Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 97 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 poslanika, nadam se da će snimak sale biti uskoro na ekranima tako da i drugi poslanici vide da je bilo 87, dakle više od 1/3 narodnih poslanika, odnosno da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, tok sednice teče na osnovu člana 235. stav 2. Poslovnika, koji omogućuje predsednicima, odnosno ovlašćenim predstavnicima poslaničkih grupa da traže obaveštenja i objašnjenja na osnovu člana 235. Da li neko od predsednika ili neko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, tražim informaciju i obaveštenje, odnosno želeo bih da postavim pitanje predsedniku Vlade i ministru Škundriću. Jako mi je žao što niko od njih nije prisutan, a i konstatovao bih da je možda dobro da se vanredni lokalni izbori organizuju češće jer onda nezadovoljni građane traže od nas poslanika da obratimo pažnju i na nešto što je uvijeno u veo tajne i na nešto na šta Vlada, odnosno pojedini ministri, pretenduju da imaju monopol, prvenstveno monopol kao monopol na informacije, a potom i kao monopol na samu pojavu. Radi se o razvojnim dokumentima Rudarsko-topioničarskog basena Bor, odnosno čitavog kombinata, gde je zacrtano da se državnim garancijama obezbedi finansiranje razvojnih projekata za rudarstvo i za metalurgiju. Na osnovu podataka koje imamo iz više izvora i koju su, gle čuda, podudarni, vidimo da Vlada garantuje finansiranje razvojnih projekata u metalurgiji. Cifre su egzaktne, određene, utvrđene, a postavljam pitanje – da li će to možda biti ponovo promašena investicija, jer čemu finansiranje samo jednog segmenta tog projekta, odnosno programa, čemu finansiranje samo programa u metalurgiji, bez finansiranja, odnosno garantovanja finansiranja razvojnih projekata u rudarstvu? Da li će to biti još jedna promašena investicija zbog toga što razvojni program nije celovito zaokružen ili se iza toga skriva nešto što mi ne možemo da saznamo, niti možemo da utvrdimo šta je tome pozadina? Logički slow ovakvog garantovanja finansiranja ovih programa zaista ne postoji. Voleo bih da dobijemo objašnjenje o čemu se radi. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, tražim informaciju, odnosno obaveštenje od ministra za kulturu i informisanje, gospodina Bradića. Ovo što želim da kažem može da se definiše i kao molba, odnosno zahtev da ministar, gospodin Bradić, odmah i hitno sazove jedan sastanak na kome bi bili prisutni svi vlasnici regionalnih i lokalnih televizijskih stanica koje su u zakonskim okvirima dobile frekvencije ili lokalnog ili regionalnog značaja. O čemu se radi? Po sadašnjem Zakona o radio-difuziji, odnosno plaćanju TV pretplate, građani su obavezni da plaćaju TV pretplatu tzv. Javnom evropskom servisu, koji je odnedavno načisto požuteo. Pozivam gospodina Bradića, ministra za kulturu i informisanje, da se izjasni o mom predlogu, tražim obaveštenje, da odmah sazove sastanak sa svim vlasnicima lokalnih i regionalnih televizija koje emituju program ne teritoriji države Srbije i da se naprave izmene i dopune zakona kojim bi se TV pretplata u iznosu od 20% usmeravala na te lokalne i regionalne televizije. Ne vidim razloga zašto bi svih 100% pretplate koju građani plaćaju, i ja sam jedan od njih, verovatno u manjini, ali istrajem na tome, još uvek sam u manjini, gospođo potpredsednice, i u svojoj porodici, jer shvatam potrebu da se plaća jedna narodna, državna ili, kako oni kažu, Javni evropski servis. Onda ne vidim zašto i lokalni javni servisi, lokalne i regionalne televizije, deo kolača od te TV pretplate ne bi imali? Naime, ako neko nije znao, želim da ga podsetim da 288 hiljada penzionera u državi Srbiji prima penziju ispod 11 hiljada dinara. Kada vidite kolika je ta TV pretplata, onda shvatimo da jednu polovinu penzije plaćaju za TV pretplatu. S obzirom da na lokalnim i regionalnim televizijama isto tako rade i novinari, i snimatelji i kamermani, isto ti ljudi imaju svoje porodice, ne znam tačno podatak koliko je njih zaposleno na lokalnim i regionalnim televizijama, ali mislim da je to nekoliko hiljada ljudi, koji se bave, pre svega, informacijama od lokalnog i regionalnog značaja. Ne vidim zašto ne učestvuju u delu pretplate i te televizije, lokalne i regionalne televizije, mogu samo da pomenem možda dve u ovom trenutku iz grada Čačka, iz koga i dolazim, pominjem ovde televiziju "Čačak" i televiziju "Galaksija", koje pokušavaju da informišu građane o informacijama od značaja za Čačak kao grad i regiju. To bi bila i neka svojevrsna pravda. To bi bila i pomoć lokalnim i regionalnim televizijskim stanicama, a bilo bi i narodski rečeno pošteno. Zašto bi građani Srbije, zašto bi građani Čačka, koji godišnje izdvajaju preko milion i po evra za TV pretplatu, zašto bi samo izdvajali za jednu stanicu koja se zove "Televizija Beograd" i koja u svom programu, to se može utvrditi, emituje 90% vesti koje su vezane samo za grad Beograd? Svi volimo Beograd. I ja volim Beograd. Ako ništa drugo, u njemu živi i živeće vazda moja Crvena zvezda, ali žalim slučaj, više volim grad Čačak i više volim građane u Čačku, što je normalno za svakog od nas, s obzirom da dolazimo iz različitih sredina. Ponavljam i molim gospodina ministra, da to ne bi radila jedna parlamentarna stranka, da organizuje sastanak sa vlasnicima lokalnih i regionalnih televizija i da se utvrdi predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o plaćanju TV pretplate i da od tog iznosa 20% ostane u gradovima i opštinama gde i odakle te televizije emituju svoj program. Mislim da bi to bilo i u duhu decentralizacije i ovih zakona koji su na dnevnom redu. S obzirom i šta se radi na tom javnom servisu i kako se tamo, narodski rečeno, mulja, mislim da bi bilo pošteno da 20% TV pretplate ostane lokalnim i regionalnim TV stanicama. Hvala lepo.
Reč ima poslanik Željko Tomić.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, kako smo iz medija saznali, danas u Beogradu treba da se održi trilateralni sastanak ministara spoljnih poslova Srbije, Turske i Španije, a povod je, kako kažu mediji – da bi se pronašlo rešenje za nov način na koji će Kosovo biti predstavljeno na regionalnim i međunarodnim konferencijama koje se održavaju na najvišem nivou. Ovaj sastanak, kako navode mediji, biće ključan u dogovorima oko pronalaženja nove formule za dinamičniju regionalnu saradnju, gde je osnovni preduslov da nijedna zemlja regiona ne bude isključena iz dijaloga. Naravno, misli se na prisustvo predstavnika fantomske države Kosovo. U Ministarstvu spoljnih poslova nemaju komentar. Kada su ih novinari kontaktirali i tražili izjave – Srbija nema komentar. Ministri, kako Španije, kako Turske, daju svoje komentare i svoja mišljenja kako treba da izgleda situacija na zapadnom Balkanu i celoj ovoj regiji, ali iz Ministarstva spoljnih poslova Srbije nema nikakvog odgovora, niti najave šta će se desiti na ovom današnjem sastanku. Kako kažu mediji dalje, neposredan povod za održavanje ovog trilateralnog sastanka u Beogradu je regionalna konferencija zakazana za 2. juni u Sarajevu, gde će se otvoriti nove perspektive, kako se kaže, za sve zemlje zapadnog Balkana u evropskim integracijama. Naravno, evropski zvaničnici uvek stavljaju i Kosovo u ovaj koš, da kažem, zajedno sa svim državama naše regije. Ova konferencija neće moći da se održi u punom sastavu i da bude uspešna, ako se prethodno ne nađe način da budu prisutni zvaničnici kako Beograda, tako i Prištine. To je poruka Evrope. Od Srbije se izričito traži da uspostavi dobru komunikaciju sa Kosovom, za šta je svakako potrebna nova formula učešća predstavnika prištinskih vlasti u dijalogu. Znači, da se ne bi dogodio fijasko, kao što je bilo na Brdu kod Kranja, ovoga puta će ministri Španije i Turske, spoljnih poslova, da daju svoj doprinos, da bi stavili predstavnike Prištine i Beograda za isti sto, bar u Sarajevu, na ovoj konferenciji 2. juna. Da li će Migel Anhel Moratinos, koji je inače i predsedavajući Saveta ministara Evropske unije i Ahmet Davutoglu, ministra spoljnih poslova Turske, uspeti u svojoj nameri, nadam se da će, kako mi narodni poslanici, tako i javnost Republike Srbije, biti na vreme obavešteni. Moje pitanje glasi – u kom svojstvu će ministar spoljnih poslova države Turske prisustvovati ovom današnjem sastanku, s obzirom na to da je država Turska priznala KiM, nije član EU i nije država iz ovog našeg regiona? Znači, ni po kojem osnovu nema načina i razloga da Turska na ovaj način učestvuje u ovim razgovorima. Ali, što bi rekli naši stari – ne lezi vraže, iz istih tih medija smo konačno saznali drugu stvar. Podsetiću vas na raspravu o Deklaraciji o Srebrenici, kada su vas predstavnici DSS-a nebrojano puta pitali – izvinite, ko je autor te sramne deklaracije? Ćutali ste. Na to nam niste odgovorili. Niste smeli da odgovorite, niste hteli da odgovorite ili niste znali da odgovorite. Sada smo dobili odgovor. Konačno se zna, tekst Deklaracije su pisali ministar spoljnih poslova Srbije Vuk Jeremić i ministar spoljnih poslova države Turske, Ahmet Davutoglu. To piše u medijima i to niko ne demantuje. Mesecima su radili na tom tekstu i čak uspostavili, kako kaže štampa, prijateljske osnove. Danas takođe pitamo – šta je startna osnova, šta je polazna osnova danas ministra Jeremića za ove razgovore? Da li će predstavnici Srbije i Kosova, odnosno Beograda i Prištine sedeti za istim stolom? Da li će ispred predstavnika Kosova pisati Unmik Kosovo ili nešto slično, nas to ne zanima. Da li će se poštovati preambula Ustava Republike Srbije, gde piše da je Kosovo sastavni deo teritorije Republike Srbije. To je moje pitanje.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li vam je promakla jedna vrlo interesantna vest, da optužba protiv bivšeg ministra unutrašnjih poslova, gospodina Dušana Mihajlovića, i načelnika Službe državne bezbednosti Zorana Petrovića, može da zastari zato što se ne pojavljuje neki svedok koji se poziva već, valjda, skoro sedam godina, ali ne znaju mu adresu? O čemu se radi? Radi se o ove tri akcije Službe državne bezbednosti, 2001. godine – "Mačva", "Šumadija" i "Kaktus", ono što je odbio Odbor za odbranu i bezbednost da razmatra, ali ono što je posebno interesantno, prvi put je javno pomenuto da je u jednoj od tih akcija bio praćen i Milan Veruović. Između ostalog, ovde sam i govorio da bi neke informacije koje bi mogli da dobijemo vezano za te akcije, možda mogle da nam pomognu da se rasvetle sve činjenice i okolnosti oko ubistva Zorana Đinđića. S obzirom da je ova informacija objavljena u novinama, nemam razloga da više to ne izgovaram javno, jer je to strogo poverljivo i državna tajna, ali, evo, sada vi, gospodo poslanici, razmislite o ovoj jednostavnoj činjenici. Milan Veruović je bio pod 24-časovnim nadzorom. Postoje dva operativca pripadnika Službe državne bezbednosti, imenom i prezimenom, njihova imena ne mogu da objavim zato što su pod službenom tajnom, koji su 24 sata pratili Milana Veruovića. To znači da su najmanje 80% pokrivali vreme vezano za Zorana Đinđića. Vi znate da je Milan Veruović bio jedan od najpoverljivijih ljudi iz obezbeđenja Zorana Đinđića. Sada uzmite i povežite neke činjenice. Znate, u okolnostima kada neko sprema atentat, stručnjaci će vam to reći, najverovatnije da je najbitnije vreme da akcija koja se planira mora biti strogo vremenski usklađena. Sama činjenica da se neko prati iz najbližeg okruženja govori o tome da onaj ko planira akciju tako reći sto posto je siguran da će moći da se uskladi. Interesantna je još jedna stvar, zato i postavljam ovo pitanje, Nati Mesarović, tadašnjem predsedniku veća koje je sudilo, vezano za atentat na Zorana Đinđića - da li je ona imala saznanja o ovim činjenicama? Da li je to uzeto u obzir i da li je neko od strane odbrane možda predlagao da se to uzme u obzir, a da je to odbijeno? Zbog čega ovo govorim? Možda su izvršioci, odnosno oni koji su izvršili atentat stvarno ovi koji su osuđeni i koji treba da odgovaraju, ali postoji drugi deo, pozadina, ko je naručilac atentata na Zorana Đinđića. Interesantno je da ne postoji volja kod vladajuće većine, pre svega DS, da se dođe do ovih podataka, posebno što u tekstu Toma Fila sam govori o tome da je neko iz Vlade imao informacije vezano za ove akcije, a to nas ozbiljno dovodi u dilemu zbog čega se ćuti o tome. Onda, ako se sećate onog snimka jedne TV kuće i kamere koja je bila postavljena i praktično snimila egzekuciju, onda se setim bombardovanja mostova, takođe kamera koje su postavljene unapred i onda vidite samo kako most leti u vazduh. Iskreno govoreći, ne mogu da se otmem utisku da je to sve na neki način unapred bilo režirano, da pozadina nije definitivno otkrivena. Onda me interesuje – zbog čega vi iz DS nećete da se otkrije ovo do kraja? Zašto ste vi u Odboru za odbranu i bezbednost sprečili poslanike da dobijemo ove informacije, jer ovo je samo jedna od informacija? Ima tamo oko 56, čini mi se, ljudi koji su praćeni u ovim akcijama. Izvinjavam se, samo da završim. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Završavam. Kako to da vas ne interesuje ko je sve bio praćen, razlozi zbog čega su praćeni, kome su išle informacije i ko je bio korisnik tih informacija? Hvala vam veliko i očekujem od Nate Mesarović da nam dostavi ovaj odgovor.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Gospođo predsedavajuća, postavljam pitanje vama i postavljam pitanje predsednici Skupštine – da li je poslanički institut postavljanja pitanja nešto čime se dopušta iznošenje neistina, kvalifikacija koje su netačne, diskvalifikacija, optužbi koje su neosnovane i nekakvih amaterskih, tobož istražnih radnji koje se koriste zapravo za to da bi se optuživali drugi? Dakle, smisao ovih poslaničkih pitanja, po mom dubokom uverenju, ne može biti to da se optuži država da je najviše zakonodavno telo donelo neki akt koji je pisao nekakav strani diplomata. To ne može biti dopušteno, kao što ne može biti dopušteno da se ignoriše činjenica da je KiM pod međunarodnim protektoratom, i to i oni koji postavljaju sva ova pitanja o tome da li treba uspostavljati nove načine komunikacije ili ne i rešavanje problema ili ne, znaju i moraju da znaju. Istovremeno, ovde se optužuje DS, kao neko ko je nezainteresovan za to da se utvrdi politička pozadina. Jedino ko je nezainteresovan za to da se utvrdi politička pozadina jeste onaj ko je politički profitirao, onaj ko je pobegao u Hag zato što je hteo da se skloni od moguće političke odgovornosti za to ubistvo i oni koji su vodeći tu istragu pokušavali da ugase specijalni sud, pokušavali da smenjuju tužioca, oni koji su pokušavali na sve moguće načine ne samo da prikriju političku pozadinu, već da onemoguće suđenje onima koji su odgovorni za te zločine. Najlepše vas molim da mi odgovorite na pitanje – da li je institut postavljanja poslaničkih pitanja nešto što sme da se zloupotrebi za iznošenje ovakvih grubih neistina, diskvalifikacija i optužbi? Mislim da onaj ko postavlja poslaničko pitanje ima pravo da postavlja pitanje koje je od javnog interesa, ali ne da optužuje i da koristi ovaj instrument kao način da diskvalifikuje i optužuje političke protivnike. Razumem da ste svi u lokalnoj izbornoj kampanji, ali postoje granice koje se ne smeju prelaziti, a te granice znače poštovanje Poslovnika, iznošenje činjenica i istina, i zabrana iznošenja diskvalifikacija. Zaista vas molim, ovaj dom je doneo deklaraciju koja je zajednička za sve one koji su za nju glasali i ona je akt koji su svojim glasom potpisali svi oni poslanici koji su za nju glasali, i zaista je nezamislivo optuživati Skupštinu i većinu da je donosila akt koji je pisao nekakav strani državnik, jer zaista mislim da to mora da se zaustavi u trenutku kada se takva stvar počne ovde iznositi. Istovremeno je zaista nedopustivo da neko dopusti sebi da optužuje, tobož postavljajući pitanja, pojedince, ali optužuje i političku partiju čiji je predsednik stranke i prvi demokratski izabran predsednik Vlade, koji je ovoj zemlji vratio dignitet u svetu, koji je ovoj zemlji vratio poštovanje koje je bilo narušeno do granica u kojima je Srbija bila najomraženija tačka na ovoj planeti, koji je vratio poverenje građana, koji je vratio demokratske institucije u ovu zemlju i da stranka, čiji je on bio predsednik i čiji je bio kandidat za premijera, nije zainteresovana da se otkrije politička pozadina. Ali, ovakve optužbe upravo imaju za cilj da onemoguće otkrivanje političke pozadine jer je ovo pokušaj da se zapravo zamagli cela situacija. Dakle, još jednom, pitanje je upućeno predsedništvu i molim da mi se odgovori – da li instrument postavljanja pitanja sme da se zloupotrebljava na način na koji je ovde zloupotrebljen?
Član 235, koji omogućava narodnim poslanicima da traže obaveštenja i objašnjenja, ne sme biti zloupotrebljen. Teškoće koje ima svaki predsedavajući … Narodni poslaniče Željko Tomić, molim vas da pročitate Poslovnik i odredbe Poslovnika koje se tiču toka sednice, 235. Tokom primene člana 235. nema prava na traženje povrede Poslovnika, nema prava na repliku. Malo znanja svima ne bi škodilo, šta više. Molim vas i da ne dobacujete sa mesta. Dakle, teškoće sa primenom Poslovnika kada je u pitanju član 235. jesu što nije jasno razrađen kako to izgleda kada narodni poslanik traži objašnjenje i obaveštenje i što se sa sasvim kreativnim pristupom može tretirati na osnovu drugih članova, kao što su član 103, član 104. i ostali članovi koji propisuju da moramo govoriti o dnevnom redu i da se moramo uljudno ophoditi jedni prema drugima. Činjenica da su meni dostupna saznanja da narodni poslanici tokom traženja obaveštenja i objašnjenja kleveću i lažu nije dovoljna da primenim bilo koji član Poslovnika i to je ono na šta mene Poslovnik obavezuje jer su pravila koja mi Poslovnik propisuje iznad onoga što imam dostupno kao saznanje. Mogu samo da apelujem da narodni poslanici ne misle da će jačina uvrede, klevete, laži, blaćenja, iznošenja neistinitih podataka doprineti jačini i utisku o njihovom kredibilitetu, odnosno o istinitosti onoga što govore. Da li još neko želi da postavi pitanje, odnosno traži obaveštenje ili objašnjenje na osnovu člana 235? Neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? (Ne.) Narodni poslanik Dragan Todorović traži povredu Poslovnika. Još uvek smo u toku sednice kojom se definiše traženje objašnjenja i obaveštenja, te vas molim da ili tražite konsultacije od članova vaše poslaničke grupe – šta se dešava na sednici ili da ne omalovažavate Narodnu skupštinu, smatrajući da imate više prava nego bilo koji drugi narodni poslanik. Dakle, da li se neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Mladen Grujić, Vladimir Milentijević i Radojko Obradović. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika, pored predstavnika predlagača Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Verice Kalanović, ministarke za Nacionalni investicioni plan i Jasne Matić, ministarke za telekomunikacije i informaciono društvo, pozvala da sednici prisustvuju i Nebojša Ćirić, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Jelena Popović, pomoćnica ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Dejan Radulović, savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Vladislav Cvetković, direktor Agencije za privatizaciju i Branka Radović, savetnica u Agenciji za privatizaciju. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O REGIONALNOM RAZVOJU (pojedinosti) Pre nego što pitam da li neko želi reč u pretresu u pojedinostima, amandmanom na član 12, podsećam predsednike, odnosno ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa i poslaničke grupe o vremenu koje je na raspolaganju za pretres u pojedinostima koji je u toku – PUPS, ovlašćeni predstavnik ima sve vreme, kao i predsednik poslaničke grupe Manjina, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija – šest minuta i 40 sekundi, predsednik poslaničke grupe LDP, odnosno ovlašćena predstavnica ima ukupno vreme, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-JS ima 15 minuta, sve vreme, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo 11 minuta, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS je iskoristio svo svoje vreme, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus – 15 minuta, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS pet minuta i 10 sekundi i ovlašćena predstavnica ZES vreme od 15 minuta. Poslaničke grupe imaju na raspolaganju sledeće vreme: PUPS 6 minuta, poslanička grupa manjina 8 minuta i 24 sekunde, poslanička grupa Nova Srbija minut i 40 sekundi, poslanička grupa LDP 10 minuta i 35 sekundi, poslanička grupa SPS – JS 18 minuta, poslanička grupa Napred Srbijo 23 minuta, poslanička grupa DSS 18 minuta, poslanička grupa G17 plus 26 minuta, poslanička grupa SRS 56 minuta i 30 sekundi i poslanička grupa ZES 80 minuta i 50 sekundi. Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Pozivam se na član 77, s obzirom da je u prošli ponedeljak, u skladu sa ovim poslovnikom, grupa od šest članova Odbora za odbranu i bezbednost tražila zakazivanje sednice Odbora za odbranu i bezbednost…
Narodni poslaniče, član 77. ne može biti povređen u toku ove sednice. Zahvaljujem. Narodni poslanik Željko Tomić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Želim da ukažem na povredu Poslovnika u članu 104, gde mislim da je povređeno i moje sopstveno dostojanstvo i dostojanstvo svakog poslanika, za kojeg postoje insinuacije da kleveće, laže ili nešto slično, ili da vređa ili kako je već rečeno preko koji minut u izlaganju prethodnika. Zaista krajnja namera mi nije bila nikoga da vređam, da lažem, da imam insinuacije ili nešto slično. Samo citiram napis u štampi i to najtiražnijeg dnevnog lista u Srbiji. Ništa drugo nisam radio nego to i postavio na osnovu tog pisanja pitanje. Ponovo ću da citiram još nešto šta tu piše. Gospođo Kolundžija, kako "Blic" saznaje – Ankara je obezbedila da Deklaracija o Srebrenici bude pozdravljena i prihvaćena u BiH i da se samim tim u EU i SAD za Srbiju ubeleži veliki pozitivan poen. Deklaracija je tokom prvih meseci ove godine pisana i usaglašavana između Jeremića i Davutoglua itd. U dva meseca su se jedanaest puta sreli po pitanju Deklaracije o Srebrenici. To piše u najtiražnijem dnevnom listu. Nisam okarakterisao. Samo sam pitao – da li je ovo tačno i da li narodni poslanici i javnost Srbije imaju pravo nešto više o ovome da znaju? Ništa više od toga. Ako mislite da ovo nije istina – zašto vaša poslanička grupa, vaša stranka, Vlada RS, Ministarstvo spoljnih poslova jednostavno nisu demantovali pisanje ovih novina? Samo sam se na to pozvao. Nikakvu kvalifikaciju nisam izneo, nikoga uvredio, nisam lagao i nemojte da mi to podmećete. To vas molim. Uvredili ste dostojanstvo ovog parlamenta.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Sada ima povrede člana koji zabranjuje dobacivanje sa mesta, ali člana 104. u obrazloženju koje ste dali nema. Uvidom u stenogram videćete da sam dala objašnjenje da me poslovničke odredbe sprečavaju da iznosim činjenice koje su mi dostupne, a to je da su mi dostupne činjenice kada neko kleveće, laže, iznosi neistine i to se nije odnosilo ni na vas, ni na bilo koga drugog, nego na stav predsedavajućeg koji je odgovarao na pitanje, a odgovorila sam da me Poslovnik sprečava, i vas bi Poslovnik trebalo da sprečava za bilo šta drugo osim za poštovanje odredbi Poslovnika. Narodna poslanica Nada Kolundžija, pravo na repliku.
Javljam se na osnovu člana 101. To da Srbija sarađuje sa Turskom nije nikakva tajna, niti bi to trebalo da izaziva bilo kakav odijum prema toj zemlji među građanima Srbije. To da je Srbija tražila podršku za sve svoje politike koje vodi i da traži podršku ne samo zemalja EU, nego i zemalja u regionu i Turske, to takođe nije tajna, mislim da je legitimno i da je dobro što Srbija to radi. To da je za Srbiju izuzetno važno bilo kako će Deklaracija o Srebrenici biti primljena i u Evropi i u regionu takođe nije tajna i to prosto nije tajna nešto što bi trebalo da izaziva animozitet kod građana Srbije. Istina je da je Srbija vodila konsultacije sa mnogim zemljama, da je vodila razgovore sa Turskom i u svakoj prilici ako je neka zemlja mogla da podrži Srbiju u njenim naporima, ne samo kada je u pitanju Deklaracija o Srebrenici i prihvatanje te deklaracije, već i u drugim pitanjima, Srbija je to uvek radila. Ali, optuživati Skupštinu Srbije da je usvajala tekst stranog diplomate jeste nešto što je nedopustivo i što je štetno sa stanovišta interesa Srbije, ne samo Skupštine Srbije, nego sa stanovišta interesa države i građana Srbije. Nisam komentarisala uopšte to. Podrazumeva se da tražimo način da učestvujemo na regionalnim skupovima, a da se pri tome poštuje Rezolucija Saveta bezbednosti UN i pozicija KiM kao dela Srbije koji je pod međunarodnim protektoratom. To se podrazumeva. Ne vidim šta je loše u tome ukoliko u traganju za tim rešenjima sarađujemo sa svima koji mogu da doprinesu da se taj problem reši. Hvala.
Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika.
Pozivam se na član 27. stav 1. tačka 3. ili 4. – predsedavajući se stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Gospođo Čomić, vrlo ste inteligentna žena i siguran sam da možete da donesete ako hoćete pravilan zaključak. Prema tome, molio bih vas da mi omogućite da i ja imam ista prava kao i ostali poslanici kada je u pitanju Poslovnik. Molio bih vas da kao predsedavajući učinite sve da se ovaj Poslovnik poštuje, posebno zato što je šestoro poslanika podnelo zahtev za sednicu Odbora za odbranu i bezbednost, a sećate se slučaja da je čovek upao u jedan, pa u drugi taksi, da je tom prilikom izgubio život, da je postojala opasnost da i mnogi pripadnici interventne brigade takođe izgube život i, ono što je posebno interesantno, kada su kod tog mirnog, kako kažu njegove komšije, čoveka Jovana Kostića, koji se doselio pre tri godine u Kaluđericu, kada su u stanu našli arsenal oružja, od dugih cevi pa redom. I sada se postavlja ozbiljno pitanje – da li je ova država i koliko je ugrožena, i ko sve i kada u jednom trenutku može da dođe u istu situaciju, kao što je bila ova sa Jovanom Kostićem, posebno imajući u vidu činjenicu da je u proteklom periodu nestalo mnogo naoružanja, posebno dugih cevi? Iskreno govoreći, plašim se. Zbog čega se ne zakazuje sednica Odbora za odbranu i bezbednost, da dobijemo informacije od ministra unutrašnjih poslova… [[Isključen mikrofon.]]
Dva minuta. Zahvaljujem. Nema povrede člana 27. Ako se radi o sednici Odbora koji treba da bude zakazan, Poslovnik jasno propisuje kako se zakazuje sednica Odbora. Ukoliko postoje teškoće da se zakaže sednica Odbora i predsednica Narodne skupštine i svaki predsedavajući će pomoći i ispuniti poslovničku obavezu da se sednica zakaže. U ovom slučaju teškoća nema. Narodni poslanik Željko Tomić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Član 101, pogrešno protumačeno izlaganje.
Narodni poslaniče, član 101. ne može biti predmet povrede Poslovnika. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Aleksandra Ilić i Zlata Đerić. Narodni poslanik Željko Tomić želi da ponovo govori o povredi Poslovnika? Ne. Narodna poslanica Aleksandra Ilić želi reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, članom 12. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju predlaže se izmena člana 24. stav 2. postojećeg zakona tako da se broj članova Nacionalnog saveta poveća sa 19 na 26. Predložila sam amandman kojim se briše član 12. Predloga zakona, jer je i ovaj predlog apsurdan i govori o još jednoj nedoslednosti i konfuziji predlagača. Na jednoj strani se smanjuje broj regiona, razvlašćuju oblasti, a na drugoj strani se povećava broj članova nacionalnog saveta. Ovo govori o navodnoj decentralizaciji i racionalizaciji, što je i dovoljan razlog za prihvatanje ovog amandmana. U jučerašnjoj raspravi vreme nije dozvoljavalo da vam odgovorim, gospođo ministar, povodom tvrdnje da nije istina da predstavnici Vlade nisu konsultovali lokalnu samoupravu, uz tvrdnju da ste lično dolazili u Užice, Prijepolje, Priboj i Novu Varoš. Izdala sam punu istinu, u kojoj sam se rukovodila izjavom dotadašnjeg načelnika Zlatiborskog okruga, koji je između ostalog naglasio da niko iz Ministarstva nije konsultovao ni njega, ni predstavnike lokalne vlasti. Ne sumnjam da ste posetili Zlatiborski okrug, ali posle njegove ostavke. Kao rođena Užičanka apelujem na sve narodne poslanike Zlatiborskog okruga, posebno na užičke poslanike, jer se radi o egzistencijalnom pitanju naših sugrađana, da stave interese Užica i Zlatiborskog okruga ispred i iznad svojih političkih karijera i glasaju po svojoj savesti, protiv izmena i dopuna Zakona o regionalnom razvoju. Nova Srbija je izričito protiv ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju i svi narodni poslanici Nove Srbije će glasati protiv.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Željko Tomić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Povreda poslovnika, član 104. stav 1, koji se tiče poštovanja dostojanstva Narodne skupštine, a u vezi sa članom 101. gde sam potpuno pogrešno protumačen u polemici sa šefom poslaničke grupe ZES, gospođom Nadom Kolundžijom.
Narodni poslaniče, pravo na repliku, pogrešno tumačenje, nije osnov za povredu Poslovnika. (Željko Tomić, sa mesta: Član 104, dostojanstvo je povređeno.) Narodni poslaniče, molim vas da ili obrazloženje za svoju povredu Poslovnika koncipirate tako da ne moram da vas prekidam i da ne moram da vas opominjem ili da se odlučite na neki drugi poslovnički definisan način.
Član 104. stav 1, mislim da je vrlo jasno. Spomenuto je nešto što nijednog trenutka nisam sporio, ono što iz uticajnog dnevnika, ponavljam, najčitanijeg dnevnog lista, citiram ovoga puta: "Deklaracija o Srebrenici je tokom prvih meseci ove godine pisana i usaglašavana između Jeremića i Davutoglua, a kako je sam ministar spoljnih poslova Turske jednom prilikom javno priznao, dva šefa diplomatije srela su se čak 11 puta za samo dva meseca ovim povodom". Samo na osnovu toga govorim, ništa ne klevećem, ništa ne lažem i ništa ne podmećem. Srpska javnost je obaveštena od predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, gospođe Slavice Đukić-Dejanović, da je ona pisala tekst i usaglašavala zajedno sa Kolegijumom koji je bio sastavljen tim povodom. Neko ne govori istinu. Niste demantovali pisanje "Blica", rekli ste: ćutite. Mi sada samo tražimo odgovore na ta pitanja i ništa više od toga. Budite jednom jasni, direktni i konkretni. Da li smete? Da li imate hrabrosti ili jednostavno ne znate? To tražim od vas. Hvala vam.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Vi činite povredu koja je zabranjena odredbama člana 100. i insistirate da imate pravo da kršite Poslovnik odnosno da dva puta uzastopce izričete povredu istog člana i da govorite o istoj stvari. Ako to nije omalovažavanje Narodne skupštine, ako to nije omalovažavanje svih drugih narodnih poslanika tako jasno ilustrativno u načinu kako ste insistirali da Poslovnik prekršite, onda ne znam šta bi drugo bilo. Mogu da vas zamolim da to ne činite. Narodna poslanica Milica Radović ima reč. Izvolite.
Pošto nije bilo reakcije na ovo što je cenjeni kolega Tomić rekao, ja ću da se vratim na amandman koji su zajedno podneli gospođa Đerić i gospođa Ilić. Takav amandman podržavamo i kao poslanička grupa dobro znate da nismo podneli nijedan amandman na ovaj tekst zakona, smatrajući da amandmanima ne može da se popravi. Na prvi tekst zakona podneli smo 44 amandmana, ali smo videli kakva je bila njihova sudbina i kako se uopšte to završilo. Umesto da su predstavnici Vlade dali neko suvislo obrazloženje na ono što je napisano tim amandmanima, oni ih nisu našli za shodno čak ni da ih pogledaju. Sa kakvom je površnošću i odsustvom elementarnih poznavanja u Srbiji, da ne kažem neznanjem, pristupljeno izradi zakona, ovog koji danas imamo ispred sebe, najbolje pokazuje činjenica da nije prošlo ni devet meseci, a on se već menja. Srbija će umesto sedam regiona, statističkih regiona, za koji dan biti podeljena na pet regiona. Nisam rekao na početku da ću koristiti vreme poslaničke grupe, a to se pretpostavlja. Da li smo mi u načelnoj raspravi čuli jedan opravdani argument koji bi nas uverio da je ono što Vlada sada radi opravdano? Kakav je problem što bi Sjenica pripala Zapadnom, a Novi Pazar i Tutin centralnom regionu, ukoliko po sredi nije crtanje regiona i crtanje granica isključivo motivisano etničkim kriterijumima? Da li mi ovde danas raspravljamo o Zakonu o regionalnom razvoju ili o samoj regionalizaciji? Mislim da ni predstavnicima Vlade tako nešto nije jasno. Umesto argumenata koji bi trebalo da predstavljaju rezultat jedne ozbiljne analize, mi razlog za donošenje ovakvih izmena nalazimo u rečima gospodina Dinkića, koji nam saopštava "da je uočeno da su statistički regioni nejednake veličine, imajući u vidu broj stanovnika". Dalje onda nabraja koja oblast, odnosno regiona ima stanovnika "i da su u centralnoj Srbiji ti regioni neujednačeni". Da li je moguće da se Vlada, prilikom sačinjavanja ovakvog teksta zakona, nije rukovodila onim prvim i osnovnim kriterijumima, kojima je morala prilikom izrade ovog zakona? Da li to znači da Vlada pre devet meseci nije uspela čak ni da izračuna onaj broj stanovnika koji bi trebalo da bude zastupljen u jednom regionu, čije granice je sama pravila, pa je to sada konačno u mogućnosti? Da li je to poruka koju nam Vlada ovim putem i ovom prilikom saopštava? Ako je greška napravljena prilikom ovog prvog osnovnog kriterijuma, šta je onda sa samom sadržinom, sa samom biti ovog zakona? Da li je on osnov za uravnotežen regionalni razvoj? Koji su to fiskalni instrumenti pomoću kojih će biti moguće finansirati nova ovlašćenja organa lokalne samouprave? Kako uopšte možemo da govorimo o ravnomernom regionalnom razvoju, a da pri tome znamo da su organima lokalne samouprave transferna sredstva umanjena za 50% i da im još uvek nije vraćena njihova imovina? Šta je sa zakonom o javnoj svojini? Ako se zna da je Srbija zemlja sa velikim razlikama u razvijenosti pojedinih područja, koje ponekad sežu, odnose se i kreću se u odnosu 1:15, onda je sasvim jasno – da ovaj predlog zakona neće moći takav problem da reši, između ostalog i zbog toga što je Vojvodina svojim protivustavnim Statutom dobila ovlašćenja koja nadilaze i prevazilaze njen Ustavni status i, uslovno govoreći, biva na taj način jača od samog regiona, kao što je to u krajnjem slučaju ista priča i za Beograd. Ovde se potpuno otvoreno zastupa princip formalne jednakosti, a suštinske nejednakosti, koji postoji – od ravnomernog regionalnog razvoja i od smanjenja siromaštva nema ništa. Da se istinski krenulo u samu decentralizaciju, odnosno u samo poboljšanje situacije u lokalnim samoupravama, onda umesto ovog predloga zakona danas bi mi raspravljali o nekom, u kome je zastupljena sama decentralizacija, ali u ovom istinskom ekonomskom i fiskalnom smislu. Umesto da se potpada pod pritiske bošnjačkih stranaka, kojima taj motiv, motiv "uravnoteženog regionalnog razvoja" sigurno nije bio prevashodan, kada su se i pobunili na taj način, tražili da dođe do izmena ovog zakona. Iz ovoga što smo danas rekli, što smo juče rekli, što smo rekli pre devet meseci – sasvim je jasno da niko u ovom parlamentu nema pravo da traži od moje poslaničke grupe podršku za ovakav koncept.
Na član 12. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Judita Popović, želite reč? Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo slušajući ovu raspravu o ovom zakonskom predlogu i u toku rasprave u načelu i sada u pojedinostima mogla bih da zaključim jednu stvar, a to je – da su svi diskutanti u neku ruku u pravu. Dakle jedan zakon, a koliko tumačenja i sva ta tumačenja mogu da budu činjenično potkovana. Dakle, sva tumačenja mogu da se prihvate kao realna. U pravu su i oni koji kažu – da Ustav Srbije nije predvideo regione, da Ustav Srbije nije predvideo regione kao finansijski samostalne administrativne celine i da ovaj zakonski predlog zaista ne predviđa regione kao samostalne finansijske i administrativne celine. U pravu su i oni koji kažu da u ovom zakonskom predlogu mogu da se nađu neki elementi, zameci neke buduće regionalizacije Srbije, a u pravu su i oni koji kažu – da je ovo nešto mnogo sporo, da mi ne vidimo jasnu politiku, jasnu strategiju oko ozbiljne decentralizacije Srbije. Dakle, jedan zakon, a toliko tumačenja. U obrazloženju zakonskog predloga kaže se da je glavni cilj donošenja ovog zakona u stvari da se dođe do jednog ravnomernog regionalnog razvoja. Da bismo mi postigli taj cilj prethodno bi bilo dobro da se definišu regioni. Prethodno bi trebalo da se definiše šta to znači – ravnomerni razvoj i šta u stvari znači sam razvoj. Slučaj ovog zakona upravo govori o tome da mi još uvek nemamo jasnu definiciju – šta se u Srbiji podrazumeva pod regionima, odnosno šta podrazumeva ovaj zakona pod nazivom region. Ovaj zakon se, pre svega, vezuje za nomenklaturu NUTS, a to je nomenklatura teritorijalnih statističkih jedinica, to je novi statistički model EU od 1988. godine. Dakle, ako pođemo od te definicije, ovaj NUTS 2, zaista na tom nivou predviđa klasifikaciju regiona koji zaostaju u razvoju i finansiraju se iz strukturalnog fonda EU. Radi se o tome da je sa ovih pet regiona Srbija odlučila da napravi statističke regione, koji, po obrazloženju iz zakona, predviđaju pristup određenim strukturalnim fondovima. Međutim, šta znači pristup tim fondovima? To znači da ti regioni dobiju određene kapacitete, određene mogućnosti da razvijaju svoje potencijale u pogledu planiranja projekata i načina finansiranja tih projekata, što je u redu. S druge strane, Beograd je taj, Vlada je ta koja odlučuje da li će određeni projekat određenog regiona da se prihvati ili neće i da li će taj region da dobije ta sredstva koja traži i koja se doznačuju iz EU. Dakle, Vlada je ta koja ima poslednju reč o tome – na koji način će ti regioni i da li će uopšte da se finansiraju u pogledu određenog projekta. Dakle, jeste, imamo statistiku, imamo mogućnosti da procenimo da li je neki region razvijen, u kojoj meri je region razvije, koje su mu potrebe, koja su sredstva potrebna, međutim, to i dalje ostaje na nivou vlasti. Kada govorimo o tom ravnomernom regionalnom razvoju, koji je glavna bolna tačka Srbije, a u stvari proističe iz situacije da je Srbija visokocentralizovana država i da se teško odriče tog položaja i tog vida teritorijalne organizacije iz raznoraznih iracionalnih strahova, pa smo imali priliku da budemo svedoci i silnih rasprava u ovoj skupštini o tome da li je Vojvodini potrebno da se da statut ili ne, da li je Vojvodini potrebno da se prenesu određene nadležnosti ili ne. Jar, decentralizacija je preduslov regionalizaciji, a regionalizacija je preduslov ravnomernom razvoju regionalnom. Bez toga, dakle, bez te prve komponente decentralizacije nema ni ravnomernog regionalnog razvoja. To je dakle glavni problem i ovog zakona, to je problem, jer mi zaista ne vidimo iz zakonskog predloga da postoji čvrsta volja, politička volja, namera i program da se to do kraja sprovede. Srbija trenutno ima oko 170 opština, ima 29 upravnih okruga, sada će imati i pet regiona. Međutim, da li se predviđa jedna racionalna organizacija svih ovih činilaca regiona, kao i same države, koja će omogućiti da se dođe do onog glavnog cilja, a to je ravnomerni regionalni razvoj. Nažalost, iskustva iz prethodnih desetina godina ne daju razloga za optimizam. Kod nas uglavnom sve ostaje na nekom deklarativnom nivou kada se govori o promenama, a uglavnom se radi samo na tome da se ostane u položaju status kvo-a, pa se zato i dešava to da i pored zakona i zakonskih mogućnosti da se ima prilike da se određeni regioni razvijaju koji su manje razvijeni, ipak se ne iskoristi ta šansa, nego se ide nekom neuravnoteženom metodologijom, nekom metodologijom privilegija, nekom metodologijom uticaja određenih političara koji dolaze iz konkretnih regiona, iz konkretnih gradova, naseljenih mesta i slično. Imamo iskustva, recimo, iz ranijeg perioda neverovatnog razloga grada Svilajnca. Imamo iskustva iz zaista velikog i ozbiljnog razvoja grada Čačka, imamo i razvoj sada Kragujevca, imamo razvoj Jagodine. Vidite Kragujevac je nekada bio na stepenu razvoja, recimo, ukoliko bismo to gledali prema mestu ekonomske snage, na 83. mestu, a sada je Kragujevac na drugom mestu. Za razliku od Zrenjanina, recimo, koji je nekada u bivšoj SFRJ bio na drugom mestu, a Zrenjanin je trenutno, po ekonomskoj snazi, industrijskoj snazi, na 23. mestu. Ove podatke koje sam sada iznela u vezi Kragujevca, izneo je i sam ministar ekonomije i regionalnog razvoja, sve hvaleći se da je zaista došlo do velikog napretka i razvoja Kragujevca. Međutim, šta se dešava sa ostalim delovima Srbije? Šta se dešava sa delovima Srbije koji su bili u sličnom položaju kao i Kragujevac, koji su bili na nekom iks mestu ekonomskog i industrijskog razvoja? Da li su i oni dostigli taj nivo razvoja? Dakle, očigledno da kod nas politika ima i te kako veliku ulogu u tome da li će regioni da se razvijaju ili ne, u kom pravcu će se razvijati, kada će taj region da zastane sa svojim razvojem, koji će region da bude zapostavljen i slično. Iz ovih zakonskih predloga mi ne vidimo da je to sistemski i strukturalno, programski i planski rešeno da se spreče sve vrste zloupotrebe, sve političke zloupotrebe koje mogu dovesti do toga da se neki regioni favorizuju, da neki iskaču, a da drugi još više nazaduju. Nažalost, u Srbiji postoji i neki strah od uspešnih. Ni taj strah nije prevladan, a iz Predloga zakona ne vidimo da se radi nešto na tome. U čemu se sastoji taj strah kada su regioni u pitanju? Stalno se ističe to da imamo regione koji su više razvijeni i koji se dalje razvijaju, a imamo regione koji su manje razvijeni i nerazvijeni i da treba da pomažemo one koji su manje razvijeni. Slažem se sa tim i to treba da se radi. Međutim, ne smemo da sečemo krila i ne smemo da izgubimo iz vida da oni koji su više razvijeni, da oni možda više koriste svoje potencijale i da iz tog razloga napreduju i očigledno imaju neke rezultate. Ne smemo da zaustavimo razvoj onih koji su više razvijeni od onih koji su manje razvijeni. Treba da radimo na tome da oni koji su nerazvijeni, da se oni trude da im pomognemo, da ih pospešimo u njihovom razvoju, u korišćenju njihovih potencijala, kapaciteta, da dostignu one koji su više razvijeni. Možda za to treba duži vremenski period, možda treba više da se radi, da se planira, možda treba biti više objektivan i možda više objektivnosti u kreiranju politike regionalnog razvoja. Međutim, to nije cilj koji ne može da se dostigne, ali ni u kom slučaju ne može se prihvatiti to da se oni regioni koji su po našim merilima razvijeni ili razvijeniji zaustave u razvoju i spreče da koriste svoje potencijale. Dolazim iz Zrenjanina i moram da vam kažem da je Zrenjanin prepun potencijala. U Zrenjaninu postoje velike mogućnosti i velike šanse da se iskoristi prerađivačka industrija, da se koristi poljoprivredna industrija, da se koristi sve ono što Zrenjanin kao grad i njegova okolina na zemlji stvore, proizvedu i da se to dalje prerađuje u industriji. Međutim, Zrenjanin je gotovo u potpunosti stao sa proizvodnjom hrane. Zrenjanin je gotovo stao što se te grane industrije tiče. Zrenjanin više nema svoju razvijenu tekstilnu industriju. Zrenjanin je grad koji je u umiranju, zapostavljen je. Zrenjanin i njegov region, srednjobanatski region, u dosta su lošem položaju, iako se i dalje vode kao razvijeniji deo, razvijeniji region u Srbiji. Kada govorimo o tome da imamo pet regiona, o ovome se i radi u današnjem zakonskom predlogu, čuli smo mnogo diskusija o tome da su regioni pravljeni neracionalno, da su regioni preglomazni, da regioni ne uzimaju u obzir različitosti pojedinih delova tih regiona i da će to izazvati velike probleme kod statističkih podataka. Jeste to problem, jer ukoliko imamo uopštavanje, u stvari i statistika je jedna vrsta uopštavanja, nećemo moći da dobijemo pravu sliku o stepenu razvijenosti određenog regiona, o stepenu njegovog potencijala, načinu na koji se može taj potencijal iskoristiti, zato što su razlike velike. Međutim, ukoliko je zaista ozbiljna namera predlagača zakona da se maksimalno trudi oko regionalizacije Srbije, u tom slučaju NUTS 3 će dati prilike i mogućnosti da se otklone neke nepravilnosti i neke protivrečnosti ovog NUTS-a 2. Ukoliko ti regioni NUTS 2 ne ostanu samo na tom nivou i ne razvijaju se u pogledu NUTS-a 3, tu gde se sam taj region, jedan od tih pet regiona, ne razvija pojedinačno u okviru njega, u tom slučaju ništa nećemo postići sa ovih pet regiona. Potrebno je da se ozbiljno pristupi decentralizaciji Srbije. Jeste ovo možda prvi korak. Mi iz LDP kažemo da je to apsolutno nedovoljno i da se ne slažemo sa ovim puzećim načinom reformisanja Srbije, jer je to nedovoljno, jer vremena nema. Mi nemamo vremena da čekamo 10 i više godina da se do kraja realizuje decentralizacija i regionalizacija Srbije, na šta se inače Srbija i obavezala kada je ratifikovala SSP. Inače, u obavezi smo da u roku od dve godine od ratifikacije tog sporazuma i preduzmemo određene korake u pogledu regionalizacije. Bojim se samo, da je ovaj zakon o regionalnom razvoju, u stvari, samo jedna vrsta alibija ove države, da je preuzela te neke obaveze iz tog SSP sporazuma, međutim, da zaista ne misli ozbiljno da ga i sprovede. Zašto mislim na taj način. Zato što i dalje nemamo čvrste garancije na koji način Vlada misli da sve te silne svoje nadležnosti, koje i po ovom zakonu ima u odnosu na regione, u odnosu na upravne okruge, u odnosu na lokalne samouprave, prenese na njih, odnosno, postupno razvija njihove administrativne kapacitete da postanu odgovorni za svoj razvoj. Nije dovoljno što smo ratifikovali SSP, nije dovoljno to što preduzimamo određene korake u pogledu poštovanja tog SSP-a, nego je potrebno da se zaista racionalno i radi na tom putu, jer taj racionalni rad, u stvari, doneće rezultate, a ne samo deklarativno zalaganje za regionalizaciju i prikazivanje prema EU, da se držimo sporazuma i da radimo na tome. Prema tome, kada sam govorila da je ovaj zakon u stvari vrhovni rezultat jedne pravničke logike, da u stvari daješ alibi, daješ mogućnosti da svaka politička stranka, svaka politička opcija može da pronađe u njemu nešto što mu daje za pravo da ga kritikuje. Mislila sam, pre svega, za to da zakon ovako divergentan, ovako širok, ovako nejasan i nekonkretan ne može da proizvede i ozbiljne rezultate. Bilo bi dobro, ukoliko grešimo, bilo bi dobro da to zaista bude, ne prvi polukorak, nego prvi korak ka decentralizaciji Srbije koje je u stvari ključno pitanje za dalji razvoj Srbije. Bez decentralizacije mislim da nema ozbiljnog prekidanja tog lošeg kontinuiteta u pogledu zaostajanja pojedinih delova Srbije. To, na kraju krajeva, daje i taj rezultat da se Srbija polako beogradizuje, da svi hrle prema Beogradu, da Srbija ostaje bez svog stanovništva jer svi žele da žive u samom Beogradu, a to nikako nije dobro ni za industriju, ni za ekonomski razvoj, jer ne može baš sve da se radi i proizvodi u Beogradu. Podvlačim da u Beogradu živi oko dva miliona ljudi, a da trećina stanovništva u Srbiji živi na selu. Kada to uporedite sa brojem stanovništva u Srbiji, zaista dobijate jedan čudan podatak i taj podatak je alarmantan. Bilo bi dobro da Vlada oko toga zauzme jednu ozbiljnu strategiju da ne bi došla do te situacije da u Srbiji više neće biti nikoga ko će proizvoditi, svi će hrliti ka Beogradu, da u Beogradu pronađu svoju šansu. Beograd, dozvolićete, ipak nije industrijski centar. Beograd je sve ostalo, ali nije industrijski centar. Prema tome, potrebno je da u ovoj državi dođe do ozbiljnog političkog konsenzusa, bez obzira da li se radi o poziciji ili opoziciji, kako bi rešili taj ozbiljni problem decentralizacije Srbije. Samo je decentralizacija budućnost Srbije, a mislim da i primeri iz drugih država iz regiona to potvrđuju. Hrvatska je uradila svoju decentralizaciju sa svoja tri regiona. Slovenija ima svoja dva makroregiona. Makedonija se opredelila za statističke regione i to osam. Hrvatska, pored ta tri regiona, ima i 21 upravni okrug. Prema tome, sve je to pokazatelj da Srbija zaostaje i da Srbija mora da ubrza taj svoj proces integracije sa svojom okolinom, sa svojim okruženjem, kao i sa EU.
Gospođo ministar, izvolite. Reč ima Verica Kalanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, učestvujemo u raspravi o Zakonu o regionalnom razvoju i o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju. Znači, u dva navrta u ovoj skupštini, u onom delu u koji se odnosi na raspravu o Zakonu u celini i u razmatranju amandmana. Šta želim da kažem u ovom trenutku? Godine 2007. u maju, krenulo se u jedan veoma zahtevan i težak posao definisanja zakona o regionalnom razvoju u Srbiji, koja je, podvlačim, jedina zemlja u Evropi koja nema donet zakon o regionalnom razvoju. Godine 2007, hvatajući se u koštac sa problemima najvećih regionalnih razlika u Evropi, na jednoj pres-konferenciji, predstavnici Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja su u potpunosti predstavili šta bi značilo odustajanje od donošenja zakona, kakve sve razlike i po kojim aspektima postoje u Srbiji i šta je analiza stanja, šta su polazne osnove od kojih je neophodno krenuti da bi se smanjivale regionalne razlike. Još jedanput kažem, teško da ćete naći bilo koju zemlju u kojoj postoji ravnomerni regionalni razvoj. Radi se o ravnomernijem, mnogo ravnomernijem regionalnom razvoju nego što je u Srbiji, što je takođe, njihovo istorijsko nasleđe. Naše je takvo kakvo jeste, da smo u ovom trenutku zemlja sa najvećim razlikama i najraslojevitijim regionima i opštinama u Srbiji po stepenu ekonomskog razvoja. Diskusije koje sam danas čula me podsećaju na naše rane radove, na ono što jesu bila pitanja. Pitanja vezana za decentralizaciju, pitanja vezana za diferencirane poreze, pitanja vezana za različite kriterijume oko opredeljenja infrastrukturnih projekata, kriterijume vezane za definisanje mesta u kojima će biti nove industrijske zone, kriterijume vezane za novi koncept industrijskog razvoja, kriterijume vezane za različite načine privlačenja stranih direktnih investicija. Kriterijume vezane za mnoga zakonska rešenja i za promenu gotovo čitavog sistema u regionalnom razvoju. To jeste naš cilj. Naš cilj jeste da se u mnoge zakone ugrade mere i podsticaji za ublažavanje regionalnih razlika u Evropi, ali za to je potrebno, najpre, mnogo vremena, mnogo novca, ali i danas mnogo razumevanja. Ako danas govorimo o tome da smo uveli velike statističke regione, ponovo moram da kažem, statistički regioni, takvi kakvi jesu, jesu jedna mrlja na karti Evrope. Jesu uprosečavanje većih teritorija i većeg broja stanovnika, od kojih minimalno mora da bude 800.000 u statističkom regionu nazvanom NUTS 2. To i jeste naša obaveza u SSP, ali jeste i naša potreba, da vidimo kako to danas izgledaju statistički regioni sa svojim stepenom razvoja u Srbiji i kako u daljem planiranju voditi računa o ravnomernijem regionalnom razvoju. Šta su specifičnosti ovog zakona? Šta predstavlja istinski ozbiljnu nameru Vlade da se bori sa ovim problemom i da ublažava regionalne razlike u Evropi? Želim da vam kažem da sam se, kao neko ko se dosta dugo i ozbiljno bavio ovim problemom, sretala sa mnogim ljudima koji se bave pitanjem regionalnog razvoja u Evropi. Šta su, recimo, oni primetili u odnosu na njihove zakone? Značajnu prednost u tome da smo već u načinu merenja stepena razvijenosti otišli stepenicu niže i da imamo kategorizaciju opština i gradova po stepenu razvoja, ne samo regiona, ne samo ovo o čemu je prethodni govornik izneo svoje mišljenje. Znači, nećemo imati samo statističke mrlje, pet statističkih mrlja na teritoriji Srbije, u okviru Evrope i poređenja sa stepenom razvoja regiona u Evropi. Ako pogledamo kako se danas mere regioni u Evropi, gospođo Popović, priznaćete da ih merimo sa 0 i 1, na razvijene i nerazvijene, na one ispod 75 i one iznad 75. Znači, mi danas i u Evropi imamo dvobojnu kartu, razvijene i nerazvijene. Da li su svi razvijeni isto razvijeni? Nisu. Da li su svi nerazvijeni isto nerazvijeni? Nisu. Ali, to je prosto način određivanja stepena razvijenosti regiona u EU. Kako mi merimo? Mi imamo četiri boje. Ako pogledate kako smo merili naše opštine i gradove, merili smo ih tako da imamo četvrtu grupu kao ekstremno nerazvijenih, pa čak i u četvrtoj grupi devastirane i nerazvijene, i imamo one koji su iznad republičkog proseka. Dalje, ako ste govorili o istinskoj nameri planiranja, konkurisanja, zbog toga i postoji veći broj regionalnih razvojnih agencija, institucija koje se istinski bave ekonomskim razvojem regiona, ne statističkih, nego ekonomskih celina koje se bave razvojem nižih teritorijalnih jedinica od statističkog regiona. Kad se radi o Zrenjaninu i kad se radi o Kragujevcu, volela bih najpre da govorimo sa činjenicama i da merimo stepene razvijenosti na način kako to utvrđuje metodologija koju nije postavio niti ministar Dinkić, podnosilac ovog zakona ispred Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, niti bilo ko ko sedi u ovoj grupi, nego su to radili statističari u skladu sa najsavremenijim metodama Eurostata. Znači, što se Zrenjanina tiče, upućujem vas da pogledate i sa nacionalnog i sa pokrajinskog nivoa mere i podsticaje koji su otišli ka Zrenjaninu u periodu prethodnih pet godina. Sa nacionalnog nivoa, formiranje i veliko ulaganje u industrijsku zonu, veliko ulaganje u podsticaj direktnih stranih investicija koji u toj zoni su postavili svoje kompanije, takođe, formiranje biznis inkubatora na dva sprata i podsticaj za mlade preduzetnike koji u pogledu usluga treba da otvore jedan veći broj preduzeća u Zrenjaninu. Takođe, sva ona sredstva koja su otišla u infrastrukturni razvoj u Zrenjaninu i Banatu u celini, do toga da je danas u Banatu ključno pitanje, pitanje vodosnabdevanja, vezano za dva velika grada i u narednom periodu za deset miliona evra. Nažalost, ova zemlja nema ni toliko novca, ni mogućnosti da sve probleme izbriše preko noći i da se probudimo u jednom srećnijem svetu. Ali, ako želimo da govorimo o činjenicama, onda moramo da budemo dovoljno objektivni i da ono malo što danas imamo raspoređujemo na najpravedniji način. Duboko sam uverena da ovaj zakon ima potpuno formirane osnove za jedan takav princip.
Gospodin Miroslav Markićević, narodni poslanik, ima reč.
Poštovana predsednice, želim da govorim u okviru onih šest minuta i 48 sekundi, ako sam dobro čuo gospođu Čomić. Pošto nisam na vreme, možda niste primetili, dobio reč, u stvari, želim da podržim amandman gospođice Aleksandre Ilić. U vezi toga da kažem da Novoj Srbiji, kao stranci, uopšte Zakon o regionalnom razvoju nije sporan kao ideja. U desetak osnovnih načela u programu naše stranke je regionalizacija, decentralizacija. Uostalom, mislim da sve parlamentarne stranke u svom programu imaju tu ideju i to nama ništa nije sporno i nama ne treba objašnjavati, pogotovo meni koji dolazim iz grada Čačka, potrebu za donošenjem takvog zakona. Kritike na ovakav predlog, odnosno izmene i dopune zakona gospođa ministarka treba da shvati kao želju za neka razjašnjenja, a ne kao kritiku samog donošenja zakona. Molim vas da u tom smislu, gospođo ministarka, vi i odgovarate, ako želite dijalog, a vidim da želite dijalog o ovom zakonu. Dakle, nama je problematično zašto je pre osam meseci pričano o sedam regiona, isto tako ubedljivo kao što vi sada pričate, pričali ste i onda i gospodin ministar Dinkić, a sada po istom tom zakonu je pet. S obzirom šta se sve događa, mislim da samo pojačavate sumnju, bar kod poslanika Nove Srbije, šta je motiv donošenja ovog zakona, odnosno da budem konkretan, iskreno da vas pitam, najotvorenije pred građanima Srbije - ko je autor ovog zakona? To bih mogao da pitam i predsednicu Skupštine, s obzirom kako su nedavno neke odluke donošene ovde u Skupštini, pa tobože sastaju se poslaničke grupe, a sve poslaničke grupe izjavljuju da ne znaju, dakle, pričamo o deklaraciji o Srebrenici. Onda je autor ovaj, pa se krije, pa onda vladajuća DS, ona iznosi predlog tog zakona, a danas saznajemou stvari ko je autor tog zakona. Za mene nije sporno ako Vladi to nije sporno da autor zakona, izmena i dopuna raznih zakonskih projekata budu i strani ministri, samo to neka napišu, građani imaju pravo da znaju. Neka napišu motive zbog čega su to, gospođo Kolundžija je to pokušala da objasni uvijeno zbog čega, ali sada cela Srbija zna: ili će neko da demantuje ovo što je u današnjim dnevnim novinama najtiražnijim u Srbiji napisano ili ćemo mi to da prihvatimo kao činjenicu. Meni ne mora da bude sporna ni ta činjenica, samo da vidimo mi šta je tu korist za građane Srbije. Prema tome, ne koristeći svih šest minuta i 48 sekundi na koje imam pravo, osim što mogu da pitam gospođu ministarku, pošto često pominje mrlje, na šta ona misli konkretno? Da li je taj termin adekvatan? Čuo sam za mrlje u karijeri, mrlje u životu, ali nisam čuo za mrlje kod statističkih regiona, ni ovde, ni igde u Evropi. Vas, gospođo predsednice, da pitam onda – koje su vaše garancije da je ovaj zakonski projekat, odnosno Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju autor onaj ko ih je potpisao i dostavio Narodnoj skupštini, s obzirom da sada znamo ko je napisao deklaraciju o Srebrenici?
Gospođa Nataša Mićić po amandmanu.
Govoriću dva minuta po amandmanu i, ako mi dozvolite, koristila bih pravo poslaničke grupe koje je preostalo. Hvala vam. Najpre, gospođo Kalanović, vi ste rekli da poslednji donosimo u Evropi jedan ovakav zakona, mada je Hrvatska donela tek prošle godine, nije važno, ali to nas je upravo obavezivalo da donesemo najbolji zakon, obzirom da koristimo iskustva drugih. Pojednostavila bih stvari i molila bih vas da mi odgovorite na neka pitanja. Prvo, da li je Evropska agencija Eurostat odobrila već podelu regiona na sedam, kao što je to bilo Predlogom zakona iz jula? Da li su oni imali neke primedbe i da li su oni to stopirali? Koliko znam ne, taj zakon i Predlog zakona je prošao ovde u Skupštini i imali ste i prethodnu i naknadnu saglasnost Evropske agencije. Naravno da se sam zakon, suština tog zakona, odnosi na najnerazvijenije. Sada vam prosto nisu potrebni ni neki posebni podaci, to je vidljivo i golim okom, u ovoj zemlji je najnerazvijenija centralna Srbija, pa zatim Vojvodina i na kraju Beograd. O tome govore, kažem, dovoljno je videti i golim okom, ali, recimo, prosečni nivo BDP u Beogradu je na nivou 51% proseka EU, u Vojvodini 37%, a u jadnoj centralnoj Srbiji, kad kažem centralnoj, mislim na istočnu, južnu, zapadnu i Šumadiju, samo 21%. Zato se valjda donosi ovaj zakon. Šta ste vi ovim izmenama i dopunama nama ponudili? Postavljam pitanje – da li je lakše i efikasnije ostvariti, realizovati, pristup tim evropskim fondovima, IPA fondovima, koji u ovoj fazi iznose negde oko 200 miliona evra, ako ta centralna Srbija aplicira sa dva regiona ili ako aplicira sa četiri regiona, sa četiri vrste projekata? Mislim da je logično, i svako dete bi vam reklo, da su veće šanse da više dobiju četiri nego dva regiona. Dalje, u okviru jednog regiona, kažite mi da li jedan Aranđelovac, kome sada svi obećavaju kule i gradove i gde se vodi takva bitka, ima veće šanse da ostvari svoje potrebe i svoje interese ukoliko se nalazi u jednom manjem regionu koji je srodniji, čije su ekonomske, društvene i geografske veze jače, pa, recimo, ima konkurenciju Topolu, Batočinu, Kraljevo, Kragujevac itd, ili će taj jadni Aranđelovac imati veću šansu ako postoje dva regiona, znači, šumadijski i zapadna Srbija, pa pored svih ovih ima konkurenciju u još više opština i gradova, pa se tu priključi Priboj, Prijepolje, Bajina Bašta, Užice, Čačak, Valjevo, Šabac i da ne nabrajam? Odgovor je takođe veoma logičan, da su mu veće šanse u okviru manjeg regiona. Vaš glavni argument, odnosno ministra Dinkića a i vi ste ga ponavljali, da ove izmene i dopune vršimo da bismo približili, da bi kao približno imali ujednačen broj građana. Prvo, to uopšte nije potrebno jer NUTS dozvoljava od 800 hiljada do tri miliona, i to je preporuka, a drugo, hajde da vidimo šta znači to – približno? Ajde da se bavimo time i da izračunamo, nemojte nas praviti kao da smo mala deca i ne umemo da računamo i ne znamo šta znači reč približno. Ako Beograd ima milion i 600 stanovnika, manje od tog broja, ali približno toliko, a Šumadija i Zapadna Srbija imaju zajedno dva miliona i sto, isto približno, razlika između ta dva regiona iznosi 500 hiljada. Ako biste podelili ova dva, Šumadiju i Zapadnu Srbiju, dobili biste dva regiona, kad biste Novi Pazar i Sjenicu dodali Zapadnoj Srbiji, dobili biste dva regiona, jedan na primer od milion i sto, a jedan od milion stanovnika, što je isto razlika u odnosu na Beogradski region 500 hiljada. Znači, kako god okrenete, približno je razlika 500 hiljada, samo što na ovaj način gubite, ukrupnjavanjem i pravljenjem jednog glomaznog, neefikasnog regiona koji će samo da izaziva konflikte i unutar sebe i teže će ostvariti koristi od tih IPA fondova. O tome vam govorim.
Izvolite, gospođo ministar.
Veoma rado ću da razgovaram sa svima koji postavljaju pitanja ujednačenosti regiona kao jednog ispravnog pristupa rešavanju i potreba. Stvar je u tome što u Srbiji regioni ne žive i što je jako teško u ovom trenutku u glavi napraviti nadležnosti statističkih regiona. Statistički regioni nemaju nadležnosti. Statistički regioni služe kao osnov za merenje, ali služe i kao osnov za merenje novca koji se raspodeljuje, ne samo iz strukturnih fondova, nego se raspodeljuje i sa centralnog nivoa. Volela bih da ovde oni koji su u različitim odborima koji se bave privrednim delatnostima naprave poređenja svih tih regiona o kojima vi pričate, pa ćete da vidite kako ćete onda da merite i novac i stepene razvijenosti ovih pet uporedivih regiona. Onda ćete da vidite zašto je ovo ispravan način ujednačavanja regiona. Kad ste postavili pitanje Evropske agencije za rekonstrukciju, da, Evropska agencija za rekonstrukciju jeste u jednom trenutku i sa svojom tehničkom podrškom i sa konsultantima davala podršku donošenja zakona o regionalnom razvoju. Da, jeste Evropska agencija za rekonstrukciju uticala i na formiranje regionalnih agencija koje se bave ekonomskim razvojem regiona i jeste predlagala da se u okviru statističkih regiona pojavi veći broj agencija. Vi uopšte niste postavili pitanje da li treba Vojvodinu deliti na regione? Evropska agencija za rekonstrukciju je u nekim svojim ranijim preporukama za Vojvodinu predvidela tri regionalne agencije, koje će se baviti, između ostalog, jedna Banatom, pa je dala podršku osnivanju Regionalne razvojne agencije u Zrenjaninu. Kad kažem podršku, znači – logističku, tehničku podršku i definisanje pravaca u nekom načinu komunikacije sa opštinom, donošenja strategija itd. Međutim, kad kažem da u glavama ne možemo da shvatimo šta su funkcije statističkog regiona, to ne znači da možemo da dodajemo ili oduzimamo opštine ili teritorijalne celine kako hoćemo u statističke regione. Nije moguće dodati Novi Pazar i Sjenicu, Novi Pazar već pripada po okruzima, ali da Novi Pazar, Sjenicu, Tutin, postavimo u region prostim prebacivanjem sa jedne na drugu stranu. Postojeća teritorijalna organizacija zemlje jeste preduslov Eurostatu za pravljenje statističkih regiona. Niti je moguće niti se planira deljenje okruga. Niti je moguće niti se planira prekrajanje okruga kako bi se to jednom ili drugom delu svidelo u pravcu nekih političkih ili nekih drugih diskusija. Zbog toga kažem da sam jako raspoložena da sa svim odborima u Narodnoj skupštini uđem u razmatranje prednosti koje Zakon o regionalnom razvoju donosi najpre u pravilnoj i pravednoj podeli novca na njihov ekonomski razvoj, ali takođe i neophodnosti uravnoteženosti regiona ne samo za potrebe u Srbiji, nego i za potrebe njihovih predstavnika u Evropskoj uniji.
Bilo je dosta jasno, nije bilo nikakvih uvreda. Mislite da ste vi pogrešno protumačeni? Izvolite.
Da, pogrešno sam protumačena. Prvo, uopšte nisam spominjala Evropsku agenciju za razvoj nego Eurostat. Drugo, vi se pozivate na postojeću teritorijalnu organizaciju koja nije ustavna kategorija, nego Miloševićeva tekovina pretvorena u uredbu i sad se vi branite time. To je nejasno. Treće, govorite kako je potrebno izmeriti. Zar mi treba da merimo, narodni poslanici? Što niste izmerili? Da li ste nam pružili te podatke o bliskosti i povezanosti opština i gradova u jednom regionu? Na kraju, iskoristila bih samo da kažem, gospođo Kalanović, boraveći u Užicu, vi ste obećavali mojim sugrađanima kako će Užice ostati i da će biti centar Zlatiborskog okruga, kao da to već nije, a istog dana ovde se vodila rasprava o zakonu i vaš ministar, gospodin Dinkić obećavao je da će ukinuti, da je njegova namera da ukine regione. Takođe smatram da mlada koleginica iz Nove Srbije nema potrebe da me proziva da se zalažem za ovaj zakon, pošto, niti sam glasala prošli put, niti ću sada, ali Nova Srbija, DSS, DS, G 17, i zato su ti ljudi iz Užica kivni, nije to inat, nije to hir, to je prosto jedno poniženje, za vreme vladavine ovih partija iz Užica su izmešteni razni centri. Pod jedan, izmešten je Centar za telekomunikacije, iako smo imali 031 pozivni broj, što je u Užicu, bivšoj Jugoslaviji, bio samo jedan od devet koji se završava na jedinicu. Elektrodistribucija, koja ima najbolju naplatu u Srbiji, koja ima najveći broj hidrocentrala, zato što je partijski kadar bio iz Demokratske stranke, prebačena je u Kraljevo. Takođe, vojni odsek u Valjevo itd. Na kraju se i NIS, na čelu s bivšim predsednikom opštine Tihomirom Petkovićem iz DSS-a, radnici se sele, putovaće u Čačak. Znači, apsolutno, taj potencijal niste uvažili, nego ste nakon 2003. godine prosto izmestili sve nadležnosti iz tog grada, ali bez osnova.
Gospodin Vlajko Senić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministre, poštovani narodni poslanici, želim samo da se osvrnem na jednu političku dimenziju Zakona o regionalnom razvoju i činjenicu da ne možemo očekivati da se Zakon o regionalnom razvoju donese tako što će ga predložiti, izglasati i usvojiti, na primer, Republički zavod za statistiku. To bilo dobro jer pretpostavljam da bi u tom trenutku stručnjaci Zavoda uneli ekonomske, političke parametre, regionalne, broj stanovnika, društveni proizvod i iz te neke formule izbacili ono što bi bilo najidealnije sa statističke tačke gledišta za Srbiju u tom smislu statističke podele regiona u Srbiji. Međutim, stalno prenebregavamo činjenicu da evo i danas raspravljamo o Zakonu u Narodnoj skupštini Republike Srbije gde sedimo kao predstavnici različitih političkih stranaka, gde sedimo kao predstavnici različitih delova Srbije i gde da bi jedan ovakav zakon dobio većinsku podršku moramo da svi zajedno obezbedimo većinu koja će dati podršku takvom zakonu. Samim tim smo sukobljeni iz različitih političkih interesa, ne samo iz različitih političkih stranaka nego čak u okviru istih političkih stranaka, jer sasvim je logično da ljudi pokušavaju da promovišu što više mogu za svoj kraj, za svoj region, za svoju opštinu, da bi na taj način opravdali poverenje birača koji su za njih glasali. Sav taj splet različitih interesa i političke realnosti nas dovodi da u ovom trenutku ne možemo da očekujemo da usvojeni zakon u potpunosti zadovolji svaku stranku ovde ili svaki centar, grad, mesto, selo ili opštinu u Srbiji. Ono što je važno, preuzeli smo političku odgovornost da pokrenemo ovu temu i da otvorimo pitanje regionalizacije Srbije. Mi ne bežimo od toga. Ovde su se čule i optužbe da je to deo neke naše stranačke kampanje, a rekao bih da je to potpuno legitimno i da nijednoj drugoj političkoj stranci nije zabranjeno da iznosi svoje predloge i ideje u odnosu na bilo koje pitanje koje je važno za društvo u Srbiji, da li je to regionalizacija, da li je to ekonomija, finansije, spoljna politika, odbrana, šta god da je, postoji obaveza svake stranke da iznese svoj stav ili svoj koncept na koji način bi se ta oblast društva uredila. Naša dodatna obaveza je, zato što smo deo vladajuće koalicije, imamo odgovornost političku preuzetu kada je Vlada formirana za pitanje ekonomije i regionalnog razvoja Srbije. Dakle, ne možete nas optuživati da za političke promocije koristimo ono što je deo Zakona o Vladi koji je ovde izglasala skupštinska većina i koja je nama naložila da se u okviru Vlade Srbije bavimo pitanjem regionalizacije. Na ovaj način, uveren sam najbolji u ovom trenutku, dajemo predlog, razgovaramo o zakonu, o amandmanima, javna rasprava je u toku, ali ovo je samo prvi korak u suštinskoj regionalizaciji Srbije. Očigledno je da je ovo tema koja, bez obzira ko sutra bude bio na vlasti u Srbiji, neće moći da se više izmesti sa glavnog političkog menija i da će svaka stranka, vladajuća koalicija morati da da odgovor na pitanje na koji način regionalizovati Srbiju. Jer nas je vreme na terenu nateralo da se susretnemo sa tim problemom jer vidimo da na političkoj sceni lokalni lideri, bez obzira da li su to ljudi potekli iz svoje sredine pa tamo napravili neku svoju političku stranku ili su neki lokalni lideri većih stranaka koji su vremenom prepoznali više svoj lokalni interes nego da se aktivnije uključe u nacionalnu politiku, dakle, traže podršku u Beogradu za ravnomerniji regionalni razvoj. Činjenica je da smo mi tu potrebu građana, političkih stranaka, organizacija itd. prepoznali, ne znači ništa negativno. Mislim da znači pozitivno. Zbog toga je i takav odijum u okviru cele ove priče, a opet ne brani bilo kome drugom da se na isti način ili na još bolji, što bi opet bilo u interesu građana Srbije, uhvati u koštac sa tom problematikom i da da neka rešenja koja mogu ili da donesu bolji zakon ili da poboljšaju postojeći. Mi ne bežimo od političke dimenzije ovog zakona, ali nijedan zakon u Skupštini, u Vladi, u bilo kakvoj normalnoj demokratskoj državi ne može da se donese ako iza toga ne postoji jasna politička volja. Mi iskazujemo jasnu političku volju da radimo na regionalizaciji Srbije, na statističkoj, na političkoj i na svakoj drugoj. Za to nam treba podrška i naših partnera u Vladi i treba nam podrška opozicionih stranaka, jer smatram da je to pitanje koje nije samo pitanje jedne vlade ili političke stranke. Zbog toga je nemoguće zamisliti situaciju da se danas donosi Zakon o regionalnom razvoju, kakvo god da je bilo rešenje, koji bi obezbedilo saglasnost stranaka, svih pojedinaca u strankama ili svih delova Srbije, ali ogroman napredak je činjenica da se ovakav zakon donosi i da se tema regionalizacije stavlja u ravan sa svim ostalim velikim nacionalnim pitanjima. Mislim da će iz ove rasprave pre svega imati korist građani Srbije koji mogu da vide da se ne samo u izbornoj kampanji za neke lokalne izbore, kao što je to možda nekada bio slučaj, ne samo posle 2000. godine, i pre 2000. godine, brine o nekim delovima Srbije ili o nekoj konkretnoj opštini, već da je ovo zaista jedan proces koji će nam omogućiti da u narednom periodu, beskonačnom koji je ispred nas, to pitanje u Srbiji bude rešeno i statistički, i politički i ekonomski. Mi kao stranka u ovom trenutku podržavamo tu priču. Stali smo iza pitanja regionalizacije, svesni svih tih sumnji koje će se pojaviti zbog toga što ne mogu svi interesi u jednom trenutku da budu namireni, ali ako je to tako ne znači da ne treba da radite ništa. Ne znači da činjenica da ne možete sto posto da zadovoljite svakog poslanika u sali ili baš svako mesto u Srbiji vam je argument da kažete – u redu, dok se ne postigne ta apsolutna saglasnost mi nećemo doneti taj zakon i nećemo tražiti podršku Skupštine. Donošenjem ovog zakona ćemo na pravi način konkretno otvoriti proces suštinski regionalizacije u Srbiji. Dobro znate da ona kasnije, ukoliko se nastavi ta politička regionalizacija, podrazumeva i promenu Ustava, izmenu mnogih zakona. Dakle, nije to nešto što može da se završi ni na jednoj sednici Skupštine niti u jednom mandatu Vlade, ali uveren sam da je ovaj zakon pravi početak i da će se u jednom trenutku ipak reći da je ovo bio prvi konkretan korak koji je neka vlada ili neko ministarstvo učinilo da se na pravi i jedan odgovoran način pokrene pitanje regionalizacije. Zbog toga mislim da je donošenje ovog zakona izuzetno važno za građane Srbije i da će oni u narednom periodu prepoznati i konkretne mogućnosti koje će se otvoriti zbog toga što Srbija priznaje činjenicu da ne može da živi kao višestruko centralizovana zemlja, već da mora biti zemlja koja će svakom građaninu otvoriti, koliko god je to u ovom trenutku moguće, jednaku šansu da ostvari svoja prava, bez obzira da li je u pitanju posao, ili je u pitanju obrazovanje ili je u pitanju ostvarivanje političkih interesa. Zato verujem da je u ovom trenutku ovo dobar, odličan Predlog zakona i da će dobiti podršku u Skupštini.
Iskorišćeno je osam minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Branislav Mitrović.
S obzirom da sam prisustvovao sastanku koji je spomenula gospođa Mićić u Užicu, gospođe Kalanović sa svim predsednicima opština Zlatiborskog okruga, smatram da je potrebno da kažem da gospođa Kalanović tada nije davala nikakvo obećanje da će biti sačuvani zlatiborski okruzi, već dala razjašnjenje da sve one demagoške priče i pretnje i unošenje strahova stanovnicima Zlatiborskog okruga da neko ima nameru da gasi okruge nisu tačne. Nisu to nikakva obećanja. S druge strane, smatram da izjava gospodina Dinkića u načelnoj raspravi ovde nijednog trenutka nije bila usmerena ka ukidanju okruga. Svima je jasno da Ministarstvo ekonomije nije nadležno za upravne okruge, nadležno je Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Njegova diskusija je bila u smeru da upravni okruzi, a svi smo svesni toga u Srbiji, nemaju onu težini niti onaj značaj koji bi mi očekivali od nekog srednjeg nivoa vlasti. Znači, jasna je uloga upravnih okruga danas u Srbiji, niti je tada gospodin Dinkić, da kažem, zagovarao ukidanje okruga, niti će to bilo ko u narednom periodu uraditi. Znači, to je još jedna demagoška priča. Što se tiče odlaska nekih centara, nekih preduzeća i sistema iz Užica, tačno je, međutim gospođa Mićić nije rekla da te godine kada je centar EPS-a otišao iz Užica da je njen Građanski savez bio u vlasti u Užicu i da je učestvovao u nekim komisijama koje su pregovarale sa Ministarstvom energetike, na čijem čelu je bio gospodin Naumov, i da nisu uspeli da vrate centar EPS-a iz Kraljeva u Užice do današnjeg dana. Takođe, znači, uvažavajući dobre namere gospođe Mićić ka jednoj suštinskoj decentralizaciji i jednoj ozbiljnoj regionalizaciji, moram da podsetim da je gospođa Mićić posle 2000. godine u ovoj skupštini bila na jednoj visokoj funkciji i svi mi iz Užica smo mnogo više od nje očekivali, da će i kroz predlaganje ozbiljnih zakona, pa i na temu regionalizacije i suštinske decentralizacije Užice mnogo više dobiti. Ja i mnogi Užičani smo razočarani zašto nismo iskoristili tu priliku.
Dva minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslanike grupe. Da li još neko želi reč u raspravi po amandmanu Vlade na član 12. (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što se osvrnem na amandman koji sam podneo, a vezan je za sledeći član, moram naravno da u ime Srpske radikalne stranke primetim ovde nekoliko stvari koje smo čuli u ovoj raspravi, a pre svega nekoliko stvari koje je iznela gospođa Kalanović kao predstavnik Vlade. Naime, malopre je gospođa Kalanović u svojoj diskusiji rekla da mi nešto u našim glavama ne možemo da shvatimo. Govorili ste o statistici i moj odgovor na tako nešto bi bilo da bismo mi u našim glavama nešto shvatili, vi morate da ponudite argumente, koji su zasnovani na logici i imaju svoj smisao. Ako hoćete da svedete to na politički savremeni žargon, da bude održivog karaktera. Održivi razvoj jedne države mora da se zasniva pre svega na dokumentima koji su održivi, a vi nemate nijedan argument da kažete da kada je u pitanju ravnomerni regionalni razvoj Republike Srbije pošto vi imate hipoteku na tome, ne možete da kažete da su preduslovi za tako nešto dobri, jer menjate zakon posle osam ili devet meseci. Ono što svakako ne daje za pravo vama da se smejete kada su ovakve ozbiljne stvari u pitanju jesu što ste jedan i drugi zakon branili istim argumentima. Podsetiću vas da su kriterijumi za definisanje statističkih regiona bili isti pre osam meseci, isti su i danas. Isti je rečnik bio kojim ste branili statističke regione, njih sedam u Srbiji, i isti vokabular i iste argumente koristite danas, kada nas ubeđujete da treba da imamo pet regiona, da je to ono što Srbiji pomaže da nema mrlje o kojima pričate, i da to nešto mi treba da sažvaćemo i da prihvatimo. Da smo vas ranije čuli sa ovim argumentima, možda bismo kao jedan od amandmana prihvatili da ovo bude zakon o ravnomernijem razvoju Republike Srbije. Ne znam šta je to danas ili juče, što treba vi da čujete da kod vas bar malo skepse ili sumnje u odnosu na ovaj zakon izazove. Vas kritikuju i vama ovaj zakon osporavaju političke stranke u ovoj skupštini, koje imaju potpunu suprotstavljen koncept i pristup regionalnom razvoju. Jedni se zalažu pretpostavljam za političku regionalizaciju, neki za drugu vrstu. Srpska radikalna stranka se zalaže za uravnoteženi razvoj svih delova Republike Srbije, ali smo protiv regionalizacije, koju vi namećete i za koju vaš šef ne želi da krije da ovaj zakon predstavlja polaznu osnovu za političku regionalizaciju. Vi sada tražite od nas da mi nešto u našim glavama shvatimo. Kažete malopre mi smo jedina država koja nema zakon o regionalnom razvoju. Da li je opozicija i za to kriva? Ovde ste juče bili zaista kratko, ali to vas nije limitiralo da ovde posejete dosta i nervoze i napetosti i disonantnih tonova. Ko je kriv zbog toga što Srbija nema ovakav zakon? Mi. Mi u opoziciji, ili vi koji donosite zakon pre osam meseci, nema dana primene u praksi i sada nam ponudite neki novi zakon. Nemate argumente ovo da branite i nije problem, sa aspekta bilo koje političke stranke da Srbija dobije dokumente na osnovu kojih će sebi obezbediti ravnomerni regionalni razvoj. Mi osporavamo koncept koji vi predlažete, i dozvolićete nam, nije koncept jedini prihvatljiv za Srbiju koncept koji promoviše vaša stranka ili vaš deo Vlade koji u ovom trenutku kontroliše to. Vi ste na to stavili hipoteku, i možda smo mogli da vas razumemo da ovako govorite o tome da vam treba novac, da vam treba vreme 2001. godine. Deset godina, posle učešća u svim vladama, vi nas sada ubeđujete da nemamo novac i da nemamo vreme. Nemamo vreme kada zakone menjamo na svakih pola godine ili godinu dana, a u međuvremenu ih ne primenjujemo. To je suština ovog problema. Niko ne osporava potrebu. Mi ćemo kasnije reći šta je naš koncept i kako mi smatramo da bi to trebalo da se uradi kako je to bezopasno, kako je to politički mnogo sigurnije i kako to obezbeđuje, ponavljam po ko zna koji put, apsolutnu teritorijalnu i razvojnu koheziju Republike Srbije. Ali, vama je sve od danas za sutra. Vi se rukovodite stihijom, u politici je stihija opasna i zato donosite pred nas poslanike političke projekte koji nemaju svoj smisao, i za koje gospodin Senić malopre kaže da se stvara odijum prema njima. Zaista se stvara odijum, jer niste izneli nijedan logički, smisleni i održivi argument kojima biste ovaj koncept branili. Što se tiče mog amandmana, on se odnosi na član 12, odnosno član 26. osnovnog zakona. Mi nismo svoj odnos prema regionalizaciji promenili, ali smo evo drugačije amandmanima intervenisali na ovaj vaš zakon. Ovde tražimo da se broj članova saveta promeni sa 26 na 28. On je naravno vezan sa sledećim amandmanom, da bih mogao adekvatno da ga objasnim govoriću kasnije i sa amandmanom na član 34. Znači, predložili smo da se Nacionalni savet za regionalni razvoj kreira, odnosno da njegova struktura i sastav budu drugačiji. Kada budem obrazlagao sledeći amandman to ću pokušati da obrazložim, ali očigledno je na osnovu svega ovoga da je Vlada ostala potpuno i gluva i slepa na sve predloge koji su došli od opozicije, bez obzira od koga dolaze. To je jedan od pokazatelja da će ovaj zakon proći kao i zakon koji ste usvojili pre osam ili devet meseci, niti će doživeti svoju primenu u praksi, niti će bilo koji građanin na koga se pozivate i u čije ime navodno ovo radite, imati koristi i efekta od ovog zakona.
Četiri minuta i 30 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Obzirom da ste imali pet minuta i 10, onda je na raspolaganju minut. Reč ima narodna poslanica Nataša Mićić, pravo na repliku.
Repliciram kolegi Mitroviću, koji me je spomenuo više puta i koji je pokazao da apsolutno ne da me pogrešno protumačio, nego vi apsolutno izgleda ni ne možete da razumete o čemu govorim. Između ostalog govorila sam da ovaj zakon dalje radi na utemeljenju partijske države, što je vrlo loše. Vi ste učinili partijsku uslugu Rasimu i Sulji, ali ste zato učinili štetu svim građanima, i njihovim biračima, bez obzira koje su nacionalnosti, da li su Bošnjaci, Srbi ili Crnogorci. Plus ste napravili da se naprave i te nacionalne tenzije. To je jedna stvar. Znači, po partijskom ključu se radi, vi odlučite šta je dobro za neki kraj, za nešto, recimo taj Tornik kojim nam mašete stalno, da li vam je neko tražio da nam uradite Tornik. Možda smo mi mislili da je bolje Drina ili Tara, ili gasifikacija Užica, ili modernizacija Namenske, pa bi možda neki životi bili spaseni. Ili infrastruktura. Ko je odlučivao o tome? Gospodine Mitroviću, znam da se vi niste u to vreme bavili politikom do 2003, znači, apsolutno ne postoji nijedan poslanik, uključujući i DSS, oni će vam potvrditi, koji će vam reći da je Građanski savez Srbije ikada sarađivao sa DSS, naročito posle 2003. godine. Dakle, to da smo mogli da imamo kao predstavnici sa ministrom Naumovim sastanke apsolutna je neistina. Eto čime se vi služite da bi provukli jedan ovakav katastrofalan predlog za izmene i dopune lošeg zakona. Ovim izmenama i dopunama, što bi rekao Krasić, napravili ste još samo lošiju situaciju. Ponavljam, po partijskom ključu, pričala sam kako su se po partijskom ključu centri izmeštali, ne zato što se zalažem da je to trebalo da radi Građanski savez ili LDP, pa da ja sad utičem da se oni vrate, ne, nego zato što su argumenti, ponavljam, EPS, naplata, broj hidrocentrala, vojni okrug, katastar koji je takođe bio centar, Telekom, rekla sam zašto, PTT, takođe sam rekla zašto. Vi ste to razvlačili po partijskom uticaju. Znači, ako je sad neko Verko ili Palma i ima uticaj u Vladi, to ovaj zakon samo verifikuje. O tome vam pričam, a vi ste apsolutno pokazali da niste shvatili uopšte o čemu govorim.
Narodni poslanik Branislav Mitrović, pravo na repliku.
Prvo da kažem, kada je Tornik već u pitanju, nije niko na svoju ruku, naravno, ulagao u Tornik, već postoji nešto što se zove Master plan planine Zlatibor, koji je usvojen i na osnovu čega se ulagalo u Tornik. Ne vidim zašto se vi borite da bude uloženo u Tornik i Zlatibor i ceo kraj 850 miliona, gde su zaposleni i građani Užica, i Zlatibora i Čajetine. Ne vidim zašto vam je to problem. Kada sam rekao da ste bili u vlasti kada je EPS otišao iz Užica, ništa ne lažem, vi ste tada participirali u vlasti. Tada je gospodin Naumov bio ministar energetike. Da li vas razumem ili ne, da ostavimo, ali meni se čini da vas građani ne razumeju, što svakodnevno na terenu vidim da je to problem sa vama.
Pravo na repliku, narodna poslanica Nataša Mićić.
Kažite mi efekte. Koji profit je doneo Tornik, koliko novih radnih mesta? Ili je to moglo da se uloži bolje? Ne mora da bude Užice, možda Voćar Požega, Pribojska banja, možda na samom Zlatiboru Čigota, rehabilitacioni centar. Gde je to? Objasnite mi, gde su tu parametri? Gde su tu kriterijumi? Drugo, gospodine Mitroviću, pobogu, nemojte sebe praviti smešnim, 2004. godine apsolutno nisam učestvovala u vlasti. Prosto to svi znaju. Ne znam kako možete da pokušavate da obmanjujete gledaoce kad to svi znaju. Prosto je neverovatno. To za Tornik, meni smeta što ne postoje prioriteti i kriterijumi. Koji su efekti Tornika? Kopaonik je ove godine jedva prokopao najvažniji skijaški centar, vi ste posejali razna skijališta i sad kao Tornik? Šta nam je doneo taj Tornik, osim što ste ulupali te pare onako uzalud? E, to mi smeta. Možete da mašete tim master, ali ko pravi te master planove, da li se pitaju nešto građani tog Zlatiborskog okruga? Šta kažete na to što Dinkić kaže da će da ukine i okruge? Znači, još jedan nivo centralizacije. Stvarno neverovatno.
Narodni poslanik Branislav Mitrović i ovim se krug replika zatvara.
Pogrešno sam protumačen. Malopre sam objasnio šta je gospodin Dinkić govorio o okrugu i mislim da se vi i ja tu slažemo. Okruzi su nešto što ne odražava želju za suštinskom decentralizacijom i to nije taj srednji nivo vlasti kojem svi mi težimo. Bio sam načelnik okruga, tako da odlično znam šta okruzi rade, upravni okruzi i koja je njihova uloga. Naravno da niko nije rekao da će ih u ovom trenutku ukidati, ali gospodin Dinkić je rekao da oni nisu suštinski taj srednji nivo vlasti između centralne i lokalne vlasti. Tu se nismo razumeli. Što se tiče Tornika, ne bih dalje da otvaram priču, pitajte ljude sa Zlatibora da li je potrebno ulagati u Tornik. Ko je radio master plan? Radili su ga stručni ljudi, pretpostavljam izabrani na nekom tenderu. Nije vaše i moje da mi sad pravimo master plan. Mi jesmo narodni poslanici, ali ipak ne treba da se mešamo u sve i svašta.
Narodna poslanica Nataša Mićić. Molim vas da ovim zatvorimo krug replika i da u replikama koristimo osporavanje onoga što je prethodni govornik kazao. Izvolite.
Hajde da vidimo taj Tornik. Znači, Čajetina je jedna od manjih, a najbogatijih opština u Srbiji, sa najvećim budžetom s obzirom na broj stanovnika. Čajetina je mogla to sama da isfinansira. Mogla je na osnovu tog budžeta i takvih prihoda od turističkih taksi od Zlatibora da ulaže sama u to. Znate o čemu se radi? Lokalna vlast u Čajetini je rešavala pojedinačne zahteve i kupovala glasove, pa su tako i ostali na vlasti i dan-danas iz DSS, a vi ste na republičkom nivou pridobijali ljude tako što ste te neke vaše projekte koji su vam se činili zgodnim prikazivali građanima kao neophodne i kao dobre. Kažem vam, dajte mi od ove godine koji su efekti? Koliko je bilo skijaša? Da li su skijaši najvažniji u ovoj zemlji? Koliko je bilo tih skijaša na Torniku ove godine? Koliko je zaposleno ljudi iz tog okruga ili regiona? Kako je to pospešilo uopšte privredni razvoj u srazmeri sa tih 850 miliona, koliko ste uložili? Bolje da ste zajedno sa opštinom i drugim nekim opštinama uložili u deminiranje Ponikvi, a ne da nam bombe stoje tamo, zajedno sa nekim međunarodnim organizacijama, da ste raščistili aerodrom Ponikve, pa da je to turistički služilo za sva mesta, za čitav region, pa i za međuregionalnu saradnju, pošto smo tu na granici sa BiH, Crnom Gorom i Hrvatskom, zar to nije bilo bolje? Ima milion primera, ni sama ne znam šta je, ali nije tačno da mi ne treba da se bavimo. Ne, mi treba da ćutimo? Ja sam počela politikom da se bavim zato što ne dozvoljavam da nešto prolazi mimo mene i da me neko pravi budalom, pravo da vam kažem.
Reč ima narodni poslanik Jovan Nešović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe G 17 je 15 minuta i 15 sekundi. Izvolite.
Koristim vreme poslaničke grupe. U ovom trenutku izrečena je jedna stvar koja govori o tenzijama koje su vezane za Zlatiborski i delom Raški okrug. Čini mi se da je potpuno neopravdano optuženo Ministarstvo i Vlada da su ti koji izazivaju tenzije u Zlatiborskom i Raškom okrugu. Juče sam, ali mislim da nije na odmet i sada ponoviti, rekao da tenzije niti ovaj zakon, niti ova vlada, niti ovo ministarstvo izazivaju u Raškom i Moravičkom okrugu, tenzije izazivaju oni koji jednostavno na neki način pokušavaju da jeftine političke poene dobiju govoreći da će ljudi iz jedne teritorije Zlatiborskog okruga ići po projekte u Novi Pazar i da ljudi sa teritorije Zlatiborskog okruga nemaju nikakve dodirne tačke sa Aranđelovcem, Kragujevcem, Kraljevom i drugim gradovima koji pripadaju regionu Šumadije i zapadne Srbije. Neće da kažu da ovaj zakon predviđa minimalno četiri regionalne razvojne agencije na teritoriji Šumadije i zapadne Srbije i da te minimalno četiri razvojne agencije će prepoznati projekte koji su vezani u saradnji sa određenim opštinama. Da li će to biti dve, tri ili četiri, uopšte nije bitno, opštine su te koje će procenjivati u kojoj regionalnoj razvojnoj agenciji će biti članice i opštine će biti te koje će zajednički definisati projekte koji će se finansirati iz ministarstava resornih države ili pretpristupnih fondova EU. Druga stvar, ako govorimo o planovima, pa svi planovi su na javnoj raspravi. Master plan razvoja turizma na Zlatiboru, na Zlataru, na Goliji, bili su na javnim raspravama u lokalnim samoupravama i to su bili u Čajetini, Užicu, Novoj Varoši, Kraljevu, Ivanjici, u bilo kom gradu. Svaka lokalna samouprava imala je pravo u javnoj raspravi da kaže da li su neki strateški pravci koji su definisani master planom dobri ili nisu dobri. Sastavni deo tih master planova jesu akcioni planovi i pretpostavljam da ministarstva kada raspišu konkurs za dodeljivanje sredstava, da li preko Ministarstva za Nacionalni investicioni plan ili nekog drugog ministarstva, pozivaju se i proveravaju da li su sastavni delovi tih master planova. Izvinite, mi se ovde ubismo pričajući da želimo decentralizaciju Srbije, da želimo da se lokalne samouprave više pitaju gde će se ulagati sredstva, jer one najbolje poznaju probleme građana zato što tamo i funkcionišu, ali odmah iza toga kažemo – izvinite, a što smo onda prihvatili predlog opštine Čajetina da se uvaži razvoj turizma, odnosno skijališta na Torniku, jer je verovatno njima jako potrebno da bi se povećao broj turista na Zlatiboru i da bi koristili one sportove koji su važni za razvoj turizma. Isto tako, možemo postaviti – zašto su se uložile pare za razvoj turizma na Zlataru? Zato što se na Zlataru pravila žičara. Znam da lokalna samouprava u Novoj Varoši sve vreme u svojim razvojnim planovima kaže da razvoj turizma na Zlataru ne može bez skijališta koje je sada urađeno. Prema tome, ovde jeste jedna ozbiljna stvar – da li mi želimo decentralizaciju ili centralizaciju? Čini mi se da sve vreme pričamo o deklarativnoj decentralizaciji, a u podsvesti imamo popriličnu centralizaciju. Što se tiče G17 plus, mi i politički i u stvarnosti pokazujemo jednu stvar – želimo potpuno decentralizaciju Srbije, korak po korak. Tačno je da smo mi kao poslanička grupa predložili zakon da se vrati imovina lokalnim samoupravama zakonom o javnoj svojini. Prema tome, sve su to koraci koji moraju u Srbiji da se dešavaju u narednom periodu, da bi Srbija bila decentralizovana zemlja.
Tri minuta i 40 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe je 12 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministre, predstavnici Vlade, činjenica koju ste izneli, gospođo Kalanović, da Srbija nema zakon, jeste neistina. Srbija ima zakon. Mi danas vršimo izmenu i dopunu Zakona o regionalnom razvoju. Ova situacija me podseća na jednu situaciju u Srbiji. Obično Vlada predlaže zakon o budžetu jednom godišnje, pa kada je u manjku sa sredstvima, ona radi rebalans budžeta. Pretpostavljam da će uvek, kad je politička kriza u Vladi, imati opet izmenu i dopunu Zakona o regionalnom razvoju, da namirimo neke političke stranke. Po referatu, gospođo Kalanović, ovde bi sigurno trebalo pored vas da sedi i gospodin Mlađan Dinkić, možda i gospodin Ugljanin, ministar bez portfelja, koji se bavio državnim razvojem. Možda bi tu mogao da bude i Rasim Ljajić, ali oni nisu tu. Dobro je što ste i vi tu, da nam odgovorite na određena pitanja vezana za lokal. Naime, motiv donošenja ovog zakona, kao što je i rekao Mlađan Dinkić, jeste i politički, sigurno. Takođe je rekao u tom trenutku da je Zavod za statistiku, uzimajući neke statističke parametre, odredio sedam regiona. To je bilo u julu, tako je govorio Mlađan Dinkić, uzmite i stenogram, možete proveriti. Ti statistički regioni su ono što je odredio Zavod za statistiku. Mene zanima kako je moguće da je u toku ovih devet meseci, od kada je zakon u primeni, toliko porastao standard Srbije ili je, pak, egzodus naroda sa jednog kraja Srbije na drugi, da ste morali da smanjite dva statistička regiona i da sad Srbija ima pet statističkih regiona? Takođe je Mlađan Dinkić rekao da će ovim zakonom najviše dobiti opštine koje su nerazvijene, pa je naveo odnos nerazvijenih i razvijenih opština 1:15. Takođe je rekao da će najviše dobiti stanovnici upravnih okruga, gde je odnos razvijenih i nerazvijenih 1:7. Mislim da je to čista demagogija, gospođo Kalanović, iz jednog prostog razloga, i sada ću vam navesti činjenice. Naime, vi ste prošle godine uredbom Vlade ukinuli pet milijardi transfera prema lokalnim samoupravama. Najviše je to pogodilo upravo te nerazvijene opštine. Opština iz koje dolazim je Leskovac. Imali smo 130 miliona manjka u budžetu, upravo zbog te uredbe Vlade. Mi smo peta opština po veličini i mi smo kod vas, kod NIP konkurisali sa projektima od 135 miliona, a svega smo realizovali polovinu tih projekata. Gradonačelnik Slobodan Kostić je rekao da mu je u razgovoru s vama obećano da će Leskovac dobiti 400 miliona iz NIP. Od tih sredstava nema ništa. Da vam kažem još jednu stvar, svojevremeno, u vreme kampanje, Mlađan Dinkić i Boris Tadić otvorili su jednu firmu koja se zove "Kloting", možda vam je poznata, to je privrednik sa Kipra koji je dobio određene subvencije za otvaranje novih radnih mesta. Tada je Mlađan Dinkić rekao – ovo je početak svetlosti novog "malog Mančestera". Leskovac je bio novi "mali Mančester" iz jednog prostog razloga, vi znate, kao najveći tekstilni centar u prošlom veku. Međutim, taj isti "Kloting" je sa svim mašinama koje su bile u tom preduzeću, pobegao, sa svim tim parama koje mu je Vlada odobrila. Hoće li neko odgovarati za ta sredstava koja je odneo taj uvaženi gospodin, za koga kažu da je sada na Interpolovoj listi? Dakle, gospođo Kalanović, mi iz DSS sigurno nećemo glasati za ovaj zakon iz nekoliko razloga. Prvi je zato što je ovo inicijalna kapisla za donošenje novog Ustava. Drugo, sve mi se čini da ovaj zakon vodi ka jednom novom sistemu, a to je sistem federalizacije Srbije.
Tri minuta i 45 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Vreme na raspolaganju je 13 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, poštovana gospođo ministre, očigledno je da se u raspravi u pojedinostima nad predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o ravnomernom regionalnom razvoju pojavljuju upravo one neuralgične tačke na koje sam pokušavao da ukažem u raspravi, u pretresu u načelu, sa ambicijom da se preduprede nesporazumi i otklone zabune koje se mogu potom neosnovano širiti u javnosti. Izgleda da je jedna takva neuralgična tačka upravo vezana za dešavanja u Zlatiborskom okrugu i polemiku koju upravo čujemo između narodnih poslanika koji dolaze iz Užica ili su na određen način za tu temu vezani. Podsetiću vas na tu rečenicu iz rasprave u načelu, da ovo nije zakon o regionalizaciji. Ovaj zakon, uprkos tome što moja stranka "Zajedno za Šumadiju", zajedno sa poslaničkom grupom G17 plus u celini, želi i regionalizaciju Srbije, ne smatra da taj problem rešava strategijom donošenja ovog zakona na mala vrata, niti je to moguće izvesti. Ovaj zakon ima primarno ekonomski karakter, jer se primarno i tiče teme ravnomernog regionalnog razvoja. Da bi se došlo do teme političke regionalizacije Srbije, ta tema bi morala prvo da ima matični zakon o regionima. Verovatno bi dirala u temu teritorijalne organizacije Srbije, a još verovatnije zahtevala i prethodne ustavne promene, mada među stručnjacima na tu temu još uvek ima otvorenih pitanja. Ovo je zakon koji ne narušava koherentnost postojećeg pravnog sistema i otuda on nema konotacije regionalizma kakve mu se žele pripisati. Kažem nažalost nema, jer ih ne može ni imati. Zbog čega se ta tema spinuje u jednom smeru ka značenju koje zakon objektivno nema? To je možda prava tema za razmišljanje. Kada je reč o užičkom "problemu", naglasio bih jednu specifičnost. Decentralizacija kao proces i regionalizacija kao segment tog široko shvaćenog procesa sigurno podrazumevaju i afirmaciju kulture urbaniteta. Pazite, nema sumnje da urbanitet podrazumeva jednu civilizacijsku relevantnu, finu, plemenitu nijansu zavičajnosti, ali kultura urbaniteta je nešto što se suštinski razlikuje od lokalističkog provincijalizma. Provincijalizmi kada budu u procesu decentralizacije ustali da paniče, sa ambicijom za posezanjem atributa regionalnog centra, zapravo samo mogu dovesti u priliku još dublje srozavanje urbanog duha na svom području, ako ne shvate suštinu urbanog centra koja leži u otvaranju i povezivanju, ne sa sličnima i različitima u okruženju, nego sa civilizacijskim nasleđem čovečanstva u celini. Gradovi, zapravo, gutaju, proždiru i hrane se civilizacijskim nasleđem čovečanstva. Koliko jedno mesto može da se otvori za takvu kulturnu dimenziju, toliko ima više prerogativa i relevantnih uporišta da postane i regionalni centar. Nijedan grad, pa ni moj Kragujevac, nije postao niti će postati regionalnim centrom zato što je njegova lokalna politička opcija ušla u koaliciju sa G17 plus ili zato što je ministar Mlađan Dinkić, ili ministarka Kalanović ili bilo koja vlada to dekretom proglasila. Činjenica da lideri mišljenja u Kragujevcu, ličnosti iz sporta, kulture, umetnosti, za koje znate, žive u Kragujevcu, ne dolaze u Beograd. Činjenica je da se Kragujevac pojavljuje, recimo, 2008. godine u Kanu na Međunarodnom sajmu investicionih destinacija. Činjenica je da veliki planetarno relevantni investitori i poslovni subjekti, kao recimo "Plaza", kao recimo "Fijat", kao recimo "Remington", svoje poslovne šanse traže u Kragujevcu. To Kragujevac čini centrom. Zbog toga se meni ova užička, potpuno lokalpatriotski opravdana tendencija za pozicijom centra, legitimna u jednom kulturnom nasleđu, čini kao jedan antikulturni krik koji malo treba i da zabrine. O čemu se tu radi? O potrebi za izolacijom i nadgornjavanjem. Kako može da se tvrdi u raspravi u kojoj se čulo – kakve ima veze Užice sa Kragujevcem? Nikakve, osim što je fakultet u Užicu fakultet kragujevačkog univerziteta. Kako može zapadna Srbija da bude zajedno sa Šumadijom, kad nema nikakve kulturno-istorijske, etnografske, privredne veza? Nemojmo činjenice falsifikovati. Etnologija i etnografija upravo zlatiborski tip smatraju ulaznom kapijom šumadijskog kulturnog tipa. Ljudi po Zlatiboru nose šajkače i čakšire, zar to nije elementarno prepoznatljiv znak šumadijskog podneblja. Kaže – zapadna Srbija je voćarski kraj i stočarski, a Šumadija ne. Pa ko poznaje upravo poljoprivredne kulture i njihovu regionalnu rasprostranjenost u Srbiji zna da je upravo voćarstvo i stočarstvo osnovna poljoprivredna grana u Šumadiji i ono po čemu treba graditi perspektivu na tom prostoru. Nemojmo izmišljotinama, falsifikovanjem naučnih, kulturnih činjenica prikrivati potrebu da se otvaramo ka susedima, ka porodicama koje treba dozivati da svoju šansu, bez obzira na poreklo, bez obzira na veroispovest, bez obzira na etničku pripadnost, traže u našoj sredini. Tako se neguje civilizacijsko nasleđe urbaniteta, tako jedna varoš postaje gradom, a grad regionalnim centrom. U tom smislu nijednim svojim gestom Kragujevac ne osporava činjenicu da statistički region Šumadije i Zapadne Srbije nema administrativni centar, nijednim gestom ne želi da ospori ambiciju, recimo, Zlatiborcima, Užičanima, da se bore u političkoj regionalizaciji, ako žele i za svoj region, mi u Šumadiji nemamo ništa protiv toga. Nemojmo samo zaboravljati jednu stvar da provincijalizam i regionalizam nisu kompatibilni, sasvim suprotno, uzajamno se isključuju. Proces regionalizacije i decentralizacije, pre svega, uvažavajući kulturu zavičajnosti, neguje urbani potencijal jednog podneblja i njegovu otvorenost za široke veze sa svetom, a ne samo neposrednim okruženjem.
Osam minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Kenan Hajdarević je prijavljen. Vi nemate na raspolaganju vreme poslaničke grupe. Replika?
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođa ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poslanici LDP kada su raspravljaju o Zakonu o regionalnom razvoju u junu prošle godine i sada u izmenama i dopunama ovog zakona raspravljaju o ekonomskim aspektima ovog zakona. Nama je apsolutno jasno da ovaj zakon ne govori o pravoj, suštinskoj ili političkoj decentralizaciji Srbije, ali nas ovaj zakon interesuje zato što govori o ekonomskoj decentralizaciji, odnosno načinu trošenja novca iz evropskih fondova i iz budžeta Republike Srbije u narednom periodu. Ako govorimo o razumijevanju ovog zakona, niko u prethodnih pet-šest meseci nije više branio ovaj zakon, odredbe ovog zakona, od poslanika LDP na terenu, na području i Zlatiborskog okruga i Sandžaka zato što vaši koalicioni partneri ne veruju u ovaj zakon. Prvo morate o ovome o čemu ste govorili, gospodine Mileniću, da uverite vaše partnere iz SPS-a, PUPS-a, DS, čiji odbornici u SO Nova Varoš, Priboj, glasaju za neke zaključke koji se protive odredbama ovog zakona. Prvo, gospodine Mileniću, morate da ubedite vašeg koalicionog partnera SNS u opštini Prijepolje o odredbama ovog zakona. Ne treba ovde niko da govori o kulturi ponašanja LDP. Mi samo pokušavamo da ukažemo da ovaj zakon ne govori o regionalizaciji, u čemu se slažemo, ali da ovaj zakon govori o ekonomskoj decentralizaciji, odnosno da mi po odredbama ovog zakona imamo jedan nacionalni savet na nivou Republike Srbije koji treba i dalje da govori kako neko treba da troši pare i ko treba da troši pare u narednom periodu. Čak smo i govorili da po odredbama ovog zakona Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja ima dodatnih 21 funkciju koje mu daju odredbe ovog zakona. Ni to nije decentralizacija, to nije ekonomska decentralizacija. Još jednom vam ponavljam, morate prvo vaše koalicione partnere da ubijedite u ispravnost ovog zakonskog projekta, a onda svi zajedno da kažemo onim politikama i onim političarima koji žele da iskoriste ovu raspravu i ovaj zakon da dijele građane po nacionalnom principu da to ne smeju da rade, jer to nije naša tekovina, to nije tekovina Evrope.
Narodni poslanik Saša Milenić, pravo na repliku.
U najkraćem, samo prvo korigovanje jedne činjenice, ja, niti moja stranka Zajedno za Šumadiju, a koliko mi je poznato, ni naš koalicioni partner G17 plus, nemamo SNS za koalicionog partnera u Prijepolju. Ali, što je važnije od toga, nijednog trenutka nisam ništa prigovarao, a kamoli docirao, i izvinjavam se ako se takav utisak stekao, LDP. Govorio sam u načelu o kulturnom obrascu koji stoji iza zagovaranja političkih tema regionalizacije u datom aktuelnom trenutku i u datim sredinama, ne tvrdeći uopšte da je nosilac i promoter tog obrasca nužno LDP, možda zbog gledanja, naprosto tako smo okrenuti, da ste pomislili da se to na vas odnosi. Ako se vi slažete, kao i mi koji tumačimo na ovaj način predmetne izmene i dopune zakona, da je ovo samo, poslužiću se svojim rečima, ružno pače regionalizacije i decentralizacije u Srbiji, koje tek treba da izraste u velikog belog labuda, onda vas pozivam da zajednički ubedimo sve neverne Tome, ma s koje strane dolazili, da je to za dobrobit svih gradova, i varoši i sela u Srbiji, jer nije reč o tome da jedan grad predstavlja Srbiju usred sveta. Reč je o tome da svako selo u ovoj zemlji bude centar sveta koji odražava planetarnu periferiju.
Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Prihvatam izvinjenje, ali samo jedno razjašnjenje. G17 u opštini Prijepolje u koaliciji sa DS i SPS podržava, odnosno vladajuća su koalicija sa SNS i Sandžačkom demokratskom partijom, i vi ste u opštini Prijepolje u koaliciji sa SNS, sa onom strankom koja pokušava da ruši ovaj zakon, koristeći nacionalnu demagogiju i nacionalnu podjelu.
Narodni poslanik Mićo Rogović, pravo na repliku.
S obzirom na ovu situaciju i na zakon o kome pričamo iz seta zakona, vrlo je zanimljiva situacija da se deo poslanika u Skupštini ponaša još uvek na nivou lokalnih odbornika i verovatno zbog sukoba interesa i te situacije da su i odbornici u svojim opštinama, u parlamentu, pričajući na temu ovako ozbiljnih zakona, raspravljaju o situaciji na lokalu, ko je s kim na vlasti. Pri tome, moj uvaženi kolega Hajdarević ne priznaje činjenicu da je LDP, recimo, u dosta slučajeva i u dosta opština na vlasti sa SPS. To kako će neka politika određivati koaliciju na nivou lokala, što se tiče SNS zavisi od ljudi koji čine vlast na lokalu. To zaista ne treba da bude predmet ni LDP, ni nekih drugih partija. Tako se ni mi ne mešamo u politiku LDP-a na lokalu. Ovde, u parlamentu, danas imamosituaciju da pričamo o mnogo ozbiljnijim stvarima i trebalo bi da se pozabavimo time, a ne pitanjima lokalnih odbornika.
Narodni poslanik Arsen Đurić, pravo na repliku.
Izuzetno mi je drago što se ovde u parlamentu dosta govori o opštini Čajetina kao jednoj uspešnoj opštini, s obzirom da sam poslanik iz Čajetine, želeo bih da kažem samo nekoliko stvari, pošto je u više navrata pominjana ulaganja u Čajetini i da li su ona ispravna ili ne. Kada je Ski-centar Tornik u pitanju, moram da kažem da je prethodna vlada započela gradnju tog ski-centra, da je ova vlada završila izgradnju tog ski-centra. Taj ski-centar Tornik je u strategiji razvoja turizma Srbije, ali i master plana Zlatibor-Zlatar, koji je proglašen kao jedan perspektivan skijaški centar i on će to svakako i postati ove godine, kada se bude završio sistem za veštačko osnežavanje. Izuzetno će profitabilan postati i za Skijališta Srbije koja njima gazduju, ali i vrlo je značajan za opštinu Čajetina, Zlatibor, za čitav Zlatiborski okrug, jer će, nadam se, više gostiju dolaziti na Zlatibor. Ono u čemu se mi slažemo, to je da je neophodna decentralizacija Srbije i to nije sporno. Upravo sam govorio da je dobro i više puta sam vam to ponovio, zakon koji ste predložili, kada je u pitanju zakon u o javnoj svojini. To je suština decentralizacije i na taj način treba da se decentralizuje Srbija, zakonom o javnoj svojini i ekonomskom i fiskalnom decentralizacijom. Onda neće biti bitno, ko je na vlasti u kojoj opštini, gde će se ulagati ili neće. Opština Čajetina nema taj problem. Zaista je bilo dosta ulaganja od strane države i u prethodnim vladama i od ove vlade, nego je bitno da opštine dobiju ekonomsku i fiskalnu decentralizaciju, da im se vrati imovina i prihodi i onda će one imati sopstvena sredstva da ulažu u neke sopstvene projekte. Opština Čajetina je ulagala i dobijala dosta sredstava iz prethodnih i od ove vlade. Ulagala je dosta i iz sopstvenih sredstava i malopre je iznesena jedna gruba neistina od strane gospođe Mićić, koja je rekla da je DSS kupovala glasove nekim raznim projektima na prethodnim izborima. Želim da kažem da od 2004. godine u opštini Čajetina apsolutnu vlast vrši DSS, da smo uradili izuzetno mnogo iz sopstvenih budžetskih sredstava same opštine, i lokalnih puteva, i vodovoda, i kanalizacije i elektrifikacije opštine, da smo stvorili izuzetno povoljne uslove i dobar ambijent za privatne investicije, jer su mnogo značajnije i veće privatne investicije u opštini Čajetina, nego investicije iz budžeta opštine i Republike. One su mnogostruko veće, te privatne investicije, i to je prava stvar za našu opštinu. To što je rekla gospođa Mićić da smo mi kupovali glasove, građani su prepoznali te naše aktivnosti i 2008. godine DSS je u opštini Čajetina dobila preko 50% glasova, a LDP nešto manje od 3%.
Narodni poslanik Branislav Mitrović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe G17 plus je tri minuta.
Samo jedno kratko razjašnjenje. Odgovorno tvrdim da u opštini Prijepolje stranka G17 plus nije u vlasti sa pomenutom koalicijom, niti sa strankom SNS. U opštini Prijepolje imamo jednog odbornika, gospodina Ljuhara, koji od slučaja do slučaja glasa za predloge ili protiv predloga koalicije koja je na lokalu. Odgovorno tvrdim da stranka G17 plus u Prijepolju nema ni jednu jedinu funkciju, čak ni najmanji upravni odbor lokalnog i javnog preduzeća. Ali, to nas ne sprečava, ni nas, niti naše ministre, da dobro sarađuju sa opštinom Prijepolje. Podsetiću još jednom, u toku je izgradnja jednog ogromnog kapitalnog objekta, najvećeg posle Drugog svetskog rata u Prijepolju, mosta preko reke Lim, koji će koristiti svim pripadnicima i građanima Prijepolja, bez obzira na partijsku pripadnost.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je 50 sekundi. Narodni poslanik Slađan Mijaljević je prijavljen. Koristi vreme poslaničke grupe? Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je šest minuta i 30 sekundi. Ime narodnog poslanika je bilo u elektronskom sistemu. Moram to da pročitam. Da li se još neko javlja za reč, raspravom o amandmanu koji je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, da se u članu 12 broj "26" zamenjuje brojem "28"? (Ne.) Iskustvo potpredsednika Novakovića je da podnosite amandmane koji provociraju burnu raspravu. Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnelaVlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Kao što sam malopre, po prethodnom amandmanu rekao, mislim da su ova dva, u stvari ne mislim, nego jesu ova dva amandmana vezana jedan za drugi i usvajanje ovog amandmana bi naravno bila pretpostavka za usvajanje onog o kojem smo malopre govorili. On se odnosi na članove Nacionalnog saveta za regionalni razvoj, njegovu strukturu i ono čime se Vlada rukovodila kada je definisala taj sastav, rukovodila se jednom besmislenom odlukom – koliko će minimalno na teritoriji jednog regiona biti regionalnih razvojnih agencija koje su akreditovane. Ovde smo predložili da svi regioni koji se definišu ovim zakonom imaju u nacionalnom savetu ravnomernu zastupljenost, i da i bilo ko, bez obzira na različitosti, ima, ako mogu tako da je nazovem, neku majorizaciju u tom nacionalnom savetu. Sada se ovde postavlja jedno objektivno pitanje. Ovaj amandman se takođe vezuje i za član 17, odnosno član 34. osnovnog zakona koji je definisao minimalni broj regionalnih razvojnih agencija u regionima. Nas živo interesuje, nije to nemoguće, sve je na papir moguće staviti – kako Vlada može da limitira minimalni broj institucija koje ne osniva? Ne kažemo da je to nemoguće napisati na papiru. Razumemo da ste definisali mehanizme da limitirate maksimalni broj, ali vi limitirate minimalni broj regionalnih razvojnih agencija. Sada kažete – u tom okrugu mora da budu četiri akreditovane. Šta ako interes lokalnih samouprava ne bude četiri, nego tri? Šta ako budu četiri, pa kroz vreme jedna izgubi akreditaciju i imaju tri? Onda će to biti sve vreme u koliziji sa zakonom. Vi sa jedne strane ovde kažete, pazite, zakon za koji smatramo da je zaista besmislen i nepotreban, na ovaj način na koji jeste napisan, ajde što je besmislena stvar predložena, vi ovim stvarate prostor da diskreditujete instituciju akreditacije koju sami predviđate, zbog činjenice da na jednoj teritoriji, na jednom regionu nemate zakonom definisan broj akreditovanih agencija. Uzećete pa ćete na silu akreditovati agenciju da ispunite uzus iz zakona, agenciju koja ne zaslužuje da bude akreditovana, koja je izgubila status akreditovane, pa ćete time obesmisliti akreditaciju, pa ćete time dati šansuda pred međunarodnim finansijskim institucijama idu projekti koji prolaze kroz neakreditovanu, odnosno nekompetentnu razvojnu agenciju i tako otvorite klupko i tako, konkretno, na terenu obesmislite dodatno ionako besmislen zakon. Zbog toga, ne možemo da podržimo ovakav besmisao. Zbog toga smatramo da ovo ne predstavlja osnovu za dobar i suštinski ravnomerni regionalni razvoj Republike Srbije. Vi ste toliko vremena protraćili Srbiji da pravo na ovakve avanture nemate. Mi smo to juče rekli. Uopšte ovaj zakon i vaše uplitanje u sve ovo nije bilo potrebno da se formiraju i akredituju regionalne razvojne agencije. Postojale su i do usvajanja prvog zakona, osnovne verzije, postojaće i da nema ovog zakona. Uspešne su projekte realizovale, uspešno su aplicirale pred međunarodnim i finansijskim institucijama za novac. Dobijale su novac za kvalitetne projekte, ali tim projektima nije bio potreban ovaj zakon i niko drugi do vas koji predlažete ovo koncept regionalnog razvoja ne obesmišljava, jer smisao nema i ne vidi se u ovom zakonu. Drugo je pitanje – kolike su i same lokalne samouprave administrativno i na svaki drugi način kapacitativne da na jedan adekvatan način prepoznaju svoj interes u svemu ovome i ovako definisanom? Postoje lokalne samouprave kojima, ponavljam, ovo nije bilo potrebno, ali postoje lokalne samouprave kojima nažalost još deset godina treba pa da na adekvatan način prepoznaju interese pojedinih strategija, koncepata ili načina kako da pristupe svom razvoju. Vi se u ovoj skupštini hvalite da ste na vlasti u preko 100 opština, odnosno lokalnih samouprava na teritoriji RS. Ono što je poražavajuće je što ovaj zakon dovodite u vezu sa decentralizacijom. Govorite o decentralizaciji, a gotovo sve institucije, sem regionalnih razvojnih agencija, formiraće Vlada ili ministarstvo koje kontroliše gospodin Dinkić. Nikada država nije bila centralizovanija nego što je sada. Jedan zakon kojim će Vlada sve da formira vi nazivate zakonom u funkciji decentralizacije. To je besmisleno i to je na kraju krajeva licemerno, a juče je opoziciji spočitano da se ponaša licemerno. Izanalizirajte kakva vam je situacija po lokalnim samoupravama. Prvi ispit koji ste kao Vlada ponudili lokalnoj samoupravi da sprovede jedan vid decentralizacije je na neki način Zakon o planiranju i izgradnji. Pogledajte kako su na zahteve i nadležnosti, koje je kroz taj zakon Vlada prenela lokalnim samoupravama, taj princip na neki način decentralizacije bio primenjen i sproveden, jer to je nešto kroz šta su lokalne samouprave trebale da prepoznaju i ostvare svoj interes, da stvore uslove, da stvore način da obezbede dodatne prihode u svom budžetu kroz postupak legalizacije. Ne samo da nisu adekvatno odgovorile, nego su lokalne kabadahije, za koje i iz ovog ministarstva kažu da su dobri saradnici i partneri, učinili sve da to obesmisle, da uruše i promovišu bespravnu gradnju, da promovišu bezakonje, da promovišu kriminal. Sada nas uveravate da je ovo u duhu i kontekstu decentralizacije. Sada će Vlada da konačno počne da sprovodi koncept decentralizacije, a istovremeno ste učinili sve da Srbija postane i finansijski i u svakom drugom smislu najcentralizovanija država u Evropi, ne politički nego finansijski, institucionalno i u svakom drugom smislu. Prema tome, sve ovo je samo šuma i sve ovo će doživeti istu sudbinu kao i zakon koji ste usvojili pre osam meseci. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj amandman je dobar povod, pošto se nalazimo pri kraju ove rasprave, da zaokružimo celinu koja se zove ovo što ste stavili u dnevni red. Znači, devet meseci vam je bilo potrebno da shvatite da od onog evropskog koncepta postoji još više evropski koncept, pa ste ga sada ponudili. Pošto dobro znamo s kim imamo posla, samo smo u ovoj raspravi načeli neke teme, a onda ste sami obesmislili koncept i evo sada nekoliko primera za to. Prvo je gospođa koja predstavlja Vladu ovde rekla da je bio neki koncept i da Vojvodinu podelite na tri regiona. Pa smo vas onda podsetili da kada se otvori ova tema da rastu centripetalne i centrifugalne sile i da se neminovno otvaraju neka politička pitanja. Pa ste od predstavnika ljudi koji dolaze iz Užica i okoline čuli ste sve moguće vrste podela i diskriminacije. Sada smo čuli i ko je s kim. Videli smo i da ukoliko nema Skijališta, obrali smo bostan ili ćemo da se sankamo. Bez Skijališta nema regionalnog razvoja. Verovatno u sledećoj etapi ćemo doći u priliku da razmatramo o zakonu koji će da ukine penzije, jer su penzije takođe veliki trošak. Sve ste ispričali. Onda su neki pričali – dobro je, ovo je regionalizacija, pa decentralizacija i sve ste izbrkali i sve ste pogrešili. Ustav RS ne dozvoljava ovo u šta ste se upleli. Ustav RS samo garantuje kao pravo građana na ravnomerni razvoj. Pogrešili ste potpuno koncept. Samo da vas podsetim, još 2001. godine nekim podzakonskim aktima koje donosi Vlada RS utvrdili ste da u nekim mestima treba da se naprave neki centri, neke institucije koje treba da razmatraju o regionalnom razvoju. Sada ste otišli korak dalje. Sada od toga želite da napravite institucije, ali ne znate kako da definišete. Hteli bi da to liči na nešto što priznaje EU, kako bi navodno pristupili nekim fondovima da uzmete neke pare. Vas interesuju samo pare. Ne interesuje vas razlog. Samo da vas podsetim, kada je bio Zakon o finansiranju lokalne samouprave takođe ste radili neke kriterijume, ali ne leži vraže, sledeće godine ste odmah za 15 milijardi smanjili transfere sredstava iz budžeta prema lokalnim samoupravama. Vi ste to uradili. Koji kriterijum? Po glavi stanovnika, po teritoriji, po površini, rasporedu zdravstvenih institucija, obrazovnih institucija? Zaboravili ste na to. U kampanjama obećavate zapošljavanje i dovlačenje para iz budžeta, a istovremeno u budžetu se zalažete za smanjenje broja zaposlenih i za ukidanje transfernih sredstava prema opštinama. Zapamtite jednom za sva vremena, deetatizacija znači kada se nešto što je nadležnost države prepušta nečemu što se zove lokalna samouprava ili ne postaje više državni posao. Decentralizacija je kada se menja nadležni organ, pa više nije u Beogradu ili u nekoj centrali nego se seli u neku mesnu zajednicu. Malo sam to karikirao. Tokom ove rasprave smo imali prilike da čujemo da potencirate svađu među okruzima, asocirajući na buduće regione, a ne sme Srbija da ima regione. To znate i sami. Ne bi me iznenadilo ako nastavite ovim tempom da za godinu dana napravite svađu između ulica u naseljenom mestu. Uopšte vas nije briga kako će da se razvija koji deo Srbije. Vas interesuju pare i ubacili ste u tu priču i Skijališta i master planove i neku javnu raspravu. Htedoh da padnem u nesvest kada sam čuo malopre – središnji oblik vlasti. To ne postoji u Srbiji. Vlast je ono što radi država, a ono što radi lokalna samouprava je lokalna samouprava. To nije vlast. Srbija ima upravne okruge da se koordiniraju neki državni poslovi. Ne, niste zadovoljili apetite sa načelnicima okruga i sa okruzima i hteli ne hteli došli ste upravo na ono na šta smo vas upozoravali. Znači, regionalizacija zaboravite. To što vam je zinulo za te pare iz inostranstva, pa se pozivate na pristupne fondove i na neki sporazum, samo da vas podsetim zbog amandmana na sporazum, nekome ste omogućili da napravi stranku. Znači, samo pare su u pitanju. Nema tu građana RS. Nema tu po glavi stanovnika da se uravnoteži razvoj svake opštine, svakog grada, svakog sela. Nema tog kod vas. Pravite navodno neke vaše regionalne centre. Ne znate kako da ih osmislite, da prave studije o izvodljivosti, a oni i ne znaju šta su prirodni potencijali neke sredine, niti šta su ekonomski potencijali, šta je saobraćaj, šta je komunikacija. Ne, fotelja i mogućnost sticanja sredstava. Naravno da ne želimo da učestvujemo u tome. Podneli smo samo nekoliko amandmana na Predlog zakona o izmenama i dopunama da bi dobili prostor da vas podsetimo. Vrlo radu ću da iskoristim stenogram današnje sednice da vas podsetim šta ste sve koristili kao argumentaciju. Decentralizacija – prvi korak, deetatizacija – prvi korak, regionalizacija – prvi korak. Počeli ste da se pozivate i na evropske standarde o izgledu i o veličini regiona, pa ste rekli statistički, pa nije statistički nego je ekonomski, pa nije ekonomski nego je politički, pa nije ni politički ni ekonomski. Šta je onda? Onda se svodi na skijališta. Ovo je projekat kako da se prave skijališta da bi se građani sankali. Pozivamo građane da znaju. Bićete nasankani sa ovakvom vlašću. Mi smo protiv ovog zakona.
Iskorišćeno je sedam minuta vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju je ostalo 44 minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 13. odnosi se na sastav Nacionalnog saveta. Ono što je intervencija SNS jeste u smislu da se, kada su u pitanju predstavnici regiona, jasno da do znanja da je naše mišljenje da taj njihov mandat ne bi trebao da bude duži od četiri godine. Ono što je mnogo važnije i govoreći o ovom zakonu, da se ipak malo koncentrišemo na prave probleme. Kada je u pitanju regionalni razvoj, mislim da smo puno vremena potrošili prepirući se po regionima, po opštinama, po oblastima. Osnovni problem u regionalizaciji i regionalnom razvoju danas je činjenica da od onog fonda ukupnih mesečnih zarada više od polovine odlazi na javni sektor, na javna preduzeća, na državnu upravu i da je gro zaposlenih u javnom sektoru javnih preduzeća baš u Beogradu, baš u Novom Sadu i da sveukupna tražnja, tražnja po regionima, kupovna moć po opštinama po unutrašnjosti bitno zavisi od toga hoće li ova država najzad da decentralizuje državnu upravu. Od toga hoćemo li mi kao poslanici da se založimo za decentralizaciju državne uprave, bez obzira da li smo iz vlasti ili iz opozicije, zavisiće i položaj naših opština, naše privrede u nekom kraćem periodu, jer o onome o čemu sam juče govorio, o tome da je naša ekonomija pre svega uvozna i neophodne su promene da se ekonomska politika menja u pravcu jedne izvozne privrede, do toga ne možemo brzo da dođemo, ali do toga da se izvrši decentralizacija, bar u jednom delu državne uprave, do toga možemo jako brzo da dođemo. Pogledajte samo kada su u pitanju agencije. Kažu da ima oko 105 agencija. Sve te agencije su smeštene u Beogradu. Da li je moguće da evo moji Pomoravci, Jagodinci, Ćupričani, Paraćinci nisu sposobni da vode bar jednu od tih agencija? Da li je moguće da Kragujevac, da Niš, koji su univerzitetski centri, ne mogu da vode bar neku od tih agencija i da na osnovu toga, na osnovu primanja tih ljudi koji su zaposleni u tim agencijama, bitno podstaknu tražnju u tim sredinama i na taj način pomognu regionalnom razvoju? To je suština toga, a sam ovaj zakon čini mi se da je osmišljen da bismo došli do neke pomoći iz EU u trenutku kada budemo ulazili u EU, ali s obzirom na situaciju u EU, na sve ono što se dešava, videli ste i sami kada je u pitanju grčki dug, to je još na dugom kanapu. Sasvim sigurno i ulazak novih članica biće odložen jer EU ima jako puno problema. Ona se možda politički integrisala, ali se ekonomski sasvim sigurno nije integrisala i od te brzine ekonomske integracije i stabilizacije svoje ekonomije zavisiće i ulazak novih članica u EU. Prema tome, dajte da radimo na onome što nam je mnogo bitnije u ovom trenutku. Dajte da se okrenemo suštinskim stvarima, a to je da menjamo strukturu naše privrede dajući akcenat na industriju, na prerađivačku industriju, jer od toga zavisi unutrašnjost, od toga živimo mi iz unutrašnjosti. Dajte da izvršimo makar delimičnu decentralizaciju države uprave i javnih preduzeća jer će to biti mnogo veća pomoć nama iz unutrašnjosti nego ovaj zakon koji ste nam pripremili za ovu sednicu.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji ne želi reč. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Amandman na član 21. stav 3. je povezan sa našim amandmanom na član 11. koji je juče branio kolega Zoran Antić, a tiče se prava javnosti na obaveštavanje o radu Agencije za privredne registre u vezi sa preuzetim obavezama u ovom zakonu. Član na koji stavljamo amandman jeste da dodajemo da se izveštaj o vrednovanju stavlja na uvid javnosti. Obrazloženje koje nam je Vlada dala u svom odgovoru je istovetno kao za član 11, tako i za član 21. i kaže, da nije smešno zaista bi mogli da kažemo da je ovo ozbiljno obrazloženje, ali s obzirom na iskustvo koje imamo ovo obrazloženje je, bez izvinjenja na izrazu, smešno. Kaže – U članu 47. je predviđeno da Agencija dostavlja godišnji izveštaj o svom radu osnivaču. Osnivač je Vlada i kaže da je predviđena javnost rada Agencije, pa uključujući davanje informacija od javnog značaja, čime su sve informacije dostupne građanima. Koliko Vlada zna šta rade njene agencije kao osnivač? Koliko zna kojim računima posluju? Koliko joj prenose sredstva i koliko o tome, ona koja toliko malo zna obaveštava ovu Narodnu skupštinu, znaju građani Srbije? Zahvaljujem se gospodinu Ćiriću koji je podneo tužbu pa će omogućiti da u jednom neuobičajenom postupku sudskom upoznamo građane sa tokovima kretanja novca i računa za jednu agenciju zato što to ne možemo da radimo u postupku koji je predviđen zakonima koji se navodno poštuju. Zašto kažem navodno poštuju? Pa, ne poštuju se. Ako od svega što se, na primer, iznese, a vezano za zloupotrebe o agenciji, o čemu ćemo pričati u narednim zakonima, o milionima evra koji su potrošeni nezakonito, o kojima nemamo mnogo evidencije, od svega toga se izabere braniti, navodno, majku ili oca za uzetu otpremninu i ako se koristi, na primer, informacija u omalovažavanju diskusija koje iznosite. I kada kažete da su Radovan Jelašić i gospodin Đelić sa programiranim karijerama došli jedan iz Mek Kinsijevog odeljenja, jedan iz Pariza, drugi iz Frankfurta, gospodin Dinkić vam kaže – mešate "Dojče banku" iz Frankfurta i Mek Kinsi agenciju. Evo, pošto to nije predmet tužbe, građane mogu da uputim da izađu na sajt "Mek Kinsi". Govorim o javnosti rada, nemojte da mislite da se udaljavam od teme. Ukucate sajt "Mek Kinsi" agencije, mekkinsi.kom za javnost i tu lepo piše – Radovan Jelasiti je ovde radio kao konsultant, svega doduše četiri godine, na niskom nivou, ali je radio u organizaciji Mek Kinsi, koja se bavi investicijama i konsultantskim uslugama. Ako se neko usuđuje da ono što se zove javnost rada i postoji kao dokazivo, proverivo činjenično stanje, milionima građana saopšti sa ove govornice da je javno, vi od nas očekujete da poverujemo da je članom 47. predviđeno da Agencija obaveštava javnost o svom radu, biti dovoljno da znamo kako upravljate sredstvima? Nije dovoljno zato što čak i kada se postavi pitanje da li je i kada prestala da radi majka gospodina Dinkića u institutu partijskom, kome je ministar nezakonito, bez postupka javnih nabavki, preneo 100.000 evra neto para, odnosno preneo jednu polovinu, pretpostavljam da je i drugu u ovoj godini, ali za jednu imamo dokaz. Znači, nezakonito, po sukobu interesa, partijskom institutu, gde je njegova majka imala 30% akcija, koje je tada, kaže, prenela na nekog drugog da ne bi bila u sukobu interesa, i kada nadležna organizacija, nevladina, za koju sada otvarate novu kancelariju, dostavi zahtev – zašto je onda tek 2010. godine u martu zatraženo da se ispravi da gospođa Mirosinka Dinkić nije više zamenik predsednika Upravnog odbora? Tri godine kasnije Agencija za privredne registre, koja je ovim članom 11. zakona, pa javnosti rada člana 47. tretirana, uopšte ne odgovara – kada je dostavljen zahtev za izmenu podataka? Znači, čemu služi zakonska odredba – da je neko dužan da obaveštava javnost i da postoji javnost rada, ako se na zahtev ne odgovara, čak i onih kojima je to u opisu posla. Zašto je to zanimljivo? Ako nam se jednom desilo da je gospodin Đelić mogao da stekne milione akcija i da niko ne kaže, odnosno da sam na svoje pitanje, odnosno na pitanje kao član Vlade odgovori poslanicima, kada je i da li je prodao akcije, gde je platio porez i da kaže da to nije u nadležnosti Vlade, jer čuvamo jedno takvo pitanje, mi sada možemo da imamo o ovakav odgovor ministra koji kaže: "Moja majka je u penziji". Čekajte, šta smeta Ministarstvu finansija da penzionera, jednog te istog, a to ćemo izneti na sudu, plaća po ugovoru o delu i po ugovoru o autorskom pravu? Zašto je preneto 30% akcija za navodno neprofitnu organizaciju? Da li su vraćene ili da li se ukida taj sukob interesa – da ministar regionalnog razvoja nezakonito prenese, bez javnih nabavki ugovori 100 hiljada evra, a prenese 50 hiljada, po Izveštaju DRI, nekome ko je bio zaposlen ili otišao u penziju, ali ima 30% akcija tamo? Da li vi zaista potcenjuje inteligenciju svih građana Srbije, pokušavajući da milijarde koje su se u Agenciju slile privatizacijom koju je ona sama provodila, kontrolisala – niko ili mali deo onih, a saznaće veliki broj građana gde je otišao novac i kome, u koju vrstu naknada, otpremnina, isplata i sličnih davanja, da bi vi nama rekli: "Ne, to nije sukob interesa, to su porodične stvari"? Ja sam ovde poslanik. Sa zadovoljstvom se neću pozivati na poslanički imunitet. Zahvaljujem se za priliku da o onome govorimo i na sudu ako treba. Vama ovde kažem – ne možete tražiti da vam verujemo na reč, jer devet godina unazad je ogroman novac potrošen, a da nema infrastrukturnih objekata, da nema mostova. Samo da građanima kažem koliko je to teško. Koliko je velika ljubav ministra, koji je svom partijskom institutu preneo novac? Zamislite kako vi ujutru imate gužvu kada krenete preko Gazele da sa Novog Beograda dođete u grad ili da mi, od poslanika, stignemo na vreme ovde i da učestvujemo u radu ove skupštine? Milijarde i milioni su potrošeni, a ta Gazela nije mogla da bude popravljena, nego se sporimo, jer smo u ovom domu usvojili jednu garanciju. Znači, osnovni ugovor nismo ni videli, pa smo prihvatili, odnosno vi u ime svih nas i naše dece – jedan dugoročni kredit u kojem je trebalo raseliti Rome, ali na način koji nigde i nikome nije kao takav propisan. Znači, vi možda pokušavate, kada nam dostavljate ovde zakone da predstavite – da je reč o opštem interesu, o regionalnom razvoju, o dobroj nameri i želim da vi tu dobru nameru sprovedete, da donesete ovde jedan dobar zakon. Ali vi zakon koji smo usvajali pre nekoliko meseci menjate, ne zato što želite da ga poboljšate ili da omogućite javnosti uvid u način ocenjivanja uspešnosti trošenja i razvoja regiona, nego zato što imate priliku – da ostanete, kao neko ko se pita i odlučuje o životu, o zapošljavanju i o svemu ostalom, ovih građana. Znači, ako se borite za javnost i ako zaista znate šta znači reč "dostupni javnosti", vi ste morali da usvojite amandman na član 11. ili makar ovaj amandman na član 47, gde Agencija – mora da dostavi izveštaj ne samo osnivaču, nego i ovoj skupštini ovde. Ovde mnogi zaboravljaju da je Skupština zakonodavna grana vlasti, da je Vlada izvršna grana, koju kontroliše ovaj zakonodavni organ i da ministarstva u okviru te izvršne grane vlasti, preko svojih agencija, jesu dužna da dostavljaju izveštaje. Nažalost, vi nam u ovom trenutku dostavljate Zakon o Agenciji, kojom gasite nadzor. Time što ministar za regionalni razvoj predlaže članove Saveta, isključivo i sam, Vladi, ovog novog akcionarskog fonda,vi ukidate čak i pravo osnivača da preko tih ljudi koji predlaže samo jedan čovek čak i osnivač ima nadzor i kontrolu nad tim. Srpski jezik je još dovoljno razumljiv. Pored onih najhitnijih pravila o pisanju zakona, koja su objavljena u onom nedavnom "Službenom glasniku", dovoljno je jasan – da je priča o transparentnosti i o javnosti priča. Molim, ne tražite da vam verujemo na reč, nego uradite ono za šta se verbalno zalažete i možda će vam neko i poverovati.
Reč ima ministarka Kalanović.
Gospođo Tabaković, dirljiva je vaša želja da se transparentno i javno u svim oblastima delovanja javnosti Srbije prezentira rad ne samo Nacionalne agencije za regionalni razvoj, nego svih agencija. Pretpostavljam da znate da Zakon o javnim agencijama veoma jasno propisuje kako je to moguće i da u tome nije nikakav izuzetak Nacionalna agencija za regionalni razvoj koja se osniva. Ta dirljivost me podseća i na onu godinu, zadnju u mandatu, u kome ste i vi učestvovali u Vladi, kada se u jednom mnogo težem periodu za Srbiju, na potpuno transparentan način ovde delili stanove vašim visokim funkcionerima, pa tek danas možemo da vidimo kako to u stvari izgleda. Što se tiče činjenica, to je reč koju ja često ponavljam i koju volim – vi danas pokrećete novo pitanje, a da niste javnost Srbije upoznali sa onim što je juče dostavio gospodin Ćirić, iako ste to pomenuli. To je nešto što ste pomenuli prošli put, a to je da otpremnina koju je uzeo otac gospodina Ćirića ne postoji i da ste raspolagali sa potpuno pogrešnim činjenicama, i da ste dobili jedan potpuno relevantan dokument koji je podeljen i novinarima u ovom domu – da nikakve otpremnine nije bilo, jer je otac gospodina Ćirića prekinuo radni odnos i po zakonu nije imao pravo na otpremninu, a na to se odlučio dobrovoljno. Vaše činjenice vrlo često, pomenuli ste reč "uverljivo" i sa adrenalinom u nekim mojim prethodnim izlaganjima, vaš adrenalin nije nimalo manji, ali činjenice nisu takve s kojima mi raspolažemo, a raspolažemo, što vam i pismeno dokumentujemo, ali vaša pitanja su za sva ona dokumenta i za sve one činjenice koje ćemo vama dostaviti. Takođe vas pozivam da transparentnost u radu svih institucija, u čijoj je nadležnosti Ministarstvo ekonomije i u ministarstvima u kojima su ministri G17 plus, koje jesu dostupne javnosti, treba da se kontrolišu i mi vam stojimo na raspolaganju, da vam sve dodatne podatke damo. Zalažemo se za ono što tvrdite da mi želimo da sakrijemo. Ne, ne želimo. Mi želimo da sve ono što vi pokrenete dostavimo javnosti, kao što smo juče uradili, a to je dokument – da gospodin Ćirić nije uzeo otpremninu kao što ste tvrdili prošli put.
Gospođa Tabaković ima reč.
O svemu tome ćemo u postupku, još nisam dobila nikakav dokumenat. Pre svega, ni u izlaganju vama, ni bilo kome, ja sam dama koja reč "adrenalin" za diskusiju nikada ne bih upotrebila. Izvolite proverite skupštinske stenograme. Možda bi mogla reč "energičnost", koja je za mene uvek pohvalna, nikada tu reč ne bih upotrebila, ni vama, ni bilo kome. Da, vrlo me zanima kako rade javne agencije. Znate zašto? Da nam se nije, na primer, prvo jedan RTS, kome je ovde ozakonjeno naplaćivanje pretplate, osamostalio pa da može da bude komercijalan kad njemu odgovara, da prenosi sportske utakmice kakve god hoće, ne bi to radila ni masa drugih agencija, poput direktorata civilnog vazduhoplovstva, pa Agencija za kontrolu leta. Svi oni koji na državnom monopolu propisuju sebi neku vrstu naknade, to naplaćuju debelo i visokim cenama, a kontrolu novca nema ni budžet, ni ministar finansija, ni predsednik Vlade, ni ova skupština. Možda postoji moć i kontrola pojedinaca iz partija, ali se svi mi zalažemo za moć institucija, jer to liči na pravnu državu. To da ne mogu da dobijem podatak, imam podatak o isplaćenim otpremninama, ali ne likujem unapred. To što se misli da je jedan od mnogobrojnih računa mimo uvida javnosti, uveravam vas i one koji su svojevremeno mislili da spiskove DOP-a mogu da seckalicom unište ili da dokazi o tome ne postoje, ili agencija koja pokušava da unapred skine sa sebe odgovornost za mnogo veće i šire nezakonitosti koje se završavaju brojem nezaposlenih, onim raznim konsultantskim, jer to je način za izvlačenje novca bio, neka ostane za onaj postupak tamo, da ne opterećujemo ovde javnost. Molim vas, ne možemo nikada argument da jedna agencija radi nezakonito, ili da jedan državni službenik zloupotrebljava položaj ili je u sukobu interesa, dovoditi u istu ravan sa tim kad neko po zakonu dobije stan i to mu je krov nad glavom, na primer, kao meni, jer živim sa troje dece u tom stanu i nemam deset stanova za izdavanje, nijedan drugi viška, niti se bavim bilo kojom vrstom posla koja je suprotstavljena onome čemu radim. Znači, postoji razlika kada neko ima stanove u ulici, kada neko državnu funkciju zloupotrebljava da namešta poslove kumu, prijatelju, konsultantskoj agenciji, ovoj ili onoj, ili preko toga pere novac, i razlika u tome kada funkcioner ili zaposleni dobije stan kao i hiljade ostalih građana Srbije.
Gospođa Suzana Grubješić, replika.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Ne tražim da mi verujete na reč, ali pročitaću dopis Agencije za privatizaciju, pošto niste dobili taj dokument. "Hranislav Ćirić, ulica dr Zorana Đinđića broj 117 - Novi Beograd, Beograd, 15. april 2010. godine. Poštovani, povodom vaše molbe koju ste dostavili Agenciji za privatizaciju 9. aprila 2010. godine, a koja se odnosi na vaš prestanak radnog odnosa u Agenciji za privatizaciju, i izjavu narodnog poslanika Jorgovanke Tabaković, iznetu u Skupštini Republike Srbije, dostavljamo vam sledeće informacije. Prvo, pravo učešća na konkursu za raspodelu finansijskih sredstava za stimulisanje dobrovoljnog prestanka radnog odnosa, uz isplatu otpremnine, koji je raspisan nakon odluke upravnog odbora u usvajanju programa stimulisanja dobrovoljnog prestanka radnog odnosa u Agenciji za privatizaciju, broj 10-2006/09 od 8. maja 2009. godine, imala su sva zaposlena lica u Agenciji za privatizaciju koja su bila u radnom odnosu na neodređeno vreme, osim zaposlenih kojima je u toku kalendarske 2009. i 2010. godine po sili zakona prestao radni odnos zbog odlaska u penziju. U skladu sa navedenim i vi ste imali pravo učešća na konkursu. Drugo, do sporazumnog prestanka radnog odnosa došlo je na vaš lični zahtev, broj 00-110/09 od 29. juna 2009. godine. Prilikom prestanka radnog odnosa, sporazum broj 13-59/2009 od 30. juna 2009. godine, bili ste upoznati sa činjenicom da vam neće biti isplaćena otpremnina, jer prema odredbama Zakona o radu, Službeni glasnik Republike Srbije broj 24/2005, 61/2005 i 54/09, zaposleni kome prestane radni odnos po sporazumu sa poslodavcem ne ostvaruje pravo na isplatu otpremnine. Tri, u skladu sa napred navedenim, prilikom prestanka radnog odnosa u Agenciji za privatizaciju nije vam isplaćena otpremnina. Četiri, u Agenciji za privatizaciju bili ste u radnom odnosu u periodu od 2. decembra 2002. godine do 31. jula 2005. godine, a zatim u periodu od 1. januara 2008. godine do 30. juna 2009. godine. S poštovanjem, direktor Vladislav Cvetković." Nisam advokat ni gospodina Ćirića, ni gospodina Dinkića, njihov advokat se zove Željko Ristić, pa ćete lepo sve što imate na sudu pokazati i dokazati, a ovo je odgovor Agencije za privatizaciju. Čudi me da ga niste videli pošto su to svi mediji objavili.
Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Samo ću još jedan kratak odgovor dati. Mogu samo da kažem sledeće. U tom postupku, za koji se nadam da će biti brzo, očekujem da će, po onoj našoj narodnoj "tražili miša, isterali slona", javnost imati prilike da čuje kako je ta ista agencija, kojoj se može verovati na reč, u prospektima za privatizaciju zaboravljala ili se pravila da ne zna da postoje hiljade kvadrata, raskidala ugovore onda kada to nije trebalo ili je trebalo, procenjivala određene trenutke. Vrlo je zanimljivo da gospođa Grubješić nijednog trenutka ne pominje zašto 12 trudnica ostaje bez posla, samo se pravdaju činjenicom da čovek koji se nalazio i imao zahtev za isplatu otpremnine, a onda je neko rekao da to ne treba da se uradi, što je ovde izjavio i gospodin Dinkić, odustao. Ali kako je taj novac isplaćen imaćemo prilike da dokažemo na sudu i zaista ne bih da ostale opterećujemo time. Gospodin Vladislav Cvetković, vi bi možda mogli reći javnosti u kakvim je privatnim odnosima sa gospodinom Dinkićem. To što zna narod priča, što reko Obrenović, pa se zna šta je tu radila Vesna Džinić, gde se nalazi danas i koji su efekti rada tih i takvih ljudi, ko je čije mame, tate i saradnike dovodio, za koga je izmišljeno radno mesto koordinatora i da li je uopšte radio. O tome ćemo na sudu, ali se zaista nadam da će hrabrost gospodina Ćirića, da ne kažem nalog da podigne tužbu, svima nama doneti koristi da saznamo šta se u stvari u Agenciji za privatizaciju radilo, jer to ne može da sazna ni premijer raniji, ni ovaj sadašnji, čak ni ministar finansija, niti bilo koja institucija koja je zadužena za javnost rada i raspolaganje ogromnim sredstvima. Više se neću javljati za repliku ovim povodom.
Gospodin Nikola Novaković ima reč.
Prijateljski savet, nažalost, što govorim sa ovog mesta, kao advokata od karijere je sledeći. Nakon vašeg izlaganja, nemojte spominjati više imunitet bez konsultacija sa vašim advokatom. Hvala.
Gospođa Tabaković ima reč.
Gospodine Novakoviću, vaš prijateljski savet nijednog trenutka, čak i ako bi mogao imati prizvuk saveta sa malom dozom, onim začinom straha, za mene nije relevantan. Znate, neki ljudi poginu, padne im cigla na glavu, neki ljudi imaju potpuno banalnu smrt, potpuno banalan izlazak iz javnosti, ja ću biti srećna da bez advokata, bez pozivanja na imunitet, ali sa pozivanjem na činjenice dokažem ko radi za, a ko radi protiv opšteg interesa. Možda imam neke druge mane, možda sam ovako energična i bučna, ali mi zavist jeste strana. Mržnja ne znam šta znači. Kajanje – tu reč nikada u životu nisam upotrebila ni pred sobom, ni pred drugima, ali hrabrost da se izborim i dokažem da sam u pravu, jeste nešto što ću sigurno realizovati do kraja. Verujte mi, troje dece koje imam me u tome podržavaju, stranka kojoj pripadam, ali najveća snaga je u ljudima koji kažu: ono što drugi nisu smeli, rekli ste vi. Da li ću za to platiti cenu bilo koje vrste, uopšte nije važno, ali je strašno važno da se neko usudio da onome ko je prijatelje nalazio u trenutku svoje moći, u čekaonicama ispred, dok je mogao da im obezbedi pozicije, koji za njim nisu išli zato što ga cene nego zato što može da im obezbedi izvesnu vrstu "plena", a to je neka pozicija, konačno treba da se brani argumentima, ne zastrašujući ikoga, nego argumentima šta je radio sa svojim prijateljima, savetnicima i saradnicima. Vama se ipak zahvaljujem na navodno prijateljskom savetu.
Da li još neko želi reč u vezi sa amandmanom na član 21? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite.
Vrlo kratko, samo da iskoristim priliku da na neki način stavim tačku na ovu raspravu. Što se tiče SRS, mi smatramo da je ovo kao zakon i kao rešenje potpuno promašeno, da će doživeti istu sudbinu kao i zakon koji je usvojen pre osam ili devet meseci. Stav SRS jeste da politika mora gotovo u potpunosti da izađe iz ravnomernog regionalnog razvoja. To treba da se bazira isključivo na planskim i razvojnim dokumentima. Jedina uloga i funkcija države u tom poslu mora da bude kontrolna funkcija, funkcija kojom će se pratiti i kontrolisati primena svega onoga što je definisano u planskim i razvojnim dokumentima. Samo to ima svoj smisao. Ukoliko jedan koncept definišete dokumentom na osnovu koga ne možete da vidite gde će Srbija biti za pet-deset godina, taj dokument je i pre svog usvajanja doživeo fijasko i doživeo poraz.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim smo završili jednu celinu za današnji planirani rad, pa predlažem da do 14.30 časova budemo na pauzi. Inače, danas ćemo raditi, po Poslovniku, do 18.00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRAVU NA BESPLATNE AKCIJE I NOVČANU NAKNADU KOJU GRAĐANI OSTVARUJU U POSTUPKU PRIVATIZACIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Dragan Stevanović, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Zoran Krasić, Milorad Buha, Vladan Jeremić, Radovan Radovanović, Sreto Perić, Milan Škrbić, Lidija Dimitrijević, Milisav Petronijević i Olena Papuga. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o amandmanima. Pre prelaska na pretres u pojedinostima podsećam vas da je Zakonodavni odbor, na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio kao neblagovremene amandmane narodnih poslanika Mome Čolakovića na član 2. i 11. Predloga zakona, a odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne Skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na osnovu člana 27, samo podsećanje na vreme koje je na raspolaganju. Pred nama je još ukupno 120 podnetih amandmana na zakone koji su bili u zajedničkom načelnom pretresu. Sledeći predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa imaju puno vreme: PUPS, Poslanička grupa manjina, SPS-JS, i poslanička grupa ZES. Poslanička grupa Napred Srbijo ima dva minuta i 10 sekundi za ovlašćenog predstavnika, a poslanička grupa G17 plus 12 minuta. Poslaničke grupe imaju sledeće vreme na raspolaganju: poslanička grupa PUPS šest minuta, poslanička grupa manjina 8 minuta i 24 sekunde, poslanička grupa Nova Srbija minut i 40 sekundi, poslanička grupa LDP je iskoristila svoje ukupno vreme, poslanička grupa SPS-JS 18 minuta, poslanička grupa Napred Srbijo 21 minut, poslanička grupa DSS 9 minuta, poslanička grupa G17 plus tri minuta i 15 sekundi, poslanička grupa SRS 44 minuta i 30 sekundi i poslanička grupa ZES 80 minuta i 50 sekundi. Na član 1. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Dragan Stevanović i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo na šta bih ukazao je nelogičnost koja se vidi u obrazloženju odbijanja ovog amandmana. Vlada Republike Srbije je za identičan amandman koji smo podneli koleginica Aleksandra Janković i poslanička grupa Napred Srbijo – SNS je dala potpuno različito obrazloženje. Međutim, suština i razlog zbog kojeg smo podneli amandman, kojim tražimo da se poslovi Akcionarskog fond povere Akcijskom fondu, jeste što ćete ovakvim Predlogom zakona Akcionarskom fondu dati velika ovlašćenja sa vrlo malo kontrole. Akcionarski fond će ovakvim zakonskim rešenjem imati veliku imovinu, koja je na nivou od skoro 30 milijardi dinara, i to samo početne imovine. Ovlašćenja Akcionarskog fonda su takođe ogromna i to bez ikakve kontrole, pa se kod mene i kod većine građana Republike Srbije javlja zebnja, strah da ćete nastaviti sa tradicijom netransparentne manipulacije imovinom preduzeća koja još uvek nisu privatizovana. Po definiciji, Akcionarski fond je vrsta investicionog fonda koji sredstva ulaže u akcije različitih kompanija, a zbog volatilne prirode akcija ulaganja u fond nose povećan rizik. Baš u takvom akcionarskom fondu sa povećanim rizikom će se nalaziti imovina, odnosno akcije hiljade preduzeća, od kojih su mnoga nelikvidna i nemaju nikakvog izgleda da pronađu kupca, pa je pitanje kako će se utvrditi njihova vrednost. Čak i ako se država bude umešala i ako država odredi nominalnu vrednost akcija Akcionarskog fonda nejasno je kolike će ona iznose plaćati građanima pri otkupu sopstvenih akcija? Da li će plaćati nominalnu vrednost akcija, koju će odrediti država, ili vrednost postignutu na berzi koja će, ako trgovanja uopšte bude i bilo, verovatno, a gotovo sam i siguran, biti znatno niža? Da li je ovo uvod u još jednu prevaru o obećanih hiljadu evra, a građanima podeljenih 17 evra? Veliko je i pitanje koliko će građana Srbije uopšte imati priliku da svoje akcije unovči, jer sve dok ne proda sve akcije kojima raspolaže Akcionarski fond neće imati dovoljno novca za sve građane koji imaju pravo na besplatne akcije? Zbog svega ovoga, pozivam vas da još jednom razmislite i u danu za glasanje i prihvatite amandman SNS.
Četrdeset pet sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Podnela sam otprilike 28 amandmana na ovaj predlog zakona za izmene i dopune Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu. Tekst svakog amandmana je identičan i glasi "briše se". Zašto? Osnovni razlog za donošenje prethodnog Zakona o pravu na besplatne akcije koje građani ostvaruju u postupku privatizacije identičan je kao i osnovni razlog za donošenje ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije. Reč je o obezbeđenju prava građana na jednakost, garantovanu članom 21. stav 3. Ustava Republike Srbije. U obrazloženju razloga za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije, rečeno je da je u međuvremenu došlo do značajne izmene društveno-ekonomskih okolnosti, prouzrokovanih svetskom ekonomskom krizom, tako da je pomanjkanje strateških investitora zainteresovanih za ulaganje u Srbiju dovelo do pada cena koje bi se dobile prodajom javnih preduzeća, navedenih u zakonu, a iz čije prodaje je trebalo obezbediti novčanu naknadu, kao i akcije koje bi se bez naknade prenele građanima. To je, navodno, i razlog zašto nisu mogli biti poštovani rokovi iz zakona, kao ni prvobitni zakonski koncept. No, i pre pojave svetske ekonomske krize, koju su ekonomski eksperti, a tvorci prethodnog zakona morali da predvide, budući da su dobro informisani o svetskim ekonomskim tokovima, zakonske odredbe prethodnog zakona nisu bile ispoštovane, te od decembra 2007. godine, kada je zakon usvojen, stalno je dolazilo do prolongiranja zakonom definisanih rokova i kršenja odredbi koje je sam predlagač zakona sebi postavio. Tako su akcije, hartije od vrednosti, država je prema važećim propisima i zakonu ušla u dug prema više od 4,8 miliona, sada je to otprilike pet miliona građana Srbije, pri čemu se zaštitila time, što Zakon o besplatnoj podeli akcija ne predviđa sankciju ukoliko ne bude poštovan. Ispostavilo se da je donošenje prethodnog zakona zapravo bilo motivisano političkim razlozima, odnosno marketinškom kampanjom tokom prethodnih izbora, a ne realnom brigom da se ostvari socijalna ravnoteža, kao i javni interes da se implementacijom ovog modela onemogući obezvređivanje besplatnih akcija, što je često karakterisalo besplatne distributivne šeme u drugim tranzicionim zemljama. Očigledno je da problem nije bio u lošim zakonskim odredbama, koje bi se novim Predlogom zakona mogle izmeniti i dopuniti, već u neprimenjivanju usvojenih zakonskih odredbi, uz naravno naknadnu racionalizaciju da je takvo ponašanje izvršne vlasti posledica svetske ekonomske krize. Izmene i dopune Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije neće doprineti realnom ostvarivanju pravu građana na jednakost, niti nikakvoj socijalnoj ravnoteži, tim pre što je uvođenje nove institucije – akcionarskog fonda, samo dodatno opterećuje budžet Republike Srbije. Ako se tome doda i izjava resornog ministra, kao i premijera Vlade, da je došlo do bitne redukcije svetske ekonomske krize, ne postoje razlozi da se vrše bilo kakve izmene prethodnog zakona o pravu na besplatne akcije. Svakako da postoji razlozi da se zakonske odredbe usvojenog Zakona ispoštuju, a oni koji su ih kršili sankcionišu. No, o tome ću naknadno.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Mi smo amandmane na neki način grupisali u dve grupe. Jedni su oni kojima predlažemo da se i na ovaj i na sledeći zakon o kojem ćemo raspravljati, a koji je objedinjen i u postupku načelne rasprave. Znači, podelili smo ih u dve grupe. Jedna je grupa onih kojima smo predlagali da se određeni članovi brišu, dok smo drugim smatrali da ćemo određene stvari, koje se nalaze u ovom zakonu i već sada su u njemu, popraviti. Ono što se odnosi na brisanje, odnosi se isključivo na nameru i intenciju Vlade da formira, odnosno definiše Akcionarski fond. Mi smo konstruktivno delovali na one članove zakona kojima se zakoni usklađuju sa zakonom o stečaju i likvidaciju, što u suštini jeste potrebno i jeste dobro, ali čini nam se da je jedna opaka zamisao da se pravi akcionarski fond. Voleli bismo da ovde ima nekoga ko je ispred Vlade, da nam da odgovor. Čak i onaj ko je ovlašćen u ime Vlade da ove zakone zastupa, čini mi se da nije kompetentan, ako je to gospođa Snežana Marković. Moje pitanje za predstavnike Vlade na početku je – zbog čega je Savet za borbu protiv korupcije žestoko doveo u pitanje formiranje ovog fonda? Zbog čega Savet za borbu protiv korupcije Republike Srbije smatra da će ovakav fond i definisanje ovakvog fonda u okviru zakona biti samo jedan od mehanizama kojima će se zloupotrebe, kriminal i korupcija u postupcima privatizacije nastaviti i dalje u Srbiji. Naša diskusija, kada je Akcionarski fond u pitanju, ići će u tom pravcu i bićemo zaista zainteresovani da nam oni koji su i ovu zamisao pretočili u zakon daju adekvatne odgovore.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Već sam najavila da ću morati da podsetim građane na to kako je izgledao i ovaj Predlog zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu čije izmene se sada traže. Mislim da nema Srbina koji se ne uhvati za glavu kada čuje za besplatne akcije i tih famoznih 100 evra po toj istoj ludoj glavi. Sada i meni kao plavuši, a bogami i većini Srbije je potpuno jasno da je priča o 1.000 evra za akcije bio sam trik pred prošle izbore. Naime, bivši direktor Agencije za privatizaciju, gospodin Branko Pavlović je još 10. decembra 2009. godine izjavio da građani nikada neće moći da dobiju 1.000 evra za akcije, čak i da su se javna preduzeća prodala po najboljoj ceni i da nije bilo ekonomske krize. Čak i u takvim uslovima građani bi maksimalno mogli da dobiju od 350 do 400 evra na ime besplatnih akcija, ali je bilo realno da posle prodaje svih javnih preduzeća dobiju ukupno po 200 evra. Vrednost akcija o kojima je Dinkić pričao nikada nije postojala, smatra Pavlović. Da podsetimo, iako je krajem 2007. godine, kada je usvojen Zakon o pravu na besplatne akcije, Dinkić govorio da će od 6. januara 2010. godine, građani od akcija dobiti po 1.000 evra, da bi 8. decembra 2009. godine, istakao kako će od 6. januara 2010. godine, građani dobiti po pet akcija NIS-a, ukupne vrednosti 2.500 dinara i 1.700 dinara novčane naknade iz privatizacionog registra. Naravno, tu je i državni sekretar u Ministarstvu ekonomije, Nebojša Ćirić, koji je 2. januara 2010. godine izjavio: podela besplatnih akcija počinje 6. januara, kada će 4,8 miliona građana moći da u poštama dobiju potvrdu da su vlasnici pet akcija NIS-a, ukupne nominalne vrednosti od 2.500 dinara, kao i novčanu naknadu iz privatizacionog registra. Malo morgen. Na sve to, sad ide i minhauzenovska priča. Samo da još usvojimo izmene zakona o pravu na besplatne akcije u postupku privatizacije velikih javnih preduzeća, pa će građani moći da dobiju besplatne akcije i pre procesa privatizacije.
Dva minuta. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Podneli smo ovaj amandman zato što je prosto neverovatno da se najbolji evropski propis posle godinu dana ili dve menja još evropskijim propisom. Onda dolazimo do priče o tome koliko koštaju te besplatne akcije od 1.000 evra. Uspeli ste čak da devalvirate i evro. Po logici stvari, ako se dele besplatne akcije, onda one ništa ne koštaju, ali vlasnik tog papira, kada ih odnese, može nešto da dobije. Koliko će da dobije, zavisi od mnogih kriterijuma. Međutim, kod nas se javlja i ta svetska finansijska kriza, a bogami i kriza kada državu vode ovi eksperti. Dok su državu vodili ovi nesposobni, neškolovani, država je rasla, povećala se. Kada su došli ovi pismeni, država se smanjila, rasturila se, nema ništa od nje. Nije to od pre godinu i po dana, to je odavno, već 20 i 30 godina možda, ali ovih 10 godina se to intenzivno razgrađuje. Treba građani Srbije da znaju pravu istinu. Kada su dolazili na vlast 2001. godine sve je dogovoreno, sve je zacrtano, sve je zapisano. Priča o besplatnim akcijama, a sada član 2, ima još 15 članova koji se ubacuju preko člana 2, osnova se akcionarski fond, stapaju se dva fonda u ovaj fond, da bi se zaboravilo mnogo štošta što se desilo 1. januara 2001. godine pa naovamo. To je njihova obaveza, da se proda EPS, NIS, Aerodrom "Nikola Tesla". Ima još ovo četvrto, zaboravio sam koje je preduzeće. Pošto je to veliko bogatstvo, veliki monopol, da bi to mirno prošlo, da se ne bi kršile pritke, da ne bi narod izlazio na ulice, dosetili se, pa kažu – svima će da vam bude dobro ako se to raskrčmi jer ćete i vi, građani, radili-ne radili, sa 18 godina i na gore da dobijete nešto. Dobili ste besplatne akcije od hiljadu evra, samo ne znamo koliko vrede. Prošle godine ste čuli da je to bilo 1.700 dinara. Znači, laž, prevara. Još malo bih da nastavim, nećete da se ljutite, gospođo Čomić, ovo naše vreme koje imamo kao stranka, može. Sada kako ozbiljno ući u nešto što se zove projekat prevare? Podnesemo tako poneki amandman, samo da podsetimo građane o čemu se radi. Znači, nacionalni zadatak broj jedan – ne treba nam elektroprivreda, trebaju nam pare. Koje pare? Besplatne akcije od hiljadu evra. Koliko koštaju? Ne znamo koliko koštaju. Čućemo, verovatno. Ko je zainteresovan za elektroprivredu? Beše neki anketni odbor, kada se pre godinu dana pravila Vlada, svi se grabili da budu ministri energetike, svi se grabili. Zašto? Tamo kajmak, pa ko šta može da drmne. Sada kažete – moramo da napravimo taj akcionarski fond, da on posluje kao akcionarsko društvo. Izvinite, molim vas, je l' imamo mi zakon o fondovima i zadužbinama? Nemamo. Gde mi imamo regulaciju ovog fonda? Imamo u Zakonu o budžetskom sistemu. Vi ni to ne primenjujete. Da li je ovo fond Katarine Rebrače možda? Jeste li raščistili dugovanja i potraživanja ovih javnih preduzeća? Prema tim javnim preduzećima imaju potraživanja naše banke koje su u stečaju. Još deset godina neće da se završi stečaj ove četiri banke. O čemu vi pričate? Da mi saučestvujemo s vama u ovome? Ne pada nam na pamet. Ali, samo vam šaljemo poruku – pratićemo sve šta se dešava, verovatno će Zabela da isprazni svoje kapacitete. Ono što imate dva sprata ispod zemlje, vodite računa da to bude što bolje, što lepše, jer će neki morati tamo da se presele, hteli-ne hteli moraće tamo da se presele. Ko će da bude, sami procenite. Samo da znate, jedna ekipa iz Agencije za privatizaciju je odavno napustila Agenciju za privatizaciju. Nalazi se baš u ovim javnim preduzećima, gde se javljaju kao privatizacioni savetnici, vode sektore za korporativnu delatnost, peru papire i misle da je neko toliko naivan da će da zaboravi. Neće niko da zaboravi ovo što se dešava. Ovo ne može da se zaboravi. Zašto? Zato što neko krčmi nešto što je društveno bogatstvo. Ovde ima i prirodnih monopola, sve na izvolte. Uslov – evroatlantske integracije. Nije tačno, nego da se sakriju tragovi. Zato nema s naše strane neke diskusije u koju ste hteli da nas uvučete, da mi pričamo šta je taj član, šta on reguliše, zašto je zakonit i zašto nije zakonit. Gde vam je predstavnik Vlade povodom ove tačke dnevnog reda? Nema ga. Koga ste odredili? Ministra za sport, nekada pomoćnika ministra za odbranu, nekada službenika norveške ambasade. Vi devalvirate vaše propise. Poštovani građani, stavite prst na čelo pa se zapitajte koliko koštaju besplatne akcije od hiljadu evra? Koliko koštaju? Time ste 2008. godine dobili neke izbore. Kako? Prevarili građane. Jedan je pre 20 godina prodavao stanove, društveni stambeni fond za dve marke, za 10 maraka, za 100 maraka da bi očuvao svoju vlast. Dajte, napravite neku inovaciju malo inteligentniju, nemojte ono već viđeno. Lepo zvuči, ljudi gube posao, lepo zvuči, nemojte da se iznenadite ako u sledećoj tranši izmena ovih propisa neki blistavi um se smisli da treba da se ukinu penzije, pošto se nalazimo u drugoj godini kada nema usklađivanja penzija. Vi ste na sve spremni. Onda kažete – imamo 126 glasova, narod baš to hoće što vi radite. Što reče Aleksandra, malo morgen.
Pet minuta i 30 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li se neko javlja za reč? (Da) Narodni poslanik Zoran Antić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji smo podneli odnosi se na Agenciju za privatizaciju i nameru Vlade da ove poslove oko akcionarskog fonda obavlja Agencija za privatizaciju. Pre svega, mislim da mi kao narodni poslanici treba da dobijemo jedno obrazloženje zbog čega se osniva akcionarski fond, a ukida Akcijski fond, ako je on uglavnom i dobrim delom te poslove, jako slične poslove, obavljao od početka privatizacionog procesa. Jednostavno jednim zakonskim aktom sve ono što se dešavalo oko Akcijskog fonda ukida se, prebacuje se odgovornost na Agenciju za privatizaciju i, nažalost, kroz ovaj zakon, a i kroz naredni zakon koji dotiče Agenciju za privatizaciju direktno moramo da raspravljamo i o efektima privatizacije. Vlada nam jako retko daje priliku da taj jedan proces, koji je najbitniji proces u kompletnoj tranziciji u koju smo ušli od 2000. godine, na ovaj način i za ovako malo vremena, spajajući nešto što je krajnje nekorektno, znači važne teme, kao što je lokalni razvoj, kao što je privatizacija, kao što je osnivanje akcionarskog fonda, koji treba da raspolaže preduzećima čija je vrednost blizu 30 milijardi evra, bar se otprilike tako procenjuje, znači, da sve to sažmemo u jednu popodnevnu raspravu i da građani faktički i ne dobiju pravu sliku o tome koji su efekti dosadašnje politike u privatizaciji i šta to Vlada u stvari namerava ovim akcionarskim fondom. Čini mi se da ovde ima i previše politike, da Agencija za privatizaciju u dosadašnjem procesu privatizacije u potpunosti nije opravdala svoju ulogu, da ima jako puno nepravilnosti. Od samog procesa privatizacije, kada su sklapani ugovori, a pre svega kontrolu izvršenja tih ugovora, da smo došli u situaciju da se imovina koja je sticana decenijama iza nas olako krčmila i da danas imamo preko 500 preduzeća kod kojih je raskinut ugovor o privatizaciji. Ili nepunih 500, biće ih sasvim sigurno mnogo više jer se ovih dana i ovih meseci sve više daje akcenat na kontrolu, s obzirom da je ekonomska situacija učinila svoje i da mnoga od onih preduzeća koja su u međuvremenu privatizovana neće moći da ispune svoje obaveze, pre svega kroz uplatu rata investicija. Uzgred budi rečeno, pitanje je i da li se uopšte kontrolišu, da ne govorim o socijalnim programima, to je jednostavno stvar katastrofalna, znači, da Agencija jednom blagom kontrolom koja nije ni trebalo da pripadne njoj, trebalo je da pripadne jednom nezavisnom telu, ali šta ćete, živimo u državi u kojoj 126 poslanika može sve, pa i da krčmi ono što su generacije sticale iza njih. Znači, da jednom jako lošom kontrolom dovede ovaj proces privatizacije do apsurda. Ako uporedite broj radnih mesta u preduzećima koja su privatizovana pre početka privatizacije i koliko je ostalo radnika u tim preduzećima danas, videćete koliko je ova privatizacija koja je sprovedena, sprovedena pre svega od Agencije za privatizaciju, katastrofalna. To što imamo neke prihode u budžetu, potrošili smo kako smo potrošili, na uvoznu robu. Ni od toga građani nisu imali skoro ništa, osim što su imali privid, iluziju da žive možda bolje nego što su živeli 2000. godine, a cenu te iluzije plaćaju sada i plaćaće, bogami, i u godinama i u decenijama koje su pred nama. Toj i takvoj Agenciji za privatizaciju daje se pravo da raspolaže ovim akcijama i ovim preduzećima koja su izuzetno vredna, izuzetno bitna i koja ne bi trebalo ni u kom slučaju da budu predmet bilo kakve političke trgovine ili da potpadnu pod bilo kakvu političku buduću kampanju na nekim budućim izborima, a mislim da kroz tekst zakona može da se prepozna i ta namera. To je ono najvrednije što je ostalo građanima Srbije i to sasvim sigurno ne bi trebalo da bude povereno Agenciji za privatizaciju jer ona to svojim dosadašnjim radom nije ni zaslužila.
Iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Milorad Buha. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Aleksandra Janković.
Ovo će biti malo isprekidano, ali dobro. Ono što je važno je da su po Mlađinoj časnoj Titovoj pionirskoj reči ove godine građani dobili još jedno obećanje, a to je da će osim akcija NIS-a dobiti akcije "Telekoma", Aerodroma "Nikola Tesla", kao i objedinjene akcije Akcionarskog fonda, a sledeće 2011. godine dobiće akcije EPS-a, čime će biti završena podela besplatnih akcija u Srbiji. Samo da podsetim, Zakon o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije iz 2007. godine imao je kao dominantnu socijalnu funkciju, kao javni interes da se implementacijom ovog modela onemogući obezvređivanje besplatnih akcija. Suštinska funkcija ovog zakona bila je da se uspostavi socijalna ravnoteža između lica koja su pravo na besplatne akcije dobila prema prethodnom važećem zakonu i onih na koje se ta podela odnosi prema odredbama ovog zakona. No, kako se država dobro zaštitila time što Zakon o besplatnoj podeli akcija ne predviđa sankcije ako ne bude ispoštovan, zatim kreirala krizu i pomerila rokove za raspodelu besplatnih akcija, a onda još našla racionalizaciju u svetskoj ekonomskoj krizi, pet miliona građana Srbije je ostalo uskraćeno. Gazda koji ugrožava interese građana Srbija je Vlada, ista ona koja bi trebalo da ih štiti i njen eksponent Mlađan Dinkić, koji nikada nije izašao pred građana i rekao – oprostite, sve smo pogrešno uradili, probaćemo da vas obeštetimo. To je isti čovek koji u profesionalnoj biografiji ima sledeće poduhvate: 2002. godine "Beobanka", "Beogradska banka", "Jugobanka" i "Investbanka", zatvorio je četiri najveće banke, a to je opravdao otvaranjem "Nacionalne štedionice". Tako je naravno prevario građane Srbije jer su mislili da je to državna banka, čim u nazivu stoji – "Nacionalna štedionica", da bi ona uskoro promenila nacionalnost. Zvanično, promenila je naciju tek kada je vlasnik većinskih 59% akcija ove banke postala Grčka "EFG Narodna banka". Nastavak u sledećem amandmanu.
Vreme. Gospođa Marina Toman.
Dame i gospodo poslanici, amandmanom predlažemo brisanje člana 3, a on proizilazi iz našeg stava da ne možemo da podržimo formiranje ovako ustrojenog akcionarskog fonda, koji je institucionalno povezan sa Agencijom za privatizaciju. Agencija će obavljati poslove fonda u ime i za račun fonda. Fond će kontrolisati rad agencije. Agencija će s druge strane sprovoditi unutrašnju reviziju fonda. Da li će kontrola onda biti adekvatna? Fond će raspolagati velikom imovinom u vidu nenovčanih sredstava, imaće velika ovlašćenja, poput onog da savet može da donese odluku o prodaji akcija van tržišta, a neće imati adekvatnu kontrolu. Kada smo kod odluke da se akcijama trguje van tržišta hartija od vrednosti, u izmenama i dopunama Zakona o agenciji stoji da savet tu odluku donosi ako oceni da je ona najpovoljnija, dok u predlogu izmena i dopuna Zakona o pravu na besplatne akcije taj deo je izostavljen. Onda se nameće zaključak da će savet fonda tu odluku donositi po ličnom nahođenju. Akcijama će zapravo upravljati Agencija za privatizaciju, koja je konstantno izložena žestokim kritikama o loše sprovedenoj privatizaciji, u pojedinim slučajevima sa elementima kriminala i korupcije. Agencija će za početak raspolagati akcijama najvrednijih državnih firmi, zatim komunalnih preduzeća, sportskih društava itd. Postavlja se pitanje – da li će na osnovu dosadašnjeg iskustva o procesu privatizacije imovinom preduzeća koja nisu privatizovana da se raspolaže netransparentno? Takođe, javlja se još jedna nedoumica u vezi nekih poteza Vlade, odnosno zaključak je da su neke odluke koje Vlada donosi kontradiktorne. Kao glavni razlog za formiranje akcionarskog fonda, odnosno izmenu dva zakona, zakona o besplatnim akcijama i Agenciji za privatizaciju, navodi se da je usled ekonomske krize i manjka strateških investitora zainteresovanih da ulažu u Srbiju došlo do pada cena koje bi se dobile prodajom javnih preduzeća, iz čije prodaje je trebalo da se obezbedi novčana nadoknada i akcije za građane. To su tvrdnje predlagača zakona. Zašto se onda ta ista Vlada, koja iznosi gore pomenute tvrdnje, odlučuje na prodaju "Telekoma", a tvrdnje su, da još jednom ponovim, pad cena koje bi se dobile prodajom javnih preduzeća? Uprkos tome, Vlada se zarad kratkoročnih ciljeva odriče preduzeća koje dobro posluje, umesto da restrukturira i poboljša poslovanje preduzeća koja posluju sa gubitkom. Da još jednom razjasnim, SRS je protiv prodaje "Telekoma", a takođe i protiv predloženog zakona. Za SRS na ovakav način ustrojen akcionarski fond je neprihvatljiv. Postoji opasnost, da ponovim, da će akcijama da se upravlja na netransparentan način, da će se zaobilaziti tržište hartija od vrednosti i da niko neće snositi odgovornost zbog eventualno loših procena.
Narodni poslanik Suzana Grubješić.
Evo, samo javnosti radi, apsolutno razumem kada oni koji nisu glasali za Zakon o besplatnim akcijama pričaju i sada protiv njega, sadašnji bivši radikali, ali zaista ne razumem kako vi iz Nove Srbije možete da pričate protiv zakona kada ste za njega glasali? Što ne objasnite to svojim biračima, pa kažete – tada smo glasali, tada nam je Dinkić bio dobar. Svidela nam se ideja o besplatnim akcijama, ali pošto skoro dve godine nismo na vlasti, nama se ama baš ništa tu ne dopada. Glasali ste za Zakon o besplatnim akcijama. Sada potirete sami sebe. Zašto to radite, objasnite isto ovako kreativno kao što ste i nastupili.
Gospođa Aleksandra Janković.
Gospođo Grubješić, ili imate problema sa tim da saslušate ono što je rečeno u celini ili je nešto drugo u pitanju, jer šta sam tačno rekla – da, Nova Srbija je glasala za Zakon o besplatnim akcijama. To nije nikakav problem, ali ideja donošenja Zakona o besplatnim akcijama jeste bila ostvarivanje socijalne ravnoteže i ostvarivanje pre svega dominantne socijalne funkcije. Došli ste naknadno, kada su vas zvale kolege iz poslaničkih redova, da ponovo branite ministra Dinkića. Znači, da, mi smo uvek bili za uspostavljanje socijalne ravnoteže, za ispunjavanje socijalne funkcije kojom se ne bi obezvređivale besplatne akcije. To je, za vašu informaciju, bio stav Nove Srbije. Nikada nismo bili za vašeg ministra zato što je on na najbrutalniji način prevario pet miliona građana Srbije i pogazio sve odredbe Zakona o pravu na besplatne akcije. Napravio je novi zakon. Sada traži da se, pošto nije ispoštovao rokove koje je sam predvideo, vrše izmene i dopune Zakona o pravu na besplatne akcije i tako unedogled. Jedino što vašem šefu nikako ne pada na pamet je da ode sa vlasti kada mu je vreme. U to ime pročitaću vam izjavu vašeg šefa, koji kaže ovako, u intervjuu novinar ga pita – imate li osećaj da vas ljudi ne razumeju? Dinkić kaže: "Imam, ali tešim se time da i neke druge nisu razumeli dok su radili svoj posao ili za života. Nisu razumeli ni Zorana Đinđića. Kroz istoriju ljudi nisu razumeli one koji su videli dalje od svojih savremenika. Neke od njih su spaljeni na lomači da bi posle postali heroji". Skromno, vaš predsednik se poredi sa Đinđićem. Dobro da nije sa Teslom, Da Vinčijem ili sa prorocima. Na sledeće pitanje – da li vam zbog toga pada na pamet da odete iz politike? On kaže: "Više puta su mi takve misli padale na pamet, ali drži me inat, inat i stihovi mog omiljenog muzičkog autora Milana Mladenovića – jer kad je gotovo za mene znaj tek je počelo". Dobra je rečenica, ona važi za opoziciju Srbije, a vi ste, gospođo Grubješić, kao i vaše, prošlost.
Zaista bih molila da se obraćamo jedni drugima u skladu sa željom da parlament funkcioniše na najvišem mogućem nivou. Verovatno je to želja i naših građana i svih nas. Reč može da dobije ili gospodin Zoran Krasić ili gospođa Marina Toman, jedno od vas dvoje. Za repliku ste se javili vas dvoje. Izvolite, gospođo Toman.
Da razjasnimo, SRS nije protiv besplatne prodaje akcija, ali je protiv ovako ustrojenog Akcionarskog fonda koji će imati velika ovlašćenja, a nikakvu kontrolu.
Na član 4. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Janković
Zaista ne mogu da prestanem sa nabrajanjem ovih poduhvata ovog predsednika te šifrirane stranke. Drugi veliki poduhvat tog gospodina odnosi se na odbijanje najboljih investitora u vodećem projektima kao što su Autoput Horgoš – Požega, privatizacija JAT-a, RTB "Bora" i energetski sporazum sa Rusijom. Treći, maestralni poduhvat odnosi se na sva ta obećanja - ukidanje poreza na kamatu za štednju za kupovinu stana, smanjenje poreza na dobit na poslodavce koji zapošljavaju nove radnike, pun lični dohodak za žene na trudničkom bolovanju. U Smederevu je 26. aprila 2008. godine obećao da će, ukoliko na izborima pobedi lista Za evropsku Srbiju, obezbediti najmanje 30.000 dinara za sve žene na trudničkom bolovanju, a celu platu onim trudnicama koje imaju primanja veća od prosečnih. Kako je to obećanje ispunjeno vidi se po nedavnom deljenju otkaza, čak i trudnicama u devetom mesecu i majkama na porodiljskom odsustvu i to zaposlenim u Agenciji za privatizaciju, koja je u nadležnosti Dinkićevog ministarstva. U dnevnom listu "Pravda" 27. marta imali smo prilike da pročitamo kakav je Dinkićev doprinos protiv bele kuge, budući da je odlučio da se problem viška zaposlenih reši preko stomaka onih žena koje učestvovanje u uspešnim reformama hoće da usklade sa materinstvom. Još interesantnije je da je nakon prvog talasa otpuštanja ljudi iz Agencije za privatizaciju usledio naknadni talas zapošljavanja 30 ljudi. No, kada narodni poslanik, poput gospođe Jorgovanke Tabaković, upozori na prisutni nepotizam, onda dobije pretnje i epitet da je džukela, odnosno u nekom slobodnijem prevodu da laže kao pas. To je direktna uvreda za pse, životinje uopšte i direktan povod za širenje animoziteta među građanima koji su iovako naelektrisani. Da li je to deo obećanja u osnivanju posebnog fonda za razvoj ženskog preduzetništva?
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Janković.
U oktobru 2006. godine Dinkić je ponovo odbacio mogućnost preregistracije vozila sa crnogorskim tablicama, koje je predložio tadašnji ministar infrastrukture i predsednik Nove Srbije Velimir Ilić, ukazujući da bi to bilo kršenje Ustava i zakona. Ne dolazi u obzir preregistracija tih vozila - naglasio je Dinkić i izrazio sumnju povodom javnih kalkulacija da se u Srbiji trenutno nalazi oko 400 hiljada tih vozila. Epilog – u aprilu 2009. godine, potpredsednik Vlade Mlađan Dinkić izjavio je da se od preregistracije vozila sa crnogorskim tablicama koje voze građani očekuje od 80 do 100 miliona evra. Dalje, Ministarstvo ekonomije u martu 2009. godine prekršilo je Ustav i zakone šaljući preporuku da sudovi zaustave postupke u radnim sporovima, a Ministarstvo pravde tu preporuku nije smelo da prosledi Vrhovnom sudu. Kolegijum Vrhovnog suda je tada zaključio da je preporuka Ministarstva ekonomije protivustavna i suprotna Evropskoj konvenciji o ljudskim pravima, pa sudije neće postupiti u skladu s njom. Sve je to doduše duhovito zapisano u ovoj brošurici "Trenutak istine Mlađana Dinkića", koju sam htela, delila je mesecima omladina Nove Srbije, da udelim ministru Dinkiću ili nekom iz Ministarstva, ali vidim da oni ne vole da posećuju Skupštinu zato što ih tu propituju neka neprijatna pitanja, tako da ću gledati da ovo poklonim bar gospođi Grubješić, koja je svojevremeno odbila da tu brošuricu pročita. Sasvim je očigledno da gospodin Dinkić, posle poslednjih ispada, nema hrabrosti da dođe u ovu skupštinu, ali je isto tako izvesno da će, uprkos animozitetu koji ima prema poslanicima opozicije, morati da se pojavi ovde na raspravi o odgovornosti za katastrofalno ekonomsko stanje u zemlji, za uvrede izrečene poslanici SNS.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji želi reč? Izvolite.
Pre nego što krenem sa obrazlaganjem tog amandmana, samo da kažem da se ovaj zakon odnosi i na akcije JP "EPS", hvala bogu, još nije prodato, imaju nameru da ga prodaju, preduzeće "Telekom Srbija", pripremaju se da ga prodaju, Aerodrom "Nikola Tesla", pripremaju se da ga prodaju i NIS. Članom 5. se menja nešto u postojećem članu 13. Amandmanom tražimo da se poštuje onaj zakon koji je počeo da se primenjuje. O čemu se radi? Prema postojećem zakonu, ovom i Zakonu o privatizaciji, pored Privatizacionog registra postoji i Akcijski fond. Pored njega se završava sve ovo sa vašim besplatnim akcijama koje ne znamo koliko koštaju, a kažete da vrede hiljadu evra. Vi sada ubacujete Akcionarski fond, da ne maltretiram publiku sa time, pošto je to obična podvala. Prema postojećem zakonu, Akcijski fond je bio dužan da akcije i udele proda do 31. decembra 2008. godine. Ovo je april 2010. godine. Pobrkali ste malo kalendar. Ukoliko se neke akcije prenesu Privatizacionom registru, Akcijski fond je dužan da ih proda u narednom roku od šest meseci. Po nekoj logici stvari, da ste krenuli, da nije naišla ta svetska finansijska kriza, vi biste raskrčmili i sva ova javna preduzeća o kojima sam pričao i začepili usta svakom građaninu koji bi bio saučesnik u rasprodaji društvenog bogatstva. Sada ću da vas malo podsetim na nešto, pre 17, 18, 19 godina šta sam radio u Nišu. Napao sam jednog direktora da je veliki lopov i kriminalac i to pred njegovim radnicima, nekoliko stotina radnika je bilo. Ljudi su samo slegnutih ramena ćutali i slušali šta pričam. Poneko klimne glavom u znak odobravanja. Niko nije rekao da lažem. Kada se završila tribina pitam ljude, pa dobro da li znate za to da on krade. Kažu ovako – znamo da krade, nego dokle on krade biće i za nas. To je sada malo logistički promenjen sistem, ali je matrica ista. Računate da u toj rasprodaji i uništenju društvenog bogatstva možete da sprečite narodni bunt tako što ćete svakome da tutnete neku besplatnu akciju, pa neka on razmišlja koliko će to da bude, a na taj način će svako da postane saučesnik u ovome što se dešava. Niste vi građani saučesnici, ma koliko da ste lakomisleni, nego su mnogo veći prevaranti. Molim vas, nemojte današnju raspravu i današnju kritiku da svodite samo na jednu stranku i na jednog ministra, izbegavam da pričam to. Krive su ove vlade od 2001. godine, koje su pristale da po diktatu sa zapada rasprodaju budzašto sve što vredi u ovoj zemlji. Prvi koji se ofirao bio je Miroljub Labus 2001. godine, kada je prilikom ratifikacije jednog od silnih sporazuma sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj greškom u to vreme saveznom poslaniku Filipu Stojanoviću dostavljen aneks, na kome je tačno napisan spisak šta sve mora da se proda i u kojim rokovima, šta mora da se uradi, zašto mora da se diže cena lekovima, šta mora da se proda, koliko preduzeća. Nekada su pravili spisak od 400 preduzeća. Znate i sami zašto je Sartid onako morao da ode. Znate i sami zašto su ugašene one banke. Zapamtite, još deset godina neće moći da se razreši pitanje aktive i pasive banaka u stečaju i likvidaciji. Imate vi tu ove eksperte koji su tamo radili. Doći će i pitanje osiguranja Dunav, Mercedes Benca, sve će to doći – dokumentacija postoji, nemojte se sekirati. Sva dokumentacija postoji i zna se ko je učestvovao. Mi imamo samo malo problema da dobijemo to narodno poverenje da raščistimo te stvari, ali verujte i to će doći na red. Obično nas ne shvataju, pa posle nekoliko meseci kažu – vidi oni radikali opet bili u pravu. Ma uvek smo mi u pravu – uvek smo mi u pravu. Pošto ste krenuli po onom zakonu da krčmite, mi smo vam amandmanom stavili rok 31. decembar 2010. godine, da vam skrenemo pažnju da onaj zakon "evropski" kako vi kažete, a vi kažete da nije evropski, a sada je ovo novoevropsko – to su te podvale, to su te podvale. Zato mi i dižemo glas – da upozorimo građane. Nije nam baš mnogo drago kada se gađate, a do juče ste lepo krčmili, u zajednici u nekoj koaliciji imali ste demonstraciju koalicionog kapaciteta, kao onaj akumulator sa 18 volti, vati, ampera itd. Samo terajte vi to tako, ali sazreva svest kod građana. Shvataju oni zašto svakim danom sve teže i teže žive i svakog dana će im biti sve teže i teže. Svesni su toga i znaju odakle to kreće. Znaju gde ovi ovaj evroatlantski put – nekritičko sagledavanje svega što se traži. Nekada je neko zbog amandmana Zakona o potvrđivanju Sporazuma o pridruživanju se naljutio, pa ste ga lepo podsetili – ne može evropski put i čuvanje Srbije. Evropski put – znači razaranje Srbije. Svako razaranje Srbije znači – da će građanima biti teže i teže. Naše je da ih upozorimo, da im skrenemo pažnju. Ne delimo veštačko đubrivo u kampanjama, ne delimo plazma televizore, ne delimo blokove. Delite vi to slobodno, neka grabi narod, nema veze. Samo zapamtite – narod se nešto ućutao, presabire. Presabire, nema još odgovora na pitanje – koliko vrede ili koliko koštaju te besplatne akcije od hiljadu evra?
Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković, kojoj dajem reč.
Bez obzira na animozitet resornog ministra prema ovom parlamentu, on će imati priliku za svoj trenutak istine kada se bude pokrenula rasprava, jer su DSS, Nova Srbija i SNS već tražile pokretanje rasprave o odgovornosti gospodina Dinkića – za tragičnu ekonomsku situaciju u zemlji, rasparčavanje Srbije na osnovu predloženog Zakona o regionalizaciji. Tada ćemo naravno imati priliku da pokrenemo pitanje odgovornosti ministra Dinkića za zloupotrebu službenog položaja i ostvarivanje materijalne koristi sebi i koaliciji u kojoj je učestvovao. Dinkić je javnim obećanjima građanima da će dobiti besplatne akcije pribavio koristi sebi i drugim licima – prevarivši skoro pet miliona ljudi. Tom prevarom je oštećena i država - koja je angažovala ljude u poštama, štampala obrasce, obrađivala zahteve, proveravala, slala obaveštenja ljudima o tome da li ispunjavaju uslove.Pa koliko samo vrede marke za pet miliona ljudi? Protiv Dinkića može biti pokrenuta i krivična prijava, jer je izvršio krivično delo lažnog obećanja i prevare, pri čemu je zloupotrebio i službeni položaj, jer je obećanja davao ne kao običan građanin, nego kao ministar ekonomije i regionalnog razvoja. Prema Krivičnom zakonu RS, član 359. stav 3 – osoba koja zloupotrebi službeni položaj i pribavi sebi ili drugom imovinsku korist koja prevazilazi iznos od milion i po dinara kazniće se zatvorom od minimum dve do 12 godina. Neodgovornom ekonomskom politikom ova vlast, sa Dinkićem kao brilijantnim finansijskim ekspertom, polako, ali sigurno državu vodi ka dužničkoj krizi i ozbiljnoj ugroženosti devizne likvidnosti zemlje. Srbija je danas na dnevnom nivou dužna blizu 6,4 miliona dolara, a po završetku svakog sata zaduženija je za oko 200 hiljada dolara.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč? Izvolite.
Da ponovim pitanje s početka ove rasprave – da li je ovlašćeni predstavnik Vlade voljan da nam da odgovor zašto je Savet za borbu protiv korupcije osporio formiranje Akcionarskog fonda? Zbog čega Savet za borbu protiv korupcije smatra da će ovaj Fond biti u funkciji dalje zloupotrebe postupka privatizacije, koji u Srbiji nije priveden do kraja? S obzirom da Vlada ima ovakvo raspoloženje da razgovara sa predstavnicima u parlamentu, nama ništa drugačije ne ostaje nego da se recipročno prema njoj ponašamo. Nama ovaj zakon, protiv kog smo u onom delu u kome on definiše formiranje Akcionarskog fonda, liči na jedan eksperiment, koji predlagač ovog zakona hoće da sprovede. To smo, čini mi se, nekako spomenuli u načelnoj raspravi i čini nam se da bi gospodin Dinkić – da se oproba kao portfolio menadžer. Mi smo mu rekli u načelnoj raspravi – lepo je to. Nekada je bio proglašen za menadžera godine, a sada bi, pretpostavljam, da to svoje zvanje ili laureat oproba i u praksi. Shodno bi ipak bilo da napravi svoj privatni investicioni fond, a rekli smo mu i tada šta mu je za to dovoljno, pa neka se bavi – menadžerisanjem, neka prodaje akcije, neka trguje akcijama na tržištu RS. Vidite, on je otišao korak dalje. Dosetili su se da naprave jedan zatvoreni investicioni fond – na to će da liči ovaj Akcionarski fond, fond koji će imati imovinu negde otprilike oko 30 milijardi. Kao taj glavni menadžer ipak se neće pojavljivati gospodin Dinkić, nego se dosetio da napravi savet koji će imati četiri člana i predsednika i oni će apsolutno upravljati tim fondom. Zamislite, tu će da se zguraju sve akcije, i javnih preduzeća, ali i onih preduzeća koja do sada nisu privatizovana, preduzeća koja do sada niko nije hteo da kupi ili preduzeća koja se nalaze, evo, ovde na ovom spisku, gospodo iz Ministarstva. (Poslanik pokazuje spisak.) Ovo je spisak raskinutih privatizacija koje ste neuspešno sprovodili u Srbiji, a da ne govorim o onim koje niste raskinuli, a koje se provode po Srbiji na način na koji se provode. Zamislite, danas je u Srbiji postalo aktuelno pitanje – kako komentarišete opredeljenje Vlade da se rasturena državna ili društvena preduzeća povere tajkunima ili uspešnim biznismenima, da ih oni dovedu u red? Zamislite, pa nema li boljeg dokaza za Srbiju – da su upravo oni definisali i ovu Vladu, a bogami i ekonomsku politiku i ekonomske kriterijume koji su danas u Srbiji na snazi. Umesto da država Srbija svojim mehanizmima,polugama vlasti, te iste koje su unazadili postupak privatizacije i urušili to što je nekada bilo zdravo, natera - da izmire svoje obaveze prema radnicima, da izmire svoje obaveze prema dobavljačima, da izmire svoje obaveze prema onima koje su otpustili, da poštuju privatizacione ugovore na koje sam vam sada ukazao, Vlada će ni manje ni više nego da im poveri državna preduzeća na upravljanje, kako bi ih onih izvodili iz loše situacije. Nama ovaj koncept Akcionarskog fonda nude oni koji su Srbiji priredili cirkus sa besplatnim akcijama za Novu godinu. Zamislite, sada ti isti ljudi, koji su očekivali svojih hiljadu evra dobili 1.700 dinara u redovima, treba da izađu na organizovano tržište kapitala. Sada ćete jednom čoveku koji živi na selu i koji je sticajem okolnosti stekao pravo na te akcije da ponudite da trguje akcijama na tržištu – zamislite kakva usluga Vlade? Kada se osvrnete na tržište akcija i na finansijsko tržište u Srbiji – najgore je u regionu, a Evropu neću da uzimam u obzir. Napravite samo analizu finansijskog tržišta RS i Republike Hrvatske, pa će te pasti u nesvest. Izračunajte koliko je novca danas građana Republike Srbije angažovano u fondovima koji se bave trgovinom, što akcijama, što hartijama od vrednosti, a koliko je to, recimo, u Hrvatskoj. Koliko je novca u štednji danas u Srbiji, a koliko na organizovanom tržištu kapitala? Koliko danas novca po glavi stanovnika imate na organizovanom tržištu kapitala, recimo, u Srbiji, a koliko u Hrvatskoj? Koliki taj odnos ima učešća u bruto domaćem proizvodu? Sada se nudi građanima Srbije akcionarski fond koji će obuhvatiti sve akcije, i onoga što vredi u privrednom smislu, i onoga što ne vredi, tako da oni koji će posedovati i dobiti te akcije neće u stvari znati čije akcije imaju, što je apsolutno u suprotnosti sa osnovnim principima funkcionisanja institucija na finansijskom tržištu. Vi svi ćutite, a Vlada pošalje ministra za sport i omladinu da brani zakon o akcionarskom fondu i vi očekujete ozbiljnu raspravu, očekujete ozbiljan zakon i očekujete ozbiljne efekte na osnovu ovog zakona. To je ironija, to je apsurd i nikakvu ozbiljnu raspravu u suštini ne zaslužujete.
Na član 7. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Milorad Buha. Gospođo Janković, izvolite.
Prvi i osnovni razlog zašto ovaj predlog zakona nije dobar jeste upravo ideja formiranja saveta akcionog fonda i ideja da sve akcije koje su Akcijskom fondu budu prenete u akcionarski fond koji će se pripojiti Agenciji za privatizaciju, pa da prihodi od privatizacije manjinskih paketa ne idu u budžet, kao do sada, nego građanima, jer osnivanje akcionarskog fonda znači da imaoci prava na besplatne akcije zapravo ne dobijaju akcije kojima mogu samostalno da raspolažu, već akcije akcionarskog fonda. Biti akcionar znači imati pravo upravljanja i kontrole rada organizacije čiji ste akcionar, što je ovim izmenama i dopunama apsolutno onemogućeno, ali se zato ovom fondu daje mogućnost neograničenog upravljanja ogromnom imovinom koja će se sliti u fond, a da pri tom ne postoji nikakva kontrola. Ovaj akcionarski fond neće imati organe upravljanja niti zaposlene, dok će njegovim portfeljom akcija i udela upravljati Agencija za privatizaciju, što otvara nove mogućnosti za manipulacije i korupciju, a ionako smo svedoci posledica vaših istorijskih privatizacija. Početnu imovinu fonda čine akcije i udeli iz Privatizacionog registra, 78 paketa akcija nominalne vrednosti, 4,7 milijardi dinara i šest udela knjigovodstvene vrednosti, 5,4 miliona dinara. Takođe, i akcije i udeli su u vlasništvu Akcijskog fonda, što je 1.500 paketa akcija, nominalne vrednosti oko 24 milijarde dinara. Ovo su samo podaci koji treba da stvore uvid u imovinu kojom će ovaj predloženi fond raspolagati bez ikakve kontrole. Kada je počela priča o novcu od akcija, prvo se govorilo da nas čeka po 100 evra od svih prodatih preduzeća koja su se u tom trenutku našla u Privatizacionom fondu. Kada se ispostavilo da se za besplatne akcije… [[isključen mikrofon]]
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Zoran Antić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, za Srpsku naprednu stranku je mnogo bolje prethodno rešenje koje smo imali u prethodnom zakonu, jer ovaj član se odnosi na raspodelu dividendi od akcija koje možda i nisu tako velike, ali mislimo da je mnogo moralnije i čestitije da pripadaju Republičkom fondu za penzijsko i socijalno osiguranje, jer ako ćemo onako iskreno, dobar deo te imovine koju prodajemo deo su nekog minulog radnog staža naših očeva. Ovo rešenje koje ste imali u zakonu, a koje sad pokušavate da promenite i da ta sredstva od dividendi prebacite faktički akcionarskom fondu, po nama je znatno lošije. Na neki način je i nemoralnije. Uvećava možda ekonomsku i političku moć neke političke partije, neke institucije, ali nije u duhu solidarnosti i nije adekvatno kada su u pitanju naši očevi i kada su u pitanju penzioneri. Želeo bih sa još par argumenata samo da vas podsetim da zahvaljujući tome što bruto domaći proizvod jako slabo raste u našoj zemlji iznos sredstava koji se upoređuju sa bruto domaćim proizvodom je sve veći. U 2009. godini je iznosio blizu 19%. Transferi iz budžeta se isto tako uvećavaju iz godine u godinu, pa smo došli u situaciju da blizu 36% izdataka budžeta odlazi za penzioni fond. Prema tome, svako umanjenje prihoda tom fondu za nas je neprihvatljivo i smatramo da ste ovde napravili ozbiljnu grešku.
Na član 8. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Sreto Perić. Gospođo Janković, izvolite.
Kada se ispostavilo da se za besplatne akcije prijavilo blizu pet miliona građana, tih 100 evra se svelo na 50 evra i to je trebalo da bude isplaćeno prošle godine, ali je ta isplata zaustavljena zbog krize, koja doduše čas postoji, čas ne postoji, neka lutajuća kriza, u zavisnosti od situacije i od toga ko od aktuelnih vlastodržaca daje izjavu, a sada se i tih 50 evra na neki volšeban način pretvorilo u 1.700 dinara. Onih obećanih hiljadu evra treba da dobijemo kad prodamo ovih pet akcija NIS-a koji imaju nominalnu vrednost od 500 dinara po akciji i kad prodamo još akcije EPS-a, Galenike, JAT-a, koje nismo ni dobili, na sve to ćemo još da dobijemo 50 evra od drugih još neprodatih preduzeća. Kada se sabere ta kamara para, valjda ćemo imati neku crkavicu da platimo zaostale iz meseca u mesec uvećane računa za struju, za komunalije, telefon, poreze na imovinu, poreze na fen i peglu, na udahnut vazduh po kubiku, jer će nam u suprotnom na vrata zakucati profesionalni uterivači dugova koje je država ove godine formirala, kako bi građani savesnije plaćali svoja dugovanja. Kako se ovaj akcionarski fond osniva kao zatvoreno akcionarskog društvo, na njega se moraju primenjivati propisi kojima se uređuje položaj privrednih društava i sasvim je jasno da je zapravo suprotan Zakonu o privrednim društvima. Naime, akcionari akcionarskog fonda su, kako sam rekla, oko pet miliona građana Republike Srbije, koji su ovo pravo ostvarili u skladu sa Zakonom o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Dakle, ima ih mnogo više od 100, koliko je propisano po Zakonu o privrednim društvima. Pod velom leks specijalis zakona osniva se zapravo … [[isključen mikrofon]]
Zahvaljujem. Da li želite reč? (Da.) Gospodin Sreto Perić.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 8. Zakona o podeli besplatnih akcija. Istina, malo sam iskoristio kolokvijalni naziv, onaj koji je poznat građanima Srbije, ali imajući u vidu da ovaj zakon u ime Vlade predstavlja ministar za sport, da ne bih potpuno promašio temu, koristiću nekoliko sportskih termina ili žargona. Ovaj zakon predstavlja u svom osnovnom predlogu dribling. Koga dribling? Dribling građana Srbije i to negde oko pet miliona ljudi. Nama je poznato da ministar za ekonomiju i regionalni razvoj voli da se takmiči i čini mi se da ima zapažene rezultate kada je u pitanju skijanje. Pokušava da izazove i predsednika DS, ali ovaj da ne bi bio nasankan uporno odbija tu takmičarski disciplinu. Kada ovaj obeća 200.000 radnih mesta, onda ovaj obeća besplatne akcije i to je otprilike tu negde u istoj ravni. Što reče kolega Krasić, nije moguće da u ovoj Vladi samo jedan čovek jeste odgovoran za sve lošiji standard građana Srbije. Ko je tu odgovoran? Odgovorna je cela Vlada. Mi smo mogli sve da očekujemo u izmenama i dopunama ovog zakona, samo ne ovo što je predviđeno. Mogli smo očekivati da će ovim zakonom biti obuhvaćeni oni koji u momentu stupanja na snagu ovog zakona nisu, recimo, bili punoletni, a ispunjavaju sve ostale uslove koji su bili predviđeni ovim osnovnim zakonom. Možda ovaj zakon nije najbolji, ali je sigurno u jednom momentu bio najpoželjniji, a to je krajem 2007. godine, baš negde u predvečerje predsedničkih izbora, kada je malo trebalo pojačati predsedničku kampanju jednog od kandidata za predsednika Srbije. Sada je neki fluid izgleda. Realno je očekivati da će ovaj zakon doživeti još jedne izmene neposredno pred sledeće izbore. Očigledno oni koji su pokušali da okreče sa milion potpisa nisu u tome uspeli, a ne da nisu uspeli što ova vlada ne zaslužuje da bude pomerena, nego zato što njihova namera u tom poslu nije bila iskrena ili oni nisu dovoljno kadri, jer one finte koje oni takođe koriste, one upale samo jednom, kao fudbaler, može jednom kroz noge, sledeći put odbrambeni igrač čuva svoj gol malo bolje. Ko mora ovde da čuva našu državu? Građani Srbije predvođeni SRS. Mi znamo da je tako i mi se suprotstavljamo prevarama građana, ma od kog ministra iz ove ili neke druge vlade stizali. Možda su besplatne akcije dobre, ali one malo vrede. Neko je postavio pitanje da li je ikome danas u Srbiji poznato koliko vrede besplatne akcije od hiljadu evra? Na to pitanje je zaista danas možda najteže naći pravi ili dobar odgovor. Fond koji je predviđen ovim zakonom, kao zamena za Akcijski fond, neće podrazumevati novo zapošljavanje, ali ima predsednika i četiri člana. Ko će ih birati? Biraće ih Vlada. Na čiji predlog? Na predlog ministra za ekonomiju i regionalni razvoj. Zamislite, on će određivati i visinu njihove naknade. Da li ima šta lepše za članove tog fonda i za njegovog predsednika? Nema. Za koga će oni raditi? Za svog nalogodavca. Ko je njihov nalogodavac? Sasvim poznato iz cele priče o kojoj govorim, a vezano za obrazlaganje ovog amandmana. Očekivali smo i promenu Zakona o privatizaciji, ali na drugi način, mada je sada već mnogo kasno. Pričali ste danas i pričamo o regionalnom razvoju Republike Srbije. Da je iko u ovoj vladi imao ozbiljnu nameru za tim, onda bi Zakon o privatizaciji drugačije regulisao izdvajanje za lokalne samouprave od privatizovanih preduzeća. Sada su uglavnom ostala ona koja niko ne želi ili javna preduzeća za koja vi još uvek tražite recept kako da budu poklonjena onima koji to najmanje zaslužuju, odnosno da ih kupe, za što je moguće manje para. Zakon o privatizaciji je trebalo na drugačiji način da reguliše ovo. Doveli ste u situaciju, istina manji broj čestitih kupaca preduzeća u Srbiji, koji danas, kada se pomene da je neko kupio državno ili društveno preduzeće, odmah asocira na nekog ko nije pošten, a sigurno da nije tako, bar manji broj čestitih i poštenih ljudi su se pojavljivali kao kupci državnih ili društvenih preduzeća. Dozvolili ste da jedan vlasnik može da bude vlasnik preko 50, možda i više firmi. To uopšte nije sporno, ali novac za kupovinu tih firmi morao je biti kontrolisan od strane onih koji su prodavali ta preduzeća. Zašto bi radili to, kada je to lično ostavljalo veliku mogućnost zarade upravo onih koji su bili celo vreme uključeni u privatizaciju? Sada je to, svakako, najviše Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Kada se pravila ova vlada koja ima 14-20, nije ni bitno koliko koalicionih partnera, vi niste napravili dogovor da se svako mora odreći nečega, nego istrajavate da svako provede ono što je zamislio i što je obećavao u predizbornom programu, a cenu svega plaćaju građani Srbije. Gospodo, i ako je od vas, puno je. Vodite računa o onima koji su vas birali, da bi sledeći put imali i trunku morala da izađete ponovo na izbore. Hvala.
Gospodine Nikoliću, vi imate pravo samo po osnovu replike da učestvujete danas. Samo obrazložite razlog.
Da ste pratili pažljivo ono što je govorio prethodnik, shvatili biste da je povređena SNS i da je o njoj govoreno jako negativno, odnosno o akciji prikupljanja milion potpisa, u kojoj su učestvovale tri političke stranke, ali je inicijator bila SNS. Ako smatrate da nemam pravo na repliku nemam, ali onda to znači da nećete da dozvolite zaštitu stranke po osnovu uvrede koja je izgovorena direktno sa govornice. Na vama je.
Imate pravo na repliku. Izvolite. Na dosta kultivisan način je poslanik govorio, ali izvolite.
Znate, najteže uvrede mogu da se izgovore na dosta kultivisan način i replika se ne daje na način na koji je nešto izgovoreno…
Nemojte polemisati sa mnom, imate pravo na repliku. Izvolite.
Dakle, SNS je organizovala akciju prikupljanja milion potpisa građana koji traže nove vanredne parlamentarne izbore. U akciji je učestvovala Nova Srbija, akciju je podržala DSS, milion i 100 hiljada potpisa predato je predsedniku Vlade. Razumem kad predstavnici vladajućih stranaka kažu da to nije bilo iskreno, da oni ne cene milion potpisa, da bi im trebalo sedam-osam miliona potpisa da bi došlo do vanrednih parlamentarnih izbora, ali zaista nema smisla ne obrazložiti zašto je jedna opoziciona stranka protiv vanrednih parlamentarnih izbora i zašto se tu našla na istoj liniji odbrane Vlade Republike Srbije od vanrednih parlamentarnih izbora zajedno sa vladajućim strankama. Dakle, naša akcija je bila potpuno iskrena. Mi smo uzdrmali vladajuću koaliciju. Samo se vi smejte, i jedni i drugi, na vašu veliku žalost, imaćemo vanredne izbore na kojima ćete i jedni i drugi imati prilike da pokažete svoju snagu. Vama koji ne možete da osvojite cenzus nigde u Srbiji poručujem da se ne igrate sa milion građana koji su svoj potpis dali, identifikujući se i po telefonskom broju, i adresi i matičnom broju. Dakle, ono što je sada za vas misaona imenica, ne bi smelo da bude predmet sprdnje, makar koliko da ste postali mali.
Gospodin Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, gospodin Sreto Perić nije nikoga vređao i biranim rečima je obrazlagao amandman koji je podneo na ovaj predlog zakona. Suština njegovog izlaganja i suština stava SRS je u sledećem: ne verujemo da promene u Srbiji mogu da donesu ljudi poput Gorana Kneževića, ne možemo da verujemo da promene u Srbiji mogu da donesu ljudi koji su do juče bili saradnici Miroljuba Labusa. Ako ste juče pratili emisiju na B 92, senzacionalno pojačanje za stranku gospodina Nikolića je navodno neki vrhunski pravnik koji je nešto potpisao za G 17 plus, ali ne zna da li je to pristupnica ili neki formular, u međuvremenu se učlanio u DS, pa se posvađao sa DS, pa je onda prešao u SNS. Dakle, mi kao stranka ne verujemo da takvi ljudi mogu da donesu promene u Srbiji. To nisu promene, to su isti oni ljudi za koje su oni koji su organizovali sakupljanje potpisa do pre dve ili tri godine rekli da su najveći kriminalci na svetu. Da ste pre dve godine pitali gospodina Nikolića šta misli o Goranu Kneževiću – sve najgore; šta misli o njegovim novim pojačanjima u stranku – sve najgore. Sada su odjedanput to ljudi koji će da donesu promene u Srbiji. SRS u to ne veruje. Što se tiče potpisa, akcija je potpuno legitimna. Druga stvar je da li su svi potpisi sakupljeni na validan način, zato što postoje ozbiljne indicije da je bilo falsifikovanja potpisa. Da li je zaista bilo ili nije, mi u to ne želimo da ulazimo, ali mi imamo pravo na stav da promene u Srbiji ne mogu da donesu ljudi koji su već bili na vlasti i koji su i te kako odgovorni za stanje u kojem se Srbija nalazi, pa sad pokušavaju da izbegnu odgovornost time što će da se priključe stranci za koju računaju da će sutra ili prekosutra da participira u vršenju državne vlasti. Dakle, mi smo protiv toga. Što se tiče ovih drugih političkih stranaka koje su učestvovale direktno ili indirektno u sakupljanju potpisa, činjenica je da gospodin Vojislav Koštunica nije baš rad da se slika sa organizatorima ove velike akcije. To nešto govori, ali mi se sada ne mešamo u politiku Demokratske stranke Srbije. Samo imamo pravo da sumnjamo u to da suštinske promene u Srbiji mogu da donesu ljudi koji imaju istovetan stav kao ljudi koje navodno hoće da smene sa vlasti. Izvinite, ali ne vidim nikakvu razliku u politici Srpske napredne stranke i Demokratske stranke. Kakva je to promena vlasti u Srbiji, ako lider te partije koja organizuje sakupljanje potpisa, kaže – dobra je politika Borisa Tadića, ali se ne sprovodi do kraja? Pa, to znači da će je on sprovoditi.
Vreme. Gospodin Tomislav Nikolić.
Da ste pre dve godine pitali gospodina Martinovića da vam proceni Tomislava Nikolića, rekao bi verovatno da je najbolji političar i najpametniji čovek u Srbiji posle Vojislava Šešelja, a onaj za koga kažete da ga Srbija čeka ima običaj da kaže da se samo budala ne menja. Dakle, vi koji ste nepromenljivi, vidite šta o vama govori vaš predsednik. Što se Srpske napredne stranke tiče, mi napredujemo zahvaljujući vama. Naš rad i vaš rad direktno proizvode rezultate Srpske napredne stranke. Pošto mi ne mislimo da prestanemo da radimo, a vi želite da prestanemo da napredujemo, bilo bi idealno da vi prestanete da radite. Tako bi sve stvari u Srbiji došle na svoje mesto. Nisam vam kriv. Od vas sam pre neki dan čuo da Srbija želi u Evropsku uniju, ali sa Kosovom u svom sastavu, a od jednog vašeg poslanika danas da Srbija uopšte ne želi u Evropsku uniju. Samo četiri reda vas dele u toj sali, a i jedan i drugi govorite u ime iste stranke i govorite istu ideologiju. Što se nas tiče, vi više niste naša meta. Vi ste sami sebe odstranili iz političkog života, umanjili snagu opozicije, sveli je na tri političke stranke, e sad vi pokušajte da nas posvađate, i naše tri stranke, ne bi li "žuti" ostali na vlasti, pošto je vaš predsednik rekao da će pomoći i crnom đavolu samo da Srpska napredna stranka ne bude na vlasti. Kao što vama u političkom smislu nema pomoći, tako nema ni "žutima", i to je demokratija. Sada ćemo mi njih da pobedimo, idući put će oni možda nas i to vam je budućnost Srbije. Ništa nije zakovano, a ponavljam, reči onoga za koga kažete da ga Srbija čeka, pa će onda Srbija da krene u progres, samo se budala ne menja.
I kada stavljate navodnice, molim vas da ne koristite termin "budala". Gospodin Aleksandar Martinović ima reč.
Evo, naravno, neću se služiti rečnikom čoveka koji smatra da ima tapiju da bude normalan i pristojan i koji se navodno bori za normalnu i pristojnu Srbiju. Ne znam zaista o čemu gospodin Tomislav Nikolić govori. Ovih dana sam bio u Aranđelovcu, kao i moje kolege iz Srpske radikalne stranke i otprilike sam video tehnologiju osvajanja glasova te stranke. Ako mi kažete da ima razlike u načinu vođenja kampanje između stranke Tomislava Nikolića i Demokratske stranke, koju on navodno hoće po svaku cenu da sruši sa vlasti, bio bih vam zahvalan na tom nekom novom iskustvu i novom znanju. Ako se glasovi kupuju davanjem veštačkog đubriva, brašnom, deljenjem gotovog novca, onda izvinite, to nije demokratija i to nije Evropska unija. To radi Srpska napredna stranka u Aranđelovcu, kao što je juče radila u Vrbasu, Odžacima i maltene u svim opštinama gde su bili lokalni izbori. Dakle, potpuno istovetna tehnologija koju sprovodi Demokratska stranka, koju navodno ta partija hoće da smeni i da donese promene u Srbiji. Suština cele priče je u tome, dragi građani, glasali vi za Srpsku naprednu stranku ili glasali za Demokratsku stranku, glasate za istu politiku. Ako hoćete suštinske promene u Srbiji, onda glasajte za one koji nisu promenili svoju politiku, koji su ostali pri svojoj politici i onda kada je teško, i onda kada jedan deo građana tu politiku ne razume, ali ta politika je duboko istinita i ta politika je duboko u interesu građana Srbije. Ne znam kako će građani Srbije sutra da glasaju. Možda izglasaju to da SNS bude vladajuća partija. Tu odluku građana Srbije i mi u SRS ćemo prihvatiti. Volja građana je svetinja, ali ovde se radi o tome da se za vlast bore stranke koje imaju istu politiku. Potpuno je svejedno da li Srbiju u propast vodi ova ili ona partija. Mi hoćemo da sprečimo da Srbija doživi propast, katastrofu. Hoćemo da Srbija bude razvijena, napredna, demokratska država. Da li smo za EU? Gospodine Nikoliću, izgleda nemate istančan politički sluh. Gospodin Zoran Krasić je jasno rekao da pri ovakvom odnosu EU prema Srbiji, gde implicitno i eksplicitno KiM računa kado deo teritorije van Republike Srbije, sad insistiranje na ulazak u EU nije dobro, zato što EU nas ne tretira kao što je tretirala Sloveniju, Mađarsku, Češku, Slovačku, Bugarsku, Rumuniju, sve druge države koje su od 2004. godine ušle u EU. SRS jasno kaže – ako treba da uđemo u EU pod istim principima pod kojima su ušle sve ove države, ako ne insistirate na tome da se danas odreknemo KiM, sutra Vojvodine, onda SRS smatra da je legitimno pitanje da li Srbija treba da uđe u EU.
Vreme. Gospođa Nada Kolundžija.
Poštovana predsednice, pozivam se na član 1, pravo na repliku, istovremeno apelujući na to da se vratimo na ono što jeste tema dnevnog reda. Međusobni obračun bivše jedinstvene partije mislim da nije ovo ovde ni mesto ni vreme da se dešava. Želim samo da kažem da ne može biti čak ni u magnovenju identifikacije dve politike u odnosu na politiku DS, koja je potpuno jasna, od prvog dana od kada je DS osnovana, a to je moderna, evropska, integrisana demokratska država, u onome što zastupa stranka za koju je gospodin Martinović pokušao da programski identifikuje sa DS ne vidimo ničeg od tih vrednosti. Naprotiv, sve što je rađeno u prošlosti, sve što se radi danas, vrlo često je suprotstavljeno osnovnim vrednostima za koje se zalaže DS, jer treba da podsetim samo da je DS stranka koja se zaista maksimalno posvetila borbi protiv organizovanog kriminala u Vladi u kojoj čini jednog od partnera, a da je šef stranke s kojom se programski pokušava napraviti poređenje sa DS izjavljivao da će proveravati dosijee, pa ako oni koji su optuženi za ubistvo prvog demokratskog premijera Zorana Đinđića on se uveri da nisu krivi, pustiće ih. Sada se takođe vodi i jedna ozbiljna kampanja protiv Vlade, protiv Ministarstva pravosuđa, protiv pravosudnih institucija, upravo u trenutku kada je Srbija objavila rat organizovanom kriminalu, pokušaj da se dezavuišu nosioci te borbe, da se ponekada markiraju kao mete onih protiv kojih se ta borba vodi, jeste nedvosmisleno dokaz da te partije ne samo da ne žele da se vodi borba protiv organizovanog kriminala i korupcije, već naprotiv čine sve kako bi tu borbu zaustavili. U tom smislu, bez obzira što imate potrebu da napravite razliku između sebe, ono što nikako ne može da se stavi kao znak jednakosti jesu vrednosti i ciljevi za koje se DS zalaže, sa onim što je nejasna politika i po meni još uvek nepostojeća, politika stranke koja je do juče bila deo SRS.
Pravo na repliku, gospodin Nikolić.
Osećam se kao čovek koga napadne više ljudi i onda kome god uzvrati udarac ne mora da pazi, pošto vidim da smo ovde na meti i vlasti i opozicije. Mislim da nam ta uloga trenutno i najviše odgovara, pošto smo sledeća vlast. Gospođo Kolundžija, čudi me da i vi i gospoda iz dela opozicije na isti način predstavljate borbu gospodina Cvijana za nezavisno pravosuđe. Kako to vi mislite da se borite protiv organizovanog kriminala, kada vas čovek koji je potpuno u toku svega što ste uradili pri reformi pravosuđa, optužuje da su tu kupovane sudijske funkcije za hiljade evra? Koga vi da ubedite u Srbiji da će te sudije da završe borbu protiv kriminala? Vi, gospodo iz opozicije, pojavio se hrabar čovek koji je optužio vlast da je uništila pravosuđe i vi njega napadate. Samo mu još vi pomozite, da ga lakše smaknu ovi koji su se okomili na njega. Ako vam smeta politika SNS … (Predsednik: Molim vas, nemojte takve kvalifikacije vezane za potpuno osnovano pravo svakog da pošalje i određenu poruku. Niko nikoga neće smaći i nemojte širiti, prosto, dezinformacije vezane za osećanje straha koji se može probuditi kod bilo koga.) …samo vas molim da ne shvatate bukvalno. Nisam mislio da ga smaknete fizički. Rekao bih "fizički smaknuti", ali ovo, ovako napadati jednog čoveka koji je podigao glas, koji može da izađe pred organe koji budu zatražili njegovu izjavu kad god hoćete, koji će da izađe i da iznese dokaze, na taj način sprečavate borbu protiv mita, korupcije, kriminala, i učestvujete u tome i jedni i drugi. Na vas sad mogu da primenim ono što smo mi u toj jednoj jedinstvenoj stranci govorili o ovim tzv. pametnim strankama, za koje smo govorili, gospodo moja, ono što je sad primenjeno na vas – sve je uredu, mnogo ste dobri, pametni, lepi, samo vas narod neće.
Gospodin Martinović.
Ponoviću ponovo. Naše je legitimno pravo da sumnjamo u to da ljudi koji su do pre nekoliko godina optuživani od strane Tomislava Nikolića za to da su najveći kriminalci, da nam se sada oni predstavljaju kao ljudi koji će da obezbede dobro za našu decu. SRS u to ne veruje. Ne verujemo ljudima koji su ovde u parlamentu Srbije tvrdili da je statut Vojvodine protivustavan, separatistički i antisrpski, a onda posle mesec dana, tu je izjavu inače preneo dnevni list "Blic" od 24. decembra 2009. godine, da SVM nema čega da se plaši ako stranka gospodina Nikolića dođe na vlast, zato što oni ne misle da menjaju statut. Imamo pravo da sumnjamo u to da takvi ljudi mogu da donesu dobro Srbiji. Ako se politika menja od danas do sutra, ako o tako fundamentalnim pitanjima u roku od mesec dana zauzimamo dva potpuno oprečna stava, onda se zaista postavlja pitanje ozbiljnosti jedne takve politike, sem ako je cilj takve politike doći pošto-poto na vlast, bez obzira na to da li ste principijelni ili ne. Ali, onda između ove sadašnje vlasti i neke nove buduće vlasti, koja će funkcionisati na tim principima, nema nikakve suštinske razlike. Mi ne verujemo da ljudi koji su promenili sve moguće partije u Srbiji sada mogu da donesu dobro toj istoj Srbiji. Danas sam član G17 plus, prekosutra sam DS, pa onda SNS, pa ko zna koje po redu partije, ali znate, uvek sam u pravu, ekspert sam, vrhunski sam pravnik. Ne znam da li sam potpisao nešto za G17 plus, jeste nešto sam potpisao, ne znam da li je pristupnica, ali sam veliki borac protiv kriminala i korupcije. Izvinite, mi u to ne verujemo. Našu politiku nismo promenili. Smatramo da je naša politika principijelna, da je naša politika u interesu svih građana Srbije i da naša politika može zaista da donese suštinske promene u Srbiji. Ne mogu oni koji su do juče bili optuživani da su kriminalci, da su opljačkali Srbiju, ne mogu savetnici Miroljuba Labusa, Mlađana Dinkića, oni koji su tvrdili da su u sefu imali ne znam koliko spremnih miliona za kampanju DS, sada odjedanput da budu predstavljeni kao neka nevinašca. Ni luk jeli, ni luk mirisali, nema veze šta ste radili 10 godina, potpuno smo novi ljudi i zastupamo novu politiku. To nije nikakva nova politika. To je politika koju građani Srbije osećaju na svojoj koži od 2000. godine pa do danas. Potpuno je svejedno da li će tu politiku da sprovodi Boris Tadić, Tomislav Nikolić ili Aleksandar Martinović, ili bilo koji drugi pojedinac. Suštinski mora da se menja politika, a ne njeni nosioci.
Gospođa Kolundžija ima reč. Molim vas da se vratimo dnevnom redu.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, kada je Srbija od strane svih zemalja koje se bore protiv organizovanog kriminala proglašena za predvodnika te borbe u regionu, kada je objavila odlučujući rat organizovanom kriminalu, i zaista preduzela mere neviđenih razmera, kada je reformom pravosuđa omogućila da se ta borba efikasnije vodi i kada se tada pojavljuje neko i napada one koji tu reformu sprovode i koji tu borbu vode, onda jedini racionalni zaključak jeste da se oni zapravo bore protiv reforme pravosuđa koja će kao rezultat imati borbu protiv organizovanog kriminala. Svi koji se stavljaju u službu te borbe i takve politike koja zapravo ima jedini cilj da zaustavi borbu protiv organizovanog kriminala, da napadne one koji su i inače meta organizovanog kriminala i prete im najozbiljnije, onda to nije politika, onda je to pokušaj da se jedan proces koji je od interesa za Srbiju, dalekosežno važan za Srbiju, da se taj proces zaustavi. Koji su motivi, to će morati da daju odgovor oni koji hoće da zaustave ovu borbu.
Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković, koja želi reč? Izvolite.
Pod velom "leks specijalisa" ovim zakonom se osniva Akcionarski fond koji ne ispunjava odredbe Zakona o privrednim društvima u pogledu propisanog broja akcionara zatvorenog akcionarskog društva. Predlog zakona o besplatnoj podeli akcija, kojim je propisano da je organ Akcionarskog fonda Savet fonda koji ima predsednika i četiri člana koje imenuje i razrešava Vlada Republike Srbije na predlog ministra, pri čemu predsednik Saveta zastupa Akcionarski fond, suprotan je članu 307. stav 1. Zakona o privrednim društvima, kojim je propisano da su organi upravljanja zatvorenog akcionarskog društva samo direktor ili samo upravni odbor, pri čemu predsednik upravnog odbora zastupa zatvoreno akcionarsko društvo. Ne mogu se pod velom "leks specijalis" narušavati odredbe Zakona o privrednim društvima. Ovim predlogom zakona nije čak propisana ni obaveza Saveta fonda da kao organ upravljanja podnosi izveštaje o svom radu akcionarima Akcionarskog fonda, niti je navedenim predlogom zakona propisan nadzor nad radom Akcionarskog fonda i Saveta fonda. Takođe, nisu propisane ni kaznene odredbe za zloupotrebe u radu fonda i odgovornih lica, jer članovi Saveta ne odgovaraju za privredne prestupe i za prekršaje. Nepropisivanje odgovornosti za predsednika Saveta koji zastupa Akcionarski fond i članove Saveta nije opet u skladu sa propisima Zakona o privrednim društvima. Članom 32. stav 1. Zakona o privrednim društvima propisano je da lica koje zastupaju društvo imaju obavezu da u tom svojstvu svoj posao izvršavaju savesno, sa pažnjom dobrog privrednika, u razumnom uverenju da deluju u najboljem interesu privrednog društva i odgovaraju privrednom društvu za eventualne zloupotrebe i pričinjene štete privrednom društvu.
Na član 10. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Janković. Izvinite, dala sam reč gospodinu Škrbiću. Daću reč gospođi Janković.
Naravno.
Više ne znam ko sam ja – ja ili Škrbić. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu nadoknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije Vlada navodno radi u interesu građana, čime se proširuje krug javnih preduzeća, privrednih društava sa većinskim učešćem državnog kapitala, iz čijeg obima akcija će građani dobiti besplatne akcije. Da bi se sve ovo uspešno sprovelo u ime i za račun građana osniva se taj famozni Akcionarski fond, što je nesumnjivo nova institucija, jer je i sama Vlada kao predlagač u obrazloženju kaže – ovaj fond je institucija "sui generis". To nije klasični investicioni fond u smislu zakona kojim se uređuju investicioni fondovi. Njegova delatnost ne odgovara delatnostima investicionih fondova. On se osniva da bi prodao akcije iz Privatizacionog registra i akcije iz portfelja Akcijskog fonda, a zatim od sredstava tih akcija drugih javnih preduzeća navedenih u zakonu, obezbedio sredstva da bi mogao da izda akcije tog fonda građanima. Praktično svi članovi ovog zakona od 1. do 28. su maestralna predstava za nastanak tvorevine u pravnom sistemu za koji se uopšte ne zna šta je. Njen status neodređenosti, međutim, ne odgovara ogromnoj imovini i sredstvima koja joj se daju, čak i bez jasnih kriterijuma u slučajevima imovine preduzeća koja još nisu privatizovana. Znači, kolika je imovina fonda ostaće nejasno, a buduća imovina koja će ući u fond u slučaju neprivatizovanih preduzeća podložna je privatnim i tajnim aranžmanima onih koji budu u poziciji da o tome odlučuju. Nov organ za novu instituciju čini savet, čine ga predsednik i četiri člana, koje Vladi predlaže ko bi drugi, nego gospodin Minhauzen Dinkić.
Gospodin Milan Škrbić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidite i sami, ova dosadašnja rasprava pokazala je jasno da s jedne strane imamo pojedina udruženja, agencije, čak i brokere i savetnike malih akcionara, kako podržavaju ovakve predloge resornog ministra i Vlade, i tačno se vidi ko kojoj partiji pripada. S druge strane, imamo takođe stručnjake koje ovi malopre pomenutine priznaju, a to su takođe ekonomski stručnjaci, berzanski stručnjaci i mnogi ljudi koji su dugo godina u materiji i koji ne razmišljaju ovako kako to razmišlja Vlada i resorno ministarstvo u predlogu ovog zakona. U januaru, februaru, martu, govorilo se takođe o ovom zakonu pre nego što je došao do Vlade i govorilo se o podeli besplatnih akcija, čak preduzeća koje unapred nije prodato, niti se zna kakva je vrednost, što apsolutno nije dobro i nije naišlo na podršku ekonomskih i berzanskih stručnjaka. Ne slažu se u oceni da će podela akcija javnih preduzeća pre njihove privatizacije oživeti tržište kapitala u Srbiji, a onda imamo i sledeće – da dok jedni smatraju da će se, kada građani počnu da trguju na berzi, iskristalisati prava tržišna cena i da će strani i institucionalni investitori pokazati interes, drugi tvrde da tražnje neće biti jer neće biti poznato ko je vlasnik većinskog paketa u tim javnim preduzećima. Ti drugi, to smo mi iz SRS, koji apsolutno stojimo iza ove tvrdnje i ne možemo se složiti sa ovim konceptom. Ovde se predlaže, naravno, i ukoliko bi se usvojio ovaj predlog izmena Zakona o podeli besplatnih akcija javnih preduzeća, po mišljenju i Saveta za korupciju i mnogih drugih stručnjaka, da će doći do porasta korupcije u zemlji. Ako to kažu članovi Saveta za borbu protiv korupcije, da bi usvajanjem ovog zakona došlo do značajnih posledicai, ako oni dodaju, a i mi se tome priključujemo, mi iz SRS, to je naš stav i naše mišljenje,privatizacija u Srbiji ne bi nikada ni bila završena, niti bi bilo moguće završiti je. To je direktno suprotno načelima Zakona o privatizaciji, donetom 2001. godine, u kojoj je ista ova garnitura bila na vlasti, a koji se odnose na brzu i pravičnu privatizaciju u kojoj će imati svi svoj deo i svoju udeo. Tvrdimo da je novoformirani akcionarski fond, čije je osnivanje predloženo, u stvari jedan hibrid koji ima elemente investicionog fonda, akcionarskog društva i državnog organa, ali nije ni jedno od pomenutog. Onda se nameće pitanje – šta je onda, ako nije? Čini nam se da će akcionarski fond raspolagati akcijama koje su trenutno u portfelju Akcijskog fonda, akcijama koje se nalaze u Privatizacionom registru i 15% kapitala od budućih privatizacija. Stručnjaci upozoravaju da nema nikakvog vremenskog limita, o kome niko danas nije pričao, kada moraju da se prodaju sve te akcije, već može neograničeno da se vrti, kupuje, prodaje, i kako mnogi kažu, i nadodaje. S druge strane, država mora i može da poveća taj portfelj akcija akcionarskog fonda, da dodaje neka javna preduzeća, a da se ta sredstva nikada ne privatizuju. To je apsolutno suprotno izmenama prethodnog Zakona o privatizaciji, a pogotovo onog iz 2001. godine, jer privatizacija ne može da ide unedogled i ne može da bude transparentna. Napomenuću, a kasnije ću, pošto imam još jedan amandman, nastaviti, da nijedna zemlja koja prolazi kroz tranziciju nije 20 godina u tranziciji, a mi jednostavno i građani Srbije ne znamo kada će se tranzicija u ovoj državi završiti, upravo sa ovim raznim izmenama, dopunama i prilagođavanjima zakona nekim partijskim čelnicima. Za sada toliko.
Na član 11. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodna poslanica Aleksandra Janković i Zoran Krasić. Gospođo Janković, izvolite.
Predlog zakona kojim je predviđeno da građani Republike Srbije imaju pravo na jednak broj akcija akcionarskog fonda, koji se prenose građanima Republike Srbije, pri čemu su to obične akcije iste nominalne vrednosti, koje glase na ime i imaju pravo glasa, ali to pravo glasa ostvaruje Republika Srbija, preko Agencije za privatizaciju, opet suprotan je članu 208. Zakona o privrednim društvima. Naime, članom 208. Zakona o privrednim društvima propisano je da svaka obična akcija akcionarskog društva daje akcionaru ista prava u skladu sa ovim zakonom, i to:) pravo učešća u radu skupštine društva, pravo glasa u skupštini društva, tako da jedna akcija uvek daje pravo na jedan glas, zatim pravo pristupa pravnim aktima i drugim dokumentima i informacijama društva, pravo na isplatu dividendi, pravo učešća u raspodeli likvidacionog viška po likvidaciji društva nakon isplate poveriocima, pravo prečeg sticanja akcija iz novih emisija i pravo raspolaganja akcijama. Ne mogu se pod velom lex specialis zakona derogirati odredbe Zakona o privrednim društvima. Ova norma predstavlja narušavanje privatne svojine, koja je Ustavom zagarantovana, iz razloga što se građanima Republike Srbije dele obične akcije akcionarskog fonda sa pravom glasa, a da im se pri tom oduzima pravo glasa, tako što se pravo glasa prenosi na Republiku Srbiju, a Republika dalje na Agenciju za privatizaciju. U istoriji akcionarstva ovo je presedan, da akcionar, vlasnik akcije jednog akcionarskog društva, poseduje akcije sa pravom glasa, a da pri tom njegovo pravo upravljanja ostvaruje država, Republika Srbija preko drugog državnog organa, tj. Agencije za privatizaciju.
Gospodin Zoran Krasić ima reč, izvolite.
Ova ideja oko akcionarskog fonda je suprotna svemu što postoji u pravnom poretku Republike Srbije, a postaće, nažalost, legalna ukoliko 126 poslanika izglasa ovaj zakon o izmenama i dopunama ovog zakona. No, vratimo se članu 11. Moram, evo, teška srca da pohvalim Vladu. Dali su stvarno kvalitetno mišljenje. Odgovorili su na amandman, da ukoliko bi se prihvatio ovaj amandman, obesmislio bi se ceo zakon. Tako je. Zato smo i napisali amandman, da bi pokazali koliko je besmislen ovaj zakon. Upravo to. Hvalim te bože, jedanput da pogodite. Znači, tačno je. Sada građani da shvate zašto mi želimo da obesmislimo ovaj zakon. Vrlo prosto i jednostavno. Ako u jedan nedefinisani i u suprotnosti sa pravnim poretkom, nešto što se zove akcionarski fond, ubacite ove besplatne akcije, a za koje niko ne zna koliko vrede, onda građani da znate, ući će 15% ukupnog broja akcija JP "EPS", koliko će to da bude ne znamo; da li će da obezvrede privredu, ne bi nas iznenadilo, tako su uvek radili kada je nešto u privatizaciji; zatim, 15% ukupnog broja akcija JP Aerodrom "Nikola Tesla", i to mogu da obezvrede, 15% akcija koje pripadaju Republici Srbiji u "Telekomu Srbija", i tu mogu da obezvrede. Bio je, doduše, amandman PUPS-a da se u ovaj koš ubace još i JAT ervejz i "Galenika", to nisu prihvatili ovi, kažu – to je mala vrednost i ne vredi klati vola zbog dva kilograma džigerice. To ide u onu tzv. insajdersku privatizaciju. Pre nekoliko dana čujemo da JAT neće više biti ovakav, gase JAT ervejz. Otvaraju nešto drugo. Po čijoj želji? Po nalogu stranog strateškog partnera. Ko je? Videćemo. Ko vodi vlast u ovoj zemlji? Stranci. Čije interese oni zadovoljavaju? Stranaca. Šta će ovo da se deli besplatno građanima? Ništa. Ništa građani neće da dobiju. Dobiće šarenu lažu, kao što je dobila ova vlada šarenu lažu. Godinama je bilo iz EU: morate da uradite, to, to, to, a šta vi nudite? Kaže – evropsku perspektivu, evropsku budućnost. Šta je to? Niko živi ne zna. U očekivanju evropske perspektive i evropske budućnosti, tamo negde 2050. godine, šta će biti s narodom? Šta će biti s ljudima? Šta će biti sa radnim mestima? Šta će biti sa imovinom ove države? Šta će biti sa onim što je prednost ove države? Sve ima da rasture. I ko je posle kriv? Ma neće oni biti krivi, nego svi oni koji saučestvuju s njima, koji prihvataju i pristaju na ovu priču. Dosta je više te priče 10 godina. Deset godina se samo daje neka iluzija. Medijska dokolica, nema rada, nema porodice, nema tradicije, gledajte televiziju, igrajte nagradne igre i uživajte. Kada se okrenete – pustoš. Šta će da kažu ovi što kreiraju to – narod je prihvatio to. Da vas samo podsetim u vreme Jeljcina, onog čuvenog Čubajsa itd, u Rusiji su radili tu tzv. besplatnu vaučersku privatizaciju, nešto se muvao tamo i Đelić u to vreme. Šta se desilo? Dobili ljudi papire. Za gajbu piva svako je prodao svoje papire i mafija uzela privredu, dobar deo. Prevaranti. Ovde kod nas to ide malo kobajagi nešto drugačije, evropski umiveno, niko ne priča o KiM, niko ne priča o organizovanom kriminalu. To je sada samo vest na televiziji, u novinama, država se bori, a organizovani kriminal u porama društva. Gde god se okrenete. Šta će biti od ovih akcija? Šta sutra ćemo da se iznenadimo ako vlasnik ovih akcija bude neki navodno Darko Šarić. Da li on uopšte postoji? Ili neko drugi? Zato mi na vreme upozoravamo i hvalimo Vladu što je napokon shvatila da smo podneli amandman da obesmislimo zakon, da ga obesmislimo. Vaša ekspertska grupa je pre desetak godina napisala da vrednost društvenog kapitala koji treba da se privatizuje je 35 milijardi. Kada se uzmu svi efekti privatizacije ne dođe se ni do tri i po, 10% i kako koji tender ili neka aukcija padne svaka sledeća pada vrednost početna cena je niža, niža, niža. Sada se dosetili da mole tajkune koji su upropastili srpsku privredu da uđu u proces restrukturiranja posrnulih preduzeća koja ne postoje. Dokle više mi da gutamo to? Dokle: 126, mogu da radim šta god hoću. Jak vam je kriterijum. Sve ovo pričamo zbog naroda, zbog naroda da shvate u kakvoj se situaciji nalaze i oni, i njihova deca, i njihovi unuci i njihovo potomstvo buduće, da sutra kada se okrenu i oko sebe vide pustoš, da svako shvati da je na neki način pristao. Kako pristao? Ono što sam malopre pričao, dokle ima za njega, ima i za nas. Nisam završio onu priču, ispostavilo se na kraju da ne postoji ni ta firma više, niti da postoje ti ljudi. Pamet u glavu.
Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković, koja želi reč. Izvolite.
Predlog zakona kojim je propisano da se akcije akcionarskog fonda uključuju na tržište hartija od vrednosti u skladu sa odredbama Zakona o tržištu hartija od vrednosti u suprotnosti je i sa članom 194. stav 4. Zakona o privrednim društvima, kojima je propisano da zatvoreno akcionarsko društvo ne može vršiti upis akcija javnom ponudom ili na drugi način nuditi svoje akcije javnim putem. Ova norma je u suprotnosti sa zakonom kojim se uređuje tržište hartija od vrednosti jer se taj zakon odnosi samo na javna društva, a javnim društvom se u smislu ovog zakona smatra pravno lice koje je kao izdavalac hartije od vrednosti uspešno izvršilo najmanje jednu primarnu javnu ponudu tih akcija od vrednosti i koje je dobilo dozvolu od Komisije za hartije od vrednosti za izdavanje, odnosno uključivanje tih hartija na organizovano tržište. Zatvorena akcionarska društva su nejavna društva i akcijama tih društava može se trgovati samo u skladu sa odredbama Zakona o privrednim društvima, a ne u skladu sa odredbama Zakona o tržištu hartija od vrednosti.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Lidija Dimitrijević. Gospođa Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom koji sam podnela na član 13. predloženo je brisanje ovog člana Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Članom 13. predloženo je da se prvobitni zakon dopuni članovima 19a, 19b, 19v, 19g i odredbe ovih članova podnose se na akcionarski fond. Poslanički klub SRS je svojim amandmanima predložio brisanje svih članova iz ovog predloga zakona koji se odnose na osnivanje i rad akcionarskog fonda. Inače i većina izmena u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju odnosi se takođe na osnivanje akcionarskog fonda, o tome ćemo govoriti kasnije, ali naši amandmani i na taj predlog zakona su isti. Ova dva predloga zakona su na dnevnom redu ove sednice Narodne skupštine, iako je predlagaču, Vladi Republike Srbije, ubrzo posle sednice Vlade na kojoj su usvojeni najdobronamernije savetovano da povuče ove predloge zakona. Sa ovim zahtevom pred Vladu je izašao Savet za borbu protiv korupcije, telo kompetentno da ovako nešto zahteva. U pismu koje je upućeno premijeru Srbije, Savet je ocenio da će predložene izmene pospešiti korupciju u privatizaciji. Dalje se navodi – osnivanjem akcionarskog fonda dobila bi se institucija koja ima veliku imovinu i brojna ovlašćenja, ali bez ikakve kontrole i odgovornosti. SRS se slaže sa ovakvim stavom i mi smo na ove predloge zakona podneli amandmane kojima smo predložili brisanje svih odredbi koje se odnosi na osnivanje akcionarskog fonda. Dakle, Vlada želi da osnuje fond za koji se kaže da to nije klasičan investicioni fond u smislu zakona kojima se uređuju investicioni fondovi. Naime, ovaj fond to i ne može biti, pošto njegova delatnost ne odgovara delatnostima investicionih fondova. On se osniva da bi prodao akcije iz Privatizacionog registra, kao i akcije iz portfelja Akcijskog fonda, a zatim od sredstava od tih akcija i akcija drugih javnih preduzeća navedenih u zakonu obezbedio sredstva da bi mogao da izda akcije tog fonda građanima. Inače, da napomenem da javna preduzeća koja su navedena u zakonu su "Elektroprivreda Srbije", "Telekom" i Aerodrom "Nikola Tesla". Napisano je u obrazloženju da se ovo čini kako bi se omogućila jednakost svih građana u pogledu prava na akcije bez naknade, čak se i na Ustav pozvalo, na član 21. stav 3. kojim se garantuje pravo građana na jednakost. Moram da pitam – o kakvom se ovde poštovanju prava na jednakost govori? Da li je pravo na jednakost i to što nakon 10 godina postupka privatizacije imamo dve dijametralno suprotne strane, s jedne strane mnoštvo obespravljenih nekadašnjih radnika bez posla, a podsetiću da je i pravo na rad takođe pravo garantovano Ustavom, član 60. S druge strane, imamo jednu novu društvenu klasu prebogatih ljudi, čije se bogatstvo meri astronomskim ciframa. To su ljudi koji su se obogatili na nesreći hiljada nekadašnjih radnih ljudi koji su sada u kategoriji nezaposlenih. Razlog što će se osnovati akcionarski fond jeste taj što ste u vreme predizborne kampanje obećali građanima besplatne akcije prilikom privatizacije javnih preduzeća. Sada kada budete imali ovaj fond imaoci prava na besplatne akcije neće dobijati akcije u određenim javnim preduzećima kojima bi mogli sami da raspolažu, već akcije akcionarskog fonda, a opet oni neće biti pravi akcionari fonda, nemaju pravo upravljanja i kontrole. Fond će imati jedan organ i to Savet fonda koji bira Vlada. Savet ima neograničenu vlast u odnosu na imovinu fonda koja se ogleda u tome što može da donosi sve odluke o prodaji akcija van tržišta, a prodaja će se vršiti u trenutku i pod uslovima koje odrede fond i agencija. Inače, vođeni ciljem da obezbedite poštovanje prava građana na jednakost, predvideli ste i to da građani za besplatne akcije, čiju prvu prodaju izvrše do 31. decembra 2012. godine, neće plaćati brokerske usluge niti troškove Beogradske berze. To su stvari koje su toliko malo značajne. Niste spremni da otvoreno kažete građanima da ne želite da oni imaju bilo kakvu korist od prodaje javnih preduzeća koja ste naumili da ostvarite. Najpre ćete sada da prodate deo "Telekoma", a uskoro možemo očekivati i Aerodrom "Nikola Tesla" i Javno preduzeće "Elektroprivreda Srbije", ali o tome malo više kasnije.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandra Janković, koja želi reč. Izvolite.
Koleginica Lidija Dimitrijević je jako dobro u stvari obrazložila moje motive za brisanje svih članova ovog zakona. Taman ni da nijedna primedba opozicionih stranaka ne postoji, da nije osnovana, neshvatljivo je da je Savet za borbu protiv korupcije pismeno zatražio od premijera 20. marta da povuče ovaj predlog zakona, jer će pospešiti korupciju, a šta Vlada misli o Savetu ili korupciji svejedno, sad je jasno stavljanjem ovog zakona na dnevni red. Možda nije imalo smisla podnositi pojedinačne amandmane koji glase – briše se, jer ne postoji nikakva mogućnost da se tekst ovog zakona u celini poboljša, što bi bila svrha amandmana, ali je takođe ne manje važan razlog neuvažavanje mišljenja Saveta za borbu protiv korupcije da predlog ovog zakona treba povući, te sam zato i bila prinuđena da napravim amandmane u kojima se svaki pojedinačni član briše i da prosto skrenemo pažnju građana na to šta se valja iza brda.
Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković koja želi reč. Izvolite.
Predlogom zakona o besplatnoj podeli akcija predviđeno je osnivanje Akcionarskog fonda koji ima sve odlike investicionog fonda, iz razloga što Akcionarski fond može vršiti emitovanje akcija, kupovinu akcija, prodaju akcija, otkup sopstvenih akcija, kao što i Akcionarskim fondom upravlja Agencija za privatizaciju kao društvo za upravljanje, pri čemu se odredbe Zakona o investicionim fondovima ne primenjuju ni na Akcionarski fond, ni na Agenciju za privatizaciju kao društvo za upravljanje. Evo, da navedemo nekoliko karakterističnih odstupanja od pomenutog zakona. Predlogom zakona o besplatnoj podeli akcija predviđeno je da se Akcionarski fond osniva sa novčanim ulogom u visini od 50 hiljada evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjim kursom Narodne banke Srbije na dan uplate, što je u suprotnosti sa Zakonom o investicionim fondovima, kojima je propisano da osnivački ulog za osnivanje investicionog fonda, zatvorenog i otvorenog, iznosi 200 hiljada evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu NBS na dan uplate, dok je samo u slučaju privatnog investicionog fonda osnivački ulog 50 hiljada evra. Pitanje je da li Akcionarski fond, čiji je osnivač država, može imati odlike privatnog investicionog fonda u delu osnivačkog kapitala?
Na član 14. je takođe podnela amandman narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Predlogom zakona o besplatnoj podeli akcija propisano je da se danom upisa fonda kod Agencija za privredne registre stiču uslovi za početak rada fonda, pri čemu predsednik Saveta podnosi prijavu za upis fonda u registar privrednih subjekata i preuzima sve pravne i faktičke radnje za otpočinjanje rada fonda, a što je suprotno odredbama Zakona o investicionim fondovima. Naime, Komisija za hartije od vrednosti, prema odredbama Zakona o investicionim fondovima, vodi registar investicionih fondova kada se ispune sledeći uslovi: kada Komisija izda dozvolu za organizovanje otvorenog, odnosno dozvolu za osnivanje zatvorenog, društvo za upravljanje zaključi ugovor sa bankom, društvo za upravljanje podnese dokaz o sakupljenim sredstvima i organizacija nadležna za vođenje privrednih registara izda izvod iz registra za zatvoreni fond. Još jednom, pod velom lex specialis zakona derogirane su odredbe Zakona o investicionim fondovima i uloga i značaj Komisije za hartije od vrednosti kao nadležnog regulatornog tela na tržištu hartija od vrednosti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Komentar ovog našeg amandmana bih započela jednim pitanjem prisutnim predstavnicima Vlade. Da li ste spremni da ovo branite kao lex specialis, ako je u pitanju jedan odnosno dva zakona koje će najneobrazovaniji i najneverziraniji sudija oboriti na Ustavnom sudu? Neko ko prvi put dobije ovaj predmet ima sve elemente da ova dva zakona, međusobno vezana, isprepletana, obori na sudu. Sve ono što su iznosile moje kolege ponoviću u najkraćem, a tiče se osnivačkog uloga ili kapitala zatvorenog ili otvorenog društva, kršenja Zakona o privrednim društvima, kršenje Zakona o investicionim fondovima. Ovo nije ni riba ni devojka, nije i devojka i riba, ovo je neustavan i nezakonit pokušaj da se pokažete kao darodavci građanima time što ćete im na nezakonit način i u nezakonitom postupku dati besplatne akcija kojima neće moći da raspolažu u skladu sa zakonom i neće moći da crpe iz njih prava koje im pozitivni zakonski propisi omogućuju. Mnogi se građani Srbije pitaju da li je u pitanju površnost onih koji pišu ove zakone ili neuvažavanje onog što se zove struka, a ovde pitam da li je ovo neuvažavanje Ustava kao vrhovnog zakona? Metodološka pravila za pisanje zakona će važiti od 1. jula. Taj deo Zakona o Narodnoj skupštini je već objavljen u "Službenom glasniku". Ne mogu sada da kažem da je već prekršeno to metodološko pravilo po kojem bi Zakonodavni odbor ovo morao odbiti. Ali, ne mogu da kažem da bi Zakonodavni odbor odbio ova dva zakona, jer je prihvatio jedan zakon o izgradnji MG 10, gde je dozvoljeno da se eksproprijacija vrši po pravilima koja su dopustiva samo za preduzeće koje je u većinskom državnom vlasništvu. Zakonodavni odbor je ovde voljom onih 126 dozvolio da to može da radi i preduzeće koje nema većinsko državno vlasništvo. Da li je sada ovde svaki zakon koji stiže lex specialis ili je ovo takav pravni galimatijas da nijedan od onih čije je pravo povređeno ovim zakonom ili okrnjeno, a vi ga predstavljate poklonom, u stvari neće moći da bude realizovano ni na jednom sudu, sem na nekom međunarodnom, gde će se ipak morati uporediti domaće zakonodavstvo i videti da ovi zakoni nisu ni u skladu sa Ustavom, ni u skladu sa Zakonom o investicionim fondovima, ni u trenutku osnivanja, ni po načinu predstavljanja. Za investicioni fond je potrebno 200 hiljada evra da bi se osnovao. Ovaj fond se ovde osniva sa 50 hiljada. Za zatvoreno društvo 100 osnivača je neko pravilo, sve preko 100 ide se na otvoreno. Ovde je 4.800.000 članova društva zatvorenog. Ljudi, da pričam nekome o čemu raspravljam, rekli bi mi u kakvoj vi to državi živite? Pitam vas: pravni fakulteti, zakoni, ustavi, je l' to sve bačeno pod noge da bi neko ovde rekao, vi ste svi protiv građana, ne dozvoljavate da im se dodele besplatne akcije. Hajde da mi neko kaže da nisam u pravu. Šta je neophodan uslov za zatvoreno akcionarsko društvo? Broj osnivač, osnivački ulog. Šta Zakon o privrednom društvu predviđa za predstavljanje? Da li može da predstavlja jednu ovakvu, ne znam šta je više ovo, državni organ, privredno društvo, investicioni fond. Savet koga predlaže samo ministar, a ne ni direktor kao zastupnik, a ne upravni odbor onako kako to kaže Zakona o privrednom društvu. Pitam se ponekad da li mi koji ozbiljno shvatamo ovaj svoj posao jesmo ljudi koji treba da ozbiljno prilazimo onom što nam vi servirate na najneozbiljniji način ili treba da dignemo ruke od svega. Nisam neko ko lako diže ruke, čak i od ovakvih predloga zakona. Nemam na to pravo u ime svih onih mladih koji završavaju školu i očekuju da negde nađu posao, ali da posao rade u skladu sa nekim pravilima, zakonima, a ne poslušnošću nekoga ko im omogućuje da se zaposle. Postoji li među vama neki pravnik? Postoji li među vama neko ko je pitao da li se ovde akcionarski fond nalazi u sukobu interesa zato što Republika Srbija preko njega građanima oduzima pravo glasa, pravo uvida u poslovanje akcionarskog fonda, jer Republika Srbija preko Agencije, koja je ujedno i društvo za upravljanje ovim fondom, u stvari vrši prodaju akcija akcionarskog fonda. Da li zaista sve ono što govorimo za govornicom jeste prazan papir koji iz ove kuće izlazi bez autorizacije nas koji smo govorili i služi za raznovrsne stvari? Kada smo usvajali prvi Zakon o besplatnoj podeli akcija, koji sada menjate, rekla sam da je donet zbog brokerskih kuća koje će navodno besplatno uraditi one poslove prve prodaje. Da, navodno besplatno, jer će iz budžeta u stvari biti isplaćen taj trošak za tu prvu prodaju. Znači nije besplatno. Građani plaćaju samo ne direktno nego zaobilazno, onako kako treba u JAT-u izuzeti imovinu pa osnovati drugo društvo sa drugim imenom. Šta kad sutra dođu neki poverioci JAT pa kažu – a gde je imovina da se mi naplatimo? A vi kao kad se muž i žena razvode, pa jednom ostavljate imovinu, a drugom ostavljate dugove po kreditu i ostalim obavezama, npr. za neplaćeno gorivo JAT-a i smislite, kažete ovo je genijalna stvar, mi ćemo sad da ozdravimo jednu firmu. Je l' se tako ide u Evropu? Je l' se tako dostižu evropski standardi? Svi oni koji su moje generacije ili slični, šezdesetih. i starijih godišta, znaju da se ovo nekada zvalo prevarom. Nema drugog termina. Kad vi imovinu sa jedne firme prebacujete na drugu, kada prilikom osnivanja preduzeća ne proveravate ni vlasnika, ni da li ima osnivački kapital da bi radio nešto, šta je to nego prevara. Je l' dozvoljavate da se kiosk otvori ili radnja za prodaju peciva ako nema mokri čvor, pa dovoljno kvadrata, pa sanitarnu knjižicu itd? Sad je ispalo najisplativije trgovati na finansijskom tržištu akcijama, varajući građane, da bi dobili izbore. Hajde da čujem da mi neko kaže da grešim ili da nisam u pravu kad iznosim ovaj podatak? Gospodin Đelić je imao Altis kapital i Altis investment, sa nekoliko stotina dolara osnivačkog kapitala je radio kao finansijska kuća, kao banka. Hvalio se time, predstavljao se tako. Radio je šest meseci bez otvorenog žiro računa, znači ne plaćajući državi porez i vi to sad uzimate kao primer. Što ne bi mogao da postoji i jedan ovakav fond, koji nema nikakav nadzor, koji ima samo savet, koji je u sukobu interesa, koji nema dovoljan osnivački kapital, koji se ponaša kao investicioni fond, koji krši Zakon o privrednim društvima itd. i tome slično. Brokerske kuće da zarade, dok ne raščistite sa njima račune kako su išle konsultantske usluge pravnih savetnika, finansijskih savetnika itd? Građani Srbije će poverovati da činite nešto njima u prilog. Gospodo moja, ovi zakoni će biti oboreni na Ustavnom sudu, ako oni budu kompletirani i u njima budu radili ljudi, od kojih će neko još sutra, po usvajanju ovih zakona podneti inicijativu. Da ne pričamo o tome kakve su vrednosti trebalo da budu, kakve su bile, preduzeća iz kojih je trebalo isplatiti ove akcije. Verujete mi da se nikada nisam osećala neprijatnije u ovom domu, nego razgovarajući o ovom zakonu, sem u slučaju – kada smo usvajali Zakon o preuzimanju kada smo dan po obavljenoj transakciji u Komercijalnoj banci, prepuštenog vlasništva nekome danas i prekosutra, potpuno izlazeći kao država iz banke, koja je jedna od retkih preostalih domaćih, a mi smo po obavljenoj Skupštini, po primenjenom zakonu o čijim amandmanima smo razgovarali, razgovarali sutradan, i pokušavali ste od nas da dobijete potvrdu za konvalidaciju nepravnog stanja. Nisam pravnik, ekonomista sam, ali i kao ekonomista znam da je jedan od prvih pravnih sporova bio – razmatranje prodaje tuđeg. Ne govorim o restituciji. Doći će i to na red. Govorim o tome da prodajete nešto na šta nemate pravo, u nezakonitom postupku i što će moći da bude osporeno. Pored toga, čak i kad bi građani zažmurili na to – ono što im dajete je samo polovina onoga na šta, po postojećim zakonima, imaju pravo. Molim vas, ako imate imalo profesionalne časti – povucite ovaj zakon iz procedure i ne dozvolite da o njemu dalje razgovaramo.
Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković.
Predlogom zakona o besplatnoj podeli akcija propisano je da Agencija za privatizaciju upravlja Akcionarskim fondom, koji ima sve odlike društva za upravljanje, u skladu sa odredbama Zakona o investicionim fondovima, pri čemu se odredbe ovog zakona ne primenjuju na Agenciju za privatizaciju. Evo nekoliko primera za ovu tvrdnju. Društvo za upravljanje se osniva kao zatvoreno akcionarsko društvo i na društva za upravljanje se primenjuju odredbe zakona kojim se uređuju privredna društva. Agencija za privatizaciju je državna institucija koja posluje prema propisima o javnim agencijama i nema formu zatvorenog akcionarskog društva, u skladu sa Zakonom o privrednim društvima. Odredbom člana 7. Zakona o investicionim fondovima propisano je – da novčani deo osnovnog kapitala društva za upravljanje, prilikom osnivanja, iznosi najmanje 200.000 evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu NBS na dan uplate. Stavom 3. člana 7. Zakona propisano je – da je društvo za upravljanje dužno da u svom poslovanju obezbedi da novčani deo osnovnog kapitala društva bude uvek u visini koja nije manja od dinarske protivvrednosti od 200.000 evra, što navedenim predlogom zakona o besplatnoj podeli akcija nije predviđeno. Društvo za upravljanje organizuje, upravlja otvorenim fondom, osniva i upravlja zatvorenim fondom i upravlja privatnim fondom. Društvo za upravljanje ne može obavljati drugu delatnost, osim ovih delatnosti. Agencija za privatizaciju, osim predviđenih poslova upravljanja Akcionarskim fondom, ima i druge nadležnosti i ovlašćenja prema propisima o privatizaciji, kao što su – promocije, iniciranje i sprovođenje privatizacije društvenog, državnog kapitala, vrši kontrolu kupoprodajnih ugovora, obavlja poslove stečajnog i likvidacionog upravnika, vrši prodaju nepokretnosti u ime i za račun trećih lica – što je u suprotnosti sa napred navedenom odredbom Zakona o investicionim fondovima.
Na član 16. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković, koja želi reč. Izvolite.
Komisija za hartije od vrednosti, u skladu sa odredbama Zakona o investicionim fondovima, izdaje dozvolu za rad i vodi registar društava za upravljanje, što navedenim predlogom zakona o besplatnoj podeli akcija nije predviđeno. Odredbom člana 12. Zakona o investicionim fondovima propisano je da se na organe društva za upravljanje primenjuju odredbe zakona kojim se uređuju privredna društva. Stavom 3. člana 12. propisano je da direktor i član uprave društva ne može biti lice koje je, između ostalog, funkcioner, postavljeno odnosno imenovano lice ili državni službenik. Stavom 4. člana 12. propisano je da direktor i članovi uprave društva za upravljanje moraju imati visoku školsku spremu, s tim da direktor i najmanje polovina članova uprave moraju imati najmanje tri godine radnog iskustva stečenog u obavljanju poslova u vezi sa hartijama od vrednosti u zemlji ili u inostranstvu, što navedenim Predlogom zakona o besplatnoj podeli akcija opet nije predviđeno. Odredbom člana 13. Zakona o investicionim fondovima propisano je da Komisija za hartije od vrednosti daje saglasnost na izbor predloženih članova uprave i direktora društva za upravljanje, što navedenim Predlogom zakona o besplatnoj podeli akcija nije predviđeno.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li se neko javlja za reč? (Ne) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li se neko javlja za reč? (Ne) Na član 18. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Vladan Jeremić. Da li se neko želi reč? Da, gospođa Janković.
Koleginica Jorgovanka Tabaković već je govorila praktično o sukobu interesa. Jer, predloženim zakonom o besplatnoj podeli akcija je propisano da akcionarski fond ima formu zatvorenog akcionarskog društva koji nema zaposlene i organe upravljanja, a poslove upravljanja akcionarskim fondom obavlja Agencija za privatizaciju, što je u suprotnosti sa odredbama Zakona o privrednim društvima, ali i odredbama Zakona o investicionim fondovima. Naime, odredbama Zakona o privrednim društvima je propisano da su organi zatvorenog akcionarskog društva skupština, kao organ vlasnika, upravni odbor ili direktor društva, kao organ upravljanja društvom. Predloženim zakonom o besplatnoj podeli akcija nije predviđeno postojanje skupštine društva kao organa vlasnika, a akcionari, vlasnici akcija akcionarskog fonda, kojih je četiri miliona i 800 hiljada građana Republike Srbije, nemaju pravo glasa i pravo uvida u poslovanje i rad akcionarskog fonda. To pravo umesto njih ostvaruje Republika Srbija preko Agencije za privatizaciju, koja je ujedno i društvo za upravljanje akcionarskim fondom i koja vrši prodaju akcija akcionarskog fonda. Čak i nekom ko zaista nije edukovan u oblasti ekonomije, kao što nisam ja,jeste jasno da je reč o sukobu interesa.
Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Izvolite.
Generalno Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju i Predlogom izmena i dopuna Zakona o besplatnoj podeli akcija ne mogu se menjati odredbe Zakona o privatizaciji kao osnovnog zakona koji reguliše materiju privatizacije, tako da se predloženim zakonima narušavaju načelo ustavnosti i zakonitosti, čime se zapravo urušava pravni sistem države, kao i institucionalno delovanje tržišta kapitala koje je predloženim zakonima u potpunosti marginalizovano. Ono što vam na kraju prosto moram otkriti kao tajnu, definitivno nisam stručnjak za ekonomiju, ali sam materijal koji sam izlagala dobila od grupe građana koja će znati da svoja narušena prava ostvari pred domaćim ili međunarodnim sudovima. Iako nisam stručnjak za ekonomiju, ja sam psiholog, te stoga mogu da se složim sa tvrdnjom mog kolege dr Žarka Koraća, koju je izrekao u jednoj TV emisiji, da je u Skupštini atmosfera izuzetno napeta gotovo uvek kada se pojavi ministar Dinkić. Sada to nije slučaj. Da nije reč samo o napetosti poslanika kao narodnih predstavnika, već zapravo o animozitetu naroda, lako se može utvrditi samo jednim pritiskom na taster pretrage na "Guglu". Evo šta se pojavljuje kad ukucate – Dinkić i potražite običnu, a ne naprednu pretragu: "Dinkiću care, naduvaj nam"..., ovo ne bi smelo dalje… "Dinkić akcije, Dinkić ministar, Dinkić lopov, Dinkić kredit, Dinkić 1700, Dinkiću care, preoravanje Stare planine za sitne pare". "Kurir" i "Glas javnosti" su u julu 2009. godine pokrenuli akciju – naplatite akcije koje je obećao Dinkić. On tada nije sankcionisan, ali "Kurir" jeste. Sada pošto čak ni Mlađa ne može sve, na "Fejsbuku" postoji grupa koja se zove – Dinkiću, dođeš nam još 980 evra, a broji 70.000 članova.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite, gospodine Petronijeviću.
Poštovana predsednice, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 19. Predloga zakona, sa ciljem da ukažem na jednu nepravdu koja se provlači još od donošenja Zakona 2007. godine. Naime, svojim predlogom tražio sam da se ta nepravda ispravi. O čemu se radi? Zakonom o pravu na besplatne akcije, koji je donet 2007. godine, predviđeno je bilo da pravo na akcije bez naknade imaju građani koji nisu iskoristili pravo na akcije po Zakonu o svojinskoj transformaciji na bilo koji način, koji nisu na bilo koji način iskoristili pravo. Oni koji su po Zakonu o privatizaciji 2001. godine makar i delimično iskoristili pravo na besplatne akcije, imali su pravo na onaj ostatak. U čemu je nepravda? Onaj ko nije iskoristio akcije u celosti po Zakonu o svojinskoj transformaciji nije imao pravo na besplatne akcije, a onaj koji nije iskoristio u celosti pravo po Zakonu o privatizaciji je imao. Tada smo upozoravali i ukazivali tadašnjoj Vladi da je to nepravda, i da je to diskriminacija i da je to neprihvatljivo jer dovodi ljude u nejednak položaj. Moj pokušaj da kroz ovaj amandman, koristiću vreme poslaničke grupe, ispravim, na njega je Vlada odgovorila vrlo argumentovano, moram da kažem, prihvatam obrazloženje Vlade - nije moguće to sada učiniti, to prevodim, iz razloga što je postupak kontrole ispunjenosti uslova za sticanje besplatnih akcija u skladu sa Zakonom o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije završen, a uz primenu uslova iz navedenog člana i da bi se sada, kada bi se prihvatio ovaj amandman, svakako građani doveli u neravnopravan položaj jer bi podrazumevalo i neke revizije i sve ostalo. Potpuno se slažem da je u ovom trenutku to sada stvarno nešto što ne može da se ispravi. Želim još jednom da ukažem, nažalost, nepravda na koju smo ukazivali i 2007. godine, i dalje je ostala prisutna. Ali, koristiću ovo obrazloženje, smišljeno obrazloženje Vlade da to sada nije moguće jer bi bio veliki karambol, uslovno da kažem, revizije, da bi se na taj način doveli u neravnopravan položaj svi oni naredni koji bi to radili, koristeći to obrazloženje želim da izrazim žaljenje što nije razmatran i nije usvojen amandman gospodina Mome Čolakovića. Koliko se sećam, on je odbačen kao neblagovremen. Nažalost, ni Odbor nije iskoristio svoje pravo da ga predloži kao odbor. O čemu se radi? Radi se o tome da su opet u osnovnom zakonu pravo na besplatne akcije imali građani, pa je nabrojano šest preduzeća: NIS, EPS, "Telekom", JAT, "Gelenika", Aerodrom "Beograd". Smatram da je potpuno neosnovano što su iz ovog predloga zakona izbačeni i JAT i "Galenika". Nema nikakvih razloga, to je nešto što je građanima već ponuđeno u osnovnom zakonu 2007. godine. Razmišljao sam da pozovem Vladu da još jednom razmisli o tome. Inače, taj amandman je tražio da se podnese Savez samostalnih sindikata Srbije i oni su potpuno u pravu, smatrajući, kada se traži da se podnese taj amandman, da nema nikakvog osnova da se te dve firme isključe, da tako kažem, iz ovog zakona, odnosno da se i na njih ne odnosi onih 15% akcija koje bi se delile besplatno građanima koji su stekli ta prava. Naravno, znam i svestan sam da je kriza učinila svoje, da akcije padaju, vrednost pada, ali to treba da nam bude, po našem mišljenju, i motiv da ne prodajemo brzopleto, pa ni "Galeniku". Mislim da je "Galenika" jedna firma, pogotovu sada koja je pri završetku investicionog jednog projekta, koja će višestruko uvećati svoje vrednosti, a bio bih veoma zadovoljan ako bi se država opredelila da, kao ozbiljna država, ima jednu ozbiljnu farmaceutsku kuću u većinskom vlasništvu, iz mnogo razloga. Da sada dalje ne objašnjavam o tome, mislim da je šteta što ovaj amandman Sindikata nije usvojen, jer ne remeti koncept čitavog zakona, ne dovodi u pitanje sve to, a može da dovedekod građana u sumnju zbog čega se nešto što je već stečeno, da tako kažem pravo, ne nalazi po novom. Zato, podržavajući Vladu u obrazloženju neprihvatanjem mog amandmana, smatram da upravo to obrazloženje daje još veće obrazloženje da je trebalo prihvatiti amandman Sindikata kada su u pitanju ove dve firme, da i pravo na besplatne akcije te dve firme ostane, kao što je to bilo u zakonu. Zaključiću, podržavam obrazloženje Vlade na moj amandman. Još jednom koristim priliku da je nepravda učinjena prošli put kada je zakon donošen i pored našeg zalaganja tada da se to ispravi, znam i svestan sam da sada ispravka ta nije moguća, ali vas još jednom pozivam, razmislite još jednom o amandmanu Sindikata da se ove dve firme vrate, kako bih rekao, u zakon koji je važio do sada, osim ako ne bude orijentacija da "Galenika" ostane u većinskom vlasništvu, što tek najviše pozdravljam. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospodine Petronijeviću. Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Izvolite.
Jedan od osnovnih motivacionih faktora da i kod ovog člana stavim "briše se" jeste, zapravo, činjenica koju sam već spomenula, a to je da je 9. januara, znači tri dana nakon što je građanima koji su pisali pravo na akcije isplaćeno 1.700 dinara, napravljena na "Fejsbuku" grupa koja se zove "Dinkiću, dođeš nam još 980 evra" i koja je u roku od 24 sata prema podacima administratora imala 68.789 članova. Sada ima 70.000 članova. S obzirom na to da ovakve grupe obično imaju po nekoliko stotina članova, broj od 70.000 je impozantan. Ako ga uporedimo sa brojem ljudi koji obično izlazi na izbore, to je oko 2%, taman onoliko koliko, prema istraživanjima svih relevantnih agencija, iznosi rejting G17. Uz sve to Pokret za slobodu pozvao je građane da onemoguće prelazak cenzusa ovoj stranci G17 pod sloganom "Samo narod može da pobedi Dinkića, ostali s njim prave koaliciju". Očigledno je da postoji disproporcija između narodne volje i sposobnosti Dinkićeve partije da se uvek umetne, tako da bude vrlo važan deo vlasti. U tom smislu G17 podseća na JUL, koji je imao malu podršku javnosti i neproporcionalnu moć, pošto je kontrolisao sfere od vitalnog značaja. JUL-u je odzvonilo, odzvoniće i čoveku čija osnovna, gotovo neskrivena profesionalna ambicija, bilo da mu se lik nađe na novčanici najveće vrednosti. Nije uspeo kao guverner, probao je kao "stručnjak ispred politike", pa kao ministar koji je uvek tamo gde su i pare, no ništa.
Na član 21. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Aleksandra Janković i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Gospodin Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 21. odnosi se na jedan institut koji, po mišljenju SRS, nije trebalo da postoji ni u prethodnom zakonu. Kamo sreće da ste predložili brisanje tog instituta, koji daje diskreciono pravo Vladi da prodaje preduzeća kako kad im padne i to, umesto da deli besplatne akcije za neke novčane naknade na osnovu neke samozvane tržišne cene. Znači, jedno diskreciono pravo za koju mi iz SNS smatramo da, pre svega, ima za cilj da eventualno primiri neke socijalne nemire kojih, nažalost, ima širom Srbije zbog ekonomskog stanja radnika, eventualno da se iskoristi za neke predizborne kampanje. Isto tako, kaže se jasno – Vlada može, ali ne mora, ovde joj se sviđa, tamo joj se ne sviđa. Mislim da sva ta prava koja sebi Vlada daje bitno urušavaju ravnopravnost građana i da, samim tim, nisu prihvatljiva. Nisu prihvatljiva iz jedne dobro poznate činjenice, da će, što se tiče ovih besplatnih akcija, biti i ovako jako puno problema, obzirom da je naše finansijsko tržište jako plitko, da se godinama nije ništa ulagalo i činilo na tome da se ono produbi i da imamo odliv kapitala sa tog tržišta godinama unazad. Istina, zadnjih par meseci se kao nešto slika popravlja, ali zato što smo udarili ono do dna, ne može se više. Toliko je niska cena naših akcija, toliko je pao i beleks 15 i beleks lajn, da sada može da krene samo nešto nagore, ali to nije nikakva garancija da će građani za ove besplatne akcije koje će im biti podeljene moći da očekuju neku cenu koja bi mogla da ih zadovolji.
Gospođa Janković ima reč.
Interesantno, baš u trenutku kada želim poslednji put da diskutujem o svom amandmanu. Na kraju, da ne ispadnem zlurada, imam i vrlo dobronameran savet. Budući da sam dva puta imala prilike da slušam Mlađu kao izvođača muzičkih numera, jednom u zemunskom "Kajaku", a drugi put u "Laba baru", i taj dobronameran savet odnosi se na to da se lati tog zanata, koji će, doduše, morati još malo da ispeče, ali je i za nas i za njega bolje da svira nego da mu sviraju na "Ju tjubu". Ajs Nigrutin to ipak najbolje radi. Uostalom, sam Mlađa u NIN-u broj 3062 kaže: "Šljiva je univerzalni proizvod. Od nje možete da se najedete, ako ste gladni, ako vam krene loše, možete i da se napijete. To i ja ponekad činim, jer verujte, šta god da mislite, ovaj ministarski posao nije nimalo lak." Nije ni čudo da je gospođa Suzana Grubješić prošlog puta spominjala alko-test, žena ima iskustva. Velimir Ilić je odmah nakon toga doneo zvaničnu potvrdu sa VMA o 0,00 promila alkohola u krvi. Šta će doneti Mlađa, ne znamo.
Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Sreto Perić. Gospodin Perić želi, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Janković, nemojte mi zameriti, a pre svih, ovi iz stranke G17 plus, gospodinu Mlađi bi bilo najbolje da podnese ostavku. To bi bilo nešto što ne mi iz SRS, nego što građani u Srbiji to očekuju. Danas popodne dve teme su dominirale. To su besplatne akcije i u jednom momentu govorilo se malo i o vanrednim izborima. Kada su u pitanju besplatne akcije, da ne bi bili pogrešno shvaćeni, svakako, voleli bismo, mi u SRS, ako bi nešto moglo besplatno da se podeli našim građanima, makar to bilo i 1.700, pet ili manje, ali da se građanima kaže koliko to jeste, a ne ni u kom slučaju da se lažu. Što se tiče održavanja izbora, SRS u svakom momentu, bili oni redovni, vanredni ili bilo na koji drugi način, kada su oni po volji građana ili kada je njihovo redovno vreme održavaju, mi smo tu da u njima učestvujemo i uvek prihvatamo volju građana, ma kakva ona da jeste. Da se kojim slučajem pravilno odnosilo prema privatizaciji od 2001. godine, mislim da bi danas i ova vlast, a i građani Srbije mogli mnogo bezbrižnije da žive. Da mnogi nisu svoja konta višestruko, neki hiljadu puta, neki čak i više, uvećali zahvaljujući procesu privatizacije, i danas bi se od prodaje preduzeća, a u želji i nameri da se sprovede privatizacija moglo sasvim solidno da se živi i da se obezbeđuje za funkcionisanje državnih institucija. Ali, način na koji je vršena privatizacija od 2001. godine, odnosno 2004. godine, ni u jednom slučaju nije bio dobar kako za zaposlene, tako i za one koji su očekivali nova zapošljavanja. Danas je gospođa Popović, Judita Popović, potpredsednik Narodne skupštine, pominjala da je Zrenjanin mrtav grad. Slažemo se, sve je to u vezi sa izvršenom privatizacijom, da bi bilo bolje, da ima mesta da se i Zrenjanin i mnoga druga mesta razvijaju. Samo da vam kažem da od Zrenjanina ima mnogo siromašnijih mesta, pre svega mislim kada je u pitanju putna infrastruktura i drago mi je da ovde postoje kolege narodni poslanici koji dolaze sa onog područja odakle sam ja otprilike i mogu da posvedoče da li sam u pravu, da li je ovo što govorim istina. Recimo, saobraćajnica od Loznice prema Krupnju, od Krupnja prema Ljuboviji, treba otići i to pogledati, videti u kakvom je stanju i onda da kažemo postoji li ikakva ozbiljna namera za regionalnim razvojem koji bi bio od interesa za građane Srbije. Ni u jednom momentu nismo ni za kakav središnji oblik vladavine, nego vlast postoji i ona je skoncentrisana na republičkom nivou, tako vam je danas objašnjeno iz SRS i postoji ono što vrši lokalna samouprava, i trebalo bi mnogo više ovlašćenja i pomoći onima koji u ime građana obavljaju funkciju u lokalnim samoupravama, kako bi uslovi i životni standard na tom nivou mogao da se poveća, a da se ne čeka dolazak ministara iz Vlade, iz Beograda, da bi nešto rešili. Tačno je da su se građani Prijepolja verovatno obradovali izgradnji mosta i, kako su neki od vas govorili, da je to možda investicija veka, ali na tom mestu, verujte, bili su prisutni verovatno oni koji su i po funkciji i svojim nadležnostima obavezni ili treba da preuzmu izgradnju tog objekta, ali sigurno da na to mesto nisu došli oni koji danas veoma teško žive i sa veoma malo izgleda i perspektive da se to, a sprovođenjem vlasti od strane Vlade Republike Srbije može očekivati i u narednom periodu.
Gospođa Aleksandra Janković.
Spomenuo me je gospodin Sreto Perić. Gospodine Periću, zašto ste tako na kraj srca, pa odmah spominjete ostavku? Ima barem 10 razloga zašto čovek treba i može da voli Mlađana Dinkića. Pod jedan, zato što je rekao da mu na pamet ne pada da obiđe radnike koji protestuju, a nešto mi kaže da su oni najviše želeli da vide njega, makar im i ne doveo Kebu. Pod dva, zato što većina tih radnika na ciči sede po prugama i drumovima, svedočeći uspešnoj srpskoj privatizaciji ili da su se Mlađa i Aca setili da u taj koncept ubace i gasne komore, privatizacija bi ličila na jedan veliki istorijski projekat. Tri, zato što baš njih dvojica bi mogli da odu tamo gde taj čudni svet kampuje u januaru i kažu im da je kriza na izmaku, a da se krajem sledeće nedelje očekuje rast temperature. Četiri, zato što zahvaljujući njemu Nemci i Italijani u Beogradu za sebe prave povoljnije privredne ugovore nego 1942. godine. Peto, zato što je Srbija licemerna prema njemu, jeste da im je obećao hiljadu evra od akcija, ali su onih 17 evra što su dobili dočekali kao milion. Nije zadovoljstvo u parama, već u utisku. Šesto, zato što je već smislio novu zvečku, 20 hiljada radnih mesta za pripravnike. Čeka se samo da od zime pomru oni radnici koji su bili na prugama. Sedmo, zato što su urednici srpskih režimskih novina sa mnogo entuzijazma dočekali Mlađinu akciju, znajući da će se jednom dogoditi to da on kaže istinu. Osmo, zato što i Francuska revolucija je izbila za manje od onoga što je on napravio od Srbije. Deveto, zato što je Boris trebalo da pusti Mlađu na Evrosong. I Herman Gering je voleo umetnost. Deseto, zato što Boris to ne sme, pre bi mu u stranci oprostili da se sjuri s vojskom na Kosovo, nego da otera ovako predanog zaštitnika bogatih Srba i stranog kapitala.
Gospođa Judita Popović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u smislu člana 101. Poslovnika. Zrenjanin je spomenut samo kao jedan primer na koji način se u Srbiji rešava pitanje ravnomernog regionalnog razvoja. Normalno, Zrenjanin kao grad ne može biti mrtav grad sve dotle dok ima svoje ljude koji su i te kako živi. Međutim, kada uporedimo status Zrenjanina kao industrijskog centra, a bio je drugi po veličini, po značaju u SFRJ, a sada je na 23. mestu po svojoj ekonomskoj snazi, onda možemo konstatovati da je Zrenjanin u odnosu na svoju ekonomsku snagu sada i te kako umrtvljen grad. Nažalost, ne možemo to reći i za druge gradove, odnosno druge regione u Srbiji zato što, i to sam napomenula kao primer i kao paradigmu u Srbiji, da ukoliko određeni grad ili region ima svog značajnog političara ili nekog ko ima određeni politički upliv na postojeću vlast, u tom slučaju taj grad će dobiti određeni podsticaj i taj grad će se razvijati, taj region će se razvijati. To ne valja u Srbiji. Na taj način ne može da se promeni sadašnja situacija u pogledu razvijenih i nerazvijenih regiona. U tom kontekstu je spomenut Zrenjanin i u tom kontekstu možemo da spominjemo sve regione u Srbiji. U Srbiji u proteklih više desetina godina imali smo situacije da je čas jednom jedan grad, jedan region razvijeniji od drugih, čas drugi grad,drugi region. Međutim, to se nikada nije rešavalo na neki sistematski način, neki način koji će zaista do kraja razrešiti situaciju nerazvijenih područja. Sada opet ulazimo u novu bitku za to da smanjimo te razlike između razvijenih i nerazvijenih regiona, ali očigledno da i dalje nemamo te planove i te programe koji su potrebni da se rezultati postignu. Iz tog razloga, LDP podržava svaki oblik podsticaja, svaki način iskorišćavanja potencijala svih regiona, bili oni razvijeni ili nerazvijeni. Dakle, bitno je da se cela država razvija, a oni koji su razvijeni njih ne treba ograničavati, a one koji su manje razvijeni treba samo podsticati.
Na član 24. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospođa Tabaković ima reč.
Iskoristiću samo dva minuta da kažem da je član 24. ovih izmena i dopuna potpuno nov i da smo mi tražili da se briše stav 1. gde fond prenosi akcije, odnosno, udele iz portfelja Akcijskog fonda, sada ono što je značajno i zbog čega tražimo brisanje, osim akcija i udela koji su Akcijskom fondu preneti po osnovu raskinutih ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine do dana stupanja na snagu ovog zakona. Gospodine Cvetkoviću, kao direktor Agencije, vi ćete morati sada pred javnošću da priznate da je očiglednost namere, koja je bila prevarna, ovim zakonom bila prikazana onog trenutka kada ste naglo počeli da raskidate ugovore. Koliko je radnika ležalo na pruzi? Neki sekli prste, neki protestovali na kiši, nevremenu, ne spavali, podnosili dokaze da ste vi kao nadležna, kada kažem – vi, u trenutku od kada ste vi direktor agencije, ali i pre vas, mnogo je veća odgovornost na gospođi Vesni Džinić, podnosili vam raznovrsne dokaze da treba raskinuti ugovore, a vi ste im kao Vlada, i vi kao čovek i ona kao direktor juče, odlagali rokove, davali razne druge pogodnosti, čak u nekim slučajevima i menjali odredbe osnovnog ugovora, po kojima su im smanjivani nivoi garancija za poštovanje potpisanih ugovora. Da bi u trenutku kada ste osmislili ovaj zakon ovako, ne u interesu građana, nego u interesu onih koji će sa ovim poslovati i koji će biti navodni darodavci, odjednom krenuli da poštujete zakon, čak ste to negde i javno rekli – od sada ćemo poštovati zakon i raskidati ugovore sa svima onima koji ne poštuju rokove. Da li građani Srbije to zaslužuju? Da li priča o akcionarima, o pravima manjinskih akcionara zaista može da bude promovisana na ovaj način? Da se godinama nekim ljudi, koji su sumnjivim novcem došli do ogromnog kapitala, zemljišta, poslova, gleda kroz prste, a da sada kada vam treba iz političkih razloga jedan ovakav zakon, vi sebi ostavljate pravo da čak i u prelaznim i završnim odredbama na poseban način raspolažete ovom vrstom kapitala? Mislim da ovo, kao i sve ostalo unapred, vam nimalo ne ide u prilog, ni u odnosu prema opštem interesu, ni prema građanima, a glasačima posebno.
Na član 25. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković i Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković, koja ne želi reč? Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević, koja želi reč. Izvolite. Vaša poslanička grupa ima još osam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 27. Predloga zakona nalaže se osnivaču da obezbedi da javna preduzeća EPS, Aerodrom "Nikola Tesla" i već privatizovano akcionarsko društvo NIS promene pravnu formu i svoj osnovni kapital iskažu u akcijama. Predviđen je rok u kojem je osnivač dužan da obezbedi uslove za promenu pravne forme. Amandman koji sam podnela u ime SRS odnosi se na promenu roka za promenu pravne forme Javnog preduzeća Aerodrom "Nikola Tesla". Nešto se stiče utisak da se Vladi mnogo žuri da proda, ili ako je prikladniji izraz, privatizuje ova javna preduzeća. Povodom privatizacije javnih preduzeća koje sam pomenula, pročitaću šta je navedeno u obrazloženju za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije koje građani ostvaruju u postupku privatizacije. Kolege narodni poslanici su već govorili o tome, ali dobro je i vredi čuti opet. U međuvremenu, od stupanja na snagu Zakona o pravu na besplatne akcije koje građani ostvaruju u postupku privatizacije do danas, došlo je do značajne izmene u društveno-ekonomskim odnosima prouzrokovane svetskom ekonomskom krizom, čije su posledice bile neminovne i za nacionalno ekonomsko stanje. Naime, pomanjkanje strateških investitora zainteresovanih za ulaganje u Srbiju dovodi i do pada cena koja bi se dobila prodajom javnih preduzeća navedenih u zakonu, iz čije prodaje je trebalo da se obezbedi novčana naknada, kao i akcije koje bi se bez naknade prenele građanima. U tom smislu, nisu mogli biti poštovani rokovi iz zakona, kao ni prvobitni zakonodavni koncept. Ovde se otvoreno kaže da pomanjkanje strateških investitora zainteresovanih za ulaganje u Srbiju dovodi i do pada cena, koja bi se dobila prodajom javnih preduzeća. Odlučili ste se i za prodaju "Telekoma", najprofitabilnije srpske firme. Imali smo prilike da od ministra za telekomunikacije i informatičko društvo čujemo da je glavni deo svetske krize prošao. Sektor telekomunikacija nije toliko stradao, čak ima i određen rast. Očekuje se dalji oporavak, tako da sa te stane gledano ova godina nije loša za prodaju "Telekoma". Ove kontradiktornosti teško da će neko razumeti. Takođe je i premijer Srbije rekao da je prodaja dobra za "Telekom". Zanimljivo šta je još rekao – svi oni koji ovih dana plaše građane da će cene telefoniranja biti više, ne poznaju sistem i previđaju činjenicu da Republička agencija za telekomunikacije reguliše cene. Takođe, akcije koje će građani dobiti vredeće znatno više, naglasio je premijer. Niko građane ne plaši višim cenama telefoniranja, ali činjenice govore same za sebe. Nedavno smo imali povećanje mesečne pretplate za fiksnu telefoniju. "Telekom Srbija" je od 1. aprila povećala cenu pretplate sa 230 dinara sa PDV na 458 dinara. Sada ću citirati reči doskorašnjeg guvernera NBS Radovana Jelašića, koje se odnose na najavljene privatizacije javnih preduzeća – mi smo naše privatizacione prihode u najvećoj meri stavljali u budžet, a zatim smo ih trošili. Jako je teško posle toga ustanoviti kuda je taj novac otišao. Da li ćemo taj novac iskoristiti za smanjenje našeg spoljnog duga? Da li ćemo ga iskoristiti da ojačamo penzioni fond, a da ne vadimo svake godine sve više i više iz budžeta da bismo isplatili penzije? Za mene je to izazov, rekao je gospodin Jelašić, neko kome su dobro poznati putevi novca od privatizacije. Na kraju, želim da podsetim kakav je domaćin ova vlada i kako raspolaže sredstvima javnih preduzeća. Na insistiranje SRS, došlo se početkom prošle godine do sledećih podataka. Tadašnji direktor Aerodroma "Nikola Tesla" imao je mesečna primanja u iznosu od 880.226 dinara prvi deo i 1.160.000 dinara drugi deo. Njegovi saradnici od 310.000 do 362.000 dinara, predsednik Upravnog odbora oko 180.000 dinara, dok je u 2008. godini na plate Upravnog odbora Aerodroma, koji je brojao 12 članova, otišlo oko 16 miliona dinara.
Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AGENCIJI ZA PRIVATIZACIJU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Milan Škrbić, Lidija Dimitrijević, Milan Veselinović, Nenad Popović, Arsen Đurić, Dragan Stevanović, Mladen Grujić, Marina Toman, Momčilo Duvnjak, Vladan Jeremić, Aleksandar Martinović, Olena Papuga, Radovan Radovanović i Nemanja Šarović i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio, kao neblagovremen, amandman narodnog poslanika Moma Čolakovića na član 5. Saglasno članu 148. stav 3. Poslovnika, odbačeni amandman ne može biti predmet rasprave i o njemu se ne glasa. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman, u istovetnom tekstu, podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Milan Škrbić. Gospodin Zoran Antić želi reč.
Dame i gospodo, član 1. odnosi se na proviziju Agencije za privatizaciju. U prethodnom zakonu sam govorio već o radu Agencije za privatizaciju, ali evo prilike da kažemo i što se tiče sredstava i načina na koji se finansira Agencija za privatizaciju, da niti javnost, niti mi narodni poslanici nemamo pravi uvid u to kojim sredstvima raspolaže Agencija za privatizaciju. Da li uopšte ima razloga da ovu proviziju prisvoji Agencija za privatizaciju? Ona već ima prihode i kad su u pitanju tenderi, i kad su u pitanju aukcije, isto tako ima i sopstvene prihode dajući raznorazna mišljenja. Mislim da nemamo pravi uvid u sve to, a i ako smo se već opredelili da prilikom podele besplatnih akcija država brokerskim društvima, odnosno te troškove koje imaju brokerska društva, preuzme na sebe, ne vidim razloga zašto i u ovom slučaju, kada je u pitanju provizija, država nije preuzela te troškove na sebe. Pre svega, u onom prvom zakonu ograničeno je to kada su u pitanju besplatne akcije, čini mi se, na 2012. godinu. Mogla je i u ovom slučaju da se opredeli za isto rešenje. Mislim da ovi građani koji budu prvi prodavali svoje akcije, zbog velike ponude, ionako će imati relativno nisku cenu akcije i da je provizija trebalo da izostane, u svakom slučaju, i kao dohodak Agencije za privatizaciju i kao neki trošak koji će imati na osnovu prodaje tih akcija.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom sam predložila izmenu člana 2. Predloga zakona, tako da u članu 6. osnovnog zakona ostanu odredbe koje se odnose na delatnost Agencije za privatizaciju, a da se isključe odredbe koje se odnose na osnivanje Akcionarskog fonda. Već smo izneli dovoljno argumenata zbog čega ne treba osnovati ovaj fond. Osnivanje akcionarskog fonda zaista nije u interesu građana Srbije. U razgovoru sa građanima, kada se pomenu besplatne akcije, građani kažu da osećaju poniženje. Jednim marketinškim trikom u vreme predizborne kampanje poniženi su na najgori mogući način. Iskorišćen je momenat koji je jako težak za stanovnike Srbije, koji su zaista osiromašeni u postupku privatizacije, za koje iznos od 1.000 evra sada predstavlja čitavo bogatstvo. Nažalost, to je istina. Porodicama u kojima nijedan član nije zaposlen ili preživljavaju sa jednom platom ili penzijom, ponavljam, 1.000 evra je bogatstvo. Prošla predizborna kampanja, završeni izbori, 1.000 evra nema, bilo je nekih 1700 dinara, a sada se osniva akcionarski fond, kako građani ne bi mogli slobodno da raspolažu akcijama na koje imaju pravo nakon privatizacije javnih preduzeća. Još ću samo kratko prokomentarisati ovo što piše u obrazloženju za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju. Naime, navedeno je u obrazloženju da je objedinjavanje aktivnosti Agencije za privatizaciju i Akcijskog fonda jedna od mera racionalizacije poslovanja u uslovima svetske ekonomske krize. Takođe je jedna od mera kojima se racionalizuje rad i smanjuje obim zaposlenih u javnoj upravi. S obzirom na to da će Agencija preuzeti određeni broj zaposlenih u Akcijskom fondu i da će akcionarski fond, kao organ, imati savet fonda, predsednika i još četvoro članova, ukupno petoro, molila bih za odgovor, ali znam da ga na kraju ove rasprave neću dobiti – koliko će ukupno ljudi biti manje na budžetu? Poznat vam je stav SRS da u ovo vreme ekonomske krize ne treba otpuštati ljude. Kada ste usvajali zakone o racionalizaciji ponovili smo to bezbroj puta, ali se na naša upozorenja niko nije obazirao. Doneli ste zakon o racionalizaciji zaposlenih, a sada iznalazite načine kako bi što manji broj zaposlenih otpustili jer postoje službe gde je homogena struktura vaših partijskih drugara, pa ne možete jednostavno da ih otpustite. Zato ovako egzibicionišete, da biste njima sačuvali radna mesta.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević, to je ovaj koji ste obrazložili. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Gospodin Đurić želi reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo dobili izveštaj Vlade kojim je prihvaćen amandman na član 3, samo vi to niste pročitali. Pretpostavljam da je greška. Obrazložio bih ovaj amandman na član 5, koji smo podneli gospodin Nenad Popović i ja u ime poslaničke grupe DSS. Naime, mi smo predložili da se u članu 5, odnosno u članu 11v briše stav 8, a u članu 11đ menja stav 3, tako da glasi: Visinu provizije iz stava 1. ovog člana propisuje ministar nadležan za poslove ekonomije i regionalnog razvoja, s tim što maksimalni iznos provizije ne može biti veći od 5% likvidacione mase. Ovaj amandman smo podneli iz razloga što smo u prethodnom periodu imali situacije da su likvidacioni i stečajni upravnici imali nesrazmerno visoke nadoknade u odnosu na sredstva koja se dobiju po okončanju tih postupaka. U obrazloženju za neprihvatanje ovog amandmana stoji da isplaćene provizije nikada nisu ni bile veće od 5%, ali ne vidim razlog da u zakonu ne stoji taj gornji limit od 5%, znači da likvidacioni upravnik ne može imati veću nadoknadu od 5% nakon okončanja postupka, pa vas pozivam da prihvatite i ovaj amandman.
U pravu ste, prihvatila je Vlada, ali moramo se izjasniti o njemu zato što matični odbor nije raspravljao i nije postao sastavni deo teksta zakona. Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Vlada je i ovaj amandman prihvatila, ali je isti razlog kao i sa amandmanom na član 3. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? Gospođo Toman, izvolite.
Dame i gospodo, amandmanom predlažemo brisanje člana 9, da on proizilazi iz našeg stava koji smo do sada više puta ponovili. Nismo protiv podele akcija, ali ne možemo da podržimo ovako ustrojen akcionarski fond, a jedan od njih je i činjenica da je on pod ingerencijom Agencije za privatizaciju, koja je s druge strane i sama van kontrole, koja je u javnosti izložena kritikama o loše sprovedenoj privatizaciji, vrlo često na nezakonit način. Građani koji imaju pravo na besplatne akcije neće više dobijati akcije u određenim preduzećima, već će dobijati akcije akcionarskog fonda i preko njega ostvarivati ta svoja prava. Međutim, to ne znači da će građani biti akcionari tog fonda. Takođe, postavlja se pitanje - da li će građani moći da tuže članove saveta fonda, ako oni loše upravljaju akcionarskim fondom, ukoliko dovedu u pitanje ostvarivanje prava tih istih građana? Naravno da neće moći da tuže članove Saveta, kao što niko neće moći da kontroliše rad Fonda. Građani treba da znaju da čak i na ovaj način ustrojena organizacija posla podele akcije, koja je usledila objašnjenjem predlagača zakona da je nastala usled manjka zainteresovanih investitora i ekonomske krize, iako je privreda i ranijih godina bila u katastrofalnom stanju, nije nikakav garant da će biti ostvaren princip jednakosti u podeli akcija. Takođe, nije u pitanju nikakva briga građana, već će ti isti građani poslužiti kao opravdanje ili tačnije paravan da se akcije državnih firmi povere na staranje Agenciji za privatizaciju, koja sprovodeći proces privatizacije veliki broj tih istih građana gurnula na ivicu egzistencije. Besplatna podela akcija da, ali na ovakav način ne. Uostalom Vlada je svoj odnos prema ovoj vrlo važnoj temi, vrlo važnom pitanju pokazala donošenjem Predloga zakona o izmenama i dopunama koji su manjkavi, nedorečeni, ali svojim neprisustvom današnjoj raspravi resornih ministara, koji bi mogli nama poslanicima ili građanima Srbije da odgovore na mnogobrojna pitanja, i ona u vezi ovih zakona, ali takođe i ona u vezi skandalozne i ekonomski štetne odluke o prodaji "Telekoma", formiranju nove nacionalne aviokompanije jer će se te odluke ekonomski štetne i te kako odraziti na građane Srbije. Sada Vlada pokušava da ubedi da brine o građanima, država koja brine o građanima sigurno se ne ponaša na ovaj način.
Na član 9. amandman je podnela grupa 21 narodnog poslanika, poslaničke grupe Napred Srbijo? Da li neko želi reč? (Da.) Zoran Antić, izvolite.
Mislim da je tema poprilično važna, dame i gospodo narodni poslanici, jer se radi o tome kako će ova ogromna sredstva koja se mere milijardama evra biti kontrolisana i od strane javnosti, a rekao bih trebalo bi da budu i te kako kontrolisana i od strane Narodne skupštine. I moj, odnosno amandman SNS, i ovaj naredni amandman koji se odnosi na revizorski izveštaj ima za cilj da ta kontrola bude mnogo potpunija nego što je imamo u Predlogu zakona. Naime, Predlogom zakona je dato da eventualno Agencija za privatizaciju mesečno i godišnje daje izveštaje o stanju kada je u pitanju cena, kada su u pitanju paketi akcija koje su prodate, a mojim amandmanom sam želeo da Narodna skupština ne direktno već preko Odbora za privatizaciju čini mi se najbliži i najbolje poznaje rad Agencije za privatizaciju ipak ima uvid u promene mesečno, jer je složićete se svi jako važno znati kada u koje vreme iznosi paketi akcija i da je u tom smislu potrebno znatno ozbiljnija kontrola. Dakle, smatram da je to obaveza i svih poslanika da se uključe u ovaj proces koji podrazumeva velika finansijska sredstva koja će biti privatizovana odnosno sredstva najjačih javnih preduzeća u Srbiji i da bi ipak u danu za glasanje eventualno bez obzira na stav Vlade narodni poslanici trebali da promene mišljenje i da prihvate ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman ali nije postojao sastavni deo teksta. Gospođa Jorgovanka Tabaković želi reč. Odbor se nije izjasnio.
Podneli smo amandman na član 10. gde tražimo da Vlada podnosi izveštaj o poslovanju Fonda ne u godišnjoj dinamici nego u polugodišnjoj. Iznenađena prihvatanjem amandmana ipak hoću da kažem da to nije celina stvari. Šta nam znači izveštaj DRI? Izveštaj postoji, kao i mnogobrojni izveštaji Komisije za hartije od vrednosti i mnogih regulatornih tela, a mi o njima ne raspravljamo jer nemamo poslovničke mogućnosti da se izjasnimo ko to treba da inicira, u kojoj vrsti plenarne rasprave ćemo o tome razgovarati i to sada ide na dušu predsedavajuće, odnosno onih koji se hvale pravilima o pisanju zakona. Zakonodavni odbor je doneo pravila kako se zakoni pišu, dobar dan kada uđete u radnju, doviđenja kada izađete, molim lepo, hvala lepo, srpski jezik, ali kada ćemo i kako razgovarati o tome da li su i kako zloupotrebljavana ovlašćenja, nemamo ni poslovničku mogućnost da o tome razgovaramo. Šta je zanimljivo, koleginica je maločas govorila, a ja ću da potvrdim da zakoni nisu propisali nikakvu zloupotrebu o radu Fonda i odgovornih lica, a vrlo je moguće jer se nalaze u sukobu interesa da zloupotrebe ovlašćenja i neće odgovarati ni za privredne prestupe ni prekršaje. Odlično znate, gospodine Cvetkoviću, da je na nesrazmeri, odnosno neregulisanom odnosu između vašeg naloga da Akcijski fond proda akcije, a ne kažete im kada i kako, a oni kažu da nisu oni nadležni, to je trebala da uradi Agencija za privatizaciju, došlo do mnogobrojnih zloupotreba, određivanja paketa, cene i vremena prodaje akcija. Na toj navodno nevidljivoj grešci, a kažem namerno ugrađenoj grešci, gde ste međusobno trgovali, jednom je bio kriv i prljav direktor, drugi put je taj direktor nekome završavao posao, ogromna imovina prolivena u ruke onih koji nisu ni država, ni građani, ni besplatne akcije. Pa je neko mogao za uložen dinar da zaradi deset, jer je poverljivu informaciju o tome kada će nešto biti prodato mogao da iskoristiti i vi to odlično znate i o tome imate precizne informacije. Da li ćemo mi nekada dobiti izveštaj o tome ko je utakvim privatizacijama zaradio, a izgubila država? Nikada nećemo, misle neki, a tvrdim da ipak hoćemo jednogadana, jer dokumentacija ne može da nestane. Putevi novca su vidljivi. Prljavi tragovi prljavog novca će biti vidljivi onima koji budu želeli da te puteve iscrtaju. Nije dovoljno dinamiku pretvoriti u polugodišnju, nego učiniti Poslovnikom moguće razmatranje izveštaja i ove institucije i svih onih koje dobijamo i slažemo u svojim arhivama. Hvala.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman u istovetnom tekstu podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Tabaković.
Član 14. kaže da je Agencija dužna da usaglasi svoja opšta akta sa odredbama ovog zakona u roku od tri meseca. Pa, ovaj zakon mora da bude prvo usaglašen sa Ustavom, sa Zakonom o privrednim društvima, sa Zakonom o investicionim fondovima. Zar je bitno definisati usklađivanje u vremenskim rokovima sa nečim što je u osnovi nezakonito? Ali, kada nemamo mogućnost zato što nemamo dovoljno onih koji su svesni da se ovim čini šteta svim građanima, bez obzira na to za koga su glasali i bez obzira na to što se ovo predstavlja dobročinim aktom, sve je bezvredno ako imamo zakon koji je nezakonit u svojoj osnovi i koji ruši pravnu sigurnost ove države.
Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Nastavljamo sutra u 10.00 časova petom tačkom dnevnog reda – Predlogom zakona o metrologiji. Zahvaljujem na saradnji. Zahvaljujem gospođi ministar i saradnicima. Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje.Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje prisutan dovoljan broj narodnih poslanika, ima nas 85 i možemo da nastavimo sa radom. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Mladen Grujić i Vladimir Milentijević. Obaveštavam vas da sam, na osnovu člana 88. stav 1. Poslovnika, pozvala da, pored predstavnika predlagača, prisustvuju sednici i potpredsednik Vlade i ministar ekonomije i regionalnog razvoja, odnosno magistar Verica Kalanović, ministar za Nacionalni investicioni plan, magistar Jasna Matić, ministar za telekomunikacije i informaciono društvo i Snežana Samardžić-Marković, ministar omladine i sporta. Pozvala sam, takođe, da sednici prisustvuje i gospodin Nebojša Ćirić, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Jelena Popović, pomoćnik ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Dejan Radulović, savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Povodom pretresa u pojedinostima po tačkama 6. i 7. dnevnog reda, pozvala sam da, pored predstavnika predlagača prof. dr Tomice Milosavljevića, ministra zdravlja, sednici prisustvuju i Nevena Karanović i Periša Simonović, državni sekretari u Ministarstvu zdravlja i Zorica Pavlović, pomoćnik ministra zdrava. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O METROLOGIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona, a, gospodin Dragan Todorović, nisam videla da ste se javili. Izvolite, gospodine Todoroviću, povreda Poslovnika.