogoče interpretirati tako, da nakazujejo, da utegne ena od strani v postopku imeti neformalni komunikacijski kanal s sodiščem, ki bi lahko ogrozil arbitražni postopek in njegov izid". Sedaj pa poslušajte zelo dobro; 5. maja 2015 je arbitražno sodišče izreklo opomin ministru Erjavcu, da njegove izjave niso pomoč v reševanju spora. Evo! To je to pismo, to je opomin našemu zunanjemu ministru, izdan 5. maja 2015, drugi odstavek. Minister Erjavec dobi opomin. Kljub opozorilu arbitražnega sodišča Karl Erjavec znova udari junija 2015, to je le mesec dni po izrečenem opozorilu, ko pravi, citiram ga, "da bo odločitev arbitražno sodišče sprejelo po parlamentarnih volitvah na Hrvaškem." Hrvatje seveda Erjavčevo izjavo ponovno uporabijo proti nam in jo interpretirajo, da Erjavec ve več, kot bi smel. Mesec dni kasneje, to je julija 2015 arbitražno sodišče uradno potrdi, da nameravajo odločitev razglasiti decembra 2015. Ampak Hrvaška ne čaka dolgo, le 12 dni potem ko sodišče napove, kdaj bo razglasilo sodbo, udari z objavo prisluhov, to je 22 julija 2015. Hrvaški dnevnik Večerni list očitno na podlagi informacij, ki jih je objavil že srbski časopis. objavi prepise zvočnih posnetkov pogovorov med slovenskim arbitrom dr. Jernejem Sekolcem in pooblaščenko ministra s slovenske stran Simono Drenik. Takoj po objavi prisluhov je slovenska stran naredila prvo napako; slovenska vlada ni odredila preiskave verodostojnosti prisluhov, ampak je s svojimi dejanji in izjavami ustvarjala vtis, da gre za verodostojne prisluhe. Slovenski predsednik vlade dr. Cerar je dejal, da je zahteval odstop Sekolca in Drenikove ter da slovenska vlada ni vedela za komunikacijo med njima. Sekolec in Drenikova sta odstopila. Odreditev preiskave verodostojnosti posnetkov bi bila nujna in šele na podlagi rezultatov bi se moral predsednik Vlade odločiti, kako naj ravna Slovenija. Kaj pa če gre za veliko prevaro, ki jo je pripravila Hrvaška po želji diskreditacije arbitraže? Si predstavljate, v času največje arbitražne krize minister Erjavec enostavno ne prekine letnega dopusta, ampak mirno dopustuje naprej. Minister, je to namerno ali dogovorjeno? Škandal brez primere, zaradi katerega bi moral minister odstopiti že poleti leta 2015! Hrvaška je prisluškovalno afero lansirala v zanimivem času; v času dopustov, ko si je večina slovenskih državljanov že rezervirala dopust na Hrvaškem in pred dunajsko varnostno konferenco, ki bi predstavila arbitražo kot model reševanja mejnih sporov na Balkanu. Odličen tajming, ne prekmalu in ne prepozno! Šest dni po objavljenih prisluhih, to je 28. julija 2015, Slovenija imenuje Ronnyja Abrahama, predsednika Mednarodnega sodišča, za člana arbitražnega senata. Naslednji dan minister Erjavec ponovno sabotira arbitražo z novo izjavo. Rekel je: "Včeraj je bila velika zmaga slovenske diplomacije." To je storil kljub opozorilu arbitražnega sodišča, ki ga je dobil dva meseca prej, da tovrstne izjave ne koristijo arbitražnemu postopku. Še isti dan, ko je minister Erjavec izrekel omenjeno izjavo, hrvaški parlament soglasno sklene, da prekinja arbitražo zaradi obtožb o resnih kršitvah arbitražnih pravil s strani Slovenije. Hrvaška obvesti sodišče, da je bil arbitražni sporazum v celoti in nepovratno kompromitiran, nobenega orodja ni, s katerim bi popravili škodo, ki je bila povzročena postopku in arbitražnemu sporazumu, pravijo Hrvati. Ampak 5. avgusta Slovenijo doleti nov udarec. Odstopi še slovenski arbiter Abraham. V izjavi za medije arbitražno sodišče sporoči: "Sodnik Abraham je obvestil sodišče, da je pristal na imenovanje v upanju, da bo to pomagalo povrniti zaupanje med stranema in arbitražnim sodiščem ter da bo to omogočilo normalno nadaljevanje postopka s pristankom obeh strani. Potem ko je spoznal, da trenutna situacija ne more izpolniti tega pričakovanja, je sodnik Abraham menil, da ni več primerno, da bi nastopal kot arbiter v tem postopku." Minister Erjavec je s svojimi izjavami utrjeval hrvaški argument, da je arbitražni postopek nepovratno kompromitiran. Kot da vse to že ne bi bilo dovolj, minister Erjavec ponovno udari 21. decembra lansko leto z izjavo: "Tukaj bo zagotovo Karl zmagal." Izjave Karla Erjavca so sabotirale arbitražni postopek in pomagale Hrvaški pri njeni argumentaciji, saj je minister s svojimi izjavami ustvarjal vtis, da imamo Slovenci privilegiran status v postopku. Škandalozno je, da je Karl Erjavec vse to počel, kljub temu da ga je maja 2015 arbitražno sodišče opozorilo, naj tega ne počne, in kljub temu da ga vežejo obveznosti iz 10. člena arbitražnega sporazuma, ki pravi, da se vzdrži kateregakoli dejanja ali izjave, ki bi lahko zaostrila spor ali ogrozila delo arbitražnega sodišča. Brez kančka pretiravanja lahko zaključimo, da je minister Erjavec s svojimi izjavami na VTV, z izjavo v času razglasitve odločitve, z izjavo o zmagi slovenske diplomacije in z izjavo Karl bo zmagal, pomagal Hrvaški pri sabotaži arbitražnega postopka. Enkrat je lahko napaka. Štiri izjave, ki koristijo Hrvaški, pa so naklep, zaradi česar bi moral minister nemudoma odstopiti. Ob tem bi veljalo še raziskati, ali je minister Erjavec delal za Hrvaško prostovoljno ali so ga v to prisilili. Naslednja zgodba, varčevalci, ki je izjemno kompleksna. Zgodba s hrvaškimi varčevalci Ljubljanske banke je zelo podobna arbitraži. Minister Erjavec je s svojim podcenjujočim in neresnim pristopom k problemu povzročil milijonsko škodo Sloveniji. Za razumevanje odgovornosti ministra Erjavca je potrebno poznavanje konteksta zgodbe. Ko je Jugoslavija razpadla so vse novonastale države jamčile za vloge varčevalcev na svojem teritoriju. Uveljavilo se je tako imenovano teritorialno načelo. Slovenija je tako jamčila za vloge v bankah na svojem ozemlju, Hrvaška je podobno kot Slovenija v skladu s teritorialnim načelom jamčila za vloge na svojem teritoriju, razen za vloge varčevalcev Ljubljanske banke v Zagrebu, in s tem naredila izjemo, ki ji ni primere v mednarodnem pravu. Očitno je bilo, da je Hrvaška želela naprtiti Sloveniji izplačilo dolga Ljubljanske banke do hrvaških varčevalcev, čeprav bi ga morala v skladu s teritorialnim načelom poplačati sama. Ljubljanska banka v Zagrebu je imela v začetku 90. let več terjatev do hrvaških podjetij kot pa hranilnih vlog hrvaških komitentov. Razmerje med dolgovi hrvaških podjetij ter depoziti komitentov je bilo 1,4 proti 1, kar pomeni, da so hrvaška podjetja Ljubljanski banki v Zagrebu dolgovala več, kot je Ljubljanska banka dolgovala hrvaških komitentom. Narodna banka Hrvaške je leta 2000 z nedopustnim pravnim ukrepom zaprla operativni račun Ljubljanske banke, s čimer jim je onemogočila poplačilo terjatev do svojih varčevalcev, hkrati pa je tudi onemogočila izterjatev svojih terjatev do hrvaških pravnih oseb. Ljubljanska banka je imela dovolj premoženja, da bi poplačala vse varčevalce, če bi ji Narodna banka Hrvaške omogočila normalno poslovanje in če bi jih obravnavali enako kot podružnice bank drugih držav naslednic nekdanje Jugoslavije. Države naslednice SFRJ so leta 2001 podpisale dunajsko pogodbo o nasledstvu. Pogodba vsebuje jasno določilo, da se morajo pogajanja o vprašanju deviznih vlog nadaljevati med državami naslednicami. Za kraj pogajanja je bila dogovorjena Banka za mednarodne poravnave v Baslu. Kljub temu da je Hrvaška podpisala mednarodno pogodbo in pristala na pogajanja o vprašanju varčevalcev Ljubljanske banke v Zagrebu, je hkrati ves čas spodbujala svoje državljane, da sodno izterjajo svoje devizne prihranke neposredno od Republike Slovenije. Kot pri arbitraži je tudi tu Hrvaška nekaj podpisala, delala pa povsem nekaj drugega. Več hrvaških varčevalcev Ljubljanske banke je tožilo Slovenijo pred Evropskim sodiščem za človekove pravice v Strasbourgu, ki pa je leta 2008 dokončno odločilo v korist Slovenije. Povedalo je, da gre za stvar nasledstva, ne pa za dolg Nove Ljubljanske banke ali Republike Slovenije. Tudi po razsodbi Evropskega sodišča za človekove pravice so hrvaška sodišča še naprej sprejemala sodbe in premoženje Ljubljanske banke v Zagrebu uporabljala kot sredstvo za poplačilo varčevalcev. Republika Slovenija se s stališčem hrvaških sodišč ni strinjala in je še naprej Hrvaško pozivala, da skupaj poiščeta mediatorja in da spor rešimo skladno z dunajsko pogodbo o nasledstvu pod okriljem Mednarodne banke za poravnavo v Baslu. Vse države naslednice, razen Hrvaške, so bile pripravljene izpolniti to obveznost in nadaljevati pogajanja. Hrvaška na pozive Basla in tudi na večkratne pozive Slovenije, da izpolni obveznosti iz sporazuma, ki jih je predpisala veljavna mednarodna pogodba, ni odgovorila. To je kontekst. Zdaj pa tu v igro vstopi Karl Erjavec in ponovno sabotira Slovenijo. Domišljal si je, da bo s Hrvati v bilateralnih pogovorih rešil nekaj, kar nam ni uspelo niti z veljavno mednarodno pogodbo. Karl Erjavec je Hrvaški, namerno morda, ponudil taktično prednost ali pa silovito precenil svoje zmožnosti. V primeru hrvaških varčevalcev je imel v rokah s strani Hrvaške podpisano mednarodno pogodbo o nasledstvu in razsodbo Evropskega sodišča za človekove pravice iz leta 2008 v našo korist. Si predstavljate, kako močna dva jokerja je zapravil minister Erjavec! Danes je zato odgovoren za več kot 100 milijonov evrov škode, ki jo bo morala Slovenija plačati varčevalcem nekdanje Ljubljanske banke. Namesto da bi Karl Erjavec vztrajal na dunajski pogodbi o nasledstvu iz leta 2001 in od Hrvaške zahteval, da s pomočjo mediatorja pod okriljem Mednarodne banke za poravnave v Baslu poiščemo rešitev, kjer se bodo upoštevali tudi dolgovi hrvaških podjetij do Ljubljanske banke in ne zgolj vloge hrvaških varčevalcev, se je s Hrvaško spustil v neposredne pogovore. Hrvaška je seveda taktično odlično izkoristila priložnost, ki ji jo je dal minister Erjavec. Pred Erjavčevo intervencijo so bile ključna vprašanja le neprenesene devizne vloge, po ministrovi intervenciji pa so Hrvati na mizo postavili še vprašanje prenesenih deviznih vlog. Hrvati so se bili v neposrednih pogovorih pripravljeni pogovarjati le še o dolgovih Ljubljanske banke, nič pa o njenih terjatvah do hrvaških podjetij. Ko se je minister Erjavec pogovarjal s Hrvati, so oni vzporedno z Bosno pripravljali nov napad na Slovenijo z novo tožbo na Evropskem sodišču za človekove pravice. Minister Erjavec je s svojimi na videz ostrimi izjavami nastopal in poskušal ustvarjati videz nepopustljivega pogajalca, ki bo za Slovenijo dosegel ugodno rešitev. Po domače povedano, nabiral je poceni politične točke, v smislu, sem nepopustljiv pogajalec in problem bom rešil. Hrvaška pa si je z ministrovo intervencijo kupovala čas, da se nič ne dogovorijo, vendar hkrati še naprej stiskajo Slovenijo z vlaganjem tožb. Ključen dosežek, to podčrtujem, ključen dosežek Hrvaške je bil, da je pri ministru Erjavcu dosegla, da je odstopil od teritorialnega načela. Ko je takratni predsednik vlade Janez Janša videl, da gredo ministrove – torej Erjavčeve intervencije in pogovori v napačno smer – mu je vzel pooblastila in se je z Milanovićem dogovoril za mokriški memorandum. V memorandumu sta Janša in Milanović zapisala, da bosta vprašanje prenesenih vlog reševala na podlagi dunajske pogodbe o nasledstvu, to je pod okriljem Banke za mednarodno poravnavo v Baslu. Janša je torej zadeve z memorandumom vrnil na začetek, torej na dunajsko pogodbo o nasledstvu iz leta 2001. Dogovor je še bil v memorandumu, da dokončne rešitve problema Zagreb zagotovi mirovanje vseh sodnih postopkov, ki potekajo v prenesenih vlogah v imenu vlade na hrvaških sodiščih, kot tudi da ne bodo sproženi novi postopki. Slovenska vlada pa se je v memorandumu zavezala, da bo nemudoma v Državnem zboru začela postopek ratifikacije Hrvaške pristopne pogodbe z EU. Slovenija je kot vedno svoj del naloge izpolnila, Hrvaška pa je ponovno izkoristila brezvladje v Sloveniji in memoranduma ni ratificirala – morda še kakšni detajli na zaupni seji. Karl Erjavec je v svojimi aktivnostmi v zvezi s hrvaškimi varčevalci Ljubljanske banke Hrvaški omogočil pridobitev pogajalske prednosti, ki jo je Hrvaška kronala z novo razsodbo Evropskega sodišča za človekove pravice v primeru Ališić proti Sloveniji leta 2014. Gre sicer za bosanske varčevalce, vendar pa se sodba uporablja tudi za hrvaške. Vem, da bo minister Erjavec rekel, da je želel rešiti odprto vprašanje. Res ga je rešil, in sicer tako da je Sloveniji naprtil večstomilijonsko breme. Si predstavljate, koliko pokojnin bi lahko za ta denar izplačali? Bolje bi bilo, da bi minister Erjavec pustil vprašanje varčevalcev Ljubljanske banke pri miru. Res bi imeli še vedno odprto vprašanje, vendar pa bi državni proračun obvarovali večstomilijonskega bremena. Minister Erjavec je izgubil nekaj, kar se je zdelo, da ne moremo izgubiti, imeli smo veljavno mednarodno pogodbo o nasledstvu, imeli smo dobljeno tožbo pred Evropski sodiščem za človekove pravice leta 2008. Neverjetno je, da bomo morali poplačati celo varčevalcem Ljubljanske banke iz Sarajeva, in to kljub temu da so nam v Bosni Ljubljansko banko nacionalizirali. Si predstavljate, Bosanci nam banko vzamejo, mi pa moramo poplačati dolgove te banke! Dosežki ministra Erjavca so resnično neverjetni! Migrantska kriza; dogajanje v povezavi z migrantsko krizo leta 2015 poznamo vsi precej dobro. Zagotovo se spominjate, da so Madžari že poleti javno napovedali postavitev ograje na meji s Srbijo. Vsakomur, ki zna vsaj malo predvidevati, je bilo jasno, da se bo migrantski tok preusmeril. Si predstavljate, kaj je slovenski koordinator za migrantsko krizo, minister Erjavec, po sestanku usklajevanja skupine govoril še 8. Septembra? Ga citiram: "Migracijski tok gre očitno preko balkanske poti, zato na Slovenijo za zdaj ni posebnega pritiska. V temu trenutku je število migrantov v Sloveniji" – po njegovih besedah – "celo nižje kot običajno, Slovenija je pripravljena sprejeti 631 oseb. Zavest o tem, da gre za evropski problem in za humanitarno krizo se krepi tudi znotraj EU." Minister Erjavec se ne bi mogel bolj zmotiti. Popolnoma napačno je ocenjeval moč toka, ki je kasneje pljusknil v Slovenijo, popolnoma napačno je ocenil gledanje držav članic Evropske unije na migrantsko krizo. Zunanji minister, ki na podlagi toliko dostopnih informacij o dogajanju v Srbiji in na Madžarskem naredi tako napačno oceno, je nevaren za državo. Jasno je, da država na silovit migracijski tok, ko je ta pljusknil v Slovenijo in ko je bilo tudi po več 10 tisoč migrantov na dan, ni bila pripravljena. Karl Erjavec je bil povsem upravičeno s strani predsednika Vlade razrešen z mesta koordinatorja za migrantsko krizo. Od zunanjega ministra bi v času tako hude migrantske krize pričakovali silovite napore pri iskanju rešitev za zaščito slovenskih interesov. Če bi imeli na mestu zunanjega ministra državnika, ne pa politikanta, bi vse napore pri svojem delu usmeril v dve smeri: prvič v iskanje rešitev, da se migrantski tok z juga zmanjša, in drugič, v iskanje rešitev, da Slovenija ostane znotraj schengenskega območja. Znate morda našteti kakšno ministrovo iniciativo v tej smeri? Jaz je, žal, ne znam. Zunanji ministri držav članic EU so se v tem času trudili in prihajali z različnimi pobudami – minister Erjavec pa nič. Drugi ministri so predlagali od nepredušnega zaprtja meje do mini schengena, do zaustavljanja tokov s pomočjo Turčije in podobno. Minister Erjavec je v času migrantske krize popolnoma odpovedal. Njegovi tesni sodelavci pravijo, da zato obstajata dva razloga; prvič, v kriznih situacijah se ne znajde najboljše, in drugič, velika ovira je neznanje angleškega jezika. Klientelistično kadrovanje na Ministrstvu za zunanje zadeve. Ministru Karlu Erjavcu očitamo klientelistično kadrovanje, politizacijo Ministrstva za zunanje zadeve in njegovo kadrovsko selekcijo, ki znižuje kvaliteto zunanjega ministrstva ter demotivira ostale zaposlene na zunanjem ministrstvu. Minister Karl Erjavec opušča dolžni nadzor in ne sankcionira nepravilnosti, ki jih izvršijo njegovi podrejeni na zunanjem ministrstvu – seveda, če so mu blizu. Sporna sta zlasti primera trajne premestitve člana stranke Desus Roberta Kojca in ministrove tesne prijateljice Vlaste Vivod, ki jo je minister Erjavec kljub odsotnosti kakršnihkoli diplomatskih izkušenj imenoval neposredno v diplomatski naziv prvega ranga ter na najvišja uradniška položaja. Političnim zaposlitvam na zaupanje ministra je sicer namenjen le institut začasne zaposlitve v kabinetu, vendar zgolj za določen čas trajanja ministra. Minister Erjavec je Roberta Kojca že po dveh dneh od premestitve z okoljskega ministrstva na zunanje ministrstvo imenoval na najvišji uradniški položaj, to je za vršilca dolžnosti generalnega direktorja. Posebna natečajna komisija je nato ugotovila, da Robert Kojc ni primeren za vodenje direktorata, zato je bila imenovana nova posebna natečajna komisija, ki je ugotovila enako. Robert Kojc je odločitev te komisije izpodbijal na Upravnem sodišču, ki pa je marca 2014 potrdilo odločitev komisije, to je, da ni primeren za vodenje direktorata. Kljub sodno potrjeni nesposobnosti za vodenje direktorata ga je minister Erjavec imenoval za namestnika generalnega direktorja, tako da je v odsotnosti generalnega direktorja vseeno vodja direktorata. S tem je jasno dokazal, da gre minister pri svojem klientelizmu tako daleč, da na vodilne položaje postavlja takšne člane Desus, ki so strokovno neprimerni oziroma nesposobni za konkretno funkcijo, pri tem pa celo zavestno krši odločitve sodne veje oblasti. Zanimiva je tudi premestitev na Ministrstvo za zunanje zadeve tesne prijateljice Vlaste Vivod. Vlasta Vivod je pod okriljem ministra Erjavca naredila eksplozivno in bliskovito karierno pot, ki bi jo marsikdo zavidal, od bibliotekarke na obrambnem ministrstvu do profesionalne diplomatke prvega ranga in vodje kabineta zunanjega ministra, čeprav ni imela nobenih diplomatskih izkušenj. Vlasta Vivod, po mojih virih iz Ministrstva za zunanje zadeve, ima status nadministrice. Na Ministrstvu za zunanje zadeve odloča o vseh kadrovskih zadevah in dejansko vodi Ministrstvo za zunanje zadeve, ko se minister Erjavec ukvarja z Desusom. Zgoraj navedena bosta trajno zasedala najvišje diplomatske položaje, kar predstavlja nezakonito favoriziranje in elemente kaznivega dejanja kršitve enakopravnosti iz 131. člena Zakonika. Minister vidno favorizira tudi svoje veleposlaniške kadre, tudi ko gre za ugotavljanje nepravilnosti z elementi kaznivih dejanj. Notranji diplomatski nadzor je namreč ugotovil na veleposlaništvu Republike Slovenije v Parizu hude nepravilnosti, vendar jih minister Erjavec ni prijavil pristojnim organom, temveč so to storili anonimni prijavitelji. Odgovorne veleposlanice Veronike Stabej, ki ji nadzor očita hude finančne malverzacije in celo ponarejanje listin, ni ustrezno sankcioniral z izredno odpovedjo delovnega razmerja in z umikom iz diplomatskih vrst, temveč ji je izrekel zgolj opomin. S tem daje signal ostalim potencialnim kršiteljem, da v primeru odkritja nepravilnosti tvegajo zgolj opomin – seveda, če so na ministrovi strani. Minister je pri tem ravnal koruptivno, saj so bile prve nepravilnosti veleposlanice ugotovljene že v prvem notranjem nazoru leta 2012, vendar niso bile v celoti odpravljene, minister pa ji je kljub temu kar dvakrat podaljšal mandat. Prvo podaljšanje mandata je bilo konec avgusta 2013, le nekaj dni zatem pa je veleposlanica nastanila pri sebi – in tukaj najbrž tudi se skriva razlog, zakaj minister to dopušča, ker je veleposlanica pri sebi v državni rezidenci nastanila hčer vodje ministrovega kabineta Vlaste Vivod, ki je zanjo delala kot varuška. Primeri gredo lahko še dolgo naprej, pa ker mi zmanjkuje časa, bom zaključil. Bi znal kdo izmed vas našteti kakšno zunanjo politično pobudo Karla Erjavca kot zunanjega ministra? Jaz znam eno, in sicer Karl Erjavec se je ponudil za mediatorja v sporu med Rusijo in Evropsko unijo. To je približno nekaj podobnega, kot bi se Karl Erjavec ponudil za mediatorja v sporu med Karlom Erjavcem in Dimitrijem Ruplom. Karl Erjavec je s to svojo pobudo zgolj pokazal svoje veliko neznanje. Minister, Slovenija je članica Evropske unije. Velikokrat se namreč kaže, da ne razumete povsem, da smo mi del Evropske unije. Ali veste, kaj imamo skupnega vse vlade v zadnjih dvanajstih letih? Odgovor je preprost: Karla Erjavca! Marsikomu je to zabaven politični vic, v resnici pa je to žalostna politična realnost. Kdo je pravzaprav človek, od katerega so bile odvisne vse zadnje vlade? Začel je v SKD, nadaljeval v SLS, nato v LDS in končal v Desusu. To hitro menjavanje barv zgolj potrjuje dejstvo, da je Karlu Erjavcu najpomembnejša kariera in da je za kariero pripravljen pozabiti tudi na svoja osnovna vrednotna prepričanja. Zanimivo je tudi dejstvo, da se Karl Erjavec kot predsednik stranke, ki naj bi se zavzemala za upokojence, nikoli ne zavzema za resor, v katerega spadajo tudi upokojenci. Odgovor bo, da je kot manjši koalicijski partner dobil tisto, kar je pač ostalo. To vsaj za zadnjo vlado ne drži. V zadnji vladi bi se Desus brez težav pridobil ministrstvo za socialne zadeve. Boj za upokojence minister Erjavec vedno intenzivira tik pred volitvami, ko padajo tudi obljube o tisoč evrov visoki pokojnini in podobno, po volitvah je na vse to pozabljeno. Statistični urad pa uradno kaže, da so pokojnine v času ministrovanja Erjavca realno padale za 16,6 %. Zakaj so pomembne te informacije? Ker razkrivajo pravo naravo ministra Erjavca! Draga koalicija! Minister Erjavec je po naši oceni navaden politikant, ki ga zanima le avto, šofer in varnostnik. Čeprav se zdi, da je danes zanesljiv koalicijski partner, celo bolj zanesljiv kot Socialni demokrati, mi verjemite, da vam bo obrnil hrbet ob prvi priliki, ko bo ocenil, da vas ne potrebuje in da mu odhod koristi! Vaša odgovornost pa je, ali tolerirate zunanjega ministra, ki hrvaški pomaga rušiti arbitražo, ki je v zadevi varčevalcev Ljubljanske banke Slovenije povzročil milijonsko škodo, ki je pri migrantski krizi popolnoma odpovedal in ki na ministrstvo za zunanje zadeve kadruje klientelistično in koruptivno. Mi tega ne podpiramo.
Hvala lepa. Seveda ne bom govoril o izrazih, ampak vendar tako osebne interpretacije zgodbe, kot ste jo načeli, pa mislim, da niso korektne na tem nivoju. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! V teh turbolentnih časih še kako potrebujemo jasno in odločno zunanjo politiko in predvsem močne institucije in strokovne ljudi, ki bodo zasedali mesta v teh institucijah. Zakaj imamo problem na zunanji politiki? Trije stebri Evropske unije – posvetili smo se predvsem prvemu in se posvetili skupni monetarni politiki in ekonomski politiki, drugi steber, skupna zunanja in varnostna politika pa sta bila zanemarjena, zato imamo vsi v Evropi probleme z zunanjo politiko. Ni enotnih stališč. Obdobje v Sloveniji lahko ocenimo kot obdobje zamujenih priložnosti, izgubili smo celo vrsto pravd in imeli celo vrsto afer na področju zunanje politike. Zanima nas vloga ministra predvsem v odnosu do Rusije – kot smo prej slišali, se je omenil kot tisti, ki bo posredoval – in vidimo, da v zadnjih dneh je največji problem Evropske unije, seveda poleg izhoda Anglije, odnos do Rusije, razmere v Ukrajini in pa zaskrbljenost baltskih držav, kaj bo tam z ruskim prebivalstvom in kaj se tam dogaja z vplivom Rusije. Druga zadeva je položaj ministra v primeru migracij. Vemo, da so ključni konsenzi z našimi sosedami, kot sta Avstrija in Hrvaška. Se pravi, pričakujemo večjo vlogo in bolj vidno aktivnost, predvsem pa informiranje – na kar smo opozarjali na prejšnjih sejah –, informiranje tako parlamenta kot javnosti. In tretja zadeva, pričakoval bi, da bi – glede na to, da je druga največja stranka v koaliciji – podala jasno stališče do kadrovanja tako v SDH kot odnosa do bančne luknje. Tega jasnega stališča do sedaj nismo slišali. Kar se tiče stanja na ministrstvu, bi pa pričakovali razjasnitev nekaterih vprašanj. Na primer, osvetlitev primera Petra Goloba in dogajanj na avstralski ambasadi z dr. Balažicem. Prav te zadeve nekako niso bile dovolj osvetljene, da bi si razjasnili, ali gre za žvižgače ali pa gre za neupravičene obtožbe. Nadalje, konkretno, tožba glede primera Ališić pred sodiščem za človekove pravice. Tu ni jasno izraženo, kdo bo nosil škodo, in sicer, ali bo to državni proračun ali pa bodo banke, ki so imele velik delež pri nastajanju te škode. Kaj bo potem, če imamo po drugi strani terjatve, ki so še neizterjane v Ljubljanski banki v Zagrebu, če bodo te terjatve izterjane? Kam bo šel denar? Če bo šel v banke, kdo bo že mogoče lastnik takrat teh bank, pa se bomo poslovili od tega denarja. Kaj je s pravdo v zvezi z Nuklearno elektrarno Krško in kdo je odgovoren, da smo te zadeve izgubili? Naj se dotaknem še imenovanj. Karierni sistem se seveda mora zagovarjati in tu bi pričakovali še nekatere razjasnitve. Na primer, veleposlanik v Vatikanu – še vedno niso pojasnjeni tisti razlogi, ki so pripeljali do tega, zakaj je uradni jezik izpadel iz razpisa Večkrat je bila izpostavljena tudi gospodarska diplomacija. Vidimo, da se Slovenija obrača na nove trge, tako kot Evropa, pomembne države BRIC. Zanima me, če smo odprli v Braziliji veleposlaništvo in gospodarsko predstavništvo v Sao Paulu, zakaj imamo tako slabo gospodarsko izmenjavo. Katastrofalno slabo izmenjavo, pa kar dve instituciji! Seveda me zanima, v Belorusiji, kjer smo imeli svoje interese preko Rika, kaj se je zgodilo s hotelom Kempinski. Ali je zadeva izplačana ali imamo še vedno tam neizplačane terjatve? Naj zaključim. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev pričakujemo argumentirane in jasne odgovore. Prav tako pričakujemo od predlagatelja, da jasno predstavi dokaze za to interpelacijo. Če je treba, naj tudi zaprejo sejo, da jasno vidimo, kateri so tisti jasni razlogi za odločitev, in se potem kvalitetno lahko odločimo. Bojim se, da gre vse skupaj bolj po ameriškem vzoru, kjer je nejasna meja med zabavo in politiko in vse skupaj poteka v nekem smislu predstave za medije, tako imenovana doživljajska industrija, ki se vse bolj razvija, in to je slabo za ugled parlamenta in demokracijo. Zato pričakujem najprej s strani predlagateljev jasne predloge in jasne dokaze in nato s strani ministra jasne odgovore. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Simona Kustec Lipicer bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister za zunanje zadeve, dva ministra, ki sta še ostala z nami – trije, se opravičujem –, državna sekretarja, kolegice in kolegi! Predvsem pa danes tudi spoštovani spremljevalci današnje seje iz mednarodne skupnosti! Zato da najprej razbijemo to sedaj že zelo dobro nakazano moč strankarskih interpretacij in imaginacij, bom postregla z nekaj objektivne statistike, povezane z interpeliranjem v Državnem zboru Republike Slovenije. Od leta 1992 dalje je bilo v tem prostoru že preko 30 različnih interpelacij, od tega največ, kar 10, vezanih na prvi ključni državotvorni resor v državi, to so notranje zadeve. Na drugem mestu, na drugi največji in pomemben ključni resor državotvorni, to so zunanje zadeve. Ta interpelacija je četrta v tej vrsti. Še z drugimi besedami: ena in še malo interpelacij vsako leto. Torej, s tega vidika ta dogodek danes ni nič posebnega, tudi verjamem, da z vidika osebne dolgoletne izkušnje interpeliranega ministra Karla Viktor Erjavca ne. Pa vendar bi se lahko skozi ta razvoj in čas parlamentarne demokracije v Sloveniji že kaj naučili oziroma poizkusili tudi to zrelost pri obravnavi interpelacij pokazati danes na tej seji, ki bo maratonska, trajala bo pet minut manj kot 14 ur, kot je napovedano, neupoštevanje še številne možnosti proceduralnih posegov, ki jih tudi nekateri v tem prostoru doktorsko obvladajo. Tisto, kar je sporočilo in namen demokratičnega instituta interpelacije, je to, da s tem najmočnejšim institutom parlamentarno telo kontrolira, nadzoruje delovanje izvršilne veje oblasti. To seveda praviloma, in tudi to je povsem logično, počne opozicija, vendar pa tega v odgovornih demokracijah ne počne za vsako ceno in ne počne na ravni osebne diskreditacije, niti ne politične manipulacije, ampak bi morala to početi z glavnim namenom, da se razišče objektivna odgovornost za delovanje posameznega ministra in s tem pravzaprav odgovornost, ki jo nosi ta minister pri delovanju resorja v naši državi. Sodeč po pregledu dokumentacije, ki smo jo prejeli v povezavi z današnjo interpelacijo, sodeč tudi že po tem, kar smo uspeli v tej dobri oziroma v dobrih dveh urah že slišati s strani predlagateljev interpelacije, se bojim, da tega napredka danes žal ne bomo doživeli oziroma ga ne bomo slišali. Zaenkrat zelo malo objektivnih, če želite, obtožb, zelo veliko pa več ali manj političnih namigovanj in motivov, ki kažejo tri različne podobe – iz vsega tega, kar smo zaenkrat lahko slišali in prebrali. Prvi je namen, ki gre v smer poskusa omadeževanja Republike Slovenije v mednarodnem prostoru. Drugi namen, ki ga lahko razbiramo, je poizkus destabilizacije sedanja vlade in s tem druge najmočnejše koalicijske partnerice v njej. Tretji namen pa poizkus osebne diskvalifikacije in diskreditacije interpeliranca. To so zaenkrat podobe, ki jih lahko razberemo iz vsega prebranega in slišanega. Sedaj mi pa dovolite, da se zelo generalno, zelo na splošno ozrem na dosedanje dosežke oziroma dosedanje delovanje Republike Slovenije v mednarodnem prostoru in s tem tudi delovanje Vlade Republike Slovenije, ministra oziroma Ministrstva za zunanje zadeve in tudi v končni fazi parlamenta oziroma Državnega zbora v tem mandatu. Kaj vse se je zgodilo? V temu mandatu smo po 17 letih uspeli sprejeti Deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije. Po 17 letih! Na tej osnovi je Vlada potem tudi pripravila svoj operativni strateški dokument za strateški razvoj in izvajanje zunanje politike v Republiki Sloveniji; torej nekaj, kar je bilo podedovano in je bilo na dnevnem redu ali pa v predalih že vrsto mandatov. Prav tako se je okrepilo ponovno bilateralno in multilateralno sodelovanje na zunanjepolitičnem področju v času tega mandata, o tem govorijo statistike, o tem govorijo objektivna dejstva, verjamem, da bodo tudi moje kolegice in kolegi tekom same razprave to še bolj konkretizirali. Naslednja zadeva, ponovno se je aktiviralo izvajanje mednarodne diplomacije, ki je prešlo preko mandatov z Ministrstva za gospodarstvo na Ministrstvo za zunanje zadeve. Tudi to je ena od aktivnosti oziroma dejavnosti, za katero je neposredno pristojen sam minister za zunanje zadeve. Slovenija oziroma Republika Slovenija je bila uspešna v dveh pomembnih nominacijskih kandidaturah v mednarodnem prostoru, in sicer je v letu 2015 oktobra bila izvoljena za članico Sveta Organizacije združenih narodov za človekove pravice, novembra tega leta še za članico Izvršnega odbora Unesca. Govorim samo o dejstvih. Potem je pa tu še povsem nova okoliščina in ključna tudi z vidika zunanjepolitičnega delovanja ta trenutek, ki pa je ta vlada ni podedovala, ampak jo je dobila zaradi razvoja aktualnih razmer v regiji in tudi v svetu, to je pa migracijska kriza oziroma problematika. In tudi v njej se je Republika Slovenija več kot opazno, vidno in uspešno pozicionirala. Preko pobude, ki jo je dal sam predsednik Vlade na raven Evropske unije v trenutku, v času oziroma v obdobju, ko je ta osrednja nadnacionalna politična struktura bila nezmožna najti skupno enotno rešitev in ko je bilo več kot očitno, da je tavala v temi, da ni našla niti ustreznih ukrepov, niti ustreznih smernic odzivanja na to problematiko, je predsednik Vlade podal sedaj vsem v mednarodni skupnosti znan in poznan predlog za nadzor migracijske krize na samem začetku oziroma v začetku same migracijske poti v Grčiji oziroma na meji Grčija–Makedonija. Vsekakor ta njegova pobuda ne bi bila toliko uspešna, če je ne bi preko tudi ministra za zunanje zadeve potem uspešno promovirali in z njo informirali mednarodno skupnost. Mednarodno skupnost, ki se jo v interpelaciji posebej izpostavlja kot tisto, s katero nimamo vzpostavljenih odnosov oziroma sodelujemo zelo slabo. Ne govorimo samo o sosednjih državah, govorimo o širših državah članicah Evropske unije, govorimo o državah V4, govorimo o Srednji Evropi, govorimo o tudi transatlantskem povezovanju in sodelovanju. Skratka, z vidika delovanja in izvajanja slovenske zunanje politike v času mandata vlade dr. Mira Cerarja in s tem ministra Karla Viktorja Erjavca kot enega od glavnih stebrov mednarodne politike v Republiki Sloveniji je mogoče na podlagi objektivnih dejstev, brez kakršnekoli pretirane potrebe po politiziranju in manipuliranju, slovensko zunanjo politiko oceniti kot aktivno, verodostojno, odgovorno in tudi v odnosu do zunanjepolitičnih partneric solidarno. Na noben način se iz vsega današnjega dne, namenjenega interpelaciji ministra za zunanje zadeve, ne moremo izogniti dejstvom, da vsebinske razprave nismo imeli – odgovorne vsebinske razprave, pa naj bo to politična ali pa naj bo to, če želite, tudi strokovna. Čakamo in iščemo te argumente, ker sicer se bomo morali sprijazniti s tem, da bolj kot nek politični scenarij, danes odgovoren politični scenarij, poslušamo, gledamo in spremljamo medijski scenarij resničnostnega šova in osebnih promocij. Skratka, zaenkrat – in vse kaže da bo tako tudi ostalo – poslanke in poslanci Poslanske skupine Stranke modernega centra ne bomo dali podpore tej interpelaciji, ker je v vseh pogledih in iz vseh mogočih zornih kotov neutemeljena. In to lahko napovemo že na tej točki. Želimo vam konstruktivno, tudi sami sebi konstruktivno in predvsem do naše demokracije in samega interpeliranega ministra za zunanje zadeve, dostojno in odgovorno razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Ko govorimo o interpelaciji, govorimo o odgovornosti. Če vam še seže spomin tako daleč, ne boste verjeli, da je bila prav odgovornost beseda, poleg etike in morale, na osnovi katerega je bila izvoljena vlada dr. Mira Cerarja. In potem se je začelo. Ko pridemo danes do odgovornosti, ima ta vlada tukaj največje težave. Ta odgovornost se pri njej stopnjuje približno takole. Pri vladi Mira Cerarja, ko nekdo ukrade paštetko, je takoj razrešen, če gre za elektroniko, lahko naprej opravlja svoje delo, če pa nezakonito vzame čez 40 tisoč evrov, pa polovico od tega vrne, torej nezakonito vzame čez 20 tisoč evrov, pa je razglašen za najboljšega in je pravzaprav dragocenost te vlade. Toliko o odgovornosti. Potem seveda ne čudi, če imate tudi danes očitno v koaliciji, skupaj s podaljški v kakšni stranki opozicije, neznanske težave in kakšne hude logične probleme, ki se pokažejo približno tako. Najprej se reče, zakaj pa niso očitki konkretizirani. In ko se omeni kakšno ime, ko gre za vprašanje klientelizma, se reče, da ne, o imenih pa ne smemo govoriti. To je bilo že malo prej, točno v tem prostoru. Potem ko se pove direktne očitke, ko ste rekli, da stvari niso konkretizirane, se reče, veste, to pa so osebne diskvalifikacije, tako pa ne bomo. In potem se posreči še komu iz t. i. opozicije podvig, kot se je temu včasih reklo, ta dosežek, da reče, da interpelacije nikakor ne bomo podprli, ministra pa ne podpiramo. Čakajte no! Tukaj je potrebnih za razrešitev 46 glasov, to se pravi, kdor se vzdrži, ali pa gre ven, ali pa gre ta čas jesti, ali pa karkoli drugega naredi, ko se glasuje za razrešitev, objektivno podpira ministra in vladajočo koalicijo in vlado v celoti. In torej rešuje vladno zagato, pa naj se to prodaja kakorkoli hoče. Toliko seveda ima očitno levica spet težave z logiko, ampak saj veste, kaj je, če se zgodi, če [[…]]Kdo je tisti v levici, ki nima več težav – ni več na levici, zelo enostavno. To je stara ameriška modrost iz prejšnjega stoletja. No, pa pojdimo zdaj do konkretnih problemov. Poglejte, danes pravzaprav interpeliramo eno politiko in enega politika, konkretno ministra za zunanje zadeve, ki v nobeni normalni težavi ne bi več sedel na tem stolčku, po tem kar seje zgodilo lansko poletje. Vsi smo se strinjali, deset let ali še več, da je vprašanje dostopa do odprtega morja vprašanje ureditve meje s Hrvaško za Slovenijo vitalnega pomena. In to se je zavozilo na celi črti. Ste rekli, saj kaj pa je tukaj gospod minister Erjavec kriv? Poglejte, po Zakonu o vladi je vsak minister objektivno odgovoren za vse, kar se dogaja na njegovem področju. V danem primeru pa gre še za nekaj več, gre tudi za subjektivno odgovornost. Veste, zakaj? Zaradi tega, ker so službe opozorile – na službe se je mimogrede hotelo z Ministrstva za zunanje zadeve zvrniti odgovornost za to dogajanje, ampak službe so opozorile vse vpletene, ministrstvo, vse, ki so šli in so imeli opravka z arbitražam, da so stalno prisluškovani s strani veliko tajnih služb, takšnih in drugačnih. In vsakdo, ki se ukvarja z mednarodno politiko, ve, da je vsak takšen dogodek vedno prisluškovan – vsaj s strani velikih sil in seveda tistih, ki so neposredno vpleteni. Ampak, službe so tudi ponudile ministrstvu ustrezne aparature, ki bi onemogočale prisluhe, pa je minister to zavrnil. S tem je seveda tudi osebno odgovoren za to, kar se je zgodilo. Boste rekli, saj gospod Sekolec je po odprti liniji klical gospo Drenikovo. Ja! In gospa Drenikova mu je odgovorila – v tem je tudi njena krivda – ampak klical je on. In kaj je zdaj problem? Če bi bila oba opremljena, tako kot bi v normalni državi morala biti, z ustreznimi protislušnimi aparati, potem bi verjetno gospa Drenikova pomislila, da je nekaj narobe, če bi jo gospod Sekolec klical po odprti liniji. Tako pa je pač klic sprejela in zgodilo se je, kar se je. S tem da ta zgodba je zelo zanimiva in nikakor ni razčiščena, kajti kdor je poslušal tisto nakladanje gospoda Sekolca po telefonu, se nihče ne more znebiti vtisa, kdor to resno posluša, da je on kar nadaljeval in kar tiščal v pogovor, ki ga je gospa Drenikova že hotela zaključiti. Da je bil, mimogrede, gospod Sekolec po tem, kar je bilo javno objavljeno, nekoč v Udbi, je zgolj naključje. Naj verjame tisti, ki misli, da je Zemlja ravna plošča. In kaj to pomeni? To seveda pomeni, da je gospod Erjavec odgovoren za največji zunanjepolitični debakel lanskega leta. Pa je še vedno na svojem mestu! Če se lani tega ni odprlo takoj, zato ker se seveda ni hotelo pomagati Hrvaški, je to drugi problem. Problem, ki ostaja odprt, je vprašanje tiste, če želite, tudi kazenske odgovornosti po mojem mnenju in odškodninske in še kakšne, za tistega, ki je to zadevo neposredno povzročil. Kajti zelo težko je verjeti ali pa skrajno naivno, da je nekdo, ki je imel 20 let opravka z arbitražami, s tovrstnimi procesi, ne bi vedel, da ga prisluškujejo, ob tem ko je bil na to še posebej opozorjen s strani služb, pa je ravnal tako malomarno, kot je – ker je šlo očitno za zavestno malomarnost. Zdaj, ali je bila ta pogojena s kakšno rdečo barvo, pa je šlo za tovariško pomoč Milanović –, ki je bila, mimogrede, neuspešna, ker danes je HDZ na oblasti – ali pa je šlo za kakšno zeleno barvo, pa je nekdo od tega kaj dobil, tega ne vem, to naj pokažejo preiskave. Ampak dejstvo pa je, da za to obstaja tudi politična odgovornost; politična odgovornost, ki pa jo nosi minister, ki ni storil čisto vsega, kar bi bil dolžan storiti za to, da se vnaprej čim bolj zmanjša možnost, da se kaj takšnega zgodi. Pa je ta dejanja opustil in opustitev dejanj bo za seboj potegnilo odgovornost. Drugo, o čemer bi se morali pogovoriti, je vprašanje iz njegovega ravnanja ob sami arbitraži, ko je celo samo arbitražno sodišče – kar je ekstremno nenavadno, greste lahko gledat podobna dogajanja v podobnih procesih, ko gre za druge države – opozorilo z uradnim dopisom ministra, z uradno izjavo, da naj za božjo voljo ne govori o teh stvareh, ker – citiram po spominu – s tem ne pripomore k namenu arbitraže. Prevod v slovenščino: pa daj, za božjo voljo, tiho že bodite, škodo delate! Da ima en zunanji minister tako malo takta, da se ne zaveda sam, da o enih stvareh ni pametno govoriti in v hlastanju za osebno promocijo postavi svoje interese nad interese države, ki jo predstavlja in zastopa, je nedržavniško, je nedopustno, je neodgovorno in že samo to bi moral biti zadosten razlog za razrešitev. Pa se v celotni koaliciji očitno s tem niste sposobni soočiti na resen način. K temu dodajmo še vse ostalo, o čemer smo danes že govorili: vprašanje pač varčevalcev, vprašanje banke, kjer se je z enim nepotrebnim posegom povzročilo, da je Slovenija v slabši situaciji, kot je bila prej. Tudi tam lahko kdo reče, saj to je bilo narejeno z dobrimi nameni. Samo, veste, pot v pekel je tlakovana z dobrimi nameni. Kaj je problem zunanje politike v Sloveniji – da imamo klovnovsko zunanjo politiko! To je interpelacija danes proti klovnovski zunanji politiki. Zunanja politika v današnjem mednarodnem prostoru je brezobzirna, je skrajno profesionalna in skrajno odgovorna. Za nobeno drugo zunanjo politiko ni in ne more biti prostora! In še najmanj je lahko prostora za naivnost. Tukaj pridemo do aktualne teme, vprašanje migrantov. Spomnil bi, kakšne so bile izjave in kakšna je bila zunanja politika samo nekaj mesecev nazaj. Takrat, ko sem na nekaterih tiskovnih konferencah konec poletja, začetek jeseni pa še spomladi tudi na televiziji, če želite, opozarjal, kaj se bo zgodilo. Nekatere stvari sem dobesedno po dnevnih lahko napovedal. Takrat je bila zunanja politika, da ni nobenega problema, vse je pod kontrolo, na vse smo pripravljeni, vse smo dogovorjeni. Sem opozarjal, poglejte, zadava gre tako daleč, da se bomo lahko zanašali samo sami nase. Treba se je vnaprej postaviti na pozicijo, ki onemogoči, da ti nekdo drug nekaj prevali na tvoja pleča. Ne sprejemati odgovornosti za celotno Evropo! Dobesedno sem uporabil izraz, za božjo voljo naj Slovenija ne postane predpražnik Evrope. Ker se bo zgodil kanal, ko se ni hotelo slediti takrat višegrajski skupini oziroma konkretno Orbanu, postaviti ograjo, razglasiti pač blokado meje in cela zgodba bi se usmerila drugam. Tok migrantov bi se usmeril drugam. Ne, se je delalo tako, kot se je delalo. To je bilo naivno. Preprosto povedano: je bilo naivno. Zaradi tega je imela Slovenija ogromno gospodarske škode, ogromno politične škode in problem je, da se ljudje danes ne počutijo več varne. Tukaj je šlo za neto škodo, ki se jo da ovrednotiti, 123 milijonov je v letošnjem proračunu namenjanjih samo za ilegalne migrante, obenem je bil pa hkrati sprejet Zakon o izvrševanju proračuna, po katerem ne bo uskladitve za domače upokojence, ki bi po zakonu morala biti. Toliko o tem, kako ta Vlada zagovarja interese domačih upokojencev. Po drugi strani je pa še mnogo hujše vse tisto, kar je posredna škoda tega procesa; posredna škoda, ki se odraža v vsej škodi, ki nastaja. Samo na vlakih, na železnici je bilo za 10 do 15 milijonov škode, pa se govori, da je bilo vsega skupaj do zdaj 23 milijonov stroškov. Ja. Seveda! Malo morgen se je temu včasih reklo! Pa dobro jutro! Poleg tega je seveda tu vsa tista posredna škoda, ki je najtežje merljiva, pa je najbolj usodna: slovenski gospodarstveniki ne investirajo tako kot bi sicer, ker niso prepričani, kaj bo v tem razburkanem okolju, ljudje pa hranijo denar doma, denar ne kroži in ekonomija zamira. Vse gospodarske napovedi za Slovenijo so bistveno slabše, kot so bile samo pred nekaj meseci. Del krivde za to – in to zelo pomemben del – brez dvoma nosi tudi zunanja politika. Še posebej zato, ker je bil gospod Erjavec dolgo časa koordinator tega procesa. Spomnil bi, kako zaletava je včasih naša zunanja politika pod sedanjim ministrom. En mesec in pol oziroma dva meseca je sedaj že skoraj nazaj, smo v parlamentu predlagali iz SDS, da bi se povezovali intenzivneje z višegrajsko skupino. To sem osebno predlagal že lansko poletje pa jesen. Potem je postalo tudi uradna politika stranke, ste jo dobili v obliki točk, ki jih je dal predsednik Janez Janša, da bi se delalo linijo na meji med Grčijo in Makedonijo. Nič od tega se ni storilo. Ne boste verjeli, da samo dva meseca nazaj ste vi v tem parlamentu glasovali proti sodelovanju z višegrajsko skupino. Danes seveda se nastopa z njimi dol na makedonski meji in to je dobesedno zadnja šansa za Evropo, zagotovo pa edina pametna šansa, ki jo imamo, samo vsega izgubljenega časa, vse škode zaradi tega, ker se ni hotelo pravočasno prisluhniti, se ne da povrniti. Časa ne moreš povrniti, potem se pa mimogrede dogaja še to, da se ideje, ki jih je zaman ponujala SDS mesece, danes prodaja kot ideje sedanje vlade. Ja, seveda! Kako se že reče tisto – narod naš dokaze hrani. Problem, ki se potem poskuša zapakirati v kakšne lepe besede, prej je bilo govora tudi o tem, da diplomat v zunanjem ministru govorijo samo dobro. Ja, veste, to je malo spet težav z logiko. Če diplomati govorijo o svojem šefu samo dobro, to pomeni, da so dobri diplomati, to ne pomeni, da je nujno šef dober. To ni noben argument, mimogrede. To samo pove, da ima Slovenija dobro in profesionalno diplomatsko mrežo, se pa v njej dogajajo stvari, ki se ne bi smele. Tukaj se spet postavi tisto vprašanje odgovornosti; eno je vprašanje do ministra, o čemer govorimo danes, drugo je vprašanje odgovornosti navzdol znotraj ministrstva. Tam so se dogajale stvari, ki bi se zagotovo morale končati z določenimi sankcioniranjem, od finančnih malverzacij ali pa vsaj, blago rečeno, diplomatsko čudnih zgodb, do kakšnega zaposlovanja; tako od oka, po domače, kdo je komu simpatičen pa kdo je v pravi stranki, recimo, v kakšni, ki se ji reče Desus. Vse to so seveda tudi razlogi za to, da bi morali vsi, ki bi spoštovali načelo odgovornosti, glasovati za razrešitev ministra, ampak že v isti sapi sami napovedujete, da tega ne boste storili. Če se ne spoštuje vprašanje odgovornosti na področju zunanje politike, potem je seveda to za Slovenijo zelo velik problem. Zunanja politika ni samo to, da se hodi na okrog in se lepo nastopa in poskuša biti simpatičen in doma nabirati politične pike. Zunanja politika je tisto, kar sem povedal prej: je brezobzirna, odločno, skrajno profesionalno stalno zagovarjanje interesov svoje države na vseh področjih. In seveda, da so tiste poteze, ki jih država naredi, tudi kredibilne. Ena od takih potez, ki so v zadnjem času na področju zunanje politike, milo rečeno, nekredibilne, je tudi vprašanje predlaganja kandidata za predsednika OZN. In pridemo do paradoksalne situacije, ko glede na stališča, ki jih je kdo predstavil, glede na aktualne okoliščine, ki jih kdo predstavlja, glede na to, kdo ima kakšno ženo od kod, je danes zagotovo večji nacionalni, mislim je manjši nacionalni interes, da bi bil izvoljen kakšen Turk na čelu OZN – mimogrede, šans nima, samo zapravljanje denarja je to – zagotovo je pa večji nacionalni interes, da bi bil izvoljen Trump za predsednika ZDA. Tukaj pridemo še do ene točke: lepo je, da imamo dobre odnose z Rusijo. V to se vlaga neverjetno energije. Ampak gospe in gospodje, obstajata dve veliki sili in ena od teh velikih sil je tudi v združenih mednarodnih integracijah, povezavah, v katerih je tudi Slovenija, in tej se reče ZDA in pridemo do neverjetne situacije, ko gledamo število obiskov, kolikokrat je bil, recimo, zunanji minister na obisku v ZDA in koliko so bili uspešni in kako visoko so segli. Kolikokrat je bil? Bo on povedal. Pridemo do vprašanja, kakšen je odnos s temi našimi strateškimi partnerji. Ene se stalno glorificira, saj pravim, noben najbrž nima nič proti, če imamo dobre odnose z Rusijo, zagotovo smo vsi za to zainteresirani, ampak ljudje božji, zato ne moreš vsega drugega vreči pod mizo in pozabiti, posebej, če si v integracijah, ki to obsegajo. In se tam potem vleče poteze, ki spravljajo potem vse ostale v slabo voljo in slaba volja, diplomatsko izražena, pomeni, da se to potem tudi materializira v odločitvah, ki so v škodo Slovenije. Te odločitve plačujemo vsi. To je treba vedeti. Če ti nisi kredibilen partner v neki integraciji, v neki povezavi, potem se to obrne proti tebi. Nekatere stvari, oprostite, se je tukaj zanemarilo. To gospod Erjavec zelo dobro ve. Problem, ko govorimo o teh povezavah, je v tem, da vsaka od njih potegne za sabo tudi ekonomsko in siceršnje sodelovanje. Tukaj ne gre samo za to, da pač imamo dobre odnose, ali pa za mir, kot si morda kdo naivno predstavlja. Daleč od tega! Zunanja politika ima neposredne posledice vedno in povsod tudi pri gospodarskem sodelovanju. Če pogledate, kaj se je dogajalo v zadnjih letih, boste videli, da ob vseh političnem in siceršnjem napovedovanju in prišepetavanju s strani medijev, kako smo usmerjeni na Balkan, se dejansko tukaj ni imelo nobene pametne pobude. In so nas Avstrijci in mnogi drugi že zdavnaj čisto izpodrinili. Ko gre za prvega gospodarskega partnerja ali pa tistega, ki je bil najbolj kredibilen političen sogovornik. Tako tudi tukaj ni bilo uspeha, da ne govorim, kakšen neuspeh je vse tisto, kar predstavlja naše sodelovanje s celotno zahodno poloblo, če želite, z ZDA, in kakšen je naš položaj v Evropski uniji. Tam smo zdaj v zelo neprijetni situaciji. Pa je bil to spet diplomatski izraz. Ni problem, seveda, diplomati nas bodo lepo trepljali, bodo rekli: ja super ste, ker jim delamo usluge. Ampak te usluge Slovenci plačujemo. To je tisto, o čemer sem prej govoril, če nisi visoko profesionalen in če ravnaš naivno. To sem ne samo gospodu Erjavcu, celo gospodu Cerarju nekajkrat rekel, poglejte, če vi izpolnjujete tisto, kar si, recimo, v danem trenutku zaželi Nemčija, Slovenija pa kar teče pa vse to uresniči, ne da bi pomislila, kaj bo to malo kasneje, konkretno v primeru migrantske krize. Ne misliti, da vam bo nekdo na koncu rekel hvala. Ne! Veste, kaj bo na koncu? Na koncu vam bodo izstavili tiste migrante, ki jih on ne bo hotel sprejeti. Slovenija je pa tako majhna, da jih ne bo mogla več nikamor poslati. Tu je bila tista naivnost in ta naivnost se točno v tem trenutku materializira v problemih in škodi za Slovenijo. Ker kaj se dogaja? Države, od koder so ti ljudje prišli, matične države, pa so čisto varne, še Nemčije nočejo poslušati, da bi te ljudi sprejele nazaj! Kako jih bo Slovenija prisilila? Odvisni smo od dobre volje. Dobra volja, veste, pri naših že prvih sosedih je po navadi v tem, da sprejmejo tiste, ki jim jih dostavimo, potem jih pa zaustavijo za naslednjim ovinkom pa jih pošljejo nazaj. In tega, verjemite, bo čim dalje več, razen če se v celoti ne posreči ta poskus, da bi se zdaj žal, še enkrat povem, šest mesecev prepozno naredilo tisto, kar smo predlagali v SDS. Da se skupaj z višegrajsko skupino vzpostavi nova črta, dol bistveno južneje od Slovenije, in da se tam tok migrantov zaustavi in da potem pač preprečimo, da bi nam kaj vračali in da sami dosledno spoštujemo mednarodno zakonodajo. Potem pridemo še do zadnjega problema, ki je s tem še kako povezan, pa ga do zdaj, mislim, da še nihče ni omenil. Ste opazili, da smo izrinjeni iz schengena? Ali bo spet nekdo prišel sem gor pa bo rekel, schengen ni noben problem, mi smo članica schengena. Ja formalno smo, dejansko pa že zdavnaj ne več, kajti shengen je mrtev, in to ravno zaradi tega, kar je Slovenija počela v minulih mesecih. To je spet odgovornost tudi in še kako zunanjega ministra. Kaj smo sedaj dobili – dobili smo ograjo na severni meji, dobili smo ogromno vojnih enot Avstrije na severni meji, dobili smo vojake na italijanski meji, Slovenija je na nek način obkoljena. Toliko o uspehih naše zunanje politike! Zaradi tega, ker je bila napačna politika že v osnovi, ker se je pristalo na položaj, da je Slovenija postala vrh balkanskega čepa, predpražnik za Evropo, preko katerega se je zdaj zlilo pol milijona migrantov. Pri tem se je naredilo strašno napako, da se ni spoštovalo schengenskih predpisov, za kar je, mimogrede, odgovorna ministrica Györkös. Ampak, za ta generalni položaj, ki se dotika mednarodnega, je pa še kako soodgovoren oziroma odgovoren tudi minister za zunanje zadeve! Danes vsa gospodarska združenja, vsi podjetniki opozarjajo, kakšna strašna škoda bo že samo zaradi tega, ker ni več prostih prehodov, ker se izgublja čas, ker se dogajajo neki postopki. Če se bodo zadeve še naprej zaostrovale – in žal gredo zaenkrat stvari še vedno v tej smeri –, bo to čedalje huje in čedalje večje. Za to bi moral vendar nekdo odgovarjati – pa se ne zgodi nič! Naravnost neverjetno je, da se eno interpelacijo lahko argumentira na toliko točkah, od katerih bi vsaka morala zadoščati za razrešitev ministra, ampak koalicija zgolj rešuje samo sebe, ker so stolčki pomembnejši od nacionalnega interesa, ker so stolčki pomembnejši od blaginje ljudi. To je pa državniško in odgovornost po načelih Cerarjeve vlade! S tem sem začel in s tem bom danes tudi končal, pri tisti odgovornosti, ki jo je mogoče opredeliti v enem stavku – pri Cerarjevi vladi, ko gre za vprašanje paštetke, si takoj razrešen, ko gre za elektroniko, delaš naprej, ko vzameš 40 tisoč evrov, pa jih 20 tisoč vrneš, si najboljši na svetu ali pa vsaj v Evropi, in če narediš katastrofalne napake na področju zunanje politike, ki jih bodo plačevale še naslednje generacije zaradi Ljubljanske banke, zaradi napačnega položaja Slovenije, ko gre za migrantsko krizo, zaradi podcenjevanja migrantske krize, zaradi napačnega, samo enostranskega povezovanja Slovenije v tem silno zahtevnem obdobju, si pa lahko še naprej minister. V SDS tej politiki pravimo ne in glasovali bomo za razrešitev gospoda Karla Erjavca.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Jožef Horvat, predlagatelj.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Najprej moje opozorilo, če dovolite. Kot predsedujoči nimate pravice komentirati stališč poslanskih skupin, tega dr. Brglez ne bi naredil. Zahvaljujem se vsem za dosedanjo razpravo, seveda tudi gospodu ministru, da se razume, vsem poslanskim skupinam. Sem pa izjemno, izjemno razočaran nad izvajanjem gospoda ministra in tudi nad izvajanjem predstavnikov koalicijskih poslanskih skupin. Zakaj? V interpelaciji smo zapisali, dali neko koordinatno izhodišče. Namreč, v koalicijskem sporazumu o sodelovanju v Vladi Republike Slovenije za mandatno obdobje 2014–2018 je v poglavju Zunanja politika v prvem odstavku med drugim zapisano, citiram: "Ključna zunanja politična usmeritev bo povrnitev kredibilnosti in krepitev zunanjepolitične prepoznavnosti države in vseh naših ljudi doma in po svetu." Konec citata. Zelo dobro izhodišče! Jaz sem to zelo hitro pozdravil in sem se celo bal, da gospod minister Erjavec, predsednik Desusa, tega koalicijskega sporazuma ne bo podpisal. Zakaj? Ker, če je treba nekaj povrniti – in mi se strinjamo, da je treba povrniti –, pomeni, da je bilo nekaj izgubljeno, da je bila kredibilnost zunanje politike izgubljena. Kar pa me nekako navdaja z nekim pesimizmom, pa je že naslov samega dokumenta, da gre za koalicijski sporazum – torej to ni pogodba. Imam neke asociacije na samoupravne sporazume iz nekih prejšnjih časov. Torej, tukaj se sedaj postavlja vprašanje predvsem pred koalicijo. Ali smo na pravi poti glede slovenske zunanje politike, da povrnemo kredibilnost zunanji politiki in da okrepimo zunanjepolitično prepoznavnost Republike Slovenije? Če je odgovor ja in argumentiran – O. K., bom zadovoljen. Na to si jaz želim [[…]]Na to si danes moramo odgovoriti: Ali smo na pravi poti? Za kaj gre? Jaz sem že govoril o slovenski diplomaciji v času našega osamosvajanja, ki se itak sedaj, žal, po 25 letih zelo relativizira. Nekako smo pozabili, češ, kaj bi s tem. 25. junija 1991 so se uresničile želje in sanje mnogih naših prednikov večstoletne sanje in tudi nas, ki smo takrat že bili na tem svetu in pri tej osamosvojitvi tudi sodelovali. Takratna diplomacija bi nam lahko bila vzor tudi danes. Nekatere države niso vedele, niso znale poiskati Slovenije na globusu, v začetku leta 1992 so jo pa priznale. Ali si predstavljate, kakšne napore je bilo treba vložiti, da so države, ki so, prvič, nasprotovale naši odcepitvi od Jugoslavije, kjer se niso spoštovali zakoni, ki ni bila pravna država, kjer so se eklatantno kršile človekove pravice in so kljub temu nekatere velike države temu nasprotovale, ampak potem ko je slovenska takratna diplomacija opravila, odlično opravila svojo nalogo, pa so jo priznale. Nova Slovenija in tudi, lahko govorim v imenu sopredlagateljev, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke spoštujemo institucije države in organizacije, zveze, v katerih je Republika Slovenija članica. Tu ni nobenega dvoma. Pravzaprav se je tako površno v stališčih poslanskih skupin koalicijske odpravil problem nepremišljenih izjav gospoda Karla Erjavca zunanjega ministra. Zakaj govorim o spoštovanju institucij? Jaz se enostavno zdrznem, ko zaslišim ali berem neke dokumente stalnega arbitražnega sodišča. Vse dokumente, javne, ki so vezani na arbitražni sporazum med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške in so objavljeni na spletni strani tega sodišča, sem prebral, celo sem si jih downloadov, imam jih shranjene na svojem računalniku. Ker so javni in veliko povedo. Niso to kar neki navadni press releaseji, ampak še posebej to pismo, ki ga omenjamo, in ga bo treba danes še nekajkrat omeniti. Pismo, ki je bilo objavljeno s soglasjem obeh strank in Republike Slovenije in Republike Hrvaške, ima datum 5. maj, kjer uvodoma piše, da je tribunal zelo zaskrbljen in potem navaja, zakaj: zaradi nepremišljenih izjav zunanjega ministra Republike Slovenije – tukaj sodišče uporablja zelo diplomatski besednjak –, ki ne morejo koristiti celotnemu postopku. Kaj pa potem če ne morejo koristiti? Kaj potem? Potem škodijo, potem škodijo! In to napiše arbitražno sodišče! In vi ste rekli: Pusti to, vrzi to v koš! Ne, mi predlagatelji tega ne mečemo v koš, ker spoštujemo stalno arbitražno sodišče. Res je, na Odboru za zunanjo politiko smo že leta 2013 in tudi na Odboru za zadeve Evropske unije – sam sem tako razpravljal, se dobro spomnim –, da smo skrbniki, Odbor za zunanjo politiko namreč, da smo skrbniki proračuna Ministrstva za zunanje zadeve. Tako Odbor za zunanjo politiko kot Odbor za zadeve Evropske unije, oba sta sprejela sklepe, vezane na proračun tega ministrstva, ki ga zdaj že dobra štiri leta vodi gospod Karl Erjavec. Zelo odgovorno smo razpravljali in smo rekli, da se naj članarine za mednarodne organizacije iz proračuna Ministrstva za zunanje zadeve preselijo, recimo, na Ministrstvo za finance. Ker sama članarina, recimo Organizacije združenih narodov ali katerih drugih mednarodnih organizacij, ni v bistvu v ožjem smislu delovanje Ministrstva za zunanje zadeve. Odbor za zadeve Evropske unije, ki sem mu takrat predsedoval, je celo šel naprej in je v sklepu zapisal, da se članarine iz Ministrstva za zunanje zadeve iz proračuna torej prenesejo na Ministrstvo za finance, s tem da se višina finančnih sredstev za ministrstvo ne zmanjša. Ampak, to je eden od primerov ali pa pač primer, kako Vlada ne spoštuje sklepov, sprejetih na odborih Državnega zbora ali v Državnem zboru. Zato se večkrat sprašujem, ali mi v Sloveniji po 25 letih še imamo parlamentarne demokracije. Kdo je na vrhu te piramide? Kdo koga postavlja: ali vlada parlament ali pa parlament vlado? Ja, saj res, ste napovedali, kakšno bo glasovanje, pravzaprav to glasovanje ne bo o predlaganem sklepu, da se gospoda Karla Erjavca razreši funkcije ministra za zunanje zadeve, priznajte si, drage kolegice in kolegi, to glasovanje danes bo o tem, ali se odpovedujete svojemu poslanskemu stolčku ali ne. Zakaj? Zato, ker Nova Slovenija in Slovenska demokratska stranka s to interpelacijo ne rušimo te koalicije, ne destabiliziramo te države, ne rušimo te vlade – nikjer tega nismo zapisali. Mi sami, tako Nova Slovenija kot SDS, smo že imeli primere, ko smo bili v vladi in smo preprosto ministra zamenjali, če nismo bili zadovoljni ali iz kakšnih drugih razlogov. Smo jih zamenjali. In nihče ni rekel: Zdaj pa grem iz koalicije in zrušim vlado. To pa je primer današnje razprave in današnjega ministra in predsednika koalicijske stranke. Včasih se mi zdi, da nad njim ni nikogar. Gospod minister me je večkrat omenjal, na nek način sem počaščen, niti z eno besedo ni povedal, da sem kdaj škodil tej državi v 8 letih mojega poslanstva tukaj v Državnem zboru. Pravi, da ga čudi, zakaj Odbor za zunanjo politiko ni skliceval nujnih ali izrednih sej, kjer bi razpravljali o neustreznosti zunanje politike in tako naprej, in da ima možnosti, da na sejah lahko ministra sprašujem, tako kot imajo seveda vse ostale članice in člani OZP. Res je, po zakonu ima Odbor za zunanjo politiko neke vrste privilegij, da lahko na mesečnih rednih sejah na dnevni red postavijo točko vprašanje in pobude članic in članov Odbora za zunanjo politiko. Lahko rečem, da sem na vsaki od teh sej postavil vprašanje – ampak, gospod minister, treba je spoštovati poslovnik! Jaz ga spoštujem. Kako naj vendarle midva opraviva razpravo o zunanji politiki, če mi poslovnik daje možnosti treh minut, da postavim poslansko vprašanje, in potem še dve minuti za dopolnilno vprašanje? Ja za božjo voljo, zunanja politika pa je vendar ja več vredna kot pa, da v petih minutah opraviva razpravo o zunanji politiki! Včasih pa je bilo tudi tako – vem, da ste zelo zaposleni, vem, da imate obiske, zunaj, doma in tako naprej –, ampak včasih je bilo tako, da je šlo za nek izjemno pomemben zunanjepolitični dogodek, pa vas nismo imeli na seji. Vaša udeležba na teh sejah, mesečnih, rednih, je pravzaprav zelo slaba, gospod minister. Teh sej je bilo 16, prva 28. oktobra 2014, ko zaseda ta vlada, ta koalicija, zadnja 24 . februarja letos, pred nekaj dnevni, torej 16 sej, vi ste bili na teh sejah prisotni 9-krat. Procentualno 56 %. O. K., če je kdo zadovoljen s 56 %, v redu. Moram reči, da jaz nisem, razumem pa, da ima minister obveznosti. Poboljšal se je. V zadnjem času, odkar je vložena interpelacija, vedno dobim na Odbor za zunanjo politiko pisno opravičilo, da ima minister druge neodložljive obveznosti in da v parlament ne more priti. Se razumemo. Ne razumem pa tega, ker ste, gospod minister Karl Erjavec, vi tudi na nek način minister za zadeve Evropske unije. Niti enkrat niste bili na seji Odbora za zadeve Evropske unije, razen takrat, ko je bila morda skupna z OZP in je šlo za stališča Republike Slovenije na FAC, torej na Svetu za zunanje zadeve. Glede nedoslednosti vam priporočam, da naročite vašim službam, vendarle smo že lani 10. julija sprejeli novo deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije, da morda vašo spletno stran nekoliko vsebinsko, slike me ne zanimajo, vsebinsko obnovijo, da boste napisali nove, drugačne prioritete slovenske zunanje politike. To je na nek način tudi nedoslednost, je pa moj dobronameren predlog, na vas pa je, ali ga vzameta ali ne. Tisto kosilo na posvetu slovenske diplomacije, to je neverjetno, ko se moramo tukaj o kosilih pogovarjati, pa gre meni na jok. Res, to pa so izgubljene minute in ure, to pa so, res. Takšen odnos, da se kar reče – mislim, da sem slišal še kakšno stališče poslanske skupine koalicije, da to je izgubljeni dan v Državnem zboru, še en izgubljen dan –, takšen odnos, kolegice in kolegi, do nas, ki so nas ljudje sem poslali, to pa presega vse meje! Ne bom uporabljal pridevnikov, ki mi zdaj rojijo po glavi, ker želim ohraniti galanten besednjak in ne želim slediti nekaterim drugim, kar se tiče izbiranja besed. Tudi ne bom odgovarjal na vaše vprašanje, gospod minister, kaj se je zgodilo vendarle s Horvatom v tem času. Z mano se ni zgodilo nič, razen nekaj prijetnih dogodkov v mojem zasebnem življenju, ki pa seveda tukaj vas ne zanimajo. Seveda sem na tistem kosilu, gotovo sem, ravno se ne spomnim, hvalil slovensko diplomatsko mrežo. To vedno delam! To pa ne pomeni, da sem hvalil ministra, in ne zdaj vode spravljati na svoj mlin, gospod minister. Mi imamo odlično diplomatsko mrežo! Seveda pa ne bom grajal – ne tam pri kosilu –, tistih, ki bi jih morali vi sankcionirati, pa jih niste. Na mojo zahtevo, ki sem jo poslal vam, gospod minister, avgusta lansko leto, ste poslali poročilo o internem nadzoru, v poročilu tudi – interno, zaprto in ga bom kmalu nesel nazaj v svoj sef, je zelo podrobno poročilo o internem nadzoru na veleposlaništvu v Parizu. 94 ukrepov, kolegice in kolegi, vsi članice in člani OZP ste to dobili, ker sem tako zahteval, 94 ukrepov je napisal in podpisal interni nadzornik. Ja, potem pa ste užaljeni, gospod minister, da je anonimna ovadba in tako dalje. Takrat ste, sem vas gledal, na televiziji rekli, da bi vas mnogi radi žagali in da so ti pravzaprav v vaši hiši, torej, v Mladiki. Jaz se v to ne spuščam, kaj imate vi znotraj hiše. To je vaša domena, vaša odgovornost in tudi vaš privilegij. Nič niste povedali, poslanske skupine koalicije, zanimivo, nihče ni povedal o eklatantni kršitvi deklaracije zunanje politike Republike Slovenije v primeru zelo pomembne kandidature za generalnega sekretarja OZN. V 4. poglavju deklaracija naroča, da mora Vlada poiskati čim širši družbeni in politični konsenz, ko gre za a.) ključne politične odločitve in b.) za ključne zelo pomembne – in to je pomembna, kandidature iz Republike Slovenije! Jaz se ne spomnim, da bi kdo o tem kaj govoril, sploh pa ne na OZP, v Državnemu zboru, enostavno se ne spomnim. Zakaj za božjo voljo potem mi sprejemamo dokumente, za katere se vsi hvalimo, kako so dobri po 17 letih in tako naprej, naslednji trenutek jih vržemo čez ramo? To je primer in dokažite mi, da ne govorim pravilno! Dokažite mi, da zlorabljam vaš dragoceni čas! Ja, seveda, kot je povedal tudi kolega podpredsednik OZP gospod Peter Vilfan, jasno je. In še enkrat danes ponavljam, zahvalo vsem tistim, začenši s strokovnimi službami Odbora za zunanjo politiko in Državnega zbora, ki so zaslužni, da smo po 17 letih sprejeli Deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije. Sebi in OZP ne pripisujem nobenih zaslug; zgolj eno, da sem oktobra 2014 dal pobudo [[…]]Ja, 28. oktobra 2014 sem dal pobudo ministru v okviru točke dnevnega reda Pobude in vprašanja, da vendarle bi bilo dobro, da začnemo ponovno razpravo, ker so prejšnje bile neuspešne in so se slabo zaključile bodisi z razpadom vlade in tako naprej, da začnemo ponovno razpravo o prepotrebnem dokumentu, ki se mu reče Deklaracija o zunanji politiki Republike Slovenije. Mislim, da je tudi Odbor za zunanjo politiko nekaj naredil – vsem se zahvaljujem iz srca – imeli smo zelo dobre razprave, imeli smo javno predstavitev mnenj, bili smo na Jabljah, Strateški svet in tako naprej. Mislim, da imamo nek dokument, ki ima neko formo in sem hvaležen tudi ministru in njegovim strokovnim sodelavcem, posebej piscu tega dokumenta gospodu veleposlaniku Leonu Marcu. In kaj je sedaj tu s tem narobe? Edino to, da je ta koalicija, ta vlada ta dokument že vrgla čez ramo. Popravimo to. Prosim, to popravimo! In da se zavedamo, kaj je naš osnovni politični in vrednostni okvir, da je to članstvo v EU in da se potem tako tudi obnašamo, ne pa, da nekaj soliramo, kar se tiče odnosov do Ruske federacije in tako naprej, da ne bom sedaj na dolgo razglabljal. In da je naš osnovni okvir, kar se tiče varnosti, naše članstvo v zvezi Nato. Zakaj? To je logično, saj so se naši ljudje plebiscitarno odločili za ti dve asociaciji, za Evropsko zvezo in za Nato! Ker nas tukaj združujejo skupne vrednote. Ja, Nato ta trenutek še posebej podčrtujem, ker tako kot minister sam je nekoč izjavil: Imamo težave, Natovi funkcionarji pravzaprav govorijo, da smo mi, Republika Slovenija, zgolj strošek za njih. Veste, dobro je stabilizirati javne finance, ampak ne, prosim, na račun varnosti! Veleposlaniki, češ, kaj pa zdaj mi problematiziramo s kadrovanjem, in gospod minister se je – vem, zakaj – namerno osredotočil samo na veleposlanike. Nekateri ste očitali, da nimamo argumentov, da smo kar tako govorili, da je kadrovska politika nestrokovna, klientelistična in tako naprej. Kakšne argumente vam naj predstavimo? Ali papirje iz MZZ? Mi jih nimamo. Če bi bil gospod minister pravi džek, kot se reče, bi papirje dal na mizo, kjer bi videli v tem mandatu, v tem letu in pol, vse razpise za veleposlanike, druge razpise in tako dalje. Pa mogoče bi pogledali še za celo leto 2014 nazaj. Kar se veleposlanikov tiče, dovolite, da vam preberem, kakšna je vloga Odbora za zunanjo politiko, o čem Odbor za zunanjo politiko odloča. Po izjavah ministra prej, v njegovem nastopu, tudi on ne ve, zato je pa treba malo to lekcijo ponoviti. Zakon o zunanjih zadevah, 17. a člen, govori o postopku postavitve veleposlanika, prvi odstavek: "Predlog za postavitev veleposlanika pripravi ministrstvo za zunanje zadeve. Vlada določi predlog za postavitev veleposlanika po posvetovanju s predsednikom republike." Drugi odstavek, pazite: "Po določitvi predloga vlade se kandidat za veleposlanika predstavi delovnemu telesu državnega zbora, pristojnemu za zunanjo politiko, ki o predstavitvi poda mnenje." O predstavitvi poda mnenje. Sklep je standarden, od odkar ta Zakon o zunanjih zadevah velja, in se glasi: "Odbor za zunanjo politiko je opravil pogovor s kandidatom za izrednega in pooblaščenega veleposlanika Republike Slovenije v neki državi ter ocenil predstavitev gospoda, gospe, ime in priimek, za ustrezno." Govorimo o predstavitvi. Mi pravzaprav ne smemo in ne moremo, nimamo zakonske osnove, da bi kandidata za veleposlanika vrgli, kot se reče, če je bil udbaš, ker mi dajemo mnenje o njegovi predstavitvi. In predstavitev je lahko briljantna, iz stranskih kanalov pa izvemo, da je bil sodelavec Udbe. Tako tečejo zadeve. Tudi ni res, kar je gospod minister povedal, da vsi dobijo soglasno mnenje, da je predstavitev bila ustrezna. Ni res! Obstajajo magnetogrami, kjer se vidi, da je tudi kdaj kakšen glas proti. In še tretji odstavek, če dovolite: "Po predstavitvi na delovnem telesu državnega zbora, pristojnega za zunanjo politiko, ministrstvo za zunanje zadeve zaprosi za agreman državo sprejemnico. Po prejemu agremana vlada pošlje predlog za postavitev predsedniku republike. Veleposlanika postavi in odpokliče predsednik republike z ukazom, ki se objavi v Uradnem listu Republike Slovenije. Če ukaz o postavitvi ne bo izdan, predsednik republike o tem obvesti vlado. Predsednik republike izda veleposlaniku poverilna pisma. Če razmere narekujejo, lahko minister za zunanje zadeve vodenje diplomatskega predstavništva zaupa odpravniku poslov. Poverilna pisma v tem primeru izda minister." In še zadnji odstavek: "Če razmere narekujejo, se lahko postavi nerezidenčni veleposlanik, ki je akreditiran v eni ali več državah oziroma mednarodnih organizacijah." Takšno rešitev tudi poznamo. To je zelo dober tehnični pregled, kako se postavlja veleposlanike Republike Slovenije in kakšna je vloga ter o čem odloča Odbor za zunanjo politiko. Seveda, tudi nas ne zanima hrvaška politika, seveda nas ne zanima, nas zanima – ravno zato smo danes tukaj – slovenska politika in konkretno na tej seji slovenska zunanja politika. Ampak, kar se tiče arbitražnega sporazuma, vidimo, da je bila hrvaška politika zelo aktivna, pogosto je pisala pisma arbitražnemu tribunalu, kar je seveda nam povzročalo in nam še povzroča težave. Palestina. Da smo zadržani do obravnave predloga, da se prizna Palestino za državo. Bil je celo očitek, da OZP zadržuje to zadevo. Danes, kolegice in kolegi, gospe in gospodje, ni tema, ali je kdo za priznanje Palestine ali je kdo proti, gre za postopek. Tukaj se dogaja tudi s komunikacijo na nivoju komunikacije z Ministrstvom za zunanje zadeve in mediji velika šlamastika. Pa bom to dokazal, govorim resnico. Vemo, kdo je vložil predlog za priznanje Palestine – Poslanska skupina Združena levica. Odbor za zunanjo politiko je na 7. seji 28. novembra 2014 ob obravnavi točke dnevnega reda priznanje Palestine kot neodvisne in suverene države sprejel naslednje sklepe: prvič, Odbor za zunanjo politiko na podlagi opravljene razprave na 7. nujni seji 28. novembra 2014 od Vlade Republike Slovenije zahteva, da ob upoštevanju vseh vidikov in učinkov Državnemu zboru Republike Slovenije predloži sklep o priznanju države Palestine. Komentar: Tako tudi vedno je, Vlada predloži Državnemu zboru predlog sklepa o priznanju neke države. Kar nekaj sem jih že tukaj tudi potrdil, Kosovo in tako naprej. In zelo dobro sva tukaj na temu področju z ministrom sodelovala, ker je bil on kot tudi predsednik Državnega zbora nervozen, kako bomo zdaj to zadevo speljali. Lahko bi se obnašal kot predsedujoči OZP tudi pobalinsko, to ni moja navada in upam, da tudi v prihodnje ne bo. Drugi sklep, da boste imeli kontakt – vem, da je težko poslušati, zunanja politika je težka, veste. Drugi sklep: Odbor za zunanjo politiko poziva Vlado Republike Slovenije, da nadaljuje z vsemi aktivnostmi, ki bodo med članicami Evropske unije in pri delu institucij Evropske unije ter mednarodnih in regionalnih organizacij kar najbolj učinkovito prispevale k uskladitvi stališč glede priznanja Palestine kot neodvisne in suverene države. Hkrati Odbor za zunanjo politiko poziva Vlado Republike Slovenije, da v prihodnosti zavzame pozitivno stališče do prizadevanj Palestine za članstvo v mednarodnih organizacijah in njihovih agencijah. In tretji sklep: Odbor za zunanjo politiko se je seznanil z aktualnim stanjem bližnjevzhodnega mirovnega procesa in Vlado Republike Slovenije pozval, da si še naprej in še bolj aktivno prizadeva v naporih mednarodne skupnosti, še posebej Evropske unije, za dosego sporazuma v okviru mirovnega procesa med Palestino in Izraelom, v okviru katerega bi prišlo tudi do medsebojnega priznanja obeh držav. Sklepi so bili sprejeti soglasno in usklajeni z Ministrstvom za zunanje zadeve. In seveda, potem pridejo pa ministrova stališča, jih mu ne oporekam, pač njegovo stališče, da bo Slovenija priznala Palestino, ko se bo znotraj EU našla kakšna skupinica držav, da bi skupaj priznali Palestino. V kolikor ne, pravi gospod minister Erjavec, bo Slovenija do konca leta 2015, torej do lani, do konca lanskega leta, sama priznala Palestino. Tega nisem slišal samo jaz, to so slišali tudi mediji, seveda, saj smo javni funkcionarji in javno delujemo in je novinar na spletnem portalu MMC gospod Boris Vasov pripravil dobro kronologijo, dober prispevek z naslovom Erjavčeva napoved neuresničena, priznanje Palestine preloženo v nedoločeno prihodnost. To se pravi, ta novinar je iskal informacije tako na MZZ kot tudi v Državnem zboru. In je bil sam zmeden in je eno podpoglavje tega svojega prispevka naslovil, Vlada čaka na DZ, DZ čaka na Vlado. Torej totalna zmešnjava. Zakaj? Zaradi informacij, ki jih je dobil od MZZ, ne iz Državnega zbora! Pa bom to zdaj podrobno razložil. Škoda, da ni tukaj predsednika Državnega zbora, natančno ve, kakšen je terminski plan dela Državnega zbora in bi ga iz rokava stresel, ampak to nas morda še s tem počasti. Berem ta prispevek: ne samo da Vlada zahteve odbora po sklepu o priznanju v več kot letu dni ni izpolnjena, ampak sta Vlada in Državni zbor ustvarila nekakšen začaran krog, ki izvedo priznanja dodatno zavlačuje in onemogoča. Vlada je namreč obravnavo vidikov in učinkov priznanja Palestine 2. julija prekinila in – citiram – "sklenila, da jo bo nadaljevala po ponovni razpravi na Odboru za zunanjo politiko Republike Slovenije". Konec citata. To so sporočili iz MZZ. Jaz o tem nič ne vem! Ali kdo ve? Tukaj sta dva podpredsednika. Ali kdo ve kaj o tem? Na vrsti je vlada. In prosim, gospod minister, moj dobronamerni nasvet, preglejte informacije, ki gredo iz vaše hiše in ne dovolim, dokler sem tukaj – ja, tukaj, na zadnjem sedežu tega parlamenta, na številki 90 –, ne dovolim, da se z Državnim zborom dela tako kot svinja z mehom. Ne dovolim! Seveda v nadaljevanju piše, najbrž piar ali kaj jaz vem, kdo je to že bil iz MZZ, da je pač na vrsti OZP in da bo OZP nadaljeval z razpravo o Palestini. Nekdo je prej rekel, da čakamo na obisk Kneseta, se pravi predstavnikov izraelskega parlamenta. O tem je bilo pa takole. Prejšnja veleposlanica Republike Slovenije v Tel Avivu, je izrazila željo, da bi predstavniki Kneseta obiskali Republiko Slovenijo, Državni zbor Republike Slovenije, to je sporočila preko depeše. To zadevo sem dal na Odbor za zunanjo politiko, se boste spomnili. Odbor je odločil o sklepu, da OZP pošlje vabilo Knesetu. Od takrat ni nobenega odgovora od Kneseta. Nova veleposlanica v Tel Avivu se za to trudi, vendar do danes na OZP oziroma v Državni zbor ni prišel še noben signal, nobeno pismo, kdaj bi naj ti predstavniki prišli v Sloveniji, če sploh pridejo. Vabilo, ki sem ga moral poslati po sklepu Odbora za zunanjo politiko, je bilo poslano 22. septembra lani – pazite, Vlada je sejo prekinila 2. julija – datum na dokumente pa je 17. september 2015. Tako prosim, tisti, ki to malo očitate pa povezujete, prosim, časovno se orientirajte! 2. julij je pred 22. septembrom v istem letu. Bo to držalo? Bo. Kolega Branko Grims je že komentiral izjavo Boštjana M. Zupančiča. Ne bom ponavljal. Izjava, da diplomati hvalijo svojega šefa. Seveda, kaj bodo pa? Normalno. Nič pa naprej potem ne vemo, kaj pa je s tistimi diplomati, ki so mogoče odstranjeni kam na kakšno graščino, pa so najbrž tudi zelo dobri. O tem zdaj še ne govorimo, bomo pa seveda v nadaljevanju. Združena levica, dr. Matej T. Vatovec, moram reči, da je nekako slabo poslušal in slabo bral našo interpelacijo. Mi smo rekli, da ne potrebujemo zunanje politike Karla Viktorja Erjavca. S tem se strinja tudi Združena levica in mi nadaljujemo, potrebujemo zunanjo politiko Republike Slovenije. To pa ni več zunanja politika Nove Slovenije ali pa SDS. Republike Slovenije na podlagi sprejetih dokumentov. Dr. Simona Kustec Lipicer, SMC, je zgolj takole pavšalno ocenjevala, da je bilanca bilateralnih odnosov dobra, ni pa povedala, kateri so sedaj bili ti bilateralni odnosi. Mi smo jih analizirali, dobro premislili, vem, da se to tako daleč ne vidi, ampak mene, ko sem bil četrt stoletja v gospodarstvu, zanimajo predvsem učinki. Kaj nam je prineslo neko srečanje z zunanjim ministrom Ruske federacije, Nemčije itn? Vem, da ne moreta ministra podpisovati pogodb, ampak lahko trasirata pot slovenskemu gospodarstvu. Mislim, da je dr. Simona Kustec Lipicer tudi časovno malo zadeve pomešala. Ko je bil gospod Karl Erjavec kot kandidat za ministra za zunanje zadeve prvič na hearingu, bilo je leta 2012, ko sem prav tako bil predsednik Odbora za zunanjo politiko, sem ga podprl v tem smislu, kar je bilo takrat še v nasprotju z našo koalicijsko pogodbo že podpisano, ampak jaz sem ga podprl, da gospodarska diplomacija ostane na Ministrstvu za zunanje zadeve. In posledično smo šli spreminjat koalicijsko pogodbo. In zdaj Simona Kustec Lipicer pravi, da je to, tako sem jo vsaj razumel, delo te koalicije. Poglejte, ta zadeva je stara že dobra štiri leta. Čakajoč na argumente stranke, ki ima najboljše pravnike, glede arbitražnega sporazuma, glede pisma, ki ga je poslalo in objavilo na spletni strani Stalno arbitražno sodišče, pa sem tukaj rahlo razočaran. Povejte, ste za to, da gremo v Haag pred sodišče protestirat, če se s tem pač ne strinjate, rečete, "pa dajte no, saj to ni nič". Dvignilo se je arbitražno sodišče in tukaj je naš problem in tukaj se pač bojimo, opozarjamo, kaj se lahko iz tega izcimi. Pa še nekaj, s tem zaključujem ta del, ko smo vložili interpelacijo 7. januarja letos, je kmalu za tem časopis Delo opravil tako imenovano revoltirano anketo in je vprašalo, ali podpirate interpelacijo proti zunanjemu ministru Karlu Erjavcu. Od tisoč 18 vprašanih je 595 odgovorilo pritrdilno, "da, nanizal je že toliko napak, da bi moral sam odstopiti". To je 58,5 %. Se pravi, ta zadeva ni zrasla zgolj na Poslanski skupini Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke. To je pač utrip, lahko rečete, ja, saj pa ankete niso pomembne, ampak poglejte, časopisi in medijske hiše jih delajo. In dokler jih delajo, jih bomo brali. Včasih nam koristijo, včasih nam ne koristijo. So pa dejstvo. Tisoč 18 ljudi so pa vprašali. Hvala lepa za zdaj.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj, predlagatelj.
Hvala lepa. Poglejte, jaz sem v bistvu že začel svojo utemeljitev, zakaj interpelacija zoper ministra Karla Erjavca. Bi bil pa seveda rad tukaj še nekoliko bolj luciden in bi tudi glede na čas te zadeve nekoliko bolj utemeljil. Prva zadeva, ki jo je treba postaviti, je treba postaviti temelj slovenski zunanji politiki. Jaz mislim, da so temelji slovenske zunanje politike dejansko trije, s tem se je postavila tudi neka normativna usmeritev zunanje politike. To je vsekakor plebiscit Slovenije za samostojnost, to je vključitev v Evropsko unijo in to je vključitev v Nato. In tukaj so seveda temeljni in strateški cilji postavljeni, ki so potem postavljeni tudi v strategiji, kjer govorimo o miru, o varnosti, govorimo o blaginji ljudi, govorimo o strategiji zunanje politike, govorimo seveda tudi o sinhroniziranih odnosih, mednarodnih odnosih in tako naprej. In iz tega izhaja tudi slovenska zunanja politika. Če govorimo o tem, je treba povedati, da ko smo šli v Evropsko unijo in v Nato, smo sprejeli nekatere obveznosti, zato da ima tudi slovenska zunanja politika in da imajo državljani in državljanke od tega, če želite, neke koristi ali pa neke storitve. Če omenjam v kontekstu tega, da je slovenski državni proračun namenil za vojsko 0,97 % bruto družbenega proizvoda, moral bi pa po teh zavezah 2 %, je to prvovrstno zunanjepolitično vprašanje, ki se ga ne more zbanalizirati na način, češ, ko sem bil pa obrambni minister, je bilo pa drugače in zamahniti z levo roko. To se dejansko ne more narediti, ker tistega, kar ne da Slovenija v to organizacijo, morajo dati druge države ali pa dajo druge države ali pa mogoče ne dajo v takšnem obsegu, kot bi morale. Zaradi tega je to prvovrstno zunanjepolitično vprašanje in je tudi v današnjem mednarodnem okviru, v današnji mednarodni situaciji, ko je mir ogrožen, in to sem tudi poudaril, in to poudarjajo tudi norveški brigadni general, švicarski in tako naprej, ko je, bom rekel, večje tveganje za mir v celotni Evropi, je potem to vprašanje in se ga ne more zanemariti. In zaradi tega je bilo vprašanje, kdaj je minister za zunanje zadeve na to opozoril na Vladi, kdaj je opozoril v Državnem zboru, kdaj je opozoril na katerih koli odborih Državnega zbora. Ali je zastavil svojo besedo, če že ne svojega položaja? Zaradi tega mislim, minister, da se ne more tega vprašanja enostavno podcenjevati. In to kaže tudi na zmanjšan ugled Slovenije v okviru Nata in tudi v okviru Evropske unije. Potem se mi zdi, spoštovani minister, če gremo na naslednje vprašanje, je seveda dejstvo, da organizacija European Council on Foreign Relations oziroma Evropski svet za zunanje odnose vsako leto pripravi oceno zunanje politike. In če se omeni nekega diplomata, ki ima določeno vlogo, in se potem za tega diplomata, ki je imel tudi v preteklosti precejšnjo vlogo, takšno ali drugačno, spet enostavno to osebo po mojem osebnem mnenju neupravičeno zbanalizira kot, češ, poglejte on je pa velik prijatelj Hrvaške, kar je lahko seveda dejstvo, ampak on dela v korist te državePoglejte, to je morda nediplomatsko in po mojem osebnem mnenju morda tudi ne priteče zunanjemu ministru. Navsezadnje ne bomo imeli ne samo od njega, ampak verjetno pa tudi od tistih ljudi, ki pa so v okviru te organizacije dobro ocenjeni, ljudi, ki pripadajo državam, ki so državljani, kjer so dobro ocenjeni, potem to ne bo [[nerazumljivo]]. Ampak saj ta organizacija ni ocenjevala samo vprašanja Slovenije do Hrvaške. Ocenjuje evropske zunanje politike in v zvezi s tem daje pozitivne ocene, negativne ocene za vse države. Tukaj je vprašanje, da je Slovenija v okviru teh ocen dobila pri tej zadnji analizi tri negativne ocene, in sicer negativno oceno glede odnosov EU z Rusko federacijo in širšo Evropo, tudi vzhodno in jugovzhodno soseščino Evropske unije, zaradi politike na področju energetike. In ravno s tem, ko je pristajala na projekt Južni tok, ta projekt ni bil v skladu s pravnim redom EU in tudi ne s strategijo EU na področju zmanjševanja svoje energetske odvisnosti tako glede virov kot preskrbovalnih poti. In spoštovani minister, to niso majhne stvari. Če to niso majhne stvari, verjetno tudi drugi to enostavno upoštevajo. Skratka, odnosi z Rusko federacijo in tudi intenzivni odnosi in intenzivnost stikov na visoki politični ravni predvsem v času, ko je Ruska federacija aneksirala Krim in s tem del Ukrajine, so ti odnosi nekako odstopajoči od skupnih smernic ravnanja držav članic EU in tudi njihovih inštitucij. Ocena je, da je s tem Slovenija slabila pozicijo Evropske unije in rušila evropsko stabilnost in varnost v času, ko je prišlo do konflikta – ta konflikt še vedno obstaja, med Rusko federacijo in Ukrajino. To niso majhne zadeve ali to niso zadeve, ki jih lahko zbanaliziramo z levo roko. Slovenija se je z vstopom v Nato vključila v razviti in demokratični svet in zaradi tega mora slediti tudi strategiji in politikih teh temeljnih inštitucij. Seveda se v zvezi s tem glede stikov, ki jih je omenil tudi že kolega Horvat, slovenskega zunanjega ministrstva, predvsem slovenskega ministra za zunanje zadeve, pojavlja vprašanje, kateri stiki dejansko prevladujejo. Iz te analize je enostavno razvidno, da so stiki z državami, kjer imajo manjšo demokratično tradicijo, z državami, v katerih so avtokratske težnje močnejše, intenzivnejši kot z državami, ki imajo dolgoletno demokratično tradicijo. Tukaj je seveda vprašanje, v čem je strategija, kaj je smisel teh odnosov. Predvsem to, da se ne poglabljajo stiki z državami z demokratično tradicijo, ampak ravno nasprotno, z državami, kjer so avtokratske težnje močnejše. Ali ima to kakršnekoli učinke na političnem, varnostnem, gospodarskem področju? In ali je, ne nazadnje, to pametna strategija, če smo na drugi strani v Evropski uniji in Natu in so morda tam tisti, ki so dejansko drugačni? Tu je tudi vprašanje, kako smo pozicionirani na zahodnem Balkanu, kakšno je naše partnerstvo s Turčijo in koliko smo ne nazadnje prepoznavni. In seveda spet ta analiza, ki jo vi zavračate ali pa jo zbanalizirate z levo roko, analizira tiste države, ki imajo nek pozitiven učinek, pozitiven prispevek na zahodnem Balkanu. Vi se velikokrat osredotočate na zahodni Balkan. Za leto 2014 so države, ki so tu navedene in imajo pozitiven učinek in so v pozitivnem smislu prispevale k širitvi zahodnega Balkana v okviru Evropske unije in tako naprej, Avstrija, Francija, Nemčija, Italija in Združeno kraljestvo, za leto 2015 Nemčija, Avstrija, Združeno kraljestvo. In dejansko slovenskega angažmaja ta študija ne beleži. Tako je tu seveda veliko vprašanje. Tudi glede tega, da imamo s Turčijo sklenjeno partnerstvo, so k pogajalskemu procesu in zbliževanju odnosov med EU in Turčijo po tej analizi največ prispevale Belgija, Francija, Italija in Švedska, tudi Slovaška v določenem obdobju. Tu je zdaj spet vprašanje strateške usmeritve slovenske politike, tiste, ki je napisana tako v strategiji kot deklaraciji. Če pogledamo poglavje o zunanjepolitični prepoznavnosti primerljivih držav, potem lahko ugotovimo, da je Slovenija dobila v letu 2014 na treh področjih negativno oceno in nobene pozitivne nima v zadnjih dveh letih. V letu 2015 so bile Latvija, Litva, Slovaška ocenjene na petih področjih kot voditeljice. Slovenije ni nikjer. Lahko naštevam še druga obdobja. V okviru tega se pojavi vprašanje strateške usmeritve in kakšen je manevrski prostor zunanje politike, večji ali manjši. Tudi če govorimo o vizumski politiki, kjer je imela Slovenija precej uspeha in tudi precej izkušenj v preteklosti, predvsem iz leta 2008, ko je predsedovala, in če danes govorimo o evropeizaciji držav, kot so Ukrajina, Gruzija, Moldavija, tu Slovenije dejansko ni. Bolj so aktivne Estonija, Madžarska, Latvija, Litva, Poljska, Romunija, Slovaška. Ni nas tudi, ko govorimo o prizadevanjih za pravice in izpustitev Julije Timošenko, tudi tu nismo kaj dosti aktivni. Sploh nismo aktivni. Aktivne države so na primer Nemčija, Litva, Poljska in Švedska. Tudi če govorimo o tem,kakšen je vpliv posameznih držav drugim državam predvsem glede demokratizacije, evropeizacije države, potem so tukaj tiste, ki so uspešne, Češka, Francija, Nemčija, Litva, Latvija, Nizozemska, Romunija, Slovaška, Združeno kraljestvo, Švedska. Nas tukaj ni. Ali smo bili vodilni na področju sankcij do Rusije zaradi njene kršitve ozemeljske celovitosti in neodvisnosti Ukrajine? Ne. To so bile Estonija, Francija, Nemčija, Latvija, Litva, Nizozemska, Poljska, Romunija. Tukaj nas ni. Ni nas tudi na drugih področjih. Tukaj se sedaj vprašanja pojavljajo, kje pravzaprav smo. Ali smo v slepi ulici ali na nekem tiru, ki se enostavno konča? To je bilo osnovno vprašanje. In ni samo pomembno, kako nas ocenjuje Slovenija, kako vas ocenjujejo na ministrstvu za zunanje zadeve, kako vas ocenjuje vlada, ne nazadnje kako vas ocenjuje ta državni zbor, pomembno je, kako nas in vas, spoštovani minister, ker vodite to zunanjo politiko, ocenjujejo vaši zunanjepolitični partnerji predvsem v Evropski uniji v okviru Nata in tudi strateški partnerji, tisti, ki dejansko imajo strateško vlogo, kot so na primer Združene države Amerike. V tem kontekstu se pojavijo vprašanja v okviru strategije in pojavijo se vprašanja tudi v okviru deklaracije, ki jo obravnava zunanja politika. Tukaj bi bilo treba danes odgovoriti na ta vprašanja in povedati, kje je zunanja politika, tudi glede na tovrstne analize, ne glede na to, ali jih vi sprejemate ali jih ne sprejemate. Ni le pomembno, ali jih vi sprejemate, pomembno je tudi, ali jih sprejema ostala Evropa, ostala Evropska unija in kaj pomenijo za njih tovrstne analize in kaj pomenijo tovrstne analize za ugled Sloveniji. Če sem govoril o tem, da je zunanja politika neambiciozna, bleda, ni proaktivna, potem se dejansko postavlja vprašanje, kje je zunanja politika in kakšna so stališča te zunanje politike. Ko govorimo danes in smo govorili mnogokrat in mnogokrat sem opozarjal, da niso zadosti artikulirana stališča glede schengna, da niso zadosti jasna stališča glede schengna slovenske zunanje politike, tudi na Odboru za zunanjo politiko večkrat, da to povzroča škodo Sloveniji tako na zunanje kot na notranjepolitičnem področju. Ne bom danes govoril o migracijski krizi na drobno, o tem je bilo že veliko govora. Ampak migracijska kriza je tudi temeljni problem zunanje politike, temeljna težava zunanje politike in ni danes več izziv. Danes dejansko že prehaja v katastrofo, ne le v Sloveniji, ampak tudi v EU. Ampak to naj nas ne tolaži. Če rečemo, to je težava tudi EU, je hkrati problem in težava tudi Slovenije. Prevečkrat smo sledili nekim drugim stališčem, tudi v tistih dokumentih in tistih gradivih, ki smo jih dobili za to, da smo nekako potrdili stališča, ki so jih zagovarjali predstavniki Slovenije na različnih sestankih v okviru EU. Na podlagi tega bi pričakoval, da se naredi prerez, da se zamisli in da se dejansko te pobude obravnavajo resno. Lahko se tudi resno z argumenti zavrnejo, vendar naj se obravnavajo resno in naj se vključijo, če so sprejemljive, tudi v strategije. Tukaj ni odgovornost tudi to, da se to dejansko ne naredi. In vprašanje je, kakšna stališča pa ima Slovenija, ima Ministrstvo za zunanje zadeve do, če želite, kot večkrat slišim tudi s strani Ministrstva za zunanje zadeve, novih izzivov: še vedno nedorečene grške krize, Brexita, migracijske krize, ki se nadaljuje, nestabilnosti v svetu in v naši okolici. Oprostite, tukaj prevečkrat samo sledimo določenim stališčem, ki jih napišejo v Bruslju, predvsem jaz mislim na ravni administracije, nismo pa dejansko proaktivni. In zaradi tega smo neuravnoteženi. V zvezi z arbitražno politiko je minister med drugim danes tudi rekel, da se situacija po 24. oziroma 25. juniju ni kaj dosti spremenila. In rekel je: "Ne zanima me hrvaška politika." Poglejte, minister, jaz seveda tega ne razumem, da vas ne zanima hrvaška politika. Jaz mislim, da vas mora zanimati vsaj toliko, da pripravite ustrezne reakcije na hrvaško politiko. Če že ne toliko, da delujete proaktivno. Vse ostalo je dejansko premalo. Ne morete reči, "mene pa ne zanima hrvaška politika", tukaj vas citiram. In jaz ne bi bil tako samoumevno prepričan v to, kaj se bo zgodilo dejansko z arbitražnim sporazumom in kakšen bo rezultat tega arbitražnega sporazuma. Jaz ne bi bil prepričan v to, da se 24. in 25. junija ni nič zgodilo. Govorim izključno v zunanjepolitičnem smislu, ne govorim v smislu, da so se stroški zaradi tega arbitražnega postopka povečali. Jaz mislim, da se je marsikaj zgodilo in marsikaj se še bo zgodilo. Ne bi želel prejudicirati, ampak marsikaj se še zgodilo. In to je tudi, bom rekel, neodgovorno, da se enostavno reče, češ, nič drugače ni, kot je bilo.Ti cilji, ki so napisani v strategiji, so resni in so precej zavezujoči. In napisali ste jih sami v strategiji. Ja, sprejel je marsikdo to strategijo, ampak poglejte, jaz vam priznam avtorstvo. Ampak treba je uresničevati to strategijo, in to aktivno uresničevati. In res je, kot pravite, da zunanja politika te države ni odvisna samo od vas, odvisna je tudi od predsednika države, predsednika Vlade, Državnega zbora, če želite, marsikoga. Vendar vi ste usklajevalec, koordinator in vi ste tisti, ki na nek način tudi drži tempo te zunanje politike, je proaktiven in usklajuje in koordinira zadeve. Ni sama sebi namen vsaka od teh inštitucij, ki sem jih prej omenil v tej državi. Če govorimo o strategiji, mene zanimajo učinki te strategije, kaj je uresničeno, kaj bo uresničeno in v katero smer gremo. In ali ne gremo, ker je v tej strategiji napisano vse, v vse smeri. Če gremo v vse smeri, ne gremo v nobeno smer. Ampak če gremo pa v napačno smer, je pa treba na to opozoriti. Omenil sem temeljna izhodišča zunanje politike, to je Evropska unija, Nato in seveda plebiscit. Nekaj besed bi vseeno rekel tudi o nekaterih stališčih nekaterih mojih kolegov in kolegic glede samega namena seje. Tukaj mislim predvsem na kolegico Simono Kustec Lipicer, ki je omenila kaj je pravzaprav namen. Ni omadeževanje Republike Slovenije namen te seje, ampak je ravno namen to, da bo Slovenija imela aktivnejšo vlogo v zunanji politiki, da bo Slovenija imela tudi morda z drugim ministrom za zunanje zadeve aktivnejšo in drugačno vlogo, in sicer takšno vlogo, ki je določena v osnovnih dokumentih te zunanje politike v okviru inštitucij, za katere se je odločila na plebiscitu. Glede destabilizacije vlade, da je to namen, pa morate sami preceniti, koliko je ta vlada trdna. To boste vi ocenili. Jaz mislim, da naj to vsak posebej presodi. Če je trdna, potem verjetno tudi za destabilizacijo ne bo šlo. Če pa ni trdna, poglejte, pa odpihne vlado potem že vsak list, ki pade z drevesa. Tako da tukaj to sami preverite. Tudi jaz nimam nobenih namenov osebno diskreditirati kogarkoli. Tako da vsi ti nameni, ki jih omenja kolegica Kustec Lipicer, ni to. Ko se to omenja, se pa bojim, da je namen govoriti o tem, kaj se s tem želi doseči, navsezadnje pri interpelaciji je točno navedeno, kaj se želi doseči – to, da minister za zunanje zadeve ne bo več Karl Viktor Erjavec in da se spremeni zunanja politika. Ko se o teh namenih tukaj govori, kot sem jih že omenil, diskreditacija, destabilizacija, vlada, omalovaževanje itn., pa se s tem dejansko diskreditira ta državni zbor in se dejansko interpelacija, ki je popolnoma normalen inštrument v vsaki demokratični državi, banalizira. In bodimo resni, vsebinsko zagovarjajte interpelacijo in ne banalizirati stvari. In če želite vsebinsko razpravo, jo imejmo. Jaz bom tukaj izpustil, da je šlo pri tem stališču SMC tudi za profesorsko navado ocenjevati vse ostale, ampak jaz to niti ne jemljem za narobe, prav je, da opozarjamo eden drugega. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister za zunanje zadeve gospod Karl Viktor Erjavec.
Hvala lepa. Še enkrat z moje strani vsem lep pozdrav! Mislim, da je čas, da se oglasim po triurni razpravi. Najprej bi se zahvalil poslancu Širclju, ki nima namena diskreditirati, ampak ima namen, da razpravljamo o zunanji politiki, o njenih morebitnih pomanjkljivostih, tako da se vam zahvaljujem za konstruktivno držo. Imamo pa tudi nekatere razpravljavce, ki pa nimajo te drže, ampak želijo predvsem diskreditirati ministra, mu podtikajo, na primer, da morda prostovoljno ali pa prisilno sodeluje s Hrvaško. Mislim, da to ni vredno komentarja. Jaz vam zagotavljam, da ne sodelujem s Hrvaško, ne prostovoljno ne prisilno, ampak da delam v interesu Slovenije, v interesu slovenske države. Očitano je bilo, zakaj smo pripoznali na nek način prisluhe. Moram reči, da eno od temeljnih načel zlasti v krščanstvu je resnica, zlasti je pa težko nekaj zanikati, ko avtorji to priznajo. Vi morate vedeti, da arbiter Sekulec je bil zaslišan in je podal izjavo na arbitražnem sodišču, in bi zelo hitro ugotovili na arbitražnem sodišču, da se sprenevedamo. Toliko glede tega, zakaj smo pripoznali, da so te prisluhi verodostojni, morda niso. Mi tega resnično ne vemo, ampak glede na izjave tako arbitra Sekulca kot naše agentke je pa to povsem jasno. Če bi to tajili, bi samo delali sami sebi škodo. Toliko pa moram reči, smo odgovorni. Po drugi strani se mi očita veliko odgovornost za zapravljanje na desetine milijonov evrov v zadevi Ljubljanska banka. Jaz moram reči, da je to zadeva stara več kot 25 let. Izhaja iz časov osamosvojitve, da kar se tiče varčevalcev Ljubljanske banke v Bosni in Hercegovini, da so bile s strani bosanskih varčevalcev podane tožbe na Evropsko sodišče za človekove pravice, kjer so pač uspeli. In tukaj ne vidim vloge ministra za zunanje zadeve zlasti v letih 2012, 2013, 2014, 2015, 2016. Dejansko gre za to, da je treba to odločbo izvršiti. Gre pa za izvirno pristojnost ministrstva za finance. To ni pristojnost ministrstva za zunanje zadeve. Kar se tiče bosanskih varčevalcev, se Ministrstvo za zunanje zadeve ni izvorno ukvarjalo, zgolj v funkciji tistega ministrstva, ki je pristojno za zunanje odnose. Kar se tiče varčevalcev Ljubljanske banke na Hrvaškem in prenesenih vlog. Tukaj moram zelo jasno povedati, da so mi bila 16. februarja odvzeta vsa pooblastila s strani takratnega predsednika vlade Janeza Janše, da bo pač nekdo drug dokončal ta posel v zvezi z memorandumom. Takrat je bil določen in je tudi dobil vsa pooblastila veleposlanik, ki zdaj opravlja svoje delo v v Skandinaviji. Memorandum pa je podpisal Janez Janša, in sicer sta ga podpisala skupaj z Zoranom Milanovićem 11. 3. 2013. Ne vem, kakšno vlogo imam jaz pri neprenesenih vloga stare Ljubljanske banke, glede na to, da so mi bila odvzeta pooblastila. Tako da tukaj predlagam, da se poslanci opozicije pogovorite. Jaz mislim, da je tukaj poslanec Tonin zavil v povsem napačno smer. Dunajska konvencija glede tega še vedno velja. Dunajska konvencija iz leta 2001 v tej zadevi še vedno velja. Problem memoranduma pa je, da hrvaška stran preprosto tega ne spoštuje. Mi ne moremo prisiliti hrvaško stran, da bo spoštovala memorandum, če tega ne želi. Moram pa reči, da je v okviru vlade ustanovljena posebna skupina, ki se s temi vprašanji ukvarja in bo sprožila tudi ustrezne spore na mednarodnih institucijah. Potem mi je bilo očitano, da sem bil razrešen kot koordinator za migracije. Poglejte, jaz sploh nikoli nisem bil uradno imenovan kot koordinator za migracije, ampak sem v funkciji podpredsednika Vlade koordiniral različna ministrstva, in to štiri tedne. Potem pa je bila ustanovljena krizna skupina, ki jo vodi predsednik Vlade. Tako da govorjenje o tem, da sem bil razrešen, ker naj bi bil nesposoben upravljati in delati v zvezi z zadevami, ki se nanašajo na migracijsko krizo, so tudi navadna podtikanja. Jaz sem ves čas opozarjal, da se bo ta migracijska kriza zaostrovala. Takrat je mnogo bilo takšnih, ki temu niso verjeli. Septembra na neformalnem srečanju ministrov v Luksemburgu sva skupaj z avstrijskim zunanjim ministrom Sebastianom Kurzem dala pobudo da začnemo resno razpravo na nivoju zunanjih ministrov glede migracijske krize. In je tam bilo rečeno, da to ni evropski problem, naj to rešujejo tiste države, na katere se nanaša ta balkanska migracijska pot. Danes je tudi zaradi prizadevanj Slovenije to gledanje povsem drugačno. Imamo iniciativo predsednika Vlade – ko sem bil vprašan, kaj pa Slovenija, kaj pa je zunanji minister storil v zvezi s tem – mi smo skupaj pripravljali to iniciativo predsednika Vlade, Ministrstvo za notranje zadeve, Ministrstvo za zunanje zadeve in kabinet predsednika Vlade. Slovenija je v tem pogledu izjemno aktivna, Ministrstvo za zunanje zadeve pa se je posebej zavzelo, da je ta pobuda bila predstavljena državam znotraj Evropske unije. Jaz sem jo predstavil na neformalnem srečanju ministrov za zunanje zadeve Evropske unije, kjer je bil organiziran poseben zajtrk. Potem predstavil sem jo tudi s svojimi potmi v Beograd, kjer sem predstavil to iniciativo in moram reči, da je bila dobro sprejeta. To zavajanje, da minister za zunanje zadeve ni nič storil v zvezi z migracijami, mislim, da je neutemeljeno. Gospodu Dobovšku sem dolžan nekaj odgovorov, zlasti zakaj imamo veleposlaništvo v Braziliji in še gospodarsko predstavništvo, glede na to da je blagovna izmenjava zelo nizka. Moram reči, da smo mi šli v to smer zlasti zato, ker želimo okrepiti gospodarske odnose z Brazilijo, nasploh z Južno Ameriko. Tudi moj lanskoletni obisk je bil v temu smislu. Zaradi tega sem bil tudi v Rio de Janeiru, da bi skušali dobiti kakšne posle tudi v zvezi z organizacijo olimpijade. Moram reči, da je šel z menoj grozd podjetnikov IT in da so dobili posle. Zadnjič, ko sem imel eno predstavitev gospodarske diplomacije za lansko leto in glede načrtov na Gospodarski zbornici, kjer je bil celotni upravni odbor, tam so najbolj ugledni direktorji slovenskih družb, sem bil deležen aplavza, zahvale in pa pohvale. Kar se tiče gospodarske diplomacije, bi se zahvalil predsedniku Odbora za zunanjo politiko, da je leta 2012 podprl, da ta del, ki ga ima Ministrstvo za zunanje zadeve, ni šel na Ministrstvo za gospodarstvo. Glede tega ni nobenih problemov. Jaz mislim da je eden od glavnih temeljev slovenske zunanje politike ravno gospodarsko sodelovanje in odprtje novih trgov. Res pa je, da mi kot država, Vlada, Ministrstvo za zunanje zadeve lahko bolj uspešno pomagamo v državah, kjer so sistemi tako naravnani, da brez soglasij njihovih vlad ni mogoče dobiti posla. To so primeri Ruska federacija, Kazahstan, Turkmenistan tudi Turčija. Če hočeš velik infrastrukturni projekt, ne gre brez strinjanja njihove vlade. Za to je pa predpogoj to, da imaš dobre politične odnose. Če nimaš dobrih političnih odnosov, ni možnosti, da bi uspel pridobiti kakšne posle za naša podjetja. Belorusija in Kempinski, glede tega ne vem zdaj odgovora, ker tudi gre za privatno zadevo, lahko pa povem, da smo glede Belorusije na Evropskem svetu za zunanje zadeve ukinili gospodarske sankcije in da konec meseca bom šel s 15 gospodarstveniki v Belorusijo, kjer bomo skušali pomagati pri pridobivanju poslov. Kar se tiče primera Ališić, sem že razložil, da je to primer, ki sodi v področje Ministrstva za finance. Kar se tiče Nuklearne elektrarne Krško, mi se s tem nismo nikdar ukvarjali, ker je izvorna pristojnost na Ministrstvu za infrastrukturo. Kar se tiče razpisa za Sveti sedež oziroma Vatikan, moram reči, da je bil večkrat ponovljen ta razpis in da smo zato potem dali na enega od svetovnih jezikov. Moram pa opozoriti, da je uradni jezik v Vatikanu oziroma Svetem sedežu latinščina in poleg tega še štirje drugi jeziki: italijanščina, španščina, francoščina in angleščina. Tako tu ni nobene kršitve. Kar se tiče gospoda Petra Goloba in gospoda Balažica, nihče nima statusa žvižgača. To smo uradno preverili in smo dobili negativen odgovor. Tako gre tu bolj za osebe, ki se želijo predstaviti, kot da so neki žvižgači, da imajo ne vem kakšne informacije, v bistvu pa gre za to, da skušajo svoje osebne interese uveljaviti na takšen način. Kar se tiče sosednjih držav. Mi si želimo več sodelovanja in moram reči, da smo v mojem mandatu precej okrepili sodelovanje s sosednjimi državami. Z Madžarsko smo ponovno uvedli medvladna srečanja. Z Avstrijo smo uvedli koordinacije ministrov tudi na ravni dežel, Koroška, Štajerska. Nadalje, z Italijo podobno, imamo koordinacijo ministrov na ravni dežele Furlanije-Julijske krajine. Kar se tiče Hrvaške, sem imel pogovore z zunanjim ministrom ob robu. Z gospodom Mirom Kovačem sva se dogovorila, tisto, kar je odprto, naj se institucionalno rešuje, sicer je pa velik interes, da okrepimo gospodarsko sodelovanje, zlasti si pa želijo boljšega sodelovanja tudi ko gre za upravljanje migracijske krize. Morda še gospodu Širclju. Glejte, ne glede na izid glasovanja, tudi če bi ta interpelacija uspela, bi vam čestital in bi potem lahko rekel, da je Nova Slovenija uspela s svojim projektom. Dvomim, da bo uspel ta projekt interpelacije. Ne glede na to pa želim zelo jasno povedati, da tudi če bi uspela interpelacija, Vlada zaradi tega ne bi padla, tudi mi ne bi odšli iz koalicije. Mi to izkušnjo že imamo iz leta 2010, ko sem bil razrešen kot minister in je stranka Desus sodelovala v vladi, dokler smo ocenjevali, da je to v korist našega programa in v korist državljanov. Tako te bojazni, da bi zaradi tega Vlada padla, če bi slučajno danes bila interpelacija uspešna, ker bi nekateri šli na kosilo, na stranišče ali kamorkoli, ni. Morda bi nekaj besed povedal v zvezi z varnostjo. Dejstvo je, da sta blagostanje ljudi in varnost dve prioriteti vsake vlade, ne glede na to, ali je leva ali je desna ali ne vem kakšna. Treba je vedeti, da po letu 2008, ko sta nas doleteli gospodarska in finančna kriza, se je zlasti sledilo temu, da ne bi ljudem padel standard. Da ne bi padel standard storitev na področju šolstva, na področju zdravstva, na socialnih področjih, ker dejansko če bi tam rezali proračun, bi to pomenilo nižji standard za državljane. V letih 2008, 2009, 2010 tudi mednarodna situacija ni bila takšna, da bi bila ocena, da je naša varnost ogrožena. Rad bi ponovil, leta 2012, ko sem bil imenovan za ministra za zunanje zadeve, smo se največ ukvarjali s Palestino, Bližnjim vzhodom, Afganistanom, kjer je bila uspešna operacija. Kdaj pa kdaj se je v Afriki zgodil kakšen medplemenski spor ali pa kakšen vojaški udar. V letih 2014, 2015, 2016 pa so se že začele spreminjati situacije v mednarodnem prostoru. Leta 2012 se je začela Sirija, kjer je v začetku zgledalo zelo nedolžno, smo mislili, da je samo problem, da se odstrani predsednika Sirije Bašarja Al Asada in potem bo tam problem rešen. Potem se nam je zgodila Libija, kjer je prišlo do razpada države. Sirska kriza je prinesla destabilizacijo tudi v Iraku. Nove teroristične grožnje preko Daesha oziroma tako imenovane Islamske države v Egiptu, Iranu. Kar veliko nestabilnih področij je nastalo, s tem da seveda ne moremo mimo ukrajinske krize, ki je povsem spremenila tudi odnose med Rusijo in pa Evropsko unijo. Že lansko leto sem opozarjal, da bo treba več pozornosti nameniti varnosti, tudi več financiranja. To lahko tudi kolegi ministri potrdijo, kolikokrat sem na Vladi opozarjal, da smo iz finančne gospodarske krize prešli na varnostno krizo in da bo treba tiste sisteme, ki smo jih v preteklih letih oslabili, ker se je zdela mednarodna situacija drugačna, kot je danes, okrepiti. Omenjeno je bilo, da je Francija tista, ki veliko prispeva k približevanju Turčije k Evropski uniji, če sem prav razumel. To izhaja iz te analize, ki jo nekateri tako močno promovirate. Jaz moram reči, da je Francija največji zaviralec Turčije na poti v Evropsko unijo. Ko je bil sklenjen sporazum med Evropsko unijo in Turčijo, kjer je eden od pogojev tudi vizna liberalizacija za Turke, lahko povem, da francoski kolegi niso bili nad tem navdušeni in da ne pričakujem, da bi lahko bila vizna liberalizacija realizirana. Glede te pozornosti za varnost in za te mednarodne izzive, grožnje, naj povem, da lansko leto, ko smo naredili reorganizacijo Ministrstva za zunanje zadeve, smo uvedli sektor za Nato. Ravno s tem namenom. In sektor za nove izzive in grožnje. Dejansko namreč ugotavljamo, da vse te krize, ki so okoli nas, bodo trajale več let oziroma bodo lahko stalna spremljevalka. Izhajali smo iz te ocene, da bi bilo dobro, da okrepimo to področje. Gospod predsednik Odbora za zunanjo politiko, najprej naj povem, če so te pomanjkljivosti na našem spletu, bomo to odpravili. Hvala za vaše dobronamerne nasvete. Zahvala še enkrat za tisto pomoč glede gospodarske diplomacije. Upam pa, da ne boste vlagali interpelacij na podlagi revolt anket. Mislim, da je to totalno neprimeren način. Tako sem vas razumel, da ste pač pogledali to anketo na tisoč ljudi in da je 562 ali koliko oseb bilo mnenja, da minister za zunanje zadeve ne opravlja dobro svojega dela in na podlagi tega vas je to še posebej spodbudilo, da ste vložili interpelacijo. Upam, da to ne bo v bodoče način dela, ker potem bomo vsak mesec, ker enkrat na mesec so te revolt ankete, imeli tu v Državnem zboru interpelacijo. Nekaj besed morda glede generalnega sekretarja, glede te kandidature. Jaz moram zelo jasno povedati: predlagatelj ni Vlada. Predlagal se je dr. Danilo Türk. In tukaj ne predlagajo vlade. Vlada pa seveda lahko podpre takšno kandidaturo, pomaga taki kandidaturi ali pa je ne podpre in nič ne naredi za to kandidaturo. Zato ta očitek, da smo ravnali v nasprotju z deklaracijo o zunanji politiki, v tem primeru ne drži. Če sem nekako iskriv, tudi vsi vemo, da kakšnega širšega družbenega soglasja glede kandidature dr. Danil Türka ne bi dobili v tem parlamentu. Ne vem, morda me lahko presenetite in boste rekli, da podpirate to kandidaturo. Ampak bi bil res zelo presenečen. Zlasti s strani obeh opozicijskih strank.Veliko je bilo govorjenja o tistem kosilu. Glejte, galantno bi bilo z vaše strani, ker pravite, da ste galanten, eleganten, imate lep gentlemanski nastop. Bi bilo prav, da bi vsaj omenili, poslušajte, minister, jutri bomo pa mi vložili interpelacijo. To bi bilo zelo galantno, če bi to storili. Ampak ste me grdo presenetili. Tisto kosilo je bilo res zelo konstruktivno, naslednji dan pa vidiš, da dobiš interpelacijo. Nekam nenavadno je. Ampak nič hudega, saj jaz mislim, da v bodoče bova še vedno dobro sodelovala. Kar se tiče ukrepov v Parizu. Res je. Mi smo imeli tam diplomatski nadzor, 94 ukrepov in ti so realizirani. Problem bi bil, če bi bili ti ukrepi nerealizirani. Potem bi res nekako razumel to vašo kritiko in bi rekel, okej, nisem vsega naredil. Potem se mi očita, zakaj nisem vlagal ovadbe oziroma da sem bil užaljen, ker je bila anonimna ovadba. Mi svojega postopka še nismo končali. Bilo bi popolnoma v nasprotju s pravnimi načeli, da bi vložili ovadbo, še preden bi diplomatski nadzor bil zaključen. Glede na to, da je bila anonimna ovadba vložena, ni bilo potrebe, da bi mi polega tega še eno ovadbo vlagali. Glede deklaracije o zunanji politiki. Zakaj smo 2014, ko ste prevzeli funkcijo predsednika Odbora za zunanjo politiko, ponovno šli v nov krog razprav? Zato ker so v parlament so prišle tri nove stranke. Meni se je zdelo prav, da je treba na novo odpreti to razpravo. To je bila Stranka modernega centra, Stranka Alenke Bratušek in pa Združena levica. Zato smo to proceduro ponovili in vi ste se strinjali, da je prav, da se tudi novi parlamentarci seznanijo z dosedanjim delom in da pač gremo naprej. Očita se mi tudi, da bi moral odstopiti po blamaži glede prisluškovalne afere. Glejte, jaz bi bil objektivno odgovoren, če ne bi sprejel ukrepov, ki so bili nujni, da se to ne bi zgodilo. Kar se tiče Ministrstva za zunanje zadeve, mi smo sprejeli vse ukrepe. Imeli smo varno sobo, šli so na izobraževanje. Če pa nekdo pač zavestno nekaj stori in ve, da ne bi smel, pa ne more za to odgovarjati minister. Jaz ne morem odgovarjati za sodnika Sekolca, ki niti ni v svojstvu Ministrstva za zunanje zadeve. On je del arbitraže, on prihaja iz tribunala. Čeprav je slovenski arbiter, je on član tistega senata, in je kvečjemu predsednik senata odgovoren za njegovo delo. Verjetno je tudi zato moral potem dati izjavo in povedati, kaj se je dogajalo. Sem pa takoj pripravljen odstopiti, če mi dokažete, da sem opustil kakšno ravnanje, da nismo zagotovili izobraževanja, da ni bilo varne sobe, če pa nekdo nekaj zavestno stori, pa ve, da ne sme, pa jaz ne morem zanj prevzeti objektivne odgovornosti.
Replika.
Hvala lepa. Replika, mag. Matej Tonin, izvolite.
Rad bi se odzval na ministrovo napačno navajanje in razlaganje moje trditve o tem, da je minister odgovoren za zgodbo v zvezi varčevalci Ljubljanske banke. Moram povedati, da sem se v to zgodbo spustil zelo podrobno, zelo natančno, sestal sem se z dvema nekdanjim zunanjima ministroma in z visokimi uradniki, ki so delali na sukcesiji oziroma nasledstvu. Vsi so mi povedali isto. Gospodar tega postopka je Ministrstvo za zunanje zadeve, medtem ko je pa sam operativni izvajalec tega Ministrstvo za finance. In povsod gre zgodba isto. Vsi, s katerimi sem se pogovarjal, pa so ministri levih in desnih barv, so uradniki levih in desnih, so rekli, da je za to milijonsko škodo odgovoren minister Erjavec. In mi je zanimivo, kako se iz te zgodbe minister Erjavec izmika, češ, to ni moj problem, s tem se jaz ne bom ukvarjal, to je stvar Ministrstva za finance. Seveda, ker ve, da je občutljiva in pomembna zgodba. V tej zgodbi je on naredil temeljno napako, da je odstopil od tiste pogodbe oziroma ni vztrajal, da bom zelo natančen v svojih izjavah. Ni vztrajal v odnosu do Hrvaške, da se striktno vse stvari peljejo po tistem, kar je predvidevala Dunajska pogodba o nasledstvu. Karl Erjavec je odgovoren, da smo od tega odstopili in z njimi odprli na to temo bilateralne pogovore in tukaj so nas Hrvati prinesli naokoli. To je odgovornost ministra Erjavca in zaradi tega bo Slovenija plačala milijonsko škodo. In kje je zdaj v tej zgodbi Janez Janša? Janez Janša je poskušal sanirati tisto, kar je zapravil gospod Erjavec. Ko je videl, da gredo stvari v napačno smer, mu je vzel pooblastila in se je takrat dogovoril z Milanovićem za memorandum. Bistvena vsebina tega memoranduma je, da se mi vračamo nazaj na izhodiščno točko, to pa je na tisto Dunajsko pogodbo o nasledstvu. To je bistvena poanta vsega. Potem je naša Vlada padla, minister Erjavec je bil še naprej minister, ampak Hrvati potem tistega memoranduma niso realizirali. Premier Janša je v tem fiasku ministra Erjavca naredil, kar je mogel, ampak pri tej zgodbi bo moral minister Erjavec prevzeti odgovornost za milijonsko škodo. Zakaj vam to govorim? Zaradi tega ker se bo tudi v nadaljevanju ves čas branil, da to ni njegova stvar. Mislim, da ga z eno zelo preprosto stvarjo lahko na tem področju demantiramo. Če to ni stvar Ministrstva za zunanje zadeve – zakaj je pa potem on sploh z Vesno Pusić tovrstne pogovore na to temo peljal in vodil? Če to ni njegova tema? In še enkrat pravim, bom še kakšno stvar potem kasneje bolj detajlno razložil, ampak poglejte, vsi pravijo tukaj, da ima veliko odgovornost minister Erjavec in posledica tega je milijonska škoda.
Mag. Tonin, jaz se opravičujem ne bi vam smela dati besede za repliko, kajti najprej morate razpravljati, potem imate lahko repliko. Tako da zdaj vse ostale poslance lepo prosim, najprej razprava, potem replika. Sedaj se je prijavil k besedi minister Karl Erjavec. Izvolite.
Poslanec Tonin zelo rad podtika. Jaz vam tako predlagam, če sem res odgovoren za te stomilijonske škode, potem ste dolžni in primorani, če to trdite, podati ovadbo. In jaz upam, da boste dali ovadbo, ker sicer je to neverodostojno, kar govorite. Tako da vam predlagam, dajte ovadbo in potem bomo skozi kazenski postopek in skozi pravdni postopek videli, kje je moja odgovornost. Ampak še enkrat ponavljam, mi zato, ker nismo uspeli Hrvate prepričati, da naj spoštujejo Dunajsko konvencijo, smo šli v pogovore s hrvaško stranjo, da bi sklenili memorandum, v katerem bi bilo navedeno, da vsi sodni postopki na hrvaškem stojijo do rešitve na sukcesiji. In takšno pogodbo, takšen memorandum je tudi takratni predsednik vlade podpisal. Ker to je bil naš cilj, da zaustavimo postopke na Hrvaškem in če bodo ti postopki zaustavljeni, damo mi tudi zeleno luč za polnopravno članstvo. In tisti, ki ste bili na zaprtem delu Odbora za zunanjo politiko, ko smo razpravljali o teh zadevah, iz magnetogramov se bo dalo razbrati, kaj je na tej stvari. In ti očitki, da sem jaz odgovoren, ker ste vi govorili z nekdanjimi ministri. Dajte mi povedati, kateri so, z imeni in priimki, in ti visoki uradniki. Ker bomo to potrebovali pri sodnem postopku. Prosim, da boste podali tudi ta imena. Ker to je pa neodgovorno podtikanje.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala gospa, predsedujoča. Nekaj zadev smo razčistili. Gospod Erjavec ima eno zelo zanimivo lastnost, to je, da je zvit. To je včasih za šefa diplomacije tudi dobra lastnost. Ampak ni pa dobra, ko bi tukaj moral pojasniti v detajle, na tri decimalke določene zadeve, odgovarjati na vprašanje, na katerega je tudi opozoril v svojem stališču kolega dr. Bojan Dobovšek. Veleposlaniki. Omenili ste, bili ste vprašani, za primer, veleposlanik pri Svetem sedežu. Govorili ste o uradnih jezikih. Uradni jezik je latinščina. Povejte, koliko je bilo razpisov, kje so bili problemi, ali je bil razpis ponovljen, če ja, kolikokrat, zakaj in tudi kaj ste se ne nazadnje pogovarjali s predsednikom republike glede tega. To je zdaj, da zelo eksaktno vprašam, samo ena država. Vemo pa, da je vatikanska diplomacija ena največjih, najpomembnejših diplomacij na svetu, in je zelo pomembno, koga imamo tam. Meni je vseeno, koga imamo, kako se piše, ampak mora biti tisti, ki je izbran po regularnem postopku brez trohice dvoma ali suma. Ne nazadnje pa tudi to, kot sem uvodoma povedal, Vatikan je bil tisti, ki je v letu 1992 Slovenijo prvi priznal, 13. januarja, potem se je pa dejansko plaz priznavanja države Republike Slovenije enostavno kar sprožil. Eno konkretno vprašanje imam še za vas, gospod minister, nova organizacijska shema Ministrstva za zunanje zadeve, če smo že pri kadrovanju. Ne oporekam, vi ste odgovorni, vi lahko naredite organizacijsko shemo, jaz mislim, da je relativno optimalna. Ali ste to shemo uporabili tudi kot instrument za kadrovske premike? Ker vidimo, da so kadrovski premiki bili in je logično vprašanje, ki preprosto pade na mizo. Čudila me je vaša izjava: več financiranja za varnost, kot ste jo zdaj omenjali. Ampak to je bilo nekaj dni po tem, ko smo sprejeli proračun Republike Slovenije za leti 2016 in 2017. Človek bi rekel, dobro jutro, vi ste podpredsednik Vlade – in kaj bomo zdaj, bomo šli takoj zdaj v rebalans? Sam mislim, da bi to tudi morali narediti. Če bi me dobro poslušali, bi me razumeli, kaj sem povedal glede revolt ankete. Rekel sem, da nekaj dni po vložitvi naše interpelacije je Delo naredilo anketo, mogoče tudi kakšen drugi časopis, kjer se je pokazalo, da 58 % ljudi interpelacijo podpira. Ja, se strinjam, pospravimo ankete, tudi mi ne gradimo na anketah, je bila zgolj neka informacija, kako ljudje vidijo vaše funkcioniranje. Kolega Matej je že postavil spet logično vprašanje. Pravite, da za varčevalce NLB je pristojno Ministrstvo za finance. Ja, toliko pa imamo spomina, da vemo, da vi ste se pogajali z gospo Vesno Pusić glede varčevalcev NLB oziroma reševanja tega kompleksnega problema. In spet logično vprašanje – zakaj je potem gospod Janez Janša, predsednik Vlade, vam vzel pooblastila in na nek način s hudimi napori z Milanovićem, predsednikom hrvaške vlade, zadevo nekako zresetiral in spravil nazaj v okvir, kamor ta zadeva sodi, to je na sporazum o vprašanjih nasledstva. Ampak vmes so se zgodile hude zadeve in imamo zdaj zadevo Ališić na mizi in govorimo o nekaj 100 milijonih evrov davkoplačevalskega denarja. Najbrž tukaj mi poslanci nikoli ne bomo dobili eksaktnih podatkov, ker je zadeva pravzaprav, če hočete, podobna, kot je vrtanje bančne luknje. Tudi tam, garantiram vam, ta državni zbor ali pa naslednja ali pa še naslednja sestava ne bo nikoli ugotovila, kdo so krivci, ker preprosto roka roko umije. In pri tej zadevi je zadeva podobna. Govorite o kazenski odgovornosti. Eno je seveda kazenska odgovornost, drugo je pa politična odgovornost, ki ima posledice spet lahko stomilijonske škode.
Hvala lepa. Postopkovno, mag. Matej Tonin, potem ste pa vi, gospod Erjavec.
Spoštovana podpredsednica, želel bi samo, če mi lahko citirate člen poslovnika, ki govori, da se ne smem javiti k repliki, kljub temu da me je minister Erjavec večkrat z imenom in priimkom omenil. Glede na to pa, da je gospod Erjavec govoril o vlogi ovadbe, bi ga opomnil samo to, da lahko neko stvar narediš popolnoma zakonito, ampak zaradi niza napačnih političnih odločitev je povzročena stomilijonska škoda. Torej v primeru ljubljanskih varčevalcev ne moremo očitati, da je minister ravnal nezakonito, je pa zaradi njegovih političnih odločitev škoda več stomilijonska, ker se je skliceval na napačne stvari.
Hvala lepa. 70. člen Poslovnika govori o repliki. Vaše stališče, ki ste ga pa predstavili, se pa ne nanaša na repliko, se pravi, je treba preveriti 70. člen oziroma jaz ga ne bom brala, ker verjamem, da ga predobro poznate. Sedaj pa ima besedo minister gospod Karl Erjavec.
Zelo na kratko, zakaj mi je takratni predsednik Vlade odvzel pooblastilo. Ker smo napovedali, da bomo odšli iz vlade. To je bil edini razlog, je rekel: "Ne moreš se ti naprej pogajati, če ste napovedali, da boste zapustili Vlado." In to je bil edini razlog, in to si lahko preberete tudi v medijih. Moram pa reči, da sem pa zelo presenečen, da si lahko stomilijonsko odgovoren zaradi niza političnih odločitev. Jaz bi tako rekel, toliko napačnih odločitev, kot jih sprejema Državni zbor, ki imajo hude finančne posledice, mislim, da se ne da govoriti na ravni enega ministra. Mislim, da tukaj res pretiravate. Če bomo začeli meriti, kakšna škoda nastaja zaradi političnih odločitev [[…]]Nekateri so leta 1991 govorili, če se bomo politično odločili, da gremo v samostojno neodvisno Slovenijo, bomo jedli travo, bomo izgubili jugoslovanske trge, bomo ne vem kaj. In kaj, če bi se slučajno ljudje tako odločili? Zato prosim, če sem odgovoren za večstomilijonsko škodo, prosim, da se sprožijo konkretni postopki. Če pa je niz političnih odločitev, jih pa prosim tudi naštejte, od A do Ž, katere so tiste napačne politične odločitve. Ampak bi predlagal, da začnete z Lojzetom Peterletom, prvim predsednikom Vlade, ki ni znal urediti odnosa s Hrvaško. Ker on je bil najbolj odgovoren. Če bi pravočasno vsa ta vprašanja rešili, ne bi bilo ne arbitraže ne Ljubljanske banke in še kakšnega drugega vprašanja ne bi bilo. Tako da jaz upam, da vam ni svetoval ta nekdanji zunanji minister in nekdanji predsednik vlade. Ker če vam je on svetoval, potem mi je jasno, zakaj sem odgovoren za večstomilijonsko škodo, ki je niste znali rešiti pravočasno, to se pravi v času osamosvajanja te države.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Gospod minister, sedaj jaz mislim, da ni okusno, da govorimo o prvem predsedniku tako imenovane osamosvojitvene vlade in mu [[...]]
Mir v dvorani!
[[...]]za tisti ubogi dve leti mandata dejansko naložite vse, kar gre narobe v Sloveniji danes. On je predsednik osamosvojitvene vlade. Tisti, ki jamrate, odkimavate, relativizirate slovensko osamosvojitev. Saj vas poznamo. Poglejte, zadeva je naslednja. Namesto da bi gospod minister Karl Erjavec vztrajal pri Dunajski pogodbi, to je sporazum o vprašanjih nasledstva iz leta 2001, in od Hrvaške zahteval, da s pomočjo mediatorja pod okriljem Banke za mednarodne poravnave v Baslu poiščemo rešitev, kjer se bodo upoštevali tudi dolgovi hrvaških podjetij do Ljubljanske banke – minister nas zapušča, to je očitno zelo težko vprašanje – in ne zgolj vloge hrvaških varčevalcev, se je s Hrvaško spustil v neposredne pogovore. Hrvaška je taktično odlično izkoristila priložnost, ki ji je dal Erjavec. Pred Erjavčevo intervencije so bile ključno vprašanje le neprenesene devizne vloge. Po Erjavčevi intervenciji pa so Hrvatje na mizo postavili še vprašanje prenesenih deviznih vlog. Hrvatje so se bili v neposrednih pogovorih pripravljeni pogovarjati le še o dolgovih Ljubljanske banke. Nič, čisto nič pa o njenih terjatvah do hrvaških podjetij. Ponovimo razmerje: 1 proti 1,4. Ko se je minister Erjavec pogovarjal s Hrvati, so oni vzporedno v sodelovanju z Bosno in Hercegovino pripravljali nov napad na Slovenijo z novo tožbo, pazite, na Evropskem sodišču za človekove pravice. Le-to pa vemo, kaj je Sloveniji naložilo. Gospod Erjavec je s svojimi aktivnostmi v zvezi s hrvaškimi varčevalci Ljubljanske banke na nek način omogočil pridobitev pogajalske prednosti, ki jo je Hrvaška kronala z novo razsodbo Evropskega sodišča za človekove pravice v primeru Ališić proti Sloveniji leta 2014. Treba se je v zadevo poglobiti, ker je zelo kompleksna. Potrebovali boste kakšnih 10, 15 ur, da se skozi to prebijete. Gre torej za bosanske varčevalce, vendar pa se sodba uporablja tudi za hrvaške. Vem, da bo minister Erjavec rekel, da je želel rešiti odprto vprašanje, namera je gotovo bila iskrena, ampak enostavno se mu ni izšlo. Res ga je rešil, in sicer tako, da je Sloveniji naprtil večstomilijonsko breme. Ponavljam, je težko, ampak si predstavljate, koliko bi lahko povišali pokojnine, jaz si srčno želim, da bi to dobili upokojenci. Ja, res, tisti upokojenci, ki imajo manj kot 300 evrov na mesec. Bolje bi bilo, da bi minister Erjavec pustil vprašanje varčevalcev Ljubljanske banke pri miru, res bi imeli še vedno odprto vprašanje, vendar pa bi državni proračun obvarovali večstomilijonskega bremena. Minister Erjavec je izgubil nekaj, kar se je zdelo, da ne moremo nikoli izgubiti. Imeli smo veljavno mednarodno pogodbo, in jo še imamo, o nasledstvu. Imeli smo dobljeno tožbo pred Evropskim sodiščem za človekove pravice, imeli smo dobljeno tožbo, v korist Slovenije je bila. Neverjetno je, da bomo morali poplačati celo varčevalce Ljubljanske banke iz Sarajeva, in to kljub temu da so nam v Bosni Ljubljansko banko nacionalizirali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Gantar. Pripravi naj se gospod Franc Laj, za njim dr. Milan Brglez.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani minister, ministrici, predstavniki Vlade, ministrstev, kolegice in kolegi! Po skoraj petih urah smo prišli do besede za razpravo. Jaz se bojim, da predlagatelj misli, da je čas, porabljen za obrazložitev interpelacije, tisti, ki odloča o njeni teži in smiselnosti. V bistvu pa odraža nekaj nasprotnega – odraža celotno plehkost dokumenta, ki ste ga pripravili, in z realnostjo nima veliko skupnega. V njem ste zmešali praktično vse. Veseli me, da sem slišal tudi že odgovore ministra Erjavca, ki vam je zelo nazorno – verjamem, da ste to lahko razumeli – tudi pokazal, da veliko stvari enostavno ne poznate ali pa jih zlonamerno interpretirate. Omenjate, da je minister Erjavec zvit, jaz bi rekel, da ste vi prozorni. Če mislite, da se da na ta način nabirati politične točke, potem se pač motite, ker mislim, da iz današnje razprave ne bo političnega profita za nikogar, ne za Državni zbor, še manj pa za predlagatelje te seje, ki je popolnoma nepotrebna in zgrešena. Malo sem bil tudi razdvojen ob začetni predstavitvi gospoda Horvata kot predsednika Odbora za zunanjo politiko. Ni bilo čisto jasno, ali gre današnja razprava v smislu nezaupnice vladi, predsedniku vlade ali ministru za zunanje zadeve, glede na to, da ste nanizali tako širok spekter očitkov, ki enostavno ne grejo skupaj in ni vse pristojnost Ministrstva za zunanje zadeve ali pa ministra Erjavca. Ko razmišljam o tem, o vseh teh nesmislih, me vseeno mučijo vaši vzgibi. Zakaj? Zakaj je to potrebno? V redu, politične točke, ali je v ozadju mogoče tudi kakšna frustracija, neizživete ambicije v vladi, tudi to je možno. Omenjene so bile tudi ankete, tudi z vaše strani, in moram reči, da me tukaj, gospod Horvat, tudi vi niste prepričali, da te ankete ne igrajo zelo pomembne vloge pri vaših odločitvah za vlaganje interpelacije. Moram reči, da sem ta dokument – interpelacijo tudi s kar velikim zanimanjem prebral. Glede na vse insinuacije, očitke, ta dokument ne sodi v Državni zbor, bolj bi sodil mogoče v kakšno revijo, pod rubriko Saj ni res, pa je. Ampak, no, danes se ukvarjamo s tem dokumentom tukaj. Ste pa definitivno presegli moja pričakovanja, in sicer ne toliko v številu očitkov in v samih očitkih, ampak z neizmerno slabim argumentiranjem, neizmerno slabo pripravljenostjo, pa ne nazadnje, zdaj ne vem, ali je to neznanje ali zlonamernost, očitno tudi s slabim poznavanjem tematike, o kateri danes govorimo, kar od vas kot predsednika odbora ne bi pričakoval. Iz tega je razvidna predvsem ena hudo velika želja, da bi danes, kako bi rekel po vaše, ministra na križ pribili, ampak verjetno to ne bo šlo na ta način. Tudi medijska uvertura gospoda Tonina na temo vikenda ali spornih, čudežno nastalih posnetkov, ki so se nekako po naključju takrat znašli v medijih, je pokazala vsaj na bujno domišljijo, mogoče tudi neko sposobnost ustvarjanja spletk, nesporazumov, in glede na to jaz še vedno verjamem, pa čeprav je pol dneva mimo, da je pred nami zanimiv dan. Da bo lep, so napovedali meteorologi, da bo zanimiv, verjamem, da boste še vi presenetili s kakšnim novim predlogom ali novo ugotovitvijo. Sem pa na drugi strani vesel, namreč nikjer v interpelaciji nisem zasledil, da bi mogoče očitali ministru Erjavcu, kaj vem, globalno segrevanje ozračja ali kaj podobnega. Tako da mislim, da je tudi še kakšno upanje. Glede na vsebino interpelacije ste brez dvoma stranka z rešitvami. Samo da so mogoče malo enostavne. Ker vaša rešitev je, da se zamenja ministra Erjavca in na enkrat bo Slovenija zacvetela, postala ugledna država, ekonomsko močna, odgovorna, vsi nas bodo spoštovali, cenili, da ne govorim, da tuji investitorji bodo začeli mahoma v trumah v Slovenijo hoditi in iskali možnosti, kje bodo lahko vlagali v naše gospodarstvo. Temu bi se lahko spet po domače reklo, ne vem, sveta preproščina ali kaj podobnega. Z zanimanjem sem prebral tudi magnetograme sej Odbora za zunanjo politiko. Prav zanimivo mi je poslušati ravno stališča predsednika Odbora za zunanjo politiko gospoda Horvata, kot da ne bi bil na teh sejah, pa čeprav je njen predsednik. Omenili ste, da ste počaščeni, ker vas je minister Erjavec omenil v sodelovanju, da pa nikoli niste za Slovenijo naredili nekaj, kar je neodgovorno, da bi škodovali državi. Jaz po vseh teh razpravah niti nisem več tako prepričan. Če ste že slišali kdaj o tem, da si odgovoren tudi, če si na nekem mestu, pa nečesa ne narediš. Namreč ob vseh očitkih, kaj vse je narobe in zgrešeno na področju zunanje politike, bi jaz na mestu predsednika odbora protestiral na ves glas že zdavnaj, morda odstopil s tega mesta ali pa že zdavnaj zahteval, da minister gre. Vi ste pa mirno tolerirali, celo pohvalili, imeli tudi lepe besede, tudi priznanja za delo ministra Erjavca. Zanimivo. Jaz bi resno razmislil, ob vseh teh ukrepih, tudi na vašem mestu, če vam ne bomo prisluhnili, ali je res še smiselno, da ta odbor vodite. Očitno so razhajanja v pogledih zelo velika. Pa da ne bom v tej razpravi pretirano splošen, mogoče tudi ciničen ali nekonkreten, podobno kot interpelacija, mogoče gremo k nekaterim konkretnim stvarem. Verjamem, da je tudi vam jasno, podobno kot je že bilo rečeno, da ni edini akter v zunanji politiki zunanji minister. Med drugimi, že prej danes naštetimi, ste brez dvoma tudi vi kot predsednik Odbora za zunanjo politiko. Resnica, ali je zunanja politika katastrofalna ali je dobra, v katero smer se Slovenija obrača, seveda ni črno-bela. Podobno kot življenje ni črno-belo, tudi tu resnica ni črno-bela, ampak je dostikrat siva. Teh odtenkov je, jaz lahko rečem, tudi več kot petdeset. Verjetno poznate. Pa da gremo mogoče h kakšnemu uspehu, ki ste ga sicer ministru priznali. V 17 letih je bil spisan prvič resen dokument, ki sta ga mogoče s stisnjenimi zobmi pohvalili, to je Deklaracija o zunanji politiki Republike Slovenije, ki smo jo sprejeli v Državnem zboru. Potem tudi Strategija zunanje politike, ki jo je sprejela Vlada Republike Slovenije. Lepo vas prosim, trditi pol leta po sprejetju teh dokumentov, da nekdo dela v nasprotju s takšno politiko, je milo rečeno nekredibilno ali neresno. Ker se v tem času, če izvzamem migrantsko krizo, ki je zaposlovala in obremenjevala celo vlado, vse predstavnike, vse resorje, se veliko drugega tudi na področju zunanje politike ni dogajalo, mislim, da je neodgovorno. Po drugi strani ste pa hitro nakazali, kje vas čevelj žuli. To je kandidatura dr. Türka, za katero vam je pa bilo tudi jasno razloženo, v čem je stvar. Da se je predlagal sam, da se je Vlada odločila, da bo njegovo kandidaturo podprla in v tem delu tudi Ministrstvo za zunanje zadeve, kar je edino pravilno in kar je tudi edino možno. Zanimiv je tudi očitek o globoko podcenjeni gospodarski diplomaciji, ki je mimogrede ena od prioritet ministra Karla Erjavca, vključno z rezultati, ki jih je na tem področju dosegel v sodelovanju s svojimi diplomati, predstavniki po predstavništvih po svetu. Razlog, da so tuje investicije na najnižji ravni, vidite v neodzivnem sistemu gospodarske diplomacije, kar je ponovno izredno hudo poenostavljanje, v katerega, verjamem, ker ste v preteklosti želeli tudi predloge za izboljševanje gospodarskega poslovnega okolja, da v to ne verjamete niti vi sami. Da so razlogi, da je Slovenija za tuje investitorje lahko nezanimiva in da ne hodijo k nam, bistveno drugje, in ne v gospodarski diplomaciji Ministrstva za zunanje zadeve. Tu mislim na zagotavljanje poslovnega okolja, birokratske ovire, nezaupanja verjetno tudi v pravno državo, predvsem nestimulativno davčno politiko države in še marsikaj bi se našlo. Vse to zmanjšuje tržno konkurenčnost naše države, ne pa šibka gospodarska diplomacija ministra Erjavca. Zaradi takšnih posploševanj je vaša interpelacija popolnoma nekredibilna in brez kakršnegakoli smisla. Na področju gospodarske diplomacije sodeluje minister Erjavec s ključnimi deležniki in skupaj z njimi definira prednostne cilje, prednostne trge, in to so Ministrstvo za gospodarstvo, razvoj in tehnologijo, Javna agencija SPIRIT, pa Gospodarska zbornica Slovenije in še kup drugih akterjev. Vedno več podjetij se vedno znova obrača na Ministrstvo za zunanje zadeve, da jim odpira vrata v tujini. Ponovno se obračajo na njih zato, ker so zadovoljni s tem, kar Ministrstvo za zunanje zadeve počne, ne zato, ker bi bili z njimi nezadovoljni. In na srečo seveda razmišljajo na drugačen način, kot razmišljate vi, in vidijo prednosti, ki jim jih daje gospodarska diplomacija. Gospodarska diplomacija ne more prevzemati vloge zastopnika podjetij, lahko pa vzpostavlja stike, premošča različne ovire, olajša dostope, obveščanje, pomaga pri iskanju informacij in podobno. Minister Erjavec je organiziral številna srečanja z gospodarstveniki, morebitnimi tujimi investitorji tako doma kot v tujini. Kar v nasprotju z vami seveda cenijo gospodarstveniki. Verjemite mi, ko je minister za zunanje zadeve predstavljal svoje poglede in tudi sodelovanje in se dogovarjal z Gospodarsko zbornico je doživel aplavz, kar se glede na kritike, ki jih lahko dnevno berete, kritike gospodarstva vladi, verjetno mnogim v tej vladi ne dogaja. In jaz mislim, da zato, ker so zadovoljni, ne pa zato, ker si ne bi upali povedati svojega mnenja ali pa stališča, da nekaj na področju gospodarske diplomacije ne poteka v redu. Potem moram reči, da me je presenetil vaš očitek o neustrezni mreži diplomatsko-konzularnih predstavništev. Zelo zanimivo. Ampak po mojem se še spomnite, tudi vi ste bili v vladi, ko se je v času največje krize število diplomatsko- konzularnih predstavništev zmanjševala zaradi varčevanja, ker ni bilo drugega izhoda. Pa ne spomnim se, če se še tako trudim, da bi temu takrat nasprotovali. Je pa res, da se z izboljševanjem razmer ponovno mreža širi, da je ekonomskih svetovalcev ponovno lahko nekaj več, kot jih je bilo, ko se je pač bilo treba prilagoditi, da smo se takrat izognili zloglasni trojki. In to vi zelo dobro veste. In zato še enkrat, mislim, da argumenti, ki jih predstavljate, stojijo na zelo majavih nogah. Predvsem pa ne morete tega očitati Ministrstvu za zunanje zadeve, ker ni samo v njegovi domeni. To so bili sklepi vlade, skupna odločitev, v kateri nas je sedelo kar veliko, še enkrat, tudi vaša stranka tudi Nova Slovenija. Ne bi veliko razpravljal o odnosih, ki se tudi očitajo, z Združenimi državami, s Sovjetsko zvezo. Kar se mene tiče, je pomembno, da so s temi odnosi zadovoljni, da so jih pohvalili pristojni veleposlaniki, bivši ameriški veleposlanik gospod Mussomeli ali pa sedanji gospod Brent Hartley, ki očitno vidijo možnosti sodelovanja, sodelujejo s Slovenijo, so zadovoljni in lahko rečem sreča, seveda pa to ni naključje, ker je vloženega tudi tukaj kar veliko dela, da tudi takšno sodelovanje poteka na primeren način. Ministru Erjavcu očitate še vrsto drugih stvari, za katere sami ne verjamete, da je odgovoren. Pa je bilo že omenjeno, tukaj je južni tok, da nismo strateški partnerji Kitajske, pa čeprav smo skupaj z njimi sedeli, nerazumevanje za čezatlantske sporazume z Združenimi državami Amerike, migracijske težave, celo prometne tokove mimo Slovenije in še in še. V to še sami ne morete verjeti, da je za vse to lahko odgovoren en minister, ker, kot rečeno, potem je rešitev za Slovenijo res enostavna, ampak ni. Samo očitke ste nizali na principu dela na tržnici, branjevke, se pravi, da zraven, da boš mogoče zadovoljen, še malo solate, pa boš stalna stranka in jo boš mogoče še enkrat obiskal. Torej spoštovani kolegi, lahko bi nadaljeval, mislim, da bo razpravljavcev še precej. Očitki so nesmiselni, polni nestrokovnosti nesmiselnih podtikanj. In tudi jaz mislim, pa ne zato, ker ne bi spoštoval Državnega zbora, da bomo danes zapravili tukaj en dan, v katerem bi se lahko imeli lepše ali pa naredili kaj bolj koristnega seveda za vse nas. Naj ostane za konec še en predlog, čeprav vem, da ga ne boste upoštevali, ampak mislim, da v sebi to verjamete, da bi bilo najbolj smiselno, nimate pa izhoda. Če bi ravnali modro, bi interpelacijo umaknili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa. Hvala lepa, spoštovani cenjeni kolega Tomaž Gantar. Vedno vas rad poslušam in tudi tokrat sem vas zelo rad poslušal. Zadevo ste obrnili v interpelacijo Jožefa Horvata. Sem počaščen, veste, zelo sem počaščen, govorili ste praktično samo meni, se pravi 26 podpisnikov je, ampak tukaj, glej ga zlomka, je samo Jožef Horvat danes najbrž največkrat omenjeno ime. Še več, ker vem, kakšen bo razplet, poglejte, toliko sem pa jaz tudi star, vem, kakšen bo razplet, naslednji korak bo na tehtnico postavljena koalicija, na drugi strani pa Jožef Horvat v funkciji predsednika Odbora za zunanjo politiko iz opozicijske Nove Slovenije. Zelo sem počaščen in verjetno zgodovinski primer v Državnem zboru, ko bo Vlada ali pa, bolj točno, podpredsednik Vlade zahteval, grem iz koalicije, če Horvata ne odstranite. Tako bo zadeva tekla [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Mir, prosim!
To so moje prognoze, z njimi se strinja gotovo tudi predsednik Državnega zbora, ampak ne želim, se opravičujem, ne želim v njegovem imenu govoriti. Veliko je bilo cinizma, ampak saj, gospod Tomaž, oba sva politika, najbrž oba kdaj pa kdaj uporabiva določeno dozo cinizma, vi ste jo tukaj kar precej, tudi nekaj shizofrenije, ker ste rekli – zakaj zdaj, zakaj že niste prej [[…]]Čakajte, kako zdaj? Ocenjujem s kančkom cinizma vašo razpravo kot izjemno bogat prispevek k odgovorom na vprašanje Quo vadis slovenska zunanja politika? in se vam za interpelacijo Jožefa Horvata zahvaljujem.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Laj, pripravi naj se dr. Milan Brglez, za njim gospod Franc Jurša.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovana ministrska ekipa, pa predvsem spoštovani minister Karl Erjavec. Poglejte, takšno je to življenje v našem parlamentu, bom kar tako začel. Pri pregledu celotnega gradiva nisem ugotovil nobenih tehtnih razlogov za vašo interpelacijo. To so moji pogledi in mislim da popolnoma neodvisno nisem ne z vami, ne z vašo stranko povezan, ne s komer koli drugim. Res je, da bi ta čas, teh načrtovanih 14 ur lahko bolj koristno porabili. To je dejstvo, Ampak mogoče je pa prav, da se tu in tam odprejo kakšne teme pa bo še kakšna korist iz tega. Ne nazadnje je treba zaključiti, kdo je odgovoren za devizne varčevalce, politično ali pa mogoče tudi kazensko. Mislim, da obstajajo inštitucije za to, ki nas tudi spremljajo, in po uradni dolžnosti bi morali ukrepati. Mislim, da mi nismo kvalificirani toliko strokovno, da bi lahko podali sodbe v zvezi z vašo odgovornostjo, osebno ali pa objektivno. Slovenija je pred zelo velikimi izzivi, vi lahko ogromno pripomorete skupaj z ostalim delom vlade, tudi s predsednikom Vlade, da racionalno obvladamo to migrantsko problematiko, ki se nas vsak dan tiče, dotika in vsak dan lahko pričakujemo tudi hujše. In bi želel in na nek način vas tudi pozivam, da se maksimalno posvetite tej problematiki, da bomo kos skupaj kot celotna družba tej zadevi. Kar se tiče vseh ostalih očitkov glede arbitražnega sporazuma. Verjetno je to, da ne smete biti ponosni na vse tiste izjave, ki ste jih mogoče po nesreči tudi dali. Ampak vemo, kdor dela tudi greši. Če bi bili popolnoma tiho pa neaktivni najverjetneje še teh očitkov vam ne bi mogli prilepiti, kot dodatno etiketo. Zaključil bom pa s tem. Zaenkrat ne mislim biti volčji zob na tej žagi, ki vas reže, če pa me bo kdo prepričal, da dejansko obstaja tehten razlog oziroma dokazilo za vašo osebno ali pa kakršnokoli drugo odgovornost, se ta zob lahko spremeni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Milan Brglez, pripravi naj se gospod Franc Jurša, za njim gospod Matjaž Han.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Sam sem si to svojo intervencijo zamislil kot 13 tez, zakaj interpelacije ne gre podpreti. Seveda pa bo teh 13 povezano na ravni, na kateri je napisana sama interpelacija. Torej relativno abstraktnih, ne tako konkretnih, čeprav bi si marsikdo želel konkretnejše zadeve. Dejstvo je, da se moramo zavedati, da v trenutku, ko interpoliramo zunanjega ministra kadarkoli, kdajkoli, razkazujemo v bistvu svoje drobovje. In tisti trenutek, ko razkazujemo svoje drobovje, zelo, ampak res zelo negativno vplivamo na to, kaj je naša diplomacija in zunanja politika sploh sposobna narediti. To je zdaj prva in osnovna stvar. Tisti trenutek, ko imamo interpelacijo, tukaj sploh ne rabimo diplomatov. Ampak bi mogoče kakšen dogodek lahko bil takšen, kjer bi imeli diplomate, da bi pokazali, kaj bomo počeli, da bi se šli javno diplomacijo ali karkoli takšnega. Tisti trenutek, ko imamo interpelacijo, uh, fantastično, vse bo prišlo oziroma veliko pride na dan takšnega, kar diplomati s pridom izkoristijo. Saj marsikaj od tega se pač morajo potruditi pač več. Ko pa so tovrstne interpelacije, je vsekakor to nekaj negativnega za državo, nekaj negativnega za njeno zunanjo politiko. Pri tem stališču bi vztrajal, neodvisno od tega, kdo bi bil tam. V tem primeru pa sploh mislim, da se v tem času ni zgodilo ničesar takšnega, kar bi opravičevalo interpelacijo in hkrati ne bi škodilo našemu zunanjepolitičnemu interesu. Da bi to razložil, bo prva teza, zunanja politika in povezava notranje in zunanje politike je tista klasična zadeva. Običajno vsakdo razume, da je notranja povezana z zunanjo in tam se konča. Ampak stvar je bolj komplicirana. V mednarodnem okolju za začetek nismo sami. In če nismo sami, vse karkoli si tukaj zamislimo, ja, ali se bo realiziralo ali se ne bo realiziralo, to je odvisno. To je zelo tanka linija, in je treba marsikdaj najti načine, kako druge prepričaš v tisto, kar tebi koristi, brez da se s tem kakorkoli hvalimo. To je eden od odgovorov na tisto na Bildtevo zadevo, ki je pristrana. Vem, kako je to pristrano. Zaradi tega ker v vsaki državi nekdo to dela. Jaz sem bil včasih v akademski skupnosti, vem, kako je to. Če si bolj ali manj kritičen do celotne zadeve, si tudi skušaš na ta način na nek način rating dvigniti v tej zunanjepolitični sferi, če seveda država daje določen pomen tem strokovnjakom, ki te stvari ocenjujejo. Ampak to so vedno nacionalni. Ampak verjemite mi, tako kot je akademska sfera vedno zelo kritična do zunanje politike pa na splošno do politike, to je zelo podobna zadeva kot mediji. Najdite mi slovenske medije, ki bodo stali, razen res drobnih, drobcenih izjem, kadarkoli za tem, kar je pravzaprav interes države. Tega poenotenja na tem nivoju pa razumevanja, da takšno poenotenje potrebuješ, praktično nikoli ni. In še tretja zadeva, ki je strašno pomembna. Še zlasti pri takšnih državah, kot je naša, tudi zunanja politika vpliva na notranjo politiko. Vpliva na ta način, da pravzaprav vsakršna stvar, ki jo delamo znotraj države, ima tudi zunanjepolitično komponento. Še toliko bolj to velja, ko si član določenih mednarodnih organizacij, še toliko bolj velja, ko si podvržen mednarodnemu pravu, ko moraš nekatere zadeve spoštovati tako zaradi sebe kot zaradi tega, ker ti ustava to nalaga. In s tem sem že hitro pri drugi zadevi. Tisto, kar se je v tem mandatu zgodilo, je nekako dopolnitev tega zunanjepolitičnega trikotnika. Jaz rečem temu zunanjepolitičnemu trikotniku povezava treh stvari: vrednot, ki smo jih določili v ustavi in so tudi za zunanjo politiko pomembne; deklaracije, kjer sta oba akterja, ki sta zdaj na različnih bregovih, sodelovala, na vso srečo sta sodelovala in je bila sprejeta v Državnem zboru z več kot ustavno večino, pomen ustavne večine je pa le – če ne bi bila sprejeta, bi bil dejansko neuspeh, ker je bila sprejeta, mislim, da je uspeh v smislu tega, da je vsaj opredelila, kaj naj bi bili zunanjepolitični akterji. In jaz sem pričakoval, da bomo to leto začeli prej z razpravo o zunanji politiki, prvo plenarno razpravo, ne pa z interpelacijo. Zaradi te interpelacije pravzaprav ta zunanjepolitična razprava mora čakati, ne more biti enega in drugega na isti seji. In upam, absolutno upam, ko bo ta razprava, da se spet ne sprevrže v kakšno ponovitev interpelacije, ker to mašo bomo oddelali danes, ker pač opozicija oziroma kdorkoli, sicer je opozicija, ampak načeloma kdorkoli zbere 10 podpisov poslancev, ima pravico do interpelacije, pač po naši ustavi. Tako je zadeva urejena in tu ni velike izbire. Tretja zadeva, ki jo moramo upoštevati – to je lahko tretja teza, moramo razumeti, kakšna država smo, dvoje običajno opredeljuje, in to tudi opredeljuje to, kaj je možno v zunanji politiki početi. Po eni strani smo mala država. Mala pomeni, da imamo določeno vlogo v mednarodni skupnosti. Pričakovanja drugih so na to vezana, torej igramo vlogo male države. Hkrati smo pa majhni v fizičnem in vsakem drugem smislu. In naša moč, kolikor jo je, ni na relacijski moči, da bomo nekoga pritisnili, kvečjemu se pojavlja skozi pravila, ki obstajajo, govorimo o tako imenovani strukturni moči ali pa moči, ko smo del določenih zavezništev in tam imamo do tretjih lahko določeno moč. Če so ta zavezništva, tudi če zgledajo supernacionalna, šibka v zunanjepolitičnem pomenu besede, potem nam to kaj bistveno ne pomaga in moramo zopet na nek način skrbeti sami zase. Pri čemer pa moramo vsaj v odnosu do Evropske unije razumeti eno bistveno zadevo, recimo, ko pridemo na polja gospodarske diplomacije, da je ta gospodarska diplomacija nekaj, kar mora vsaka država zase narediti. Ker tekmujemo drug z drugim. Institucije Evropske unije pa po definiciji niso več, žal, včasih smo verjeli, da so po definiciji to zaveznice malih, pa ne. To, kar se zdaj dogaja, ta razmerja moči, ki so znotraj Evropske unije, nas prepričujejo v to, da niso zaveznice in da se morajo male in periferne države postaviti po robu. Edina taka točka, kjer smo se postavili po robu in kjer se to jasno vidi, čeprav marsikdo tega ne bo priznal, je pravzaprav točka, ki se ji reče – in to je ena od hipotez, ki jih imam – da je ravnanje zunanje politike v času migracijske in begunske krize po moji oceni bilo optimalno. Sam ne bi znal bolje. Ne vem, kaj bi se še več lahko naredilo. Hkrati pa na drugi strani tudi razumevanje tega, kaj sploh lahko delamo. Katero sredstvo pa nam je v zunanji politiki na voljo? Ali bodo to ekonomska sredstva, naša lastna? Ali bodo to naše vojaške zmožnosti? To nekateri drugi veliki lahko uporabljajo tudi v zunanji politiki, mi tega ne moremo. Mi to lahko v bistvu bolj prej na simbolni kot na dejanski ravni uporabljamo, čeprav je prav, da tudi za to skrbimo in na koncu ostane pravzaprav diplomacija, v katero pa, da smo si zelo na jasnem, v sodobnem pojmovanju niso več vključeni. Koordinativna vloga je pri nas predvidena za Ministrstvo za zunanje zadeve in s tem tudi na nek način za njegovega poveljnika, torej ministra, vendar je pa akterjev mnogo, še zlasti na ravni Evropske unije, ker številne zadeve imajo takšno in drugačno dimenzijo, vpeti so v zunanjo politiko in diplomatsko konec koncev lahko tudi sami parlamenti včasih pripomorejo bolj, včasih manj, ampak dejansko je zelo težko reči, aha, sedaj je pa za zunanjo politiko odgovorno zgolj zunanje ministrstvo. Ministrsvo je v bistvu to zadevo izvrševalo, lahko je odgovorno za to, koliko diplomacija pravzaprav deluje. Tukaj pa moramo priznati, imamo 25 let, minister je podedoval določeno dediščino. Ta dediščina ni nekaj, kar bi on ustvaril, in to mora upravljati in spreminjati, kolikor se pač da, optimizirati, kolikor se da. Naslednja stvar, ki je važna, je, da je zunanje ministrstvo državotvorno ministrstvo. To ni kar tako brez zveze povedano. In če se zavedamo te vloge zunanje politike in ministrstva, ki to koordinira, če ga pravilno razumemo, potem vemo, da tisto naše predhodno zunanjepolitično ravnanje določa tudi to, kar lahko zdaj naredimo. In na drugi strani tisto, kar se v imenu države počne, počne zunanje ministrstvo, v odnosu do posameznih držav preko veleposlanikov, sam minister je predstavnik države. Interpelacija je torej v tem primeru usmerjena proti enemu od naših predstavnikov države, ki predstavlja to državo brez omejitev, podobno kot predsednik države in podobno kot predsednik vlade. Bodisi da vam naštevam to običajno pravo bodisi da gremo pogledat Dunajsko konvencijo in pravo mednarodnih pogodb, to boste notri našli. Zamajati to zadevo v času krize, ki ima značilno mednarodno dimenzijo, je nespametno. Ne samo to, na točki recimo arbitražne, bi človek lahko dodal, da je dajanje legitimnosti hrvaškemu nesodelovanju z arbitražnim sodiščem, kar nekako lahko izpeljemo iz razprave opozicije, delovanje v interesu druge države. To ni delovanje v interesu druge države. Mi smo v sporu z drugo državo. In kakršnokoli odpiranje kart, kaj bo potem, ali smo že premislili, kako bomo to implementirali, kako jih bomo prisilili. Ja, dajte no, v zunanji politiki ne boš telefoniral nasprotniku, kaj boš naredil. Tudi zaradi tega so tovrstne razprave brezplodne in tukaj tudi po mojem nedržavotvorno nabiranje notranjepolitičnih točk na račun zunanjepolitičnih interesov. Da se lahko taka država, kot je Slovenija, uveljavi v mednarodnem prostoru, mora inovirati, torej mora najti inovativne rešitve tam, kjer so. Nikakor pa tega ne bi opredelil kot improvizacija. To ni improvizacija. Bistvo tega je, da druge prepričaš, da delajo v svojem interesu, dejansko pa imaš od tega tudi ti korist. Običajno, če je neka interes zgolj interes Republike Slovenije, to ne bo, bom rekel, dobro vodilo k temu, da se ta zadeva dejansko realizira. Ampak morajo biti tudi drugi prepričani. In jaz mislim, da glede tega je ministrstvo uspešno, je naša vlada uspešna, je minister uspešen in tukaj nimam kaj in tudi tega ne želim kakorkoli kritizirati. Še enih nekaj pripomb imam glede na tisto, kar je bilo danes povedano. Ena od stvari, ki se jih je treba pri mednarodnem povezovanju in pri ostalih zadevah zavedati, je, da v družbenem svetu nič ni naravnega v tistem smislu, okej, to zavezništvo je tako, da ne rabimo biti znotraj njega ali karkoli takega, ampak da je za vsako od teh zavezništev treba razmišljati skozi interes te države, kako optimizirati interes te države, njenih prebivalcev. Ko pa uporabljamo besedo naravno v tem političnem pomenu besede, smo pa zelo blizu demagogiji ali pa v čisti ideologiji. Običajno tega nihče ne bo hotel priznati, ampak dejansko se tudi v zunanji politiki sicer pri nas običajno bolj to, v smislu, okej, eden je usmerjen, zdaj se kaže to recimo skozi to interpelacijo, morali bi biti bolj srednjeevropsko usmerjeni in manj zahodnobalkansko usmerjeni. Ta dilema je v bistvu irelevantna. Znotraj obeh območij moramo zagotavljati maksimalno svoje interese, lahko pa obe območji postaneta zelo nevarni, če Evropska unija krahira, če začne razpadati. Jaz si v tem primeru ne želim biti v vzhodni Evropi v nobenem primeru. In v vsakem primeru si želim biti v zahodni Evropi, kar je bila tudi nekako samoumevna pozicija glede vsakršnega vprašanja, ki se je na vse evropski ravni zastavljalo v tej državi tako znotraj varnostnih struktur kot znotraj bolj klasičnih zunanjepolitičnih struktur. Še eno stvar bi dodal. V bistvu ne pravim, da si zunanja politika ne zasluži kritike. Mislim, da si jo zasluži. Ampak seveda kritiko, ki je utemeljena na znanju. Žali bog, pogosto ta kritika spremlja tudi utopične rešitve in zelo hitre rešitvi, ki bi lahko bile še bolj škodljive kot pozorno iskanje manevrskega prostora, kar tudi zunanja politika je, in tudi glede tega mislim, da je tako zunanje ministrstvo kot pravzaprav celotna vlada v tem mandatu dokaj uspešna. To je en del zgodbe. Drugi del zgodbe pa je, da za tem realistično pristajamo na to, da smo tudi soodgovorni za to, kar se dogaja v svetu. Ampak skočiti ven iz načelnih razlogov, reči, aha, to je pa točno tako, tole moramo narediti, če jih dobiš v tistem trenutku po glavi, bo v takšni krizni situaciji, kot je sedanja, veliko bolj pametno za tiste stvari, ki so pa res povezane s tvojo neposredno eksistenco, kot karkoli drugega. Zakaj to govorim? Zaradi tega ker je v tem trenutku uspešno vodenje zunanje politike stvar tudi preživetja te države. Zaradi tega mislim, da na koncu interpelacija veliko pove o piscih in o njihovem razumevanju pomena in vloge zunanje politike in tudi nerazumevanja, kako notranjapolitična nesoglasja škodijo zunanjepolitičnim interesom. Kako moramo vse to, kar skušamo v zunanji politiki doseči, podpirati tudi s tem, da ne netimo nekih notranjih sporov, se ne igramo populistično z emocijami naših ljudi, ampak jim skušamo razložiti, od kod denimo v tej migrantski in begunski krizi prihajajo problemi, zakaj se to dogaja, lahko tudi, koliko smo mi dejansko soodgovorni, ker smo del tega sveta, sami praktično ne moremo narediti kaj veliko več, ampak lahko pa v bistvu, če smo pametni, omejimo, bom rekel, škodljive posledice, ki bi jih za to državo in za te državljane lahko ta kriza imela, ko se bodo ta čustva preveč razvnela. In čisto na koncu, to je pa stvar res politične presoje, bom parafraziral nekaj, kar je bilo že povedano s strani opozicijskih poslancev. Pravim, in to postavljam tezo, da opozicija, ki tako napade predstavnike lastne države med spori in situacijami, to je besednjak Združenih narodov, ki vključujejo vse konflikte, in zdaj smo v takšnih konfliktih in kriznih razmerah, je bolj nevarna za državo, kot je to, kar vi trdite, da nevarnost predstavlja zunanji minister. Zato vsekakor ne mislim podpreti te interpelacije in ne najdem strokovnih razlogov, zakaj bi jo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz se moram odzvati. Zahvaljujem se predsedniku Državnega zbora in eminentnemu članu Odbora za zunanjo politiko za njegov prispevek v iskanju odgovorov na vprašanje Guo vadis slovenska zunanja politika. To je bila v tej smeri razprava. Izkoriščam pa to priložnost, ko je z nami predsednik Državnega zbora, ker ste me zadnjič na Kolegiju in tudi vodja največje poslanske skupine opozorili, da če kaj ne bo v redu na relaciji OZP–Vlada oziroma ministrstvo, da moram to prenesti predsedniku Državnega zbora. In torej to priložnost izkoristim. Saj veste, ko smo na Kolegiju govorili o tem, da Ministrstvo za zunanje zadeve ni dalo odgovora na sklep Odbora za zunanjo politiko, da pripravi gradivo za smernice globalne strategije EU, Ministrstvo za obrambo je pa dalo, ampak ta zadeva je za mene zaključena. Še ena zadeva je, gospod predsednik Državnega zbora. Ker pač govorimo v tej interpelaciji, da Ministrstvo za zunanje zadeve ne izvaja sklepov Odbora za zunanjo politiko. In kaj naj zdaj jaz naredim? Ja, mogoče je res najboljše, da me interpelirate, ker Ministrstvo za zunanje zadeve ne posluša Državnega zbora, ki ga je postavilo. Namreč na 27. seji Odbora za zunanjo politiko 3. julija lani smo sprejeli odločitev, da Odbor za zunanjo politiko prosi Vlado, naj pripravi informacijo o možnosti notifikacije nasledstva državne pogodbe o vzpostavitvi neodvisne in demokratične Avstrije, tako imenovane ADP, in o tem seznani Odbor za zunanjo politiko in Komisijo za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu, ki jo vodi tukaj prisotni gospod Ivan Hršak. V vsakem mandatu, kolegice in kolegi, smo imeli eno skupno sejo, kjer je bilo to vprašanje na dnevnem redu. Zdaj pa je bilo na predsednika Državnega zbora in tudi na mene pa tudi na ministra gospoda Erjavca naslovljenih kar nekaj pobud, da bi šli v notifikacijo. Danes ne želim razpravljati o tem, ali smo mi za ali ne, minister ve za konkretno moje stališče, ki je enako njegovemu, ampak problem je v postopku. Ministrstvo že več kot pol leta ne da nič od sebe. Ja, kaj naj zdaj naredimo? Zato mi je žal, da je pobegnil predsednik Državnega zbora, jaz samo opravljam nalogo, domačo nalogo, ki sem jo dobil na zadnjem Kolegiju. A zdaj vidim, da še ta ne posluša. Ja, komu naj povem?
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša. Pripravi naj se gospa Ksenija Korenjak Kramar, za njo mag. Branislav Rajić.
Podpredsednica, hvala za besedo, lep pozdrav vsem, ki smo v dvorani. No, jaz bi rekel takole, boljše kot pa nikoli, spoštovani predlagatelji interpelacije, predlagam vam, proučil tega nisem, ali je možno, da to interpelacijo prekinete in da začnemo v Državnem zboru mogoče početi bistveno kaj bolj koristnega. Vašo interpelacijo o delu in odgovornosti ministra za zunanje zadeve ste pripravljali dejansko od lanske jeseni pa vse do letošnjega leta. Moram reči, da smo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev pričakovali en dober dokument, ki ima določene utemeljitve. Na žalost pa smo dobili dokument, ki je znotraj votel, zunaj pa ga pravzaprav sploh ni. Prepričan sem, da boste s to interpelacijo, dragi kolegi iz krščanske demokracije, veliko izgubili. Mogoče res ste eno zadevo pridobili, to sta dva sedeža v prvi vrsti Državnega zbora. Moram vam povedati, da sem po uvodni predstavitvi, dodatni obrazložitvi predstavnika SDS dobil občutek, da so vas kar pustili na čistini. Očitek o zgrešeni zunanji politiki prihaja s strani predlagateljev interpelacije, osebe, ki je interpelacijo prva predstavila, moram reči, da je to milo rečeno zelo smešno in tudi žalostno, da je to naredil prav predsednik Odbora za zunanjo politiko Državnega zbora, ki ni nikdar kritiziral dela ministrstva, ki nikdar ni kritiziral tudi dela ministra. Moram povedati, spoštovani kolega Jožef Horvat, vem, da ste si neizmerno želeli, da bi postali predsednik Odbora za zunanjo politiko. To smo vam mi v naši poslanski skupini tudi na nek način omogočili, saj smo predlagali koaliciji, da to mesto pustimo opoziciji in da jo dobi Nova Slovenija – krščanski demokrati. Glede na to, da sem prepričan, da ta interpelacija ne bo uspela, predlagam, da razmislite vi, da mogoče odstopite z mesta predsednika Odbora za zunanjo politiko, saj niste na nek način naredili tistega, za kar ste tudi bili zadolženi oziroma za kar dobivate delno tudi plačilo. Če pa očitate ministru, da vodi zunanjo politiko samoglavo, potem pa vam vseeno moram odgovoriti, da je tu dejansko ministrstvo tisto, ki v okviru pristojnosti Vlade izvaja zunanjo politiko in da usmeritve k temu, kot smo že danes večkrat slišali, daje tudi matično delovno telo Državnega zbora oziroma Državni zbor, temu matičnemu odboru Državnega zbora pa, spoštovani kolega Horvat, predsedujete ravno vi. Deklaracija, ki je eden najbolj pomembnih dokumentov, ki smo ga sprejeli na področju zunanje politike v Državnem zboru lansko leto 10. julija, ni bil sprejet v Državnem zboru 17 let. Predlagali ste, sprejelo se je, pripravilo se je, ogromno pozitivnih ocen z vaše strani je bilo dano, pozitivna ocena in zahvala je bila dana tudi Ministrstvu za zunanje zadeve, istočasno pa ocenjujem, da je to pomenilo tudi pohvalo ministru, ki si šteje, da je to dosežek lanskega leta na področju zunanje politike. In prav je. Govorili ste o kršitvah glede kadrovske politike. V tem dokumentu je kar na široko in na splošno zapisanih kar nekoliko usmeritev zunanje politike. Ena izmed teh usmeritev je bila, minister vam je tudi odgovoril, če bi želeli doseči širše soglasje, ampak predlagani kandidat za sekretarja Združenih narodov ni bil predlagan s strani Republike Slovenije, ampak je Vlada Republike Slovenije samo dala svoje soglasje. Okrog klientelističnega kadrovanja znotraj ministrstva, predvsem veleposlanikov in konzulov, bi moral povedati to, da je Odbor za zunanjo politiko eden izmed tistih, ki daje po vašem samo mnenje, ampak je tudi to mnenje zelo pomembno. Minister pa je razložil celoten proces, kako se vodi kadrovska politika znotraj ministrstva. Jaz mislim, da je to usmeritev vodenja kadrovske politike dobro zastavil in da je tukaj ogromno možnosti, da se demokratično odloča, koga se bo kje na diplomatsko mesto tudi postavilo. No, glede na to, da ste v interpelaciji omenjali dolgoletnega ministra za zunanje zadeve dr. Dimitrija Rupla, ki je moral zaradi Zujfa zapustiti Trst, bi še vam povedal to, da je takrat največja vladna stranka bila, se ve, katera, in da je za časa tiste največje stranke bil sprejet Zujf. Seveda pozneje je dr. Dimitrij Rupel bil zelo užaljen, ker je pač v skladu z Zujfom moral zapustiti Trst. In ocena gospoda Rupla, da sedanji predsednik Vlade Republike Slovenije kadruje na vodilne položaje brez potrebne strokovne kvalifikacije in brez političnih zaslug, ampak po politični vnemi in strankarski privrženosti. To izjavo daje človek, ki je zaradi tega, da obdrži položaj zamenjal koliko že strank. Mogoče bom od vas pozneje dobil tudi to informacijo. Očitati ministru za zunanje zadeve, da politično zaposluje oziroma kadruje, vprašal vas bi spoštovani predlagatelji, koliko že državnih sekretarjev na Ministrstvu za zunanje zadeve ima Demokratična stranka upokojencev. Ali ima generalnega sekretarja Ministrstva za zunanje zadeve? Nima ga. Minister bi lahko pripeljal po zaupanju pet oziroma šest ljudi na ministrstvo. Koliko jih je pripeljal? Samo dva, če hočete s priimkom, Sekuti pa Ekmečič. Pa si postavite vprašanje, koliko so nekateri pripeljali ljudi, ko so prevzeli funkcije na različnih ministrstvih. Očitek, da minister spoštuje samo tiste in jih porajta, v narekovajih, ki so mu lojalni. Povejte mi spoštovani predlagatelji, ali vi ne bi storili isto. Ali bi raje imeli na določenih položajih, delovnih mestih tiste ljudi, ki vam bodo nenehno postavljali nogo? Tega pa mu res ne morete očitati, kajti to bi verjetno storili tudi vi. Okrog zadeve Kojič,Vivod je bilo že ogromno povedanega. Povedati pa tudi moram to, da je pregled opravila pristojna inšpekcija in da ta inšpekcija ni ugotovila nezakonitih ravnanj. Pa še mogoče nekaj okrog same arbitraže. Omenjate, da minister ni pameten in da daje nepremišljene izjave. Pa ne bom citiral izjave za Velenjsko televizijo, bom samo rekel nekaj besed, ki jih je izrekel, da je to neformalno, da so to neki občutki in da imamo dobro odvetniško skupino in da veje nek optimizem iz tega. Pa mi zdaj povejte, spoštovani, ali je tukaj povedal kaj napačnega, a ni povedal samo nekaterih načelnih zadev. Če to ni odgovarjalo nekaterim izven mejaRepublike Slovenije, to pomeni, da vi skrbite za tiste, ki so bili zaskrbljeni onstran meje. Na drugi strani pa očitate gospodu Erjavcu, da sodeluje s Hrvaško. V tem primeru pa jaz razumem tako, da vas skrbi mnenje o tem vprašanju onstran meje. In mogoče še nekaj glede imenovanja arbitra dr. Jerneja Sekolca. Poglejte, kandidata za arbitražno sodišče je izbral predsednik republike. Seveda z večino vseh poslanskih glasov. Svoje mnenje k temu sta dala Vlada in tudi Sodni svet. Imenovan je bil leta 2011. Zakaj pravzaprav to govorim? Zato da boste lažje razumeli, da leta 2011 ni bil ta človek, ki danes sedi tukaj in je interpeliran, minister za zunanje zadeve, ampak je bil nekdo drug. In predlagal ga je nekdo drug. Če bi že hoteli dati neko odgovornost nekomu, potem bi lahko rekli, da je tudi Državni zbor odgovoren za to, da je Sekolec napravil neko neumnost, ker pač ni spoštoval tistih osnovnih varnostnih ukrepov, ki bi jih moral spoštovati. Mag. Simona Drenik je bila imenovana leta 2010. Tisti, ki ste bili že v tej hiši, v tem Državnem zboru se spominjate, kdo je bil takrat zunanji minister. Karl Viktor Erjavec zagotovo ni bil. Še bi rad nekaj povedal glede Mednarodnega inštituta za bližnjevzhodne in balkanske študije v Ljubljani, ki je objavil članek Milanovićev tajni načrt za kompromitacijo arbitraže. Podatke spodaj navajam s spletne strani tega inštituta. To pa je bilo objavljeno 15. 2. 2016. Citiram. "Izjava Zorana Milanovića, da Dragan Lozančić, direktor hrvaške varnostno-obveščevalne agencije, zasluži najvišje državno odlikovanje zaradi nekaterih svojih dosežkov, katere poznajo le on, Kolinda Grabar Kitarović, predsednica Republike Hrvaške, in še nekaj posameznikov, v Sloveniji ni bila deležna posebne pozornosti. Na Hrvaškem pa so več dni tiskani elektronski mediji navajali junaško delo, za katerega bi Lozančić moral dobiti državno odlikovanje, zaradi pridobitve prisluhov telefonskih pogovorov Jerneja Sekolca in Simone Drenik. Celotna zgodba v zvezi z direktorjem te inštitucije je zbudila pozornost, ko je predsednica Republike Hrvaške Kolinda Grabar Kitarović zahtevala odstop direktorja agencije zaradi domnevnega kršenja zakona, ker ni obvestil, da telefonsko komunicira z osebo, kateri je prisluškovalo hrvaško tožilstvo oziroma obveščevalne agencije. V bran Lozančića je takrat stopil Milanović, ki je podal povsem neprimerno in škodljivo izjavo za varovanje hrvaških nacionalnih interesov. Kako se je to lahko zgodilo, da so telefonski pogovori visokih slovenskih uradnikov snemani in so končali v rokah hrvaških obveščevalcev?" Končujem navedbe tega inštituta. Kje je bila takrat naša varnostna oziroma kontraobveščevalna služba, da bi pokrila Drenikovo in Sekolca? Prej je minister že povedal, da sta dala skozi vse postopke, ki so potrebni za izobraževanje za tako pomembno funkcijo s področja varnosti. Seveda služba bi s tem pokrila interese naše države, se pravi Slovenije. Zakaj navajam način oziroma postopke imenovanja Sekolca in Drenikove ter Milanovićev načrt za kompromitacijo arbitraže? Zato, spoštovani predlagatelji, ker ste izbrali napačno osebo, da jo interpelirate. Na odgovornost bi morali poklicati tiste, ki so sodelovali v postopku imenovanja oziroma so odločali, in tiste, ki niso naredili svoje obvezne naloge, ne pa ministra za zunanje zadeve gospoda Erjavca. Priznanje Palestine. Zelo zanimivo področje. Nenavadno se mi zdi, da ste v SDS podprli navedbe Nove Slovenije glede priznanja Palestine. Vaše stališče do tega vprašanja je bistveno drugačno, kot pa je zapisano v interpelaciji. Zelo pomembna zadeva in je bilo dogovorjeno, da se predstavniki Kneseta, odbora za zunanjo in varnostno politiko države Izrael srečajo z našimi predstavniki Odbora za zunanjo politiko, da izmenjajo mnenja s tega področja in da povedo tudi Izraelci svoje stališče. Zakaj do tega srečanja še ni prišlo, sprašujem vas kot predsednika Odbora za zunanjo politiko. Pa še nekaj zelo pomembnega. 19. februarja smo imeli 52. sejo Kolegija predsednika Državnega zbora, kjer smo obravnavali predlog Združene levice, da se v načrt dela Državnega zbora za mesec marec in mesec april uvrsti tudi obravnava in priznanje države Palestine. Sedaj pa sprašujem predstavnike Nove Slovenije, zakaj niste glasovali za predlog Združene levice. Tudi v SDS niso glasovali za ta predlog. Po drugi strani pa očitate, da minister zavira to stvar. Če dobro poznam stališče ministra za zunanje zadeve gospoda Erjavca in tudi celotno poslansko skupino, vam moram povedati, da smo mi v poslanski skupini, kot sem že omenil tudi minister, za to, da se Palestina prizna kot neodvisna država v danem trenutku, ko bo to politično najbolj modro. Sedaj pa nekaj tistih osebnih očitkov. Spoštovani kolega Matej Tonin, imel sem zelo visoko oceno o vas, ampak s temi izjavami, ki ste jih dajali v času, ko je bila objavljena interpelacija, pa do sedaj, pa moram reči, da ste me presenetili in da pri tem niste spoštovali osme božje zapovedi, da se ne sme po krivem pričati. Ker ste krščanski demokrat, bi pričakoval, da to osmo božjo zapoved tudi spoštujete. Tako mislim glede tega, kako je kupil vikend Karl Erjavec, pa tudi to, da Erjavec ne dela za interese Republike Hrvaške, ampak da dela za interese Republike Slovenije. Ja, na koncu pričakujem, da boste mogoče poskušali z nekimi manevri tudi to v zakulisju na zaprti seji povedati, ampak verjemite, tu ne boste potegnili debelega konca. In veste, kaj bi spoštoval, spoštovani kolega Tonin? Lepo in prav bi bilo, gospod Tonin me posluša, verjamem, da me posluša, in upam, da bo tudi kaj koristilo, da v teh izjavah vseeno nastopate kot mlajši kolega do starejšega kolega ministra ali pa tudi poslanca, da spoštujete to starostno razliko. Včasih se to zelo grdo sliši in bi priporočal, da v bodoče to obliko retorike tudi malo spremenite. Mogoče tu nastaja kakšne bolečina, ampak o tej bolečini mogoče še pozneje, ne v tem trenutku. Za zaključek bom citiral Gorazda Utenkarja, ki je v Nedelu 31. 1. letošnjega leta zapisal: "Vendar so ti napadi na teflonskega Karla najbrž bistveno prešibki, zgodbo z vikendom je pojasnil, saj je dokazal, da ga je kupil prej, kot se je zgodila Patria oziroma sploh začela. Interpelacija je prazna, iz nje sploh ni razvidno, zakaj bi moral oditi. Posnetek pa je tako ali tako vihar v kozarcu vode, politiki pač govorijo marsikaj in predvsem v politiki beseda ni konj, da je ne bi mogel vzeti nazaj. Erjavec je izkušen politik in je tudi v populizmu precej boljši od žalostnega ostanka krščansko-demokratske ljudske opcije v Sloveniji." S tem vam je povedal vse, kakor tudi jaz. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa. Zahvaljujem se za razpravo meni zelo dragocenega rojaka iz Pomurja, iz Prlekije bolj točno. Jaz sem veliko ljudi inštruiral matematiko, fiziko. In ko je šlo za zahtevnejše zadeve, kot je zunanja politika, recimo, in integrali ali odvodi, je bilo treba velikokrat ponavljati. Jaz seveda zdaj ne bom ponavljal Palestine, ker mi je škoda časa, da ga zapravim za razlago ponovno, gospodu Jurši, ga pa napotim na magnetogram, mogoče vam ga jutri, če želite, gospod Jurša, glasno preberem. Prebral sem sklepe. Seveda pa minister še vedno ni pojasnil, zakaj tako shizofrene informacije iz njegove hiše. Danes ne gre, gospod Jurša, vi ne razumete, absolutno ne razumete, sploh ne gre, mi še nismo govorili in odločali o tem, ali priznati Palestino ali ne priznati. To zdaj ni pomembno. Pomemben je postopek, ki sva ga z vašim predsednikom Desusa uskladila v njegovi hiši. Šel sem k njemu in sem rekel, "glej minister, tu moramo zadevo speljati, kot je treba." Kako pa je treba? Tako da Vlada Državnemu zboru predlaga sklep. Jaz ne vem, kaj naj še glede Palestine povem. Nimam pa še vedno, kot rečeno, odgovora. Ko se je lani ta afera dogajala, ker so me klicali, 5-krat, 6-krat sem se med počitnicami usedel v avto in sem šel v Ljubljano. Saj veste, 200 kilometrov imava v eno smer. Ne vem, zakaj vas niso klicali. Medijev vaše mnenje ni zanimalo, ampak mene so prosili, da vendarle pridem in sem ministru "držal štango". Vi to razumete, kaj pomeni to "držati štango". Ne rabim nobenih zahval, jaz sem takrat dejansko deloval tako, da Slovenijo postavim v ospredje, zato sem tudi "fasal" po glavi, razumete, zakaj se z ministrom družim. Da smo mi ločene veje oblasti. Seveda smo. Želeli smo takrat manifestirati Hrvaški, da smo skupaj. In k temu nas je pozival tudi, se spomnite zelo hitro, ko je ta afera nastala, predsednik Slovenske demokratske stranke gospod Janez Janša. Kar se tiče kadrovanja oziroma prisluhov. Dajte potem, Jurša, vse povejte, povejte tudi, da ste v koš vrgli pismo stalnega arbitražnega sodišča. O tem pa vi niti besede. "The Tribunal is seriously consider". A je to kar tako? A to ni nič? Meni je, oprostite. Sva pač različna človeka. Kadrovanje. Ne bom ponavljal, kako teče postopek, 17.a člen Zakona o zunanjih zadevah, in kakšna je vloga Odbora za zunanjo politiko. Še nekaj, kar tam ne piše, mnenje Odbora za zunanjo politiko ni obvezujoče. Ali vam je to jasno? Najbrž je. Glede kadrovske politike. Notranji viri iz MZZ, jasno, da jih mi tudi imamo. Vi jih imate najbrž več, hvala bogu, in tukaj notranji vir imenuje primer trideseterice. Nisem razumel takoj, za kaj gre. Jaz ne vem, če je to res, ampak danes je priložnost, da minister ali pa vi to zadevo pojasnite slovenski javnosti. Poleti 2014, to je bil čas pred volitvami, je minister Erjavec odredil množično sklepanje pogodb, naj bi jih bilo 32, za nedoločen čas, brez izvedbe zakonsko predpisanih obveznih javnih natečajev, čeprav naj bi veljala prepoved zaposlovanja v javni upravi in zmanjševanje mase plač. Ministra bi moral kdo vprašati, kdo je ta trideseterica izbrancev, še posebej, ker je pred časom z MZZ odpustil štiri ljudi z namenom, da je nato lahko zaposlil svoje kadre iz Desusa. Politična trgovina in rentništvo pri Erjavcu tako rekoč nimata meja." To je notranji vir. Lahko da je vse zlagano, bom kupil, kakršnakoli bo že razlaga ministra Erjavca. Ampak to nam poročajo notranji viri in teh kadrovskih primerov je še kar nekaj. Pa zaenkrat bodi dovolj eden.
Hvala lepa. Replika, gospod Franc Jurša, izvolite.
Bom zelo kratek. Kolega Horvat, glede na to, da ste navajali, da se nekaterih zadev nisem dotikal. Saj je logično, da se nisem, v naši poslanski skupini je 11 poslancev, in mislim, da je prav, da še drugi kaj povejo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod zunanji minister Karl Viktor Erjavec.
Hvala lepa za besedo. Bom kar odgovoril, predsednik Odbora za zunanjo politiko, čeprav bi me lahko to vprašali, glede na to, da imava veliko kontaktov. Glede teh 30, ki smo jih zaposlili za nedoločen čas. Tu gre za mlade ljudi, ki so sodelovali v prvi polovici leta 2008 pri predsedovanju Slovenije Svetu Evropske unije. In te ljudi so ves čas za določen čas vlekli, dokler ni prišla sodba Vrhovnega sodišča, ki je naložila v konkretnem primeru, da moramo tisto konkretno osebo zaposliti, ker gre za nepravilno tolmačenje Zakona o delovnih razmerjih. Na podlagi te sodbe sem odločil, da je treba vse osebe, ki so za določen čas bile toliko let zaposlene in si niso mogle ustvariti družin, niso mogle najeti kreditov –zaposliti za nedoločen čas. Zdaj ne vem, kaj delate neke strašljive podtalne zgodbe iz notranjih virov Ministrstva za zunanje zadeve, števila 30 ljudi [[…]]Kako ste rekli? [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ne, tisto Desus, mi pa povejte, prosim, naštejte mi. Glejte, dve osebi sta iz Desusa in sta bili zaposleni že prej v državni upravi, sta bili samo z enega ministrstva na drugo prerazporejeni. Poglejte, mi v Desusu nimamo diplomatov, še tisti, ki so, so že upokojeni. Tako ne vem, o čem govorite. Ampak glede na to, da pač nimate konkretnih argumentov za interpelacijo, podtikate. Moram reči, da sem žalosten, da takšna stranka, Nova Slovenija, ki bi morala preverjati, govoriti resnico, "rekla kazala", število 30 nezakonito verjetno zaposlil, vsi ti mladi so verjetno iz Desusa, dr. Dimitrij Rupel jih je iz Desusa prevzel in zaposlil, še to mi recite. Poglejte, mi smo tu samo spoštovali odločbo Vrhovnega sodišča. Moram reči, da vse kadrovske zadeve so bile večkrat preverjene od Računskega sodišča, celo Komisije za preprečevanje korupcije, celo inšpekcije z Ministrstva za javno upravo – ni nepravilnosti. Če so ugotovili kakšno pomanjkljivost, smo jo tudi odpravili. Zato tudi ne razumem te 3. točke interpelacije, politično kadrovanje. In minimalizirate svojo vlogo Odbora za zunanjo politiko, češ, mi nimamo nič z veleposlaniki, lahko je celo iz Udbe, ampak mi nimamo nič z njim. Ni res. Verjemite, če bi bil kdo iz Udbe, bi že prej padel kot kandidat, bi bil medijski linč. Tudi to smo že doživljali, da so nekateri bili po krivem obsojeni, da sodelujejo z Rusi. Enemu veleposlaniku se je to očitalo, ker je pač notranji spopad med diplomati, kdo bo zasedel kakšno mesto. In lažje ga zasedeš, če kolega diskreditiraš. Palestina. Jaz vas samo to vprašam, kaj je z vabilom odbora za zunanjo politiko parlamenta Izraela Kneset? Mi lahko odgovorite, če ste dobili kakšen odgovor. Ker mi dokler tega ne vemo, ne moremo naprej s proceduro, če že vsebina ni sporna. Ker takrat na Odboru za zunanjo politiko je bil dogovor, da se jih povabi in da predstavijo svoje stališče. Povejte mi razloge, zakaj ne pridejo. Ali pa je treba sklep Odbora za zunanjo politiko spremeniti, da tega obiska ne bo, tega pogovora ne bo in se gre naprej v proceduro. Tako da jaz mislim, da se tukaj prepiramo za neko brezvezno zadevo. Povejte mi danes, ali bo prišel odbor za zunanjo politiko parlamenta Izrae. Če pride, bomo počakali, če ne pride, je jasno, kaj je treba storiti. Mi iz tega delamo eno veliko parlamentarno zgodbo, sklicujemo interpelacijsko sejo Državnega zbora, poslušam očitke, da sodelujem s hrvaško stranjo. Ne vem, no. In dejansko tako, kot je že povedal poslanec Jurša, nekateri bi lahko bili spoštljivi vsaj do tistih, ki se že nekaj časa tukaj trudimo za to, da bi bilo državljanom boljše. Ko sem jaz hodil v ta državni zbor, ste nekateri, ki mi dajete najtežje očitke, bili še mladoletni, ste morali očeta ali pa starše vprašati, če greste lahko ven po 10 uri. Zdaj tukaj poslušam, da sodelujem s hrvaškimi tajnimi službami. Celo neke črne fonde naj bi imel in da me pritiskajo. Jaz upam, da bodo ti dokazi enkrat prišli ven, ker to so zelo hudi očitki. Prostovoljno sodelovanje, prisilno sodelovanje s Hrvaško. Potem sem pa kritiziran, če rečem, da je Carl Bildt prijatelj Hrvaške, ker ima pač tam počitniško hišo in zelo dobro poznam te stvari. Če bi bil res sodelavec tajnih služb Hrvaške, bi bil Carl Bildt mogoče moj najboljši prijatelj, mogoče bi imela skupaj vikend. Mogoče je to tisti podedovani vikend, ki se mi očita. Poglejte, da to razčistimo glede podedovanega vikenda, vam ga podarjam Novi Sloveniji, samo pokažite mi, kje je, bomo napisali in bo vaš. Boste imeli lahko duhovne vaje tam. Poglejte, večjih žalitev, kot to, da se mi očita sodelovanje s hrvaškimi tajnimi službami. Večja žalitev, da bi prek črnih fondov moja družina imela vikend v letu 2003, ko sploh še nisem bil politik, vsaj minister ne. In vi meni očitate žalitve! Vi, ki ste napisali zelo slabo interpelacijo in še isti dan začeli napadati zasebno sfero moje družine! Posnetke – verjetno sem jaz dal to ven, da sem si reklamo naredil po enemu letu in pol. Nezakonito snemanje, prav veselim se tega postopka, upam, da bo policija z lahkoto ugotovila, čigavi glasovi so na tistem posnetku, glede na to da imamo konkretizirane nekatere osebe. To bo zanimiva zgodba. Ampak žal se bo verjetno razpletla čez nekaj mesecev. Kar se mene tiče, poglejte, jaz sem prepričan, da je slovenska zunanja politika dobra, da imamo odlične diplomate, da je uravnotežena, ni proruska ni proameriška. Ampak mi smo majhna država, tako kot je povedal profesor Brglez. Mi si moramo povsod prizadevati, da dobivamo neke prednosti, koristi. Ko gre za zahodni Balkan, gospodarsko sodelovanje, stabilnost zahodnega Balkana, to je naš interes. Ko gre za Srednjo Evropo, da postane Luka Koper vrata za Srednjo Evropo, za Slovaško, za Češko, za Poljsko, Madžarsko. Ko gre za našo obalo, da izkoristimo to sredozemsko dimenzijo, ker smo tudi sredozemska država. Ko gre za velike, kot sta ZDA, Ruska federacija, poglejte, kako takoj odmeva novica, morda se bodo odnosi med ZDA in Rusko federacijo otoplili. Kar kaže na to, da tudi mi kot majhna država moramo tukaj biti zelo pragmatični. Jaz ne vem kaj bi vam rekel v Novem mestu, če bi šli po politiki, ki jo nekateri zagovarjate, da je treba absolutno prekiniti odnose z Rusko federacijo, da če pride na rusko kapelico visok predstavnik, da je to je pa najbolj črna zadeva, ki se lahko zgodi v zunanji politiki. Pa poglejte, mi imamo tradicionalno prijateljstvo, imamo gospodarske interese in druge interese. Enako je z ZDA. Jaz sem se srečal nekajkrat z državnim sekretarjem Johnom Kerryjem, ob robu, imava redne pogovore tudi glede Ukrajine, glede zahodnega Balkana. S Hillary Clinton, ko je še bila državna sekretarka za zunanje zadeve, sva imela polurno bilateralo v Bruslju. Nekateri mi očitate, da nisem bil v Združenih državah Amerike. Vsako leto grem praktično. Če drugega ne, imamo Generalno skupščino Združenih narodov, kjer moramo v treh dneh opraviti 25 bilateralnih srečanj in 7 do 8 nastopov. Ni to turizem, kot bi si nekdo mislil. Kar se tiče slovenske zunanje politike, jaz mislim, da je uravnotežena, da je ta interpelacija krivična, ampak niti ne gre za to, da bi se tukaj želelo predstaviti slabosti glede dela na Ministrstvu za zunanje zadeve, ker bolj ko razčiščujemo, bolj ugotavljamo, da stvari dobro tečejo, da se diplomatski nadzori izvajajo, da ni političnega kadrovanja. O zgrešeni politiki. Jaz je ne vidim. Jaz vidim eno pametno, pragmatično, uravnoteženo zunanjo politiko. Vidim pa današnji dan predvsem kot napad na ministra za zunanje zadeve, tudi na predsednika Desusa. To pa zato, ker očitno je nek strah pri nekaterih. Zanimivo, da ravno po tistem referendumu, ko je gospod Aleš Primc napovedal ustanovitev nove stranke, in vemo, kaj ankete kažejo, če bi on ustanovil stranko. Je bila pa nervoza nenormalna. Poglejte, kako se oglašajo, spoštovani gledalci, poglejte to nervozo. Evo, glejte, kako so nervozni. Jaz gospodu Alešu Primcu želim veliko sreče pri ustanavljanju nove stranke, vam pa, da boste to stoično prenesli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, predlagatelj.
Hvala lepa. Minister, hvala za pojasnilo, ki bi ga vi morali že v odgovoru napisati za tisto trideseterico. Poslanci dobivamo na stotine poslanskih vprašanj, in to je bilo eno od teh. Govorite vse, samo tisto ne, kar vas sprašujemo. Za božjo voljo, pojasnite glede Palestine, zakaj ste 2. julija na Vladi sejo prekinili in septembra po počitnicah smo na Odboru za zunanjo politiko obravnavali željo vaše veleposlanice, vi ste ji šef, gospe Suhadolnike, ki je rekla, da Kneset želi priti v Slovenijo. Sprejeli smo sklep s pomočjo koalicije. Ali vi ne veste, da v OZP ima koalicija večino? Vam sedaj povem, da jo ima. In smo na podlagi tega sklepa napisali vabilo in ga poslali v Kneset 22. septembra. Vse to sem že govoril. Na vabilu je datum 17. september. Vi sedaj mene sprašujete, če Kneset pride. Ali ne bi vi mogoče sedaj novo veleposlanico, ki ste ji šef, vprašali, da naj poizve, kaj je s tem. In ne mi reči, ne me sedaj tukaj imeti za norca, da ste vi 2. julija točko Vlade Palestina prekinili, zato da bi videli, kakšen bo odgovor na vabilo, ki je šlo septembra. Gospod minister, malo se spravite v red, kar se časovnice tiče. In ne zavajati slovenske javnosti in tudi gospod Jurša tukaj želi imeti odgovor. Povejte jasno, zakaj ste 2. julija na Vladi prekinili razpravo o priznanju Palestine. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj, predlagatelj.
No, minister, malo samohvale je bilo, vsaj glede na tisto, kar sem jaz govoril, kako je slovenska zunanja politika dobra. Ampak tukaj ni nekih dokazov. Jaz sem že prej omenil, da ni samo pomembno, kaj vi mislite o sebi in vaši zunanji politiki – jaz vas tukaj pač imam za enega izmed glavnih akterjev, zaradi tega tako govorim – ampak kaj drugi mislijo o nas. In drugi ne mislijo o nas tako dobro, kot mislite vi. Tako da tukaj nastaja nek razkorak. Zaradi tega bi seveda prosil, da glede na analizo, to zadnjo analizo, ki jo je naredil European Council on Foreign RelationsEvropski svet za zunanje odnose, sem vam tudi nekatere poudarke iz nje predstavil, da pa kaj rečete o tem, ob tem ko govorite, kako je zunanja politika dobra. In ne samo o tem, ampak tudi o tem, kar sem ravno tako poudaril, da se je ta zunanja politika skoncentrirala na države, in tudi vi ste nekatere od njih omenili, kjer nimajo tako razvitih demokratičnih sistemov kot v državah, kjer demokracija že dolgo časa tvori sistem družbenih odnosov. Vi ste omenil Turkmenistan, Belorusija in tako naprej, da se tja dejansko osredotoča slovenska zunanja politika. Vendar, spoštovani minister, ne na račun Evropske unije in Nata. Jaz sem povedal, kje so osnove slovenske zunanje politike, kje so temelji. In to so, da smo postali aktivna članica Evropske unije in Nata. Jaz seveda cenim to, da je slovenska zunanja politika pragmatična ali da vsaj želi biti pragmatična, vendar se bojim, da to ni tako. Če bi namreč bila pragmatična, potem se danes ne bi več spraševali o prometnih povezavah, vsaj ne o železniških prometnih povezavah. In ne bi bil glavni strateški cilj to, da bomo povezali peti in deseti koridor, se pravi od Kopra do Lendave pa potem od Jesenic do Zagreba. Ampak bi bilo to že narejeno. Tukaj bi lahko zunanja politika in slovenska diplomacija imela odločilno vlogo, pa je nima. Ali je nima ali je ne zna imeti ali je pa noče imeti. Jaz pravzaprav ne vem. Kajti železniška povezava in tudi stik Kopra z ugodnejšo in hitrejšo povezavo z notranjostjo države traja že predolgo. In spet je to eden izmed ciljev. Poglejte, odgovorov, spoštovani minister, na ta vprašanja, na vprašanja, kaj pravi Evropa o nas, ni. Razen to, da poveste, da je gospod Bild prijatelj Hrvaške. Ampak prvič sem že povedal, da to ni diplomatsko in da to ni v korist Slovenije, da na tak podcenjujoč način govorite o evropskem diplomatu, ne glede na to, kakšen odnos imate vi do njega, osebni ali kakršenkoli drug odnos. To ni v korist Slovenije. Pa nikogar ne branim, tega gospoda tudi navsezadnje ne poznam, vem samo, da vodi Evropski svet za zunanje odnose ali pa vsaj se predstavlja pod njim. Tukaj, oprostite, nekih relevantnih odgovorov glede tega ni. Ko govorimo o gospodarskem sodelovanju, poglejte stališče Ministrstva za zunanje zadeve glede Tajvana. Tajvan je ena izmed velesil danes v Aziji. Ministrstvo za zunanje zadeve niti ne podpira nekih odnosov na ravni Državnega zbora, ki bi bili popolnoma prijateljski, neobvezujoči za katerokoli državo. Vendar preko Tajvana se trguje tudi s Kitajsko. In glede na to, da sta Kitajska in Tajvan otoplila svoje odnose, navsezadnje sta se tudi predsednika obeh držav srečala, je tukaj Ministrstvo za zunanje zadeve na okopih sicer sporazuma iz leta 1990 ali 1991, ki ga imamo tukaj s Kitajsko, in ne spodbuja ekonomskih in gospodarskih odnosov v tej smeri. Tudi ekonomski in gospodarski odnosi ne pomenijo samo enosmerni izvoz, pomenijo tudi privabljanje vlagateljev v Slovenijo. Oprostite, tega ni. Slovenija po tej plati je na podlagi teh meril ena izmed zadnjih, v katero se vlaga. Ne rečem, da je to samo stvar Ministrstva za zunanje zadeve. Ima pa s svojimi gospodarskimi, ekonomskimi atašeji eno od vodilnih vlog. Tukaj ni odgovorov na to, kako bi se povečala učinkovitost, kako bi se nekaj spremenilo. Vse so cilji v strategiji, vendar ti cilji so dejansko neuresničljivi. Tudi na vprašanja o tem, ali smo danes v krizni situaciji ali ne in ali se spodobi imeti interpelacijo in tako naprej, jaz že nekaj mesecev, že skoraj leto in pol poslušam o tem, da mi nismo v krizni situaciji. Ali smo spet? Vsaj ne v gospodarski, ekonomski, finančni in tako naprej. Ne vem, v kakšni smo danes. Migracijski, ja. Če smo v tej migracijski krizi, potem nosi Ministrstvo za zunanje zadeve levji delež te odgovornosti. Vsekakor v povezavi s schengnom, v povezavi z Dublinsko deklaracijo in tako naprej. O tem smo že govorili. Jaz se tukaj ne bom ponavljal, ampak odgovorov na ta vprašanja ni. Zaradi tega težko danes govorimo o tem, da imamo v Sloveniji dobro zunanjo politiko, kot pravi minister za zunanje zadeve. Tukaj bi bilo dobro tudi zato, da bi bila še boljša, vsaj malo kritične distance do tega. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno izvolite, gospod Tonin.
Spoštovani podpredsednik, namenoma sem počakal, če boste uveljavili enake standarde za vse, pa jih niste. Ko ste vodili sejo, ko sem jaz zaključeval svoje stališče, ste me opozorili, da naj bi bil pregrob, preoster in da sem omenjal nekatera imena. Ko sta vaš vodja poslanske skupine in vaš predsednik, minister za zunanje zadeve Karl Erjavec tako nas oplaknila po dolgem in počez, niste z eno intervencijo intervenirali. Bilo bi pošteno, da bi bili enaki do vseh. Tam nas lahko kolega Jurša malo zmerja z mladeniči, z nevzgojenimi, minister Erjavec nas pošilja na duhovne vaje in podobno. Če je Desus tako čista in preprosta stranka, naj minister Erjavec samo na eno vprašanje odgovori: ali imate danes v tem trenutku kakšnega obsojenega poslanca? Zelo preprosto vprašanje. Naj na to odgovori minister Erjavec. In druga stvar glede vikenda, kdaj ga je kupil. Izpis iz hrvaškega katastra, vam bom prebral, on pravi, veste, kaj pravi: Zaprimljeno 23. 5. 2005. Toliko o tem.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ksenija Korenjak Kramar, pripravi naj se mag. Branislav Rajić.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani prisotni, kolegice in kolegi! Za oblikovanje in izvajanje zunanje politike ni odgovoren samo minister. Njeno oblikovanje in izvajanje poteka v okviru vlade, na podlagi usmeritev državnega zbora. Zelo me žalosti, da se nekateri kolegi danes sprašujejo in iščejo odgovor na vprašanje, kam gre slovenska zunanja politika. In če se sprašujemo o tem vprašanju, kako potem dajemo usmeritve – no, mimogrede, z ministrom vred vemo, kam gre in kje je. Med temeljne dosežke na področju zunanje politike, ki so se udejanjili v tem mandatu, spada sprejetje dveh ključnih dokumentov, ki sodita med poglavitne ukrepe na področju zunanje politike. Julija lani je namreč Državni zbor sprejel Deklaracijo o zunanji politiki in nato Vlada na njeni podlagi Strategijo zunanje politike Republike Slovenije. Pri tem pa spomnimo, da je deklaracijo s širokim političnim in strokovnim konsenzom sprejel po 17 letih Državni zbor po večkratnih neuspešnih poskusih v preteklih mandatih. Z obema dokumentoma so jasno določene ključne prioritete Slovenije na zunanjepolitičnem področju do leta 2020. In to predstavlja tudi okvir za sprejetje odločitev in zavzemanje stališč na MZZ. Pri tem so prioritete delovanja MZZ povsem skladne z vsebino Deklaracije o zunanji politiki, ki ste jo, mimogrede, vsi, ki danes goreče zagovarjate interpelacijo, na veliko hvalili in celo govorili o njej, da je dobra in nujno potrebna, v kar sploh ne dvomimo, in pa s strateškim dokumentom, strategijo, ki jo je sprejela Vlada. Slovenska zunanja politika se namreč prilagaja spreminjajočim se razmeram v mednarodni skupnosti in se tudi kontinuirano ukvarja s prioritetnimi področji in območji. Prav tako se aktivno odziva na raznolikosti zunanjepolitičnega prostora in vsebin, vse v duhu uveljavljanja in zastopanja slovenskih stališč in interesov. Republika Slovenija je na ravni Evropske unije tesno povezana z državami članicami in se vedno vsebinsko podkrepljeno vključuje v razprave, odziva in opredeljuje do predlogov Evropske komisije in tudi drugih institucij ter v primeru begunsko-migrantske krize in problematike prevzema tudi iniciativo. Kot pomemben uspeh Slovenije na zunanjepolitičnem parketu šteje, da je že drugič izvoljena za članico Sveta OZN za človekove pravice. Ta uspeh pomeni priznanje Sloveniji, pomeni priznanje njeni diplomaciji, pa tudi njenemu dolgotrajnemu angažiranju in pozitivnemu prispevku k zaščiti in uveljavljanju človekovih pravic v svetu. Uspeh je, da je bila Slovenija izvoljena za članico Izvršilnega odbora Unesca za obdobje do leta 2019, prav tako, da je članica Skupščine držav pogodbenic Rimskega statuta Mednarodnega kazenskega sodišča. Slovenija do septembra 2016 predseduje Odboru Generalne skupščine OZN na področju gospodarstva in financ ter od novembra 2015 tudi Globalnemu visokemu panelu za vodo in mir. Slovenija je s svojo diplomacijo aktivna v zvezi Nato in v Svetu Evrope, kjer je intenzivno sodelovala pri pripravi Zbirnega protokola h Konvenciji Sveta Evrope o preprečevanju terorizma. V Parlamentarni skupščini Sveta Evrope pa je bila protagonistka pobude razglasitve evropskega dneva za zaščito otrok pred spolnim izkoriščanjem ter pobudnica oblikovanja zahodnobalkanske protiteroristične iniciative. Če to ni uspeh naše diplomacije, te vlade in tega ministrstva vsekakor. Današnja interpelacija je vsebinsko slabo pripravljena. Mnogi očitki v njej niso niti konkretni, niti niso dovolj argumentirani. Nasprotno pa je v njej veliko političnih ocen, mnenj, pa tudi sodb. Slovenska zunanja politika namreč potrebuje enotnost, potrebuje državotvorno držo in predvsem osredotočenost na prioritete in cilje znotraj teh. Še naprej mora biti in pa ostati proaktiven. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branislav Rajić, pripravi naj se gospod Danijel Krivec.
Hvala, gospod podpredsednik. Dober dan vsem! Danes smo priča še enega opozicijskega prijema z namenom diskreditacije vladne ekipe. Na jedilniku ali, če vam je ljubše, na žaru je zunanji minister, za prilogo pa predlagatelj ponuja očitke pavšalnosti in neutemeljenosti. Dejstva kažejo nekaj drugega. Aktivnosti in dosežki slovenske zunanje politike so opazne, njene karakteristike so udejanjene v besedah, ki so ravno v nasprotju z očitki interpelacije, aktivnost, verodostojnost, solidarnost, zaupanje, konstruktivnost. Vsakemu, ki se zanima za mednarodne odnose in politiko je povsem jasno, da z vodenjem zunanje politike Republike Slovenije prav nič ni narobe. Zlasti če ste objektivni in upoštevate izjemno zahtevne mednarodne razmere. V svoji razpravi bom dal poudarek trem točkam. Prvič, v skladu s koalicijskim sporazumom smo sprejeli dva ključna dokumenta na področju zunanje politike. Drugič, sodelovanje med Ministrstvom za zunanje zadeve in Državnim zborom je odlično. In tretjič, aktivna promocija zunanjepolitičnega vidika reševanja migrantske problematike. Slovenija je na podlagi zavez iz koalicijskega sporazuma sprejela deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije in strategijo zunanje politike. Sprejetje teh dveh ključnih dokumentov, ki sodita med poglavitne ukrepe na področju zunanje politike v koalicijskem sporazumu za obdobje 2014– 2018, je temeljni dosežek na področju zunanje politike. V Državnem zboru smo 10. julija lani sprejeli to deklaracijo, Vlada pa je 19 dni zatem besedilo Strategije zunanje politike Republike Slovenije označila s stavkom Slovenija varna, uspešna in v svetu spoštovana. In to resnično je. Deklaracijo s širokim političnim in strokovnim konsenzom je Državni zbor sprejel po 16 letih in po večkratnih neuspešnih poskusih v preteklih mandatih, brez uspeha tudi v mandatu, ki so ga imeli predlagatelji te interpelacije. Oni torej niso zmogli tega koraka, danes pa se širokoustijo z zavajajočimi kvalifikacijami, češ, improvizirane, nedosledne, nejasne, nenačelne in kakšne vse ne zunanje politike. Ampak državljane je izučilo, da bi vnovič dopustili, da jim mečejo pesek v oči. Ministrstvo za zunanje zadeve odlično sodeluje z Državnim zborom, predvsem z Odborom za zunanjo politiko. To sodelovanje poteka na več načinov: skozi obveščanje Državnega zbora o zadevah s področja zunanje politike, skozi dajanje pojasnil o zunanjepolitični dejavnosti, minister za zunanje zadeve pa odgovarja na poslanska vprašanja, na predlog ministrstva Vlada predlaga Državnemu zboru, da se opredeli do določenega zunanjepolitičnega vprašanja. Tudi v času aktualne vlade je vzpostavljena praksa, da imamo člani Odbora za zunanjo politiko na sejah odbora enkrat mesečno možnost, da zastavljamo vprašanja ministru in dajemo pobude. Tretji podpisani pobudnik interpelacije, sicer predsednik Odbora za zunanjo politiko in moj zelo spoštovani kolega Jože, je tudi javno večkrat pohvalil delo Ministrstva za zunanje zadeve. Vprašati se moramo – kdaj pa nisi mislil resno? Takrat, ko si hvalil ministra, ali danes, ko ga interpeliraš? Ministrstvo za zunanje zadeve kot osrednji vladni koordinator evropskih zadev skrbi tudi za pripravo stališ do predlogov, o katerih odločajo v Svetu Evropske unije. Minister Erjavec redno sodeluje pri obravnavi teh stališč in končno minister Erjavec je zaslužen za implementacijo pobude premiera dr. Mira Cerarja o aktivni promociji zunanjepolitičnega vidika reševanja migrantske problematike. Koalicijske kolegice in kolegi so in bodo predstavili ostale vidike danes obravnavane teme. Jaz se za konec želim ozreti na razmišljanje navadnega malega človeka, saj je ta osnovni gradnik naše družbe, kako vsak od nas, ko se mudi v tujini, zaznava mnenje tujcev o Sloveniji. Daleč od domovine in med tujimi ljudmi zlahka ugotoviš, kako tujci dojemajo Republiko Slovenijo. Na podlagi tega si ustvariš predstavo o njenem mednarodnem ugledu. Vsem je znana kot naravno lepa, čista, urejana, pravična, varna, spoštovana. Da je temu tako, so zaslužne vse njene politike, vključno z zunanjo politiko nekje v ospredju. Na tem kurzu ostajata neomajni tudi sedanja vlada in zunanji minister, ki je njen podpredsednik. Moja opredelitev do današnje interpelacije vam je vendarle jasna. Prepričan sem, tako kot poslanci Stranke modernega centra in koalicije, da vlagateljeve besede, namenjene zunanji politiki Republike Slovenije, bolj sodijo k interpelaciji sami, parafraziram, improvizirana, nejasna, nerazumljiva – z eno besedo zgrešena. Sklenil bom z začetno prispodobo žerjavice. Ogenj so res zakurili, toda erjavščetine z žara tokrat težko, da bodo jedli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danijel Krivec, pripravi naj se gospod Peter Vilfan. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Najprej naj povem, da je interpelacija nek normalen inštrument, ki ga v demokraciji uporabljamo za to, da opozorimo na določene probleme v družbi oziroma na probleme, ki jih ima posamezni resor znotraj vlade. Tako da z moje strani ne gre nobena osebna zamera ministru, ampak glede na vsa dejstva, ki so tako v interpelaciji navedena, tudi vsa dejstva, ki so bila predstavljena, verjetno o tem smemo v tem državnem zboru tudi imeti razpravo in tudi o tem na koncu sklepati, čeprav se na nek način zavedam, da je ta rezultat, ki bo na koncu, že nekako predvidljiv. Ampak veliko dokumentov, o katerih ste govorili, imamo na mizi. Tako imamo na mizi strategijo razvoja diplomacije v Sloveniji, govori o varni, uspešni in v svetu spoštovani državi. Sam bi pa rad opozoril na eno zadevo, zaradi katere sem se tudi prijavil k razpravi pri tej interpelaciji. Glede na to, da vsi tako hvalite zunanjo politiko in Ministrstvo za zunanje zadeve, vključno z ministrom, se je vendarle treba malo bolj kritično ozreti tudi na posamezna dejstva. Verjamem, da niso vsi diplomati slabi, ne verjamem, da so pa vsi tudi odlični, tako kot nekateri razpravljate. V tej smeri je kar veliko težav znotraj same diplomacije. Zanimivo pa je, vsaj za mene v tem dokumentu to, da v dokumentu, ki se dotika odnosov z Republiko Italijo, ni posebej omenjena zadeva, ki je vezana na spremembo zakonodaje znotraj Italije tudi na deželni ravni, ki govori o ustanovitvi nove zakonodaje na področju lokalne samouprave. Mislim, da je bilo v letih 2014 in 2015 kar nekaj sej tako Odbora za zunanjo politiko kot tudi Komisije za Slovence po svetu in v zamejstvu, kjer smo veliko govorili o tej problematiki in sprejeli tudi marsikateri sklep. Že prej je bilo poudarjeno, da Vlada, ministri in vsi, ki bi morali spoštovati sklepe Državnega zbora, tega ne izvajajo, vendar je to problem vseh odborov ne samo Odbora za zunanjo politiko in Komisije, vendar so bile neke zaveze s strani ministra pa vseeno dane v tej smeri. Te zaveze ves čas ponavlja tudi na srečanjih s krovnimi organizacijami, kjerkoli se srečuje. Prej je bilo govora tudi, da je en pomemben dokument deklaracija. V delovnem gradivu deklaracije, je bilo glede te problematike, glede zaščite interesov naših zamejskih prostorov navedeno v alineji, citiram: "… da se bo v tej deklaraciji opredelila, zaščita interesov in prizadevanje za dvig ravni pravnega varstva slovenskih manjšin v Italiji." Če pa pogledamo končno gradivo, ki je bilo sprejeto na Vladi in tudi v Državnem zboru, pa te alineje ni več. Govorimo samo še o skrbi za položaj in razvoj avtohtonih slovenskih narodnih skupnosti v Avstriji, na Hrvaškem in Italiji. Se pravi, vse tisto, kar smo praktično eno leto in pol diskutirali na posameznih odborih, komisijah, kjer so bile dane zaveze posameznih predstavnikov Vlade, predvsem ministra, se v deklaraciji nikjer več ne pojavi. Sami pa, glede na to da spremljate tudi medije, veste, da je to ena od ključnih težav pri ohranjanju slovenskega jezika v zamejstvu, predvsem govorimo za Italijo, kjer je bil s to spremenjeno zakonodajo na področju lokalne samouprave narejen en velik korak nazaj pri spoštovanju zaščitnega zakona za Slovence. Tako da me čudi, da s takim veseljem hvalite tako strategijo kot deklaracijo. Lahko berete delovna gradiva, vendar v končni verziji posameznih pomembnih stvari, na katere želim opozoriti, enostavno ni. Prej je bilo govora o tem, kako so naši diplomati in vsi, ki so sodelovali v arbitražnem postopku, bili odlični, idealni. Vendar se tudi sam sprašujem, ali to lahko govorimo za gospoda Sekolca in gospo Drenik. Tudi sam sem bil na marsikaterem odboru, kjer mi je vsaj gospa Drenik delovala zelo kredibilno in sem bil dejansko razočaran nad tako absurdnim, bi rekel, razlogom za njen odpoklic oziroma razlogom, ki diskreditira konec koncev njeno strokovnost, ki jo je izkazovala v vseh razpravah v Državnem zboru. In če imamo en tak primer, se ne gre čuditi, da se lahko sprašujemo, ali je resor, ki ga vodi gospod Erjavec kot minister, dejansko popolnjen s kredibilnimi kadri, ali so vsi zavezani k temu, da spoštujejo zaveze, ki bi koristile Republiki Sloveniji. Ne se čuditi in na nek način diskreditirati vse te pomisleke, ki so utemeljeni. Veliko je govora tudi o tem, da bo gospodarska diplomacija, ki je bila nekako združena znotraj resorja zunanjega ministrstva uspešna oziroma je uspešna. Vendar prej je že bilo opozorjeno, ne moremo gledati samo na obiske v tujih državah in potovanja, treba se je vprašati tudi, koliko ta diplomacija pripomore pri projektih, ki jih že dolga leta predvidevamo v Sloveniji, da ne govorim o drugem tiru in še čem, kjer pa vsi govorimo o tem, da je treba pridobiti neke kredibilne tuje vlagatelje, vendar nihče ne reče, kdo je za to odgovoren. Če poslušamo nekoga, ki govori o tem, da je to pristojnost in si poskuša tudi še določene pristojnosti od drugih resorjev pridobiti v svoje okrilje, pomeni, da je na drugi strani tudi odgovoren v primerih, ko govorimo o tem, da tujih vlagateljev v našo državo ni. Tudi glede tega se je treba vprašati, ali je diplomacija res uspešna ali ni. V povezavi s prejšnjim problemom, ki se dotika predvsem naših zamejcev v Italiji, lahko govorimo tudi o tem, da je Komisija za Slovence v zamejstvu in po svetu dejansko tudi en del zunanje politike in je dejansko znotraj iste vplivne skupine, znotraj Desusa oziroma minister za zunanje zadeve ima verjetno kar velik vpliv na ministra brez listnice, ki vodi Komisijo za Slovence po svetu. Ne nazadnje bi se morali bolj intenzivno ukvarjati ravno s tem problemom zaščite interesov, ne pa, kot je v zadnjem obdobju praksa, da se določeni zadolženi na Uradu za Slovence po svetu ukvarjajo s čisto drugimi zadevami. Konkretno se sekretarka na Uradu, ki je zadolžena za to za to, da se izvaja politika, ki jo Urad sprejme, ne nazadnje tudi komisija, ki jo imamo v Državnem zboru, ukvarja z demografijo, ker ji je to nalogo nekdo določil. Sedaj pa še na zadnji del, ki je bil za mene še posebej problematičen. Imeli smo priložnost poslušati strokovnjaka za zunanjo politiko gospoda Milana Brgleza, predsednika Državnega zbora, ki pa je v zaključku povedal kar nekaj tez, s katerimi bi se jaz zelo težko strinjal. V magnetogramu je kar nekaj zelo močnih izjav, ki so kar, bi rekel, problematične. Postavil je tezo, da so napadi na predstavnike v lastni državi v teh konfliktnih razmerah in kriznih, tako se je izrazil, bolj nevarne za državo, kot da mi uporabljamo inštrumente parlamentarne demokracije, kar je interpelacija. Ne vem, kako vi ostali gledate, ampak predsednik Državnega zbora je postavil tezo, ki je v magnetogramu, lahko si preberete, da so interpelacije malo drugače kot ne nevarne za državo v tem trenutku. Priznal je tudi oziroma njegova teza je, da smo v konfliktnih in kriznih razmerah. Vi pa ves čas zadnja dva, tri mesece govorite o normalnih razmerah, o tem, da so migranti samo neka obrobna zadeva, da s tem ni nobenih problemov, da to obvladujemo in da se s tem uspešno srečujemo in da glede tega ne nastaja nobena težava, ni nobenih konfliktnih situacij. Naš predsednik, vaš predsednik Državnega zbora pa v istem trenutku govori o konfliktnih in kriznih razmerah v tej državi in da zaradi tega mi ne bi smeli niti uporabljati inštrumentov parlamentarne demokracije, kot je interpelacija. To pa je za mene večji problem, kot je to, kar imamo napisano v interpelaciji. Govori tudi o tem, dva stavka prej, da netimo na nek način notranje spore, da se igramo s populizmom in tako naprej. Jaz upam, da se mu je zareklo in da bo mogoče pojasnil svoje izjave. Vendar bi rad še enkrat poudaril, vsaka interpelacija je legitimna in je stvar, ki jo mora Državni zbor uporabljati takrat, ko za to nastane situacija. Nihče nima pravice, da določa, kdaj se bo neka parlamentarna večina odločila, da to naredi. Ne nazadnje pa poglejte vse interpelacije iz preteklosti. Pri vsaki interpelaciji se je govorilo, da nima nobenih resnih podlag, da je brezpredmetna. Po navadi ne mine niti pol leta, ko se izkaže, da so vsi ti parlamentarni inštrumenti, ki so uporabljeni skozi interpelacijo, utemeljeni. Jaz bi le predlagal, da se na današnji seji resno pogovarjamo o težavah, ki jih ima minister za notranje zadeve, in da ne obravnavamo na tak lahkoten način tega instrumenta, ki ga imata tako opozicija kot koalicija na voljo. Res upam, da nismo še v kriznih razmerah in da nismo v trenutku, ko bi nekdo prevzel oblast brez parlamenta.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Peter Vilfan, pripravi naj se gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo, predsedujoči. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Preden preidem na razpravo o tej današnji temi, to je interpelaciji, bom jaz odgovoril na tisto vprašanje, ki ga je kolega Tonin zastavil sicer ministru za zunanje zadeve. Najprej naj rečem, da pravzaprav ne vem, ali naj bom zadovoljen ali naj bom presenečen, glede na to, kako je kolega Tonin pravzaprav predvidljiv. Mene namreč že cel mesec različni ljudje opozarjajo, da bodo v Novi Sloveniji, mogoče ne v Novi Sloveniji, bolj konkretno Matej Tonin na tej seji, prišli v javnost z enim podatkom, s katerim bodo poskušali diskreditirati poleg ministra tudi mene. Pa vam bom sedaj še enkrat povedal celo zgodbo. Verjetno jo vsi poznate, ampak naj povem še enkrat. Maja 2014 sem jaz bil udeležen v prometni nesreči. Po tej nesreči je tisti prvi test pokazal, da sem imel v organizmu nekoliko preveč alkohola, kot je to zakonsko dovoljeno. Potem je naknadna analiza krvi to ovrgla in pokazala, da kar se tega tiče, je bilo vse znotraj tistih zakonskih okvirov. Kljub temu sem jaz takoj po tistem nesrečnem dogodku prevzel polno odgovornost in tudi vse posledice, ki jih taka odgovornost nosi. Jaz sem se takrat javno pokesal, javno opravičil, javno povedal, da nikoli več ne bom sedel za volan, tudi če bom popil eno samo kapljico alkohola. In tisto ključno, najbolj pomembno, spoštovane kolegice in kolegi, jaz sem nekaj ur po tem dogodku, ne čakajoč na dodatne analize ali pa kakršnekoli odločitve katerihkoli drugih uradnih organov, nepreklicno odstopil s položaja poslanca Državnega zbora in naredil nekaj, kar je pred mano naredilo zelo malo poslancev, če sploh kakšen, in nekaj, kar je izrazito redko na slovenski politični sceni. Kljub temu so ostali uradni dogodki tekli naprej, tako kot je to običaj v takih primerih. Leta 2015 je Okrožno državno tožilstvo predlagalo Okrožnemu sodišču v Ljubljani, da izreče tako imenovani kaznovalni sklep. To pomeni, da je sodišču predlagalo, da izreče sodbo brez glavne obravnave. Sodišče se je s tem predlogom strinjalo in izreklo sodbo, ta se je glasila 8 mesecev pogojne kazni s triletno preizkusno dobro. Jaz se na sodbo nisem pritožil. In zdaj, pozor, to želim posebej poudariti, ne zato ker ne bi bilo več kot dovolj argumentov in razlogov, da bi se lahko, ampak ker sem se takoj po tistem dogodku dokončno odločil, da ne bom kakorkoli na kakršenkoli način oviral katerikoli uradni postopek in da se na katerokoli odločitev kateregakoli uradnega organa ne bom pritožil. To je, ko prevzameš polno odgovornost z vsemi posledicami. Na koncu naj povem, jaz, spoštovane kolegice in kolegi, res upam, da se nobenemu od vas nikoli ne bo zgodilo kaj takega, ker je to grozljiva izkušnja. To je izkušnja, ki ne prizadene samo tistega, ki je v njej udeležen, prizadene tudi njegovo družino, prijatelje, znance in komu lahko tudi uniči življenje. Če pa bi se komu od vas to zgodilo, in verjemite mi, lahko se, samo trenutek nepozornosti, pa se zgodi, potem pa upam, in to velja še posebej za vas ,kolega Tonin, da boste imeli dovolj poguma, predvsem pa dovolj samospoštovanja, da boste ravnali tako, kot sem jaz ravnal v tem primeru. Čeprav iskreno dvomim, da ste tega sposobni. Zdaj bi pa povedal še nekaj o današnji interpelaciji. Jaz o sami vsebini interpelacije praktično ne bom govoril, ker menim, da vse, kar je povezano z vsebino, sem povedal že v tisti predstavitvi stališča naše poslanske skupine. Karkoli bi zdaj rekel, bi se dejansko ponavljal, tako kot se mi zdi, da se že vsi skupaj tukaj ponavljamo in se bomo verjetno še naslednjih 7 ur. Tisto, kar bi jaz rad povedal tukaj, pravzaprav to zgodbo o tej interpelaciji od trenutka, ko je bila vložena v parlamentarno proceduro, pa nekaj okoli tega, kako so ravnali v tem primeru tisti, ki so pravzaprav najbolj odgovorni za to interpelacijo. Pa bom začel kar s tisto tiskovno konferenco, na katero je pravzaprav na moje presenečenje prišel tretjepodpisani kolega Jožef Horvat in ne prvopodpisani in vodja poslanske skupine NSi Matej Tonin. Kolega Horvat je bil zame in moram reči tudi za našo poslansko skupino, ko smo se o tem pogovarjali, vedno en tak uglajen, umirjen, korekten in tudi načelen politik in poslanec. Lahko bi rekel vse do tiste tiskovne konference. Tudi Odbor za zunanjo politiko, ki ga je vodil, je vodil na takšen način. In na ta odbor je velikokrat prihajal tudi zunanji minister. Predsednik odbora je zunanjega ministra vedno sprejel z odprtimi rokami, vedno je bil z njegovimi razpravami in njegovimi odgovori na pobude ali pa vprašanje članov odbora zadovoljen, vedno ga je pohvalil in vedno se mu je tudi zahvalil za sodelovanje. Nikoli nobenega nezadovoljstva, nikoli nobene kritike. Spomnim se, danes smo o tem že govorili, tudi sprejetje deklaracije o slovenski zunanji politiki. Takrat predsednik odbora ni bil samo zadovoljen, jaz bi rekel, da je bil kar vzhičen. Ogromno lepih besed, ki jih kar ni bilo konca, nobenega nezadovoljstva, nobene kritike. In tretja slika, tudi o tej smo danes že govorili, tisto srečanje zunanje politike na Brdu, ko smo videli vsi, kaže, da smo vsi videli tisti posnetek, ko smo videli zadovoljnega, ponosnega predsednika Odbora za zunanjo politiko, kako sedi skupaj z ministrom Karlom Erjavcem in ostalimi veljaki slovenske zunanje politike. Spet nobenega nezadovoljstva in nobene kritike. Potem se je pa čez noč nekaj zgodilo. In ta uglajeni, mirni, korektni gospod se je kar na enkrat spremenil v enega zmaja, ki je na tisti tiskovni konferenci v ogromnih količinah na zunanjega ministra bruhal ogenj, pomešan z gnojnico. Kar naenkrat je ta minister bil najslabši minister v zgodovini slovenskih vlad, kar naenkrat je bil nestrokoven in nesposoben, z njim se ne da sodelovati, je kršil zakonodajo, je koruptiven, kadroval je netransparentno, ni se držal smernic in še in še je bilo tega. Seveda so potem novinarji po tej tiskovni konferenci prišli tudi v poslanske skupine. Jaz sem bil takrat v parlamentu in na vprašanje novinarja, kaj menimo o tej interpelaciji v Poslanski skupini Desus, sem odgovoril, da bomo najprej to interpelacijo prebrali, jo proučili in se potem odločili, kako naprej. Sem pa že takrat zastavil eno vprašanje, zdaj ga ponovno zastavljam in verjetno ga bom danes še nekajkrat. Rekel sem oziroma vprašal sem: Ali bo predsednik Odbora za zunanjo politiko v primeru, da ta interpelacija ne bo uspešna, da danes ne bo izglasovana, odstopil s svojega položaja? Jaz, v nasprotju z zunanjim ministrom, ki je rekel, da bi še vedno lahko kljub vsemu temu z vami sodeloval, menim, da sodelovanje med vami, na osnovi vsega tistega, kar ste povedali na tisti tiskovni konferenci in kar ste dodali še danes, in ministrom za zunanje zadeve nikakor ne bi moglo biti povsem normalno in korektno. In to sodelovanje bo v prihodnosti sila pomembno, ker Slovenijo čakajo številni in zelo težki zunanjepolitični izzivi. Naj omenim samo že trajajočo migrantsko krizo pa krizo EU, morebiten izstop Velike Britanije iz EU, pa seveda finančna, gospodarska kriza in tako naprej. Naj zaključim ta del svoje razprave. Če bi jaz bil predsednik Odbora za zunanjo politiko in bi imel tako nizko mnenje, tako katastrofalno, slabo, negativno mnenje o zunanjem ministru in bi se podpisal pod zahtevo za njegovo zamenjavo, potem pa do te zamenjave ne bi prišlo, ne samo da ne bi želel ali mogel z njim več sodelovati, jaz ne bi hotel z njim več sodelovati. Temu se z eno besedo reče načelnost. Druga stvar, o kateri bi danes nekaj spregovoril, je ravnanje in delovanje prvopodpisanega pod to interpelacijo, kolega Mateja Tonina, od njene vložitve pa vse do danes. Kolega Tonin se je, ko je bila ta interpelacija vložena, veliko pojavljal v medijih, veliko je nastopal na vseh televizijah, bilo je tudi nekaj soočenj s samim ministrom. In meni je takoj padlo v oko in tudi v uho dejstvo, da Matej Tonin na teh soočenjih sploh ni govoril o vsebini te interpelacije – no, saj vsebine, to smo tako ali tako povedali, skorajda ni – ampak je na vsak način poskušal osebno diskreditirati ministra za zunanje zadeve z zadevami, ki nimajo popolnoma nič s to interpelacijo in ki nič nimajo z neko osnovno politično kulturo. Ves čas je govoril samo o zdaj že znamenitem vikendu ministra Erjavca, o lastništvu tega vikenda, o tem, ali je ta vikend prenavljal oziroma renoviral, govoril je o nekem intervjuju iz leta 2007. Moram reči, da so taki argumenti popolnoma nesprejemljivi in tudi nedostojni nekega dokumenta, kot je interpelacija proti ministru neke vlade. Nekdo je tu postavil vprašanje, kaj je tu zadaj, kaj je motiv za tako ravnanje Nove Slovenije ali pa, bom bolj natančen, kolega Mateja Tonina. Ker jaz dejansko mislim, da je Poslanska skupina Nove Slovenije nekako ujetnik svojega vodje kolega Tonina. Prvič, kolega Tonin je izrazito politično ambiciozen, to je zelo mlad ambiciozen politik. Vsi se verjetno spomnite, kako je ravnal v primeru bivšega ministra za obrambo gospoda Vebra, ko je na podoben način obračunaval s takratnim ministrom. Vendar takrat sem jaz na nek način, lahko bi rekel pod narekovaji, celo imel neko razumevanje za to njegovo ravnanje. Namreč, veste, kolega Tonin ima eno veliko željo v življenju, to so njegove sanje, da bi bil obrambni minister, če pa že ne obrambni minister, pa vsaj predsednik Odbora za obrambo. Zdaj glede na to, da imamo še mlajšega predsednika Odbora za obrambo, kot je on, mislim, da bo moral kar dolgo čakati na ta položaj. Zakaj vam to govorim? Zato ker mi je to sam povedal. Skupaj sva se peljala v Postojno na nek vojaški dogodek, jaz sem bil takrat predsednik Odbora za obrambo, on je bil član, na poti tja in nazaj mi je kolega Tonin na dolgo in široko razlagal, kako je to super funkcija, kako je to čudovita funkcija in kako bi jo on z največjim veseljem takoj zasedel, če bi mu jo kdo ponudil. In mogoče glede na to, kar je takrat govoril in počel, je pa seveda obrnil pozornost nase, če bo nekega trenutka prišla priložnost, pa se mu bo mogoče ta želja izpolnila. Ampak, veste, zdaj me pa nekaj drugega zanima, zdaj pa govorimo o zunanjem ministru. Zdaj se postavlja vprašanje, ali je kolega Tonin zdaj spremenil svoje prioritete, pa ga je začela zanimati zunanja politika. Če je tako, potem bi tudi razumel, zakaj je pravzaprav poslal kolega Jožefa Horvata na tisto tiskovno konferenco, da se je kolega Horvat tam na nek način kompromitiral. In če da kaj nase, in danes ta interpelacija ne bo izglasovana, bo moral odstopiti kot predsednik Odbora za zunanjo politiko in imeli bomo eno dobro mesto, prosto mesto, ki je povezano z zunanjo politiko. Še nekaj bom dodal. Glede na to, na kakšen način – jaz se vam opravičujem pravzaprav za način, kako danes razpravljam, ampak včasih moraš razpravljati tako, kot razpravlja nasprotna stran, da bi te potem sploh razumeli. Kolega Tonin ima še eno veliko težavo, problem v svoji stranki. Zdaj se vam bo zdelo morda smešno, ampak kolega Tonin je edini desno usmerjeni politik, za katerega si jaz upam reči, da je obenem tudi Kučanov človek. Saj veste, kaj to pomeni, če rečeš nekomu, ki je na desnem političnem polu, da je Kučanov človek. Že če si na levem, je problem. Zdaj vam bom tudi to razložil. V prejšnjem mandatu je naša koalicija vložila v parlamentarno proceduro predlog, da bi bivši predsedniki države ob prejetju pokojnine kljub Zujfu še naprej prejemali tako imenovani predsedniški dodatek. Ko smo prišli do glasovanja, se je pojavila ena težava. Veliko število koalicijskih poslancev je manjkalo, ni jih bilo. Ne vem zakaj, nekateri upravičeno, kakšen morda tudi ne, kakorkoli že, glasovanje smo morali izvesti. Glasovanje se je izvedlo in predlog je dobil minimalno podporo – za en glas. A veste, kdo je dal ta glas? Kolega Tonin. Jaz ne vem, kateri so razlogi, da se je tako odločil, morda bo on kdaj to povedal. Ampak v njegovi stranki, v Novi Sloveniji tega nikoli niso in nikoli ne bodo pozabili. Tega mu tudi nikoli ne bodo oprostili. In v tem vidim jaz ta velik motiv Mateja Tonina, da se na tak način vsake toliko časa spravi na enega od ministrov, seveda trenutne vlade in v tem vidim ključni motiv, zakaj si je tokrat izbral našega zunanjega ministra in ga je z vsemi močmi, z vsemi silami, tako zagriženo, tako agresivno, jaz bi rekel celo na trenutke primitivno, vulgarno, hotel osebno diskreditirati. Toliko o tem. Zdaj pa mogoče še nekaj besed samo o tej interpelaciji. Glejte, jasno je, da Nova Slovenija sama ni mogla vložiti te interpelacije v parlamentarno proceduro in so potrebovali še podpise kolegov. Logično je, da so šli po podpise k SDS, in logično je, da jih je SDS tudi dal. Zakaj pa ne! S podpisi so omogočili, da se lahko zunanjega ministra mesec in pol, dva in danes tukaj 14 ur, po domače povedano, nabija po dolgem in počez. Ampak tisto, kar mene zanima, je, zakaj niste v Novi Sloveniji, ko ste zaprosili za podpise, prosili kolege iz SDS še, da vam to interpelacijo pregledajo, da vam jo predelajo, dodelajo, strukturirajo, da vam jo naredijo vsebinsko tako, da bi vsaj malo pila vodo. Seveda je tu drug problem. Jaz ne verjamem, da bi oni to želeli vam narediti, ker vi niste najbolj zanesljiv partner. Vi bi včasih bili s SDS v celoti, včasih bi bili samo malo, včasih pa bi se delali, kot da jih ne poznate. Kolega Tonin, tudi to, da so vam po letu in pol dovolili, da sedite tam v prvi vrsti, ne pomeni čisto nič. Jaz mislim, da je to bolj ali manj samo vaja SDS, kako bo po naslednjih volitvah, ko bo tam namesto vas sedela ena druga poslanska skupina iz neke druge stranke. Naj zaključim. Kakorkoli obrnem, ta interpelacija in ta zasebna vojna vašega vojaka Tonina, ker tukaj gre za njega, vam in vaši stranki ne bo prineslo čisto nič. Ne po politični plati, ne po kakršnikoli drugi ne. Glede na način, kako vse skupaj poteka, glede na nivo razprave, ki smo ga poslušali skozi to obdobje meseca in pol, osebne diskreditacije ministra za zunanje zadeve predvsem s strani prvopodpisanega kolega Mateja Tonina, pa mislim, da so v veliki meri postavljene pod vprašaj tudi vse tiste krščanske vrednote, ki jih vedno zagovarjate in za katere trdite, da so vaše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno mag. Matej Tonin, izvolite.
Po moji večurni razpravi niti enkrat nisem omenil kolega poslanca Petra Vilfana, tako da me je njegov izbruh presenetil, mu pa vse stvari odpuščam.
To je šlo malo za zlorabo postopkovnega. Predlagatelj, gospod Jožef Horvat, izvolite.
Se pa zahvaljujem spoštovanemu Petru Vilfanu za komplimente, ki mi jih je delil. Tisto o zmaju, glejte, to je pač vaša ocena, spoštovanja vreden gospod Vilfan. Itak sem napovedal, da me boste interpelirali, vi ste to istega dne povedali. Kar dajte, jaz sem tukaj, dokler sem še tukaj. Kar dajte me interpelirati. Problem je, da vi najbrž ne boste mogli biti predsednik Odbora za zunanjo politiko, glede na to, kar sem zdaj izvedel.
Replika, gospod Peter Vilfan, izvolite.
Najprej, kolega Horvat, tudi slučajno in tudi v mislih mi ni bilo to, da bi jaz bil predsednik Odbora za zunanjo politiko. To vam zdaj takoj tu lahko povem. Kar se tega tiče, ste lahko mirni. Mi vas ne bomo interpolirali, kolega Horvat. Mi samo pričakujemo, da boste naredili tisto, kar bi bilo prav. Da odstopite.
Hvala lepa. Sedaj pa ima besedo minister gospod Karl Viktor Erjavec.
Moram reči, da kot minister za zunanje zadeve si želim, da gospod Jožef Horvat ostane predsednik Odbora za zunanjo politiko, in želim, da koalicija še naprej podpre njegovo delo. Sicer ne vem, ali si je zaslužil vse te dodatke, ki jih dobiva kot predsednik, glede na to da do vložitve interpelacije ni opazil, da je slovenska zunanja politika povsem zgrešena. Glede vikenda, tisti, ki želi pa je firbčen, mu lahko pokažem, kdaj je bila kupoprodajna pogodba podpisana – v letu 2003 14. februarja. Če vas zares te zasebne stvari tako zanimajo, gospod Tonin, ni problem, lahko pogledate, da ne boste imeli težav s tem. Glede podedovanega vikenda pa prosim, če mi poveste lokacijo, res vam ga podarjam. Ker to ste pa res tako napeli, da imam še en vikend, pa jaz ne vem zanj. In ta podedovani vikend, prosim, da to posnamete, podarjam Novi Sloveniji. Kot sem že povedal, bodo lahko tam opravljali duhovne vaje.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga. Pripravi naj se gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo. Ja tale besedni dvoboj je zelo zanimiv. Pozdrav ministru, ministrici in ostali ekipi. Značilnost nas Slovencev je pač tole pljuvanje v lastno skledo, in to znamo zelo dobro delati, to počenjamo vedno znova in znova. Ponavljanje vodi do neke mere v neko nedržavotvorno držo. Gre pa za to, da nas mednarodno okolje spremlja. Pa ne samo mednarodno okolje, mediji, tuji veleposlaniki, ki so tukaj pri nas, in to prenašajo svojim. To se širi po svetu. Konotacija je potem negativna do Slovenije in do slovenske politike, za kar ni nobene potrebe, to je prva zadeva, in česar si slovenska zunanja politika tudi ne zasluži. Zakaj? To vam bom pa povedal z naslednjimi dejstvi. Odgovarjam pa na prvo točko interpelacije, to je glede vodenja improvizirane, nedosledne in tralala hopsasa politike. Bom pa začel čisto od začetka. Vlada Republike Slovenije in MZZ je aktivna v Evropski uniji in Natu predvsem s svojimi pobudami na področju Zahodnega Balkana. In samo na ta ozek del se bom nekako fokusiral, pa ne bom govoril o bilaterali, regijskih sodelovanjih pa o mednarodnih sodelovanjih. Tako bom šel zelo taksativno pa eksplicitno, kaj je ta nedosledna zunanja politika pod vodstvom gospoda Erjavca samo v tem kratkem času, kolikor smo mi "ta novi" nastopili oblast. Se pravi, Slovenija je v tem času, pa bom začel z eno od takih pomembnih zadev, imela ključno vlogo pri povabilu Črne gore v Nato. Govorim samo o Zahodnem Balkanu in govorim samo o tem, da je ena od prioritet slovenske zunanje politike in področje interesa delovanja slovenske politike, kar je v deklaraciji o zunanji politiki in kar je tudi v strategiji zunanje politike Slovenije, plus imamo še eno kopico strateških dokumentov, pa jih ne bi zdaj navajal. Če želite, DZBZRS, Strategija do Zahodnega Balkana, Smernice delovanja Slovenije do Zahodnega Balkana, Deklaracija o Zahodnem Balkanu, Koordinacijskih odbor za Zahodni Balkan koordinira in tako dalje. Se pravi, ključna vloga je bila pri povabilu Črne gore. Povabilo se je zgodilo 2. 12. 2015. MZZ, Vlada in Ministrstvo za notranje zadeve je kontaktno veleposlaništvo za Nato za ta del regije. Naslednje. Vlada Republike Slovenije oziroma MZZ je v sodelovanju s Francijo organiziral srečanje Brdo procesa, se pravi Zahodni Balkan, 23. 4. 2015. Dalje. Vlada in MZZ sta skupaj z Veliko Britanijo sodelovala pri strateškem komuniciranju z regijo Zahodnega Balkana. Dalje. Vlada in MZZ imata dve vodji delegacij EU, predvsem na Zahodnem Balkanu, in to so za Črno Goro in za Kosovo, kjer sta slovenska predstavnika. Dalje. Vlada in MZZ sta pobudnici, aktivni zagovornici uveljavitve novega pristopa Evropske unije do BiH, kar je zelo pomembno in so ga decembra 2014 potrdili ministri za zunanje zadeve Evropske unije. Dalje. MZZ z gospodom Erjavcem, MGRT z gospodom Počivalškom in predsednik Vlade Cerar so 27. 8. 2015 bili eni izmed pobudnikov Konference o Zahodnem Balkanu na Dunaju. Dalje. Vlada in MZZ sta organizirala srečanje predsednika Vlade Republike Srbije Vučića v Ljubljani 21. 2. 2015. Dalje. Obisk MZZ, Erjavca 19. 1. 2016 v Srbiji glede begunske krize, se pravi glede te pobude za Grčijo in Makedonijo. Dalje. Obisk zunanjega ministra Kosova gospoda Thaçija, ki se je zgodil 10. 4. 2015, kjer je bila podpisana medvladna pogodba o gospodarskem sodelovanju. Dalje. Na pobudo Vlade Republike Slovenije in MZZ je bil 25. 10. organiziran izredni mini vrh EU in Balkan na temo migracij. Dalje. Vlada in MZZ sta januarja 2016 na Brdu pri Kranju organizirala mednarodno konferenco o Strategiji EU za Alpsko makroregijo. Dalje. Vlada in MZZ sta pobudnici za oblikovanje zahodnobalkanske protiteroristične iniciative, bolj znane kot WBCT, december 2015. Dalje. Vlada in MZZ urejata na Zahodnem Balkanu preko bilateralnih uradnih razvojnih pomoči svoj vpliv. Če ni to dovolj [[…]], ker je bilo osredotočeno samo in zgolj na Zahodni Balkan, potem je treba povedati, da je tudi v teh zgodbah nekaj gospodarske diplomacije in nekaj učinkovitosti. Sprašujem se, če je to zelo statično, potem ne vem, kaj je dinamično za ta čas?! Če pa govorimo o drugih zadevah, pa se je treba spet vprašati, kaj to pomeni dejansko za zunanjo politiko. To, da si aktiven, je v redu; ali to, da si pač na mestu, je pa pravilno?! To je stvar debate. In če lahko zaključim, strinjam se, da je interpelacija politično legitimna, ampak jaz jo bolj vidim kot nek politični war game proti vladi in proti ministru. Zato je jasno ne bom podprl; je pa veliko tistih, ki nosijo razne značke na oblekah in so veliki domoljubi. Veliko vprašanje je, če s tem, ko vnašamo take zadeve na takšnem državotvornem ministrstvu, kot je ta, pa imamo tudi enako vlogo in enak način dela tudi kar se tiče vojske in policije, da destabiliziramo takšne pomembne državotvorne organe; če je to smisel neke konstruktivne politike, potem bog nam pomagaj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Primož Hainz, pripravi naj se Kamal Izidor Shaker.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav ministroma, predstavnikom Vlade, kolegice in kolegi! Jaz zavračam interpelacijo kot neutemeljeno. Sklicujem pa se na Deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije, ki je bila sprejeta, kot je bilo danes že velikokrat citirano. lansko leto. Zunanja politika bi morala biti v službi Republike Slovenije oziroma njenih prebivalk in prebivalcev. Zunanja politika mora urejati odnose s ključnimi gospodarskimi partnerji v tujini, zunanja politika mora podpirati krepitev trgovske menjave na tujih tleh. Gospodarska diplomacija je jedro te diplomacije, ki jo zagovarja gospod Karl Viktor Erjavec, odkar je minister, že v drugem mandatu; in seveda je to neke vrste prioriteta tudi v današnjem času. Na tej podlagi ima dva načrta, en je globalni, torej Indija, Kitajska, Brazilija, Kazahstan, Turkmenistan, Rusija, torej povezave z velikimi. In ima tradicionalni trg, bližnji trg, torej gospodarski odnosi z Nemčijo, sosedi, Avstrijo, Balkanom in tako dalje. Kar se tiče globalnega trga, je zanimiv v tem trenutku Iran. Slovenija pozdravlja sklenitev celovitega dogovora o iranskem jedrskem programu in tu bo priložnost tudi za slovensko gospodarstvo, zato Slovenija tam odpira veleposlaništvo; sredstva so, kot vemo, zagotovljena. V interpelaciji je teza, da se slovenska zunanja politika posveča predvsem odnosu z Rusko federacijo. Ta teza je neupravičena, če mene vprašate. Pomen blagovne menjave med Rusko federacijo in Slovenijo je namreč izjemno velik, ker je te menjave veliko. Jaz se ne bom spuščal v številke, ker nisem gospodarstvenik, ampak številke so za nas neizmerne. Je pa res, da v tem trenutku mogoče ta vrednost trgovine oziroma gospodarske menjave malce pada, zato ker rubelj pač slabi in je tudi kupna moč ruskega prebivalstva manjša. Ampak vendar na tem trgu smo, na tem trgu moramo ostati, tudi če bi bilo še slabše, in na tem trgu moramo vztrajati, ker jutri bo lahko tudi popolnoma drugače. Gre za Krko, Lek, Gorenje, Riko, Helios, Petrol in tako naprej. V interpelaciji je teza, da Slovenija ni preprečila odpovedi plinovoda Južni tok. Interpelacija pa istočasno očita, da je Slovenija preveč angažirana na ruskem trgu. To je rahlo kontradiktorno, če lahko uporabim ta izraz. Slovenija, prvič, ne more tega odpovedati, drugič pa, tisti, ki je pisal interpelacijo, se zaveda pomena povezave z ruskim plinom, če lahko tako rečem. Mi smo imeli v preteklosti že odpoved obiska predsednika Vlade v Rusiji, pa nismo nikoli natančno ovrednotili, kaj je to za Slovenijo takrat tudi materialno pomenilo. Sicer pa imamo mi z Rusko federacijo tudi redne kulturne stike, le-ti najbrž, ali pa upam, ne škodijo slovenskemu gospodarstvu. Imamo Rusko kapelico, ki je že bila omenjena. Gre za obdobje 1. svetovne vojne, gre za pieteten odnos do 1. svetovne vojne, do žrtev 1. svetovne vojne, gre za pietetni odnos do narave. Pietetni odnos so izrazili lansko leto v tako imenovani situaciji protivojnega stanja v času ukrajinske krize, ker je bil tu na obisku zadnjič predsednik države gospod Medvedjev. V Ljubljani imamo tudi Francoski trg, imamo tudi spomenik Francozom, pa tega nihče ne postavi pod vprašanje. Mislim, da imamo Slovenci nek korekten, kulturen odnos do zgodovine, do kulture, ki smo jo pač preživeli, zato se nekaterih stvari lahko tudi spomnimo. Upam, da bo tudi letos Ruska kapelica ugledno obiskana in v tem smislu koristila odnosom in predvsem gospodarstvu. Sicer pa moram povedati, če pogledamo številke, s kom trguje Ruska federacija, s kom ima gospodarske kontakte – ima jih z državami Evropske unije in ima jih z državami, ki so Nato zaveznice, torej Združenimi državami Amerike. Mi sankcije spoštujemo, ampak pri tem spoštovanju moramo biti tudi do neke mere suvereni, to je samostojni gospodarski partner. Ampak trdim pa naslednje, da za proces miru v Evropi, za proces miru v svetu je pomemben dogovor, tudi odnos z Rusko federacijo. Pomemben je ta odnos, brez Ruske federacije pravzaprav pravega miru ni, tega se zavedajo tudi Združene države Amerike, ki so podpisale sporazum z Rusko federacijo o miru v Siriji. Svetovni mir se ne gradi na podlagi ideologije, tudi svet se ne vrti na podlagi ideologije. In če smo v zadnjih časih poslušali ogromno citatov pokojnega Winstona Churchilla, predsednika angleške vlade v času vojne, ki je bil konservativec po svojem prepričanju, veste, da ni imel nikakršnih težav oziroma ni upošteval težav na ideološki sferi, ko je moral sodelovati z Rusi, z Rusijo pri osvoboditvi izpod nacizma v Evropi in po svetu. V interpelaciji tudi teza, da slovenska zunanja politika zanemarja aktivno sodelovanje z Združenimi državami Amerike. In da ima slovenska zunanja politika preveč razumevanja za dejavnike, ki nasprotujejo TTIP, kot radi rečemo, torej trgovskemu sporazumu z Združenimi državami Amerike; in manj za tiste argumente, ki ta sporazum podpirajo. Torej mi smo preveč nenaklonjeni temu sporazumu. Slovenija ima z Združenimi državami Amerike kulturne, znanstvene, tehnološke dogovore, kontakte in ta sporazum kot tak tudi še ni dokončen. Če pa dovolite, bom pa vendar prebral sklepe skupne seje Odbora za gospodarstvo in Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki sta obravnavala ta trgovski sporazum, ki še ni dokončen, se še oblikuje. Moram vam povedati, da prvi sklep je, da pomanjkanje informacij o stanju pogajanj o TTIP povzroča nezadovoljstvo, ker je na tem sporazumu s strani organizatorjev pač embargo. Odbora opozarjata, da je treba ohraniti sedanjo raven zaščite zdravja ljudi, živali, rastlin in okolja, zato se doseženi evropski standardi na teh področjih ne smejo zniževati. V Združenih državah so standardi na področju kmetijstva bistveno nižji in seveda mi težko to sprejmemo. In odbora pričakujeta, da bo vsem deležnikom omogočeno aktivno spremljanje pogajanj, da bi na ta način v celoti ohranili možnosti uporabe previdnostnega načela posebej na področju GSO – kloniranih proizvodov, hormonov v mesu in tako dalje. In mogoče samo še en sklep, seveda jih je več. Odbora Državnega zbora opozarjata, da je sedanje stališče Združenih držav, da se po določenem predhodnem obdobju popolnoma liberalizira tržni dostop za vse kmetijske in živilske, proizvode z izjemno sladkorja, v celoti nesprejemljivo. To sem vam citiral zato, ker so tudi tej skupni seji odborov bili tudi predstavniki opozicijskih strank, če lahko tako rečem, in nihče tem sklepom ni oporekal. Obratno, celo iz tistih vrst je bilo kar precej radikalizacije v odnosu do zavrnitve tega sporazuma. Meni se postavlja vprašanje, kako oziroma zakaj so člani Evropske ljudske stranke, kdorkoli pač že je član te stranke, glasovali za ta sporazum, čeprav sta ga odbora Državnega zbora v Sloveniji zavrnila. V čigavem imenu slovenski poslanci v Evropi drugače glasujejo, poudarjam, iz katerih strank. Veleposlanik gospod Hartley je o odnosih med Slovenijo in Združenimi državami Amerike rekel naslednje: Slovenija in Združene države sta prijateljski in partnerski državi, Združene države sodelujejo s Slovenijo v interesu kolektivne varnosti obojih državljanov v okviru Nato. Torej slovenski položaj v diplomaciji kot tudi sicer, po moje, ne sme biti položaj ideološko podrejenega partnerja, da ne rečem bolj kolonije do velikih sil v Evropi in svetu. Izražati mora tudi samozavest maloštevilnega naroda v družbi številčnejših. Gospod mag. Šircelj ima seveda prav, imamo tri temelje slovenske zunanje politike: plebiscit – čeprav jaz bi rekel osamosvojitev, plebiscit je bila ena izmed ključnih točk osamosvojitve –, Evropsko unijo in Nato. Ampak pri Natu in Evropski uniji velja, da sodelujemo kot enakovredni partnerji. Pri tem se zastavlja tudi vprašanje medsebojnih odnosov v zunanji politiki med Ministrstvom za zunanje zadeve, Državnim zborom, predsednikom države, tudi Gospodarsko zbornico seveda, ki je po navadi izpuščena v naših razpravah; pri čemer pa vztrajamo, da Državni zbor določa zunanjo politiko, Ministrstvo za zunanje zadeve jo pa izvaja. Vendar smo zadnjič na kolegiju doživeli, da je predsednik Odbora za zunanje zadeve gospod Horvat zahteval od Ministrstva za zunanje zadeve, in to v karajočem smislu, ko so pisali skupni zunanji in varnostni politični dokument, da natančno ni razložil, kakšen dokument, ker je to [[…]]Ampak je bilo jasno, da ni dobil natančne pisne inštruktaže z Ministrstva za zunanje zadeve. Mislim, da bi morali tudi v Državnem zboru nekaj reči o subjektiviteti Državnega zbora, tistega, ki je celo nosilec zunanje politike. Kar se tiče Hrvaške, tu moram reči, da je vsaka pripomba zelo nekorektna. Mi seveda s Hrvati ne bomo nikoli prišli na čisto, če sem lahko neposreden in nediplomatski. Veste, da Hrvatje imajo popolnoma drugačen odnos, nobenega sporazuma se ne držijo, to je zgodovinsko popolnoma jasno. In se tudi ne bodo, bi bil prijetno presenečen, če bi ta vlada na tej točki presenetila, ampak oni se še vedno vračajo v marsikaterem pogledu v 19. stoletje, obdobje imperializma. In tukaj smo mi za njih neka boleča točka, pa ne bi nadalje razlagal. Sicer pa imajo Hrvatje v tem trenutku znotraj sebe težave celo z evolucijo, ker veste, da jo sedaj poskušajo vreči iz učnih programov. Dobro, to je druga zadeva. Kar se pa tiče iniciative in pasivnosti te politike, to tudi zavračam. Moram reči, da smo bili zelo iniciativni v slovenski zunanji politiki takrat, ko smo obmejne kontejnerje postavili na Dragonjo, ko je bila republiška meja ves čas pri kamnolomu zgoraj. In če bi imeli tisto mejo, če bi mejni kontejner stal pri tistem kamnolomu, bi mi danes imeli Savudrijo in se sploh ne bi ukvarjali s problemom odprtega morja. O Vilnuški izjavi, ki smo jo sprejeli v preteklosti, seveda ne bi izgubljal besed, kot eni iz iniciativne pobude slovenske zunanje politike. In seveda je bilo danes v razpravi omenjeno tudi vprašanje begunske krize. Begunsko krizo nekateri omenjajo, ker to pač govorijo vsaki drugi dan. Profesor Zwitter je enkrat na izpitu iz 18. stoletja vprašal nekega tržaškega Slovenca: Kaj mislite o Angliji v 18. stoletju? Pa je rekel tržaški Slovenec, ki je bil na izpitu: Če hočemo kaj vedeti o Angliji v 18. stoletju, moramo nekaj vedeti o Franciji v 18. stoletju. In potem je seveda tam razlagal o Franciji in profesor mu je to pustil. In tako približno pri nas zgleda – govorimo o zunanji politiki in smo šli takoj na begunce. Moram samo eno omeniti. Teza, da smo mi izrinjeni iz schengenske Evrope, istočasno pa trditi, da schengna ni več; ti dve tezi sta v popolnem nasprotju. In tisti, ki to razlaga vsak drug dan, to je eden od opozicijskih poslancev, naj se malce zamisli, katero je izhodiščno stališče in bo na to lahko razpravljal. Kar se pa tiče beguncev, pa moram lonček pristaviti, ker sem zadnjič govoril z bivšo direktorico slovenskega dijaškega doma v Trstu. V tistem dijaškem domu so 90. leta imeli slovenske otroke, potem leta 1994, 1995 so imeli otroke iz Bosne in Hercegovine, danes imajo tam begunce torej drugačne barve; in seveda nihče ne postavlja vprašanja, ali jih morajo imeti ali ne. Mi pa v Kranju izvajamo neke vrste traktorsko revolucijo. Naj končam. Govoril sem o ozkem delu interpelacije, zato moje izjave niso uravnotežene, ker sem govoril o enem delu, da ne bi potem bilo kakšnega bumeranga zaradi tega, lahko pa seveda tudi. Ocenjujem to interpelacijo, poudarjam, kot neumestno. Za njeno pobudo lahko najdemo le ozke politične interese v bitki za politični prostor, ki ga danes zaseda politična stranka Desus, ki jo vodi zunanji minister gospod Karl Viktor Erjavec. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala, gospa predsedujoča. Spoštovanemu podpredsedniku Državnega zbora moram pojasniti. Gojil sem upanje, da je na kolegiju poslušal, eno šolsko uro sem razlagal o zapletu, ampak zdaj vidim, da gospod Hainz tudi ne razume, še eden več, ki ne razume – ja, subjektiviteta Državnega zbora; ampak ko gre za zunanjo politiko, kar danes vsi ponavljate, se moramo uskladiti, je več akterjev, je Državni zbor, je Ministrstvo za zunanje zadeve, je Vlada, predsednik republike in tako naprej. S tem sem pa nisem jaz, gospod Hainz, zahteval; Odbor za zunanjo politiko, kjer ima koalicija večino, je sprejel sklep, da povabimo k sodelovanju Ministrstvo za zunanje zadeve, od katerega ni bilo nič. Nič! Hvala, ker mi pomagate. Še enkrat poudariti, da od Ministrstva za zunanje zadeve ni bilo nič glede iztočnic za globalno strategijo Evropske unije, ki se pripravlja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kamal Izidor Shaker. Pripravi naj se gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Moram povedati, da resnično rad opravljam svoje delo v tej hiši, v državnem zboru, ampak ko poslušam nekatere debate, ki gredo na osebno raven, moram reči, da je ta vnema do mojega dela manjša; popolnoma neprimerno je, da se spuščamo na neko osebno raven. Moram pa tudi povedati, ko sem prišel v državni zbor, ko sem bil počaščen z vodenjem Odbora za zadeve Evropske unije, so me takoj naučili prvo lekcijo. Gospod Horvat – ki se nam je spet pridružil – je bil eden izmed tistih mojih mentorjev, za kar se mu tudi zahvaljujem, ki me je naučil, da morajo vse politične stranke pihati v isti rog, kar se tiče zunanje politike. In tu gre moja zahvala vam, spoštovani predsednik Odbora za zunanjo politiko. Iz tega sem na nek način izluščil – in danes je bilo večkrat tudi rečeno –, da mora biti zunanja politika državotvorna. Današnja razprava pa kaže, da temu ni tako. To me žalosti. In žalosti me, da se tovrstna dejanja, to interpelacijo, ki je prazna, ki je, kot sem jo bral, zelo generalizirana in splošna, zlorablja za neke notranje politične boje; in to je slabo. To je slabo za Republiko Slovenijo, za Državni zbor in za vse institucije, ki se ukvarjamo in ukvarjajo z zunanjo politiko. Ta zunanja politika je izjemno horizontalna in se nanaša na cel kup področij, to je treba poudariti. Ministrstvo za zunanje zadeve in minister, ki je danes na piedestalu, na žaru ali kako bi se temu reklo, mora pač usklajevati in koordinirati ter povezovati večino ministrstev, ki delujejo v Republiki Sloveniji. Vedno seveda obstaja prostor za izboljšave, ampak menim, da to ministrstvo z ministrom na čelu opravlja to nalogo zelo solidno. Morda bi se osredotočil na zunanjo politiko, vezano na Evropsko unijo, ker to pač na nek način najbolj poznam. In kar nekaj očitkov je bilo, da zunanje ministrstvo in Republika Slovenija ni proaktivna pri delovanju v inštitucijah Evropske unije. Naj naštejem nekaj dosežkov ali iniciativ, aktivnosti, ki jih je dosegla ta vlada; tudi v sodelovanju in predvsem v sodelovanju z Ministrstvom za zunanje zadeve. Na Odboru za zadeve Evropske unije, kot veste, obravnavamo različna stališča, ki jih Republika Slovenija zagovarja na svętih oziroma na sestankih ministrov, ki se odvijajo na evropski ravni. Ta stališča obravnavamo na Odboru za zadeve Evropske unije in tudi na Odboru za zunanjo politiko. Ta stališča so tudi primerno predstavljena na teh odborih. Poleg tega pa moram poudariti, da za razliko od prejšnjih mandatov se v tem mandatu večino srečanj na svętih ministrov udeležujejo ministri; ker v prejšnjih mandatih so na ta srečanja hodili državni sekretarji ali katerikoli drugi uradniki. Drugič, treba je poudariti, da se v Sloveniji odvija nešteto konferenc. Nekaj je bilo omenjenih. Gospod Ferluga je omenjal Mednarodno konferenco ob zagonu Strategije Evropske unije za Alpsko regijo. Prišlo mi je na uho, da se bo zgodil tudi dogodek ob predstavitvi te strategije v delovanju Evropske unije. V Slovenijo hodijo različni komisarji Evropske komisije in drugi predstavniki evropskih inštitucij ter tudi poslušajo naše nasvete in naša stališča in jih tudi večkrat upoštevajo, kot se je videlo v zadnjih obiskih visokih predstavnikov in predsednika Evropskega sveta. Da ne omenjam dnevov slovenske diplomacije in Bled Strategic foruma, ki je postal dogodek na najvišji diplomatsko-gospodarski ravni in je bil letos že desetič. Bila je tudi izjemno dobra udeležba in tudi predsednik Evropskega sveta je bil prisoten na tem srečanju. In tretjič, Slovenija je v tem mandatu imela zelo aktiven pristop, proaktiven pristop do spodbujanja internacionalizacije v slovenskih podjetjih, še posebej malih in srednjih podjetij, kar je tudi na pobudo Slovenije postalo vodilo številnih držav članic Evropske unije, kar kaže na pomen in pomembnost gospodarske diplomacije, ki jo smatramo za prioriteto in se jo vsakič znova in znova izpostavlja. Četrtič, Slovenija se v komunikaciji z Evropsko unijo izjemno zavzema – in to smo tudi obravnavali na Odboru za zadeve Evropske unije – za transparentnost pogajanj pri kontroverznem sporazumu TTIP, ki je bil danes že omenjen. Poleg tega na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo deluje tudi delovna skupina, sestavljena iz nevladnih organizacij in različnih ministrstev. Ravno tako nam je 23. 2. generalna sekretarka Državnega zbora poslala dopis, da si ta sporazum lahko tudi ogledamo, preberemo in tudi vidimo, kaj v njem piše. V petek bomo ravno tako na tej seji Državnega zbora obravnavali Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju od januarja 2016 do junija 2017, ki je medresorsko, tokrat pravočasno, pripravljen, seveda v koordinaciji Ministrstva za zunanje zadeve. Imeli smo tudi polemike na enem izmed odborov, vendar menim, da smo veliko boljši kot lansko leto, ko smo ga pripravljali s šestmesečno zamudo. Šestič, glede na zadnja dogajanja, vezana na migrantsko vprašanje, glede naše proaktivnosti, proaktivnosti Republike Slovenije lahko ponovno izpostavim, ker je bila danes že omenjena, pobudo predsednika Vlade dr. Mira Cerarja za reševanje tega migrantskega balkanskega toka, zaradi katerega so se zgodila številna srečanja na najvišji ravni Evropske unije. Brez Ministrstva za zunanje zadeve se to ne bi zgodilo, ker namreč tudi ta diplomatska mreža, ki jo imamo, je dala svoj del in mislim, da je padla na plodna tla. Skratka, to je nekaj izmed aktivnosti, ki sem jih želel našteti v povezavi z Evropsko unijo. Naj še omenim, da je bila v preteklosti Slovenija v soju evropskih luči predvsem zaradi slabega javnofinančnega položaja, težav z imenovanjem komisarja iz Republike Slovenije in še česa v neki taki slabi luči. Če pa danes pogledamo, pa je kljub svoji majhnosti postala ena izmed ključnih akterjev pri reševanju večine izzivov Evropske unije, pri sodelovanju vseh politik Evropske unije. In če zaključim, kot predsednik Odbora za zadeve Evropske unije lahko rečem, da si je Slovenija v Evropski uniji s svojimi dozdajšnjimi izvajanji Državnega zbora, vlade Mira Cerarja, predsednika republike in, poudarjam, Ministrstva za zunanje zadeve povrnila ugled in postala enakovredna sogovornica vsem ključnim deležnikom. Ponovno poudarjam, da je vedno manevrski prostor za izboljšave, vendar osebno menim, da je današnja interpelacija neutemeljena.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravi naj se gospod Jani Möderndorfer.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Ko danes obravnavamo to interpelacijo zoper spoštovanega zunanjega ministra gospoda Karla Viktorja Erjavca, bi tudi jaz želela povedati, da ocenjujem to interpelacijo kot neutemeljeno, pavšalno in da ima predvsem namen blatiti zunanjega ministra Karla Viktorja Erjavca, s ciljem slabiti tudi to vlado, ki je opoziciji zaradi uspešnega delovanja vedno bolj trn v peti. Prav zato, ker ta interpelacija ne temelji na neizpodbitnih dokazih, ampak je njen edini cilj diskreditacija zunanjega ministra, si želim, spoštovani predlagatelji interpelacije, da bi spoznali, da je ta interpelacija popolnoma nekredibilna in bi jo umaknili. Če tega ne zmorete, pa pričakujem, da se bo razprava usmerila v dostojno razpravo, ki ne bo žalila interpeliranega, pa tudi ne nas poslancev in tega Državnega zbora. V svoji razpravi sem se želela predvsem osredotočiti na 4. točko interpelacije, ki se nanaša na arbitražni postopek pred arbitražnim sodiščem in postopke Hrvaške v tej zadevi. Ker mi zmanjkuje časa, se bom omejila, ker je o tem bilo danes že kar dosti povedanega. Omenila bi, da je ta postopek v teku in da tudi komisija Evropske unije podpira nadaljevanje postopka in da je država Slovenija naredila vse in bo naredila vse, da se ta postopek nadaljuje in konča ter da pridemo do odločitve. Sedaj pa bi se osredotočila na odgovornost ministra za zunanje zadeve, njegovo objektivno odgovornost, ki se mu očita in ki je povezana s temi domnevnimi prisluhi pogovorov med Sekolcem in Drenikovo. Tu moram povedati, da v tem primeru ne moremo te objektivne odgovornosti očitati Karlu Viktorju Erjavcu. Tudi sam je danes v tem državnem zboru povedal, da so na Ministrstvu za zunanje zadeve narejeni vsi ukrepi, ki so nujni, da se take zadeve ne zgodijo. Torej če nekdo stori neka dejanja, pa ve, da jih ne bi smel, poleg tega pa je to oseba, ki ima glede svojih ravnanj veliko znanja in bi se glede na svoj položaj svojih dejanj morala zavedati in ravnati tako, da do takih dogodkov, torej do teh domnevnih prisluhov ne bi prišlo, je jasno, da je za taka dejanja odgovorna ta oseba in le ona sama. Tudi glede te odgovornosti, ki jo očitate ministru za zunanje zadeve gospodu Karlu Viktorju Erjavcu, ta interpelacija ne sedi oziroma je popolnoma nekredibilna. Če pa povem svoje stališče, sem tudi sama začudena nad tem, da se je gospodu Sekolcu, ki je dolgoletni diplomat, in gospo Drenikovo, ki ima prav tako kar veliko kilometrine v diplomaciji, zgodila taka zadeva. Še vedno gre za domnevne prisluhe, ker to ni bilo preverjeno. Na koncu pa bi želela komentirati še eno izjavo spoštovanega gospoda Tonina, ki je v svoji razpravi komentiral obnašanje našega ministra gospoda Karla Viktorja Erjavca v zvezi z iskanjem rešitev za dotok prebežnikov, ki bi se moral zmanjšati. Očital mu je, da ni vložil vseh naporov v to, da Slovenija ostane znotraj schengenskega območja. Navedel je, da so razlogi za to dvojni; in sicer prvi razlog bi naj bil, ker se zunanji minister Karl Viktor Erjavec v kritičnih situacijah ne znajde. In drugi očitek je, da ne zna angleškega jezika. Spoštovani gospod Tonin, žal mi je, da ga ni tukaj, da bi mu v oči pogledala in bi mu to povedala, da sem zelo žalostna, da se poslužuje takšnih obrekovanj, ker to gre za čisto obrekovanje ministra za zunanje zadeve. Take stvari niso dostojne, da se dogajajo v tem državnem zboru. Gre za diskreditacijo ministra in tudi seveda te vlade, katere član je naš minister Karl Erjavec. Tudi jaz sem razočarana nad obnašanjem gospoda Tonina in mu bom to tudi osebno povedala. Glasovala bom pa seveda proti interpelaciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek.
Spoštovani interpeliranec minister Karl Erjavec, vsi ostali ter kolegice in kolegi! Smo zopet na eni od tistih točk, ko se ljudje med sabo obtožujejo, namesto da bi se pogovarjali o vsebini. Jaz sem mislil, da smo se v vseh teh letih že kaj naučili, predvsem da smo se naučili, kaj interpelacija je, čemu služi in kakšen je končni cilj interpelacije. Jaz sicer obžalujem, ker priznam, zdaj bom zelo na glas povedal, na začetku sploh nisem vedel, kdo pravzaprav vodi to interpelacijo oziroma kdo je prvopodpisani. Malce sem bil zmeden, razlagali so mi, da je prvopodpisani gospod Tonin, potem na tiskovni konferenci je nastopal kolega Horvat, potem v medijih se je pa obratno spet pojavljal Tonin. Sploh nisem vedel več, kaj je namen te interpelacije. Vsi tisti, ki ste slišali mojo izjavo, poznate, kaj si mislim o tej interpelaciji, še posebej ko sem jo prebral in videl česa obtožujete ministra oziroma kaj je vaša glavna smer te interpelacije. Ko pa sem videl notri, da ga obtožujete za stvari, za katere ste srečni, da se niso zgodile, moram reči, da to pomeni, da ste v neki fazi v konfuziji sami s sabo. Naj povem tisto, kar si jaz mislim, to je, da imate danes v Novi Sloveniji samostojno bitko. Tisti, ki so vam dali podpise, danes niti ne sodelujejo z vami. Vsi težkokategorniki so se odjavili ali pa ne razpravljajo in moram reči, da je to žalostna popotnica sami interpelaciji. Upam, da tisti, ki ne razpravljate, veste, da sem vas imenoval težkokategorniki v pozitivnem smislu, da se razumemo. Ne govorim o vas, gospod Gorenak, ne misliti, da ste vi vedno sredina zgodbe tega parlamenta. Tisto, kar je bolj pomembno od tega, pa je, da se pojavljajo vprašanja, kaj se dogaja ob teh interpelacijah. Interpelacija je po Ustavi instrument, ki jo ima vsaka poslanska skupina, če ima dovolj podpisov, da jo vloži. Običajno jo uporablja opozicija, ne znam si predstavljati, da bi to koalicija počela; kot neke vrste instrument nadzora nad vlado in posameznimi ministri. In s tem doseže, lahko, največkrat, da odpre vsebinska vprašanja, do katerih se mora posamezni minister ali vlada opredeliti. Na koncu je izplen tega zelo preprost – ugotoviti moramo, ali ta minister oziroma ta vlada še ima to kredibilnost, da lahko opravlja svoje naloge. Ker pa vemo, kako matematika deluje, je pa vprašanje, kdaj vložiti interpelacijo. Jaz vam bom tako povedal. Jaz bi na vašem mestu vložil interpelacijo takrat, ko boste ministra dobili "s slečenimi hlačami". To pot je bil pa oblečen, še bundo je imel gor in še skafander – nič niste naredili. Naredili ste samo to, da ste se spravili na tisto, kadar vsebine največkrat ni, to pa je, da greste na osebno diskvalifikacijo posameznika. To pa je inštrument, ki ga opozicija največkrat uporablja, in je zlonameren ter podtalen. In kar je še bolj pomembno, ta kultura dialoga, političnega dialoga je postala stalnica. In to me najbolj žalosti pri celi zgodbi, ker če namreč to počnemo mi v parlamentu, potem počnejo vsi ostali. Če lahko to mi počnemo, ker smo predstavniki ljudstva in predstavljamo ljudstvo, potem je normalno, da ljudstvo to počne vsak dan. Bojim pa se, da se ljudstvo zgraža ob takih dejstvih. Danes sem pričakoval najmanj tri stvari. Prvič, da prinesete argumente, da minister to ovrže ali ne more ovreči; in tretje, da uspete vsaj v tisti točki, da imate moralno zadoščenje, da ste imeli prav. Bojim se, da niti enega, niti drugega, niti tretjega niste dosegli. Problem je, če pogledamo, o čem se pogovarjamo. Tudi ni vseeno, kdaj koga interpeliramo. Bojim se, ko odpiramo posamezna vprašanja v zunanji politiki, da je večkrat problem to, da naredimo to, ker vemo, da bo minister po tej interpelaciji še naprej minister, da bo ranljiv. Velikokrat v neformalnih pogovorih padajo določena vprašanja ali celo kakšne teze in razmišljanja, češ da minister ni več kredibilen v svoji politiki. Sam osebno se pridružujem eni od razprav, ki je bila pred menoj. Jaz ne vem, kako in na kakšen način bo predsednik Odbora za zunanjo politiko lahko še komuniciral in funkcioniral z ministrom. Eni pravijo, da z lahkoto in da moramo imeti v politiki debelo kožo, ne jemati tega osebno in kaj še vse. Pa vendar je ta interpelacija zelo osebna, sploh ni vsebinska. In kako jo hočeš drugače vzeti, kot osebno, če ni vsebine?! Če pa pogledamo argumente, s katerimi predlagatelj nastopa, imamo en resen problem, ki se mu reče, tega je kolega Jožef Horvat izpostavil pa malo še kolega Tonin, kakšna zunanja politika je v Sloveniji, saj je zunanja politika tista, katero zagovarja minister za zunanje zadeve, bodisi slovenska vlada in s tem povezano vsi ostali, ki so dolžni spoštovati usmeritve te zunanje politike? Ali je to politika, ki jo vsi pričakujemo in se sprašujemo, ali smo bolj naklonjeni Američanom, ali Rusom, ali kaj jaz vem komu, tako kot ste se spraševali vi?! Še več, celo pravite, da se na nek način preveč ukvarjamo z nekim majhnim delom in se hočemo usmeriti v eno smer, kot je to počel nekoč v bivši Jugi, ko smo imeli še eno veliko državo, ki se ji je reklo Jugoslavija. Problem je pa nekje drugje in to nekateri, ki danes govorite in provocirate, zelo dobro veste. Jugoslavija je imela 22 milijonov ljudi, je bila srednje velika država in, kar je še bolj pomembno, bila je neke vrste tampon, kar je v zgodovini tudi pokazala s svojo posebno, svojevrstno zunanjo politiko. Lahko se je igrala vmesni člen in se pogovarjala tako z enim kot z drugim, z Američani in z Rusi in kaj jaz vem kaj še vse. Skratka, bila je v bazenu velike svetovne politike. Slovenija ima s tem, ko se je osamosvojila in ima samo 2 milijona prebivalcev ter je v določenem teritoriju, takšnem, kakršen je, z zunanjo politiko popolnoma drugačen vpliv in interes v neki določeni regiji. In če bi bolj natančno pogledali znanstveno analizo kontinuitete in spremembe v zunanji politiki Republike Slovenije, avtorja sta bila Ana Bojinović Fenko in Zlatko Šabić. Znanstvenem delo dela primerjavo, ali se je kontinuiteta zunanje politike takratne SFRJ in današnje Republike Slovenije kaj spremenila oziroma je spremenila svoje principe in svoja delovanja. In govori točno o tem, kar vi na en način obsojate, ampak v resnici bi pa radi, da se vrnemo v nekakšno politiko, ki jo je imela SFRJ, kar je zelo nenavadno za vašo politično stranko in za vaš način razmišljanja; ker vse, kar je SFRJ, in vse, kar je Jugoslavija, je za vas obskurno. Pa vendar vi zagovarjate prav te teze. Onadva tukaj zelo jasno ugotovita naslednje: naša politika je zelo jasna in mora biti. Trendi gredo v to smer, da je naša vloga v tem delu bolj kot to, da nas Balkan jemlje kot tisto vrsto države iz Zahodnega Balkana, ki nastopa v vlogi svetovalca, mentorja, mediatorja, in ima iz tega tudi določen interes. Zato me čudi, da vi po vsem tem sprožate in odpirate določena vprašanja, v nekaterih drugih zahodnih demokracijah z daljšo tradicijo so ti pojmi zelo jasno razčiščeni. Jaz še nisem videl nobenega demokrata ali republikanca, ki bi prišel v tujino, v drugo državo in bi blatil svojega državnega sekretarja ali pa celo da bi govoril karkoli o politiki, ki ni uradna politika določene države. Zdaj konkretno govorim o Ameriki, lahko pa govorim tudi o drugih državah. Jim na kraj pameti ne pride, da zlorabljajo celo zunanjo politiko za notranjepolitične boje in spore. To se preprosto ne dela, to je preprosto v nasprotju s kakršnokoli normalno držo, ki se ji reče državotvorna drža. Zato ima ta interpelacija še svojevrsten priokus neokusnosti interpelacije. To lahko razume samo tisti, ki razume, kaj govorim; tisti, ki ne razume, ima seveda težave in bo ostal še naprej takšen, kakršen je. To je pa stvar percepcije in stvar vsakega posameznika, kako se definira in v kateri prostor se tudi postavlja. In na tem mestu je ugotovitev naslednje – kaj je interpelacija? Se opravičujem, ampak interpelacija danes ni več nič drugega kot marketinški pristop posamezne politične opcije za nabiranje svojih političnih sporočil in obveščanje javnosti, kaj si misli, kako bo delovala. Drugače povedano, preusmerjanje pozornosti iz enih problemov na druge, da bi se prikazalo predvsem to, kako je vse narobe, kako je dramatično. Skratka, stvar ne funkcionira v državi. Jaz se opravičujem, ampak vsaka interpelacija [[…]], jaz mislim, da tudi kolegu Toninu ni več fino; in včasih med interpelacijo nekateri celo razmišljajo, ali jim je mogoče celo žal, da so sploh šli v interpelacijo, ker se odpre preveč določenih tem, na katere nočemo slišati, nimamo odgovorov oziroma ugotovimo, da nas boli, ko slišimo resnico. Meni je enkrat nekdo rekel, ki je iz vaše provenience, iz vaše stranke, prosim, pozorno me poslušajte, ker zdaj vam govorim, Horvat. Pri vas imate vedno to definicijo. Zelo direktno mi je povedal: Jani, ti imaš en velik problem. Kadar jaz kaj naredim narobe, se grem lahko vsaj spovedat; ti se pa še spovedat ne moreš. Jaz bom zaključil drugače. Nekdo pred dva tisoč leti je rekel: Odpusti jim, saj ne vedo, kaj delajo.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat, predlagatelj, izvolite.
Kolegu Janiju sporočam, da smo mi že davno in sproti odpuščamo tudi njemu. In nas sploh ne briga, v kateri stranki kdaj on je, ker to je njegova svoboda. Tako kot je tudi verska svoboda ena osnovnih človekovih pravic, dragi kolegi Jani, pa tisti zvonovi, pa veste, nimam časa. Dovolj imam tudi te vaše razprave.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravi naj se gospa Marinka Levičar. Oprostite, Jani Möderndorfer ima repliko.
Hvala lepa. Kolega Horvat, potrdili ste vse, kar sem povedal. Ko vam zmanjka vsebine, greste na osebno diskvalifikacijo. Upam, da ste dobili ogledalo. Hvala.
Gospod Podkrajšek, izvolite.
Hvala za dano besedo, spoštovani podpredsednik. Cenjeni minister za zunanje zadeve, ministrica, državni sekretarji, kolegice in kolegi! Upam, da se bo gospod Jani lahko umiril.
Saj se je.
Ko govorimo o tej interpelaciji, tudi sam sem jo podpisal, za svojim podpisom stojim. Gospod Jani danes ugotavlja, kako smo mogli v tem času to podpisati. To ni podpisalo pet poslancev, deset ali dvajset, tudi več kot dvajset. Gospod Jani – pa bom danes spet malo, po domače rečeno, žleht, kot rečemo v Slovenskih Konjicah – to nam govorite vi, ki ste v štirih letih zamenjali štiri stranke. To vam moram danes spet povedati, ker se vtikate tam, kjer ni mesto. Ko govorimo o tej interpelaciji, je bilo prav gotovo že pred tem poznano, kako bo potekala današnja seja in kakšen bo glasovanje. Ko to razpravo, spoštovani minister, kolegice in kolegi, poslušam skozi ves dan, je en pokazatelj te razprave, mnogih poslank in poslancev, kako smo prišli v ta parlament. Eni so prišli skozi eno stranko, pa so se potem v času mandata presedli. Eni so se celo v času mandata dvakrat presedli, da jih moraš včasih celo iskati po dvorani. Sam moram priznati, da sem v Slovenski demokratski stranki dvajset let, nikoli nisem razmišljal, da bom poslanec. Pa sem. Toliko mogoče za razliko od koga na moji desni. Prej je govoril en poslanec iz Desusa, ki ni tako dolgo član Desusa, o neki obsodbi. Jaz se ga spomnim, ko je bil v drugi stranki. Izrekel je v lanskem letu en stavek: Enkrat obsojen, vedno obsojen. Pa nočem zahajati k poslancem oziroma poslankam, ampak moramo se zavedati, kaj kateri trenutek govorimo in iz katerega mesta. Sedaj pa k vam, spoštovani minister. Naj vem povem, da bom danes govoril o vas kot ministru Republike Slovenije za zunanje zadeve in ne želim zahajati k vam osebno. Jaz sem zelo pozorno poslušal vaš jutranji nastop, pa moram povedati, to je moje osebno mnenje, da ste ga začeli tako, kot vodite to ministrstvo; da ste svoj jutranji nastop začeli v slogu tako, kot vodite to ministrstvo. Vmes je bilo tudi malo smeha. Spoštovani minister, danes poslušamo veliko obsojanja levo in desno. Verjetno je na kakšnem segmentu danes gledalce zmotilo, da so mogoče mislili, da je interpelacija proti Jožefu Horvatu ali Mateju Toninu. Veliko stvari smo pomešali. Tudi ta dva gospoda, katera omenjam, verjetno v politiki nimata vedno vse prav. Nikoli pa nisem zaznal, da delata škodo Republiki Sloveniji. Ko govorimo o interpelaciji, spoštovani minister, vaše delo povzroča, to je dejstvo, tudi škodo Republiki Sloveniji na več segmentih. Prav gotovo je danes vsem jasno v tem državnem zboru, da imate moč, da imate v žepu politično lepilo, ki drži skupaj to koalicijo. Če tega ne bi bilo, bi verjetno o nekih stvareh, ki niso šle v preteklosti v pravo smer, lahko moja desna stran govorila bolj sproščeno. Pa naj povem en segment. V lanskem letu, ko smo govorili o ministru za obrambo gospodu Vebru, je to politično lepilo popustilo in ni bilo interpelacije, mislim, da je to zgodbo tudi začel gospod Tonin, popustilo v vašem žepu in je gospod Veber moral oditi. Danes ni čas, da veliko govorim o tem. Dejstvo je tudi, da ste predsednik druge največje koalicijske stranke, to smo danes slišali, tudi tu imate velik argument, da je ta vaša moč še močnejša. In argumenti na moji desni strani so toliko bolj blagi. Slovenija in Evropa se nahajata v težki situaciji. Moram priznati, da nisem velik strokovnjak za zunanjo politiko. Če se dotaknem enega segmenta, arbitraža s Hrvaško, jaz sem trdno prepričan, da kot zunanji minister Republike Slovenije na tem področju ne igrate pokončne in odločne vloge. Bojim se, ko bodo ti rezultati znani, da se lahko celo zgodi, da vi niti ne boste več minister za zunanje zadeve. Vas bom mogoče srečal na ulici ali se kje drugje srečava in vas na to opozorim – in se boste verjetno s svojim nasmeškom in zamahom roke stran obrnil. To je en segment. Trdno sem prepričan, da je zunanja politika nedosledna, neodločna. Omenjal sem vseskozi vaše delovanje tudi v preteklosti, ker niste zunanji minister samo v tem mandatu, vse te razpoke na zunanjem ministrstvu so prav gotovo vedno bolj široke, od kadrovske politike pa še lahko bi naštevali, da se ne bom ponavljal. Tisti segment, ki skrbi prav gotovo vse Slovenke in Slovence in tudi nas v tem državnem zboru, je seveda schengen. [[oglašanje iz dvorane]] Gospa Murgel, bom čisto kratek, če mi lahko pustite, da do konca povem. Schengen prav gotovo skrbi vse Slovenke in Slovence. Tukaj je vaša vloga izjemno pomembna. Danes tudi ne smemo pozabiti, da ste vi podpredsednik Vlade Republike Slovenije. Schengen, ki je bil vsem nam, ki živimo v Sloveniji, pa vsem našim sosednjim državam dve leti nazaj ali leto nazaj še čisto neka normalna stvar, ga danes dejansko več nimamo. Ne trdim v svoji razpravi, ko izgubljamo Schengen, da je vsa krivda na vas; ampak zavedati se morate, da ste zunanji minister. Tudi danes nisem slišal v tej dvorani še nikogar oziroma mogoče sem preslišal, da ste ključen človek, kar se tiče migrantov. Mislim, da ste eden odgovornejših v Sloveniji, če ne prvi. Tudi na tem segmentu Slovenija izgublja niti, predvsem pa nam uhaja čas za stvari, ki bi jih morali opravljati že pred pol leta, danes pa so še nejasne. Spoštovani minister, ste zelo spreten politik. Zjutraj ste najprej nagovorili svoje upokojence. Upokojenci so verjetno dobili, nekje sem zasledil, 2,5 evra zraven, ne vem koliko časa nazaj; so pa veliko izgubili. Veliko ste govorili o delu. Ne dvomim, da ne delate, tudi vaši sodelavci, ne bom zahajal v detajle. Je pa velikokrat v življenju tako, tudi v gospodarstvu, ni vedno odlika nekoga, ki veliko dela, da so tudi uspehi zadaj. Ne morem mimo kadrovanja, glede katerega poslušamo v tem mandatu, na ministrstvu pa tudi že v prejšnjem. Spoštovani minister Republike Slovenije za zunanje zadeve, stojim sam za tem podpisom. Vedel sem, kaj sem podpisal, in bom tudi to interpelacijo podprl za dobrobit, da bi na tem segmentu bili jutri boljši, bolj odločni, bolj pogumni; predvsem pa da bi Slovenija bila bolj stabilna država za tiste, ki živijo v Republiki Sloveniji in da bi bila ta država privlačna za tuje vlagatelje, da se ne bi tuji vlagatelji ustavljali pred mejo in gradili podjetja izven Slovenije. To je prav gotovo tudi zelo pomembna naloga ministra za zunanje zadeve; pa ni pomembno ime in priimek. Hvala.
Besedo ima gospa Marinka Levičar, pripravita naj se gospod Simon Zajc in dr. Franc Trček.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav ministrici, obema ministroma in vam, kolegice in kolegi poslanci! Tudi jaz se pridružujem številnim mnenjem, da predlagatelji te interpelacije niso navedli nobenih utemeljenih razlogov, niti jih niso kasneje v razpravi utemeljili, prav tako so njihove ocene subjektivne. Zato še tako močni argumenti ne zaležejo, da bi predlagatelji spremenili svoja stališča, saj je z njimi tako kot s čustvi – negativna čustva se z argumentom ne da spremeniti v pozitivna, če človek tega ni pripravljen storiti sam. Predlagateljem interpelacije je več kot jasno, da slovensko zunanjo politiko ne delata le minister za zunanje zadeve in ministrstvo, ki ga vodi; ampak tudi številni drugi politiki, tudi poslanci. Precej poslancev, ki ste predlagatelji te interpelacije, je aktivno vključenih v mednarodno dejavnost tega parlamenta. Če ocenjujete, da je slovenska zunanja politika z eno besedo, kot pravite, zgrešena, ste tudi sami prispevali, da je takšna; in bi potem morali tudi sami prevzeti odgovornost za takšno stanje. Dvomim, da se predlagatelji zavedate, da s takšnim označevanjem slovenske zunanje politike sami zmanjšujete njen ugled v svetu in doma, še zlasti če takšno mnenje širite tudi v različnih evropskih in svetovnih institucijah, v katerih ste dejavni kot poslanci in strankarski politiki. In zato v tem pogledu ne delate dobro, v korist za Slovenijo. Ker ministru Erjavcu očitate, da je on kriv, da je slovenska zunanja politika v mednarodnem prostoru brez odmevnejših in prodornejših pobud. vas sprašujem, zakaj sami v Evropski uniji in Natu niste dali tovrstnih pobud, ko ste se udeleževali različnih srečanj in sestankov na najvišjih ravneh? Ker smo že precej govorili o deklaraciji, ne bi rada ponavljala svojega stališča glede tega, ampak bi rada poudarila samo to, kar sem danes prebrala v Delu. Peter Toš, predsednik Kluba upokojenih veleposlanikov, je za Delo namreč izjavil, da je bilo sprejetje te deklaracije velik uspeh za Erjavca in da pri izvajanju te deklaracije ni zasledil večjih odstopanj. Mislim, da je kar treba upoštevati mnenje tako eminentnega veleposlanika. Kot članica Odbora za zunanjo politiko redno spremljam delo tega odbora in tako vem, da smo bili člani vedno zadovoljni, poudarjam, res vedno zadovoljni s pojasnili in odgovori ministra na vsa vprašanja, ki smo jih imeli na sejah. Njegovi nastopi so bili vedno strokovni in suvereni, tako da niso puščali nobenih dvomov. Prav tako sta zelo strokovno podajali uvodna pojasnila in odgovore na vsa vprašanja tudi obe državni sekretarki. Lahko rečem in mislim, da to ni samo moja ocena, da sta ti dve sekretarki gotovo eni najboljših sekretark v rangu vseh državnih sekretarjev. Zato ocena predlagateljev te interpelacije, da je slovenska zunanja politika slaba in zgrešena, je tudi žalitev, vsaj po mojem mnenju, za obe funkcionarki ter vse delavke in delavce, ki delajo na zunanjem ministrstvu in se zelo trudijo, da zastopajo kar najbolje interese Slovenije, kjerkoli je potrebno. Še samo nekaj besed o veleposlanikih in veleposlaništvih ter konzularnih predstavništvih. Tudi o tem smo veliko že govorili, ampak rada bi povedala to, kar je tudi že bilo rečeno, ampak verjetno je treba še enkrat poudariti. Člani Odbora za zunanje zadeve smo res temeljito izpraševali, te hearinge, kot se reče, smo imeli za vse kandidate za veleposlanike in vedno smo bili z njihovimi odgovori in pojasnili zelo zadovoljni. In vedno smo bili soglasno, tudi tisti člani odbora, ki danes vlagajo to interpelacijo, zadovoljni z njihovimi stališči, zato lahko tudi iz tega vidika rečem, da imamo dobre predstavnike na naših konzulatih in veleposlaništvih. Rada bi še nekaj na hitro povedala, ker se mi čas že zelo izteka. Tudi o odnosih z Rusko federacijo smo razpravljali na Odboru za zunanje zadeve, predvsem v luči embarga Evropske unije do Ruske federacije. Nekateri desno usmerjeni poslanci so bili kritični do izjav ministra, ki je poudaril pomen tradicionalno dobrega sodelovanja z Rusko federacijo, kar vpliva zelo dobro na naše gospodarske odnose z Rusko federacijo. Ob tem bi rada dodala samo še to, kar sem tudi pred kratkim zasledila, da je predsednik Ruske federacije Vladimir Putin pred kratkim pokojnega predsednika novomeške Krke gospoda Miloša Kovačiča že leta 2004 odlikoval z ordenom prijateljstva za zasluge pri krepitvi gospodarskih in prijateljskih vezi med obema državama. Prav je, da se taki gospodarski in prijateljski odnosi nadaljujejo tudi vnaprej, saj imamo vsi od tega samo koristi. Izvrševanje sklepov Odbora za zunanje zadeve, kot članica Odbora za zunanjo politiko lahko ocenim, da so vsi očitki neutemeljeni, in sicer očitki, da minister ni izvrševal in spoštoval sklepov odbora, ki se tičejo notifikacije nasledstva Avstrijske državne pogodbe, pri priznanju Palestine in pri arbitražnem sporazumu. V vseh teh zadevah je ravnal v skladu s svojimi pristojnostmi. Za konec pa bi se tudi jaz rada pridružila mnenju, ki je bilo v bistvu že tudi izrečeno, da ste to interpelacijo zoper ministra Erjavca vložili zaradi tega ne da bi bil res on najšibkejši člen v tej vladi ali da to ministrstvo dela najslabše; ampak zato, ker je pač predsednik Desusa, da bi vam na ta način uspelo zrušiti vlado in koalicijo, katere pomemben član je tudi Desus. Sam gospod Erjavec je že povedal uvodoma, da tudi zaradi tega, če bi padla interpelacija, vam to ne bi uspelo, koalicija bi ostala še naprej trdna. To je bilo moje mnenje, hvala za pozornost.
Besedo ima najprej predlagatelj gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Težko mi je pri srcu, draga kolegica Marinka Levičar, večkrat sva bila skupaj v kakšni delegaciji, vedno sem praktično tudi razpravljal, bodisi na konferenci o Skupni zunanji in varnostni politiki ter skupni varnostni in obrambni politiki. Danes dobivam od vas obsodbe, da širim slabo ime v Sloveniji. Veste, to se me je pa zelo dotaknilo, res se me je dotaknilo. Gospod predsednik Državnega zbora, vi boste v prihodnje tisti, ki boste rekli, kdo bo šel ven, oziroma če bo Horvat šel ali ne. Zdaj pa imam jaz dovolj teh podtikanj in teh žalitev. Imam tega dovolj! In pravite, da se sklepi izvršujejo – gospod predsednik, povejte, kdaj smo od MZZ dobili glede ADP odgovor na sklep OZP?! Danes nihče, minister za zunanje zadeve, ni govoril o proceduri glede Palestine; sprašujete me, odgovarjam kot mutav, ampak sploh ne razumete. Sploh ne razumete, da je julij pred septembrom. To se me je pa tako dotaknilo, veste, ta država meni veliko pomeni, zato se borim zanjo. Dokler bo Desus tukaj, bo blokada na razvoju Slovenije. To pa sem tudi moral sedaj reči.
Najprej replika. Kako? Replika ali proceduralno? Repliko ima gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa. Gospod Horvat, vi ste mene napačno razumeli. Jaz sploh nisem kritizirala vas, ker z vami sem res že večkrat bila na raznih evropskih institucijah, predvsem na COSAC; ampak berem zapisnike, ki jih napišejo drugi predstavniki našega parlamenta, ki se udeležujejo raznih sestankov na evropskih institucijah; in od tam nisem dobila dobrega občutka, da v redu zastopajo interese naše države in naše zunanje politike. Gospodu Horvatu pa se res opravičujem, če tako misli, nisem njega kritizirala, sploh ne. O njem imam zelo dobro mnenje glede njegovega zastopanja Slovenije v tujini. Hvala.
Postopkovno ima gospod Mahnič.
Hvala, predsednik. To, kar je gospa Levičar izrekla, pa mene izredno skrbi. Jaz mislim, da bi moralo to skrbeti glede na to, da ni omenila nobenega poslanca, tako poslancev opozicije kot poslancev koalicije. Moj predlog je, gospod predsednik, da je očitno treba ustaviti sejo, da je treba pregledati te zapisnike, naj jih gospa prinese; ker mene res zanima, kdo so poslanci, ki v tujini blatijo Slovenijo in delajo proti njenemu dobremu imenu. Lahko ste tudi vi. Tudi vi hodite v tujino. Lahko smo opozicijski, lahko so koalicijski. Dobro oba veva, da so vedno mešane delegacije. Zahtevam, da gospa Levičar te svoje absurdne trditve podkrepi z dokazi. Očitno ti dokazi obstajajo v teh zapisnikih, naj jih prinese. Če jih nima ona, jih ima verjetno Državni zbor, prekinemo sejo in se te zapisnike pogleda.
Preden bom karkoli dal naprej, bom povedal svoje mnenje. Mislim, da ima gospa Levičar pravico kot poslanka izraziti svoje stališče. Na drugi strani imate pravico drugi, da imate drugo stališče. S tem ste ga izrazili, zaradi tega ne bom prekinjal seje, to ni tematika te seje. Tematika te seje je interpelacija, ki ste jo vložili. Je pa možnost, da vsak poslanec na svoj način argumentira in lahko ima svoje stališče. Gre za vrednostno oceno, ki jo ne bomo preverjali. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ne bomo. Mir, prosim! Postopkovno ima gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Lepo vas prosim, dajte ta predlog kolega Žana Mahniča na glasovanje, da bo od te točke naprej seja čista. To so tako hude obtožbe, vam jaz povem, da so res hude. Postavite se, gospod predsednik, v mojo kožo. Postavite se. Toliko si prizadevam, da grem. In veste kaj, s strani koalicije ni interesa. Zakaj? Ker potovanje v tujino udari po žepu. Ja, verjetno zato. Pa še nekaj, kar sem opozarjal na vašem posvetu pri vas, treba se je pripraviti na sejo oziroma na srečanje, tudi na pogovor z veleposlanikom, tudi na pogovore s tujimi delegacijami. In zdaj jaz dobim servirano, da jaz trosim slabo ime o Sloveniji, ko grem v tujino. Ne grem več, če me ne zaščitite.
Vsekakor mislim, da je celotna seja dovolj dolga, da si lahko poslanci sami ogledajo to in ustvarijo mnenje. Zaradi tega je ne bom prekinjal. Besedo ima minister za zunanje zadeve gospod Karl Viktor Erjavec.
Hvala lepa za besedo. Zelo sem presenečen na hudo reakcijo predsednika Odbora za zunanjo politiko. Moram reči, nisem navajen na takšne njegove izpade, ker on je vedno eleganten. To pot ni bil eleganten. Bolijo ga hude obtožbe. Poslanka je generalno povedala, da nekateri ne zastopajo najbolje slovenskih interesov zunaj. Mene kot ministra za zunanje zadeve pa mirno obtožujete, da sodelujem s Hrvati, da improviziram zunanjo politiko, da delam stomilijonske škode. Pa poglejte, jaz sem še naprej miren zato, ker to ni res. In če ni res, te ne boli. Po navadi boli, ko je nekaj res. Jaz upam, predsednik Odbora za zunanjo politiko, da vas ne boli zaradi tega, ker bi to mogoče bilo res. [[oglašanje iz dvorane]] Jaz ne razumem, zakaj vi ne prenašate uporabe enakih orožij; vložili ste interpelacijo, napadali mojo družino, se vtikali v moje premoženje, podtikali, da je to iz črnih fondov, iz Patrie. Jaz sem miren, ker to ni res. Vaša reakcija – vas poznam kot umirjenega človeka, razsodnega, premišljenega – me je pa zadaj zelo presenetila. In če je takšna reakcija, bi morda bilo pa res za razmisliti o vašem predlogu. Jaz nisem več prepričan, kaj vi zastopate zunaj. Ampak mislim, da gre bolj za en izpad, da niste mogli v tem trenutku kontrolirati vaših čustev. Verjamem, da ste nervozni, ker ste podpisali nekaj, za kar veste, da ne drži, da je ta interpelacija prazna. Celo več, mislim, da je res to, kar je bilo rečeno, vas je mladi kolega iz poslanske skupine, vodja poslanske skupine prepričal in napeljal k tej interpelaciji. Očitno ste žrtev te interpelacije, zato razumem, da izgubljate živce, ker ne verjamem, da vi kot predsednik Odbora za zunanjo politiko ne zastopate slovenskih interesov, ampak mislim, da ste izgubili živce ravno zato, ker ste ugotovili, kakšno igro se gre vaš kolega.
Mislim, da je bil prej proceduralni predlog dr. Vinka Gorenaka.
Hvala lepa. Moj proceduralni predlog se nanaša na vas osebno in vodenje Državnega zbora. Jaz delo Državnega zbora spremljam neposredno petnajst let, prej pa bolj medijsko. Jaz tako slabega vodenja Državnega zbora, kot ste ga greste vi osebno, nisem videl v petnajstih letih. Sam sebi odgovorite na vprašanje, kaj počnete z opozicijo. Sami sebi odgovorite na vprašanje, koliko opominov ste izrekli svojim koalicijskim partnerjem. Odgovor za javnost – ne za vas, vi to veste – je nič. Hkrati se spomnite, koliko opominov ste izrekli na desno, delite jih tako preko kot Prešeren bombončke. To je neodgovorno, gospod predsednik, to je nepošteno, gospod predsednik, opozicija je biser demokracije! Če vi opozicije ne rabite, potem je situacija relativno jasna, potem spadate s svojim načinom dela v nek drugi sistem, to je sistem pred letom 1990. Vsak predsedujoči, predvsem pa predsednik Državnega zbora se mora zavedati, da je predsednik vseh poslancev, in mora imeti enak odnos do enih in drugih. Če bi jaz sedel na tistem mestu, veste, kaj bi naredil – in to vam tudi predlagam –, najprej morate udariti po svojih, ker s tem boste vi dobili kredibilnost, tako kot pravi gospod Dobovšek. Med svojimi vrstami moraš najprej udariti, potem lahko drugje, potem si kredibilen. In vas lepo prosim v tem odnosu gospoda Horvata, saj se ni včeraj rodil. In gospe Levičarjeve, ki se tudi ni včeraj rodila, ampak, oprostite, ona govori neumnosti, ona žali, pa tega ne opazi nihče. Prosim vas in predlagam vam kot eden starejših poslancev, začnite voditi Državni zbor pošteno. Ali pa recite, nisem tega sposoben. Hvala lepa.
Dr. Vinko Gorenak, obstaja evidenca, da sem podelil ogromno opominov tudi na levo stran. Nekateri od poslancev lahko kar lepo dvignejo roko. Ne bo držalo, da ne podeljujem na eno in na drugo. Druga stvar, v tem razgovoru se je gospa Marinka Levičar opravičila gospodu poslancu Jožetu Horvatu. [[oglašanje iz dvorane]] Gospod minister, vas pa ni žalil na takšen način. [[oglašanje iz dvorane]] Vsaj takrat ne, ko sem jaz tukaj. Ali ste te zadeve imeli prej ali ne, jaz moram opravljati poleg vsega drugega tudi razne druge stvari, tako da ne morem paziti čisto na vsako zadevo. Zdajle pregledujem, kaj sem sam povedal, ker so očitno opazke tudi na to stvar. Mislim, da to zadevo delam tako, kot jo znam. Na drugi strani mislim, da so vatli enaki. In če se ne spoštuje poslovnika, potem pač reagiram. Opomini danes, vsaj iz moje strani, niso bili dani. Bi pa prosil vse skupaj, to pa lahko, da ste malo bolj strpni in spoštljivi drug do drugega. Prepričan sem, da tisti od poslancev, ki predstavljate Republiko Slovenijo, vsaj po mojem znanju, opravljate delo v redu. Tisti, ki ste bili z mano v delegacijah, sem bil z vašim delom zadovoljen. Kako je z vašim zadovoljstvom tega, kako sam opravljam to zadevo, o tem pa bojo najverjetneje [[…]]no, po eni strani veste tudi sami, na drugi strani pa o tem obstajajo poročila, ki se jih da prebrati. Ni pa to predmet te interpelacije. Za kaj takšnega bi morala biti kakšna druga. Prosil bi, da bi zdaj od tod naprej majčkeno znižali tone in izpeljali to sejo do konca. Glede na vse, kar vem, bo še dolga, zato prosim, da že zdaj ne zaostrujete. Postopkovno ima mag. Matej Tonin.
Eno procesno pojasnilo. Minister Erjavec ves čas manipulira, kako naj bi jaz nekoga napeljeval k tej interpelaciji. Minister Erjavec, bodite toliko pošteni, da poveste, da je za interpelacijo potrebno vsaj deset podpisov. Ampak mi smo jih zbrali mnogo več. In ne podcenjujte vseh tistih poslancev, ki so prispevali podpise za interpelacijo, da so taki brezvezniki, da ne vedo, kaj podpisujejo, in da so podpisali nekaj, kar se je namislil Tonin. Prosim, da toliko pa ste korektni do ostalih kolegov poslancev, ki so prispevali podpise za vašo interpelacijo. Vas zelo lepo prosim in da nehate s takšnimi manipulacijami. Druga stvar, ki jo želim poudariti. Dajte ostali kolegi poslanci, zlasti iz tega sredinskega sektorja, opazovati taktiko Desusa. Dogovorili so se, da bodo šli na tej seji na osebne napade name in na kolega Horvata. Zakaj? Zato, da se jim ni treba ukvarjati z vsebino. Da jim ni treba odgovarjati na to, kaj je Karl Erjavec narobe naredil pri arbitraži. Da jim ni treba odgovarjati na to, kako je zavozil postopek v zvezi z Novo Ljubljansko banko. Poglejte si primer poslanca Vilfana. Z besedico ga nisem omenil, si morate predstavljati?! Ko je gospod Erjavec moraliziral, kako smo mi pokvarjena stran, sem ga vprašal samo preprosto vprašanje, če so oni res tako čista stranka. In dobim izpad, izbruh poslanca Vilfana, poln laži in natolcevanja. A sem bil nesramen? Rekel sem mu: "Odpuščeni so vam vaši grehi." Jaz vam odpuščam, ker vem, da ste to naredil v afektu, ker jaz vem, da ste se želeli maščevati. Nimam problema, ste dali to iz sebe in imate danes zgodbo rešeno, v redu. Tudi to, kar kolegica Levičarjeva ali kolega Jurša dela, je isto. Danes nisem interpeliran jaz in ne kolega Horvat. Danes se pogovarjamo o delu in liku, če želite, ministra Erjavca. In naše temeljno sporočilo je bilo arbitraža, NLB oziroma Ljubljanska banka, migrantska kriza in kadrovanje. To so teme, ki smo jih na tej govornici predstavili kot stvar interpelacije. Razumem vašo taktiko, ampak mislim, da je prozorna. Prav je, da se posvetite vsebini, ne pa diskreditaciji in napadu. Jaz bi si želel, da bi minister toliko, kolikor je govoril in razlagal o vseh detajlih, kako se Nova Slovenija boji anket in ne vem česa še vsega, da bi toliko podrobno razpravljal o NLB oziroma Ljubljanski banki ter vseh potezah, ki spadajo zraven. Da bi povedal, zakaj je kljub opominu še trikrat izzival, kar se tiče arbitraže. To so vprašanja, ki me zanimajo, ne pa ta brezvezna politična preigravanja.
Najprej, ker je bilo postopkovno, preden dam naslednje postopkovno; to je bila razprava. Želel bi, da ne izkoriščamo postopkovnih predlogov za to, da bi razpravljali. Časa za razpravo na tej seji imamo ogromno. Če morate, uporabljajte raje repliko, seveda znotraj tistega, kar naj bi replika bila. Imate postopkovno, gospod Jurša? Postopkovno, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, če ste dovolili kolegu Toninu, da razpravlja, bom jaz vseeno začel s postopkovnim predlogom. Drugič ga morate prekiniti, zahtevati na začetku, da pove, kaj želi povedati v zvezi s postopkovnim predlogom; ne pa da opravi triminutno razpravo in da kara mene kot poslanca Desusa ter ostale. Kako in na kakšen način smo se mi lotili razprave, vemo mi. Ve pa tudi on, kako se je lotil vseh razprav od takrat, ko je bila interpelacija vložena, pa do današnjega dne. To je problem, kolega Matej Tonin. To je ključni problem. In še glede gospoda Horvata. Vaša izjava v zvezi z Desusom in kakšno škodo Desus dela v tem parlamentu, jaz ne bom diskutiral in nič slabega želel Novi Sloveniji; ampak če boste tako nadaljevali, potem vas verjetno tudi v naslednjem mandatu več ne bo, kot vas že enkrat ni bilo. Hvala.
En del je bil res postopkoven, drugo je bila razprava. Ali lahko lepo prosim vse v tem parlamentu, če imate res postopkovno, potem mi povejte na začetku, kaj naj bi bilo postopkovnega; ne razpravljajte z drugimi, govorite meni, ne drugim. Vse to je sestavni del postopkovnega predloga. Postopkovno ima gospod Jernej Vrtovec.
Se danes prvič oglašam v tem cirkusu, ki ga klovni uprizarjate. Gospod predsednik, moje postopkovno vprašanje se nanaša na vaše vodenje seje in tudi na vaše izvajanje prej v klopeh, potem pa ste za nekaj ur bili odsotni. Če trdite, da bodimo strpni drug do drugega, vas jaz kot poslanec Državnega zbora vabim, da ste tudi vi strpni, ko vodite seje, in da ne dopuščate, da se poslanci med seboj žalijo ali da minister žali poslance. Vidno je minister Karl Viktor Erjavec živčen. Prej ste govorili o mladosti in starosti in da bodimo spoštljivi, ampak veste, odgovornost in modrost v tem primeru res ne gre, kar se danes kaže, z roko v roki; ampak pobalinskega obnašanja v Državnem zboru pa ne moremo dopustiti. In tukaj apeliram na vas, da urgirate. Odvračanje pozornosti, ni odgovorov na ključne lastnosti, ki so bile danes omenjene, na pisma arbitražnega sodišča. Že 5. maja opozorilo zunanjemu ministru, da se ne sme na takšen način postopati. Nadalje, varčevalci Ljubljanske banke. Odgovorov na ključna vprašanja, ki so bila postavljena, ni. Živčnost, to obnašanje tudi od Karla Erjavca smo vajeni samo pred volitvami, ko teče voda v grlo, kaže to, da posledica je padanje podpore Desusu. To kažejo javnomnenjske raziskave, gospod Sušnik ustanavlja novo stranko upokojencev, ki bo zelo hitro nastala. In tudi upokojenci, kot kaže, ne sledijo več praznim puhlicam, ki jih Desus naklada.
Kakšno vezo ima to s postopkovnim predlogom? Čakajte. Ali se lahko zmenimo, da se nehamo obkladati? Ne moremo se zmeniti. Potem bomo pa začeli z opomini. Ne bom pa začel tam, ampak od tega trenutka naprej naj ne slišim ene žalitve več in govora mimo tega, kar se mora govoriti v skladu s Poslovnikom. Zdaj so vsi imeli možnost tudi odgovoriti, tudi to je to sestavni del parlamentarne debate. Marsikje so še veliko bolj žolčne kot tukaj. Ko greš enkrat po svetu, to vidiš. Ampak od tod naprej bomo govorili v skladu s Poslovnikom. Kdo zdaj želi postopkovno? Ne, najprej je še postopkovno. Dr. Franc Trček, prosim, povejte mi, kaj je postopkovnega.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Obračam se sem na vas, postopkovno so vaši načini vodenja sej do sedaj, ko ste Poslovnik uporabljali zlasti za Združeno levico, še najrajši za kolega Kordiša in mene. Vi ste meni celo segli v ploskanje, pa ste rekli, da mi izdajate opomin zaradi tega, ker sem jaz vam segel v besedo. Moj postopkovni predlog je, da vsem trem gospodom izrečete po Poslovniku ustrezno – saj veste kaj; ker so že vsi zlorabili Poslovnik. In upam, da od tega trenutka naprej do konca sklica tega zbora tako vi kot oba podpredsedujoča uporabljajo Poslovnik. Hvala za besedo.
Hvala za opozorilo. To mislim narediti, ne bom pa delal tega za nazaj, ampak od tega trenutka naprej bomo absolutno znotraj Poslovnika. Ne bomo zlorabljali več. Ampak velja za razpravljavce in tudi sam se bom javil na repliko, kot sem bil pozvan, ko bo čas za to. Za besedo se je javil minister.
Hvala lepa za besedo. Najprej bi rad pojasnil in to lahko pogledamo tudi v magnetogramu, nisem nikdar govoril o pokvarjeni stranki. To se lahko preveri, tako da ne mi podtikati kakšnih tęrminov, ki jih nisem izrekel. Glede interpelacije, ne razumem, zakaj sta oba predlagatelja tako razburjena, ko pač odgovarjamo. Mi odgovarjamo na enak način, kot ste vi nas spraševali glede našega dela na Ministrstvu za zunanje zadeve. In če ste mislili, da bo kasiral samo minister za zunanje zadeve, morate vedeti, da interpelacija tudi pomeni obramba. In ste morali pričakovati, da bo tudi to malce bolelo, kot tudi mene boli, ko se mi očitajo razne stvari, ki ne držijo. Zdaj pojdimo nazaj na vsebino interpelacije. Pozvan sem bil, dajmo se pogovarjati o kadrovski politiki Ministrstva za zunanje zadeve. Še enkrat naj pojasnim, mi imamo kadrovsko komisijo, kjer je generalni sekretar Vlade, to je ta gospod tukaj, ki sedi za menoj, ni član Desusa, je profesionalni diplomat, ker to tudi zahtevajo pogoji. Potem je tam direktor za bilateralo, direktor za multilateralo, glavni inšpekcijski nadzornik in tudi predstavnik sindikata, ki nas že ves dan budno spremlja in ga lepo pozdravljam. To je peti član kadrovske komisije. Pri nas se kandidati javijo na razpis, na podlagi tega razpisa kadrovska komisija opravi izbor, na podlagi tega izbora minister za zunanje zadeve predlaga kandidata Vladi, pred tem se pogovori s predsednikom Vlade, ali ima kandidat podporo, in seveda s predsednikom republike. Potem se opravi zaslišanje ali tako imenovani hearing na Odboru za zunanjo politiko, kjer člani Odbora za zunanjo politiko preverijo, ali ima kandidat tista potrebna znanja. Verjetno ga ne zaslišujejo tako v strokovnem smislu, ampak bolj v političnem smislu, ali bo znal ustrezno zagovarjati slovenske interese na področju zunanje politike. Na takšen način se kadrujejo veleposlaniki; medtem ko za generalne konzule se pa postopek zaključi pri Vladi, ker imamo generalnega konzula, na primer Trst, Monošter, Celovec. Kar se tiče ostalih kadrov, je prav tako razpis, prav tako kadrovska komisija izmed prijavljenih kandidatov ugotovi, kateri je najboljših; in tisti po navadi zaseda tudi tisto mesto. Ne vem, kje je tukaj politično kadrovanje, še manj pa razumem ta očitek, da kadrujemo kadre iz stranke Desus. Jaz vam lahko povem, mi imamo morda tri, ki so člani stranke Desus na Ministrstvu za zunanje zadeve; da ne vprašam, koliko imajo kakšne druge stranke, zlasti še iz 90. let naprej. Moram reči, da tega očitka ne razumem. Pregledale so inšpekcije, revizije, Računsko sodišče, vse je v redu. Tukaj se moram pa vse čas braniti pred temi očitki, da je neka klientelistična politična kadrovska politika in ne vem kaj. Jaz lahko to, ker imam še eno uro in še nekaj, še kasneje, čez dve uri ponovim, če nekateri težko razumejo kadrovsko politiko na Ministrstvu za zunanje zadeve. Treba pa je vedeti, da večji del kadra morajo biti diplomati. Kaj pomeni diplomat? Pomeni delovanje v zunanji politiki, pomeni diplomatski izpit. Jaz ne morem skadrovati nekoga, ki pride iz ceste, ampak mora izpolnjevati določene pogoje. Moram res reči, da teh očitkov ne razumem. Če gremo na Ljubljansko banko, glede Ljubljanske banke v Sarajevu sem povedal, tožba je bila vložena že zdavnaj, jaz sploh še nisem bil minister za zunanje zadeve, in sicer so to bosanski varčevalci vložili pred Evropskim sodiščem za človekove pravice in pač v postopku uspeli. In kaj ima Ministrstvo za zunanje zadeve s to zadevo?! Nič. Še manj pa, kaj ima minister Karl Erjavec s to zadevo, razen da smo se trudili v okviru resorske skupine najti rešitve, kako bi bila škoda čim manjša. Gre pa za vprašanje, ki bi ga bilo treba rešiti v 90. letih, ko je naša država nastajala, takrat bi morali te dvostranske probleme s Hrvaško rešiti. Jaz ne vem, zakaj jih nismo takrat uspeli rešiti. Prenesene vloge hrvaških varčevalcev, povedal sem, da sem bil razrešen v februarju 2013 v smislu, da se pogajam še naprej s hrvaško stranjo. Razlog je bil, da smo pač napovedali, da bomo odšli iz vlade, in takratni predsednik Vlade je rekel, da bo sam prevzel zadevo v svoje roke. In jaz mislim, da je korektno do konca izpeljal memorandum. Nič ne pomaga, če je memorandum korekten, če ga pa hrvaška stran ne spoštuje. In kje je zdaj tukaj odgovornost Karla Erjavca?! Dunajska konvencija, ki jo omenjate, iz leta 2001 še vedno velja in še vedno se nanjo sklicujemo, tako da ti očitki okoli Ljubljanske banke, da sem jaz kriv za to stomilijonsko škodo, pri tem pa vemo, da gre za odprt problem od nastanka naše države in da smo se trudili po najboljših močeh, skupaj s takratnim predsednikom Vlade, kako to zadevo urediti. Sedaj me tukaj bremenite, kot da sem glavni krivec. Glede arbitraže, nisem jaz telefona držal. Mene niso ujeli na prisluhih, ker tega nisem počel. Ampak ko se je to zgodilo, sem pa storil vse, da bi se lahko ta postopek nadaljeval. Mi smo ves čas vedeli, da hrvaška stran ne želi arbitražnega postopka, ker je neugoden za hrvaško stran. In kaj smo počeli? Prepričevali vse članice Evropske unije, imel sem praktično z vsemi ministri za zunanje zadeve pogovore o tem, da naj podprejo nadaljevanje arbitražnega postopka, ker če ne bo več arbitražnega postopka, če bo ta rešitev padla, potem se v regiji ne bodo nikdar meddržavne meje razrešile. Vemo, da ima Hrvaška odprto še s Srbijo, z Bosno in Hercegovino, praktično povsod ima odprte mejne spore. In zato je arbitraža kot instrument primeren za razreševanje tovrstnih sporov. Evropska komisija je tudi na podlagi tega truda – tukaj moram pohvaliti tudi vso diplomatsko mrežo, državne sekretarje, vse sodelavce na Ministrstvu za zunanje zadeve, predsednika Vlade, njegov kabinet, predsednika republike, smo uspeli – rekla, da podpira arbitražni postopek. Jaz imam včasih občutek, da si prav želite, da bi ta zadeva padla, da bi Erjavcu dokazali, da je on kriv. Tak občutek dobivam. Upam, da bo v marcu, ko bo ustna obravnava, da bo arbitražno sodišče sklenilo, da nadaljuje ta postopek. In tudi ne razumem, pravite, sedaj je čas za interpelacijo. Zakaj je pa niste vložili julija, ko se je ta dogodek zgodil? Takrat ste bili državotvorni. Kaj se je pa spremenilo? Še vedno ne vem, ali se bo arbitražni postopek nadaljeval. Kaj se je spremenilo, razen tiste revolving ankete v Delu, ki vas je spodbudila, da ste vložili interpelacijo. Glede migracij. Ali vi mislite, da je res minister za zunanje zadeve tista oseba, ki bo razrešila ta globalen evropski problem?! Minister za zunanje zadeve Republike Slovenije?! Moram pa reči, da dobro sodelujemo z Ministrstvom za notranje zadeve, Ministrstvom za obrambo, s predsednikom Vlade, pomagali smo spraviti njegovo iniciativo kot rešitev za migracijsko krizo na Balkanu. In sedaj mi očitate, ker sem bil štiri tedne koordinator kot podpredsednik Vlade, mi dajete nezaupnico za moje delo od 15. septembra do 15. oktobra, ko sploh nismo še imeli prave izkušnje s tem, kaj pomeni migracijski val. In ko smo videli, da se ta ruta spreminja, ker je Madžarska postavila ograje, je pač predsednik Vlade prevzel ta krizni štab in od sredine oktobra on vodi to zadevo. In tukaj se kar posplošeno, generalno nalaga ministru za zunanje zadeve, da je kriv za vse. Kriv, da so pokojnine padle za 16 %. Če ne bi bilo stranke Desus, bi padle za 30 %, ker ostali samo govorite, kaj boste naredili; in to v času volilne kampanje. Me zanima, če boste podprli usklajevanje pokojnin. In pravite, nekaj evrov je vsak dobil. Nekaj evrov je veliko za nekoga. In ko bo naslednje usklajevanje, bo na teh nekaj evrov novo usklajevanje. Ko je šlo za regres – kaj pa to rabijo upokojenci, kaj rabijo oni regres. Verjamem pa, da vam je nelagodno, ker vedno opozarjam na to populacijo, da ima težave, da ji je treba pomagati. In še naprej se bom trudil znotraj Vlade, kar se tiče tega vprašanja. Kar se pa tiče zunanje politike, popolnoma je zgrešena, popolnoma je improvizirana, jaz ne vem, zakaj imamo 400 kariernih diplomatov. Potem je tudi politika v Državnem zboru na področju zunanje politike povsem zgrešena, ali kaj. In potem se čudite, ko vam odgovarjamo, konkretno vam dajemo odgovore, se čudite, da v tem smislu sta pa zdaj oba poslanca pod interpelacijo. Vidva nista nič pod interpelacijo. Te seje ne bi bilo, če je ne bi sprožili, ampak človek bi res pričakoval, da je argumentirano; če celo mediji ocenjujejo, da prazna, da v tej interpelaciji ni nič. Vi meni hočete naprtiti odgovornost za Južni tok?! Potem se sklicujete na ostale podpise. Jaz imam prijateljske odnose z nekaterimi, tudi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke. Ali veste, kaj so mi rekli, da jim je bilo žal, da so dali svoje podpise, ker niso prebrali interpelacije. In to, kar je povedal naš poslanec Peter Vilfan, če bi njim prej pokazali in bi to res naredili strokovno – ker jaz se zavedam, da tudi zunanja politika, ki jo vodim, ni perfektna, tisti, ki dela, dela tudi napake, ampak iz "napake dela", da je pa katastrofalna zunanja politika, to je pa pretiravanje, – vi niti ne bi mogli vložiti interpelacije, kot je niste mogli že julija lansko leto; če vam ne bi kolegi pomagali. Ampak ko so videli vaš izdelek, so bili zelo presenečeni. Moram pa reči, da sem bil tudi jaz zelo presenečen, ker ima vaša stranka neko zunanjepolitično tradicijo, Lojze Peterle je bil zunanji minister, še vedno član vaše stranke, evropski poslanec. Vsaj njega bi vprašali, da bi vam pomagal nekaj mesa dodati tej interpelaciji. Tako pa se res težko pogovarjam. Zdaj bo naslednja faza – zapremo sejo Državnega zbora, gospod Tonin ima nek dokument, ki obremenjuje ministra. Zakaj ne bi to že naredili zjutraj ob 9. uri, če imate takšen obremenjujoč dokument. Ampak zakaj niste že ob 9. uri? Ker se vi greste en scenarij, vi mislite, da tukaj igramo film za gledalce. Verjamem, da po nekajurni razpravi je padlo zanimanje gledalcev na TV 3 in na tej novi televiziji. Mogoče hitro preklopijo, kadar se oglasim. Hvala lepa.
Postopkovno vprašanje ima gospod Franc Trček.
Spoštovani gospod predsedujoči. Vsebina mojega postopkovnega vprašanja bo, kaj je vsebina te seje. Vsebina te seje, če sem jo pravilno razumel, je interpelacija gospoda zunanjega ministra, kjer govorimo o vsebini njegovega dela kot zunanjega ministra. Ne pa upokojenci, ki se jih že devet ur tukaj zlorablja. Tudi moja gospa mati spada med tiste upokojence, ki ima manj kot 450 evrov pokojnine. Združena levica bo podprla usklajevanje pokojnin. Jaz sem to malo preko prsta računal in tistih nesramnih 4 promila bo prišlo ravno toliko, da bo lahko SDS rekel, toliko pa damo za begunce v ene, letu oziroma smo dali. Jaz bi prosil, gospod predsedujoči, da sejo baziramo na temo interpelacije. Hvala za besedo.
Sejo bomo in jo baziramo na bazi interpelacije. [[oglašanje iz dvorane]]
Vse živo [[…]]
"Vse živo" je najverjetneje oznaka za vse tisto, kar se je v vseh teh urah dogodilo, ampak mislim, da smo zdaj na točki interpelacije in da odgovarjamo na očitke, ki so bili dani. Besedo za postopkovno ima gospod Kamal Izidor Shaker.
Hvala, predsednik. Osem ur že sedimo, devet skoraj, strasti so se kar razvnele, vidimo, da prihajajo samo postopkovni predlogi, ki so zlorabljeni. Zato bi vam, predsednik, postopkovno predlagal, da prekinemo to sejo za 15 minut do pol ure, po vaši presoji, če boste tako odločili, da se glave ohladijo, da gremo mogoče malo na zrak in potem normalno nadaljujemo s točko dnevnega reda, ki je danes predvidena.
Žal vašega postopkovnega predloga ne morem sprejeti iz preprostega razloga, ker pričakujem, da bomo kasneje zapirali. Takrat bo prekinitev, vsekakor; ne bomo pa dvakrat in s tem podaljševali. Postopkovno ima gospod Matej Tonin.
Minister Erjavec je izjemno spreten v manipulacijah in bom zdaj postopkovno razložil, kar se tiče stvari v zvezi z zapiranjem seje. Jaz sem v svoji uvodni predstavitvi povedal, da imam določene dokumente, ki nosijo oznako tajno, in jih ne morem na javni seji povedati. O teh stvareh sem seznanil predsednika Državnega zbora predhodno, da so se strokovne službe lahko na to pripravile. Tudi ko smo imeli vodje poslanskih skupin neformalen posvet, sem te stvari povedal, ampak dogovor takrat je bil, da se javna debata pusti, da se o teh stvareh debatira; in da potem na koncu tiste dokumente, ki jih imam, predstavim. To pa zato, ker je bila v primeru takratnega ministra Vebra zelo huda in vroča kri, ker sem takrat predlagal zaprtje seje, češ da sem nekaterim poslancem onemogočil, da bi demokratično razpravljali na odprti seji. In ker sem jaz hotel biti korekten do vseh ostalih poslancev in seje ne zapreti že takoj na začetku, sem pač počakal čisto do konca. Dragi minister in vaša koalicija, vi imate večino, vi lahko v vsakem trenutku zaprete sejo, ni nobenega problema, lahko jo zdaj, ta trenutek zaprete. Glede korektnosti in verodostojnosti ministra Erjavca, mislim, da je ta primer v zvezi s SDS izjemno zgovoren. Si predstavljate, da minister za zunanje zadeve javno pove, kaj se on s kolegi iz Slovenske demokratske stranke pogovarja. To jih je osmešil do konca, da on na odprti sceni pove, kaj so se dogovarjali in kaj so mu povedali. Hvala lepa za takšnega partnerja.
Recimo, da štejem prvi del za postopkovno z razlago, kdaj bo zapiranje seje. Drugi del pa je bil zopet razprava. Postopkovno bo imel gospod Prikl.
Hvala lepa. Opažam, ker zmanjkuje nekaterim poslanskim skupinam časa, da se pač poslužujejo proceduralnih predlogov in razpravljajo. Kar nekaj zadnjih razprav, torej zadnjih nastopov ni bilo proceduralni predlog, ampak so bile razprave. Spoštovani predsednik, najbrž boste mene zdaj opozorili in bom jaz dobil opomin, ampak prosim vas, da prekinete oziroma ne daste več besede za proceduralni predlog, če to ni to. Bi si pa želel, da s sejo nadaljujemo in jo pripeljemo, če se le da, danes tudi do zaključka in ne izglasujemo interpelacije. Hvala.
Upošteval bom vaš predlog v toliko, da bom začel posegati v besedo v tistem trenutku, ko ne bo postopkovni predlog več postopkovni predlog. In če bo treba, tudi takšnemu poslancu vzel besedo. Še kakšen postopkovni predlog? Postopkovni predlog ima gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa, saj bom kratek. Želel bi samo opozoriti oziroma povedati: gospod Tonin, če boste vi postopkovne predloge uporabljali za žalitve – in jaz upam, da tega ne boste dopuščali, predsednik – v smislu manipulatorja in podobno za ministra Erjavca, potem mislim, da se bomo tudi mi začeli spet malo drugače pogovarjati. Mislim, da je bil dogovor s strani tudi predsednika, da na ta način nehamo delati, pogovarjamo se o argumentih in o interpelaciji. Jaz res upam, gospod predsednik, da bomo nadaljevali v tej smeri.
Upam, da ne bo žalitev. Menim, da tisto, kar je bilo sedaj izrečeno, je bilo na meji, ampak ni žalitev. Običajno je pri teh zadevah tako, če sam ne prepoznam žalitve, pač mora tisti, ki je užaljen, na to opozoriti. Sedaj pa nadaljujemo. Besedo ima gospod Simon Zajc, pripravita naj se dr. Franc Trček in gospod Uroš Prikl.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister z ekipo, ostala ministrska ekipa, kolegi in kolegice! Sem že skoraj pozabil, kaj sem hotel povedati, ker se eno uro igramo s postopkovnimi, tako da bom mogoče malo večkrat na list pogledal, ne mi zameriti. Pet ur imamo še časa, ta dan bo še zanimiv, ker roko na srce – interpelacija je prazna in vsebinsko se nimamo kaj dosti pogovarjati. Pričakujem, da bo takega šova, kot smo ga sedaj imeli, še kar veliko v tem dnevu. Jaz se bom pa osredotočil res na temo, ki jo imamo, in ne bom ovinkaril nikamor drugam. Ena stvar je tista, ki bi se jo jaz lotil in za katero se mi recimo zdi, da je zelo konfuzna v tej interpelaciji, in to je, da se v tej interpelaciji med drugim očita, da imamo zelo zgrešeno zunanjo politiko. To se potrjuje s tem, da se odmikamo od zahodnih držav Evropske unije, od Združenih držav Amerike; po drugi strani smo vedno bolj naklonjeni Ruski federaciji, Kitajski, regiji Zahodnega Balkana. Ampak vse to skupaj nič ne drži, ker če pogledamo, kaj pa zares delamo, vidimo neko drugo resnico. Države Zahodne Evrope recimo, pred kratkim smo sprejeli nov načrt strateškega partnerstva s Francijo, s Francijo poglabljamo odnose, poglabljamo stike z Veliko Britanijo, imeli smo obisk zunanjega ministra pri nas, oba predsednika vlad sta se sestala. Imamo partnerstvo z Nemčijo, naš zunanji minister gospod Karl Erjavec je bil na obisku v Nemčiji pred kratkim in tudi njihov zunanji minister je bil na obisku v Sloveniji. Z ZDA poglabljamo odnose, vsi se še spomnimo, nedolgo nazaj je šel predsednik Vlade z zelo široko gospodarsko ekipo na turnejo po Združenih državah Amerike. Okrepili smo dialog s sosednimi državami, z Italijo, Avstrijo, Madžarsko. Zdaj, ko so volitve mimo, se popravljajo tudi s Hrvaško. Tukaj bi se mogoče še navezal na gospoda Krivca, ki je v svoji intervenciji dejal, da nimamo nobenega strateškega dokumenta, v katerem bi omenjali našo italijansko manjšino oziroma naše zamejce v Italiji. Ampak to ni res, imamo. Če pogledamo Deklaracijo o zunanji politiki, pod točko II. Cilji zunanje politike, sedma alineja, imamo točno to, en od ciljev naše zunanje politike je ohranitev in razvoj slovenskih manjšin v sosednjih državah. Torej vse to, kar se očita gospodu Erjavcu in na splošno o tej zgrešeni zunanji politiki, se v bistvu ne da zares podkrepiti, zato govorimo v prazno, zato govorimo stvari, ki se ne tičejo današnje teme. Očita se tudi sodelovanje z V4 Group, da enkrat preveč sodelujemo, enkrat pa premalo. Ampak da premalo, to ni res, z Višegrajsko skupino, z V4 zelo dobro sodelujemo, imeli smo skupno sejo obeh vlad, slovaški premier je bil na obisku pri nas. Z vsemi zelo intenzivno sodelujemo na področju, kar se tiče begunske krize, tiče gospodarstva in prometne infrastrukture. To se odvija, ampak po drugi strani pa imamo diplomatske naveze in diplomatske odnose tudi z drugimi državami, kot je Ruska federacija, kot je Kitajska, Zahodni Balkan. Zdaj smo sredi krize tudi že nekaj časa, kar se tiče ukrajinske krize. In kar se te krize tiče, naša zunanja politika seveda podpira stališča Evropske unije. Hkrati pa še naprej peljemo tudi diplomatske odnose z Rusko federacijo, ker nam je v interesu, da se ta kriza čim prej zaključi, da se sankcije umaknejo. Vprašajte kmete, koliko so zadovoljni s tem, da imamo embargo, vprašajte predelovalno živilsko industrijo, vprašajte gospodarstvo; za njih je to čisto v redu, da se to umakne in da naša diplomacija sodeluje tudi z Rusko federacijo. In tu je bil še en očitek, mislim, da je bil gospod Šircelj, da pri kriznih temah sledimo le stališčem Bruslja; da je to napaka, zakaj nismo bolj proaktivni. In ravno v tem primeru je bil gospod Erjavec kritiziran, ker je bil proaktiven. Treba se bo odločiti, kaj sploh hočemo povedati; kdaj nam paše, da smo proaktivni, kdaj hočemo, da se upošteva samo stališča Bruslja. Težko je potem ugoditi tem zahtevam, ki so bile danes izpostavljene, predvsem zato težko, ker so pač nerazumne in ker jih je bilo treba izpostavljati ter si jih izmišljevati zaradi tega, ker je interpelacija prazna. Zahodni Balkan je seveda in še ostaja prioritetna regija, to je regija, ki jo razumemo, ki jo poznamo. To je regija, kjer nas cenijo, in to je regija, o kateri nas sprašujejo druge države in cenijo naše mnenje, naša stališča ter naše rešitve glede te regije. Seveda bomo še naprej ostali aktivni v tej regiji. Potem se je pojavila begunska kriza in v tem primeru sta tako premier kot zunanji minister pokazala veliko proaktivnosti. Krizo se pa sedaj rešuje ravno v zahodnobalkanski regiji. Zopet nam pride prav to, da imamo dobre odnose s to regijo, kar je pa tudi tema interpelacije; ironično. Se pravi, preveč smo na tej regiji aktivni, hkrati jo pa rabimo in po drugi strani se očita, da premalo proaktivno rešujemo begunsko krizo. Mislim, da smo sedaj malo vsi dojeli, kakšna je ta interpelacija in zakaj se nam dogaja na tej seji to, kar se nam dogaja. Jaz bom s tem tudi zaključil. Sem mnenja, da je današnja seja res nepotrebna. Na začetku sem še mislil, da edino korist boste mogoče imeli predlagatelji, ker ste dobili nekaj ekstra termina po televiziji, kakšen članek več je bil objavljen; ampak sedaj po tej seji pa mislim glede na to, kako se vse skupaj odvija, kako smo čustveni postali in se čutimo vsi nekaj osebno napadene, da nihče, ampak res nihče s to sejo ni profitiral ničesar. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima dr. Milan Brglez.
Hvala, gospod podpredsednik. Danes je poslanec Slovenske demokratske stranke gospod Krivec moje teze napačno razumel in jih vzel iz konteksta. Če bi poslušal moje celotno izvajanje, bi videl, da, prvič, nikoli nisem nikomur odrekel pravice do uporabe instrumenta interpelacije. To zagotavlja Ustava. O tem, ali je instrument v specifičnih primerih nespametno in nedržavotvorno uporabljati, pa se moramo pogovarjati. O tem sem govoril in tudi o tem, da imajo notranji spori glede zunanje politike države in javni napad na zunanjepolitično delovanje ključnih predstavnikov države posledice; in to večinoma negativne. Kar se tiče kriznih in konfliktnih razmer, poudaril sem, da sem o zadevi spregovoril s stališča besednjaka Združenih narodov. Tam je zelo jasno, kaj pomeni situacija in spori. Če bi bil gospodu Krivicu ta besednjak blizu, bi razumel, da to [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Krivcu, pardon. Da to zaobjema zelo širok spekter kriznih primerov, kamor tudi spada begunsko-migrantska kriza v Evropi. Nikakor pa uporaba besede konflikt v tem primeru ni pomenila, da mislim na oborožene konflikte. S to besedo oboroženi konflikti se pa v tem kontekstu ni za igrati in se jo raje ne uporablja. Končno, govoril sem tudi o nevarnih populističnih igrah z emocijami državljanov v času begunsko-migrantske krize, v času, ko bi državljane pravzaprav morali miriti. To sem res rekel. Te igre, še vedno mislim, da so nevarne in neplodne ter od tega tudi ne mislim odstopiti in tudi ne bežim; kot tudi ne od vsega drugega, kar sem povedal. Povedano pa ne pomeni, da koga izmed vas v dvorani, ki ste ali pač vas v tem trenutku ni, ne spoštujem ali da bi kdo v tej dvorani moral prenehati opravljati svojo funkcijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, pripravi naj se gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsedujoči. V kratkih 9 urah in 20 minutah sem še dokaj čil na srečo, poslušam to zadevo, ki se ji uradno, formalno reče interpretacija. Če povzamem teh 9 ur in 20 minut bom, samo rekel Simfonija št. 6, opus 74, Peter Iljič Čajkovski, ki jo laiki poznamo pod imenom Patetična. Če hočete drugače, pričakoval sem minuto molka, ker je umrl Vid Pečjak. Če bi prišel Drejček s tremi marsovčki sem noter in bi to poslušal sem, gospoda Peršaka vprašal, kaj bi naredil; pa sva se strinjala, da bi verjetno pobegnili nazaj na Mars. To zadevo seveda nekdo posluša, veste; ne poslušajo je samo ljudje, državljanke in državljani in tudi tisti brez državljanstva, tudi izbrisani, tudi tujci, ki bivajo v Sloveniji; posluša tudi diplomatski zbor. Večina resnih ambasad v Sloveniji ima v rangu drugega, tretjega človeka osebo, ki govori boljšo slovenščino, kot jo bom jaz kadarkoli, ker sem blazen netalent za slovnico. Ko sem vprašal damo na japonski ambasadi – ne bi rad bil nevljuden, kako to, da tako dobro govorite? Odgovor je bil zelo kratek, z nasmehom – tako to delamo pri nas. Jaz bi se tukaj rad pogovarjal o zunanji politiki, ker je izvedenec za tovrstne zadeve in mednarodne odnose in predsednik Državnega zbora rekel, da je naša zunanja politika potrebna kritike. Mogoče bi spraševal gospoda Karla Erjavca, koliko ljudi od 650 se uči farsi, koliko mladih diplomatov obvlada arabščino, zakaj smo zaprli ambasado v Teheranu, kjer se šolajo dobri diplomati, zakaj nimamo več ljudi na Dunaju, ker se spet šolajo bodoči dobri diplomati v praksi. Pa ne rabimo se spominjati kakšnega "tretjega moža" in Orsona Wellesa. Najprej bom na kratko obdelal samega gospoda Erjavca, potem pa seveda zunanjo politiko. Jaz upam, da Karl Viktor ne bo užaljen, midva sva si dokaj podobna po nekem stilu komunikacije, ki jo jaz uprizarjam v Državnem zboru. Gospod Karl Viktor celo svojo kariero, čeprav se je on rodil na začetku desetletja, jaz na koncu, oba pogosto resne teme rada zvrneva v šalo, v hec. Moje osebno mnenje je, da je to nekoliko manj primerno oziroma je treba manjkrat uporabljati, če si na funkciji zunanjega ministra. Ko sem danes to poslušal in razmišljal, sem se spomnil starega pregovora, pravijo, da je hasidski – da je treba besede tehtati, da hasidi besede tehtajo. Zdi se mi, da v današnji razpravi in v nekih javnih izjavljanjih, zlasti na tovrstnih področjih, premalo tehtamo te besede. Nekako iz te razprave dandanes bi izpadlo, pa ne bom jaz branil gospoda Erjavca, ker mislim, da bi moral po tistem arbitražnem debaklu odstopiti, ker je formalno pač objektivno odgovorna oseba na ministrstvu, ki ga vodi. Ne bom tudi govoril, kaj so na kakšnih zaprtih sejah govorili ljudje iz ministrstva in od kje drugje; ne bom govoril tudi, kaj sta danes na veceju govorila dva mlada politika, ker to spada k neki profesionalni deontologiji. Ampak če se vrnem nazaj na tematiko interpelacije, zdi se mi, da vseeno mi imamo problem, ko gospod Karl Viktor z osebnim stilom malo podira funkcijo, ki jo nekako opravlja, in tudi potem z nekim dogajanjem na ministrstvu. Ne boste verjeli, v Mladiki so ne samo volivci, ampak simpatizerji Združene levice, tudi mi imamo koga v Mladiki. Karl odpira usta. Tako je. Sam sem dovolj mlad in dovolj star, sem generacija Iztoka Mirošiča s fakultete, tako da tudi malo poznam te ljudi iz tistih časov. In najprej se bom dotaknil kadrovanja, afera Vivod, afera Kojc. Karierni diplomati malo težko to požrejo, po domače povedano, če ti resno delaš, ustvarjaš toliko let; pa nekdo tako malo mimo uleti, sindikalist bi lahko kaj več povedal. O problematiki gospoda Goloba se bomo ukvarjali na 17. redni seji. Če bi bil strikten, bi lahko rekel, tam pa je šlo za kršitev 76. člena Ustave, je šlo za kršitev kakšne pomembne konvencije. Ampak kot sem že rekel, se bomo o tem pogovarjali na naslednji seji. Imamo neke kadrovske težave. Vi ste rekli – "take drobnarije". Gospod Petrovec je pred časom pisal, je rekel: Če tako gledamo, bi človek dobil občutek, da so slovenski diplomati najbolj nepošteni. Kar je krivično do velike večine, velike kohorte ljudi, ki soustvarjajo slovensko zunanjo politiko. Ampak očitno so bile neke kadrovske izbire, blago rečeno, nerodne. Mogoče je tudi to posledica [[…]]Koalicija to leto zelo rada uporablja besedo debirokratizacija, zmanjšanje birokratskih ovir. Zaradi takih kadrovskih zadev se morajo verjetno naša podhranjena predstavništva v tujini preveč ukvarjati z neko birokracijo. Verjetno je tudi neka kultura, kultura nezaupanja zaradi tega pritiska. Verjetno ima nek drugi, tretji človek kaj bolj pametnega delati, kot v Ljubljano javljati, ali lahko kupi štiriindvajset kozarcev za šampanjec; če sem zelo direkten. Moti me seveda to, ko se prostodušno izjavlja – mene ne zanima, kako Hrvaška reagira. Pa pustimo ob strani, da pol moje familije živi na hrvaški strani. Sem tudi zelo osebno zainteresiran, da se te zadeve uredijo. Me pa veseli, da končno imamo kvalitetno karierno diplomatko za veleposlanico v Zagrebu, ki sem jo včeraj zvečer srečal, ko sem šel na otvoritev ene razstave v organizaciji zunanjega ministrstva. In tako govorimo o neki škodi za davkoplačevalce. Dobro, lahko bi omenjal neke zneske že omenjenega gospoda Goloba, ki jih je treba izplačati iz proračunske luknje, če se tako izrazim. Obstajajo seveda tudi druge škode, ne samo te, ki jih nekako direktno vidimo, gledamo v proračunu. Jaz imam zelo rad med razmišljujočimi, dosti bolj pametnimi ljudmi kot sem jaz v Sloveniji, gospo Alenko Zupančič, prvo damo slovenskega lacanovstva. Zadnje čase lacanovci hodijo po gledališčih. In ona je nekako rekla takole: filozofi gledamo na zadeve z umom. Ne na tisti način malega princa, ki smo ga včasih uporabljali, ko smo flirtali v srednji šoli s kakšno damo. In se mi zdi, pa ne bi bil rad krivičen do številnih dobrih ljudi, ki delajo na Mladiki, da nam mogoče malo uma manjka; in v zunanji politiki in v celi drugi vrsti politik. Da nam manjka tudi nekega pozitivnega kadrovanja; razmisleka, kdo je primeren za kakšno funkcijo. Da nam manjka tudi malo zavedanja, da opravljamo kakšno poslanstvo. Z gospodom Horvatom, z gospodom Logarjem, s kolegom Banetom dostikrat opravljamo tako imenovane del parlamentarne diplomacije. In ko grem jaz v tujino, ne tulim tako, kot tulim tukaj. Zelo odkrito povedano. In jasno, ko predstavljam stališča Slovenije in jih zastopam, če se ne skladajo s stališči Združene levice, to tudi, da bom malo mirocerarjevski, na dostojen način povem. In kot je bilo že opozorjeno, zunanja politika smo navsezadnje mi vsi. Zunanja politika je tudi to, da boste šli mogoče v Parlament bar pit, pa bo nekdo, ki je formalno zaposlen na ministrstvu in dela za tajne službe, pristopil do vas. A se boste znali vesti primerno? To je tudi en del problematike, kjer imamo neko ozko grlo pri nas in zaradi katerega se je ta arbitražna polomija nekoliko lažje zgodila. Velika večina slovenske vlade ne uporablja – mogoče ste se zdaj izboljšali – kriptografiranje telefonije in tako naprej. To so neke zadeve, o katerih se moramo pogovarjati. Zelo veliko se govori o gospodarski diplomaciji, te zadeve potrebujejo nek čas, da stečejo; ampak, kot je rekel že kolega Dobovšek, te čudi, ko greš gledat neke bilance. Imamo dve izpostavi v Braziliji, menjava je relativno majhna. Dobro, saj lahko rečeš, da z Brazilijo ne moreš ravno delati milijardo ali pa še nekaj kot s Slovaško, s Češko, če si del avtomobilskega grozda; ampak verjetno pričakuješ neke boljše rezultate. Verjetno bi se morali tudi pogovarjati o tem, da svet že dolgo ni evropocentričen. Nekako se je danes tukaj devet ur in pol govorilo o enem in pol akterju – Amerika, malo Rusija, Kitajska. Pa če bi resno govorili o begunski krizi, kaj se dogaja zaradi Boko Harama, koliko ljudi se iz Nigra in Nigerije in še od kod seli gor. Zdi se mi, da je na tem segmentu, kolikor je meni znano, ministrstvo kadrovsko podhranjeno. Verjetno bi tudi moj generacijski kolega Šterbenc moral vsaj že 15 let delati v ministrstvu, ker ima človek fotografski spomin in ker je tudi vrhunski analitik za to področje. Kako bomo to problematiko reševali in "odzujfali", če se tako izrazim?! To so zadeve, o katerih bi se rad tukaj pogovarjal – kako bomo okrepili dele zunanjega ministrstva, ki se bodo ukvarjali z neevropskimi deželami; ali bomo odprli diplomatsko predstavništvo recimo v Maleziji? Tole, kar sem danes poslušal, zelo sem krivičen do Čajkovskega, se opravičujem tistemu z ruske ambasade, ki mora to spremljati, ker tisto je malo krivično "patetično" poimenovano. To tukaj pa je seveda neka patetika. Mi, ki smo na strani opozicije, smo nekoliko bolj kritični. S strani koalicije mi je bilo tukaj brano, kaj se dela, kaj se ne dela. Saj jaz to vse vem, ker s kolegom Vatovcem v Združeni levici pokrivava zunanjepolitične teme. Tudi če grem v tujino, na začetku sem bil za številne presenečenje, če nekam grem, ne grem samo po dnevnico, ki verjetno niti ne pokrije stroškov, kot pravi gospod. Ampak grem, da zastopam, da nekaj izvem. Tudi to je del diplomacije. Šepa seveda tudi na ravni medresorskega sodelovanja. Večina držav je podedovala to resorsko zadevo, zaradi takšnih in drugačnih zadev je takšna, kakšna je. Spomnim se neke seje, kateri odbor je že bil, verjetno za evropske zadeve. Ko je prišla gospa z zunanjega ministrstva, takrat je bil Jani še v opoziciji. Pa ne leti to toliko nanj, mogoče se bom pa jaz moral kam sprehajati v politiki, v kako drugo stranko; ampak je prišla gospa, šlo se je okoli kvot, svinjina, gor, dol. Rusija, smo jo nekako pritisnili, najprej je malo jokala, da ona nima pooblastil, da lahko izjavlja politična stališča, potem je pa rekla – veste, meni so pa to kmetijstvo še obesili pred 14 dnevi, jaz drugače pokrivam to in to. To so zdaj pač neke zadeve, ki jih imamo v tem resorju. Verjetno niti ni, mogoče zaradi politično taktičnih znotrajpartijskih, kakršnihkoli, kot je bilo že omenjeno, da v neko grajsko dislocirano enoto za nekaj časa odstaviš dva, tri vrhunske visokokalibrske karierne diplomate, ki se bojo tam malo iz dolgčasa, mogoče malo tudi iz egotripa skregali. Pa veste, da si res nisem nikoli mislil, da se bom jaz z diplomacijo, tudi v taki obliki, ukvarjal. Lahko osebno rečem, to je edini izpit, ki sem ga na dodiplomski ravni naredil s šestico, mednarodni odnosi pri Bučarju. To je bilo meni nekaj najbolj dolgočasnega v vesolju. Mogoče malo zaradi didaktike, ampak pustimo stati. Ampak ni normalno, da odpreš osrednji časnik v tej državi, kjer se en užaljeni diplomat nekaj zliva, da potem nek vrhunski diplomat v pismih bralcev odgovarja, ki je bil diplomat oziroma veleposlanik v Londonu, v Rimu, čeprav ni direktno bil naslovljen,. Jaz ne rabim biti stari sipovec, kot kdo tukaj, da bi vedel, da se to v diplomaciji ne počne; in se folk reži. Ko grem jaz na te sprejeme, do mene pristopajo, jaz se ne silim naprej; če bi bila tukaj seja zaprta, bi še kaj povedal. Ni vse to maslo Karla Erjavca, ampak Karl Erjavec je prvi človek na tem ministrstvu, ki mora s svojo ekipo to urediti. In to so zadeve, o katerih sem se jaz hotel pogovarjati tukaj. Nismo pa najavili dvojnega časa zato, ker sem že vnaprej vedel, kako je bilo to pripravljeno, da bo to nekaj, kar bi rekli moji študentje, žal, nabijanje. Sedaj bom pa nehal, ker če bo seja zaprta, rabim še kakšnih pet minut. Hvala.
Besedo ima gospod Žan Mahnič; pripravita naj se mag. Andrej Kavčič in mag. Alenka Bratušek.
Hvala za besedo, predsednik. Kolegice poslanke, poslanci, ministrski zbor! Če se v čem strinjam z ministrom Erjavcem, se s tem, ko je na začetku rekel, da ni samo on odgovoren, kako Slovenija vodi zunanjo politiko. Definitivno je tukaj del odgovornosti tudi na nas poslancih, na predsedniku države, na ostalih ministrih. Vendar je danes interpelacija o njem in je interpelacija o politiki, ki jo on vodi oziroma bi naj jo vodil. Jaz bi se mogoče naslonil malo na to Deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije. Ko je bila sprejeta strategija, imamo zelo pomenljiv naslov – Slovenija: varna, uspešna in v svetu in v svetu spoštovana. In to naj bi bile nekakšne usmeritve, kaj želimo doseči, kakšni želimo biti; ugotavljamo pa, da je kvečjemu nasprotno. Glede varnosti vemo, kakšna je situacija. Strinjam se, do nedavnega je Slovenija še bila varna država. In ravno na tem področju, ker smo vsi govorili, da smo varni, smo potem na področju varnosti tudi zaspali in sedaj nismo ustrezno pripravljeni na izzive, ki so pred nami. Slovenija kot varna država, in če pustimo hibridne, kibernetske in ostale tipe neravno konvencionalnega vojskovanja, prvi rdeči alarmi bi morali zvoniti takrat, ko je Rusija napadla Ukrajino in si je aneksirala Krim. Pričela se je vojna v državi, ki je samo 500 kilometrov stran od Slovenije. Govorim od točke pri madžarski meji do točke do ukrajinske meje, zračna razdalja. Namesto tega, da bi sledili nekaterim ukrepom, ki so jim sledile ostale države – strinjam se, kar je že bilo rečeno, Slovenija je tudi takrat jasno in glasno povedala, kaj si misli o tej zadevi, pa vendarle –, naprej smo šli po nekaterih poteh, za katere bi jaz rekel, da so bile preveč proruske. Nimam nič proti Rusiji, nimam nič proti ruskemu narodu, ne morem pa se strinjati z načinom, s katerim pa ruski predsednik trenutno vodi državo. In takrat se ni naredilo to, kar bi se moralo. Tudi sam sem stalni član delegacije Parlamentarne skupščine Nato. Dostikrat grem v tujino, pogovarjamo se in tisti pravi pogovori so predvsem ti neformalni; ne tisto, ko sedimo za mizo, ko so vljudnostna diplomatska vprašanja. Vsi, ki ste bili v tujini, veste, da bistvo se potem dogaja tako imenovani off the record. In tam jaz pogosto dobivam vprašanja, ne bom preveč konkreten, ampak večinoma gredo v smislu, kaj se dogaja s Slovenijo. Slovenija je bila uspešna država, spoštovana država, v ekonomskem, gospodarskem in diplomatskem smislu. Nekako je višek Slovenija dosegla v prvi polovici leta 2008, ko je vodila 500-milijonsko Evropsko unijo, potem pa je počasi prišla ta gospodarska kriza, šli smo v zaton na ekonomskem področju, šli smo v zaton na varnostnem področju in temu posledično smo šli v zaton tudi na diplomatskem področju. Strinjam se tudi z Erjavcem, da so diplomati tako levi kot desni. S tem nima nihče nobene težave, ve se, kakšna je njihova služba, da delajo v korist Republike Slovenije. Lahko rečem, da kadarkoli sem se srečal s katerimkoli slovenskim ambasadorjem, ko sem bil v tujini, verjetno vse te zabeležke pogovorov imate, kar je tudi njihova naloga, nisem imel negativnih občutkov, nisem dobil nekih negativnih mnenj; vendar pa je le treba razlikovati med različnimi državami, kakšna je trenutno tam vloga. Toliko bi o varnosti. Drugo; Slovenija: varna, uspešna in v svetu spoštovana država. To pa je zame nek imenovalec varne in uspešne. Če smo varni in uspešni, smo potem v svetu spoštovani. In ravno iz teh pogovorov je Slovenija normalno spoštovana kot država, žal pa Slovenija ni več nek faktor, ki bi lahko dal doprinos pri nekih realnih temah. Jaz menim, da je bil tisti poskus ministra, ko se je verjetno bolj zaradi publicitete ponudil kot nek mediator med Rusijo in Zahodom, neustrezen. Mi smo del Zahoda, mi smo del Evropske unije, mi smo del zveze Nato, mi nismo več neuvrščeni. Nekdo, ki je del nekega sistema, med katerim naj bi ta mediacija potekala, pač ne more biti mediator. Sprejemali smo tudi Deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije, kjer smo zapisali predvsem želje, ki pa so zaenkrat še precej daleč od realnostjo. Tukaj smo napisali, da bomo krepili ugled in prepoznavnost Republike Slovenije kot varne, gospodarsko uspešne srednjeevropske ter pomorske države. Prepoznavnost; za prepoznavnost bi se dalo govoriti, prepoznavni smo v zadnjem času predvsem takrat, ko pride do kakšnega škandala, prepoznavni smo bili, ko so se pojavili protesti proti migrantom, prepoznavni smo bili kot ena izmed držav, v katerih je padel schengen, katera je tudi zaslužna za to, da je padel schengen. Upam pa, da bo sedaj šla politika naprej, da bo Slovenija prepoznana kot država, ki je ustavila ta migrantski tok. In ko spremljam novinarske konference, katerih se udeležuje minister za zunanje zadeve, pogrešam predvsem nekaj, ko minister da komentar, vedno naredi nek povzetek tega, kar se je tam dogajalo, skratka, naredi nalogo novinarja. Mene pa zanima, kakšna so pa stališča, ki jih je tam Slovenija zastopala. Koliko je Slovenija tam slišana, koliko je Slovenija tam dejavna? Varnost; vsake migracije pripeljejo s seboj varnostni problem, to je citat ministrice za notranje zadeve na eni izmed preteklih sej. S tem se jaz zelo strinjam, vsaka migracija sproži tudi varnostna vprašanja. Toliko večje je varnostno vprašanje, bolj kompleksne so migracije. Sam, ki vidim te migracije kot neko posledico hibridnega vojskovanja predvsem iz ruske strani, o tem se na Natu veliko pogovarjamo, verjamem, da so tudi Rusi dobro obveščeni. Tisti, ki smo bili enkrat s KNOVS na Sovi, vemo, kakšna je približno slika, kako obveščevalne službe delujejo. Dobro bi bilo, da bi bili vsi poslanci s tem seznanjeni, ker vemo, da smo na takšen ali drugačen način tudi poslanci zanimive tarče obveščevalnih služb, ne govorim samo za rusko, tudi seveda drugih. Tam so pogosto vprašanja, kaj se dogaja v Sloveniji, kako ste v Sloveniji z varnostjo; sploh ko so se začele pojavljati govorice, da naj bi šli čez Slovenijo migranti, ki naj bi bili borci in borke Islamske države. Več kot 5 tisoč Evropejcev je šlo v Islamsko državo tudi čez naše ozemlje. Ko smo v Slovenski demokratski stranki predlagali spremembo Kazenskega zakonika, da bi se jih dalo ustaviti, ste takrat rekli, da so ta dejanja vsa inkriminirana. 14 dni nazaj da Odbor za pravosodje zeleno luč, da se gre v spremembo Kazenskega zakonika, ker so očitno v tem letu in pol ugotovili, da pa ta dejanja le niso inkriminirana; in želijo v Kazenskem zakoniku tudi inkriminirati dejanja namena udeležbe v tujih terorističnih borbah. In zdaj te ljudje prihajajo nazaj, prihajajo po balkanski poti, Slovenija je v tej migrantski krizi delovala kot transportno podjetje in smo te ljudi brez nekih resnih preverjanj spuščali naprej. In ko bodo v Evropi naslednji teroristični napadi, verjemite mi, vedno bo objavljena pot teh migrantov, če bo kdo od teh migrantov izvedel teroristični napad, naredil kakršenkoli drug neljub dogodek, incident; vedno objavijo, od kje je prišel. In žal je Slovenija tudi na teh zemljevidih. Verjamem, da se vsega ne da ustaviti, pa vendarle, če bi ustrezneje ukrepali v tej krizi – tudi minister Erjavec je bil eden oziroma še vedno je eden od sestavnih členov te ekipe, ki se ukvarja z migrantsko krizo v Sloveniji –, če bi bil naš odziv ustreznejši, verjamem, da bi bile stvari drugačne. Delovanje Republike Slovenije, to smo zapisali, delovanje Republike Slovenije kot enakopravne, verodostojne in odgovorne članice mednarodne skupnosti, ki dejavno prevzema svoj delež odgovornosti za zagotavljanje mednarodnega miru in varnosti ter se zavzema za univerzalno spoštovanje načel mirnega reševanja sporov. Koliko mi prispevamo k mednarodnemu miru in varnosti v tem parlamentu, govorimo že zadnja dva meseca. Lahko si preberete številne članke o tem, kaj si Nato misli, koliko prispevamo. Definitivno je za pohvaliti našo vlogo, kar se tiče ladje Triglav, za pohvaliti je tudi, da je bila dobrodošla poteza vlade, tudi mi smo to podprli, da se je konkretno, ne samo z besedami podpore, ampak tudi s konkretnimi dejanji pomagalo mednarodni koaliciji. Jaz sem dobil direkten odziv od naših in tudi od tujih predstavnikov, da so bili zadovoljni, da so rekli, da je Slovenija končno naredila eno konkretno potezo. In rekli so mi tudi to, da je bil toliko bolj pomemben signal, ker je bila ta odločitev v parlamentu sprejeta brez glasu proti. To so konkretna dejanja, ki jih pričakujem od te vlade. Če se bojite, kaj bodo ljudje rekli, jaz mislim, da je ta strah odveč. Tukaj bi se strinjal z ministrom Erjavcem, tudi to jaz že stalno govorim v tem parlamentu. Dimenzije varnosti so se spremenile, on je primerjal svoj ministrski mandat z zdajšnjo situacijo. Takrat je bilo res, spomnite se, kakšne debate so bile v parlamentu, to krivdo za stanje, kakršno je zdaj, ko govorim o varnosti, predvsem do vojaške moči; tudi mediji nosijo velik del odgovornosti. Kadarkoli se je zviševalo obrambni proračun, kadarkoli se je potem moralo rezati v proračunu, zmeraj je šlo; sociala, zdravstvo, šolstvo, tukaj jemljete; vojski lahko še več vzamete. To je pripeljalo do določenih posledic, ampak mi imamo še dovolj starega orožja, mi imamo dobro usposobljene vojake in takšne poteze bi pričakoval prej. Jaz upam, da smo zdaj s tem, ko smo poslali te ljudi, popravili tisto napako, za katero mislim, da je bil tudi kiks v zunanji politiki, ko sta se zunanji minister in predsednik Vlade rahlo začudila, kako da so nas dali na seznam mednarodne koalicije, ki se bori proti Daeshu. Ne vem, ali je bilo tisto usklajeno, ali ni bilo usklajeno, ko so Združene države Amerike objavile seznam 57 držav, ampak reakcija je bila napačna, reakcija slovenske zunanje politike je bila napačna, tudi če nas niso vprašali. Mi smo zavezani v svojih dokumentih k borbi proti terorizmu in mi bi morali biti zadovoljni, da so nas dali, ne pa da se to potem problematizira in da nas zopet sprašujejo, kaj se je v Sloveniji spremenilo. Zagotavljanje mednarodnega miru ni samoumevno, za to so potrebne konkretne akcije. Če govorimo konkretno o zvezi Nato, v parlamentu stalno govorimo o tem našem nesrečnem obrambnem proračunu, potem lahko rečemo, da smo predvsem porabnik, damo pa ne nič nazaj. In zopet slabi obeti za naprej, tudi to je v povezavi z varnostjo. Dvomim, da bodo najbolj zadovoljni, ko bodo videli naš Srednjeročni obrambni program Republike Slovenije, kjer piše, da bo šele po letu 2018 več finančnih sredstev za naš obrambno-varnostni sistem, kljub temu da neke rezerve še so, če bi se bolj gospodarno ravnalo z nepremičninami in z drugimi zadevami. Tudi tukaj je vpliv na zunanjo politiko in tudi tukaj bi pričakoval večji angažma zunanjega ministra. Jaz vem, da on ni obrambni minister, vem pa, da je prekleto dober pogajalec. In prepričan sem, če bi bil on zdaj obrambni minister, da bi bil proračun višji. Tukaj tudi piše, kar pa je smešno, krepitev vidnosti in vloge Republike Slovenije v Natu. Krepitev vidnosti – to dobro delate, vidni v Natu definitivno smo, na prvem ali drugem mestu v negativnem smislu, žal. Vsakič, ko imamo letno zasedanje, enkrat je to spomladi, enkrat je to jeseni, dobimo graf držav članic Nata, njihov odstotek BDP, ki ga namenjajo za obrambo, in strukturo tega obrambnega proračuna. In kar se tiče procenta BDP, ki ga damo za obrambo, sta ena ali dve državi slabši od nas; kar se pa tiče strukture, smo pa na zadnjem mestu. Tudi to krepi ugled in tudi to je na nek način rezultat te zunanje politike, ki jo Slovenija ima, ki jo Slovenija vodi. Krepitev čezatlantskega sodelovanja na podlagi skupnih vrednot in vzajemnih interesov, zlasti s poglavitno čezatlantsko zaveznico, z Združenimi državami Amerike – tukaj, gospod minister, imam pa jaz za vas eno konkretno vprašanje. Ne vem, ali sem dobil prave informacije ali ne, verjetno mi boste potrdili. Ali drži, da ste v lanskem letu dobili povabilo za obisk Združenih držav Amerike in da se na to povabilo niste odzvali? Ali to drži? Če ne drži, potem toliko bolje; če pa drži, me pa zanima, kaj je bil razlog za to. Pa tudi me zanima, koliko ste imeli v lanskem letu bilateralnih stikov z zahodnimi državami. Veste, mene boli, ko mi nekdo na Natu reče, s katerim se dobro poznam, ali ste se vi že odločili, ali ste vi zdaj tukaj, ali ste pri Rusih. Uroš, to so realna vprašanja, to nas sprašujejo, ko nekdo hodi na vojaško parado v Moskvo; da ne govorim, kako se je po meni vsulo zadnjič, ko smo se pogovarjali, ko so slišali, da naj bi letos Putin prišel v Slovenijo. Država, ki je pod embargom, vemo, kakšen status ima trenutno Vladimir Putin v svetu; in slišim, da bomo mi zdaj okrog Kranjske gore vse ceste pa kaj jaz vem kaj še asfaltirali, ko bo prišel ruski predsednik. To bo še en fiasko glede na pozicijo, v kateri trenutno smo – člani zveze Nato in člani Evropske unije. Jaz nimam nobenega problema, tudi evropski voditelji se srečujejo s Putinom, ampak smo videli v Belorusiji, ko so potekali procesi glede Ukrajine, je prišel tudi v Normandijo, ampak takrat je šlo za multilateralo, tukaj gre pa za bilateralen obisk. Zanima me, ali to že lahko potrdite, ali letos res pride Vladimir Putin v Slovenijo, in ali ste že dobili kakršnekoli odzive od svojih kolegov, ministrov, diplomatov. Zaradi mene to lahko odgovorite tudi na zaprti seji, ker vem, kakšni so odgovori. Tukaj smo zapisali tudi boj proti ekstremizmu in terorizmu, vključno z nastavljanjem okoliščin, ki lahko vodijo v radikalizacijo. In spet smo pri tem vprašanju migracij. Vprašanju, kako se s tem soočati, to je bilo na Vladi, minister je bil vodja koordinacijske skupine in tudi to je del zunanje politike. V nekem trenutku nas je Avstrija celo začela izključevati iz tega kroga srednjeevropskih držav in takrat sem tudi pogrešal odločnost. Skratka, veliko je razlogov, da se je ta interpelacija spisala. Jaz se nisem toliko naslonil na interpelacijo kot pa dejansko na neke točke, kakršna bi slovenska državna politika morala biti; pa žal ni. In glede na to, da v zadnjih štirih letih, ko je nekako vodena pod tem vodstvom, kljub temu da je vse odvisno od vlade, res je, da je gospod minister bil minister tudi v času druge Janševe vlade; ampak to je bila neka proevropska vlada, to je bila vlada, ki je bila sestavljena večinoma iz proevropskih strank. In usmeritev je bila jasna – prozahodna, proameriška, proevropska. Še enkrat ponavljam in to je tudi stališče zveze Nato, jasno je treba pojasniti, zakaj se uvajajo ekonomske sankcije proti Rusiji, jasno je treba povedati, da niti Nato niti Zahod ni sovražnik Rusije. In jasno je treba povedati, če si gospod Putin, ko jo očitno s takšnimi potezami priznava, da je Rusija nekakšen failed state, želi v družbo teh uspešnih naprednih držav, da bo moral sprejeti določena pravila. Rusija ima status, kot ga ima, Rusija ni rešitelj, ampak je samo še nekdo, ki dela probleme v Siriji. Samo okrog 14, 15 % objektov, bombardiranih v Siriji, jih bombardira res Islamska država; vse ostalo so objekti in so tarče opozicija – šole, zdravstveni domovi, da o hibridnem vojskovanju Rusije, kjer je pa Slovenija izredno uspešna tarča, tudi zahvaljujoč zunanjemu ministru in politike, ki jo vodi, sploh ne govorim. Hvala lepa.
Preden dam besedo naprej, bi rad za zapisnik povedal, da sem gospoda Danijela Krivca pomotoma preimenoval v gospoda Matevža Krivca; mag. Aleksandra Kavčiča pa v gospoda Andreja Kavčiča. Vsem vpletenim se iskreno opravičujem. Besedo ima minister za zunanje zadeve gospod Karl Viktor Erjavec.
Hvala lepa. Najprej sem dolžan odgovor, če sem prejel vabilo za obisk v Združene države Amerike. Takšnega vabila ni bilo. Moram pa reči, da se z državnim sekretarjem Johnom Kerryjem srečujem pogosto ob robu različnih konferenc, v času Generalne skupščine Združenih narodov, v času zasedanja zveze Nato. Koliko je bilo obiskov v lanskem letu? Moram reči, da smo imeli bilateralna srečanja s Francijo, Belgijo, Španijo, Svetim sedežem, Avstrijo, Italijo, Madžarsko, Nemčijo, Velika Britanija; govorim za članice EU samo v lanskem letu. V mandatu je bilo pa 216 dvostranskih različnih srečanj. Kar se tiče vabila gospodu Putinu. Najprej moram povedati, da je bilo še pred ukrajinsko krizo dogovorjeno z rusko stranjo, da bomo 100. obletnico Ruske kapelice ustrezno obeležili; in sicer z obiskom predsednika Ruske federacije in bi slovesnost potekala na najvišji državni ravni. In dogovorjeno je bilo, da bi povečevali glede na funkcijo. Obisk predsednika vlade Medvedjeva v lanskem letu je bil v smislu tega stopnjevanja do 100. obletnice. Moram reči, ko je bil tukaj predsednik vlade Medvedjev, da ni bilo nobene posebne reakcije držav članic zveze Nato in članic EU; so bile s tem seznanjene in seveda nimajo nič proti, če ti pogovori potekajo v smislu nekega konstruktivnega dialoga. Treba je vedeti, da vse države imajo te dvostranske stike. Gospodarske sankcije ne pomenijo, da ni več nobenih kontaktov; ampak gospodarske sankcije pomenijo, da določeni posli z Rusko federacijo niso več mogoči. Kar se tiče letošnjega obiska, moram reči, da še ni potrjeno. V tem trenutku ne morem potrditi, ali bo predsednik Ruske Federacije gospod Vladimir Putin prišel na slovesnost. Bi pa še enkrat opozoril, da gre za pietetno dejanje, gre za spomin iz 1. svetovne vojne, kjer je bilo veliko število mrtvih na ruski strani, in gre za čisti pietetni dogodek. Glede Ukrajine moram povedati, da mi zelo jasno spoštujemo gospodarske sankcije, ki so bile postavljene s strani Evropske unije. Moram reči, da tukaj zunanji ministri aktivno sodelujemo, ko gre za obseg gospodarskih sankcij in ko gre za podaljšanje teh gospodarskih sankcij. Res pa je, da potem to Evropski svet, se pravi predsedniki vlad in predsedniki držav sprejmejo dokončno odločitev. Kar se tiče Ukrajine, sem pa že večkrat danes povedal, da je naše stališče povsem enako, kot je stališče Evropske unije, da oporekamo vstopu ruskih sil na Krimu, da zagovarjamo celovitost Ukrajine, suverenost Ukrajine in teritorialno nedotakljivost. Tukaj so naša stališča povsem jasna. Glede zveze Nato pa moram reči, da bo tukaj morala vlada premakniti zadeve v tem smislu, da bo treba povečati prispevek zlasti k obrambnemu sistemu. In o tem teče tudi razprava znotraj vlade. Tudi policistom bo treba nameniti dodatna sredstva. Ker če smo se v preteklosti ukvarjali z gospodarsko krizo, zlasti skušali zaradi visoke stopnje brezposelnosti blažiti socialne težave, je pa sedaj trenutek, ko bo treba okrepiti obrambno-varnostni sistem, ker povsem jasno je, da v soseščini glede ukrajinske krize ne bo hitre politične rešitve; še manj pa, ko govorimo o krizah, ki so v južnem Sredozemlju, Sirija, Irak, potem napetosti med Palestino in Izraelom, Libijo, da ne govorim potem še naprej – Čad, Mali in tako dalje. Verjetno v rebalansu proračuna za leto 2017 bodo gotovo izhodišča za pripravo proračuna in upoštevali tudi mednarodni varnostni položaj.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Aleksander Kavčič, pripravi naj se mag. Alenka Bratušek.
Hvala lepa, spoštovana, za dano besedo. Spoštovani ministrski zbor, kolegice in kolegi! Jaz bi se osredotočil na dikcijo v interpelaciji o delu in odgovornosti ministra za zunanje zadeve Karla Viktorja Erjavca, ko pravi, da je mreža diplomatsko-konzularnih predstavništev šibka in po svoji strukturi ne ustreza slovenskim strateškim gospodarskim interesom. Ampak kot je bilo že v odgovoru ministra Erjavca na interpelacijo pojasnjeno, da ima Slovenija 52 diplomatskih in konzularnih predstavništev, je tudi nedvoumno poudarjeno, da je bilo vsekakor koristno in dobrodošlo mrežo širiti; zlasti na območjih, kjer slovenskih predstavništev ni. Treba je posebej poudariti tudi dejstvo, da je Vlada Republike Slovenije v letih 2012 in 2013 sprejela sklepe o zaprtju veleposlaništev v Dublinu, Stockholmu, Helsinkih, Lizboni in Teheranu. Seveda so za odprtje novih predstavništev zahtevana nova, dodatna finančna sredstva, ki jih v preteklih letih ni bilo. Mogoče se pa kdo vpraša, zakaj ravno tudi Teheran. Naj na kratko povzamem tekst o polpretekli zgodovini, ki je zelo zanimiv. Leta 1979 je v Iranu prišlo do revolucije. Tem dogodkom je sledil mednarodni embargo na nakup iranske nafte, kar je bil tedaj za njih eden najpomembnejših virov financiranja. Takratna Jugoslavija v embargo ni bila vključena in je sklenila sporazum o tako imenovanem barter poslu, nafta za jugoslovanske proizvode, ki so bili v veliki večini slovenski proizvodi. Ampak Slovenija se je v preteklih letih zaradi politične odločitve počasi umikala iz Irana, ker je bil le-ta zaradi svojega odločnega vztrajanja na svoji poti, ki pa niti približno ni ustrezala zahodnim silam, označen celo kot ena od osi zla. In pogosto se je omenjala možnost oborožene intervencije, povod zanjo naj bi bil razvoj jedrskega programa. V tem času so tudi mnogi nekdanji slovenski izvozniki v Iran propadli ali pa se umaknili iz regije. Dobro ime slovenskega gospodarstva pa ostaja. Dobro ime je Slovenija ohranila, žal z eno, sicer zelo pomembno izjemo – zaprtje veleposlaništva Slovenije v Teheranu, kar je bilo izvedeno 20. marca 2013. Zaprtje veleposlaništva naj bi se zgodilo zaradi zmanjševanja stroškov, kar pa zagotovo ni edini razlog. Tudi doma rabijo isti zaposleni prostore, plače in povzročajo druge nujne stroške, hkrati pa tudi ne pridobivajo diplomatskih izkušenj, ki bi jih v Iranu kot izjemno živahnem diplomatskem križišču lahko. Gledano s sedanjega zunanjepolitičnega stališča pa je bilo zaprtje delno razumljivo, saj smo trdni zavezniki tistih, ki so Iran umestili v os zla in Iran označili kot malopridno državo. Ob tem pa se je lepo pokazalo, kaj pomeni biti stara država in kaj mlada. Iran, ki obstaja že več kot tisoč let, ve, da se mnoge povezave začasno spremenijo, tudi radikalno, in je evidentno ocenil, da je neprijateljstvo z zahodnim svetom, v zgodovinskem kontekstu, sorazmerno kratkega daha. Mnogo dolgoročnejša nesoglasja so med šiiti in suniti. S tem, ko so sunitski skrajneži ogrožali zahodne države, so z njimi Iranci v nekem smislu dobili skupnega sovražnika. Skupen sovražnik pa še ne pomeni skupnega prijateljstva, ustvarja pa sodelovanje. Slovenija je v Iranu takrat veleposlaništvo zaprla, Iran ga je v Sloveniji odprl. Za letošnje leto pa ima Ministrstvo za zunanje zadeve v proračunu zagotovljena finančna sredstva za ponovno odprtje veleposlaništva v Teheranu. Tudi naša gospodarska delegacija pod vodstvom ministra Počivalška, ki je bila v začetku letošnjega leta na obisku v Teheranu, je nekako ponovno začrtala pot, ki sta jo ti dve državi že imeli. Potekal je tako imenovani iransko-slovenski poslovni forum, na katerem je minister znova spomnil na uspešno sodelovanje med državama v preteklosti in postavil cilj za obnovitev obsega trgovanja iz leta 2011, kar znaša skoraj 100 milijonov evrov bilateralne trgovine. Opozorilo se še je na dejstvo, da je Iran ena od gospodarsko in politično najmočnejših držav ter predstavlja vrata v države Srednje Azije in Kavkaza, čez Iran pa tudi potekajo pomembne transportne poti na zahod. Spoštovani, zapiranja veleposlaništev, ki so bila značilna za prejšnje vlade, se sedaj spreminjajo. Republika Slovenija bo letos odprla veleposlaništvo v Teheranu, kjer pri sklepanju poslov pomembno vlogo igra tudi politika. Po junija lani sklenjenem sporazumu o iranskem jedrskem programu je več evropskih ministrov z gospodarskimi delegacijami obiskalo Iran. Letos, ko mi odpiramo veleposlaništvo v Teheranu, se tam že gnetejo veliki. Zaradi tega so očitki iz interpelacije o šibki mreži diplomatsko-konzularnih predstavništev po vsej verjetnosti uperjeni na prejšnje vlade. Sistem gospodarske diplomacije pa si je minister Erjavec, minister Počivalšek in seveda tudi Vlada Republike Slovenije postavila kot temelj za povečanje slovenskega izvoza in trgovinske menjave, zato takšnega predloga interpelacije ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Alenka Bratušek. Pripravi naj se gospod Ivan Škodnik.
Najlepša hvala. Lep pozdrav ministru Erjavcu s sodelavci ter ostalim ministricam in ministrom! Popolnoma samoumevno je, da koalicija brani svojega ministra, ne samo tega, ampak pravzaprav vse. Upam pa, spoštovani kolegice in kolegi v koaliciji, da tudi poslušate, kaj se govori o določenih napakah, problemih; da boste v nadaljevanju skušali te stvari vsaj popraviti. Jaz bom začela z novim poslancem v Desusu, to je z gospodom Vilfanom. Bila sem pravzaprav šokirana, ko sem tukaj, v državnem zboru morala zvedeti, da je bil 29. junija 2015, ko je bil še član naše poslanske skupine, obsojen. O tem pravzaprav nihče ni vedel nič in očitno bi tako tudi ostalo, če ne bi nekdo vprašal, če se vam ne zdi nič spornega, bi verjetno bilo korektno stvari mogoče obelodaniti. Meni se pa zdi skrajno nekorektno, da o tem mene kot predsednico stranke in svojih kolegov v poslanski skupini niti z besedo, niti z besedico ni opozoril, da teče kakršenkoli postopek proti njemu; in še manj, da je bil 29. junija obsojen. Seveda me zanima, gospod Erjavec, kaj pravite vi na vse to, ker ste v javnosti že velikokrat moralizirali, kako proti določenim ljudem tečejo neki postopki in to seveda niso kompetentne osebe za pogovore o takšni ali drugačni stvari. In tudi kolege v SMC sprašujem. V Kranju SMC, konkretno SMC, zahteva odstop župana, pa še ni bil obsojen, ni naredil prometne nesreče s hudimi telesnimi poškodbami; toliko za začetek. Upam, da mi bo Matej Tonin oprostil, ker bom rekla, da meni pa res čisto nič ne deluje kot James Bond, kar ste mu pripisali; se pa velikokrat počutim kot v enem drugem filmu, spoštovani minister, ko poslušam vaše izjave, to je tisti film Mr. Bean. Ne vem, ali so to izjave, primerne za ministra za zunanje zadeve; dejstvo je, da se jih vi poslužujete praktično celo svojo politično kariero. Očitno so v Sloveniji uspešne ali pa jim ljudje zaenkrat še vedno nasedejo. Ena takšna je bila – kaj imata skupnega Janša in Pahor? Karla Erjavca. In še in še takšnih izjav bi lahko naštevala. Dejstvo je, da ste od leta 2000, 2002 v slovenski politiki. In dejstvo je, da ste pravzaprav celotno to obdobje v vladah, Od leta 2004 do danes, se pravi 12 let je Karl Erjavec minister za raznorazna področja. Neštetokrat se ugotavlja in obmetava z leve in desne, da je bilo v preteklosti marsikaj narejeno narobe; ali so krivi levi, ali so krivi desni – Karl Erjavec je bil vedno tukaj in Desus je bil vedno tukaj. Že večkrat sem povedala in danes še enkrat ponovim, da sem prepričana, da tudi brez Desusa v vladi ali pa v vladah upokojencem ne bi bilo nič slabše. Bom pa tukaj dodala, da se mi marsikdo čudi, ko povem, da ste bili v moji koaliciji zelo korekten koalicijski partner. Verjetno ne zaradi kakšne posebne simpatije do mene, ampak zato, ker ste se zelo zavedali, kakšna je takrat bila situacija in kaj bi se, če stvari ne bi uspeli rešiti, zgodilo tudi z upokojenci. Ampak dejstvo je, da so se pokojnine v Sloveniji samo enkrat nominalno znižale, leta 2012, določenemu segmentu ljudi; in takrat s pomočjo Desusa. To je dejstvo, ki ga ne moremo spremeniti. Kar pa se tiče konkretno zunanje politike, z marsičem, kar je bilo povedanega, se lahko strinjam, z marsičem, kar je bilo povedano, se tudi ne strinjam. Sem bila pa prva v tem državnem zboru, ki sem vprašala, kdo bo prevzel odgovornost za to, kar se dogaja z našo arbitražo in problemi v zvezi s tem. Tega odgovora ne na odprtih, ne na zaprtih sejah do danes še nismo dobili. Minister, jaz si iskreno želim, iskreno si želim, da vse to, kar se je dogajalo, ne bi škodilo arbitražnim postopkom in da bi se arbitraža zaključila tako, kot si mi vsi želimo. Ampak kdo po vaše bi moral nositi odgovornost, če se stvari razpletejo drugače? To je vprašanje, na katerega bi želela dobiti odgovor. Odgovor želim dobiti tudi na vprašanje – odnos do poslancev, ki so pravnomočno obsojeni. In še ena majhna stvar, čeprav boste verjeli, da jo sama ne maram pogrevati, ampak mnogo neresnic, da ne bom uporabila vaše besede laži, ste povedali v javnosti v zvezi s postopkom, ki je tekel glede slovenskega komisarja. Veliko neresnic. To ni najbolj korektno za ministra za zunanje zadeve.
Hvala lepa. Postopkovno gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Čutim dolžnost, da bodoče razpravljavce opozorim na nekaj. Ker je moj dragi rojak kolega Kavčič govoril o odpiranju veleposlaništev, konkretno enega je omenjal, naj opozorim, da ne bomo v prekršku, kolegice in kolegi, postopek odpiranja in tudi zapiranja veleposlaništva teče z gradivom, ki ga OZP dobi pod oznako "zaupno", zato smo bili v kleti. Sklep, ki smo ga sprejeli, ne smem javno o njem govoriti, pa ima oznako "interno". Upam, da nisem zlorabil tega postopkovnega predloga in opozorila. Hvala lepa.
Hvala lepa za opozorilo. Gospod Ivan Škodnik ima besedo, pripravi naj se gospod Janko Veber.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljene ministrice, ministri, kolegice in kolegi poslanci! Danes zjutraj, ko smo začeli to sejo, je gospod minister Erjavec kar veselo začel to sejo. Nič ni hudega bilo, ko je pozdravil svoje volivce, zaželel svoji mami vse najboljše za rojstni dan. Jaz bom drugače začel. Upam, da se zavedamo, da smo sedaj v postnem času in da bi morali v tem času mogoče delati kaj bolj koristnega; pa smo en cel dan pokurili za napačne stvari. Toliko za naprej, pa mi oprostite. Gremo k bolj resni stvari. Slovensko zunanjo politiko, jasno je bilo povedano danes že večkrat, vodi v osredju prav gotovo minister. In jaz mislim, da jo naš minister kot predstavnik Vlade na Ministrstvu za zunanje zadeve opravlja zelo dobro, vzorno in, jaz mislim, odlično. Seveda je tu predsednik Vlade, predsednik Državnega zbora, Odbor za zunanjo politiko. Tu je bilo na začetku nekaj rečeno čez predsednika Odbora za zunanjo politiko. Jaz ga ne bom kritiziral, ker kolega Horvata zelo dobro poznam in tudi sodelujeva, včasih me tudi kje podpre, pa mislim, da bom tudi jaz kdaj njega. Res pa se mi zdi, tisto pa moram reči, ko je rekel gospod minister, če gredo neke stvari tako hudo narobe na zunanjem ministrstvu, zakaj potem ni bilo kakšnih izrednih sej na Odboru za zunanjo politiko. S tem se pa strinjam, čeprav nisem član tega odbora, ampak ni mi pa jasno. Mislim, da bodo te stvari v prihodnje tekle bolje in da se lahko določene stvari, če je kaj narobe, rešijo že tam. Škoda je, da smo za to porabili cel dan. Pa upam, da me, gospod Horvat, razumete. Grem naprej, arbitraža, ne bom šel tukaj v detajle, ampak jaz mislim, kolikor sem bil seznanjen s to stvarjo, so seveda največ negativnega naredili mediji. Ampak kar je pravzaprav tukaj govoril in dal izjave gospod minister Erjavec, se mi zdi, da ni bilo nič kaj narobe in da pravzaprav ves čas dela v dobro Slovenije, tako da ga jaz tukaj podpiram in mislim, da nič kaj narobe ni naredil. Kar se tiče kadrovanja, je pa tako; vedno so vse vlade in vsi ministri kadrovali v preteklosti in to bo seveda tudi v prihodnje. In jaz vam povem, če bi bil jaz minister, bi prav gotovo v prvi vrsti tudi zamenjal določene ljudi, saj na določenih ministrstvih tudi danes ugotavljamo, da se težko dela; ne bom šel tukaj v detajle, ampak to je čisto normalna zadeva. Vikend – tukaj ne bom komentiral, ker danes imajo vikende pravzaprav ljudje, povprečni delavci. Ne bom rekel, da so sedaj času drugi, da zdaj verjetno v to ne vlagajo tisti, ki so povprečni, sedaj so se stvari spremenile. Če pa gledamo 30 let nazaj, ko se je na veliko kupovalo ali gradilo vikende na sosednjem Hrvaškem, pa je veliko Slovencev tam in so gradili predvsem tisti, ki so živeli in stanovali v blokih. Jaz v bloku nisem stanoval, sem si gradil hišo in te potrebe nikoli nisem imel. In se spoznam na to, da neka sredstva v vikend, ki jih kdo vloži, to so majhna sredstva; in o tem je škoda časa, da tukaj razpravljamo. Če bi pa govorili o nekih vilah, ki so večmilijonske vrednosti – pa so in jih nekateri imajo ter so jih nekako odpeljali, ali gradili, ali kupili nekje v tujini –, tistih se pa žal ne dotikamo ali pa o njih ne govorimo. Begunska kriza, tudi o tem je bilo govora in prav gotovo je v reševanje te krize gospod minister Erjavec v okviru Vlade in seveda ostalih ministrstev, Ministrstva za obrambo ter Ministrstva za notranje zadeve, ves čas vključen. Mislim, da te stvari delajo zelo dobro, saj stvari na terenu kažejo na to, da situacijo obvladujejo zelo dobro. Saj pravzaprav ni nobenih takih zadev, ki bi mu jih nekdo očital, da gre kaj narobe; in hvala bogu. Kdo pa je pred dvema letoma, ko so bile volitve, [[...]]
Prosim za mir v dvorani!
[[...]]vedel, kaj nas čaka v tem času, da se bomo toliko časa ukvarjali s to begunsko krizo. Druga zadeva je tukaj še zelo zanimiva, da ste v takratni vladi leta 2012 ravno vi postavili gospoda Erjavca na mesto ministra za zunanje zadeve. Verjetno ste ocenili, da je pravi in da dobro dela, in jaz mislim, da ste imeli prav. Zdaj pa ne vem, kaj je narobe, da kar naenkrat ne velja več. Tudi v obdobju 2004-2008, ko je bil gospod minister za obrambo v Janševi vladi, je očitno delal zelo dobro. Ko gledam podatke, se je takrat namensko vlagalo v obrambo 1,7 % BDP, kar je sedaj bistveno drugače. Vemo pa, da so bili takrat časi taki, danes so pač drugačni. In če bi že takrat slabo delal, verjetno v letu 2012 ne bi bil zopet izbran za ministra. Jaz bi takole rekel, vsi skupaj imamo eno državo in se tega premalo zavedamo. Zavedamo se, da je ta država naša; če želimo biti uslišani v mednarodnem okolju, kjer smo med majhnimi državami, potem moramo stati trdno skupaj z odločitvami, ki jih sprejemamo, če želimo karkoli doseči. Bi pa za konec povedal, da interpelacije ne bom podprl, ker je osnova za to pravzaprav čisto drug namen; in sicer je namen destabilizacija koalicije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Aleksander Kavčič, za njim pa gospod Janko Veber.
Hvala lepa. Repliciram spoštovanemu kolegu Jožefu Horvatu. V odgovoru ministra na Interpelacijo o delu in odgovornosti ministra za zunanje zadeve je na 15. strani namreč napisano, da ima Republika Slovenija za letošnje leto planirana sredstva za odprtje veleposlaništva v Teheranu; tako da nisem izdal nobenih skrivnosti. Toliko.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravi naj se mag. Anže Logar.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Po mojem mnenju bi morala biti prioriteta zunanje politike predvsem gospodarski stiki s tujino in posledično potem tudi temu primerno organizirano število diplomatsko-gospodarskih predstavništev. Dejstvo je, da slovensko gospodarstvo ustvari 70 % bruto domačega proizvoda prav na tujih trgih in da je delovanje države odvisno od gospodarstva; in ob tem podatku seveda predvsem gospodarstva, ki dela na tujih trgih. Še posebej pomembno je to ravno iz razloga, ker smo v času gospodarske in finančne krize. Nekje med leti 2009 do leta 2012 smo v Sloveniji izgubili kar 59 tisoč delovnih mest zaradi gospodarske in finančne krize. To je resno vprašanje, ki zagotovo narekuje prioriteto pri delovanju tudi zunanje politike. In ko sem prebral interpelacijo proti ministru za zunanje zadeve gospodu Erjavcu, nisem zasledil tega očitka, če lahko tako rečem. Sem pa zasledil v tem tekstu zelo jasno opozorilo, predlagatelji interpelacije pravijo: "Ključno vprašanje pa je, kako našo zunanjo politiko ocenjujejo in dojemajo države znotraj asociacij, kot so Evropska unija, Nato in Organizacija združenih narodov. Moram priznati, da me takšno stališče zelo skrbi, ker s tem predlagatelji interpelacije jasno priznavate, da mora biti naša zunanja politika podrejena interesom Evropske unije, Nata in Organizaciji združenih narodov. Pričakoval bi, da res postavimo najprej na prvo mesto interes Slovenije, slovenske zunanje politike, ki jo potem seveda poskušamo udejanjati znotraj Evropske unije, znotraj Nata in tudi znotraj Organizacije združenih narodov. In če analiziramo tudi Evropsko unijo in se vprašamo, kar je tudi očitek pri interpelaciji, da je vodenje zunanjega ministra improvizirano, nedosledno, nejasno, nenačelno in tako naprej; kakšno zunanjo politiko ima Evropska unija? Ali lahko ocenimo, da je enoznačna, da je jasna, da je transparentna, da Evropska unija ve, kako naj uveljavlja svoje interese v mednarodnem prostoru? Pa če povežem še z varnostnim vprašanjem – Ali ima tudi izkristalizirano, jasno varnostno politiko? Ob vseh teh razpravah, ki jih spremljamo v zadnjem obdobju in so vezane predvsem na migrantsko krizo, je lahko odgovor, da Evropska unija nima enotne zunanje politike, nima enotne varnostne politike. Stališče, da Evropska unija poda oceno delovanja naše zunanje politike, kakšna ocena je pa potem lahko s strani institucije, ki znotraj sebe nima izkristaliziranih stališč, kako delovati v teh izjemno zahtevnih mednarodnih okoliščinah. In če se v tem kontekstu dotaknem tudi Nata, ni izčiščeno vprašanje sodelovanja Evropske unije in Nata. Znotraj Evropske unije ima Slovenija zelo jasne zaveze, da spremlja javnofinančne parametre na način, da seveda zmanjšuje javno porabo v državi. In če tega ne počnemo, bo Slovenija deležna sankcij s strani Evropske komisije, plačevanja kazni, omejitev; ne smemo tudi izpeljati nekaterih pomoči našim podjetjem v obsegu, kot bi bilo mogoče potrebno, ravno zaradi teh omejitev. In ko spremljamo izvajanje maastrichtskih kriterijev, ki so za nas še bolj zavezujoči, ker imamo tudi evro, pridemo do zelo velikega neskladja, če lahko tako rečem, med zahtevami Evropske unije do Slovenije, da zmanjšujemo javno porabo, in med zahtevami Nata, ki zahteva od Slovenije, da močno poveča javno porabo na področju varnosti, iz manj kot enega odstotka bruto domačega proizvoda pričakujejo 2 %. Če to naredimo, bo zelo velik halo, če lahko tako rečem, znotraj Evropske unije – poslabšali ste svoj javnofinančni položaj, ker ste dali preveč sredstev za policijo, vojsko, obveščevalno-varnostne službe in tako naprej. Skratka, delovanje teh institucij ni usklajeno. In če poslušamo potem in je naš kriterij, kakšno oceno nam da Evropska unija, kakšno oceno nam da Nato, pravzaprav ne moreš priti do enoznačnega zaključka, kaj pa naj naredimo. Če ocenim tudi delovanje OZN in glede na te aktualne razmere, v katerih je svet in še v največji meri Bližnji vzhod ter Evropska unija, se moramo vprašati, ali je Organizacija združenih narodov izčistila vprašanje napada na Irak. Posledično potem zaradi tega napada kriza na Bližnjem vzhodu, ki se je razširila tudi na Sirijo, medtem se je tudi zgodil napad in sesutje oblasti v Libiji. In danes se srečujemo v Evropi z izjemno zahtevnimi razmerami, na katere Evropa ni pripravljena. Ampak menim, da bi v tem kontekstu morala Organizacija združenih narodov resnično čim prej izčistiti in dati jasno oceno, zakaj se je zgodil napad na Irak in kdo je imel interes, da se je to zgodilo. Brez teh ocen bomo težko rekli, da sledimo eni konsistentni politiki ali pa da doživimo eno usmeritev s strani Evropske unije, Nata in Organizacije združenih narodov in da vemo, kaj počnemo. Vse to izpostavljam predvsem iz enega razloga, kajti če se opremo na interes gospodarstva in je naša zunanja politika usmerjena predvsem zaradi interesa gospodarstva, posledično ustvarjanja delovnih mest in tudi blaginje v Sloveniji, potem lahko rečemo, da imamo lastno zunanjo politiko. In to je tisto, kar bi zagotovo morali še v večji meri pospeševati in bolj izvajati, kot smo mogoče v zadnjem obdobju. Res je, da je bila Slovenija pred dejstvom, da je bila njena prioriteta vstop v Evropsko unijo, vstop v Nato. Ko smo to dosegli, je zelo pomembno, da tudi analiziramo dogajanje in naše možnosti, ki jih imamo predvsem za gospodarstvo znotraj Evropske unije in znotraj Nata. In tukaj bi se zagotovo morali vprašati, kaj pomeni tudi Nato za slovensko gospodarstvo. Ne moremo pristati samo na to, da bomo povečali naše javne izdatke in rekli – ja, bomo kupili toliko orožja, bomo kupili toliko opreme, praviloma od zunaj. Nekaj tega je proizvedenega tudi v Sloveniji. In vprašanje, na katerega si moramo dati odgovor, je, koliko je naše gospodarstvo vpeto v sistem Nato. Nato je izjemen trg, zelo velik trg, zelo velika priložnost in tukaj ne gre samo za vojaško industrijo; tukaj gre dejansko za vse, kar znamo proizvesti, saj to potrebujejo tudi te države, ki so članice Nata. In vse to potrebuje tudi vojska, ki je vključena v ta mednarodni sistem varnosti oziroma obrambe. In tukaj pogrešam pravzaprav tisto analizo, ki bi jo v kratkem zagotovo morali imeti, če želimo imeti jasna stališča pri izvajanju zunanje politike tudi na obrambnem področju. In ko se dotikam te varnostne politike in ukrepov, ki jih je recimo tudi Evropska unija dorekla skupaj z Združenimi državami Amerike in dogovorila gospodarske sankcije proti Ruski federaciji, po zadnjih ocenah, ki jih je naredila Avstrija, izhaja, da je ta sankcija Evrope proti Ruski federaciji pravzaprav ustvarjala 100 milijard evrov izgub znotraj Evropske unije. In posledično je bilo izgubljeno 2,5 milijona delovnih mest. Avstrija je naredila to oceno in tudi ko se pogovarjamo o skupni zunanji politiki in o tem, kaj je neka konsistentna, učinkovita zunanja politika Evropske unije, moramo to gledati tudi pri Evropski uniji skozi interes gospodarstva. In ko pogledamo interes gospodarstva, za nas je Evropska unija seveda izjemno pomembna in vse država članice Evropske unije so za naše gospodarstvo izjemno pomembne. Vendar se moramo hkrati tudi zavedati, da je to trg, v katerem smo praktično že dosegli tisti limit, s katerim pač lahko poslujemo s temi državami. Mi pa potrebujemo gospodarsko rast, da nadomestimo izpad tistih 59 tisoč delovnih mest, ki smo jih izgubili v času gospodarske in finančne krize. Ali nam je dovolj, da smo orientirani samo znotraj EU? Ali nam je dovolj, da smo orientirani samo v sodelovanje z Združenimi državami Amerike, s katerimi nimamo tolikšnega, tako močnega gospodarskega sodelovanja? Priložnost je zagotovo, recimo, Nato, kar sem omenjal v širšem kontekstu. Vendar, kje pa so te druge priložnosti za gospodarstvo? Zagotovo jih lahko najdemo na širšem območju Evrazije, ki sega od Rusije, Kitajske in vse do Bližnjega vzhoda, in to je trg, ki je za slovensko gospodarstvo izjemna priložnost. In znotraj tega sistema moramo uveljaviti svoj položaj. Če se bomo opirali samo na stališče EU, stališče Nata, pač tega ne bomo dosegli. Posledično smo doživeli tudi v času gospodarske krize zaprtje prav našega veleposlaništva v Teheranu, v Iranu. Lahko povem, še iz obdobja, ko sem bil predsednik Državnega zbora in mojega uradnega obiska z močno gospodarsko delegacijo takrat v Iranu, smo dobili izjemno koristne informacije, tako glede tega, kaj se bo dogajalo pri razpletu krize v Iraku, v Siriji, kakšne posledice bo imela Evropa zaradi tega. To so izjemno koristne informacije za državo, da se lahko seveda tudi ustrezno pripraviš. No, mi do tega trenutka še nismo ponovno vzpostavili svojega veleposlaništva v Teheranu. Tukaj je eno od tistih vprašanj, ki mora biti zelo resno vprašanje, ali je bila ta odločitev o zaprtju tega veleposlaništva resnično dobra. Izgubili smo namreč velik potencial za gospodarsko sodelovanje, izgubili smo velik potencial za pridobivanje dobrih in kvalitetnih informacij glede razvoja begunske krize in stanja na Bližnjem vzhodu in posledično seveda tudi pravočasnih priprav naše države na to krizo. In ko se pogovarjamo o tej krizi, verjetno ni odveč omeniti, da tudi to, kar se dogaja na Bližnjem vzhodu, se ne dogaja samo zato, ker bi se države med sabo ne marale in ker se voditelji držav med sabo ne znajo dogovoriti, ampak je zagotovo zadaj tudi interes korporacij. In te korporacije so tiste, s katerimi bi najbrž da morali tudi v okviru zunanje politike ne samo posamezne države, ampak tudi EU, vzpostaviti kontakt in jih povprašati, v kolikšni meri lahko tudi tem mednarodnim korporacijam, če govorimo o Bližnje vzhodu, to so korporacije, ki jih zanima predvsem nafta, izstavimo račun za vse to, kar se dogaja pri nas, tudi njim. Del tega bi moralo bremeniti tudi te korporacije, ker so imele interes očitno za to, da se naredi nekako nestabilne razmere in poskuša prevladovati in priti potem tudi do teh virov, ki poganjajo svet in svetovno gospodarstvo. Ta mehanizem imajo velesile zgrajen, če lahko rečem, tudi pod vplivom korporacij. In če ne bomo imeli lastne politike in če bomo sledili samo interesom velesil, potem pač mislim, da bomo lahko v nekem trenutku ugotovili, da sicer se pogovarjamo o nekih vprašanjih, da pa nekega vpliva na to vprašanje nimamo. In v tem kontekstu ne smemo pozabiti, da se nam vzporedno s to begunsko krizo in krizo na Bližnjem vzhodu dogaja tudi vzporedno trgovinski sporazum med Evropsko unijo in Združenimi državami Amerike. No, tudi tukaj je pravzaprav s strani predlagateljev izpostavljeno dejstvo, da naj bi minister Erjavec kazal več razumevanja za dejavnike, ki nasprotujejo sporazumu, in manj razumevanja za tiste, ki sporazum podpirajo. Ta sporazum je zagotovo ena od naslednjih zelo resnih zunanjepolitičnih vprašanj, ki je vezan na gospodarstvo. In če ugotavljamo, da se bo po vsej verjetnosti mnogo stvari v Evropi spremenilo zaradi begunske krize, je to sporazum, ki bo po drugi strani ravno tako naredil velike spremembe v podobi Evropske unije, v gospodarstvu Evropske unije in posledično tudi v položaju prebivalcev Evropske unije. Jaz se bom oprl na tekst, ki je pravzaprav pripravljen s strani Centra poslovne odličnosti Ekonomske fakultete Univerze v Ljubljani, ki opozarja, da lahko pričakujemo najmočnejše negativne učinke zunajtrgovinske liberalizacije predvsem na kmetijstvo, ribištvo, rudarstvo in ostalih primarnih dejavnostih ter panogi motornih vozil in ostalih transportnih sredstev, kemični in kovinski industriji. Spoštovani, to so naši paradni gospodarski konji! In to opozorilo glede negativnih učinkov bi zagotovo morali zelo resno vzeti, ko se pogovarjamo o tem, kako bomo odločali, kako bodo naši poslanci odločali v Evropskem parlamentu, in upam, da bomo o tem lahko odločali tudi v nacionalnem parlamentu in da bomo te informacije imeli na razpolago. Namreč z vidika slovenskega gospodarstva je lahko zelo problematično prav področje zaščite pravic intelektualne lastnine, ta pa se nanaša pravzaprav prav na naši dve izjemno izvozno usmerjeni farmacevtski družbi, Lek in Krka, torej naša dva paradna gospodarska konja, in drugo, kar je izpostavljeno tudi v tej študiji in je tudi javno zelo veliko govora o tem, kako se bodo reševali spori med državo in investitorjem. V zadnjem obdobju, spoštovani, zelo veliko opozarjate, opozarjam tudi sam že zelo dolgo na dejstvo, da v Sloveniji zelo poceni razprodajamo svoje gospodarstvo. Da zelo poceni razprodajamo svoje blagovne znamke. Včeraj pri poslanskem vprašanju oziroma predvčerajšnjim so bila jasno izpostavljena vprašanja glede Alpine, bil je omenjen Peko, nedavno smo razpravljali o Adrii, Telekom sem seveda tudi še pred časom sam zelo jasno izpostavil, kako pomemben je za delovanje države, ampak o tem se pogovarjamo v tistem trenutku, ko je Državni zbor sprejel sklep o razprodaji teh eminentnih blagovnih znamk pa tudi nekaterih zelo pomembnih gospodarskih družb, kot je Telekom, prav po postopku, da se pravzaprav nihče ne vpraša, kako bomo zaščitili to intelektualno lastnino, kako bomo zaščitili blagovno znamko. Nikjer ni niti enega kriterija v tej odločitvi, kako bomo to zaščitili. In danes se sprašujemo, ja, kaj pa bo zdaj, ko bomo zgubili te blagovne znamke? Poglejte, to so vprašanja, ki jih je dejansko potrebno izčistiti prej, preden sprejmeš kakršnokoli odločitev, sploh pa odločitev, da greš prodajat takšno družbo. In naj še enkrat poudarim, nimam prav ničesar in podpiram pravzaprav dokapitalizacijo podjetij, če gre za to, da se išče vložek v to podjetje, ki bo posodobil industrijo, ki bo seveda tudi ustvaril višjo dodano vrednost, posledično boljše pogoje za zaposlene in nenazadnje potem tudi višjo gospodarsko rast. Če gre pa za poceni razprodajo premoženja in da ljudje ostanejo na cesti, pa temu nasprotujem, ker je to najslabša rešitev, ki se nam dogaja. In v tej luči tega trgovinskega sporazuma Evropska unija–ZDA, opozarjam ravno na to, ko bomo vse to razprodali, zgubili delovna mesta, zgubili smo jih že 59 tisoč, bo prišel investitor in bo rekel, ja, želim, kot mednarodna korporacija vlagati tudi v Sloveniji, če bo ta sporazum sklenjen. In nevarnost pri teh investitorjih je, da bo seveda postavil pogoje, pod katerimi pogoji bo vlagal. In še hujša nevarnost je, če bomo recimo v Sloveniji ocenili, da je minimalna plača premajhna in da je treba to plačo dvigniti, bo ta isti investitor Slovenijo tožil, ker smo mu s tem zmanjšali dobiček. In to v tem trgovinskem sporazumu ni izčiščeno. Če bodo o tem odločala sodišča na podlagi arbitrov, moramo vedeti, da so ti arbitri več ali manj seveda financirani s strani korporacij. In še vse države, ki so že sklenile takšne trgovinske sporazume, od Urugvaja, tudi Romunija ima te težave, imajo danes težave, ko jih mednarodne korporacije tožijo, ker so recimo dvignili minimalno plačo, za izpad njihovega dobička. To je izjemno eminentno zunanjepolitično vprašanje, za naše gospodarstvo, za delovna mesta, kako se bomo odzvali tudi na ta trgovinski sporazum. Ne smemo ga jemati pavšalno in reči, vse kar nam je tako ponujeno, je enkratno. Ne, daleč od tega. Poudarjam, na prvo mesto dajmo interes gospodarstva, delovnih mest in bomo imeli zelo učinkovito zunanjo politiko, imeli bomo tudi zelo učinkovito delovanje Vlade kot celote in težave, o katerih se pogovarjamo, bodo bistveno bistveno manjše in lažje obvladljive. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Anže Logar. Pripravi naj se gospod Danilo Anton Ranc.
Ja hvala. Če jaz prav razumem mojega predhodnika gospoda Vebra, potem on podpira interpelacijo. Namreč, minister je podpisal ta sporazum oziroma mandat za sklenitev tega sporazuma in prenesel pooblastila na Evropsko komisijo v juniju 2013. In če je to danes imanentno vprašanje, potem pomeni, da od junija 2013 na tem področju ni bilo narejeno dovolj. Vodi,l vemo, kdo je zunanjo politiko v tem obdobju. Zdaj, danes je v bistvu žalosten dan za slovensko zunanjo politiko, pa ne zaradi interpelacije, ampak zaradi odnosa vladajoče koalicije do očitkov, ki so izpostavljeni v tej interpelaciji. Zdaj se je razprava že rahlo umirila, ker so očitno koalicijski poslanci že utrujeni, ampak poglejte, v tistem prvem najdaljšem obdobju sem jaz dobil občutek, da se interpelira vodjo OZP gospoda Horvata ne pa ministra Karla Erjavca. Danes nismo poslušali neke imaginarne interpelacije kar tako, danes smo tu v začetku poslušali zelo argumentirano predstavitev vodje oziroma predsednika Odbora za zunanjo politiko. Spoštovani poslanci, mi smo vsi člani ene veje oblasti, parlamentarne veje oblasti, in na nek način naš zunanji minister, torej zunanji minister parlamenta, v prenesenem pomenu besede, je izrazil kritiko do zunanjega ministra druge veje oblasti, argumentirano, predstavljeno z listninskimi dokazi in z vizualnimi modeli. In kaj je bilo odgovor na to interpelacijo? Osebni očitki, napadi in besede, ki ne pristojijo tej dvorani. Minister je pred samo interpelacijo tamle v preddverju rekel, da je to še en izgubljen dan, da bi raje predlagali kakšne zakonodajne predloge. Spoštovana koalicija, v tem sklicu tega mandata na tokratni seji smo v dveh dneh zaključili redno delo zasedanja parlamenta, ker niste enostavno predlagali nobenega zakona, ker imate očitno pomanjkanje domišljije za to, kaj v Sloveniji spremeniti. In zdaj očitate, da namesto, da bi sprejemali zakone, ki jih sami ne predlagate, se gremo tu interpelacijo in tarnate na tem, kako je grozno, da toliko časa zapravimo za razpravo o tem in najbolj glasni so tisti, ki potem najdlje razpravljajo oziroma berejo. Ponavadi je tako, vsaj v neki normalni demokraciji, če se predstavi očitke iz interpelacije, se potem pri zagovoru te očitke na nek način pobije ali pa se jim kontrira s konkretnimi argumenti, torej s predstavitvijo uspehov, s predstavitvijo vizije, s predstavljanjem preteklega dela. Ampak skupno vsem koalicijskim poslancem v tej interpelaciji je bilo pa samo to, da ste napadli predlagatelje interpelacije. Predlagatelje interpelacije ste napadali še celo tako, da ste poskušali na nek način s trepljanjem enega in drugega vnesti nek razdor med dvema strankama, ki sta podpisali to interpelacijo. Kot da naj bi to ubranilo zunanjega ministra. Zunanjega ministra bo ubranil, če ga bo ubranil, glasovalni stroj. In problem te države in te demokracije je ravno to, da ste, čeprav ste se predhodno zavzemali za kaj drugega, poslanci te koalicije postali, bom rekel, najbolj verodostojen glasovalni stroj v zgodovini slovenske demokracije. [[oglašanje iz klopi]] Poglejte glasovanje, še celo nobenega amandmaja pri proračunu niste sprejeli, pa je bilo to prvič v zgodovini Republike Slovenije. Meni je na nek način zelo zanimivo spremljati ta preporod koalicije, recimo, do Nove Slovenije. Dokler ste imeli občutek, da imata recimo SDS in Nova Slovenija neka trenja med sabo, ste na veliko hvalili Novo Slovenijo, na veliko ste jih gladili, na veliko ste govorili, kako so nekaj posebnega. Danes, ko pa predsednik OZP predstavi argumentirano interpelacijo, hoh, je pa vse narobe, razočarali ste nas, poglejte, tega pa res od vas nismo pričakovali. To pomeni, da ste se obnašali do Nove Slovenije kot, saj veste, stric do malega vnuka, saj si priden, saj si priden, samo ne vzemi tistega piškotka. Stranke so samosvoj in samostojen organizem. In tako kot se je Nova Slovenija samostojno odločila za to interpelacijo, se je tudi Slovenska demokratska stranka samostojno odločila, da pristopi k tej interpelaciji. Tisti, ki očitate to interpelacijo, začnite pri začetku, preberite si Ustavo, 118. Člen, »Interpelacija je ustavna kategorija.« To ni nekaj, čemur bi vi oporekali ali pa postavljali pod vprašaj. Danes je koalicijska zunanja politika padla na izpitu. Jaz ne vem, ali se vi zavedate, kaj je danes uradni predstavnik Državnega zbora, podpredsednik Državnega zbora gospod Hainz rekel v tej dvorani. Ali se vi zavedate? Poglejte, vsi vemo, da imamo eno veliko temo pred seboj – arbitražni sporazum. Ampak gospod Hainz je nonšalantno v tej dvorani dejal tole, citiram: "Mi pa seveda s Hrvati nikoli na čisto ne bomo prišli. Veste, da Hrvatje imajo popolnoma drugačen odnos. Nobenega sporazuma se ne držijo, ampak oni se seveda še vedno vračajo v marsikaterem pogledu v 19. stoletje, obdobje imperializmov. Sicer pa imajo Hrvatje v tem trenutku znotraj sebe težave celo z revolucijo." Poglejte, uradni predstavnik Državnega zbora je danes ob že tako razgretem odnosu do Hrvaške izrekel te uradne besede tu v tej dvorani. Jaz nisem poslušal in nisem slišal ministra, da bi vstal in opozoril na te besede. Poglejte, če bi minister vodil koherentno zunanjo politiko, bi takoj protestiral in bi rekel, poslušajte, imamo težavne odnose s Hrvaško, ne govorite tega v Državnem zboru, ne govorite tega v funkciji podpredsednika parlamenta. To je nedoumljivo, da se v tej dvorani izrečejo take besede do prijateljske sosednje države Hrvaške. V deklaraciji, ki ste jo sprejeli, imate zapisane dobre medsosedske odnose, podpredsednik parlamenta pa reče, da v marsikaterem pogledu Hrvatje živijo v 19. stoletju. Poglejte, gospod Trček, če ne veste, vam je povedal, da ambasadorji in veleposlaništva spremljajo vsako besedo, ki je tu notri izrečena. Če jo izreče podpredsednik parlamenta, je še toliko težja. Na izpitu je danes padel tudi predsednik Državnega zbora. Pa vam še enkrat citiram besede, ker se je prej zelo neučinkovito opravičil oziroma se ni opravičil, ampak poskušal opravičiti svoje besede. Citiram njegove besede: »Pravim, in tu postavljam tezo, da opozicija, ki tako napade predstavnike v lastni državi med spori in situacijami,« – potem, to je besednjak Združenih narodov in vključuje vse konflikte in zdaj smo v takšnih konfliktnih kriznih razmerah – »je bolj nevarna za državo, kot to kar vi vidite, da nevarnost predstavlja zunanji minister.« Prvi, torej en od najpomembnejših mož v Sloveniji, en od tistih, ki vodi državo v primeru izrednih razmer, je rekel, da je opozicija, ki tako napade, torej, ki pripravi interpelacijo, bolj nevarna za državo, kot je nevarnost, ki jo povzroča zunanji minister. Sicer je s tem implicitno povedal, da zunanji minister povzroča določeno nevarnost, ampak hujše kot to, je to, da nas je opozicijo z interpelacijo označil kot nevarnost za države. Glejte to je precedens. To je nekaj, v demokratični državi je to nekaj nedoumljivega! Jaz ne razumem, kdaj si boste v koaliciji dopovedali, da pač v tem zboru ni dovoljeno vse, kar nekomu pade na pamet. Saj, če predsednik parlamenta tako intimno misli, v redu, pa tudi potem, ko gresta s kolegom Hainzem nekam, se lahko usedeta, en o tem govori, o grozni opoziciji, drugi pa o Hrvaški. Ampak tega ne izrecite tu v Državnem zboru, ko vas ljudje poslušajo, ko vas zunanji svet posluša. Glejte, to je nesprejemljivo. In potem to, kar je kolega Vilfan, ki ga, zdaj vidim, da ni, rekel, ko je privatni pogovor med enim poslancem in sabo tu pred ostalimi kolegi predstavil. Glejte jaz vam zdajle naštejem imena petih poslancev koalicije, ki so mi rekli, da bodo imeli izredne težave braniti zunanjega ministra. Pa ne bom. [[oglašanje iz dvorane]] Pa ne bom, zaradi tega, ker jih spoštujem. [[oglašanje iz dvorane]] So. Pa tudi, če boste tako ponavljali, ne bom imena povedal. In glede na argumente, ki so ga danes predstavili, lahko rečem, da so imeli res težave. Ker so v glavnem napadali, niso pa branili. In bistvo te interpelacije je ravno v tem, da ni branila, ampak je napadala tiste, ki so vložili to interpelacijo. Še en šok, za zunanjo javnost. Danes je gospod Erjavec rekel: »Še vedno ne vem, ali se bo arbitražni postopek nadaljeval.« Decembra je pa govoril: »Erjavec bo zmagal.« Kako bo Erjavec zmagal, če se arbitražni postopek ne bo nadaljeval? In ko sta bila septembra imenovana ostala dva arbitra, so tekmovali, predsednik vlade – lahko vam najdem citate –, predsednik parlamenta, kako so zadovoljni, da se postopek nadaljuje. Danes pa zunanji minister pove: »Še vedno ne vem, ali se bo arbitražni postopek nadaljeval.« Torej negira izjave predsednika vlade in predsednika parlamenta. In vse tisto, kar so do zdaj, bom rekel, na nek način govorili, glejte, ne sekirajte se, važno, da sta bila ta dva imenovana, zdaj smo spet na varnem, je danes pokazal in povedal, da to ne drži. In, če se vrnem h kolegu Vilfanu. Ko je danes rekel, da če bo kolega Horvat, kot predsednik OZP, načelen, bo odstopil, če interpelacija ne bo izglasovana. Glejte gospod Vilfan je zadnji, ki lahko o načelnosti govori. Bil je na Listi Zorana Jankovića, dokler neko zemljišče ni spremenilo namembnosti in dobilo gradbeni načrt, potem je šel v Zavezništvo Alenke Bratušek, je gospodu Jankoviću obrnil hrbet, ker je izračunal, da bo na ta način lažje izvoljen, in potem ko je ugotovil, da bo lažje izvoljen na neki drugi listi, odšel v DeSUS. Torej gospod Vilfan je zadnji, ki govori o načelnosti. Ampak mu dajem drugo možnost. Mu dajem drugo možnost, da po analogiji tega, kar je gospodu Horvatu predlagal, da če gospod Danilo Türk ne bo izvoljen za generalnega sekretarja OZN, da bo pozval ministra Karla Viktorja Erjavca, da če je načelen, naj odstopi. Glejte, če bo to naredil, potem je vsaj na nek način gospod načelen. Zdaj pa še tisti zadnji argument, ki ga je gospod Škodnik prej predstavil, da smo ravno mi v naši vladi postavili Karla Erjavca za ministra. Glejte, ravno vi, torej koalicija, ste prijavili ali pa predlagali Klavdijo Markež za ministrico, pa to še ne pomeni, da potem niste spremenili svojega mišljenja. Zelo hitro ste ga, mislim da po enem dnevu. Tukaj je pa pač ta doba malce daljša, zunanja politika je vendarle bolj kompleksna zadeva. In saj veste kaj pravijo, vztrajati na napaki, pomeni storiti novo napako. In da zaključim. Zunanji minister vodi zunanjo politiko na tak način, kot je danes odgovarjal na očitke interpelacije. In glede na to se mi zdi, da je za Slovenijo in za slovensko zunanjo politiko koristno, da podprete predlagano interpelacijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima, gospod Danilo Anton Ranc. Pripravi naj se, gospod Jože Tanko.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani minister Erjavec, ministrski zbor, seveda tudi kolegice in kolegi poslanci! Jaz bom pa kar tukaj takoj nasprotno tezo postavil, s katero je gospod Logar zaključil. Mislim, da je interpelacija zoper ministra Erjavca popolnoma nepotrebna, in je tudi ne bom podprl. Upal si bi trditi, čeprav bo kdo rekel, da ne razumem prav demokracije, da je bila to danes ena velika potrata časa in promocija dveh opozicijskih strank. To je neka nedržavotvorna drža, ko ravno zdaj, ko se v Evropi srečujemo z veliko krizo, postavljamo pod vprašaj našega zunanjega ministra, da nas seveda tudi tujci opazujejo, kako se medsebojno prepiramo, namesto da bi pogledali resnici v oči, da vendarle smo kot najmanjša država tukaj med manjšimi v Evropi pokazali, kako se je treba lotiti tudi te begunske krize. Ne pozabite, da je ravno minister Erjavec bil tukaj zelo proaktiven, inovativen, skupaj seveda s predsednikom naše Vlade in sta v določenem trenutku prišla z predlogi, ki se sedaj uresničujejo in dajejo neko upanje, da se bo vendarle ta kriza na nek način rešila in da zadevo rešujemo tam na izvoru, kjer je ta nastala. Treba je tudi reči, da je minister Erjavec na mednarodnem diplomatskem parketu začel opozarjati vso svetovno in evropsko javnost, da problem je treba začeti reševati na mestu izvora krize, to je v Siriji, ne pa tukaj, kjer nam potem ti problemi delajo te težave vsem skupaj. Tako, da mislim, ponavljam še enkrat, da bi bilo najbolje, da bi vi to interpelacijo umaknili, če bi jo bilo še možno, da bi nam prikrajšali čas in da bi več energije vložili mogoče v druge projekte, ki bi naši državi prinesli veliko veliko priložnost in pa možnosti. Seveda tudi na nek način sem prepoznal, bi rekel, nekatere poslance v opoziciji, da se je večkrat zavzema tudi za gospodarske pobude. Pogrešam ravno to njihovo naravnanost, ne pa da energijo vlagajo v takšne projekte, kot je neka nepotrebna interpelacija. Zakaj ne bi raje podprli fiskalni svet ali pa kakšen drug zakon, ki smo jih tudi že pripravili. Jaz bi skrajšal zadeve, ker mi zmanjkuje časa. Minister Erjavec je pokazal veliko spretnosti na mednarodnem diplomatskem parketu, predvsem bi izpostavil tudi gospodarsko diplomacijo. Pomembno se je danes usmeriti v gospodarske teme, iskati partnerje, tu naj bi naštel EXPO v Milanu, obiski na Kitajskem, potem dobro sodelovanje z ministrico za gospodarstvo, Spirit in tako dalje. Tako da ponavljam še enkrat, mislim, da interpelacije tako ali tako ne podpiram, dajmo se vendar enkrat pripoznati in se v parlamentu usmerimo v projekte [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, čas je potekel. Besedo ima gospod Jože Tanko, pripravi naj se mag. Matej Tonin.
Hvala lepa za besedo. Vidim, da razprava pri tej interpelaciji, predvsem kar zadeva tiste, ki branijo ministra in ministra, teče o vsem drugem, samo ne o vsebini interpelacije. O vsem drugem, samo ne o vsebini interpelacije. Vodja največje koalicijske stranke v Državnem zboru gospa Simona Kustec Lipicer je v uvodu oporekala opoziciji, dvema strankama, da vložita interpelacijo. Državni zbor kot celota ima vlogo nadzornega organa, če poenostavim, nad delom izvršne oblasti. Kot celota. Še posebej pa ta vloga pripada opoziciji. In če se še opozicija z nekaterimi rešitvami ne strinja ali pa tudi ugotovi pomanjkljivosti neizvajanja zakona in kršenju Ustave ali kakšnih drugih zadev, lahko predlaga interpelacijo. Zato, kar je danes na dnevnem redu, so izpolnjeni vsi procesni pogoji. Če ne bi bili, interpelacije danes ne bi obravnavali. Prav tako so izpolnjeni vsi vsebinski pogoji za obravnavo interpelacije. In mene žalosti, da so tako v stranki Desus, SMC, tudi nekateri drugi verbalno obračunavali s podpisniki interpelacije, predvsem s prvopodpisanim, tretjepodpisanim in tudi z našo poslansko skupino. Ko ni uspel ta klin zabiti, ta klin znotraj NSi ste, predvsem minister, poskušali podpisnike diskreditirati in ste dejali, da je interpelacija šibka. Žal, minister, ampak tu nimate prav. interpelacija je napisana na 8 straneh, vi pa ste pripravili 27 strani odgovora. O čemu ste potem pisali 27 strani odgovora, če je interpelacija šibka. Stran in pol bi bila dovolj. Toliko o tem, da argumentiramo, da ta interpelacija ni šibka, ampak zadeve stojijo. In fond, ki ste ga ubrali, je še za kakšnih 10 % manjši in razmik med vrsticami še bistveno manjši, kot je pri nas, ki smo to interpelacijo sopodpisali. Skratka, če je to tako brezzvezen dokument, zakaj toliko truda, vas in vaše ekipa z ministrstva. Ni vredno dela, zakaj ste čakali 30 dni oziroma skrajne roke, da ste dali odgovor, če je to tako brezzveze in tako lahko narediti. To interpelacijo bi lahko obravnavali januarja, nobene težave, če je to tako enostavno bilo narediti in tako brezzvezno, ampak očitno temu ni tako. Kar zadeva ta verbalni napad Vilfana na delovna mesta in sedeže in funkcije poslancev v Državnem zboru, je zelo nekorekten. Gospod Jurša se je boril za gospoda Vilfana do skrajnih možnosti, da bi funkcijo predsednika odbora za obrambo odnesel iz opozicije v koalicijo, ko je prestopil v vašo stranko. Gospod Jurša se je boril za to, da bi to bilo tako. Lahko vodstvo Državnega zbora to zagotovi. Da vam gre za funkcijo, očitno kaže tudi to, da imate še zdaj tri funkcije podpredsednikov delovnih teles v Državnem zboru preveč, pa nimate toliko korektnosti, da bi odstopili tistim, ki jim kaj manjka v Državnem zboru. Lahko pogledate vse tabele, so vse pri predsedniku Državnega zbora, pa boste videli, kdo se za kaj bori. Tisti, ki najbolj očitate, ne vem SDS pa zdaj vidim tudi NSi, neke pomanjkljivosti, neke ambicije, se sami za to najbolj zavzemate. Nobene korektnosti ni v tem delovanju, ne pri največji koalicijski stranki ne pri ostalih koalicijskih partnericah. Žal tako je. Lahko vam z dokumenti dokažem, ni noben problem, pa tudi s kakšnim zapisom. Kar zadeva to ambicijo, da bi se koalicija pokazala kot državotvorna, kot kohezivna sila tega Državnega zbora, ste imeli priliko videti včeraj. Rabili ste 60 glasov za fiskalni svet, pa niti toliko ni bilo na Vladi volje, da bi prišli v opozicijo predstaviti, kaj boste predlagali, kako boste predlagali. In potem vodja največje poslanske skupine v Državnem zboru mrtvo hladno obdolži opozicijo nekonstruktivnosti. Za to govornico je bilo to včeraj slišati. Zelo nekorektno. Zelo nekorektno. In tudi predsednik Državnega zbora, ki je danes razpravljal o tej rušilni vlogi opozicije, je govoril zelo omalovažujoče, brez argumenta, brez dokaza, brez vsebinske pojasnitve, ampak kar takole na počez. V SDS smo podprli mnoge vladne predloge. Lahko pogledate vsa glasovanja. Trudili pa smo se, da bi marsikaj bilo drugače in bolje in tudi kakšni stvari smo nasprotovali. Obratno pa lahko na en prst ene roke preštejete, kaj ste podprli v koaliciji, ko smo predlagali iz SDS, pa tega ni bilo malo, izjemno veliko je bilo. Opus SDS naše poslanske skupine v tem mandatu je skoraj tako velik ali pa ne bistveno manjši kot je 30-krat večji kot vse koalicije skupaj, kar zadeva Državni zbor, in ne bistveno manjši od Vlade, pa imate 40 tisoč uradnikov, državnih, zaposlenih, ki delajo izključno za vladne projekte. Poglejte si. Če te interpelacije ta teden na tej seji ne bi bilo, bi danes ob 11. uri zaključili sejo Državnega zbora. Poglejte, glasovanja, datume, če odštejete poslanska vprašanja, ki so ritual, bi pa že včeraj končali sejo Državnega zbora. In vi govorite, da dajmo kaj pametnega delati. Kaj? Večkrat sem vas že pozval, predlagajte, pa bomo delali. Poglejte, tudi točk dnevnega reda ni. Ni točk dnevnega reda. To se pravi, novoletni prazniki so bili tako dobri za to vladno ekipo, da niti kakšnega nujnega postopka ni zmogla pripraviti, da bi vsaj kakšno prehodno določbo popravili pa rešili zadevo tam, kjer je kakšna zadeva urgentna. Nič. In se tukaj nekaj napihujete, kaj vse ste storili in kako je dobra gospodarska rast. Jaz mislim, da te interpelacije ne bi bilo, če bi bilo ravnanje ministra tako, kot se spodobi, kot pritiče odnosu nekoga, ki je bil izvoljen v Državnem zboru in bi poročal korektno Državnemu zboru. Tudi razlog je, zakaj smo to interpelacijo, so podpisali in vložili nekoliko kasneje, kot bi jo sicer morali. Upali smo, da se bo na tem procesu arbitražnega sporazuma začelo dogajati kaj resnejšega, pa se ni. Ob vseh teh velikih besedah, ki smo jih slišali, gospod minister, ob vseh teh učinkovitih ukrepih, zmagah in tako naprej, smo le danes ugotovili, da pa verjetno ne bo vse tako, kot je bilo napovedovano, da rezultat tega ne bo tak, kot je bil napovedovan. To pove prvi mož zunanjega ministrstva. Zakaj pa tako prikrivanje ves ta čas? Čemu je to potrebno? Je to za dobro države? Je to za dobro državljanov? Je to za dobro ne vem česa? Dejstvo je, da ste kot zunanji minister na tem področju dopustili, ste objektivno odgovorni, da se je zgodilo to, kar se je zgodilo, in mislim, da tudi odziv Vlade ni bil dober. Če je nekdo vpleten v škandal, ki se je zgodil, ne more biti nagrajen z novo funkcijo in novo službo v nekem drugem ministrstvu. V bistvu ste ga nagradili za to, kar je počel, naredil problem, bil soudeležen zraven. To je kot nekdo, ki je vinjen povzročil nesrečo in potem se mu da še pomembna funkcija nekje drugje. Pa to ni edini primer. Tudi vsi tisti, ki so bili ali pa nekateri tisti, ki so delovali v diplomatski službi in so povzročili probleme, recimo, problem v Parizu, so ostali v službi na resorju, ki ga pokrivate. Jaz mislim, da načni dela kaže več kot to, kako je, bi rekel, kredibilen in kakšen odnos imate do tistih, ki delajo pravzaprav škodo države. Vsi ti problemi, ki se zaznavajo, najbrž niso kar tako. Vi ste dejali tudi: Nisem kršil nobenega zakona in ne ustave«. V vladni ekipi ste bili, preden ste sploh sestavili vladno ekipo, seznanjeni, da imate med seboj osebo, ki je predlagana za funkcijo ministra, ki je kršil zakone in ustavo, pa ga je vaša poslanska skupina podprla kot kandidata za ministra. Če posplošim, za to koalicijo ni nobena kršitev dovolj velika in dovolj, bom rekel, prepoznana, da bi se proti komurkoli ukrepalo. Proti nikomur, ne glede na kršitev. Zdaj je spet prišla razsodba inšpekcije informacijske pooblaščenke, da je bil eden izmed ministrov udeležen v kršitvi Ustave, da je vpogledoval v, lahko rečemo, v bančni promet tudi oseb, ki niso zavezanci za poročanje Komisiji za preprečevanje korupcije. Pa kaj ste storili? Ste kot minister kaj predlagali? So vaši poslanci kot poslanci kaj predlagali? Je koalicija kaj storila? Se je zganil predsednik Vlade, ustavni pravnik? Nič. Torej, kršitve zakonov in ustave za to vladno koalicijo niso razlog za razrešitev. Je pa paštetka, to pa je, tesnilo že ne več, je že predrago. Ko govorite o tem, kakšen odnos imamo mi do teh državotvornih tem, morate biti verodostojni. In niste verodostojni. Če ne gre s predlogom za razrešitev, s pozivom za razrešitev v primerih, ko je nekdo s sodbo Ustavnega sodišča kršil Ustavo pa ker so s sodbo Vrhovnega sodišča ugotovili, da je kršil Ustavo pa, ko so na Računskem sodišču ugotovili, da je kršil kup zakonov, ni zadosten razlog za razrešitev, potem se človek vpraša. Potem lahko preizkusimo samo še na takšen način, kot smo vam predlagali, da se to zgodi. Ampak, tudi v temu primeru gospod minister, gre za škandalozne poteze, ki ste si jih privoščili v času samo teh arbitražnih problemov in te vohunske afere, ki se je zgodila. Škandalozno! Če se, bi rekel, za najpomembnejši slovenski zunanjepolitični problem, kar je urejanje meje s Hrvaško, minister takrat, ko je prišlo do škandala, privošči plezanje po francoskih gorah in se ne odzove en teden, potem pomeni, da mu je hobi pomembnejši od urejanja državnih zadev, za katere je plačan. To je nesporno, to ste pokazali vsej Sloveniji. Zdaj, če si tako te zadeve predstavljate, potem je to malo čudno. Povejte mi, kaj bi se zgodilo z avstrijskim zunanjim ministrom ali pa s francoskim ali pa z angleškim, če bi to storil, ko govorimo o politični kulturi. Koliko ministrov je v takšnih problemih v drugih državah prekinilo vse rezervirane in plačane in drugačne zadeve in so prišli domov in reševali probleme osebno, zato ker so bili za to zadolženi in zato, ker so to čutili, da je njihov ključni problem. Nič od tega pa se v tem primeru, o katerem govorimo, ni zgodilo. Mirno ste oddelali tisto, kar ste imeli plačano, država se bo pa že nekako znašla, bo predsednik Vlade ali kdo drug te zadeve pokril. To je bilo škandalozno in nihče v koaliciji na nek primeren način ni na to niti odreagiral. Kar zadeva druge očitke, mi smo, da ne rečem edina, ampak skoraj edina država, ki je izstopila ali nastala iz bivše Juge na zelo civiliziran, kulturni način. In smo pravzaprav edina država, ki plačuje vse stroške razpada bivše Jugoslavije. Edina. Problema izbrisanih nimajo Hrvatje, nimajo Srbi, nimajo Bosanci, nimajo Makedonci, nimajo Črnogorci. Nihče tega problema nima. Samo Slovenija. Pa so se tam zgodile mnoge umazane stvari, pokoli, umori, eksodusi, razseljene osebe, desettisoče teh oseb je prišlo celo v Slovenijo, pa niti ena od teh držav nima tega problema. Kar pomeni, da tisti, ki so zastopali Slovenijo pred Evropskim sodiščem, so delali ne za Slovenijo, ampak za nekaj drugega. Da ne govorim o problemu varčevalcev, podobna zgodba. Ali Srbija kaj plačuje Hrvatom ali Hrvatje Srbom? Bosanci komu kaj plačujejo? Črnogorci komu kaj plačujejo? Samo Slovenija. In takih primerov je izredno veliko. Skratka, česarkoli se poloti in se polotite, je problem. Težko se izognemo tudi tem intrigiranjem znotraj Evropske unije. Recimo to, da takrat, ko je Evropska unija in tudi ne edina, razglasila ekonomsko blokado Rusije, da se je takrat slovenska politika pravzaprav ekstremno aktivirala na področju odnosov z Rusijo v taki ali drugi obliki, pač je nek simptom. Ni to neko evropsko ravnanje, zato ker so se takrat vse države omejevale, razen slovenske zunanje politike, ki je to zadevo eksponirala in se je pokazala v tem primeru kot nek evropski intrigant. Mi vemo, da pač neke odnose z Rusijo moramo držati. To je nesporno, da jih moramo tudi negovati. Ampak da pa to stvar postaviš ekstremno naprej takrat, ko so se vsi umaknili, pa najbrž ni najbolj modro dejanje. Zloraba na nek način te Ruske kapelice, pač pomeni to intrigiranje in kazanje tega intrigiranja navzven proti partnerjem Evropske unije. Podobno kot uporabljate Dražgoše za intrigiranje znotraj na internih zadevah, se pravi za draženje, bom rekel, in razburjanje notranje javnosti s temi delitvami. Skratka, menim, da te stvari ne potekajo na primeren način. To, kar smo tu videli, na kakšen način se tudi gospod zunanji minister obnaša v Državnem zboru, kamor bi najbrž ne glede na podporo, ki jo ima v koaliciji, moral le priti malo bolj spoštljivo, tudi malo bolj vljudno, se postavlja vprašanje, kako se to prenese na evropski parket. Ali se te intrige, ki si jih privošči, tudi tam dogajajo v teh komunikacijah s posameznimi partnerji znotraj Evropske unije? Jaz mislim, da najbrž ni veliko razlike, ker človek ne more biti v eni koži v Državnem zboru ali pa na slovenskem političnem prizorišču, v neki povsem drugi pa, ko gre za te mednarodne odnose. Ne more. Ker enostavno taki preskoki niso možni. Tudi ta pobuda za posredništvo, ki se je zgodila takrat ob tej blokadi, je nek strel v koleno. Zagotovo. Velesila Slovenija, diplomatska velesila Slovenija se je takrat ponudila za mediatorja med skupnostjo, ki ji pripada, in med državo, ki si je privoščila aneksijo enega dela neodvisne države. Mislim, da je to vzbujalo velike nasmeške že doma, še toliko večje pa najbrž v tem mednarodnem političnem okolju. To je zagotovo. Na tak način se najbrž s takim iritiranjem ne pridobiva podpore v mednarodnem okolju. Da zadeve ne funkcionirajo tudi v tej migrantski krizi, se vidi po kopičenju sil na severni meji pa na zahodni meji prav tako. Samo na južni meji je to bolj šibko, ampak severna meja se pa kar lepo zapira, zadeve se omejujejo. Zdaj, stvari se zapirajo in jaz mislim, da smo kar v velikih velikih težavah, delno zaradi teh notranjih razprtij v Vladi, ko se pač prepirate, kateri minister je bolj pomemben, ali obrambni ali notranji, ali je treba kakšne dodatne enote in sile angažirati za varovanje južne meje ali ne, ali ima vojska pravo pristojnost ali je nima, in tako naprej. Skratka, izgubili smo veliko časa v teh primerih in delno ali v pomembnem delu gre to tudi na rovaš neustrezne zunanje, neustrezne varnostne in neustrezne obrambne politike, na račun vseh treh politik. Kar zadeva te razmere, zagotovo Slovenija si kakšnih prijateljev ali pa zaupanja vrednih partnerjev ni pridobila, zato ker ne predstavlja zaupanja vrednega zunanjepolitičnega partnerja. Ne more Slovenija prihajati z nekimi intrigami v mednarodni prostor in se tam predstavljati kot nek rešitelj ali pa partner pri reševanju nekih problemov, če pravzaprav vsakega, s katerim se kaj dogovori, pusti potem na koncu tako ali drugače na cedilu. Ta politika ni verodostojna. Zdaj, ko že govorite o tem, da je bil gospod Erjavec tudi v naših dveh vladah pomemben funkcionar, enkrat obrambni, enkrat zunanji minister, ni nič problema. Velik del problemov, s katerim se soočamo v tem mandatu, je pilot. Če pilot ne ve, za kaj se gre, če predsednik Vlade ne ve, za kaj se gre, če nima neke vizije, potem tudi tisti, ki so v tej ekipi, ne vedo, za kaj se gre. Tipičen primer je tudi bivši minister Virant, dokler je bil pod nekim resnim nadzorom in vodenjem, smo lahko speljali reforme, antibirokratske, in tako naprej, ko je prišel v neko drugo vlado, je pa obratno delal, je pa sodeloval pri birokratizaciji države. Vse je odvisno od koncepta, od modela pa od obvladovanja vodenja. In, če tega ni, potem se dogajajo taki diskurzi in izleti, kot smo jim priča v sedanjem mandatu na področju zunanje politike, pa tudi na vseh ostalih področjih ni nič boljše. Nič boljše. Če mislite, da so ta zvezdniška obnašanja in tole, kako bo nekdo bolj grobo obdelal enega izmed poslancev, ki mu kaj pove, to je zgubljena igra. To je zgubljena igra. Od tega, gospod minister, država Slovenija ne bo imela nič, samo še kakšen fiasko in minus. Vi ste tisti, ki navzven nastopate Slovenijo. In bolj kot to, bi se morali zavedati, da je od tega tudi veliko odvisna, kakšna bo podoba Slovenije v svetu. Ne samo to, kako boste vi komu kakšno zabrusili nazaj, to je manjši del, nepotreben del, nepomemben del tega, ampak vi ste tisti, ki morate voditi politiko ne pa se tukaj z nekim poslancem [[…]]mu kakšno takole nazaj spustiti. No, saj primerov, ko vam jih lahko spustimo pod pas, je veliko, ampak ni primerno. Vsebinski problemi so pa zapisani v interpelaciji in to, kar je tukaj napisano, več kot očitno stoji, sicer ne bi pisali krat 3,5 krat 4 dolge odgovore na posamezne očitke iz interpelacije. Tako da te medijske spine, ki ste se jih kot vlada, kot tisti, ki imate podporo v medijih, privoščili, absolutno ne zdržijo. Če to ne bi stalo, ne bi tega napisali tako obširno. In tudi tisti, ki to tvitate in retvitate pa še kaj napišete, najprej poglejte vsebinske odgovore in tiste pripombe, ki so zraven pripisani. To pove vse o tem, koliko je interpelacija resna in koliko se je moral minister potruditi, da je na to odgovoril. To niso argumentirani odgovori. In kar zadeva mene, je pri meni odločitev nedvoumna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj ima besedo predlagatelj [[…]]počasi, najprej replika. Gospod Primož Hainz.
Hvala lepa. Jaz ne bom skuril časa, kakor reče kolega, ker bo potem on na vrsti, zato bom povedal samo dva stavka. Vse kar sem danes govoril v Državnem zboru, sem že povedal, samo je gospod Logar takrat pač preslišal. Zakaj? Zato, ker je bila leva stranka na Hrvaškem na oblasti pa mu je to pasalo, zdaj pa seveda HDZ in seveda je obrnil zgodbo. Kar se pa tiče življenja ljudi, pa seveda nisem govoril o tem, govoril sem o visoki politiki, ljudje pa seveda normalno komunicirajo. Jaz nimam nobenih težav ne poleti, ne čez vikend, če grem kdaj na grancevolo na istrsko stran. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj dajem besedo predlagatelju, ki se je prijavil prej. Gospod Jožef Horvat, imate besedo.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Imel bom še nekaj vprašanj, ki sem jih danes sicer že izpostavil, žal nisem dobil odgovora, potem bo, ker vidim, da se je tudi, gospod minister prijavil, in potem, gospa podpredsednica, predno bo razpravljal kolega Tonin, predlagam, da zaprete sejo, ker bodo v nadaljevanju predstavljeni podatki, ki so zaupne narave. Vi pa veste, kako se ta procedura izpelje. Gospod minister večkrat sem danes, ta dan pokazal pismo, ki ga je objavilo stalno arbitražno sodišče z datumom 5. maj. Vmes sem tudi povedal in še enkrat, »izjave gospoda Karla Viktorja Erjavca so sabotirale arbitražni postopek in pomagale Hrvaški pri njeni argumentaciji, saj je minister s svojimi izjavami ustvarjal vtis, da imamo Slovenci privilegiran status v postopku.« Škandalozno je, da je Karl Erjavec vse to počel kljub temu, da je 5. maja 2015 arbitražno sodišče opozorilo s tem pismom – na spletni strani ga dobite –, naj tega ne počne, naj tega ne počne, ga je opozorilo arbitražno sodišče. In kljub temu, da ga vežejo obveznosti iz člena 10 arbitražnega sporazuma, ki pravi, citiram, »da se vzdrži kateregakoli dejanja ali izjave, ki bi lahko zaostrila spor ali ogrozila delo arbitražnega sodišča«. In zdaj še zadnjič, lepo prosim, gospod minister: Kakšna je vaša ocena tega pisma? Ali ste ga obravnavali na vladi? Zakaj ste vendarle po tem pismu še kar naprej nadaljevali z vašimi nepremišljenimi izjavami, nazadnje, kot rečeno, 21. decembra 2015? Dragi kolegice in kolegi, hudo sem razočaran. Uvodoma sem za govornico predlagal, da ta dan izkoristimo za eno poglobljeno razpravo na temo Quo vadis slovenska zunanja politika. Kaj vse smo poslušali, kakšne očitke?! interpelirali ste nas poslance in s tem, kolegice in kolegi, sami spet degradirali ta visoki zbor. Res obžalujem in hudo hudo sem razočaran. In naprej z mojimi vprašanji, na katera še vedno, že trikrat postavljena so bila, še vedno nisem dobil [[…]]
Malo miru v dvorani, prosim [[…]]
[[…]]odgovora in upam, da ga bom dobil. Gospod minister, povejte, kaj je zdaj naloga Odbora za zunanjo politiko. Čeprav, ja, naša subjektiviteta, kot pravi gospod Hainz, je jasna, ampak povejte, zakaj ste na vladi 2. julija lani, prekinili točko dnevnega reda, na kateri ste govorili o priznanju Palestine. In prosim vi skomunicirajte z vašo veleposlanico v Tel Avivu, ja, je tudi naša, je tudi moja, to je gospa Barbara Sušnik, naj ona vendarle zdaj pri Knessetu pove, ali je interes ali ni interesa. Mi smo vabilo poslali, Odbor za zunanjo politiko je po sklepu, soglasno sprejetem, vabilo poslal, da potem vendarle enkrat vidimo, kdo zdaj bremza ta postopek. Palestina? Jaz ne bom več poslušal tukaj očitkov, da to bremzata Nova Slovenija in SDS. Bodimo tukaj pošteni. Gre za izjemno pomemben mednarodni akt in ne se blamirati. Ponovno sprašujem, kdaj boste realizirali sklep, vezan na ADP, je interne narave, ne smem ga prebrati, smo vam ga pa poslali oziroma sprejeli na Odboru za zunanjo politiko 3. julija lani. Če ga ne morete meni poslati, pošljite ga kolegu Ivanu Hršku, ki vodi komisijo, da bomo opravili skupno sejo. Veste, da je ta zadeva zelo akutna, in če hočete moje stališče, ga itak poznate, ne bojte se. Pravite, škoda je tega dneva. Takšne izjave dejansko degradirajo ta visoki zbor. Kolega Tanko je zelo jasno povedal, štofa ni, po domače, štofa ni. Glejte, mi smo vam že pripravili novelo Zakona o davčnem potrjevanju računov, pišemo tudi druge novele. Dajmo se dobiti v soboto, do sobote lahko vlada pripravi zakone in bomo naredili neke spremembe zakonov, ki bodo omogočile, ne vem, davčne počitnice za investitorje, ki bodo bolj odprle slovensko gospodarstvo, kar bo zelo prav prišlo tudi slovenski gospodarski diplomaciji, ki mora imeti na čelu napisano odgovor na vprašanje tujega investitorja, zakaj je interesantno vlagati v Republiki Sloveniji. Ali imamo te odgovore tako, da jih povemo v 10 sekundah? Bojim se, da ne. Ja, veliko dela imamo, zato da ustvarimo vsaj 60 tisoč novih delovnih mest, recimo, v naslednjih treh letih ali pa do konca mandata. Jaz bom prvi, ki vam bo za to čestital. In to bo, dragi kolegice in kolegi, pogoj, to je prvi pogoj, da bodo boljše, človeka vredne pokojnine, da bo naša družinska politika boljša, da bo zdravstvena politika boljša in tako dalje. Denar ne raste na drevesu, denar se dela v proizvodnji, v gospodarstvu. Zaupajmo več gospodarstvu in vsem nam bo boljše. Kolega Breznik me je prej spomnil, in predlagam, dobronameren sklep oziroma sugestijo. Kolega Breznik zelo dobro ve, kako se svetovna avtomobilska industrija giblje, kje investira, imam informacijo, da bo Nemčija v Mehiki investirala dobrih 24 milijard evrov v naslednjih 10 letih, in predlagam, gospod minister, da vi povabite na osebni pogovor nekdanjega častnega konzula gospoda Danijela Muršeca, mislim, kolega Breznik, tako, da je najbrž bil po neki napaki odstranjen. Ko govorite o obisku ob 100-letnici kapelice na Vršiču. Marsikdo v tej državi me je že spraševal, tako kot tudi lansko leto za obisk Medvedjeva, vendar se je takrat tam zadeva zlorabila. Ko gre, to je moje osebno mnenje, ko gre za izrazito in samo in samo pietetnokomemorativni obisk, za pietetnokomemorativni dogodek, potem jaz osebno nimam težav, če pride gospod Putin. Ampak ta dogodek je v eni uri in pol gotov, je zaključen, se poslovimo in gospod Putin lahko gre. Upam, da ni kaj drugega v ozadju. Pričakujem, dragi gospod minister, vaše odgovore, končno. Končno. In se vam vnaprej zahvaljujem. Upam, da sem jih vreden.
Hvala lepa. Zdaj imam prvi proceduralni predlog mag. Anžeta Logarja. Potem bomo dali drugo besedo, drugi proceduralni predlog, potem dobi besedo minister, potem pa upoštevam vaš predlog v imenu Poslanske skupine NSi. Tako. Zdaj pa dajem besedo mag. Anžetu Logarju za proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala predsedujoča. Prosim, da opozorite svojega kolega podpredsednika Državnega zbora. Namreč, dejal je, da ta izjava, da je, recimo, Hrvaška v marsikaterem pogledu v 19. stoletju in da se zdaj dogaja revolucija in tako naprej, da je to že tudi prej izrekel. Poglejte, s tem, ko je danes to izrekel, četudi je že prej izrekel, pomeni, da multiplicira škodo z vidika uradnega predstavnika Državnega zbora. In vi kot sovodja oziroma sopodpredsednica tega Državnega zbora morate svojega kolega opozoriti na to, dela škodo Sloveniji v tem pomembnem obdobju, da deluje v nasprotju v nasprotju z Deklaracijo o zunanji politiki, kjer piše »ohranjanje in krepite dobrososedskih odnosov s Hrvaško, Avstrijo in ostalimi državami« In če, recimo, meni pripisuje, da opozarjam na to izjavo zgolj zato, ker se je zdaj na Hrvaški zamenjala opcija, s tem samo kaže na to, kako on dojema to situacijo, torej, da gleda na posamezni problem glede na politično opcijo v drugi državi. Jaz imam pogled zgolj, kakšna je vloga in pomen zunanje politike v Sloveniji ne glede na to, katera opcija je na Hrvaškem. In prosim, da poskrbite, da uradni predstavniki, najvišji predstavniki Državnega zbora ne bodo s svojimi izjavami delali škodo slovenski zunanji politiki, ne glede na to, katera opcija je na Hrvaškem na oblasti. Hvala.
Hvala lepa. Mislim, da je podpredsednik to vaše mnenje slišal. Zdaj dajem besedo za drug proceduralni predlog. Dr. Franc Trček, beseda je vaša.
Hvala. Malo bom razširil proceduralni predlog, navezujoč se na govorca pred mano, nanaša se na potek seje in tako naprej. A veste, tudi kot se reče, mi nismo več v neuvrščenih. Okrog 70 % odstotkov držav na svetu je v neuvrščenih in Hrvaška je bila tako pametna, da je ostala opazovalka v neuvrščenih. Med neuvrščenimi je kar nekaj naših pomembnih trgovskih partnerjev ali nekaj njih, ki bi si želeli, da bi bili. Zdaj nekdo, ki vodi Odbor za zunanjo politiko, verjetno ve, da če pride nekdo, ki je takega kalibra, kot Putin v Kranjsko goro, ne bo samo spil kofeta tam, kjer sem jaz nekoč delal, in mu ne bomo mi verjetno določili, naj se po eni uri spoka. Tudi to je zadeva, kako vi ubesedujete zunanjo politiko. Pa, dajte gospodje, pojdite pod mrzel tuš zdaj vsi skupaj 45 minut. Dajte se poslušati. Moj proceduralni predlog je pa to, kar sem izrekel predsedniku Državnega zbora, ko ste vi bili odsotni, imamo tudi druge obveznosti v hiši po 9 urah in 40 minut, skratka koliko, tri ure nazaj, da se držimo tematike današnje interpelacije. Jaz tudi lahko začnem zdaj tukaj govoriti, da bom imel en predlog o usodi malih pivovarnarjev v Sloveniji, ampak to ni današnja tema. In takrat smo se nekako dogovorili, da se naprej držimo te tematike. In prosim, da tisti, ki vodite to sejo, to upoštevate in jemljete besedo ljudem, ki govorijo o upokojencih, o predlogih, ker jaz bom drugače tukaj nekaj prinesel in bom po proceduralnih predlogih poezijo začel citirati, tudi hrvaško, ker imam rad Tina Ujevića. Hvala za besedo.
Dr. Franc Trček, prvi del je bila razprava, zloraba poslovnika in proceduralnega predloga, o nadaljevanju pa ne bom več govorila. Sedaj pa dajem besedo ministru, gospodu Karlu Erjavcu. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo. Najprej bi odgovoril na nekatera vprašanja, ki jih je podal predsednik Odbora za zunanjo politiko, gospod Jožef Horvat, in sicer pravi, da naj bi dajal vtis, da imamo privilegiran položaj glede arbitraže. Jaz moram reči, da tega vtisa nisem dajal, ampak ta vtis izhaja iz arbitražnega sporazuma, to je dejstvo. Zato so Slovenci in Slovenke in državljani te države podprli takrat referendum, in sicer podprli, da se podpiše arbitražni sporazum. V temu arbitražnemu sporazumu v 3. členu je, da arbitražno sodišče določi stik z odprtim morjem. In to je bil glavni argument, zakaj so državljani Republike Slovenije podprli referendum. Zato ne razumem tega, da se mi stalno očita, da sem nekaj rekel, kar ne bi smel reči. To ni res, jaz sem samo povedal, kaj določa 3. člen, in povedal sem po svojih občutkih glede mojih pogovorov z našimi odvetniki. Pismo iz 5. maja, to je odgovor arbitražnega sodišča na pismo, ki ga je dala Hrvaška v zvezi s to mojo izjavo na velenjski televiziji, ko sem pač povedal, da arbitražno sodišče mora določiti stik z odprtim morjem v skladu s 3. členom arbitražnega sporazuma in da po pogovorih z našimi odvetniki, da imam dober občutek, da sem optimist. Tako da moram povedati, da arbitražno sodišče poziva obe strani k spoštovanju sporazuma. In tukaj ni nobenega opomina na ime Karl Viktor Erjavec, minister za zunanje zadeve Republike Slovenije. Ampak tam je samo odgovor na hrvaško pismo s strani arbitražnega sodišča, da naj obe strani spoštujeta arbitražni sporazum in da naj se obe strani vzdržita ravnanj in izjav, ki bi lahko celo ogrozile postopek ali pa celo povzročale nepotrebne napetosti med obema stranema. Tako da jaz ne razumem, zakaj to vi jemljete kot rumeni karton oziroma kot nek očitek. Po drugi strani smo pa ves čas poslušali očitke, zlasti v javnosti in tudi s strani nekaterih strank, kako Hrvatje nastopajo, sicer so bili v predvolilnem času in so ves čas komentirali določene zadeve, mi bi pa morali biti tiho. Jaz takšne logike ne sprejemam, zlasti če vse poteka v okviru arbitražnega sporazuma. Jaz mislim, da ni narobe in tudi arbitražno sodišče ne kritizira teh izjav, ker sem pač samo povedal, kaj vsebuje arbitražni sporazum. Nekdo mi je očital, da sem decembra še govoril, da bo Karl zmagal, kar se tiče arbitraže, danes sem pa povedal, da še ni jasno, ali se bo postopek nadaljeval. Povedal sem, da postopek se nadaljuje, kar se tiče razčiščevanja okoliščin dogodka iz meseca julija, da bo ustna obravnava še v mesecu marcu in zatem se bo seveda arbitražno sodišče odločilo, kako naprej. Ampak, glede na to, da sta bila imenovana dva nadomestna arbitra, glede na to, da bo obravnava, jaz sem optimist. Jaz mislim, da bo šel postopek naprej. In upam, da ne bom že spet deležen očitkov. In jaz bi prosil, tisti, ki napadate, da bi moral odstopiti, ker sem objektivno odgovoren, dajmo počakati, kako se bo odločalo arbitražno sodišče, počakajmo na morebitno arbitražno razsodbo, potem bomo pa lahko ocenjevali mojo objektivno odgovornost. Ker moja odgovornost je, da storim vse, da se ta postopek nadaljuje. Storil sem tudi vse, da je Evropska komisija podprla nadaljevanje tega arbitražnega postopka in tudi nekatere vplivne države, kot so Nemčija, Velika Britanija, Francija in tako dalje. Potem glede posredovanja med EU in pa Rusko federacijo. Tukaj mi radi podtikate, da sem se na nek način ponujal, da bi opravil mediacijo med EU in pa Rusko federacijo, pri tem pa, ne vem, da je Slovenija članica Evropske unije. In na takšen način se je želelo to zbanalizirati. V zvezi s tem moram povedati, da sem imel pred vrhom Vilni, ko je bilo to Vzhodnoevropsko partnerstvo, kjer se je odločalo o približevanju Ukrajine proti Evropski uniji, sem bil v Moskvi in sem imel tudi pogovore z ruskim zunanjim ministrom Sergejem Lavrovom. Sicer sem ta pogovor izkoristil ob priliki, ko sem kot predsednik mešane komisije za gospodarsko sodelovanje med Slovenijo in Rusko federacijo pač pripravljal vse potrebno za ta sestanek skupaj z gospodarstveniki in ob tem je bila tudi ta možnost, da se srečam z ruskim zunanjim ministrom. In ko sva razpravljala o približevanju Ukrajine proti Evropski uniji, je tam zelo jasno povedal, da Rusija tega ne bo mirno gledala. In da naj opozorim svoje kolege v Bruslju, znotraj Evropske unije, da ta stvar ni tako enostavna. Povedal mi je tudi, da ko je razpadala Sovjetska zveza, da je bil dogovor tudi, da Ukrajina ostane nevtralna, kot tamponska cona med zvezo Nato, Evropsko unijo in pa Rusko federacijo. In takoj po tem obisku, sem na prvem svetu ministrov za zunanje zadeve opozoril, kaj je povedal ruski zunanji minister, če se bo nadaljevala procedura v zvezi s približevanjem Ukrajine k Evropski uniji. Takrat je bil še švedski zunanji minister Carl Bildt, avtor tiste famozne analize, kjer ugotavlja, da je Slovenija najmanj naredila, kar se tiče migrantske krize, ob tem pa je bilo danes povedano, kakšne aktivnosti smo izvedli, od pobude predsednika vlade in tako dalje, je on tam rekel, to ni noben problem, Rusija ni noben faktor in tako naprej. In zadeve so šle naprej. Jaz sem takrat predlagal Bruslju, da je potreben dialog z Rusko federacijo preden se izvrši vrh Vzhodnega partnerstva. No potem smo pa imeli Vzhodno partnerstvo in potem smo tudi dobili ukrajinsko krizo. In ko sem bil na naslednji seji sveta in na bilateralnem pogovoru, na primer, s španskim zunanjim ministrom Manuelom Garcio, mi je rekel: »Glej, če bi te takrat poslušali, se pa morda ne bi to zgodilo.« Ampak takrat je vladalo prepričanje, da Ruska federacija pač ni strateški igralec v mednarodni politiki. Ko se je pa zgodila ukrajinska kriza, sem pa v Natu poslušal, kako je Ruska federacija nekaj korakov naprej, kar se tiče vojaških zmogljivosti in vojaških sposobnosti. In iz tega naslova, sem takrat pač povedal, da bi lahko pomagal pri razreševanju tega spora. Glede na to, da imava z ruskim zunanjim ministrom dobre odnose, odprte odnose, če mi je že takrat zaupal, kaj se lahko zgodi, če bo prišlo do Vzhodnega partnerstva in do približevanja Ukrajine, se mi je zdelo nekako potrebno, da se ponudim in da morda pomagam razreševati ta problem. Seveda, tukaj v Sloveniji je bilo to sprejeto z velikim posmehom, zaničevanjem, ker tukaj v Sloveniji je tako, če nekdo glavo malce nad vodo da, ga je treba takoj potopiti. Ampak nič hudega. Pač, jaz sem se takrat dobrovoljno ponudil, ministri pa natančno vedo, kaj sem takrat povedal glede ukrajinske krize. Jaz mislim, da ukrajinska kriza se brez dialoga z rusko federacijo ne da rešiti. Tako kot pri iranskem jedrskem programm dogovor ne bi bil uspešen, če ne bi Ruska federacija sodelovala. Enako bo kar se tiče Sirije. Dokler ne bo tukaj soglasja med Združenimi državami Amerike in Rusko federacijo, bodo zadeve šle v slepo ulico. Moram pa reči gospodu Tanku, da me pa moti neka napletanja glede kršenja ustave in zakona. Poglejte, jaz nisem kršil ustave, nisem kršil zakona, zlasti niso kršili ustave in zakona poslanci stranke Desus, ki so podprli enega od ministra te vlade, tako da ne vem, zakaj mi očitate, da je ta interpelacija utemeljena zlasti zato, ker naj bi bil odgovoren za kršenje ustave in zakonov s strani poslancev Desusa, ker so podprli enega od ministrov te vlade, kjer je Ustavno sodišče ugotovilo, da je prišlo do kršitev. Tega seveda ne morem sprejeti. Potem mi očitate, da ni primerno, da bi razpravljal z nekim poslancem. Ampak moram razpravljati, če mi ves čas podtika določene stvari, ki niso resnične. Če mi nekdo podtika, da sem obnavljal vikend iz črnih fondov, če mi nekdo podtika, da sem podedoval vikend na Hrvaškem, če mi nekdo podtika, da sodelujem s hrvaškimi tajnimi službami, prostovoljno ali prisilno. Poglejte, jaz moram razpravljati o tem. Jaz moram odgovarjati na takšne argumente. Potem mi očitate, zakaj smo rabili toliko časa in je šele danes interpelacija na dnevnem redu. Interpelacija je bila vložena, če se prav spomnim, 7. januarja. Na januarski seji ta interpelacija ne bi mogla biti obravnavana. To sami veste, saj ste eden največjih ekspertov kar se tiče Poslovnika Državnega zbora. Če ni temu tako, me popravite, ker potem moram okarati svoje sodelavce, ker oni so mi zagotovili, da ni mogoče interpelacije obravnavati na januarski seji. Verjemite pa, da bi si sam želel, da čim prej to obravnavamo, ker je muka čakati, kdaj bo tista famozna seja, kjer te ves čas in ves dan obdelujejo kot največjega kriminalca, ki, ne vem, je zapravil na stotine milijonov in tako dalje. Moram reči, da smo se mi držali teh rokov, in da je ta zadeva na februarski seji, čeprav je danes 2. marec, še nekaj ur, ampak zdajle teče februarska seja Državnega zbora, če so me prav informirali. Pa mislim, da so me. Zato moram reči, da smo se potrudili, da čim prej pride do te obravnave. Glede odgovora. Poglejte, če bi odgovoril na eni strani, bi rekli, to pa ni nič. Minister se norčuje iz Državnega zbora. Mi smo naredili interpelacijo, ki ima osem ali ne vem koliko strani, minister pa odgovori na eni strani. Že vidim očitke. Ampak poglejte, saj ni pomembno, koliko je strani, mi smo pač odgovorili na vse tiste očitke, ki izhajajo iz interpelacije. Zakaj zunanja politika ni improvizirana? Zakaj ne drži očitek, da je slovenska zunanja politika povsem zgrešena? Zakaj ne držijo navedbe, da politično kadrujemo? Jaz bom zdaj v stranki Desus uvedel obvezen diplomatski izpit, ker sicer ne bom mogel politično kadrovati. Ampak v odgovoru smo natančno opisali, kako tečejo postopki. Potem glede diplomatskih nadzorov. Zelo natančno smo vse opisali in še vedno kriminalizirate določene veleposlanike, ne vi, vi niste, ampak danes smo lahko poslušali, kako bi moral prekiniti delovno razmerje z nekdanjo veleposlanico Francije. Mimogrede, dobila je najvišje francosko državno odlikovanje za njen prispevek k izboljšanju in okrepitvi odnosov med Slovenijo in Francijo. Ne pozabimo, da je v mojem mandatu sploh prvič francoskih predsednik republike prišel na uraden obisk. Ne ni prišel slučajno, prišel je pač tudi zaradi mene, ker sem frankofon, in tudi zaradi tega, ker sem imel več srečanj s predsednikom Françoisom Hollandom. In potem se je odločil, da končno obišče to našo deželo. Mi je bilo žal, da ni ostal kakšen dan več. Tako da vsi ti očitki, da je odgovor predolg, da je očitno, da je interpelacija utemeljena, ker je odgovor zelo dolg, smo se trudili [[…]]Ne, mi smo želeli pojasniti, kakšne neutemeljene navedbe so v interpelaciji. In tisti, ki ste prebrali odgovor in če ste dobronamerni, ne bi več postavljali takšnih vprašanj. Ampak, jaz vem, vi morate tudi svojo plačo zaslužiti, kakor jo moram jaz. In zato je prav, da imamo to razpravo, da si pošteno prigaramo to našo plačo, ker danes bomo – koliko ur razpravljali? – 13, 14 ur, še en del bomo imeli zaprto sejo. Tako da jaz mislim, da danes nam lahko državljani zaploskajo, res smo trdo delali, bila so težka vprašanja, bili so strokovni odgovori. Jaz mislim, ko bo seja zaključena, bomo vsi šli zadovoljno domov, posebej predlagatelji, sem prepričan, prvopodpisani in tretjepodpisani bosta lepo spala danes, mirno, ker smo razčistili vsa ta vprašanja v zvezi s slovensko zunanjo politiko. Mi smo si vzeli ta čas, da smo res razložili, zakaj je interpelacija neutemeljena. In še enkrat ponavljam, prepričan sem, če bi SDS pripravila interpelacijo, bi se moral bolj potruditi z odgovori, ampak glede na to, da je pa res pripravljena zelo lahkotno in pavšalno, pa smo seveda z lahkoto lahko ubranili to interpelacijo, ker ni bilo zadosti vsebine v interpelaciji. Potem smo se pa začeli s privatnimi zadevami ukvarjati. Na primer, se spominjam, da sem prebral intervju v Delu, ki ga je imel eden od vaših poslancev, kjer ga novinar vpraša, kako pa komentirate, da Erjavec hvali Jadransko morje? Povejte mi, kateri Slovenec ne hvali Jadranskega morja? Pa tisti, ki smo hodili po svetu, vemo, da je to eden od biserov. In sem rekel, da je to najlepše morje, da je hrvaško morje najlepše na svetu. To ponavljam. Ampak to povem tudi zato, ker sem vljuden, ker če si diplomat, moraš biti do sosedov vljuden. Ne boš sosedom rekel, nimate lepega morja, potem imamo pa milijon Slovencev, ki hodijo na to morje [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, blamaža so pač takšni intervjuji. Ne razumem, zakaj ste tako živčni [[…]]
Še malo miru.
Ker vi ste še mladi, ne bi smeli biti tako živčni. Očitno vam je žal, da ste vložili to interpelacijo. Hvala. Zaključujem zaenkrat.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Čisto kratko repliko. Poglejte, gospod minister, mi vam kažemo in vas sprašujemo o tem ljubem pismu stalnega arbitražnega sodišča, vi to jemljete kot napad na vas. Dajte, no! In tukaj, ja, seveda nikjer ne piše Karl Erjavec, pa tudi Viktor ne. Piše pa slovenski zunanji minister, nikjer pa tudi ne piše hrvaška zunanja ministrica. Pa danes to zadevo zdaj zaključiva – v redu? In še petnajstič ali kolikič: Palestina, kako bo šel postopek in ADP? Sem vas spomnil, a ne? Kako sem dober.
Besedo ima minister gospod Karl Erjavec.
Glede Palestine bom upošteval ta vaš nasvet, da povprašamo izraelski Odbor za zunanjo politiko, kdaj mislijo priti v Slovenijo, ker če ne mislijo, potem nima smisla, da jih čakamo. Ampak morate pa priznati, da takrat na Odboru za zunanjo politiko smo se vsi strinjali, da slišimo tudi nasprotno stran. O tem ni dvoma. In jutri bom že naročil naši veleposlanici, mogoče celo gleda ta neposreden prenos, pa bo to že vzela kot naročilo, da preveri, kaj je s tem obiskom Odbora za zunanjo politiko Izraela. Zakaj smo mi 2. julija prekinili to točko na seji Vlade? Zato ker smo takrat se dogovorili, da se še poizve glede ostalih članic Evropske unije, katere države imajo namen do konca leta priznati Palestino kot samostojno in suvereno državo. Jaz mislim, da po tej interpelacijski seji in če bom ostal minister za zunanje zadeve, bomo nadaljevali s tem postopkom. Če pa ne bom, bo pa pač nekdo drug nadaljeval.
Hvala lepa. V skladu s predlogom gospoda Jožeta Horvata v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije in ker je mag. Matej Tonin v uvodni predstavitvi stališč Poslanske skupine najavil, da bo v razpravi sprožil vprašanja v zvezi s podatki, ki imajo stopnjo tajnosti zaupno oziroma tajno, na podlagi četrtega odstavka 101. člena Poslovnika Poslanska skupina NSi predlaga Državnemu zboru, da del 9. točke dnevnega reda opravimo na seji brez navzočnosti javnosti. V skladu s četrtim odstavkom 101. člena Državni zbor sklep o tem sprejme na seji brez navzočnosti javnosti. Prosim, da iz dvorane odnesete vse osebne stvari, vključno z mobilnimi telefoni in prenosnimi računalniki ter drugimi elektronskimi napravami. Poslanke in poslance prosim, da imate za potrebe identifikacije ob ponovnem vstopu v veliko dvorano Državnega zbora s seboj poslanske izkaznice. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 16. sejo za 30 minut, da lahko službe zbora pripravijo vse potrebno za izvedbo seje brez navzočnosti javnosti. S sejo bomo nadaljevali ob 21.40 minut, ko bomo odločali o predlaganem sklepu. [[Seja je bila prekinjena ob 21.08.]] 9. TOČKA DNEVNEGA REDA – INTERPELACIJA O DELU IN ODGOVORNOSTI MINISTRA ZA ZUNANJE ZADEVE KARLA VIKTORJA ERJAVCA /obravnava točke brez navzočnosti javnosti/
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke, gospe in gospodje! Nadaljujemo prekinjeno sejo zbora. Besedo ima mag. Branko Grims.
Vsem še enkrat dober dan in dober večer hkrati! Po dnevu, ki je bil zelo zanimiv in zelo poučen. Kajti pokazal je, da koalicija, ki je bila izvoljena na osnovi priseganja na etiko, moralo in predvsem na načelo odgovornost, ima ravno z odgovornostjo največ težav [[težave z mikrofonom]]Gospod predsedujoči, bi se dalo urediti tole ozvočenje, ker domnevam, da me pri tej mikrofoniadi nihče ne sliši
Prekinite čas, prosim. Poskusite zdaj.
Torej, kolegice in kolegi, ko gre za vprašanje odgovornosti v času Cerarjeve vlade in te koalicije, to izgleda takole. Če nekdo ukrade eno paštetko, se ga takoj vrže iz službe. Če nekdo ukrade nekaj elektronike, lahko naprej opravlja svoj posel. Če nekdo nezakonito pobere, da ne rečem ravno ukrade, nekaj čez 20 tisoč evrov, v resnici 46 tisoč pa jih polovico vrne, potem je pa super, je pa najboljši tistega leta, vsaj za prostor Evropske unije. Če pa nekdo zafura proces arbitraže in narobe spelje problematiko Ljubljanske banke, tako da potem slovenski davkoplačevalci na stotine milijonov evrov plačujejo celo za bosanske varčevalce, kjer je bila Ljubljanska banka oziroma njena izpostava nacionalizirana, tisti pa je nedotakljiv. Res krasno načelo odgovornosti, gospe in gospodje! V bodoče, ko bo kdo na tranzicijski levici uporabljal kakšen dan besedo odgovornost, bi tisti dan morali vsem brezplačno deliti vrečke za bruhanje. Problem ni samo vprašanje odgovornosti. Vprašanje je tudi, kaj se dogaja v tem državnem zboru. Ker je bil danes na eni strani s strani Vlade predstavljen tisti klovnovski princip, ki je morda marsikomu smešen, večini, ki ste se pri tem hahljali, je zelo simpatičen, vsi pa ste nekaj pozabili. Da s tem kažete odnos do svoje lastne domovine. Kaj je zunanja politika v resnici? Zunanja politika je uveljavljanje nacionalnih interesov proti tujim partnerjem ali obramba nacionalnih interesov, interesov države, skupnosti, celotne skupnosti proti sovražnikom, kadar do tega pride. To je zunanja politika. In če se takrat obnašaš kot klovn, pač predstavljaš državo kot klovn. In če se pri tem v parlamentu zgodi vehementno odobravanje, to pomeni, da se vsem zdi čisto normalno, če se na tak način predstavlja državo Slovenijo v tujini. In s tem se jaz nikdar ne bom strinjal. Nikoli, gospe in gospodje. Slovenska domovina si zasluži povsem drugačen odnos. Si zasluži tisto, da dobi resno, odgovorno in profesionalno zunanjo politiko, ki bo sposobna dejansko braniti njene interese, jo zastopati in predstavljati v tujini na časten način, tako da bo dvignjen njen ugled, ugled države Slovenije in da bo spoštovano vse, kar ta Slovenija predstavlja. Potem bo Slovenija uspešna. Ne podcenjevati našega sodelovanja ali nesodelovanja našega odnosa do drugih, kaj to pomeni za blaginjo ljudi pri nas, kajti od tega je odvisno nenazadnje velikokrat tudi čisto poslovno sodelovanje partnerskih držav ali njihovih podjetnikov, kadar gre za nek višji nivo sodelovanja z našo državo, s podjetniki tu, na osnovi česa se odpirajo ali zapirajo delovna mesta, na osnovi česa ljudje bolje ali slabše živijo. O tem danes v resnici govorimo in tukaj ni nobenega prostora za nobeno zafrkavanje, ker je to zafrkavanje na račun domovine Slovenije. Te pravice, da bi se na račun države Slovenije nekdo zafrkaval in to še navzven, te pravice nima nihče. Tudi ko gre za sam parlament, je bila danes zelo poučna zgodba. Sam predsednik parlamenta gospod Brglez je, citiram po spominu, dejal: "Opozicija, ki tako napade nekega ministra, je hujša nevarnost za državo od tistega, kar vidite". S tem je seveda pokazal – kaj? Da pooseblja koalicijo, ki ne razume, kaj so ustavne norme in kaj je ustavna dolžnost parlamenta. Po Ustavi ima parlament dve nalogi. Prva je zakonodajna, se pravi, sprejema zakone, odloke, druge akte iz svoje pristojnosti. Druga pa je nadzorna, to pomeni, da nadzira preostale veje oblasti, predvsem seveda izvršilno vejo oblasti. In v okviru te svoje nadzorstvene funkcije ji ustava daje pravico, stava daje pravico parlamentu, da izvede tudi interpelacijo, ki se lahko konča bodisi s predlogom za razrešitev ministra bodisi gre samo za razpravo. V vsakem primeru je ta razprava neposredno utemeljena na Ustavi in predstavlja najvišjo obliko nadzora na posameznem področju pristojnosti Vlade; tisti, ki jih v konkretnem primeru pooseblja zunanji minister. Če nekdo v tem parlamentu tega ne razume ali to delo ovira ali se do tega neprimerno izraža, potem, oprostite, ni dostojen, da opravlja to funkcijo. Izgovorjeno je bilo že na začetku nekaj, kar ne bi sodilo v ta parlament. Danes je izgubljen dan. Oprostite, gospe in gospodje, kje pa smo na področju zunanje politike? Ali smo izjemno ugledna, ekonomsko uspešna, mednarodnopravno, visoko spoštovana država, ki ji vsi radi prisluhnejo? Mislim, da smo precej daleč od tega cilja, z vsem dolžnim spoštovanjem, pa bi si Slovenija zaslužila, da bi imela ta položaj. In kaj se izkaže? Da vsaka levičarska vlada naredi toliko slabega za ugled države Slovenije, da je to izgubljen mandat. In en tak izgubljen mandat teče danes. In lepo prosim, ne potem govoriti o izgubljenem dnevu. Kajti mandat, v katerem se zniža ugled države Slovenije, v katerem se izgubi nekatere najbolj dragocene pridobitve države iz preteklega obdobja, se jih po nepotrebnem zapravi, ker se ni pravočasno razumelo dogajanje, ker se ni pravočasno strateško postavilo na področju zunanje politike, to, gospe in gospodje, je pa resničen problem države Slovenije v tem trenutku. S čem se mi danes soočamo? Soočamo se s položajem, ko smo v času vlade, prve, tiste za cel mandat Janeza Janše, imeli položaj, ko je čakalo reševanje vprašanja varčevalcev bivše Ljubljanske banke na najboljši možen način, je bilo rešeno, ampak bil je pa sporazum, ki je to urejal. Potem se je s strani gospoda ministra šlo z neko akcijo, ki je to na nek način podrla, kar so seveda vehementno izkoristili Hrvatje in danes smo v položaju, ko nihče več ne spoštuje dane besede in je Slovenija pred tem, da bo plačevala ogromne vsote denarja. Kot rečeno ne samo hrvaškim, ampak celo bosanskim varčevalcem, kar je popoln absurd, ker je bila tam nacionalizirana tista banka. Ampak v takšnem položaju smo. Pa to, pravite, ni dovolj velik razlog za razrešitev. Oprostite, mislim, da se davkoplačevalci nebi strinjali z vami. Potem pa povem glavnega. Največji problem na področju zunanje politike v minulem obdobju je bil zagotovo škandal z arbitražo. Do česa je prišlo? Gospod Sekolec, za katerega smo lahko brali, da je član nekdanje Udbe – zanimivo, a ne? –, je klical gospo Drenikovo in se po telefonu, kot smo se lahko sami prepričali, na dolgo in široko pogovarjal z njo tako, da je bilo že očitno, da je že njen neprijetno. Kako je mogoče, da je nekdo toliko nepreviden? Nekdo, ki je 20 let to delal? Lahko se samo vprašamo, kaj je bilo tukaj v ozadju. Ali je šlo za neko navodilo? Ali je šlo za kakšno navodilo rdeče barve, da je bila to bratska pomoč Milanoviću, ki je dejansko obrnila takrat razpoloženje volilnega telesa, ker prej je kazalo, da bo HDZ zmagal z dvotretjinsko večino? Ampak bila je pa na koncu neuspešna, kajti danes na Hrvaškem vlada HDZ, Milanović je pa zgodovina. Ali pa je bilo tisto, kar jim je narekovalo tako ravnanje, morda zelene barve? Ne vem, ampak vsekakor ne verjamem v tovrstno naivnost. Tisto, kar je pa problem, ki se dotika današnje seje, pa je vprašanje, ali je bilo v Sloveniji res storjeno vse, da bi se čim bolj zmanjšalo možnost, da do česa takega pride. In moj odgovor je: Preprosto ni bilo. Delno je bilo, ni pa bilo v celoti. In ravno v tistem delu, ko ministrstvo ni naredilo tistega, kar bi po mojem trdem prepričanju bilo dolžno storiti, se je odprl prostor za to zgodbo. Če bi gospod Sekolec in gospa Drenikova imela ustrezno opremo, bi bila ustrezno podučena, potem najmanj kar je, če bi gospod Sekolec uporabljal odprto linijo, bi gospa Drenikova verjetno odreagirala drugače, kot je, in se vse to, kar se je, ne bi moglo zgoditi. Danes smo zaradi tega v ekstremno neprijetni situaciji. Situaciji, ko se sprašujemo, kaj sploh bo z arbitražo, ali bo zmoglo sodišče moči, da to nadaljuje ali pa ne bo. Odločitev je pač njihova in je njihova suverena, na to v ničemer ne moremo več vplivati. In to je zelo neprijeten položaj. Neprijeten položaj, ker smo ga po nepotrebnem v veliki meri takega naredili sami z neodgovornim ravnanjem, ki se je materializiralo celo v opozorilu arbitražnega sodišča, naj se vsi, konkretno je bilo rečeno tudi gospod minister, vzdržijo izjav, ki ne omogočajo dobre rešitve. Zagovarjati se, saj to velja za vse pa za vse, ni ravno pretirano prepričljivo. Dejstvo je, da je eden od načel diplomacije, da znaš v pravem trenutku držati tudi jezik za zobmi. V angleščini se to super dobro da povedati: "You should never miss a good opportunity to shut up." In lepo bi bilo, če bi imeli ministra, ki bi toliko obvladal angleščino, da bi se tega tudi držal. Kajti s tem, ko se vnaprej hvališ, ne narediš nič drugega kot uslugo nasprotni strani. Lahko greš za svojo osebno promocijo žrtvovati interese države Slovenije, ampak, oprostite, te pravice nima nihče. Dejansko saj je to v tem primeru v veliki meri tudi zgodilo, neodvisno še od tiste zgodbe, ki je največja težava. Če se potem reče, da to ni razlog za razrešitev ministra, bi vas spomnil pa, da je to samo pač dejanje, neodgovorno, nekih drugih, ki sta pač ravnala tako ali drugače, bi vas spomnil, da v preteklosti so že bile tovrstne norme in so bile spoštovane. Prišlo je, recimo, do nekega dejanja v Celovcu, s katerim takratni notranji minister ni imel nobene zveze, pa je vseeno moral iti. Pa še nekaj podobnih primerov iz slovenske zgodovine bi lahko naštel. Ampak kot sem prej rekel, to je veljalo v času nekih drugih koalicij. V času tiste koalicije, ki je prisegala na načelo odgovornosti, pa velja odgovornost po naslednjem načelu: Za paštetko takojšnja odstavitev, za nekaj elektronike lahko mirno nadaljuješ svoje delo, za 20 tisoč nezakonito pridobljenih evrov in problema si najboljši tega leta, če pa zafuraš nekaj 100 milijonov denarja Ljubljanske banke in arbitražni sporazum, ki je vitalen interes Državne Slovenije in si zato vsaj objektivno odgovoren, potem pa si nedotakljiv. Ne vem, če se bodo volivke in volivci povsem strinjali s tem vašim principom, moram reči. Dajte še malo premisliti, da ne bi danes vseeno podprli sklepa, ki je pred vami, da če minister sam ne zmore toliko odgovornosti, da bi to odgovornost uveljavili vi z glasovanjem za razrešitev ministra. V SDS bomo to zagotovo storili, kajti zelo čudno je, kar se je danes tudi tukaj dogajalo, ko je bilo rečeno približno takole s strani ene od strank, da ne bomo, ne podpiramo ministra, sploh ne, ampak interpelacijo pa ne bomo podprli. Veste to lahko pač pripoveduje kdo komu, ki je star mogoče dve leti, trileten otrok bi tudi še to verjel, pogovarjati se tako med odraslimi, je pa neprimerno. Prav toliko neprimerno kot delati se norca iz lastne države. Kajti za razrešitev se seveda potrebuje 46 glasov in kdor se vzdrži ali pa kdor ravno takrat mora ven na kosilo ali pa na kaj drugega, seveda ravno tako objektivno podpre to politiko, podpre vladno koalicijo in podpre ministra Erjavca in s tem rešuje Vlado, kot tisti, ki direktno glasuje proti razrešitvi. In potem se seveda, če tako ravna kakšna stranka, ne čudim več, da je včeraj prišlo do zelo nenavadne situacije, ko je ministrica za notranje zadeve ognjevito zagovarjala dva odstavka 51. člena, ki sta bila edina dobra rešitev v zakonu, ki je zaostril pogoje za azil, ker je onemogočal azilantski šoping – ki ga je mimogrede mednarodno pravo sploh ne dovoljuje – in ste na predlog Združene levice potem celotni koaliciji veselo točno ta del črtali. In glede na to, da je ministrica ravno ta del tako ognjevito in tudi argumentirano dobro zagovarjala, bi bil kar prepričan, da ni vedela, da boste tako ravnali, kar pomeni, da ste jo na suho, fino [[…]]da ne rečem kaj. Očitno, ko pride levica skupaj, ima zelo čudno logiko, takrat se – Kako se že temu reče? – povoha. Zdaj pa pridemo seveda še do tistega zadnjega problema, s katerim se soočamo zadnje čase vsak dan in v katerem je veliko vlogo imel in bi moral imeti tudi zunanji minister, to je vprašanje migranstke krize. Nekaj časa je zunanji minister celo vodil organ, ki je usklajeval te aktivnosti, kasneje je bil razrešen. In kaj se je dogajalo tam? Tam Vlada kljub opozorilom, kljub pravočasni napovedi in kaj se bo dogajalo, kljub pravočasno ponudenim rešitvam ni naredila tistega, kar bi bila dolžna storiti. Na začetku so se šli malo slikati pa razlagali, kako bo to vse šlo mimo Slovenije. Stokrat smo slišali: Vse je pod kontrolo. Z zunanjega ministrstva smo vedno slišali: Vse je dogovorjeno z našimi sosedi. Ko smo opozarjali, da ti dogovori ne bodo zdržali, ker prvič, poznamo naše sosede, drugič pa, ta kriza je tako globoka, tako velika, da tudi če je kakšen dogovor mišljen dobronamerno, se zelo hitro sesuje sam vase, ko se posamezna država sooči s pritiskom migrantskega toka, se je temu dobesedno posmehovalo. Ampak potem je pa prišel trenutek resnice. Izkazalo se je, da noben dogovor nič ne velja, in kar je najhuje, zaradi vseh teh napačnih potez je postala Slovenija predpražnik cele Evrope, pol milijona migrantov je šlo preko Slovenije, lahko bi rekli kar praktično vsi popolnoma ilegalno, padel je schengen, lahko rečete, za izvajanje schengna je odgovorna notranja ministrica, tukaj bi se z vami strinjal. Ampak oprostite, za to, kar pa delajo sosedje, pa je odgovoren zunanji minister. In marsikaj od tega, kar je v škodo Sloveniji, je nastalo tudi s soglasjem celo slovenske vlade, torej tudi zunanjega ministra. In kaj se v resnici dogaja? Slovenija se vse bolj potiska v eno vlogo, ki nikakor ni dobra. Če bi pravočasno zaprli mejo, razglasili dosledno spoštovanje schengna, zaporo za migrante torej, bi se tok preusmeril nekam drugam in Slovenija bi bila na ta način zaščitena. Tako pa se je zanašalo na dogovore pa na priporočila Nemčije, včasih se je najbrž kakšno kar malo slepo izpolnjevalo, ne da bi se pomislilo, kaj to pomeni kasneje. In danes smo glede zunanje politike v absurdnem položaju, da Slovenija, ki je bila polnopravna članica schengna, to je bila ena največjih pridobitev Janševe vlade leta 2007, danes se zdi samoumevna, takrat niti slučajno ni bila samoumevna, ker je bila cela akcija znotraj nekaterih držav v Evropski uniji, da Slovenije ne bi vzeli zraven in smo morali še kako dokazovati, tisti, ki ste bili takrat zraven, to dobro veste, da smo sposobni dejansko izvajati kontrolo svoje meje, da smo sposobni dejansko izvajati kontrolo svojega teritorija. To smo morali dokazovati takrat mednarodni skupnosti. In zaradi ene lahkomiselnosti lansko poletje in jesen smo vse to zapravili. Kajti kaj danes delajo naši dragi sosedje? Tam na italijanski meji imamo vojsko, na avstrijski meji imamo vojsko pa še ograje rastejo, seveda nobenega prostega prehoda meje ni več. Tisti, ki tega še niso na lastni koži občutili, počakajte, da skopni sneg, in boste poskušali iti kje, kot ste bili včasih vajeni, kjerkoli malo čez, pa bo strašanski problem in boste videli, kakšne drakonske kazni so sprejete. To pa je odgovornost zunanjega ministra, ker bi moral pravočasno odreagirati, da do takšne situacije ne bi prišlo. Pa je. Samo potem je treba vnaprej misliti. Temu se reče strategija zunanje politike, gospe in gospodje. O tem se nekateri sploh niste želeli v tem parlamentu niti pogovarjati, nekateri ste tudi pristali pred par dnevi z glasovanjem, da ni treba niti seznanjati tega parlamenta. Potem se morate zavedati, da je odgovornost tistih, ki takšno politiko peljejo in izvajajo, še toliko večja. Kaj pomeni tak položaj za Slovenijo, da izgublja nekaj, kar je že imela? Pomeni velikansko človeško težavo in pomeni ekonomsko izgubo, pomeni direktno izgubo v številkah, ki je ogromna. Ta napačna strategija na področju tega največjega zunanjepolitičnega izziva v zadnjem obdobju je pripeljala Slovenijo v absurdno situacijo, ko ne samo, da je morala za to nameniti sedanja vlada 123 milijonov evrov v lastnem proračunu, ampak ima še gospodarstvo ogromno škodo, ki je že v tem trenutku prav zaradi te zapore mej. Pred tem svari gospodarska zbornica, svarijo podjetniki, ampak tega se noče slišati. To je škoda, ki je povzročena z napačno strategijo zunanje politiko, gospe in gospodje. In s konkretno napačnim ravnanjem celotne vlade, če želite, ampak danes se pogovarjamo o zunanji politiki. Ko se bo ustrezno soočilo s tem, se bo lahko pogledalo tudi, kaj se je dogajalo tu. Spomnil bi, da samo mesec in pol nazaj sem predlagal sklep, da bi se sodelovalo z Višegrajsko skupino, je bilo rečeno, to ni problem, adijo, in ste glasovali gladko proti. Ta sklep je padel, in s tem se je strinjala tudi vlada. Danes se dela že čisto drugače, danes se z Višegrajsko skupino skupaj poskuša braniti, vzpostavljati linijo na grško-makedonski meji, kar je pravilna odločitev. Ampak kje ste bili pred mesecem in pol in kje ste bili predvsem pred šestimi, sedmimi in več meseci, ko sem prvič to predlagal, ko je to predlagal predsednik stranke, pa je bilo to napisano, pisen predlog je bil dan? Takrat je bilo to sprejeto dobesedno s posmehom. In posledice tega se zdaj vračajo kot hud bumerang. Kajti kaj bomo zdaj storili na področju zunanje politike, gospe in gospodje, ko nam bodo dostavljali migrante, ki jih mi ne bomo mogli nikomur več naprej poslati? In to točno tiste najbolj problematične, ki jih bodo drugje že zavrnili. In to se že dogaja, da ne bo kakšne pomote. Ali bo takrat šel zunanji minister dol nekam v Maroko, če Nemcem ni uspelo, ko so jih hoteli prepričati, naj vzamejo svoje nazaj, pa tam seveda ni nobene vojne? Seveda tega ne bo mogel narediti. To je tisto, čemur se reče strategija zunanje politike, ali po domače povedano, treba je misliti prej in treba je ravnati odgovorno, gospe in gospodje. Ne tako, kot ravna ta Vlada, ta minister in ta koalicija. To je problem tega. Saj potem se posluša, ko je že za vse prepozno, ko zmanjka drugih idej. To ste zdaj tudi naredili in zdaj že prodajate tisto, kar je SDS pred toliko meseci predlagala, kot svoje lastne domislice. Ali pa Cerar to, recimo, tudi počne in minister. Ampak čas je minil, tega časa nihče ne more povrniti nazaj. Izgube naših podjetnikov nihče ne bo nikoli mogel povrniti. Izgubljenih priložnosti, razvojnih priložnosti za Slovenijo nihče ne bo mogel povrniti. To je tisto, o čemer danes govorimo, ko govorimo o neustreznosti zunanje politike, o tem, da je delala dejansko brez ene resne strategije, včasih tudi zelo enostransko in zaradi tega so danes škodljive posledice. Še mnogo drugih stvari je, ki postavljajo vprašaj. Treba je sodelovati z vsemi, to vsak podjetnik dobro ve. In država v tem smislu v mednarodni skupnosti deluje kot veliko podjetje. Ampak pod tem ministrom in v času te vlade se je ravnalo izrazito enostransko. Se je preveč naslanjalo samo na eno stran. Kaj to v praksi pomeni? Da se je pri drugi strani zmanjšal interes. Ljudje so dobili to kot signal, da nismo več zainteresirani, bodisi za položaj bodisi za vse tisto, kar nam je neko sodelovanje v nekih mednarodnih integracijah ponujalo. Kolikokrat je bil zunanji minister v ZDA?
Malo miru v dvorani, prosim.
Močno dvomim, da kaj zelo velikokrat. Mislim, da točno nula. Pa je to ena največjih gospodarskih sil. Kje smo bili na tem področju? Kaj je s sodelovanjem z nekaterimi drugimi? Sodelovanje z Višegrajsko skupino je zdaj reševal predsednik države, ko je šel gor, in tako dalje in tako naprej. Jaz ne rečem, da se nič ni delalo, ampak gospe in gospodje, delalo se je prepočasi, premalo in prepozno. Zato bi moral nekdo odgovarjati, ker je to odgovornost do ljudi, saj to ni problem zaradi nas v opoziciji. Problem je zaradi vas in problem je za državljanke in državljane, ki vse to gledajo, ki vse to doživljajo in ki upravičeno pričakujejo, da nihče ne bo dajal prednosti nikomur pred svojimi lastnimi ljudmi, pa se tudi to v tem trenutku dogaja. In potem se pride v položaj ravno zaradi take napačne politike, ko se en drugi del politike skriva za zakrinkanimi ljudmi s palicami v roki, drugi imajo pa v rokah Zdravico in govorijo pesmi. Krasen položaj. Ampak ne boste verjeli, tudi to je delno odgovornost zunanje politike, v tistem delu, ko se ni pravočasno znalo dovolj odločno odreagirati, zaznati, kaj se bo dogajalo in predvideti, kako bodo stvari naprej potekale. Pa je bilo to možno. Če smo tisti v opoziciji to znali izračunati, oprostite, bo pa tudi Vlada z vsem svojim aparatom. Ampak očitno se je bilo lepše slikati. In smo spet nazaj pri nečimrnosti in napuhu, ki je glavni problem slovenske zunanje politike v tem trenutku. Da se obravnava stvari neresno, da se vse zavrača, da se iz vsega dela norca. Ampak govorimo o konkretnem življenju vseh ljudi v tej državi, o kvaliteti njihovega življenja, uspešnosti naših podjetnikov, to je tisto, o čemer govorimo, ko govorimo o zunanji politiki. To ima zelo konkretne materialne posledice, take in drugačne. Ko se išče sodelovanje, mora biti sodelovanje na vse strani. Ta država je v zadnjem obdobju dajala velikansko prednost Rusiji. Lepo, da imamo z Rusi dobre odnose, ampak mi smo člani tudi Zveze Nato, če kdo ni opazil, in smo vključeni v Evropsko unijo in imamo zaveznike tudi na drugi strani Atlantika. Temu se je dajalo pa bistveno premalo pozornosti. Ko se govori, kakšna je zunanja politika Evropske unije, je to problem, ker je tukaj zdaj toliko različnih interesov pa tudi toliko egoizma, da je to zelo težko začrtati kot celoto in se ponujati kot, ne vem, bombastično bo Slovenija posredovala v nekih takih razmerah, pa seveda je nihče ne jemlje resno v mednarodni skupnosti. Tega res nihče ne jemlje resno. Kdor trdi drugače, ali zavaja ali pa se sam iz sebe in svoje države dela norca. Ampak tudi to se je počelo in to se je ponujalo kot največje dosežke na področju zunanje politike Republike Slovenije. Kam potem pridemo? Pridemo v absurden položaj, ko se posamezne kadrovske rešitve, ki se ponujajo, ponujajo na povsem napačen način, ko se vnaprej ve, da se bo zapravljajo denar, recimo, za kandidaturo za predsednika OZN. Po drugi strani se pa ne najde pravih besed za to, da bi pri zaveznikih poiskali pomoč. Ali pa se to celo zavrne, kot se je dogajalo v posameznih primerih. Ampak to se nikomur ne zdi nič čudnega. Oprostite, gospe in gospodje, to je vaš nikakršen odnos do lastne države. To je vaš nikakršen odnos do ljudi, ki sestavljajo to državo, kajti ta država smo mi vsi skupaj. In tole vaše klepetanje, nevljudno, nesramno, zdajle, je krasen odraz tistega klovnovstva, ki je bil rdeča nit cel dan v tem državnem zboru in je veljal za celo koalicijo pa še za kakšen njihov podaljšek v opoziciji zraven. To je vaš odnos do države Slovenije. Zato pa je v Sloveniji vse narobe. Zato v Sloveniji v tem trenutku nismo niti poskrbeli za svoje meje, nismo izvajali predpisov. Kje je odgovornost za nespoštovanje mednarodnih pogodb? Država Slovenija jih ni izpolnjevala že dolgo vrsto mesecev in zato je prišlo do te reakcije sosednjih držav, o katerih sem govoril. In izgovarjati se na to, ja, saj tudi drugi to kršijo, je kaj slaba tolažba. To, gospe in gospodje, je treba prej misliti, kaj se bo potem zgodilo. Kajti jasno je bilo vnaprej, da se bo enkrat začelo meje zapirati, da bo takrat Slovenija v neprijetni situaciji in da bo takrat Slovenija odrezana od schengena v mednarodni skupnosti, kar bo v škodo slovenskih podjetnikov in slovenskih ljudi. Kje je zdaj tukaj vaša odgovornost? Ko je bil pa čas, da bi se postavilo stvari drugače, da bi se poiskalo druge zaveznike, da bi se na strateškem nivoju postavilo drugače na področju zunanje politike, so se pa delali norca. Tako kot zdajle s klepetanjem, ki še kar odmeva v tej dvorani. Dajmo malo prisluhniti, k temu vašemu odnosu. Tako pač to, gospe in gospodje, ne gre. In neodgovornost, ki je značilna za to koalicijo, to državo strahotno veliko stane. Ta neodgovornost, gospe in gospodje, ni samo stvar klepetanja, to je tista materialna neodgovornost, ki jo bom še enkrat [[…]]
Malo miru v dvorani, prosim.
To je tista materialna neodgovornost, ko nekdo za paštetko izgubi službo, za nekaj delov enega motorčka jo lahko nadaljuje, če ukrade 20 tisoč evrov je super, če pa zafura arbitražo pa Ljubljansko banko ali pa nekaj 100 milijonov evrov slovenskih davkoplačevalcev, je pa nedotakljiv. Ja pa kakšen signal vi dajete, če govorimo o vodenju z zgledom mlajši generaciji? Kradite na veliko, potem ste super. To je približno tisto, kar lahko mlajša generacija iz vašega ravnanja potegne ven, ko se postavi vprašanje načela odgovornosti. Če kradete na malo, paštetko, boste nasankali, takih ne maram, kradite na veliko, taki smo na oblasti! To je vaša logika odgovornost, pa morale pa etike. Gospe in gospodje, taki politiki, taki neodgovorni politiki, taki za Slovenijo uničujoči politiki je treba reči: Ne! In treba ji je reči ne jasno in odločno. In danes bi imeli priložnost, da bi začeli ravnati drugače, kajti enkrat bo treba začeti ravnati drugače. Sem prepričan, da bi morali ravnati drugače že dolgo, ampak treba bo, pa ste se cel dan in se še zdaj delate norca, pri tem pa pozabljate, da govorite o življenju konkretnih ljudi, o kvaliteti njihovega življenja, o vrednotah [[…]]
Ali lahko malo miru v dvorani, prosim.
[[…]]o vprašanju blaginje, blaginje, ki je utemeljena tudi na mednarodnem sodelovanju, na tem, ali država uspešno uveljavlja svoje interese na mednarodnem področju ali ne. In Slovenija jih v tem trenutku prav zagotovo ne, gospe in gospodje. Kdor trdi, da Slovenija v tem trenutku uspešno uveljavlja svoje interese na mednarodnem področju, oprostite, je ali slep ali pa se dela norca iz vseh, še iz samega sebe, če bo kdo to naglas trdil, pa tudi če bo minister, kajti Slovenija je izgubila ugled [[…]]
Ali je lahko malo miru v dvorani, prosim. Tisti, ki nočete biti notri in hočete klepetati, pojdite ven.
Slovenija je v mednarodnem področju izgubila položaj, ki ga je imela še pred nekaj leti. Izgubila je ugled. Izgubila je vpliv. In izgubila je mnoge zaveznike. Zdaj je čas, da se s spremembo na mestu ministra postavi vendarle nek nov okvir, da bi se poiskalo druge zaveznike. Premiki, ki jih je v zadnjem hipu naredil tudi predsednik države in še nekateri drugi, gredo v pravi smeri. Samo nekdo za minule napake, za minulo prepozno reagiranje, za minulo popolnoma zgrešeno pozicioniranje države Slovenije kot tiste, preko katere teče celoten migrantski tok, bi pa vendar nekdo moral odgovarjati. Nekdo mora odgovarjati za škodo, ki je bila povzročena z napačnimi potezami pri vprašanju Ljubljanske banke na Hrvaškem oziroma njenih varčevalcev, pa v Srbiji, pa v Bosni in tako naprej. Nekdo mora odgovarjati vendar za vprašanje vsega, ker se je dogajalo v zvezi z arbitražo. Nobene odgovornosti ni v tej državi. In potem se čudite, če nihče nima zaupanja več v državo ne v njene institucije. Pa nekoč so jih imeli. In ne čudite se potem, če se nobene odgovornosti niti na področju zunanje politike, kjer je izgubljeno ogromno, noče uveljavljati, se ne čudite, če ljudje, mladi, perspektivni podjetniki odhajajo v tujino, ker enostavno ne verjamejo, da bodo tukaj kdaj doživeli čas sprememb, čas boljšega življenja, čas, ko bo naklonjen podjetništvu, ko bo naklonjen sodelovanju, tisto, kar bi morali imeti in kar smo nekoč v veliki meri že imeli. Gospe in gospodje, to je tisto, s čemer se mi soočamo. Če Republika Slovenija v mednarodnem svetu mednarodni skupnosti, mednarodnih integracijah, v katerih je, ni več sposobna resnično uveljavljati svojih vitalnih interesov, če tisto, kar je slabega iztržila, kar je bilo v bistvu kazen, tako kot je bil to arbitražni sporazum, to je bila kazen za poniglavo ravnanje Pahorjeve vlade, ki je najprej zaustavljal Hrvaško, potem pa pokleknil na celi črti, ko se je sklenila mednarodna skupnost, ampak še tistega, kar je iz tega dobil, ni sposobna več uveljavljati, potem je nekaj hudo narobe. Ampak prvo vprašanje, ki se potem vedno postavi, je vprašanje odgovornosti. Odgovornosti za napačno ravnanje, za pomanjkanje strategije, za napačno pozicioniranje, za napačne poteze, tudi če so bile narejene v dobri veri ali pa ne vem iz varčevanja, da se neki opreme ni nabavljalo, recimo, proti prislušne ali pa kaj podobnega. To je lahko govoriti v dobrih namerah, ampak, gospe in gospodje, ko gre za mednarodno politiko, ni prostora za naivnost. Mednarodna politika danes zahteva izjemno visoko profesionalnost, ogromno znanja, doslednost in seveda, če želite, brezobzirno uveljavljanje interesov države in njenih državljank in državljanov v mednarodni skupnosti. Kdorkoli tega ne spoštuje, kdorkoli se dela klovna, se dela norca vedno potegne kratko in z njim država, ki jo predstavlja. In tukaj se treba vprašati, ali si Slovenija res ne zasluži bolje. Sem trdno prepričan in moji kolegi SDS tudi, da Slovenija ima ljudi, ki bi zagotovo neprimerljivo bolje peljali področje zunanje politike, da Slovenija ima zadosti znanja tudi v diplomaciji, da bi mnogo mnogo bolj učinkovito uveljavljala interese Slovenije, slovenskih podjetnikov pri iskanju partnerjev, pri iskanju povezav v svetu, kot je to sedaj. Samo dajte jim priložnost. Priložnost je tukaj in zdaj, z glasovanjem za razrešitev ministra Karla Erjavca zaradi vseh napak, ki sem jih naštel. Vsaka od njih bi v normalni državi zadoščala za razrešitev ministra, najbolj verjetno bi v državi, kjer bi spoštovali neko vsaj minimalno politično kulturo, etiko in moralo, tisto, kar je v besedah prisegala ta vladajoča koalicija, tak minister že seveda že zdavnaj odstopil sam. Če pa tega ne bi zmogel, bi mu s svojim glasovanjem zagotovo pomagala njegova koalicija in zelo verjetno bi tak predlog dal tudi predsednik Vlade. V eni resni demokratični državi. Vi pa se vprašajte, kakšno državo ste naredili, da se to ne zgodi in da cel dan prisegate samo na eno. Katerikoli argument se predstavi, se dela koalicija norca, se dela minister norca, prihaja potem do osebnih konfliktov, to pač ni razprava, ki bi bila dostojna države Slovenije. Ampak to ni stvar tistih, ki opozarjamo na napake, to je stvar tistih, ki ste napake naredili, in tistih, ki jih želite v koaliciji pomesti pod preprogo. Slovenija bi rabila še kako odločno in dobro zunanje ministrstvo z ustreznim zunanjim ministrom. Potrebovala bi ga že včeraj. Danes je edina priložnost za kar nekaj časa z glasovanjem za razrešitev. V SDS bomo seveda tako tudi ravnali.
Besedo za repliko ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Ne bi bil rad žaljiv do drugih poslank in poslancev, vseh drugih prisotnih, nekateri tukaj jokate, jaz ne morem več. Jaz sem z užitkom odposlušal to celo današnjo sejo, niti se mi ne zdi toliko zapravljanje časa navsezadnje. Žalosti me, da ni bila bolj vsebinska. Gospod Grims, s katerim ste danes kar v številnih točkah strinjam, moram priznati, je nekako verjetno v dramskem loku zavil, kako smo se vsi delali klovna gor in dol. Neki študent, ki bo iz tega mogoče moral pisati diplomsko nalogo pri dr. Brglezu, bo ugotovil, ko bo gledal ta magnetogram, da sem bil verjetno tisti, ki se je na tej seji najbolj trudil, da bi ta seja dobila vsaj nek pridih normalnosti. Zdaj ne bom zahteval od gospoda Grimsa, da se mi opraviči, ampak v tej drži, ta govor mi je bil všeč, sem ga poslušal, je bila neka diplomatska drža – notri me bodo tepli, evo, Violeta me že čudno gleda –, ampak nekako ni mogel iz tega nabijanja Združene levice. Jaz sem se na tej seji zelo trudil, da bi to bilo primerno temu, kar je bil namen te točke, žal sem bil tukaj nek osamljeni Mohikanec. Pustimo ob strani, kako je SDS spet preveslal koalicijo glede časovnice na 16. seji, da se to že dogaja – Jani, daj, jih prosim nauči tvoje –, ampak to tako dejansko je, izkoristil je svojo možnost. Veseli me tudi, da je rekel »vsi v tej Sloveniji«. Ključni problem slovenske politike je pa manjko avtorefleksije. 25 let je to državo nekdo delal, mi bi že takrat rabili dobro zunanje ministrstvo. Vemo, kdaj je nastala Ljubljanska banka, kako ste jo predribljavali takrat z ustavnim zakonom. Vemo, kako je prišlo do izbrisanih in tako naprej. Jaz imam veliko glavo. »Trčke nas vse zanima«, pravi naša najmlajša. In potem, ko se to pogovarjamo, gospod Grims je tudi omenil logiko, gor sem rastel, ko smo študirali pascal, programiral sem tudi v FORTRANU in v podobnih jezikih in pač to logiko imam, tega nabijanja ne bom več prenašal, dokler bom v tem mandatu. In bom vedno izkoriščal te možnosti, da logično izpeljemo zadevo in da tudi pogledamo v zgodovino, kdo je kaj delal. Hvala za besedo.
Postopkovno, mag. Branko Grims.
Hvala. Če lahko samo spoštovanega dr. Trčka opomnite, da jaz v mojih besedah nisem nič očital Združeni levici, če uveljavlja svoje interese in svojo ideologijo in svoje predloge. Tisto, čemur sem se čudil, je bila koalicija, ki ji pri tem drži štango, tudi na račun kvalitete zunanje politike Republike Slovenije.
Najprej bom odgovoril na to dvoje. Prvič, v tem postopkovnem je šlo za polemiko z repliko. Na drugi strani, replika je delno odraz tega, da se je nekdo v njej prepoznal, to priznam, da je možna, vendar to ni bilo izpeljano na tak način, ki bi ustrezal samemu postopku. Bi se dalo s tem prekiniti in nadaljujemo sejo? Ne, ne da se. Postopkovno, dr. Franc Trček.
Poglejte, gospod predsedujoči, imel sem čas, kolikor sem ga imel, prišel sem do vas, napovedal sem repliko, prepoznal sem se v tem, ko je rekel gospod Grims, koalicija in del opozicije se gre klovne. Pika. Postopkovni predlog je, držimo se poslovnika končno že ali ga pa zažgimo. Hvala.
Možnosti imamo tudi, da ga spremenimo, zdaj potekajo postopki za to. Vsekakor nadaljujemo in prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobijo besedo še minister in oba predstavnika predlagatelja. Najprej ima besedo minister za zunanje zadeve gospod Karl Viktor Erjavec.
Hvala lepa za besedo. Po takšni razpravi, ki je trajala veliko ur, lahko samo ugotovim, da dejansko interpelacija je bila neutemeljena, nima vsebine, še malo bi seja trajala, pa bi bil odgovoren tudi za kakšne klimatske spremembe, če sem že za Ljubljansko banko, za migracije in še bi lahko našteval, za kaj vse je odgovoren minister za zunanje zadeve. Kar se tiče Ljubljanske banke, ne razumem, zakaj ta problem ni bil rešen, ko se je Slovenija osamosvajala. Takrat je bil pravi čas, da bi te stvari uredili, tudi verjetno mejo. Danes imamo praktično že 25 let svojo državo, pa še vedno rešujemo neke nerešene probleme. In seveda, glavni krivec je Karl Erjavec. Poslušam o tem, da sem kriv za na stotine milijonov evrov, ki jih bo morala ta država plačati. Mislim, to so res absurdne trditve. Pri tem bi pa spomnil, da memorandum v Mokricah je podpisal takratni predsednik Vlade, predsednik vaše stranke, skupaj z Zoranom Milanovićem in očitno Hrvatje pač nočejo spoštovati tega memoranduma. In zdaj seveda, kriv za vse to je Karl Erjavec. Tudi za tožbe, ki so bile vložene v 90-ih letih s strani bosanskih varčevalcev pred Evropskim sodiščem za človekove pravice, je kriv Karl Erjavec. Zdaj, ne vem, ali bi moral tam biti odvetnik Republike Slovenije, mislim, da to ni naloga ministra za zunanje zadeve. Tako da moram reči, da je zanimivo to poslušati. Glede migracij. Ne vem, jaz nisem bil tisti, ki je vabil migrante v Slovenijo, v Evropo, pridite, potrebujemo vas, ampak to je bil nekdo drug, ki je v vaši politični družini doma. Bi bilo dobro kdaj se pogovoriti z osebo, ki je članica vaše politične evropske družine, zakaj vabi vse te migrante. Naj končno povedo, koliko so jih pripravljeni sprejeti, pa bi bilo lažje, da iz Istanbula uredimo ali letalske karte in jih peljejo tja, kjer želijo biti. Zakaj mučimo te ljudi, da tvegajo svoja življenja v Egejskem morju, Grčiji, na balkanski poti, v Sloveniji se jim tudi strašno dogaja. Če se jim pa ne dogaja kaj strašnega, so pa strašna grožnja, živimo v zelo nevarni situaciji. Naši ljudje so ogroženi vsak dan, vsak dan beremo poročila, kako so Slovenci pretepeni s strani migrantov, se hoče ustvarjati nek vtis kaosa v Sloveniji. Pri tem pa že od septembra naprej imamo stalne razprave glede migracijske krize. Nikomur se ni nič zgodilo! Nobenemu slovenskemu državljanu, nobenemu migrantu. Tako da tukaj moram še enkrat izreči čestitke slovenski policiji, tudi Slovenski vojski, zlasti pa vsem tistim, ki prostovoljno delajo: humanitarne organizacije, Rdeči križ, Karitas. To odgovornost naložiti ministru za zunanje zadeve, da je odgovoren morda za vojno v Siriji, v Iraku, mogoče sem celo odgovoren za to, da se je vzpostavila tako imenovana Islamska država oziroma DAEŠ. Upam, da ne mislite resno s tem. Tudi glede južnega toka, ne vem, ali pričakujete, da bi moral Vladimirja Putina prepričati, da naj oživi ta projekt. Po drugi strani pa ves čas poslušam očitke, kako je neustrezna in neprimerna slovenska zunanja politika, ker pač vzdržuje neke normalne relacije tudi z Rusko federacijo. Ves čas poslušam, da nikdar nisem bil v Združenih državah Amerike. Vsako leto. Že zaradi generalne skupščine Organizacije združenih narodov in večkrat sem že danes povedal, da sem imel ob robu pogovore večkrat z državnim sekretarjem Johnom Kerryjem, tudi s Hillary Clinton, tako da ne razumem teh vaših očitkov. Seveda turizma se pa ne grem, da bi hodil kar tako brez veze nekam. To bi bilo pa res zelo neodgovorno. Zanima me pa nekaj, zdaj ali je celoten ta štiriletni mandat tako katastrofalen, se pravi, tudi v letu 2012, mislim, da sem bil februarja imenovan za ministra za zunanje zadeve. Kako je bilo pa v tistem času, ko sem bil eno leto in še nekaj minister za zunanje zadeve v vaši vladi. Tudi ne vem, zakaj mi je predsednik, takratni predsednik vlade ponudil ta položaj, če menite, da ne znam angleško, ne znam francosko. Ne vem ali mislite, da se s prsti tam pogovarjam. To je res že smešno poslušati te diskreditacije. Mogoče bom prišel na kakšen tečaj govorjenja s prsti. Ker najmanj bi moral minister za zunanje zadeve, bi moral najmanj biti profesor angleščine, profesor francoščine, profesor italijanščine, ne vem kaj še vse, ker slovenski jezik pa tako in tako ni pomemben. Slovenski jezik je pravzaprav podlaga za našo državnost, slovenska kultura. Glede na to, da vidim, da je še nekaj časa na razpolago, bi želel te odgovore. Kakšna je bila tista ocena mojega dela kot ministra za zunanje zadeve v času vaše vlade? Verjetno bo odlično, ker sem bil dobro voden, sem vestno izpolnjeval vsa navodila. V letu 2013, ko je postala predsednica vlade Alenka Bratušek, se je pa zadeva že malo spremenila. Nisem več delal tako po navodilih. Tako da še enkrat ocenjujem, da ta interpelacija je nepotrebna, neutemeljena. Žal, ta dan je izgubljen. Vi lahko trdite, da ni izgubljen. Ampak prepričan sem, da je javnost prepoznala, da je današnji dan bil izgubljen, oziroma včerajšnji. Ker vidim, da smo že v novem dnevu. Tudi interes medijev kaže na to, da je ta interpelacija dejansko prazna. Ker če bi imela neko vsebino, verjemite, da bi bilo veliko medijev, veliko kamer. Danes, zanimivo, praktično ni bilo nikogar. Že mediji sami so povedali, da ta interpelacija nima vsebine, da je namenjena predvsem političnemu obračunu, zlasti s strani ene stranke. Je pa res, da je prav, da opozicija kot celota potem skuša zagovarjati, če ste že dali podpise. Je prav in korektno, to razumem. Ampak še enkrat ponavljam, prepričan pa sem, če bi bili prvopodpisani iz stranke SDS, pa ne mislim tukaj kakšnega razkola delat, ker jaz mislim, da Nova Slovenija tako in tako nima perspektive, zlasti če bo Aleš Primc ustanovil stranko, zdajle ima priložnost, da to naredi v naslednjih tednih, ker ta šok, ki ga je danes doživela Nova Slovenija, bo pustil posledice. Dokazali ste, da še tega projekta ne morate uspešno izpeljati. To se pravi, projekt razrešitve ministra za zunanje zadeve. To bo neuspešen projekt Nove Slovenije. Ja, res je. Jaz bi se zahvalil poslancem koalicije za podporo, za kvalitetno razpravo, strokovno razpravo. Zahvalil bi se tudi poslancem opozicije, zlasti tistim, ki niste šli na osebno diskreditacijo, ampak ste šli na vsebinsko razpravo, in se vam zahvaljujem za to, ker mislim, da je tudi pomembno, da damo prave signale iz tega parlamenta. In pravi signal je tudi to, da imamo vsebinske razprave. Ne pa neka podtikanja etc. Zdaj, glede arbitraže sem moral poslušati, da nismo zagotovili varnih telefonskih linij in da se prisluškovalna afera ne bi zgodila, če bi te varne telefonske linije zagotovili. Še enkrat ponavljam, za slovensko javnost: komunikacija med arbitrom Sekolcem, to se pravi med arbitražnim sodiščem in pa stranko v postopku, to kar je Slovenija, je nedovoljena po vseh načelih mednarodnega prava, po vseh načelih procesnega prava. Če bi mi to zagotovili, potem bi pa res bil objektivno odgovoren, ker sem omogočil in spodbujal komunikacijo med članom arbitražnega sodišča in pa Slovenijo oziroma agentko, ki predstavlja Slovenijo. To bi pa res bila kršitev. In tudi ne samo objektivna odgovornost, ampak celo subjektivna odgovornost. Kar se pa tiče varnih telefonskih linij med projektno skupino, med agentko in pa odvetniško skupino, to smo pa zagotovili. Ampak poglejte, nihče si pa ni mogel predstavljati, da bo arbiter, ki je član arbitražnega sodišča, iskal komunikacijo z našo agentko. On je poklical, on je vodil pogovore. Tisti, ki ste poslušali te prisluhe, ste lahko ugotovili, da ni agentka poklicala, tudi nikdar ni imela kakšnih takšnih navodil. In zdaj zaradi te blamaže naj bi bil minister objektivno odgovoren. Jaz bi poslancu gospodu Branku Grimsu priporočil glede na to, da vodi pomembno Komisijo za nadzor varnostnih služb, da morda naše varnostne službe preverijo, zakaj se je to zgodilo. Kakšen je bil motiv arbitra Sekolca, da je klical našo agentko in na takšen način povzročil to prisluškovalno afero. Kot se spominjam, vi ste takrat takoj po prisluškovalni aferi pohvalili delo naših varnostnih služb, da so perfektno opravljali svoje delo. Morda bi bil zanimiv odgovor, kaj je SOVA v zvezi s tem ugotovila, kaj so naše varnostne službe ugotovile v zvezi z ravnanjem arbitra Sekolca, ker nenazadnje je treba vedeti, mi bomo imeli dodatne stroške na mesto, da bi že decembra imeli odločitev arbitražnega sodišča, se bo postopek zavlekel. Zaradi tega bodo nastali stroški. In potem bom poslušal, kako je minister za zunanje zadeve odgovoren za te stroške in kdo bo to plačal. Jaz mislim, da mora plačati tisti, ki je to povzročil. Gotovo pa ni to Karl Erjavec, nisem jaz telefoniral. Iz prisluhov je pa gotovo, da je arbiter Sekolec poklical. Napaka je bila, da naša agentka ni zavrnila tega klica. In, če bi ravnala tako, kot je bila podučena, se to niti ne bi zgodilo. In še večje presenečanje je to, da se je to zgodilo po tem, ko je bila glavna obravnava zaključena in praktično zadeva zrela za odločitev. Zato pač so Hrvatje tudi iskali način, kako diskreditirati arbitražno sodišče. Še enkrat, če drugega ne pa smo danes imeli priložnost, da slovenski javnosti predstavimo, kaj se pravzaprav dogaja v slovenski zunanji politiki, s čim se ukvarjamo, imamo dobre rezultate na področju gospodarske diplomacije. Povedal sem, upravni odbor Gospodarske zbornice mi je dal aplavz za preteklo delo in tudi za prihodnje delo. Tudi glede tega, da je naša politika preveč ruska, preveč ameriška, lahko rečem, da je uravnotežena. Tega sem vesel.
Replika, gospod Branko Grims.
Ja, če gremo po vrsti. Pohvalil sem takrat službe, da so storile vse, kar je bilo v njihovi moči, zunanje ministrstvo pa ne. Kajti kriterij je bil isti, kot ga imam še danes, samo to, ali se je storilo res vse na zunanjem ministrstvu, kar je bilo v njihovi moči ali pa se ni, in odgovor je preprost, ni se. In to je odprlo prostor za to, kar se je zgodilo. Zakaj danes ni medijev, medijem je jasno, da očitno, ker vas poznajo, da bo koalicija reševala svoje stolčke, ne pa države Slovenije, in zato vedo, da za razrešitev ministra ni možnosti in zato jih pač tukaj ni. Jaz se s tem na vašem mestu res ne bi hvalil. To veliko pove o koaliciji, nič o tem, kakšni so argumenti. Zdaj kar se tiče gospoda Janše, takrat je bil tisti sporazum s Hrvaško podpisan tako, da je stvari vrnil na začetek in bi lahko čakale. Potem pa se je šlo z nekimi potezami, ki so bile ali lahko zaradi mene dobronamerne, ampak bile so naivne. In zato se danes soočamo s problemom, o katerem je govora. Ko ste govorili o tem, da ste šli na OZN, to ni bilaterala z ZDA, vsekakor pa tega že nekaj časa ni bilo. Ko pa ste omenili gospo Merklovo, Merklova ima, to se pa pozablja vedno, koalicijo s socialisti in socialisti so pač v migrantih na prvi refleks levice vedno videli nove volivce. In zato se je v Evropi to začelo: Pridite vsi! In gospa Merklova je svoji koaliciji dala očitno prednost pred svojo lastno stranko. Tisti, ki tega ne veste, je več sto njenih poslancev že podpisalo, da bi morala iti. Da ne govorim o njenih partnerjih, se pravi Bavarski CSU, ki so itak že enkrat praktično razdrli dolgoletno zavezništvo s CDU oziroma CS v CDU. Se pravi, ko se govori o tem ljudeh, mora vsek odgovarjati za svoje delo, tako kot seveda to velja tudi za zunanjega ministra, ki je odgovoren za to, kako se je v tej zgodbi pozicionirala država Slovenija znotraj mednarodne skupnosti. In pozicionirala se je napačno. In to se ji danes vrača kot bumerang.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Andrej Šircelj [[…]]Prosim? Postopkovno? Replika na? Replika gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo [[…]]Čas imamo, fantje [[…]] [[nemir v dvorani]]
Razprava je še [[…]]
Kar zadeva to kritiko ministra, da je interpelacija prazna, izjemno se je potrudil, da je na prazno, na nič napisal 27 strani. Izjemno. Torej, če je nekaj prazno in na ničemur ni možno graditi nič, je naredil krat tri svojega odgovora. Drugo, kar je problem današnjega dne, je to, da so bili odgovori ministra prazni oziroma jih sploh ni bilo. Ne vemo, ali vemo vse o arbitražnem sporazumu v Državnemu zboru, kljub vsem naporom, sejam, zaprtim sejam Državnega zbora, potem predstavitvam v tisti zaprti dvorani in tako naprej. Kajti, vsakič, ko minister karkoli pove o arbitražnem sporazumu, pove nekaj drugače. Ne vemo, ali je minister storil vse, kar je potrebno v zvezi s migrantskimi projekti oziroma zadevami. Ni tu problem Angele Merkel, mi se s tem ne ukvarjamo. Mi se pogovarjamo o tem, ali je Slovenija storila tisto, slovenska vlada storila tisto, kar smo od nje pričakovali. Izbir je bilo veliko. Imeli ste vse možne scenarije in vse odgovore. Bili ste proti ograjam oziroma tehničnim oviram, ograjam in tako naprej. Izbrali bi lahko katerokoli varianto, Slovaško, Madžarsko, izbrali ste najslabšo. In odgovornost ministra, enega, drugega in tretjega, ki so sodelovali v tem projektu, je pač neizbežna. Kar zadeva pa gospoda Janšo in čas ministrovanja, ki ste ga tam opravil, zagotovo vas je bilo treba spraviti na pravi tir, kajti tisto, kar ste vi pripravili v dogovoru s Hrvaško takrat, je bilo treba ustaviti in vzeti ministru pooblastila ne zaradi izstopa iz koalicije, ampak zaradi neumnosti, ki jo je pripravil. Če kdo to ne verjame, naj pogleda zadeve za nazaj. In morda je ta lojalnost, ki jo izkazuje koalicija do ministra, morda tudi s kakšno potezo narejena, vsaj v nekaterih medijih je bilo zaslediti, da naj bi se določene stvari, kar zadeva podporo interpelacije, reševale tudi z nekaterimi zaposlitvenimi zadevami med največjo koalicijsko stranko. Morda je tudi to eden od razlogov za tako trdno in čvrsto podporo. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Spoštovani! Mene osebno so odgovori ministra za zunanje zadeve razočarali. Moram reči, da na tista vprašanja, ki so bila vsebinsko postavljena, dejansko teh odgovorov ni bilo. Ali so bili odgovori zbanalizirani ali zminimizirani. Danes nismo dobili odgovora na to, kakšna pravzaprav je slovenska zunanja politika, kakšna je strategija, predvsem kako se uresničuje ta strategija preko dokumentov, ki jih danes v Sloveniji imamo, tako deklaracijo kot strategijo. Ni bilo tudi odgovorov na nekatera ključna vprašanja. Ključna vprašanja o tem, ali je dejansko ta politika uravnotežena, ne samo, da se reče, da je, ampak tudi, da se odgovori na tista vprašanja, na tiste teze, trditve, če želite, ki dokazujejo, da ni uravnotežena. Tukaj, oprostite, minister za zunanje zadeve ni dal odgovora. Ni dal odgovorov tudi, kako vidi Slovenijo v okviru asociacij, v katere smo šli, v okviru Evropske unije, v okviru Nata. Ni tudi povedal, kje je in kje vidi svojo učinkovitost. Žal se zadeve, predvsem tiste, na katere minister za zunanje zadeve ni imel odgovora, zbanalizirajo, če želite, tudi z nekaj njegovega humorja, vendar oprostite, tako se prvič ne vodi zunanja politika in drugič, tako se enostavno tudi ne odgovarja na vprašanja poslank in poslancev. Tudi to, da nekateri moji kolegi in kolegice govorijo o izgubljenem dnevu, o tem, kako je navsezadnje ta interpelacija nepomembna, brez vezna in tako naprej, poglejte, s tem dajete vrednost svojemu delu. Interpelacija je utemeljena, je v skladu s slovensko ustavo, je v skladu s slovensko zakonodajo in je v skladu z demokratičnim sistemom, ki ga tukaj imamo. Če nekdo želi omenjati totalitarne sisteme, tam takšna interpelacija ni bila možna, ampak danes opozicija ima to možnost, ker smo v demokratični ureditvi. Kakršnekoli asociacije na to, kako je pa danes zunanja politika stvar preživetja Slovenije in tako naprej, vse to je dejansko neutemeljeno. Neutemeljeno predvsem zaradi tega, ker gre za to, da je to enostavno političen inštrument demokratične družbe. Če govorimo o posameznih delih te slovenske zunanje politike, potem lahko rečemo, da zelo težko najdemo tistega, ki je uspešen in ki bi povečal ugled Slovenije. Danes seveda lahko govorimo o tem, gospodarski diplomaciji na primer in zaslugah Ministrstva za zunanje zadeve o gospodarski diplomaciji, oprostite, jaz mislim, da so učinki te gospodarske diplomacije, ki jo vodi minister Erjavec, preslabi. V dokumentih je omenjena prevozna povezava, železniška povezava – je ni. Že dolgo je ni in mislim, da jih on tudi že nekaj vlad dal skozi, in enostavno tukaj ni rešitev. Tudi ta vlada nima rešitve, pa je to tudi prvovrstno vprašanje gospodarske diplomacije. Ravno tako, če govorimo o kapitalu, ki naj bi vlagal v Slovenijo. Oprostite, tega ni. Smo na repu glede tega in tudi tukaj ima Ministrstvo za zunanje zadeve precejšnjo vlogo. Izgovor na to, zakaj je minister za zunanje zadeve kriv, poglejte in meni se zdi pravzaprav na nek način grdo, da se omenja, zakaj meja ni bila rešena leta 1990 ali pa 1991, o tem, zakaj se določene zadeve v zgodovini niso zgodile. Minister Erjavec, ko ste sprejemali položaj ministra za zunanje zadeve, ste bili verjetno seznanjeni z vsemi temi okoliščinami in ne se izgovarjati na neko zgodovino, za katero ste točno vedeli, kakšna je, vsaj morali bi vedeti kot kandidat za ministrstvo za zunanje zadeve. Zaradi tega so seveda ti argumenti morda nekomu smešni, morda se ob tem lahko nasmiha, navsezadnje so pa žalostni, da se minister za zunanje zadeve naslanja na argumente, ki jih v bistvu ni, ki so enostavno prazna slama in na ta način se ne vodi zunanja politika. Vsekakor sem tudi že večkrat povedal danes, in nisem dobil odgovora o proaktivnosti slovenske zunanje politike. Tako proaktivnosti glede migracij kot proaktivnosti glede vseh vprašanj, ki se obravnavajo na ravni Evropske unije ali na ravni Nata. Tudi nisem dobil odgovora, zakaj minister za zunanje zadeve ne postavi vprašanje financiranja Slovenske vojske v okviru Nata, kjer druge države namesto nas plačujejo našo varnost. Zaradi tega in vseh teh dejanj slovenske zunanje politike pada ugled Slovenije. To kažejo tudi nekatere mednarodne analize, ki so bile omenjene in na katere prav tako nisem dobil nobenih odgovorov. Vsebinskih odgovorov na to ni bilo. Več kot to, da je avtor te analize prijatelj Hrvaške, več od tega dejansko ni bilo rečeno. In še nekaj v zvezi s Francijo in Turčijo. Kje pa je položaj Slovenije v okviru te analize, o tem ni bilo niti besedice. Zaradi tega sem enostavno razočaran nad ogovori ministra za zunanje zadeve in zaradi tega se mi zdi interpelacija popolnoma samoumevna. In ni prazna interpelacija, prazni so odgovori, katere je poskušal sicer minister dati, vendar jih dejansko, vsebinskih odgovorov, ni bilo. In zaradi tega jaz mislim, da je popolnoma upravičeno, da se danes pogovarjamo o tem. Morda se bomo, upam, še kje na kakšnih drugih mestih, kakorkoli že, o slovenski zunanji politiki z ministrom Erjavcem ali kakšnim drugim ministrom. Ampak, vsekakor se bo treba o tem pogovarjati in to je nujno, da se. Zaradi tega so tudi pripombe na to, da gre za prazno interpelacijo in tako naprej, jaz mislim, po moje, neutemeljeni. Prej so prazni odgovori na to, in seveda jaz predlagam, da podprete to interpelacijo.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Zelo sem zaskrbljen nad to državo. Če bi bili kolegice in kolegi v Demosu tako razštelani, kot je današnja koalicija, nikoli ne bi imeli države. Tukaj nekdo naprej, kot da vice poka, nekateri se smejite, se pokate po kolenih, zelo me skrbi. Ljudje pa gledajo, nas plačujejo, vi vodite to državo. Minister pravi, da mu mi očitamo, da je on ustanovil DAESH, da je on zakuhal vojno v Siriji – pa kje to piše? Pa v neki povezavi z Alešem Primcem, Aleš Primc je moj prijatelj. Vi ste že pozabili, da smo vas na referendumu tako nažgali, da vas še danes glava peče skupaj z Alešem Primcem. Ste malo pozabili, a ne? Glejte, pravite, da bi moral biti boljši tekst, da ste pričakovali boljši tekst. Odlično, torej vi veste več kot mi, vi veste več, kaj je bilo narobe pri arbitraži. Jaz sem zdaj nekaj izvedel, in tudi pri Ljubljanski banki, jaz sem zdaj malo več izvedel na zaprti seji. Hvala vam vsem, ki ste potrdili, da se je seja zaprla. Hvala vam. In veliko sem sodeloval kot član Odbora za zunanjo politiko z gospo Simono Drenik. Danes vidim, da je ona, poleg Republike Slovenije, največja žrtev te blamaže. Arbitraža je bila in je njen otrok. Tudi nova vodja projektne enote je odlična gospa, ampak to, kar delate gospe Simoni, pa ne vem, če imate prav.
Zaključujem razpravo o interpelaciji. Odločanje o predlogu sklepa bomo opravili čez 15 minut, zato prekinjam 9. točko dnevnega reda in 16. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 00.50.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z Interpelacijo o delu in odgovornosti ministra za zunanje zadeve gospoda Karla Viktorja Erjavca. Prehajamo na odločanje. Predlagatelji interpelacije predlagajo zboru, da po opravljeni razpravi sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi vložene interpelacije izreka nezaupnico ministru za zunanje zadeve gospodu Karlu Viktorju Erjavcu. V skladu z drugim odstavkom 118. člena Ustave Republike Slovenije bo nezaupnica ministru izrečena, če bo zanjo glasovala večina vseh poslanik in poslancev, to je 46 ali več. Če bo nezaupnica izglasovana se šteje, da je minister razrešen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati mag. Matej Tonin.
Poslanska skupina Nove Slovenije bo seveda glasovala za razrešitev ministra. Smo pa danes ugotovili nekaj, da imamo ministra za zunanje zadeve, ki ni za ničesar odgovoren. Je Karl Erjavec sploh že bi za kakšno stvar v svoji politični karieri odgovoren? Za nič. Ni bil odgovoren na za Patrie, ni bil odgovoren ne za kante in prav tako ni odgovoren ne za arbitražni fiasko kot tudi ne za varčevalce Ljubljanske banke. Torej, minister Erjavec se odgovornosti vedno izogiba, zato ni čudno, da njegovi sodelavci v kabinetu pravijo, da so kolegiji približno taki, da praktično vse stvari pomeče dol z dnevnega reda, ker niso pristojni, tako da na koncu ne ostane veliko. Minister Erjavec, če pravite, da za nič niste odgovorni in da za nič niste krivi, kdo pa je potem kriv za milijonsko škodo v primeru Ljubljanske banke? Spraševali ste se, zakaj ta problem ni bil rešen že v 90. Razpadla je Jugoslavija, nastala je samostojna Slovenija, uveljavilo se je teritorialno načelo, kjer je vsaka država odgovorna za svoje banke na teritoriju. Problem je bil na nek način delno rešen 2001 s podpisom pogodbe. In kaj smo imeli? Imeli smo pogodbo s Hrvati, imeli smo sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice in sedaj bi pričakoval vsaj poglobljeno analizo ministra danes, da pove, kaj je šlo narobe, ker smo imeli odločne tarok karte, pa smo odlično izgubili. Težko si je predstavljati, da je ta tema za njega nepomembna, gre pa za stotine milijonov, ki jih bomo morali plačati. V zvezi z arbitražo prav tako minister pravi, da ni za nič odgovoren. Minister, kdo bo potem odgovoren, če ne bomo dobili stika z odprtim morjem, če bo arbitraža neslavno propadla? Kdo je odgovoren potem za primere, ko vas opozarjajo in arbitražna pogodba in pismo arbitražnega sodišča, naj nekaj ne počnete, pa kljub temu to počnete. Če poskušam biti malo banalen, tako kot vi, potem je nekaj podobnega, če bi bil vi voznik avtobusa pa vas ustavijo policisti in vam rečejo, vozite počasi, tudi prometni znaki vas prosijo, da vozite počasi, ampak vi divjate na koncu povzročite nesrečo in rečete, saj sem samo vozil. Okej, niste pa vozil previdno in pametno. V zvezi z migrantsko krizo, minister, vaši kolegi širom Evrope so prihajali s pobudami, vi danes ene svoje pobude niste znali razložiti. Na koncu lahko odgovorim, imamo ministra, ki pa nikoli v življenju ne bo za nič odgovoren.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica dr. Franc Trček.
Dober večer ali dobro jutro! Včeraj je gospod Karl Erjavec izrekel nek lapsus. Združena levica ni podprla ne strategije ne deklaracije, v debati v parlamentu smo razložili, zakaj ne. Osebno priznam, da ko rečemo nekako tvorna koalicija, to mi malo zveni kot pleonazem. Seveda smo tvorni konstruktivni, kaj bi pa drugega bili. Naše mnenje je seveda tudi, da bi ob arbitražnem fiasku v neki približno normalni državi moral prvi človek zunanjega ministrstva odstopiti. Hoteli smo tvorno sodelovati pri tem pisanju interpretacije, ampak seveda zaradi nekih razhajanj oziroma odkrito povedano, človek bi dobil občutek, da je nekdo šel v neko ambasado zraven nekega lepega vrtca dvakrat, trikrat na zajtrk in da se je vse to potem pretirano prelilo v to interpelacijo. Nekako nismo našli skupne poti s preostalim delom opozicije, ker, ali veste, zunanja politika držav ranga Slovenije mora biti vseeno zunanja politika države Slovenije ne proameriška, ne proruska; očitno malo tudi neizobraženosti v aktualnih dogajanjih v svetu, recimo, Kitajske ni noben omenjal, da ne bi govoril o kaki Maleziji in še o kakšnih drugih državah. Številne žalitve so bile danes tukaj izrečene, kar očitno kaže, da vas večina ravno ne razume, kako se ubeseduje, ko se govori o zunanji politiki, o neuvrščenih, o plačevati nekaj Bosni in tako naprej. Zdi se mi, da dokler Združena levica ne bo prevzela tega resorja, na žalost številnih kariernih diplomatov bomo imeli bolj žalobno zunanjo politiko. Zdaj se bom malo oddahnil, mi se bomo vzdržali pri tej interpelaciji, potem bom imel pa še osebno obrazložitev glasu. Hvala.
Kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Obrazložitev v imenu Poslanske skupine SD, gospod Matjaž Nemec.
Hvala lepa, predsednik. Naša država, politika in vlada je pred pomembnimi izzivi, prihaja pomlad, prihaja nov val nejasnosti. Država mora biti na to pripravljena ne samo v okviru delovanja Ministrstva za zunanje zadeve, tudi notranje ministrstvo kot obrambno ministrstvo in celotna vlada. Minister Erjavec je odgovoril na določena vprašanja, za nas Socialne demokrate je zelo pomembno, kako bomo pristopili v bodoče. Ne samo vprašanje Palestine, ampak pred vrati je tudi novo poglavje v reševanju arbitražnega sporazuma oziroma odnosa s Hrvaško, krepitve odnosov na tako imenovani balkanski poti in naših sosednjih držav pa seveda varčevalci NLB. Mi interpelacije ne bomo podprli, bomo pa zaželeli ne samo vladi, ne samo ministrstvu, ampak celotni politiki veliko strpnosti, veliko poguma v bodoče in veliko enotnosti. Socialni demokrati interpelacije ne bomo podprli, bomo pa podprli pogum, bomo podprli solidarnost in predvsem delovanje v smer reševanja problemov, ki jih imamo pred sabo. Hvala lepa.
Tišina. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Desus gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, predsednik. Verjetno, spoštovani kolegice in kolegi, vsi veste, da bom povedal, da interpelacije proti ministru za zunanje zadeve Viktorju Karlu Erjavcu ne bomo podprli. To je logično, saj smo v svoji razpravi, ki smo jo imeli poslanci in poslanke naše poslanske skupine, vsi govorili, da je ta interpelacija prazna, da je spisana na zelo čuden način, na štirih straneh, kjer niste nobene točke dejansko tudi podkrepili. Enostavno in preprosto je bila ta interpelacija napisana tako, da je bila znotraj votla, od zunaj pa je ni bilo nič. Nobene zadeve niste utemeljili. Minister in vsi skupaj smo se trudili 14 oziroma 15 ur, da smo razpravljali o tej problematiki. Prav je, da smo razpravljali, želimo o tem razpravljati, ampak pojmov o tem, kdo je za kaj odgovoren, pa v nobeni poslanski skupini, nobena poslanka in poslanec ne bi smeli mešati. Za tiste zadeve, zakaj je nekdo odgovoren, naj odgovarja, za tiste zadeve, ki pa ste si nekateri zamišljali in jih kar umeščali v odgovornost ministra za zunanje zadeve, na tiste pa vam verjetno nič ni treba odgovarjati. Zanima me še na koncu, zakaj smo pravzaprav imeli zaprto sejo. Ni bilo predstavljeno nič, mogoče zaradi tega, da ste govorili o spomeniku padlim v prvi in drugi svetovni vojni iz Rusije in mogoče zaradi tega, da je nekdo povedal, tajno na zaprti seji, da so partizani osvobodili Ljubljano ne pa Rusi.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa predsednik. Kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo seveda enotno glasovali proti predlogu, da se interpelira ministra za zunanje zadeve gospoda Karla Viktorja Erjavca. Na podlagi tistega dela še današnje razprave, ki je bil dejansko vsebinsko osredotočen na to, kar naj bi bil namen današnje interpelacije, smo se lahko prepričali predvsem o enem – o tem, da je zunanja politika Republike Slovenije vodena odgovorno, celovito in enotno, da ima rdečo nit, ki jo po eni strani vleče iz preteklih nastavkov, po drugi strani pa proaktivno tudi v luči vseh novih okoliščin, s katerimi se srečujemo tako v naši državi kot tudi v mednarodni skupnosti, uspešno sodelujemo in sooblikujemo te rešitve. Bi pa želela na tej točki povedati še naslednje. Tako zunanja politika Republike Slovenije kot tudi Vlada Republike Slovenije deluje enotno in politično stabilno. In to je tudi eden od pomembnih dodatnih dokazov, o katerih smo se lahko danes skozi to dolgo razpravo prepričali. Zato vse dobro tako ministru za zunanje zadeve kot tudi Vladi Republike Slovenije in aktualni koaliciji še v prihodnje. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Branko Grims.
V Poslanski skupini SDS bomo seveda glasovali za razrešitev Karla Erjavca zato, ker so bili vsi razlogi, ki smo jih navedli za interpelacijo, še kako utemeljeni, odgovori pa povsem prazni. Problem, s katerim se danes soočamo je ta, da ob nespornem fiasku z arbitražo, za to nihče ne odgovarja, celo trdi se, da za to ni odgovoren zunanji minister. Vprašanje, ki bi se moralo postaviti vsem, je preprosto. Ali je bilo storjeno vse, resnično vse, kar je v moči zunanjega ministrstva, da do takih posledic ne bi prišlo? In odgovor je preprost in vsi ga veste. Ne. To se pravi, je tu objektivna in subjektivna odgovornost. In že samo to bi v vsaki normalni državi pomenilo takojšen odhod zunanjega ministra s tistega položaja, ki ga zaseda, če ne bi bil sposoben sam potegniti svojo odgovornosti, bi mu k tem pomagali z glasovi. V Sloveniji se žal ravna drugače. V Sloveniji se ne ozira niti na večstomilijonsko škodo v evrih, ki je nastala zaradi napačnih potez v zvezi z Ljubljansko banko, se ne ozira niti na to, da nam sosedje pošiljajo vojsko na meje, ker ni bilo prave zunanjepolitične strategije ob soočanju z migrantskim tokom. V Sloveniji se očitno za koalicijo ne zdi pomembno niti to, da prihaja do dejanske hude, velike, merljive in potencialne materialne škode zaradi tega, ker se meje zapirajo. Da smo izgubili tisti schengen, ki smo ga bili vsi navajeni, da si šel kadarkoli, kjerkoli prosto preko meje. Tega vsega ni več. Vse to je zgodba, ki se je odvila v času te vlade in v času ministra gospoda Karla Erjavca. In vi pravite: ni odgovoren. Kakšno je vprašanje odgovornosti te vlade? Za eno pašteto izgubiš službo, za en motorček lahko opravljaš delo naprej, za več kot 20 tisoč evrov si najboljši tistega leta, če pa zafuraš arbitražo in več 100 milijonov v Ljubljanski banki, si pa nedotakljiv in te enotno brani celotna koalicija. Krasna odgovornost! V SDS se s tem ne strinjamo in bomo seveda glasovali za razrešitev, za odgovornost ministra.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. To ni reklama za založbo, je neka knjiga, sem upal, da boste vi mahali, ker ste v bistvu bolj proameriški, z naslovom: Zakaj narodi propadajo. Acemoglu in Robinson. Prvi je profesor ekonomije na MIT, drugi je pa s čikaške univerze, ekonomist in politolog. V Sloveniji celo to knjigo, štiri leta staro, reklamirajo, da bi jo moral vsak politik prebrati. Dobro, jaz imam neke pomisleke glede te knjige, ampak osnovna ideja drži. Skozi zgodovino, dokazujeta avtorja, da v bistvu družbe oziroma podnaslov knjige je Izvor moči blaginje in revščine na različnih koncih sveta, uspešne so tiste družbe, ki imajo inkluzivne inštitucije. Kar pomeni, da imate delujoče inštitucije, ki vključujejo ljudi, inštitucije, v katerih bi, ne vem, lahko bila državna podsekretarja tako Grims kot jaz – evo, Karl jo bere ali kaj, hitrih petdeset – skratka, ni smešno, ker v tej državi in družbi se je nekdo zelo trudil, da tovrstnih inštitucij nimamo. Moji otroci, vsaj tisti najstniški, vedo našteti, kateri so ti ljudje, pa jih jaz nekako ne silim, da bi se blazno ukvarjali pa zanimali s politiko. In čas bi bil tudi za avtorefleksijo v slovenski politiki. S tem sklicem Državnega zbora smo dobili ogromno novih ljudi, ki smo prišli tukaj, pričakovanja so bila, obljubile so bile, in nas je, da vzpostavimo delujoče inštitucije. Mi se danes dejansko, oziroma včeraj, nič vsebinsko nismo kaj pretirano pogovarjali o inštituciji zunanje politike. Lahko bi se na zaprti seji pogovarjali tudi o finančnem delu tega. A veste, govoriti o nekih službah, ki jih nadzira KNOVS, če bi odprl tukaj debato, kakšne so postavke finančne tam in tako naprej, kakšne so postavke na ministrstvu. Že večkrat sem povedal znano pravilo iz teorije organizacij, ko več kot dve tretjini denarja porabiš za plače, si razvojno gotov. O teh zadevah bi se morali pogovarjati in še o vsem tistem, kar sem vam naštel včeraj. Ampak to žal nismo počeli. In jaz zdaj ne morem glasovati za ali proti, tudi iz osebnih razlogov, v neki debati, ki ni bila vsebinska. Upam pa, da bomo končno začeli graditi številne inštitucije, ne pa na način, da bo vlada imela iz 272, 325 posvetovalnih teles vmes.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu mag. Matej Tonin.
Ali je kdo spremljal, zaradi česa je moral srbski obrambni minister odstopiti? Zaradi tega, ker je novinarka pred njim klečala pa takole molila mikrofon in je rekel, da rad gleda novinarke, ki klečijo pred njim. Samo toliko, da približno vemo, kakšni so standardi tam dol na jugu, ki se mu malo posmehujemo, in kakšni so standardi pri nas. Za nas, za ministra Erjavca, ni nobena blamaža dovolj velika, da bi prevzel odgovornost. Nobena. Danes praktično nismo poslušali odgovorov, smo pa poslušali napade. To je jasno. Na vsa vprašanja se je več ali manj napadalo ne pa odgovarjalo. Kako, recimo, da si bodo ljudje predstavljali, kako to taktično zgleda, je uprizoril danes kolega Jurša, ki je govoril samo o eni stvari, o kateri sem jaz govoril na zaprti seji, govoril pa sem o treh stvareh, in sicer o arbitraži, kjer sem predstavil zapisnik, ki ima oznako tajno, in kolega Jurša bi moral vedeti, da če ima zapisnik tajno, ne morem z njimi operirati na javni seji in ga citirati. Iz zapisnika se je dalo jasno ugotoviti, kaj je ministrstvo storilo in kaj ni. Govoril sem o Ljubljanski banki, kjer so tudi določena pogajalska stališča označena s tajno, vi ste pa razkrili, jaz nisem, vi ste pa razkrili stvar, ki jo je vlada obravnavala pod interno. Jaz ne vem, ali boste vi za te stvari kaznovani, tako kot bi bil jaz, to bomo videli. Ampak, ni pa korektno, gospod Jurša, da stvari govorite na tak način, kot jih, pavšalno, dve tretjini stvari zamolčite, eno tretjino pa poveste.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu. Najprej gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa. Dobro jutro vsem! Seveda interpelacije ne bom podprl. Danes je minister Erjavec, seveda uspešno odgovarjal na vrsto očitkov, ki se pravzaprav sploh niso nanašali na njegov delokrog, na njegovo niti možno objektivno ali subjektivno odgovornost. In argumenti so se preko dneva sesuvali kot hiša iz kart. In seveda še dodatno ne morem podpreti takšne interpelacije, ki temelji na principu, da ko laž velikokrat ponoviš, postane resnica. To pač ne gre in tudi vedno ne drži, da če se veliko dima ustvari, da je v ozadju tudi ogenj. Tudi z zaprto sejo smo pričakovali en veliki pok, ki pa ga ni bilo. Se pravi, zgodba je v celoti zgrešena, prazna, lahko bi rekli na koncu: Tresla se je gora, rodila se ni niti miš. Zato seveda mojega glasu v takšni interpelaciji seveda ne bo.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Marjan Dolinšek.
Hvala. Najprej naj obrazložim svoj glas, da bom glasoval proti interpelaciji. Rad bi pa nekaj iz današnje razprave, ko smo jih po dolgih urah poslušali, dal en predlog. Odgovoren je za, minister naj bi bil odgovoren za zunanje zadeve, za področje financ, ker namreč banke meni gre pod Ministrstvo za finance, to je eno področje, drugo pa delno obramba. Tako da predlagam, da mu je treba povišati plačo ali pa dati kakšne dodatke še za dve ministrstvi v nekem delu, to, kar je bilo danes slišati, da se mu narekuje oziroma očita odgovornost tudi iz teh dveh segmentov. Še enkrat, interpelacije ne bom podprl.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Ne bom zlorabljal poslovnika, ampak bom povedal, da bom glasoval za razrešitev zunanjega ministra gospoda Karla Viktorja Erjavca. Jaz nimam nič proti, gospe in gospodje, da Karl kdaj zmaga. Ampak glejte, mi smo tukaj zato, da zmaga Slovenija. Slovenija mora zmagati, ampak s takšno politiko, s takšno ekonomsko politiko, ko nam vsako leto in vsako leto več ljudi gre ven iz Slovenije, izobraženih, s takšno zunanjo politiko ne more Slovenija zmagati. Odprta so ostala vprašanja, kljub temu, da sem jih nekajkrat ponavljal, mi danes ne vemo, kako bo zdaj šel postopek s Palestino, morda se bova jutri z gospodom predsednikom Državnega zbora o tem pogovorila. Mi ne vemo, ne vem razloga, zakaj MZZ, minister noče dati po sklepu Odbora za zunanjo politiko gradiva za ADP, da bi ga skupaj s kolegom Ivanom Hrškom obravnavali na najinih komisijah oziroma odborih, ne vemo, kje so razlogi. In kar se tiče ukora, ki ga je Slovenija dobila oziroma bolj točno minister Erjavec od stalnega arbitražnega sodišča, tako sem imel občutek, da pa kaj bo pa nam stalno arbitražno sodišče, in se je nekajkrat tale dokument vrgel čez ramo, češ, da to ja ni nič. Zaprta seja je bila izjemno koristna, vsaj za mene in zaključil sem, da bo nekaj časa še preteklo, da se bo videlo pravzaprav, kje je resnica glede te prisluškovalne afere, zaradi katere še vedno Slovenija krvavi. To je samo nekaj razlogov, jih je pa še veliko več, zaradi katerih bom podprl razrešitev ministra Erjavca. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospa Ljudmila Novak.
Jaz bom seveda interpelacijo podprla zaradi tega, ker zunanji minister Karl Erjavec dela Sloveniji škodo. Mi vsi vemo, da bi moral odstopiti lansko leto julija in se ni niti toliko potrudil, da bi prišel nazaj iz dopusta in obrazložil, kako so se stari odvijale. Celo več, s svojimi nepremišljenimi izjavami je kljub opozorilom dajal čudne izjave in s tem metal slabo luč na arbitražo. S tem je naredil Sloveniji škodo. Gospod Erjavec tudi z lahkoto potunka druge ljudi in sebe opere, najprej Simono Drenik, danes sem slišala že našega arbitra. Zakaj jih ni prijavil, ker so povzročili Sloveniji škodo? To bi kot odgovoren za to področje moral narediti. Druga stvar. Mene tudi skrbi politika v zvezi z zamejci v Italiji. Vemo, da tam poteka preoblikovanje lokalnih skupnosti. Slovenci smo imeli župane majhnih občin in to se sedaj združuje. Tudi to vprašanje bi moral intenzivno reševati zunanji minister, ne minister iz urada, ker nima ustreznega sogovornika v drugi državi, ampak zunanji minister. Iz statistike je razvidno, da je dvakrat obiskal Italijo. Na EXPO je bil, tam verjetno ni reševal manjšinskega vprašanja. In tretjič, danes je izražal veliko skrb za upokojence, tako kot vedno. jaz jim tudi želim vse dobro, pa dolgo življenje, da bodo dočakali tistih tisoč evrov končno. Izražal je tudi veliko skrb za Novo Slovenijo, da ne bo izpadla iz parlamenta. Veste leta 2008 je Jelinčič to smatral za uspeh, da je Nova Slovenija izpadla, 2011 smo prišli mi v njegovo pisarno. Tukaj je bila velika stranka, ki je danes ni, tako da vsem se to lahko zgodi [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v lastnem imenu mag. Jana Jenko.
Hvala za besedo. Glasovala bom proti razrešitvi. In sicer zato ker je minister Erjavec zelo dobro odgovarjal na vsebinsko prazna vprašanja in interpelacijo. Žal na prazno vprašanje res težko daš dober odgovor. Glasovala bom proti zato, ker nismo zvedeli prav čisto nič novega. Na zaprti seji smo dobili same take podatke, ki so jih mediji že zdavnaj objavili, tako da je bila to brez potrebe piarovska gesta s strani predlagatelja. Glasovala bom proti tudi zato, na interpelaciji podpisanih 26 podpisnikov, sopodpisnikov, danes jih je interpelacijo zagovarjalo samo 7, pa še to moram reči, da je sopredlagatelju čas ostajal, ker se v štirih letih, odkar sem jaz tukaj v Državnem zboru, še ni zgodilo pri taki zadevi. Od glavnih akterjev pa sta interpelacijo zagovarjala samo dva, ne vem, gospa predsednica se je zdaj oglasila v obrazložitvi glasu, imam občutek, gospa Dimic sploh nič ni razpravljala, gospod Vrtovec tudi ne, tako da sem dobila občutek, da še sami ne verjamejo v to interpelacijo [[nemir v dvorani]]
Tišina!
In kljub temu je minister podal res izčrpne odgovore na vse zadeve, za moje pojme preveč izčrpne, ker res vprašanja so bila vsebinsko prazna, nezanimiva. Hvala.
Glasujemo. Prekinjam [[…]]Nisem videl. Okej. Obrazložitev glasu gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani ministrski zbor, koalicija, moji kolegi in kolegice! Meni je bila pa všeč zaprta seja. Jaz osebno sem dobila marsikakšen pogled, ki mi je kot poslanki, ki ne sodeluje v odboru KNOVS, moram reči izrednega pomena. Ne morem še govoriti danes o tem, ampak o enem delu pa lahko govorim, ker je bil že s strani kolega Jurše razkrit, to, da bo Slovenija postavljala spomenike. Vendar komu? Mislim, da je to zadeva, ki zanima širšo slovensko javnost, vse državljanke in državljane. Hvaležna sem. Tudi za to, da smo izvedeli, kaj se je zgodilo glede arbitraže, kako so potekali zapisi, kako so potekala navodila. Mislim, da tiste zadeve, ki se najbolj [[…]]
Malo miru!
[[…]]tičejo državljank in državljanov in ki državljane najbolj zanimajo, ostajajo zaprte za temi stenami. Na nek način se mi zdi to žalostno, ker potem bi si tudi ljudje lahko ustvarili drugačen pogled, ker bi tudi ljudje potem vedeli, kaj pomeni, če se nekdo tak, kot je gospod Karl Erjavec, bori za njihove penzije. Zato jih je 300 tisoč v Sloveniji, ki imajo nižjo penzijo od 600 evrov. Mislim, da to dovolj pove, kakšne borce imamo v tej državi.
Obrazložitev glasu v lasnem imenu gospod Jernej Vrtovec.
Dobro jutro vsem skupaj! Jaz bom interpelacijo podprl, ker se ne strinjam s prazno, po vašem besednjaku, prazno zunanjo politiko, ki jo vodi naš zunanji minister gospod Erjavec. Kar se tiče zaprte seje, jaz sem pa zaskrbljen glede na to, kaj smo vse slišali in kar lahko pričakujemo v nadaljevanju in si ne predstavljam posledic od trenutka, ko lahko arbitražna zgodba propade. Takrat bo Karl rekel: Jaz nisem kriv, jaz nisem vedel. Tako se to dela v tem državnem zboru. In ko sem danes prebral en tvit enega intelektualca, ki je zapisal: »Erjavec si zasluži današnjo interpelacijo tudi zaradi obnašanja.« In če ste pogledali obnašanje, ste lahko videli ne samo sramotenje, ampak norčevanje iz ljudi, tudi iz upokojencev, seveda, sploh če imamo v mislih tisoč evrov pokojnine, ki jim je bila obljubljena, ampak tudi norčevanje iz ljudi. Cinične pripombe, zavajajoče pripombe, spotikanja, da se morajo ministri v vrsti, ki so za gospodom Erjavcem, takole malce skloniti, da jih kamera ne zajame, kajti to je nerodno, verjamem. Za vsako rit palica raste, ampak ne predstavljam si tujih diplomatov v Sloveniji, ko morajo vse to poslušati, gospod Erjavec. Res si ne predstavljam. In kdor drugemu jamo koplje, sam vanjo pade. In jaz želim gospodu Sušniku uspešno kopanje nove stranke, upokojenske stranke.
Vidim, da ni več [[…]] Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 51. [[aplavz]] , [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da ministru za zunanje zadeve gospodu Karlu Viktorju Erjavcu nezaupnica ni bila izglasovana. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 16. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri, 15 minut po zaključeni 29. izredni seji Državnega zbora.