Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Prema službenoj evidenciji prijavljeno je 186 narodnih poslanika. Molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Meho Omerović, Sanja Čeković i Vojislav Koštunica; (pre podne) Aleksandar Vlahović. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O IZBORU NARODNIH POSLANIKA (nastavak u načelu) Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić, a posle njega narodni poslanik Ksenija Milivojević.
Dame i gospodo, predlagač ovog zakona hteo je da reši četiri grupe problema koji se tiču načina izbora narodnih poslanika. Prva grupa problema odnosi se na izmeštanje biračkog mesta i glasanja birača koji nisu u mogućnosti da dođu na biračko mesto i da obave svoju građansku dužnost. Odnosi se na nemoćna i bolesna lica i u principu taj predlog je prihvatljiv, uz određene amandmane i korekcije. Treba prihvatiti predlog da i ti ljudi mogu slobodno da glasaju. Drugi predlog odnosi se na lica, birače na izdržavanju krivičnih sankcija u pritvorskim jedinicama i proceduru oko njihovog glasanja, čime se smanjuje apstinencija ukupnog biračkog tela. Treća kategorija lica kojima se omogućuje glasanje su naši državljani koji imaju boravište u inostranstvu, a prebivalište u zemlji. Takođe se pokušava da se omogući većem broju naših državljana, koji imaju trenutno prebivalište u inostranstvu, da ispune svoju građansku dužnost. Problemi koji se javljaju tu i koje je pokušao da reši predlagač, ali po nama bezuspešno, mogli bi da se svedu na nekoliko stvari. Prvo, mesta za glasanje, znači biračka mesta predlaže Ministarstvo inostranih poslova, a odluku donosi Republička izborna komisija. Po pravilu se glasanje odvija u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, a izuzetno na posebnim biračkim mestima. Predlog za ta posebna biračka mesta daje Ministarstvo inostranih poslova, a usvaja Republičke izborna komisija. Članove biračkih odbora, opet po pribavljenom mišljenju Ministarstva inostranih poslova, određuje Republička izborna komisija. Predsednik biračkog odbora određuje se po pravilu iz redova diplomiranih pravnika članova diplomatsko-konzularnih predstavništava. Kao što se vidi, Republička izborna komisija sve te odluke donosi na predlog ili na preporuku Ministarstva inostranih poslova. Neki od govornika juče su pominjali cifre da u Beču trenutno boravi 150.000 naših državljana koji nemaju prebivalište u Srbiji, da ih je u Čikagu 250.000 itd. To su neke procene, ali u predlogu se to ne vidi, što ukazuje da ni sam predlagač ne zna o kojoj cifri se radi, koji broj ljudi bi bio obuhvaćen time. Iz toga proizilazi da se tačno ne zna broj biračkih mesta koji bi bio potreban da bude otvoren u diplomatsko-konzularnim predstavništvima i na drugim mestima koja predloži Ministarstvo inostranih poslova. Šta to praktično znači? To praktično znači da imamo jedne izbore u zemlji, koje sprovodi Republička izborna komisija po pravilima i po važećem zakonu o izboru republičkih poslanika, i imamo druge izbore, koji se sprovode u inostranstvu po preporukama, predlozima i mišljenjima Ministarstva inostranih poslova, što praktično znači da Ministarstvo inostranih poslova sprovodi izbore u inostranstvu. To praktično to znači. Baš bih voleo da vidim Republičku izbornu komisiju koja će da odbije predlog ili mišljenje Ministarstva inostranih poslova povodom predloga oko predsednika biračkog odbora ili biračkog mesta koje će biti van konzularno-diplomatskog predstavništva. Baš bih voleo da vidim tu odluku Republičke izborne komisije, pa će ona da nađe u Čikagu neko novo biračko mesto gde će se glasati. Pored toga, niko nije pominjao u ovom predlogu proširen sastav biračkih odbora. Ostavljeno je strankama da se same snalaze, a to upućuje na to da bi stranke same trebalo da organizuju svoju stranačku infrastrukturu po inostranstvu. Tu bi se multiplikovao problem finansiranja. Znate da je stupio od 1. januara Zakon o finansiranju političkih organizacija i da je nemoguće više finansiranje političkih organizacija iz inostranstva. Pojavio bi se organizacioni problem veze stranačkih organa u inostranstvu i organa u zemlji i problem da li treba država da snosi troškove članova biračkih odbora u proširenom sastavu koji bi vršili kontrolu izbora u inostranstvu. Ako hoćemo da se držimo načela višestranačke kontrole izbora, mi moramo jednostavno omogućiti, na ovaj ili onaj način, višestranačku kontrolu. Znači, bilo da odlaze predstavnici stranaka iz zemlje i u inostranstvo, bilo da mi razvijamo stranačku infrastrukturu u inostranstvu i da naši članovi iz inostranstva koji žive tamo vrše kontrolu izbora, vrše kontrolu izbornih radnji na biračkim mestima. Drugo, postoje i praktični problemi. Vi znate, ko god je učestvovao u izbornim procesima, ko god je od vas poslanika ili predsednika opštinskih odbora radio u svojim strankama, zna koji su problemi oko pribavljanja prebivališta, uverenja o prebivalištu, uverenja o državljanstvu, kako će naš kontrolor iz Melburna pribaviti uverenje o državljanstvu iz Novog Sada, da ima prebivalište u Novo Sadu. Pojavljuju se mnoga tehnička pitanja na koja ovaj predlog ne daje odgovore. Što se tiče kampanje i vođenja kampanje, u zemlji je dozvoljena kampanja i sprovodi se, jednostavno nema odgovora na pitanje ko će i kako sprovoditi kampanjuu inostranstvu, kako će stranke moći da agituju za svoje građane koji imaju prebivalište u inostranstvu i da animiraju to građanstvo da bi glasali za njih. Građani koji žele da glasaju u diplomatko-konzularnim predstavništvima ili na biračkim mestima koje odredi Ministarstvo inostranih poslova, verifikuje RIK, upućeni su na to da se prijave. Znači, oni moraju da se prijave našim diplomatsko-konzularnim predstavnišvima da bi mogli da glasaju. Rečeno je da ti spiskovi koji se prave nisu posebni spiskovi, da oni ulazeu ukupno boračko telo. Konkretno, naši građani koji bi glasali u Londonu, morali bi znači da se prijave našem diplomatsko-konzularnom predstavištvu u Londonu. Naš ambasador u Londonu, ako se ne varam to je Vladeta Janković, bivši potpredsednik DSS-a, pa ne vidim zašto bi Vladeta Janković upućivao građane Srbije da glasaju za bilo koju drgu stranku sem za DSS. Ili, ambasador u Vašingtonu je Ivan Vujačić, koji je član DS-a, on će svakako naše državljane koji imaju boravište u SAD-u usmeriti da glasaju za Demokratsku stranku. Znači, oni već imaju infrastrukuru koja će vršiti propagandu u inostranstvu. Drugim strankama ne omogućavaju čak ni elementarnu kontrolu izbornog procesa. Što se tiče smanjenja cenzusa i tzv. pozitivne diskriminacije, tu moraju da se daju određena razjašnjenja; pozitivna i diskriminacija su strane reči, nisu naše, zarad lakšeg razumevanja, diskriminacija znači razlika, treba pročitati Vujakliju, a pozitivna znači stvarna, istinita, pozitivna činjenica. Pozitivna diskriminacija znači stvarna razlika, postojanje stvarne razlike. Ti termini stvarno uspostavljaju stvarnu razliku. Stavljaju predlog da stranke nacionalnih manjina nemaju cenzus, samo treba da ostvare svojstvo da su stranke nacionalnih manjina, automatski ne podležu cenzusu, a za sve ostale stranke predviđen je cenzus od 5%. Šta se dešava u toj situaciji? Dešava se da stranka kojoj je priznato pravo da ima status naconalne manjine može sa 15 do 16 hiljada glasova da osvoji jednog poslanika, jedno poslaničko mesto, a realno, stvarno realno postoji opasnost, i to ćete videti na sledećim izborima, da stranka G17 plus osvoji 150 hiljada glasova i ne uđeu Skupštinu, ne osvoji nijednog poslanika. Pazite, osvojili su 10 puta više glasova i zar to nije diskriminacija. To je ogromna diskriminacija da glas jedne stranke, da glas jednog člana stranke koji glasa za stranku političke manjine 10 puta više vredi od glasa građanina koji je glasao za stranku G17 plus, i to bi stvarno bila velika nepravda prema jednoj tako velikoj i ekspertskoj stranci kao što je G17 plus. Dalje, u članu 12. preširoko je data definicija šta su to političke stranke nacionalnih manjina. U stavu 2. kaže da su to one stranke čiji je osnovni cilj predstavljanje i zastupanje interesa nacionalnih manjina i zaštita i poboljšanje prava pripadnika nacionalnih manjina, u skladu sa međunarodni standardima. To teško ko može da protumači i da tačno zna šta znači. To je tako uopštena formulacija da pod to može da se podvede šta god se hoće. Pri tome se daje RIK-u da ona odluči o tome da li neko potpada pod tu kategoriju ili ne. Pored ovog interesantnog predloga koji ima predlagač, bio je i jedan amandman DS-a – Boris Tadić, koji je još interesantniji. A to je da način i postupak utvrđivanja posebnog biračkog spiska nacionalnih manjina određuje RIK, pa pripadnik nacionalne manjine ima pravo da glasa za opštu i manjinsku listu. Znači, ima pravo dva puta da glasa. Pripadnik nacionalne manjine može da glasa samo za listu nacionalnih manjina na čijem se biračkom mestu nalazi. Znači, može a ne mora. Ako hoće, hoće, ako neće, neće. Na svu sreću taj amandman je odbijen i to će se malo podrobnije razjasniti u raspravi o pojedinostima. Na kraju, načelno, ove izmene i dopune ovog zakona ni u kom slučaju nisu dobre, zato što ispuštaju jedan veliki nedostatak, a to je za one koji u praksi spovode izbore, da ne postoji veza između RIK-a i biračkih odbora. Znači, da mora da postoji jedno međutelo, a to je opštinska izborna komisija, koja bi olakšala sam proces izbora. Postoji neka inkompatibilnost sa zakonom o lokalnim izborima. Znači, ako hoćemo da ujednačimo stavove, treba prihvatiti amandman SRS-a da se spusti cenzus na 3% za sve građane i za sve političke stranke i da ne delimo političke stranke po nacionalnoj osnovi, nego da ih delimo po programima, pa ako je na lokalnom nivou cenzus 3%, da bude i na republičkom nivou. Pogotovo što je ovaj zakon, Zakon o izboru narodnih poslanika, supsidijarni zakon za primenu Zakona o izboru predsednika Republike i Zakona o lokalnim izborima.
Predstavnik predlagača, gospodin Ristivojević.
Poštovane kolege narodni poslanici, na deo primedaba koje su ovde izrečene već sam juče odgovorio, odnosno objašnjavao sam ih, neću se osvrtati ponovo. Objasniću samo stvari koje su nove u odnosu na jučerašnju raspravu i trudiću se da samo po jednu ili dve rečenice o svakoj kažem, radi efikasnosti rada ovog tela. Uvaženi kolega narodni poslanik SRS-a, gospodin Milajić, nije dobro pročitao neke odredbe zakona. Prvo, Ministarstvo spoljnih poslova ne preporučuje RIK-u biračka mesta. Ono daje mišljenje. Mišljenje nije pravni akt, ono nikoga ne obavezuje Drugo, uvaženi kolega Milajiću, ostala biračka mesta nisu izuzetak. Ona su pravilo, kao i biračka mesta u diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Treće, i o njima, takođe, daje samo mišljenje Ministarstvo spoljnih poslova; niti određuje, niti preporučuje, niti upućuje RIK i slično. Četvrto, birački odbori u inostranstvu su isti kao i birački odbori u zemlji, što znači da nema nikakve razlike u pravima i obavezama. Članovi biračkih odbora, niti prošireni sastav, po bilo čemu se ne razlikuju od proširenih sastava biračkih odbora u zemlji. Jednaki su u pravima i obavezama, jednako je pravo predlagača na kontrolu izbora i u zemlji i u inostranstvu. Peto, postavili ste pitanje kako će neko ko hoće da bude član biračkog odbora u inostranstvu dolaziti u zemlju da vadi uverenje o državljanstvu ili da vadi uverenje o biračkom pravu. Može to i za njega da uradi ovde neko drugi. Šesto, uopšte ne želim da govorim o tome gde je ko ambasador i kakve to veze ima sa izborima u inostranstvu. Mislim da je potpuno besmisleno i o tome ne treba govoriti. Što se tiče kampanje u inostranstvu, uopšte ne znam zašto je to bitno. Ljudi mogu da se opredele i bez kampanje i uz kampanju. Da li je kampanja u inostranstvu uopšte važna i bitna, to zavisi od stranke. Ako će vam kriterijum biti da dijaspora ne može da glasa zato što ni jedna stranka nema novaca da organizuje izbore u inostranstvu, mislim da bi to trebalo da bude jedan, biram reči, neutemeljen i besmislen kriterijum. Dalje, evidencije birača u inostranstvu su jedno, a birački spiskovi drugo. Ministarstvo spoljnih poslova je samo servis između naših birača u inostranstvu i ministarstva koje je nadležno da vodi biračke spiskove RIK-a. Ništa ne radi, ono je servis, prosleđuje dokumenta u zemlju ili iz zemlje ka biračima tamo. Na primer, evidencije birača se izlažu u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, naši birači napolju intervenišu za izmene, upis, brisanja preko diplomatsko-konzularnog predstavništva, ali to ne radi ono, to i dalje čini ministarstvo, recimo pravde, koje je nadležno za te poslove ovde ili opštine koje to rade kao povereni posao. Znači, ništa ne rade na brisanju, upisu, izmenama itd. Ministarstvo spoljnih poslova, niti diplomatsko-konzularni predstavnici naše zemlje u inostranstvu. To su uglavnom stvari koje sam hteo da vam izložim. Na većinu drugih stvari koje ste ovde izneli juče sam odgovorio i mislim da nema potrebe da o tome govorim. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Ksenija Milivojević, a posle nje narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa onim što smo već juče najavili, G17 plus će podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, iako smatramo da je taj predlog zakona, zapravo, jedno prelazno rešenje, odnosno rešenje koje je nužno u ovom trenutku, do donošenja novog ustava Srbije. Naime, smatramo da po donošenju novog ustava Srbije treba doneti jedan sveobuhvatniji i celovitiji zakon i da, takođe, treba doneti još neke zakone koji će omogućiti da ova materija bude na odgovarajući način uređena. U izlaganju ću se zadržati, pre svega, na onome što smatramo da je dobro u ovom zakonu i što je osnovni razlog zbog kojeg ćemo zakon i podržati. Naime, radi se o tome da ovaj predlog zakona uključuje četiri velike grupacije građana u sam politički život Srbije i to na taj način što im omogućava, pre svega, biračko pravo, a sa druge strane učešće u parlamentu, odnosno institucijama vlasti. Pre svega, kada govorimo o te četiri velike grupe, mislim na pripadnike nacionalnih manjina, odnosno na jednu izuzetno veliku grupaciju koja je, zbog primene sada važećeg zakona, praktično, bila onemogućena da na izborima 28. decembra uđe u parlament. Na ovaj način, odnosno uvođenjem sistema tzv. prirodnog praga, odnosno ukidanjem cenzusa za stranke nacionalnih manjina, omogućava se da manjine, koje predstavljaju vrlo važan segment društva u Srbiji, budu zastupljene i u parlamentu. Pri tome se ne bih složila sa primedbama, koje su uglavnom juče ovde upućene, da se time, praktično, manjine onemogućavaju da glasaju za stranke većinskog naroda, odnosno za one stranke koje ne zastupaju isključivo njihove interese. Upravo je suprotno. Na ovaj način, odnosno ovim rešenjem, koje je predviđeno u Predlogu zakona, stvara se mogućnost izbora samim pripadnicima nacionalnih manjina, odnosno oni su u situaciji da biraju da li će glasati za većinske stranke ili za stranke nacionalnih manjina koje zastupaju njihove interese. Mislim da je to jako dobra mogućnost za njih. Dakle, oni se time ni na koji način ne prisiljavaju da glasaju za stranke nacionalnih manjina, niti se time uskraćuju većinske stranke članstva, odnosno podrške ovih grupacija, već je upravo suprotno. Sa druge strane, neophodno je omogućiti to pravo na izbor u tom smislu da pripadnici nacionalnih manjina mogu da imaju u parlamentu one ličnosti, odnosno one stranke koje zastupaju njihove interese i za koje oni smatraju da na najbolji način te interese zastupaju. Druga grupacija koja je bila oštećena dosadašnjim rešenjem su ona lica koja iz bilo kojih razloga nisu u mogućnosti da dođu na biračko mesto, odnosno hendikepirana ili nemoćna lica. Smatramo da je to bio veliki propust zakona koji je trenutno na snazi i da je jako dobro rešenje koje se predviđa u članu 10. Predloga zakona, kojim se omogućava ovim licima da glasaju kod kuće, odnosno na mestima gde se nalaze i da sada ta lica nisu isključena iz političkog života. Treću grupaciju čini tzv. manje zastupljeni pol. U slučaju Srbije, to su žene. Meni je izuzetno drago što je amandmanima na Predlog zakona ta mogućnost stvorena, u tom smislu da se uvodi pravilo 30% zastupljenosti manje zastupljenog pola. G17 plus će glasati za taj amandman, odnosno podržati taj amandman kada se bude glasalo za zakon u pojedinostima. Konačno, možda najviše osporavano pitanje, odnosno rešenje Predloga zakona, jeste pitanje glasanja dijaspore, odnosno naših ljudi sa prebivalištem ili boravištem u inostranstvu. Iako smatramo da nije možda na sveobuhvatan način ovo pitanje rešeno u sadašnjem predlogu, mi ćemo ga podržati, kao i zakon u celini, uostalom. Smatramo da pre nego što se pristupi donošenju novog zakona o izboru narodnih poslanika, nakon donošenja ustava, kako sam rekla, bilo bi neophodno doneti i zakon o dijaspori, kojim će upravo biti rešena određena na izvestan način sporna pitanja, a koja se, pre svega, odnose na evidenciju naših ljudi u inostranstvu, odnosno način te evidencije, kao i mogućnosti za ostvarivanje onih prava koja naši ljudi u inostranstvu treba da imaju. Potom bi se kroz Zakon o izboru narodnih poslanika utvrdio način realizacije tih prava, kako bi ta realizacija na adekvatan način bila u zakonu rešena i kako tu ne bi, eventualno, bilo pravnih praznina. Inače, što se tiče same liste G17 plus, moram da napomenem da je lista i poslanička grupa G17 plus ispunila sve ove kriterijume na koje se i sam predlog zakona, a i amandmani, odnose, u tom smislu što poslanička grupa G17 plus jedina u Skupštini Srbije ima 32% manje zastupljenog pola, odnosno 32% žena, što je, podsetiću, i preporuka OEBS-a, Saveta Evrope i Evropske unije. Znači, jedno rešenje koje zaista treba prihvatiti. Takođe se u našoj poslaničkoj grupi nalazi i 15% pripadnika manjinskih zajednica, čime smo upravo želeli da sliku, koja je slika i biračkog tela i G17 plus, prenesemo na parlament i da na adekvatan način zastupamo one glasače koji su za nas glasali na parlamentarnim izborima.Dakle, da ponovim još jednom na kraju, podržaćemo Predlog zakona i smatramo da bi na novom predlogu zakona eventualno trebalo raditi nakon donošenja novog ustava, ali smatramo da je ovo dobro rešenje, da je mnogo bolje od dosadašnjeg i da na mnogo celovitiji i sveobuhvatniji način uređuje materiju koja je u našem zakonodavstvu do sada nažalost bila prilično neuređena i dovela do toga da velike grupacije, četiri velike grupacije, nisu u ovom trenutku zastupljene u Skupštini Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković, a posle njega Bajram Omeragić.
Poštovani narodni poslanici, red je da koju reč najpre kažemo u prilog odbrane ovog sadašnjeg Zakona o izboru narodnih poslanika, koji je, kao što znamo, donet negde sredinom oktobra 2000. godine. Dakle, to nije jedan od zakona, kako većina poslaničkih grupa voli da kaže - iz Miloševićeve ere. Ovo je zakon donet u dogovoru između SRS, SPS, JUL-a, SPO-a i DOS-a, koji tada još uvek nije formalno bio u republičkoj vlasti, ali je na neki način već prigrabio moć, odnosno uzurpirao vlast u Srbiji. Prema tome, svako pozivanje na ovaj zakon kao na nekakav relikt starog režima nema nikakvog utemeljenja. Ovaj zakon, ma šta o njemu mislili, doneo je na političkoj sceni Srbije jedno smirivanje političkih strasti u vezi sa izbornim procesima. Pet izbornih ciklusa su održani po ovom zakonu i nijednom se nije dogodilo da bilo koja politička stranka osporava izborne rezultate, što je bila redovna pojava u vreme starih izbornih zakona. Ukratko ću vas podsetiti, za one koji nemaju toliko pamćenja, ili nisu bili aktivno uključeni u politički život, kako su ti zakoni izgledali. Na prvim višestranačkim izborima važio je tzv. većinski izborni princip. Tada je SPS osvojila 195 poslanika, a broj odnosno procenat glasova koje su osvojili na izborima nije bio više od 55 do 60%, mada ne mogu tačno da se setim. Tada je celokupna opozicija, s pravom, kritikovala taj izborni zakon i sve tadašnje opozicione stranke su se borile institucionalnim, vaninstitucionalnim putem, raznim pritiscima, da se taj zakon izmeni i SPS je pod tim pritiscima delimično popustila, pa je prvi sledeći zakon bio, da tako kažemo, poluproporcionalan. Zašto poluproporcionalan? Zato što je Srbija bila podeljena na 29 izbornih jedinica. Mislim da se toga sećate. Po tom izbornom zakonu su održani sledeći izbori, kada je SPS takođe osvojila vlast, ali sada tesnom većinom. Tada je postojala nesrazmera između procenta glasova koje su stranke osvojile i procenta poslaničkih mandata koje su dobile. U sledećem izbornom ciklusu opozicija se izborila da se poboljša taj izborni zakon, pa je broj izbornih jedinica sveden sa 29 na devet. To je bilo značajno poboljšanje i tada je ta nesrazmera između broja glasova i broja mandata već bila znatno manja, ali blagodareći tome što je Srbija bila podeljena na više izbornih jedinica stranke nacionalnih manjina bile zastupljene u parlamentu. Zašto? Zato što su u Vojvodini bile, recimo, dve izborne jedinice, Raška oblast je bila jedna izborna jedinica i zato su pripadnici manjina bili zastupljeni u parlamentu, iako je cenzus i tada bio 5%. Što se sadašnjeg zakona tiče, ne smemo osporavati njegovu pravičnost zato što postoji direktna veza između volje naroda i broja mandata. Jedine nepravilnosti koje su izazivale nezadovoljstvo jesu - predizborni postupak, odnosno način i mogućnost prezentacije stranaka u centralnim državnim medijima. Ove i prošle godine ta situacija sa medijima je znatno bolja i sada zaista nijedna stranka nema nijednu ozbiljnu primedbu na sam izborni proces. Što se tiče ovih predloga zakona odnosno izmena zakona koje je predložila DSS, mi takođe smatramo da ovaj sadašnji zakon treba malo menjati. Kada smo donosili ovaj sadašnji zakon mi smo se malo ogrešili o nemoćna lica, koja nisu u stanju da dođu na biračka mesta. To je bilo svesno urađeno, a reći ću vam i zbog čega. Mi koji smo toliko puta proveli izborni postupak pored biračkih kutija primetili smo jednu stvar - da se procenat glasova koji su stranke dobile u kutijama i onih koji su kovertirani drastično razlikovao. Pošto je tada vladajuća stranka imala mogućnost da sama organizuje izborni postupak, bili su neki uhodani mehanizmi da se kovertirani glasovi najčešće krivotvore. Zato je SRS dopustila da se u prvim sledećim izborima, a to su bili decembarski izbori 2000. godine, privremeno ogrešimo o nepokretna i nemoćna lica, dok se ne razgradi taj uhodani mehanizam falsifikovanja kovertiranih glasova. Nije nam bila namera da to trajno ostavimo tako nerešeno. Krivica je DOS-ovske vlasti - zašto tu odredbu nije mnogo ranije promenila. Nije naša krivica, zaista. Što se tiče predloženih izmena, načelno nemamo ništa protiv da naši građani glasaju u inostranstvu. Jedino pod uslovom da sve stranke, a kad to kažem mislim na ove velike, parlamentarne, koje inače pokrivaju biračka mesta u zemlji - a velika većina ovih malih stranaka kad već ne pokrivaju biračka mesta u zemlji mislim da ne treba ni da se trudimo da njima omogućimo da pokriju biračka mesta u inostranstvu - da mogu da pokriju ta biračka mesta. Ništa više i ništa manje od toga. Ostavimo sada te političke kvalifikacije. Činjenica je da naša diplomatija nije profesionalna, da su diplomate uglavnom stranački delegirani ljudi. Zašto bismo mi imali poverenja u ambasadora u Londonu, ako već DSS ima poverenja, mi u principu nemamo poverenja ali nemamo ništa protiv što je on ambasador. Međutim, protiv toga smo da on ima bilo kakvo učešće u samom izbornom procesu, bilo formalno, bilo suštinski. Inače, SRS ima političkog interesa da se organizuje glasanje u inostranstvu. Zaista ima političkog interesa zato što bismo naš domaći rezultat popravili, ako bi se glasalo u inostranstvu. Ovo ne pričam radi političkog marketinga. Evo, pozvaću se na mišljenje jednog od analitičara, sociologa, iz grupe tzv. provladinih stručnjaka; nakon predsedničkih izbora prošle godine, kada je naš kandidat Tomislav Nikolić pobedio, na jednoj od televizija je bio okrugli sto, tu su se ti analitičari vajkali kako je došlo do takvog propusta da srpski radikal može da pobedi na izborima i zašto je DOS-ovska vlast bila tako neoprezna da zakaže parlamentarne izbore neposredno posle toga, jer će to biti vetar u leđa radikalima. Jedan od tih učesnika, to je gospođa Baćević, ako se dobro sećam, rekla je - ne mogu da shvatim DOS-ovsku vlast da je zakazala izbore za 28. decembar kada mnogo gastarbajtera dolazi u zemlju pa će glasati. Na pitanje voditelja – kakve to veze ima, reče – oni će većinom glasati za SRS; a zbog čega – zato što oni na svojoj koži osećaju prirodu onoga ekonomskog i socijalnog sistema za koji se dosovska, odnosno demokratska opcija zalaže. Zato će glasati za SRS. Što se tiče cenzusa, SRS je pokazala tolerantnost, ne samo prema nacionalnim manjinama, nego i prema malim strankama u okviru, uslovno rečeno, srpskog naroda. Sve one stranke koje su najgorim rečima klevetale SRS, nazivajući je ultranacionalističkom, fašističkom, zahvaljujući ovom našem predlogu dobijaju šansu, nije to tako velika šansa, da uđu u parlament. Što se tiče nacionalnih manjina, broj birača određene nacionalne pripadnosti, mislim da svi mi podrazumevamo mađarsku i muslimansku nacionalnu manjinu, taj njihov broj dozvoljava da sa cenzusom od tri posto uđu u parlament. Ali, pod jednim uslovom, taj uslov je da se te nacionalne manjine osećaju neravnopravnim u Srbiji. Zašto? Zato što će glasati za stranku koja štiti nacionalnu ravnopravnost, odnosno njihove interese, samo ako su ugrožene. Zašto da jedan Mađar apriori glasa za mađarsku stranku, koja se zalaže za ravnopravnost Mađara, kad Mađar oseća da je već ravnopravan. Sada su njemu važni i drugi motivi – ekonomska situacija u zemlji, socijalna politika pojedinih stranaka i zato će se u budućnosti nacionalne manjine sve više opredeljivati za druge velike stranke koje nisu nacionalne, ali koje se međusobno razlikuju po socijalnim, ekonomskim, kulturnim i drugim aspektima. Zato je ovo ćorav posao, stalno snižavati cenzus, stalno pomagati nacionalnim manjinama da uđu u parlament i to je stalno zadovoljavanje ambicija lidera samozvanih nacionalnih zaštitnika da uvek budu u ovom parlamentu. Hvala.
Predstavnik predlagača, gospodin Ristivojević.
Samo jednu kratku intervenciju. Rekao sam tri puta, izgleda da moram da ponovim. Diplomatsko-konzularna predstavništva i konkretno ambasadori nemaju nikakvu ulogu u izbornom postupku, prebrojavanju glasova, utvrđivanju rezultata itd. Oni su samo servis između RIK i birača koji se nalaze u inostranstvu. Tvrditi da ambasador ima neke veze sa izborima i da može da utiče na rezultate glasanja, to bi vam bilo kao kada bismo tvrdili da, zato što se biračko mesto 26 u opštini Rakovica nalazi u nekom autoservisu, vlasnik tog autoservisa ima bilo kakvu ulogu u izbornom postupku. Nema. On je samo Republici Srbiji za novac iznajmio prostor na kojem se nalazi biračko mesto i ništa drugo. Na isti način neće ni ambasadori imati ikakve veze sa izbornim postupkom. Ponavljam, nadam se da vam je to konačno postalo jasno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić, posle njega narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, najpre moram da kažem da Socijalno-liberalna partija Sandžaka pozdravlja ovaj predlog zakona i što se tiče naših birača mogu da kažem da smo održali obećanje, naravno ovaj put uz podršku predlagača, što nam je zaista drago. U predizbornoj kampanji smo obećali da će jedan od prvih zakona za koji ćemo se mi založiti, tražiti da se izmeni, to je Zakon o izboru narodnih poslanika. Drago nam je da to danas činimo i naročito zbog toga što je naša dijaspora bila, do sada, lišena tog prava da glasa. Sada će to biti omogućeno, a naročito zbog toga što će manjine dobiti priliku da na lakši način uđu u parlament. Što se tiče mnogih diskusija na ovu temu, najpre bih komentarisao stav prethodnih diskutanata da je jedan od razloga da se ovaj zakon donosi po hitnom postupku što manjine nisu predstavljene u ovom parlamentu. Mislim da to ne stoji. To je posledica onih pet ili šest emisija o tužnoj situaciji; kako, navodno, dva službenika, jedan republičke a jedan savezne vlade, i njihove stranke nisu ušli u ovaj parlament. Ako pogledate izborne rezultate iz našeg regiona, možete da vidite da su lista DS i stranke koje su tu bile, a i moja stranka je bila na toj listi, dobile apsolutnu podršku. Upravo ti rezultati i govore još o nečem drugom, a to je o jednoj demagogiji koja se čuje ova dva dana ovde, o pojmu - getoizacija. Da se ne radi o getoizaciji upravo svedoči primer dve sandžačke stranke koje su na listi Demokratske stranke. Nisu u pravu oni koji žele da od slobode naprave neizbor, a ne izbor; pojam slobode sadrži pojam izbora. To što će manjine dobiti mogućnost da biraju da li će glasati za neku stranku većinskog naroda ili za neku stranku koja je od RIK proglašena za stranku nacionalne manjine, to je minimum slobode koji treba da postoji u ovoj zemlji. Tu se radi o pravu, a ne o obavezi. Kada bi se radilo o obavezi, značilo bi to da manjine moraju da se stavljaju u geto i da moraju po sili zakona da glasaju za nekoga. Oni ovim predlogom zakona samo dobijaju mogućnost da biraju i imamo dobru situaciju da će se sada utrkivati većinske stranke da svojim programima učine to da pozovu predstavnike manjina da glasaju za njih. Moja stranka se zove Socijalno-liberalna partija i zalažem se za manjinsku listu, što ne znači uopšte da će moja stranka izaći na sledećim izborima na toj manjinskoj listi ili biti proglašena za stranku nacionalne manjine. Ono što želim da kažem u tom smislu, jeste ovo: postojanje i proglašavanje neke stranke za, uslovno rečeno, predstavnika nacionalne manjine, što će se konstatovati, mada nije reagovao pravilno Zakonodavni odbor ne uvažavajući ono što smo mi hteli, da se ta vrsta arbitrarnosti otkloni pravnom prazninom koja je ovde očigledna, kada se kaže da će RIK, mi ne znamo na osnovu kojih kriterijuma, zaključiti da se radi o stranci koja će zastupati nacionalnu manjinu ili ne. Tu se doslovno ne kaže, mi smo dodali da treba da stoji – a na osnovu uvida u program i statut te stranke. Ako to ne stoji, mi ne znamo na osnovu kog kriterijuma će to da se uradi. Da je to vrlo loše, pokazuje još jedna činjenica. Videli ste da se u našoj javnosti, to su i prethodnici ovde govorili, stvorila lažna dilema o tome kako manjine nisu predstavljene u ovom parlamentu, ili nisu na adekvatan način. Na prošlim izborima bila je jedna koalicija koja se zvala «Koalicija za toleranciju» i svi su mediji u ovoj zemlji nju proglasili apriori za tzv. manjinsku listu ili pozivali hronično svaki dan da se glasa, navodno, jer na toj listi su predstavnici manjina. Da vas podsetim, nosilac te liste, prvi na listi je bio Branislav Cole Kovačević iz Kragujevca. Moj je prijatelj, mnogo ga cenim, ali nisam čuo da je promenio nacionalnu pripadnost. Gledali smo i onih sedam emisija na Pinku, na RTS, i tamo su se na neki način ljudi žalili zbog toga što oni nisu ušli. Da vas podsetim, na prethodnim izborima, par državnih službenika, kada su njihove stranke ušle u parlament, govorili su da su manjine predstavljene u parlamentu. Da vas podsetim, po zadnjem popisu stanovništva, ovo je izvod od zvanične institucije, Republičkog zavoda za statitiku, i tu se kaže da postoje 23 ili 24 manjinske zajednice u ovoj zemlji. Znači, nisu dva službenika u parlamentu u pravu da nema manjina, to nije tačno. Ta teza o pozitivnoj diskriminaciji je u ovom slučaju delimična. Zašto delimična? Ona bi bila potpuna kada biste vi omogućili, kao u nekim susednim zemljama, neću danas govoriti o tome, imam par primera izbornih zakona u kojima, da tako kažem, pripadnici većinskog naroda, kako se zna da kaže, u rasejanju, izvan ove države, imaju zagarantovana mesta uparlamentu, pa bilo da izađe na izbore hiljadu njih ili da izađe 120 hiljada. Da li se garantuje ulazak manjinama u parlamentu? Garantuje se delimično. A zašto? Ako određena manjina ima 15 stranaka i glasači glasaju za svih 15 stranaka, jednoj će dati 3.000 glasova, drugoj 2.000, petoj 6.000 i ni jedna neće osvojiti onaj prosečni zbir glasova koji je neophodan na poslednjim izborima, 14 ili 15 hiljada. Prema tome, ne postoji automatski način da se dođe do izbora toga ko je bio na listi nacionalne manjine i zbog toga je to lažna dilema, da se garantuje apriori manjinama da će biti zastupljene. Znači, nije tačno.Tačno bi bilo kao u jednoj susednoj zemlji gde postoje tri zagarantovana mesta za pripadnike nacionalnih manjina, a neću imenovati zemlje, da ne bi širili tu raspravu, imamo mnogo takvih primera i tu se kaže, vi imate manjinsku listu, izašli tamo se broje, ima 15 stranaka, a prva stranka je dobila na toj listi 3.500 glasova, ona će dobiti poslanika, zato što oni imaju ugrađenu kvotu za određeni broj nacionalnih manjina, a to ovde nije slučaj. Mi pozdravljamo ovaj zakon, jer on zadovoljava u principu olakšavanje manjinama da uđu u parlament; olakškava, ne garantuje. Prema tome, oni koji su ovde tvrdili da je ovo neko superpravo, zapravo nisu u pravu. To da li manjine treba da budu diskriminisane, to je evropski princip, to nije princip koji ćemo mi ovde da izmislimo, to treba malo da pratimo šta od nas traži Savet Evrope, šta traži OEBS i šta traže međunarodne institucije. I da vidimo da smo napravili samo jedan prvi korak da se što veći broj pripadnika nacionalnih manjina nađe u parlamentu. Ono što želim da kažem, svaka zemlja treba da bude srećna kada se pripadnici manjinske zajednice utrkuju da uđu u taj parlement. Ulaskom u palament oni pokazuju stepen lojalnosti toj državi. Stepen lojalnosti toj državi je sama činjenica ulaska u parlament, i normalno bi bilo da se kvalifikuju za još nešto što je jako bitno, a to je da uđu u ostale državne institucije. U Ustavnoj povelji je usvojen stav da pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo da učestvuju i da imaju određeno učešće u državnim institucijama. Po ovom popisu, milion građana Srbije ne pripada većinskom narodu. Ako bi analizirali koliko u Vladi Srbije procentualno ima pripadnika manjina, koliko ih ima u diplomatiji, koliko ih ima u svim ostalim državnim institucijama, videli biste da nema nikakvog razloga za neku vrstu sumnje i bojaznosti što će se manjine naći u parlamentu. Kažem još jednom, država treba da bude srećna kada se manjine utrkuju i kada mogu na što lakši i kvalitetniji način da budu zastupljene u parlamentu. Države koje imaju manjine izvan parlamenta, iz bilo kog razloga, treba da se zabrinu, jedan bih spomenuo i to je najgori slučaj, a to je kada manjine iz različitih razloga ne žele da uđu u ni jednu državnu instituciju. Prema tome, smatram da je ovo početni korak i izraz političke volje jedne značajne stranke, a vidim da većina stranaka u ovom parlamentu ima želju da se ovaj zakon, ovakav kakav je, usvoji; nije dovoljan, jer on ima puno praznina, ima nedorečenosti, ali se nadam da ćemo, kada se formira ustavna komisija, kada se formiraju ostale institucije u neinstitucionalizovanom društvu, imati prilike da to preciziramo i drugim aktima i na najadekvatniji način regulišemo zastupljenost manjina. Juče je potpredsednik Skupštine, gospođa Pop-Lazić, uzeo sam stenogram, rekla ovo: «Ovde se očigledno radi samo o dodvoravanju možda muslimanskoj, neću da upotrebim reč bošnjačkoj, ili mađarskoj nacionalnoj manjini, kao brojnim nacionalnim manjinama koje mogu da utiču na ishod parlamentarnih izbora.» U članu 49. Ustava Republike Srbije kaže se: "Građaninu se jamči sloboda izražavanja nacionalne pripadnosti". Ali, vi zazirete da upotrebite reč "Bošnjak". Prvo da vam kažem, evo pogledajte zvaničan izveštaj republičke institucije koja se bavi objavljivanjem rezultata poslednjih popisa, i smatram da je jako loše da potpredsednik najvišeg političkog i zakonodavnog tela u ovoj državi ovako postupa i na ovaj način se određuje prema pripadnicima nacionalnih manjina koji učestvuju u ovom parlamentu, čiji predstavnici žele da učestvuju u svim institucijama ove države i društva. Smatram da je to bio plod umora, jer je govor bio iza 17 časova, a ne neke iskrene želje, odnosno da se na taj način izrazi o pripadnicima bošnjačke nacionalne manjine. Hvala.
Replika, Gordana Pop-Lazić.
Poštovani kolega, pošto ste me imenom i prezimenom prozvali, u svoje ime da kažem, a znam da tako misle i moje kolege poslanici iz SRS. Mi imamo veoma pozitivan stav prema svim građanima Srbije, bez obzira koje su nacionalne pripadnosti, bez obzira koje su veroispovesti i naročito poštujemo našu braću Muslimane, odnosno Srbe muslimanske veroispovesti, ali zaista ne znam šta znači – Bošnjak. A vi možete da se nazovete kako hoćete, istorijske činjenice govore da ste vi Srbi muslimanske veroispovesti i kao takvog vas, kao svog brata, posmatram i, verujte mi, nema razloga da se uopšte vređate.
Replika je bila, nema replike na repliku. Vi imate pravo povodom kršenja Poslovnika ako se osećate uvređenim.
Samo da vam kažem, gopođa Pop-Lazić nije ovlašćena da utvrđuje istorijske činjenice i ona nije predstavnik Bošnjačkog instituta iz Sarajeva, da utvrđuje da li je neko pripadnik određene manjine. Osnovno pravo nacionalne manjine ili građanina, citirao sam taj stav, jeste da kaže kojoj nacionalnoj manjini pripada. Ono što želim da kažem jeste da niko nema pravo, ne postoji institucija koja može da nametne građaninu po sili zakona da se izjasni ovako ili onako. Pokazao sam izvod iz Statističkog zavoda Republike Srbije, gde postoji 136.000 ljudi koji su se tako izjasnili. Zašto su se tako izjasnili, stavite tačku dnevnog reda jedan dan ovde, pa ćemo tražiti stručnjake da nam to objasne. Mislim da je to izlišno da radite. Znam da se pripremate za predizbornu kampanju, ali nema potrebe da na Bošnjacima ubirate te poene.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, a posle njega narodni poslanik Nebojša Bakarec.
Gospodine Omeragiću, istorijske činjenice se ne utvrđuju. One su činjenice, što znači da su već potvrđene kao istine, a vaše je pravo da se osećate pripadnikom bilo koje nacije. Za nas vi ste Srbin muslimanske veroispovesti i takav ćete i ostati. Dame i gospodo, teško je biti originalan i reći nešto novo posle ovih sjajnih govora poslanika Srpske radikalne stranke. Pokušaću u najkraćem da ponovim ono što je već rečeno o ovom predlogu zakona, ne sa iluzijom da ubedim nekog od prisutnih poslanika tzv. skupštinske većine da promeni svoje mišljenje, već sa namerom da našu javnost još bliže upoznam sa onim što ovaj predlog zakona nudi. U ovom predlogu zakona nekoliko je segmenata koji su bitni i na koje ću u ovom izlaganju ukazati. Prvi segment odnosi se na biračke spiskove. U članu 4. Predloga zakona govori se ko može da zahteva upis, brisanje ili drugu promenu podataka u biračkim spiskovima, pa se, između ostalog, kaže da brisanje, ispravku ili dopunu biračkog spiska može da izvrši svaki građanin za sebe ili za drugog. Ne može građanin za treće lice da traži izmene u biračkom spisku. To povlači jednu tešku posledicu, jednu mogućnost da građanin dođe u matičnu službu i traži brisanje iz biračkog spiska svih birača za koje pouzdano zna da nisu birači njegove političke opcije. Da li je to legalno i da li to ovaj zakon sme da dozvoli? Takođe, u istom članu 4. kaže se da od podnošenja izborne liste pravo na uvid i na podnošenje zahteva za izmenu biračkog spiska ima podnosilac izborne liste. Gospodine Ristivojević, ko je podnosilac izborne liste i da li će podnosilac izborne liste moći da dođe u moju Bajinu Baštu, u Pirot ili neko drugo mesto u Srbiji i da zahteva izmene u biračkom spisku? Ne, tehnički je to nemoguće i zato smo predložili amandman koji ovo precizira i koji bi trebalo usvojiti, gde stoji da to radi ovlašćeni predstavnik podnosioca izborne liste. Mislim da je to tehnički jedino ispravno. Druga stvar koja je bitna u ovom predlogu zakona jeste glasanje nemoćnih lica, lica koja su onemogućena da dođu na biračko mesto na dan glasanja. Ovaj predlog zakona dozvoljava tim licima da glasaju tako što će deo biračkog odbora ići kod birača u kuću i na taj način omogućiti biraču glasanje. Ono što je sporno ovde jeste formulacija koju je predlagač predvideo, da dva člana biračkog odbora, koje odredi predsednik biračkog odbora, odlaze kod birača. To dozvoljava manipulacije. Predsednik biračkog odbora je najčešće stranačka ličnost, znači lice koje je pripadnik neke političke opcije koja je zainteresovana za ishod izbora i taj predsednik može da odredi dvoje ljudi iz biračkog odbora koji su pripadnici iste političke opcije ili koalicije, predstavnici iste liste, koji mogu onda da na neregularan način obave posao. Iz tih razloga podneli smo amandman kojim se predviđa da to budu tri člana biračkog odbora iz različitih političkih opcija, različitih stranaka, da bi to bilo regularno. Trećisegment, na koji se ovaj zakon odnosi, jeste glasanje naših državljana koji privremeno borave, žive i rade u inostranstvu. Odmah da kažem da ovaj zakon vrlo tendenciozno pokušava da kaže da prethodni zakon nije dozvoljavao, odnosno omogućavao našim građanima u inostranstvu da glasaju u Srbiji, što nije tačno. Prethodni zakon je dozvoljavao i malopre smo čuli da je veliki broj naših građana, koji borave privremeno u inostranstvu, na zadnjim izborima upravo glasao. Zašto? Zato što su bili novogodišnji praznici, ljudi su došli u Srbiju i glasali. Znači, prethodni zakon je omogućavao, ali u prethodnom zakonu nije postojala mogućnost da se glasa u inostranstvu već samo u Srbiji. Ovaj predlog sada nudi mogućnost da se glasa i van Srbije, da se glasa u inostranstvu. Možda ću upotrebiti težu reč, ali mislim da je ovo čista utopija. Slažem se i prihvatam kao ideju, ali smatram da je ovo tehnički prosto nemoguće korektno izvesti, valjano izvesti, da svi naši građani budu obuhvaćeni, da svi imaju podjednaku šansu da glasaju u inostranstvu. Lako je ovo napisati, staviti na papir, ponuditi Skupštini i možda je lako obezbediti neku većinu koja će ovo da izglasa, ali sprovesti ovo tehnički biće vrlo teško. Zato upravo pričamo dva dana o svemu ovome. Teško je obezbediti na valjan, korektan, regularan način da svi građani u inostranstvu imaju podjednaku šansu da se izjasne na tim izborima. Govorio je predstavnik predlagača nekoliko puta i moram opet da to ponovim. Iako postoji neki član u zakonu koji je opšteg karaktera, da birački odbori imaju prošireni sastav, nije zgoreg da se to ovde, na ovom mestu ponovo kaže, da i u inostranstvu na tim biračkim mestima postoji prošireni sastav biračkog odbora, gde su predstavnici svih lista koje su zainteresovane za rezultate izbora, da ne bi bilo nekih nejasnoća i pokušaja da se ovo zloupotrebi. Sledeća stvar, koja je sa ovim u vezi, a koja je, po meni, nepotpuna, nejasna i želim samo da ukažem i pitam da li je obraćeno dovoljno pažnje na to, a to je veza ovog člana predloga i člana 77. osnovnog zakona. U članu 77. osnovnog zakona stoji da će po utvrđivanju rezultata glasanja birački odbor bez odlaganja, a najdocnije u roku od 18 časova od časa zatvaranja biračkog mesta, dostaviti Republičkoj izbornoj komisiji zapisnik o radu i ostalu dokumentaciju. Gospodo, ovo vreme od 18 časova na koje zakon obavezuje je kratko i za naše domaće prilike. Znači, to je vreme koje je teško ispoštovati i u Srbiji. Da li će moći za 18 časova da stigne zapisnik iz Čikaga ili iz nekog drugog grada iz inostranstva, da li ste o tome razmišljali kada ste pisali ovaj predlog zakona, da li je usklađeno ovo sa članom 77. osnovnog zakona? Poslednja stvar, poslednji segment ovog predloga, jeste ono što smo već čuli, što je možda i suština ovog predloga. To je mogućnost koja je data nacionalnim manjinama da se preko svojih političkih stranaka uključe u ovaj parlament na jedan način koji po nama nije ispravan. Naime, tek se ovim članom 12. Predloga zakona vrši diskriminacija u državi Srbiji. Država Srbija je po Ustavu, koji je još uvek važeći, građanska država, u kojoj su svi građani ravnopravni, svi imaju ista prava, iste obaveze. Zašto ih sada jednim ovakvim predlogom razdvajamo, zašto neke građane favorizujemo ili ih prividno favorizujemo. Pitanje je da li je to favorizovanje stvarno ili je samo privid; ili je ovo rezultat neke vaše predizborne trgovine, možda i postizborne trgovine, nekog vašeg obećanja da se nacionalne manjine što više zastupe u ovom parlamentu. Nikada do sada u ovih zadnjih 14 godina, ili koliko već ima koliko je višestranačje u Srbiji, ovaj parlament nije bio bez pripadnika nacionalnih manjina. Uvek su bile prisutne. Da li su bile prisutne na svojim sopstvenim listama ili na nekim drugim listama, možda je nebitno, ali su uvek bile prisutne. Zašto sada vršimo getoizaciju, moram to da kažem, jer to je to u suštini, zašto teramo pripadnike nacionalnih manjina da se regrutuju samo u stranke nacionalnih manjina. Gospodo, mi u SRS, koja slovi za nacionalnu stranku, imamo pripadnike i drugih manjina. Imamo pripadnike i muslimanske veroispovesti, imamo pripadnike i mađarske manjine, imamo pripadnike i drugih manjina koje su manje zastupljene u Srbiji. Zašto ih sada teramo da se regrutuju i da beže iz naših stranaka, da idu samo u stranke nacionalnih manjina. Ovaj član za posledicu je proizveo, direktnu posledicu, amandman gospodina Omeragića, u kome u stavu 3. stoji da pripadnik nacionalne manjine može da glasa samo za listu nacionalnih manjina na čijem se biračkom spisku nalazi. Sada ćemo vršiti i popis pripadnika nacionalnih manjina, imaćemo zasebne liste pripadnika nacionalnih manjina i obavezu birača da glasa samo za listu nacionalne manjine. Pričam o amandmanu koji je posledica Predloga zakona. I još jedna, možda tehnička ili formalna, primedba na član 12. U članu 12. Predloga stoji ovako – u članu 81. (osnovnog zakona) dodaju se dva nova stava, a navedena su tri. U prvom, čini mi se, piše dva stava, a data su tri. Apsolutno, treći stav ne dolazi u obzir. Ispravite ovo, povucite ovaj zakon, to je ono što je najpametnijeovom parlamentu.
Replika, gospodin Omeragić, zatim predstavnik predlagača gospodin Ristivojević.
Neću duže govoriti, ali ću još jednom da pročitam, pošto neki neće da čuju, član 49. Ustava Republike Srbije; kaže – građaninu se jamči sloboda izražavanja nacionalne pripadnosti.
Predstavnik predlagača, gospodin Ristivojević.
Uvažene kolege narodni poslanici, rečeno je par stvari ovde koje ne stoje, par koje stoje. Odmah ću da kažem da nije tačno da je predviđena mogućnost da određena stranka traži da je RIK proglasi strankom nacionalnih manjina i da se na nju odnosi cenzus; to nije obaveza, to je pravo. Ponavljam, može, a ne mora. To sam rekao već više puta i završavam kratko oko toga. Pod dva, nije tačno da smo ikada tvrdili da su ljudi u inostranstvu pravno onemogućeni da glasaju, oni su faktički onemogućeni da glasaju. U našem objašnjenju zakona su i nazvani faktičkim apstinentima. Znači, ne vredi da nam se to podmeće, iako je to sada ovde od manjeg značaja. Pod tri, niko ko ima pravni interes ne može da vrši promenu u biračkom spisku; izmene, upis, promene itd, može samo da traži. Znači, ne da vrši, nego da traži. To piše i u ovom zakonu, a pisalo je i u onom, ali sam morao da intervenišem kod vašeg kolege koji nije shvatio tu razliku, traži i vrši. Ponoviću čisto školski, izmena u biračkom spisku je posao koji radi Ministarstvo za pravdu, a poveren je opštinskim upravama. Dve stvari koje stoje, oko kojih ste zaista u pravu, odbori su ih i prihvatili. Nije bio samo vaš, bio je i amandman SPS-a, da u slučaju glasanja nemoćnih lica ne određuje predsednik odbora dva člana odbora koji će otići da obave to glasanje, već da se bira. Odbor bira tri člana sa različitih lista, koji će otići kod nemoćnog lica da obave glasanje. Mislim da je taj amadman prihvatljiv, sasvim je u redu i mogu u ime poslaničke grupe DSS da izjavim da je taj amandman prihvatljiv, da ćemo takođe za njega glasati, bez obzira što ste ga i SPS i vi odvojeno podneli. Sasvim je u redu, u pravu ste, otvara se mogućnost da predsednik odbora odredi dvoje ljudi sa iste liste i da ne može da se u punoj meri iskontroliše kako će nemoćno lice glasati. Takođe, iako ću ponoviti još jednom, u osnovnom tekstu zakona stoji jasno da su birački odbori sastavljeni od stalnog i proširenog sastava, da predstavnici izbornih lista imaju pravo na prošireni sastav, da se to odnosi i na odbore u inostranstvu i u zemlji. Ako insistirate da se unese posebna odredba, koja će se odnositi i na sastav biračkih odbora u inostranstvu, iako je ona pravno-tehnički nepotrebna, ako insistirate, ako je to vaš uslov za podršku ovom zakonu, u redu, nema problema, podržaćemo i taj amandman, iako pravno-tehnički nije neophodan.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Bakarec, a posle njega narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Potrebno je, pošto se samo jedan od prethodnih govornika pozabavio time, da se malo pozabavimo genezom, ali kratko, tj. nastankom ovog zakona, pa ću mu se pridružiti. Dakle, ovaj zakon je donet tada, a vidi se kada je poglašen – 10. oktobra. Tada su bila teška vremena, izlaz se nazirao i nađen je, ali znamo svi kako je tada bilo. Mi nismo bili uovoj skupštini kao DSS, zna se ko je taj zakon doneo i koja skupština. Gospodin je rekao, ali je potrebno da znamo ko je taj zakon predložio. Mislim da je gospodin to takođe rekao, predložila ga je SRS. Nadam se da nemate ništa protiv, to je vaš predlog zakona. Hoću da kažem da je bilo pomalo neoprezno od strane tog gospodina. On je pomenuo da se predlagač zakona privremeno ogrešio o određene kategorije građana i onda je to i obrazložio. Šta to znači privremeno se neko ogrešio o kategoriju koja broji više, kada se sve zajedno spoji sa dijasporom,od milion građana. O šta se još ogrešio predlagač, osim o te građane? Ogrešio se o Ustav i o zakone. Jer šta je posledica ovog zakona, to je da su tri i po godine određene kategorije građana, koje broje barem milion ljudi, bile uskraćene u svom osnovnom, ustavnom i zakonskom pravu, da imaju pravo da biraju, i to su ove kategorije građana i ovo se ovim zakonom ispravlja. To je potrebno da znamo. Samo je potrebno reći ko je predložio ovaj zakon i tim zakonom je bio predviđen, između ostalog, cenzus od 5%. Sada SRS predlaže da se cenzus smanji na 3%, a onda je predlagala 5%. Potrebno je da se politička scena Srbije pročisti. Mislim da se i SRS za to zalaže i onda je dobro da ostane taj cenzus. To je što se tiče geneze. Što se tiče stvari koje se nude ovim zakonom, šta je suština; pre svega, članom 10. ovih izmena zakona se omogućava glasanje nemoćnih, invalida, starih, svih onih koji nisu mogli da dođu na biračka mesta. Ne vidim šta je to bilo sporno do 2000. godine. Mi smo prihvatili da sada idu i tri člana biračkog odbora u posete, da posete sve ove silne kategorije ljudi koje ne mogu da dođu na biračko mesto, da im pod ovim okolnostima omoguće da glasaju, da se to kovertira i da se ti glasovi uzmu u obzir. Ne vidim zašto bi iko bio protiv toga. Član 10. ovih izmena to rešava. To je jedna široka populacija, invalida, nemoćnih i starih, jer Srbija, nažalost, sve više stari, kojima je potrebno to omogućiti i DSS im omogućava. Vidimo da ove izmene i dopune zakona nikome nisu sporne. To je jako dobro. Sporni su neki detalji, ali nema idealnog zakona, morao bi da se menja ceo zakon, a nema vremena za to. Dakle, mi omogućavama tim kategorijama ljudi da ostvare svoje osnovno Ustavom i zakonom zagarantovano pravo, plus zatvorenicima, onima koji imaju zatvorsku sankciju, i posebno kategoriji dijaspore. Nije to celokupna dijaspora, nego su to oni koji su državljani naše zemlje i ovim zakonom ćemo im omogućiti da to svoje pravo ostvare. Zašto da ne? Ne vidim šta bi iko imao protiv. Sve stranke, nisam čuo još ni jednu koja je rekla – nećemo pare od dijaspore. Svi hoće pare od dijaspore, a neće da im ponude neka osnovna prava, kao što je ovo da ne moraju da glasaju isključivo u zemlji. Takođe je veoma značajno što će se sačiniti posebne evidencije birača u inostranstvu i što taj broj birača neće ulaziti u ukupan broj birača. Rešavaju se mnogi problemi. Ono što je izazvalo najviše interesovanja, o čemu ću najmanje govoriti, jer uopšte nije sporno, to je glasanje nacionalnih manjina. Samo bih ukazao na neke političke stvari. Interesantno je da oni koji još uvek imaju Vladu Srbije, koji još uvek vladaju ovom zemljom, nisu predložili izmene ovog zakona za tri godine. Nije tačno dao vaj zakon nije osporavan, osporavan je od strane DSS-a tri puta, u svim predsedničkim izborima. I 2002. i 2003. godine, kada nismo učestvovali, mi smo osporavali ovaj zakon i govorili smo da je loš. Zato smo u oktobru 2002. godine predlagali izmene ovog zakona i zato imamo najviše prava o tome da govorimo. Kritikovali smo ga i on je bio i te kako osporavan. Što se tiče manjina, pitanje je zašto Demokratska stranka, DOS itd, zašto oni za tri godine nisu smogli snage, znanja, htenja da promene ovaj zakon, a bio je loš. Zašto potpredsednik Vlade, gospodin Kasa, koji je valjda bio zadužen za nešto u toj vladi, a sigurno bi trebalo da bude zadužen za ovaj deo izmena ovog zakona, zašto on nije predložio, a bio je i poslanik ovde, izmene ovog zakona? Zašto stranke koje se, navodno, zalažu za građanska i ljudska prava, naširoko i nadugačko, ništa nisu uradile da se poboljšaju na ovaj način građanska i ljudska prava, nego to čini DSS? Zato što se mi istinski zalažemo za građanska i ljudska prava. Takođe, ovim izmenama se omogućava da se uradi nešto bolje u vezi biračkih spiskova, da se bolje vrši upis, brisanje, ispravke, dopune u biračkim spiskovima. Predviđa se da to mogu činiti i građani lično, drugi građani i podnosioci izbornih lista. To je odlično. Što se tiče nacionalnih manjina, kada su raspisani izbori i kada su izbori završeni, svi su skočili, barem u medijima – eto, ugrožena su prava nacionalnih manjina, to nije po svetskim standardima. Dobro, mi to ispravljamo. Ali, kada smo predložili ove izmene i dopune zakona, odjednom su neki skočili i počeli da pričaju o getoizaciji. Da podsetim one koji o tome pričaju - pre deset dana čuo sam njegovu izjavu, a bilo bi bolje da je nikada nisam čuo i da ga nikada nisam video, to je prvi rekao gospodin Čanak, koji je protesvovao protiv ovih izmena i dopuna zakona, zato što ovo pravi getoizaciju; ne pravi nikakvu getoizaciju, a gospodin Čanak bi poslednji trebalo o tome da govori. DSS, to se ovde vidi, pristupa ovom problemu koji nije sporan kod većine, tako da rešavamo problem, a neke druge stranke ovde stalno izlaze i pokušavaju da uspostave prepreke za rešavanje problema. Mi rešavamo probleme i tako postavljamo stvari. Ove izmene i dopune zakona nisu idealne, jer ne mogu izmene i dopune da budu idealne, ali ovo je nešto najbolje što je moguće u ovom trenutku. Cenzus, rekao sam, ne treba spuštati na 3%. To je nepotrebno. Jednostavno, ovim bih završio, pošto uskoro dolazi proleće, toga smo svi svesni, iako je tmuran dan, mi treba zajedno, i mi dajemo pun doprinos tome, da učinimo da vratimo Srbiji osmeh na lice.
Replika, gospodin Pajtić, a zatim gospodin Nikolić.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ne može se Demokratskoj stranci spočitavati loša volja u odnosu na ovaj zakon. Mi smo izneli ono što su naše principijelne primedbe, ali smo rekli da ćemo zakon podržati. Ne može nam se ni spočitavati da ne prepoznajemo interese nacionalnih manjina. Naprotiv, na listi DS-a ušli su ovde predstavnici jedne od nacionalnih manjina koje žive u ovoj zemlji. Nažalost, nisu ušli predstavnici drugih stranaka nacionalnih manjina i ne treba da ulaze na listama stranaka koje su, uslovno rečeno, većinske političke stranke, nego treba da im se omogući da bez cenzusa uđu u republički parlament. Drugo, DS nije bila jedina stranka u okviru te koalicije. Dakle, nije korektno izdvajati je, pošto je ona predlagala donošenje jednog ovakvog zakona. Nije bilo dovoljno političke volje unutar te koalicije. Nije ni DSS, koji je bio deo te koalicije, predložio izmene tog zakona. Donošenje ovog zakona nije stvar bilo čije zasluge. Donošenje ovog zakona i korekcija ovog zakona treba da bude naš zajednički interes i naše zajedničko političko opredeljenje. Nije tačno da imamo problem sa tim da dijaspora glasa. Kažemo da treba da glasa, treba da se omogući pravo glasa, ali ovaj zakon nedorečeno iznosi to pravo. Postavlja se pitanje suvereniteta zemalja domaćina, odnosno zemalja u kojima naši građani prebivaju i koji treba da glasaju u tim zemljama. Moraju se zaključiti bilateralni sporazumi, moraju se naći drugi mehanizmi. Ne postoje tehničke mogućnosti za ravnopravno organizovanje izbora u svim tim zemljama, postoji velika mogućnost manipulacija i zbog toga smo izuzetno zabrinuti. Što se tiče glasanja dijaspore, glasanja nacionalnih manjina i prava manje zastupljenog pola da bude zastupljen u parlamentu u onom odnosu koji je karakterističan za sve evropske parlamente, dakle 30%, mi smo apsolutno za to i podržaćemo takve predloge.
Replika, Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je prethodnik pokušao da tumači stav SRS o izbornom cenzusu. Mislim da mi to možemo najbolje da tumačimo, tim pre što mi tu imamo vrlo jasan stav, koji nije promenjen našim amandmanom. Naime, tačno je da se zalažemo za cenzus od 5%. Govorili smo da može da bude i veći. Prihvatili bismo ga kao izborni uslov, zato što znamo koliko poverenje građana Srbije imamo i ne bi nam predstavljao problem da budemo parlamentarna stranka. Oni koji kažu da su za to da treba da se ukrupni srpska politička scena ne pomažu tom principu, čak i da je cenzus 10%, ako na svoju listu uvedu predstavnike malih stranaka. Na primer, prethodnik je na svoju listu uveo predstavnike tri male političke stranke i to nije ukrupnjivanje političkih stranaka (glasovi - koje tri?). Ne znam više ni kako se zovu te stranke, ali sam ovih dana imao prilike da gledam na televizijskom prenosu kako prete radikalima. Oni koji ne postoje na srpskoj političkoj sceni izađu i prete onima koji su osvojili 82 poslanička mesta. Bar elementarna pristojnost tu treba da postoji. Što se tiče samog amandmana, podneli smo ga da bismo popravili zakon. Ne valja. Vi ste popustili, a i sami to priznajete. Digla se odjednom hajka u novinama kako manjine nisu zastupljene u parlamentu zato što jedna lista nije ušla u parlament. I sami ste popustili tom medijskom pritisku i odmah, brže-bolje, Predlog zakona po kome stranke nacionalnih manjina prirodnim cenzusom, znači već sa 1% glasova, ulaze u parlament. To što lista Branislava Kovačevićanije ušla u parlament nije znak da nemamo manjinu u parlamentu. Zato tražim od Administrativnog odbora da nam dostavi spisak koliko je poslanika, pripadnika nacionalnih manjina, trenutno u Skupštini Srbije. I, to je naš odgovor svima koji nas napadaju - kako Srbija tobož nema zakone po kojima pripadnici manjina mogu da budu zastupljeni u parlamentu. Evo, da vidimo, koliko pripadnika manjina je zastupljeno u parlamentu. Ne pitam koliko ih je bilo na listama, jer bi tu broj bio mnogo veći. Samo onim što smo uradili mi možemo da dokažemo svima koji nas napadaju da li smo u pravu ili nismo. A ne onim što napišemo. Pa, napišemo i kažemo - znamo mi da ovo ne može da bude sprovedeno, ali evo, napisali smo, da skinemo sa sebe priču. Ne, priče će uvek da postoje. Priče će da ostanu. Samo u jednom moramo da budemo složni - Srbija mora da bude država za sve njene građane, da u njoj svi imaju ista prava i iste obaveze, i da u njoj nema diskriminacije, ni većeg nad manjim, ali ni manjeg nad većim. Nezamisliva je takva vrsta diskriminacije; nedopustiva. Pripadnici nacionalnih manjina treba da žive sa srpskim narodom u zajednici. Ta zajednica podrazumeva različite oblike udruživanja, i političke. Ponavljam ponudu svim predsednicima političkih stranaka koje predstavljaju manjine, dođite da se dogovorimo da na listi SRS vaša stranka uđe u parlament i da se odmah izdvoji u svoj poslanički klub. To vam je siguran način da uđete u parlament. Zato, kada govorimo o cenzusu, podignite taj opšti cenzus na 10%. Učestvovaćemo na izborima. Ne uvodite ovaj cenzus za manjine, spustite opšti na 3%, manjine će naći načina da koalicijom svojih političkih stranaka uđu u parlament. I nemojte da popustite priči da treba odrediti automatski broj poslanika za pripadnike manjina. Jer, to će biti dva, tri ili četiri, a ovako može da ih bude 30. Protiv toga sam da ih ograničavamo na bilo koji način.
Reč ima gospodin Ljubomir Kragović, a neka se pripremi narodni poslanik Živorad Smiljanić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izboru narodnih poslanika je samo jedna prazna priča, koja se već dva dana odvija u ovom parlamentu. Čak je Predlog dostavljen po hitnom postupku, za šta ne vidim razloga tj. za takvo donošenje jednog ovakvog predloga zakona, odnosno po hitnom postupku. Ovo shvatam samo kao politički marketing predlagača zakona. Jer, zakon nema ustavni osnov, a svoje ustavno utemeljenje traži u Ustavnoj povelji, koja je još uvek samo put ka donošenju novog ustava. Dok ovaj ustav važi mora da se poštuje, odnosno odredbe sadašnjeg Ustava. Sa druge strane, drugi partner u ovoj novoj koaliciji izjavljuje - ovaj zakon se neće primenjivati u praksi, već ćemo nakon usvajanja ustava doneti nov set izbornih zakona. I šta sada mi radimo? Pričamo praznu priču, zamajavamo građane Srbije sa nečim što nećemo uopšte ni primenjivati, ako je verovati ovoj koaliciji, koja treba od sledeće nedelje da formira i Vladu Republike Srbije. Što se tiče Predloga, poći ću od člana 4, gde je definisano da svaki građanin može da traži da se ažurira birački spisak. To treba malo preciznije definisati, ali i zakonom odrediti da to radi onaj ko je nadležan, a to je organ lokalne samouprave i Ministarstvo pravde Republike Srbije, i ti birački spiskovi se ažuriraju svakodnevno. Nećemo valjda čekati, kao do sada, od izbora do izbora, pa 15 dana pred izbore masu građana terati da ide u mesne zajednice i skupštine opština da bi se tamo ažurirali birački spiskovi. To je jedan proces koji treba da traje stalno, konstantno. I zakonom treba da se definiše da se najzad ti ljudi koji su najodgovorniji, a to su matične službe u SO i Ministarstvo pravde, bar obavežu da konačno ažuriraju te biračke spiskove, da ne bi dolazili u situaciju da sam npr. na ovim izborima u septembru na biračkom spisku, a u izborima u decembru, posle dva meseca, nema me na biračkom spisku. Sledeći članovi, koji su takođe suvišni, koji nisu dobro ni definisani, jesu član 5. i 6. Predloga zakona, u kojima stoji, u zadnjim stavovima - broj biračka upisanih u posebne izvode iz biračkog spiska ne ulazi u ukupan, odnosno konačan broj birača. To se ponavlja i u jednom i u drugom članu, što je suvišno i nema potrebe da stoji ni u jednom; dovoljno je ... govorim u načelu gospodine, ne govorim o amandmanima, govorim o onome što ste vi predložili ovde. Sledeći, član 10. bavi se problematikom da se građanima koji su invalidi i nemoćni omogući da glasaju i to je dobra ideja, da im se omogući da mogu da glasaju, i invalidi, i nepokretni, i nemoćni i bolesni, ali se odredba o članovima odbora koji idu u posetu takvim nemoćnim licima mora drugačije definisati, a ne da predsednik biračkog odbora ima to pravo da odredi ko ide, jer se to pravo često zloupotrebljava. Član 12. govori o nacionalnim manjinama. Tu postoje dva problema: jedan, da im se izađe u susret; drugi, ono što kažu radikali, da se stvara getoizacija. Nema potrebe za pravljenjem posebnih stranačkih lista zato što nije dobro definisano koje su to liste nacionalnih manjina, ko treba da diktira kriterijume, sve to nedostaje da bi se to uvelo. Predlozi da idu po ključu i to nije prihvatljivo, ako imamo primer Hrvatske, gde tri Srbina idu u parlament, a znamo da ima 20% Srba u sastavu Hrvatske, znači tu bi bili oštećeni. Najbolji je način da se ovaj amandman SRS na predlog ovog člana prihvati i da se smanji cenzus sa 5% na 3%, a onda će svi imati šansu da učestvuju u parlamentu. Toliko i hvala.
Reč ima narodni poslanik Živorad Smiljanić, a neka se pripremi Dragan Čolić.
Poštovani poslanici, pošto je mnogo govoreno, govoriću samo o članu 12. ovog zakona, gde se smanjuje cenzus za ulazak nacionalnih manjina u parlament. Srbija u Ustavu koji sada važi, to smo već više puta čuli, napisala je da je Srbija država svih ravnopravnih građana koji žive u njoj. Za razliku od svih susednih država, gde je Mađarska država mađarskog naroda, Hrvatska država hrvatskog naroda, Francuska država francuskog naroda, već time što smo u Ustavu rekli da su svi građani ravnopravni, mi smo time dali do znanja da svi imaju jednaka prava u ovoj državi i da ona ne smeju biti, na neki način, ukinuta. Kako će to izgledati na političkoj sceni u Vojvodini, gde ima 26 nacionalnih manjina i etničkih grupa? Mađara živi danas u Vojvodini negde oko 300 hiljada. Ako se dobro organizuju u jednu nacionalnu stranku, po ovom zakonu gde je limit 14 hiljada, moglo bi ih biti 20 u parlamentu. To znači da nacionalne manjine po ovom zakonu mogu da budu mnogo više zastupljene nego što mi pretpostavljamo, ako govorimo o cenzusu. Neke zemlje su demokratske. Imali smo priliku da sada vidimo izbore u Hrvatskoj, da su tri Srbina ušla u parlament i oni su ispoštovali sve norme demokratske Evrope, a prethodno isterali 700 hiljada Srba iz Hrvatske. Vidimo vulgarizaciju upravo u Hrvatskoj, gde u gradu Zagrebu, kada su glasali za Skupštinu grada Zagreba, jedan Italijan je izašao, prijavio italijansku stranku, sebe prijavio za tu stranku, sam glasao za sebe i izabran je u Skupštinu grada Zagreba, iako tamo živi negde oko 150 Italijana; on je sam za sebe glasao i po ovakvom nekakvom zakonu postao odbornik. Hoću da kažem – da li mi ovim zakonom vršimo getoizaciju ili teramo nacionalne manjine u nacionalne stranke i na taj način ih teramo u nekakve rezervate; ne znam, ali mislim da to ne valja. Ne valja zato što je svaka nacionalna stranka u datom momentu i nacionalistička. To smo imali prilike da vidimo kada je izbio rat na prostorima bivše Jugoslavije, kada je Jugoslavija napadnuta. Jedno su govorile nacionalne vođe, a drugo je govorio narod. Govorim o Mađarima. Nikad se Kasa nije oglasio i osudio bombardovanje, ili osudio što bombarderi poleću iz Mađarske, ali Mađari su se odazvali listom na mobilizaciju. Znate li ko je srušio onaj nevidljivi avion, čuvenog sivog sokola, američkog, što je bilo čudo za Ameriku i ceo svet? Potpukovnik Jugoslovenske vojske, Mađar, video ga golim okom i skinuo ga raketom. Drugo, da vam kažem, kada smo u istoj ovoj zgradi, ali kao savezni parlament, usvajali Zakon o nacionalnim manjinama, jednoglasno smo ga usvojili. Time smo se ponosili, ali sam imao prilike da slušam kako smo mi socijalisti ugrožavali nacionalne manjine i, naravno, pojavile su se tvrdnje, Kasa je to pričao, kako nisu imali prava. Onda sam postavio jedno pitanje – da li ljudi znaju istorijske činjenice? Istorijska činjenica jeste da je 1918. godine, kada je napravljen popis, u Vojvodini živelo 250 hiljada Mađara, a u Mađarskoj 250 hiljada Srba. Na popisu od 1991. godine u Vojvodini živi 300 hiljada Mađara, a u Mađarskoj šest hiljada Srba, od čega samo dve hiljade govori srpski. Prema tome, ko je vodio poštenu politiku prema nacionalnim manjinama? Od Kraljevine Jugoslavije do danas smo vodili uvek poštenu politiku. Komunisti su imali strukturu, ključ. Mi smo u ono vreme morali da stvorimo političara Mađara, ako ga nemamo. Po onom sistemu, našem, o kojem sada svi govore – jednorežimski, mračni sistem, u Vojvodini dva Mađara su bili predsednici Skupštine Vojvodine, Andraš Mora i Vilmoš Molnar. Po ovom zakonu to ne mogu nikad da budu. Drugo, govorim o pravima nacionalnih manjina. Ja sam u funkciji predsednika Skupštine Vojvodine primio Remzi Klarka, bio je savezni tužilac Amerike. On je došao, onda je bilo zabrana, onda je bio protiv politike Amerike, bombardovanja, onda je održao jednu konferenciju za novinare. Jedan njegov saradnik je ispričao istinitu priču. U Americi su organizovali okrugli sto o kršenju ljudskih prava u Srbiji, mnogi stručnjaci su bili i u jednom momentu se javlja jedan čovek i kaže: «Slušajte vi ovde, ja sam Mađar iz Vojvodine, iz Srbije, završio sam osnovnu, srednju školu i fakultet na mađarskom jeziku u toj Srbiji; kada će ovde u Americi moći neki Meksikanac da završi bar osnovnu školu na svom jeziku;prema tome, nemojte govoriti o ugroženosti ljudskih prava.» Dalje, šta nam se dešava sada na političkoj sceni Vojvodine? Mi sada imamo u Subotici Sabor vojvođanskih stranaka. Kakav je to sabor? Zašto se sada pravi problem Vojvodine i internacionalizacija Vojvodine? Do juče to uopšte nije bio problem, niti je problem bio ovaj zakon, niti su bili nekakvi problemi u Vojvodini. Onog momenta kada je jedna grupa ljudi izgubila vlast i otišla sa političke scene, odjednom se pravi veliki problem. Prema tome, hoću da kažem – mi smo poštenu politiku vodili prema nacionalnim manjinama u Srbiji. Ne govorim o Srbima u Mađarskoj. U Temišvaru su imali dve srpske eparhije. Gde su Srbi sada tamo? Nigde ih nema. Mislim da ovaj zakon, po meni, ne valja, ali smo se kao partija dogovorili da ćemo ga podržati i glasaću za njega, ali videćete, teramo nacionalne manjine u getoizaciju, odnosno u rezervate, gde je svako ko nije u toj stranci izdajnik svog naroda i oni će se tu i te kako organizovati, imaće više štete. Na kraju da kažem, od tih nacionalnih stranaka imaju korist lideri, a manjine nemaju nikakvu korist od toga. U Apatinu sam morao da obezbeđujem pare u mađarskim selima i za škole, i za sve. Ali, pred izbore dođe Kasa, počne da priča da Trijanon više ne važi, da će ponovo biti revizija granica i da će ponovo biti neka velika Mađarska. Oni glasaju za to, iako je to najobičnija laž.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, a neka se pripremi narodni poslanik Snežana Stojanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle rezultata parlamentarnih izbora 28. decembra stranke koje su dobile najviše poverenja, najviše glasova birača, građana Srbije, a to su SRS i DSS, trebalo je po valjanom, opravdanom, argumentovanom predlogu srpskih radikala da formiraju zajedno vladu i da ta vlada krene u rešavanje egzistencijalnih problema građana, jer Srbija više nema vremena da čeka. Građani Srbije žive u agoniji, u uslovima velike ekonomske krize i socijalne bede. No, nije krivica srpskih radikala što do toga nije došlo i što sada već par dana raspravljamo o nekim trivijalnim problemima, o nekom trivijalnom predlogu izmena Zakona o izboru narodnih poslanika, a važeći zakon nije smetao našim političkom konkurentima da osvoje 50, 20, 30 ili više mandata. Sada treba malo preko hleba pogače, pa da raspravljamo o ovome što nije možda mnogo bitno za egzistenciju građana Srbije. Čini mi se da intencija predlagača zakona nije u stvari bila da se eventualno isprave negativne posledice u izbornom postupku, no da se predlagač dodvori na bilo koji način određenim kategorijama birača i to me na neki način asocira na one političke stranke koje se, u nedostatku argumenata i snage svojih političkih programa, vezuju za stranke kao što su stranka penzionera, stranka radnika, stranka deviznih štediša, i tako dalje. Sada, te kategorije koje su po viđenju predlagača ugrožene, e one će da budu zahvalne DSS i kazaće – evo, DSS vodi računa o nama. Mislim da što se tiče glasanja građana u inostranstvu SRS apsolutno nema nikakvih predrasuda i nemamo ništa protiv toga da ti ljudi, naši građani u inostranstvu, glasaju. Sigurno je da oni osećaju veliku žudnju za Srbijom i da im Srbija često nedostaje, da im nedostaju naši običaji, tradicija i kultura, da veoma često kod nas srpskih radikala dolaze, tražeći srpske oznake, srpske ambleme. Vrlo često kod mene u sedište Okružnog odbora u Smederevu dođu i traže, upravo ti ljudi koji žive u inostranstvu, srpske grbove. Pitam ih što baš kod srpskih radilaka dolazite da tražite, što ne kod nekih drugih, a oni kažu – pa ti nemaju, neki imaju trouglove, neki ruže, neki cveće, a mi srpski radikali imamo orlove Nemanjića i po tome smo prepoznatljivi. SRS je pred svake izbore uvek isticala, a to je često bio glas vapijućeg u pustinji, nedostatak jedinstvenog biračkog spiska. Mi nemamo birački spisak u državi Srbiji, sada treba, intencijom predlagača izmena Zakona o izboru narodnih poslanika, da taj spisak ažuriramo u inostranstvu. Nisam ubeđen da je to moguće, iz prakse znam, a svi smo mi aktivisti naše stranke, mnoge izbore imamo za sobom, imaćemo nadam se i ubuduće, veoma često sam bio svedok toga da članovi i zamenici članova iz redova srpskih radikala rešenja za izbore dobijaju u subotu u 24 časa noću, a izbori su sutradan u 7 časova. Sada ćemo mi da sredimo sve što treba za izboreu inostranstvu. Što se tiče glasanja nemoćnih lica, usvajanje ovog amandmana, gde predsednik biračkog odbora ne može da odluči koja će to dva člana da idu, ne znam na osnovu čega bi to uradio, dobro je što je taj amandman usvojen, a inače bilo je jako glupo da se predsedniku biračkog odobra daju neka ovlašćenja, a nemaju ostali članovi biračkog odobra. Lica na izdržavanju zatvorskih kazni i lica koja se nalaze u pritvoru, sigurno da SRS ima razumevanja za tu kategoriju birača i to je deo ljudskih sudbina, da na takav način i u takvim uslovima glasaju. Nemamo ništa protiv, ali smo protiv eventualnih zloupotreba kojih je u prošlom periodu bilo i te kako mnogo. Što se tiče pripadnika nacionalnih manjina, zalažemo se da se taj cenzus smanji sa 5 na 3%, i želim ovde odgovorno u ime SRS da kažem, SRS je pravi i jedini zaštitnik prava svih pripadnika nacionalnih manjina. U redovima srpskih radikala i na odgovornim državnim funkcijama su bili upravo članovi SRS, a inače su pripadnici nacionalnih manjina. Imali smo narodnog poslanika, bila je Mađarica u jednom sazivu, imali smo pripadnika romske nacionalne manjine, koji je bio član Vlade Republike Srbije, član SRS. Imamo i sada potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije, koji sa ponosom kaže da je pripadnik nacionalne manjine, ali da je sa ponosom i član SRS. Očigledno je da predlagač zakona ima problem, jer sve ono što nas čeka u narednom periodu može samo da bude pobeda najmoćnije, najjače, najsnažnije stranke na srpskoj političkoj sceni, a to je SRS. Napomenuo bih ovde reči profesora dr Vojislava Šešelja iz knjige "Ideologija srpskog nacionalizma" – da su istina, pravda, sloboda i otadžbina najviše moralne vrednosti sa kojima se čovek rađa, živi i umire i da je SRS bila, da je danas i biće i plamen i luča srpske časti, i srpskog ponosa i srpskog dostojanstva.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Veselinović.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poslanici sa liste G-17 plus podržaće ovaj zakon, zbog toga što veruju da on nudi neka dobra rešenja, pre svega u ovom delu koji se tiče ostvarenja prava žena, manjina i osoba sa invaliditetom. Mi znamo da ova rešenja nisu idealna i da postoje mnogo bolja. Naravno da bi bilo bolje ako bi osobe sa invaliditetom, makar one koje se kreću uz pomoć pomagala, bile u prilici da dođu do glasačkih mesta, a kada bismo mi bili u prilici da otklonimo građevinske barijere koje ih u tome sprečavaju. Naravno da verujemo da bi bilo bolje da u parlamentu bude 52% umesto 30% žena. Međutim, obzirom da su neka rešenja u ovoj situaciji nemoguća, mi ćemo ovaj zakon podržati kao jedno prelazno rešenje. Dame i gospodo, posebno ću govoriti o ovom delu zakona koji reguliše neke principe rodne ravnopravnosti. A zašto? Zato što verujem da su to principi koje niko od nas ne može da dovede u pitanje iz jednog osnovnog razloga. To je razlog zbog koga se svi mi pozivamo na neke demokratske principe, na jedan od osnovnih pre svega, a to je onaj gde tvrdimo da predstavljamo sve građanke i građane Srbije. Neke poslaničke grupe, mogu reći mnoge poslaničke grupe, rado se pozivaju na ovaj princip, govoreći da u svojim redovima imaju predstavnike raznih socijalnih struktura, različitog obrazovanja, različitih zanimanja. Međutim, zaboravljamo jednu osnovnu činjenicu: pre no što smo počeli da se obrazujemo i da se delimo po socijalnom statusu ili zanimanju, mi smo već bili podeljeni u dve osnovne grupe. Naime, svojim rođenjem podeljeni smo na dva pola, a u najranijim godinama našeg života počeli smo da usvajamo ponašanja koja su karakteristična za neki od ovih rodova. Zbog toga, dame i gospodo, svako onaj ko ne predstavlja ravnopravno ove dve grupe ne može da pretenduje da predstavlja građane Srbije u celini. Kako je to trenutno u našem parlamentu? Mislim da smo već čuli podatak da se među nama nalazi svega 25 žena, što je lako izračunati, to čini 10% u ovom parlamentu. Sa ponosom ističem činjenicu da od ovih 25 dama, 10 nas sedi u poslaničkih redovima G-17 plus, i to, dame i gospodo, nije zbog toga što nas je zakon primorao na to, to je zbog toga što G-17 plus veruje u principe rodne ravnopravnosti, to je zato što su ovi principi ugrađeni u naš statut i što se u našoj stranci žene nalaze u svim stranačkih organima, na visokim stranačkim funkcijama i na svim mestima odlučivanja. Ovim još jednom G-17 plus pokazuje da zaista radi u skladu sa onim što govori i u šta veruje. Znam i suprotne argumente. Oni koji dolaze od protivnika pozitivne diskriminacije i koji govore da je pozitivna diskriminacija ipak pozitivna diskriminacija, sve one koji se pozivaju na ove argumente, veoma rado bih videla kako se takmiče u bacanju trojki sa Peđom Stojakovićem. Zaista me interesuje da li bi se mnogi od njih unapred povukli smatrajući da je ovakva utakmica besmislena i da li bi oni koji ipak odluče da u njoj učestvuju mogli da ostvare bilo kakve rezultate ukoliko ne dobiju izvesnu prednost u startu. To je suština pozitivne diskriminacije. Ne mogu se različite grupe ili pojedinci takmičiti pod istim uslovima ukoliko nemaju iste startne pozicije. Zašto, dame i gospodo, žene i muškarci nemaju iste startne pozicije? Zbog toga što je već vekovima na sceni rodna, odnosno polna diskriminacija. Da li je to tako? Pozvaću se na par brojki i reći ću vam da u svetu od 1,3 milijarde siromašnih, žene čine 70%, a 66% ženskog rada je neplaćeno, nasuprot samo 25% do 30% muškog. Ženska zarada iznosi od 60% do 70% muške zarade. Prema podacima Ujedinjenih nacija, žene obavljaju dve trećine svetskog rada. One zarađuju samo jednu desetinu svetskog prihoda i poseduju samo jedan procenat svetske imovine. Reći ću vam da u Srbiji situacija nije bitno drugačija i da jedan značajan dokument, o kome ćemo mi ovde tek razgovarati, a koji je izradila radna grupa prethodne Vlade, Strategija za smanjenje siromaštva, eksplicitno priznaje da su u Srbiji žene više nego muškarci ugrožene siromaštvom. Osim toga, dame i gospodo, u Srbiji 80% vlasništva stečenog u braku vodi se na muškarce. Naravno, 80% kućnih poslova obavljaju žene, a 80% žrtava seksualnog nasilja u detinjstvu su žene. Od broja diplomiranih studenata 60% su žene, ali od ukupnog broja univerzitetskih nastavnika samo 15% su žene. Žene čine 60% specijalista i 58% magistara i doktora nauka, ali žene zauzimaju samo 19,3% rukovodećih pozicija. Naravno, žene čine, kao što svi znamo, 52% biračkog tela, a na mestima odlučivanja ima ih manje od 5%. Kako je u našem parlamentu već smo videli. A kako je u skupštinama opština? Evo, više od polovine opština u Srbiji ima jednu ili nijednu ženu odbornicu, a one koje imaju odbornice u tim opštinskim sazivima zastupljene su sa manje od 5%. Mislim da su ovo brojke koje slikovito govore o tome da mi nemamo istu startnu poziciju i da na neki način treba ujednačiti našu utakmicu. Na kraju ću citirati Meri Robinson, koja je rekla: "Društvo u kome se ne čuje glas žena nije manje žensko, ono je manje ljudsko". G17 plus glasaće za ovaj zakon zato što podržava prava žena, osoba sa invaliditetom i manjina, ali glasaće i za sva druga zakonska rešenja koja će omogućiti da se uklone građevinske, jezičke i psihološke barijere, koja će omogućiti osobama sa invaliditetom da ostvare sva svoja ljudska prava. Glasaće za sva zakonska rešenja koja će pomagati deci, slabima, starima, nemoćnima i siromašnima, zato što G17 plus želi da naše društvo bude više ljudsko, zato što G17 plus želi da gradi Srbiju kao državu po meri svih svojih građana.
Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović, a neka se pripremi narodni poslanik Esad Džudžević.
Dame i gospodo narodni poslanici, i prošle i ove nedelje rasprava o ovim zakonskim projektima liči u stvari na zabavu, jer ne rešavamo nijedan gorući problem naših građana, na primer njihov socijalni problem. Umesto da su se na dnevnom redu našli zakoni poput zakona o privatizaciji, radu, legalizaciji i slično, mi raspravljamo o guverneru Narodne banke, koji već postoji, ili o nekom novom, a jednostavno su istomišljenici, i samo se pogađaju koja će partija da preuzme prevlast nad finansijama. Danas imamo dopunu Zakona o izborima narodnih poslanika i evo već dva dana se time zabavljamo, a mogu vam reći da ova dopuna samo komplikuje izborni zakon koji već postoji. Naime, mi srpski radikali, koji od samog početka višestranačke borbe učestvujemo i sprovodimo izbore, znamo dobro šta znači loš izborni zakon. Mi smo najviše to osetili na svojim plećima, od 1990. godine do današnjeg dana. To su onda osetile sve političke partije koje su bile i pozicija i opozicija. Za razliku od nekadašnjeg DEPOS-a, "Zajedno" i DOS-a, mi srpski radikali smo se borili protiv krađe, iznoseći naše probleme na mitinzima i u sredstvima informisanja, za razliku od vas koji ste zbog izborne krađe morali da slušate mentore u inostranstvu, da pribavite pištaljke, šerpe i kašike, da lupate godinama, kasnije da osnujete Otpor, kao vaše desno krilo, kao vašu pesnicu, i pošli ste u rušilačke pohode kako bi ispravili neku nepravdu. Danas vi isti predlažete neke zakonske dopune izbornog zakona, gde ima velikih propusta, nedorečenost i manjkavosti. Pre svega, sama dopuna zakona i biračima koji borave u inostranstvu su prilika da se vrši manipulcija i prekrajanje biračke volje građana. Kako? Mi nismo u stanju 10 godina da napravimo jedinstveni birački spisak naših građana na nivou države Srbije, a kamoli da to vi uradite za dva meseca sa biračima u inostranstvu. U to vam niko ne može poverovati i lično se plašim i strepim da vam se ne desi - kao što je radila Dačićeva pešadija na Kosovu 1993. i 1996. godine, a sada verovatno vi preko vaših ispostava, ambasada i konzularnih predstavništava - da avionima dođu pune vreće glasačkih listića koji neće biti ispravni, što će stvoriti nove probleme. Kada se radi o nemoćnim licima koja imaju pravo glasanja, to je ponovo veliki problem, a posebno sa odredbom koju ste predvideli da predsednik biračkog odbora odredi dva člana. Da li će biti prihvaćeno sačekaćemo, ali kažem da ne mogu biti određena dva člana od članova biračkog odbora iz stalnog sastava, već od zainteresovanih političkih partija. Lično sam se uverio na terenu šta se dešava. Ta dva člana, koja izabere predsednik biračkog odbora, ako se radi o seoskom području, dođu do prvog potoka, sednu lepo i zaokruže onoga koga oni hoće. Kada dođu na biračko mesto, ona druga zainteresovana strana želi da vidi šta se radi. Dolazi do otimačine i do lomljenja kutija. To se dešavalo. Ako se radi o gradu, zainteresovane političke partije unapred pripremaju spiskove nemoćnih lica, unapred pripremaju preko svojih aktivista. Jednostavno, tog dana aktivista čeka red da mu je baba, tetka boelsna, kako bi se otišlo da se glasa u njihovoj kući. To su bili veliki problemi. Generalno nismo protiv toga, ali se stvarno mora uvažiti naš amandman, gde će morati da budu zainteresovani članovi biračkog odbora, odnosno predstavnici stranaka na biračkom odboru. Što se tiče glasanja nacionalnih manjina, dame i gospodo poslanici, dobro znate da program Srpske radikalne stranke sadrži u sebi najveća moguća demokratska načela i jednostavno tretira sve građane isto, po najvišim evropskim standardima. Dolazim iz Novog Pazara, gde je višenacionalna sredina i usvajanje ovakve dopune zakona pogađa i nas srpske radikale, jer iz godine u godinu sve više glasaju muslimani i sve više prilaze našoj partiji. Lično poslednjih godina imam sve više članova muslimana, a na ovaj način, usvajanjem ovakve zakonske dopune, jednostavno vršimo čistu nacionalnu polarizaciju između nacija i teramo nacionalne manjine da glasaju za svoje liste. Smatram da to nije dobro. Što se tiče cenzusa, savetovao bih gospodi predlagačima ovog zakona da prihvate ovaj cenzus od 3% iz jednog razloga: desiće vam se da u parlament uđe više predstavnika nacionalnih manjina nego vaših satelita, poput SPO-a, G17 plus i ostalih, jer se može dogoditi da na sledećim izborima ostanete sami. U prethodnim izborima ste isto ostali bez vaših DOS-manlija, pa mislim da ovaj cenzus od 3% bi omogućio da i male stranke na srpskoj političkoj sceni uđu u parlament.
Reč ima narodni poslanik Esad Džudžević, a neka se pripremi narodi poslanik Milorad Mirčić.
Poštovano predsedištvo, poštovane kolege narodni poslanici, Bošnjačka demokratska stranka Sandžaka će glasati svakako za ovaj predlog zakona Demokratske stranke Srbije iz prostog razloga što smo mi i u predizbornoj kampanji našim građanima obećali da će nam prvi potez u ovom republičkom parlamentu biti ukidanje izbornog cenzusa za manjine. U tom smislu je predlog DSS-a jedna ohrabrujuća politička poruka upućena svim građanima koji svoj identitet, pored građanskog, osećaju kao pripadnost određenoj nacionalnoj manjini. Želim da kažem da se formula koju smo mi primenili na prošlim izborima, da dve manjinske stranke iz Sandžaka sklope političko partnerstvo sa jednom jakom demokratskom opcijom, kakva je DS, pokazala blagotvornom i ona je blagotvorno delovala upravo u našem regionu, u kojem je za vreme Miloševićeve vladavine donekle poremećen tradicionalno dobar multietnički ambijent između nacionalnih zajednica koje žive u našem regionu. Upravo je naše partnerstvo sa DS-om uputilo jedu direktnu političku poruku ne samo građanima našeg sandžačkog regiona, nego i građanima čitave zemlje, da zapravo treba da pravimo partnerske odnose između države, odnosno državotvornih stranaka i stranaka nacionalnih manjina. Verujte, to smo mi videli u predizbornoj kampanji, mi smo naime držali naše skupove u svim gradovima u Sandžaku upravo pred multietničkim sastavom. Takva formula, u nedostatku adekvatnog izbornog zakona, veoma je blagotvorno delovala i u našem regionu, a kažem politička poruka je poslata i šire. U tom smislu je DS, naš koalicioni partner, uputila direktnu političku poruku upravo o potrebi da se pravi partnerski odnos između velikih državotvornih stranaka i stranaka nacionalnih manjina i na taj način DS je uvela evropske principe iz tzv. manjinskog korpusa u ovaj parlament. Naravno, žalosno je što je to učinila samo sa pripadnicima jedne nacionalne zajednice, ali je kao eksperiment, kao jedna formula zaista novi politički kvalitet na čitavoj političkoj sceni u našoj državi. Predlog poslaničke grupe DSS je veoma ohrabrujuća politička deklaracija, koja je zapravo ostala samo na nivou političke deklaracije; ona traži razradu, da bude stabilna pravna norma i mi smo, razmišljajući o tom predlogu, imali na umu čitav set rešenja koja postoje u našem okruženju, od Rumunije, Mađarske, do Hrvatske i Crne Gore, koji na drugačiji, veoma eksplicitan i veoma stabilan način, reguliše ovu materiju. Mi ćemo, i Bošnjačka demokratska stranka Sandžaka i druga stranka koja ovde predstavlja manjinsku nacionalnu zajednicu, pripremiti celovit zakonski projekat, koji će na jveoma adekvatan, eksplicitno evropski način, regulisati izborno zakonodavstvo. Ono je predmet mnogih konvencija, povelja, preporuka OEBSA, Saveta Evrope, Evropske unije i drugih međunarodnih institucija. Naravno, ovde bih želeo da pozdravim i odredbe koje se tiču mogućnosti da ljudi u dijaspori glasaju, što je takođe jedan novi politički kvalitet. Bošnjaka ima tri puta više u inostranstvu nego u samom regionu, odnosno u Srbiji. Na taj način i to će dati novi politički kvalitet, ispraviti nepravdu koja je činjena putem izbornog zakonodavstva prema ljudima koji su vani, a koji ovu zemlju osećaju kao svoju. Takođe, još jedan manjak, nedostatak koji postoji kod ova tri stava Predloga zakona o dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika svakako je i ta stvar da tzv. prirodni prag, koji uvodimo kao načelo ovim predlogom zapravo, samo obezbeđuje Mađarima i Bošnjacima da mogu participirati na direktan način u ovom parlamentu. Ostale 22 nacionalne zajednici to pravo ovim predlogom zakona zaista ne mogu steći. Velika je manjkavost svakako davati prevelike ingerencije RIK-u, koji će izdavati sertifikate onim izbornim listama koje se prijave, da li neka zastupa manjinske interese ili ne, i mislim da to treba precizirati jednom prostom odredbom koja takođe nije idealna, a to je da se to čini uvidom u statut i program određene stranke nacionalne manjine ili njihove koalicije. Na neki način, makar u izvesnoj meri, to će biti prepreka nekim drugim zloupotrebama. Želeo bih da pozdravim i predlog, odnosno mogućnost da se uvede evropsko načelo da 30% žena participira u svim parlamentima, od lokalnih, regionalnih, pa do nacionalnih. To Bošnjačka demokratska stranka Sandžaka pozdravlja kao veoma važan pomak, važno približavanje evropskim standardima u ovoj oblasti. Želim na kraju da kažem – mene ne zabrinjava što je gospođa Gordana Pop-Lazić uvredila pripadnike mog bošnjačkog naroda, mene brine što je to uradila sa mesta institucije koja se zove potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije.
Reč ima naodni poslanik Milorad Mirčić, a posle njega narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Dame i gospodo narodni poslanici, očito da koalicioni partner DS-a ima zadatu temu i na tu temu izlazi jedan po jedan predstavnik nacionalne zajednice i govori kako bi javnosti skrenuo pažnju da smo mi srpski radikali protiv njihovog slobodnog izjašnjavanja. Možete se vi izjašnjavati kako god hoćete. Niko vama to ne brani. Ustav i zakon ove države vam dozvoljavaju. Nemojte da polemišete. Gordana Pop-Lazić je bila jasna. Rekla je da mi srpski radikali vas smatramo i uvek uvažavamo kao braću, i to je iskreno rekla, a vi idete dalje, zlopotrebljavate tu iskrenost srpskih radikala. Nemamo mi nameru da trošimo vreme dokazujući vama kolike su iskrene naše namere i želje. Vi sa ovim novim pojavljivanjem samo dokazujete suprotno. Mi smo vama pružili ruku za saradnju. Tomislav Nikolić vam je rekao da su vam otvorena vrata i za političku saradnju, a vi sada imate priliku i na ovom zakonu da se uverite kako te želje, koje su iznete i u ovom zakonu, imaju, u krajnjem slučaju, u pozadini loše namere. U čemu se sastoje loše namere? Prvo, što se otvaraju neka pitanja - kada pročitate ovaj predlog zakona, kako to mladi kolega reče, interesantno, u dva nivoa, pa onda nabroja tri nivoa; počeo je kao Boža Đelić, on kaže tri stvari, a onda kaže četvrta stvar – kao što je pravo glasa koje dobija dijaspora. To pravo nikada nije sporno i zakonom je regulisano i ranije. Ta prava su koristili građani Srbije koji žive izvan granica Srbije, neko više, neko manje, ali svako onaj ko je izrazio želju i hteo da ispuni svoje građansko pravo, mogao je to da uradi u Srbiji. Gospodo, kada navodite neke primere kao potporu ovom vašem predlogu, onda bar morate da pogledate statistiku. Najveći deo srpske dijaspore živi u zapadnoevropskim zemljama. Kad pogledate i prethodne izbore koji su protekli videćete, oni su u većini bili aktivno politički uključeni tako što su izrazili svoje mišljenje učestvujući na izborima. To su vam srpske enklave, za vas koji ne znate, a ovde su vam puna usta srpske dijaspore. Najveće su u Astriji, u Nemačkoj i u Francuskoj. Oni većim delom i u većem broju dolaze kad su izbori. Naravno, kao i u Srbiji, takvo je stanje i u našoj dijaspori. Neko ima želju da izađe na izbore, neko nema. Broj onih koji su izašli i onih koji nisu je promenljiv, a vi hoćete sada da podmetnete, jeftinim političkim trikom da pridobijete simpatije tih ljudi koji žive u dijaspori. Zar ste zaboravili kako ste ih 2000. godine prevarili? Te 2000. godine ste pokupili od njih novce, pare pokupili, uz silna obećanja, pa ste ih prevarili. Zato su u većem broju, dolazeći za ove prethodne parlamentarne izbore, dali svoj glas onima kojima veruju. Svesni ste da stvaranjem ovakve zakonske mogućnosti otvarate nov problem, a problem se sastoji u eventualnoj neregularnosti izbora. Nemamo mi srpski radikali ništa protiv da se ta prava ostvare i u inostranstvu, ali moraju da budu strogo kontrolisani izbori. Zar ste izgubili iz vida da postoji izborna komisija, da postoje birački odbori, da svaka stranka treba da ima svog predstavnika. Pa, ko će da nam organizuje izbore? Kome mi srpski radikali da verujemo – Goranu Svilanoviću? Ne pada nam napamet. Šta mislite, da je onaj što dolazi umesto njega bolji, da je pošteniji? Zadržite svoje mišljenje, a mi odavno znamo da nije [[Dobacivanje.]] Kolega, vi ste ranije bili u PDS-u i imate neka iskustva. Prema tome, držite se tih iskustava i nemojte iz klupe da dobacujete. Što se tiče drugog nivoa, kako su to predlagači ovde naveli, to je pitanje prava nacionalnih manjina. Nacionalne manjine, osim građanskog prava, imaju još jedno dodatno pravo, a to je pravo manjine. Vi na ovaj način uskraćujete građansko pravo nacionalnim manjinama. Vi na ovaj način, uvođenjem jedne kategorije bez cenzusa, sebi dajete za pravo da nekom određujete ekskluzivno pravo da će on biti predstavnik nacionalnih manjina. Zašto to radite? Nema potrebe to da se radi. Pustite predstavnike nacionalnih manjina, oni će praviti koaliciju, oni će samostalno izlaziti na izbore. Onaj ko bude sposoban da skupi 3% po predlogu, koji predlažemo mi srpski radikali, taj će biti zastupljen u ovom parlamentu, a ne onaj ko je vama simpatičan. Na taj način vršite diskriminaciju. Što se tiče ovih dušebrižnika za manjine, meni je samo čudno kako nijedanpredstavnik G17 plus ne reče da se bori za prava seksualnih manjina. To bi vam više priličilo, nego što pričate ovde bajke.
Gospodin Paunović, replika.
Po članu 100. «narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine». Gospodin Mirčić je ovim prekršio dostojanstvo Skupštine, poslednjim što je izneo. Molim da se Administrativni odbor izjasni o ovom predlogu.
Gospodin Esad Džudžević, replika [[Dobacivanje]] Gospodine poslaniče, ako imate šta da kažete, javite se po Poslovniku, imate govornicu, izvolite i izađite, a nemojte dobacivati sa mesta. Znam da je ovako, ali ako je ovako, onda se kontrolišite.
Moraću gospođi Pop-Lazić da pročitam još jednom članu 49. Ustava Republike Srbije, koji kaže: «Građaninu se jamči sloboda izražavanja nacionalne pripadnosti i kulture i sloboda upotrebe svog jezika i pisma. Građanin nije dužan da se izjašnjava o svojoj nacionalnoj pripadnosti». Prema tome, gospođa Pop-Lazić nema problema sa Bošnjacima, ona ima problema sa Ustavom.
Replika, Gordana Pop-Lazić. Molim narodne poslanike da povedu računa o tome na koji način i o čemu sa govornice raspravljaju.
Poštovani kolega, izašli ste na repliku gospodinu Mirčiću, ja sam Gordana Pop-Lazić. Mene su naučili da gajim pozitivna osećanja prema svim ljudima i da ljude delim samo na dobre i loše. Apriori polazim od toga da ste i vi lično, gospodine Džudževiću, dobar čovek i gajim pozitivna osećanja prema vama. Dakle, ako je to tako, očekujem da ćete mi tako i uzvratiti. Ništa loše o vama nisam rekla, niti imam problem sa Ustavom, niti imam problem sa vama. Vi imate problem sa identitetom i sa emocijama.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, a zatim narodni poslanik Dragutin Perić.
U raspravi koja traje već drugi dan imali smo priliku da čujemo niz primedbi na ovaj predlog zakona. Te primedbe su najrečitije i najbolje oslikane u amandmanima koje su podneli pojedini narodni poslanici na ovaj predlog zakona. Kada se ti amandmani pročitaju, tačno se vide one neuralgične tačke, prema mišljenju tih poslaničkih grupa, gde ovaj predlog zakona nije dobar. Čuli smo različitu argumentaciju. Međutim, rasprava koja se vodi, otprilike, pomalo liči na onu staru narodnu «ko u klin, ko u ploču». Dakle, mi ovde iznosimo vema važnu argumentaciju ustavne utemeljenosti ovih rešenja i, pre svega, utemeljenosti u tom smislu što postojeće zakonsko rešenje nije u skladu sa Ustavom ove zemlje. Još sam u uvodnom izlaganju, kada sam obrazlagao kao predstavnik i izvestilac Zakonodavnog odbora, napomenuo da postojeće zakonsko rešenje, tj. važeći Zakon o izboru narodnih poslanika, u priličnoj meri nije u skladu sa članom 42. Ustava Republike Srbije, u kome izričito stoji: «Građanin koji je navršio 18 godina života ima pravo da bira i da bude biran u Narodnu skupštinu i u druge organe i izborna tela. Izbori su neposredni, biračko pravo je opšte i jednako, a glasanje je tajno.» Kada ovu odredbu citiram, pri tom ću se osvrnuti na nekoliko stvari: prvo, na pravo pripadnika nacionalnih manjina da ostvare svoje biračko pravo u izbornom procesu. Videćemo da su postojala dva oprečna stava koja smo čuli. Jedan stav su uglavnom zastupali pripadnici SRS, a drugi se čuo od jedne manjinske stranke koja se nalazi na listi Demokratske stranke, jer je na taj način ušla u parlament. Ta dva stava su dijametralno suprotna i oba veoma pogrešna. Po mom mišljenju, stav SRS je pokušao da ispravi navodnu, kako oni kažu, neustavnost nastalu Predlogom našeg zakona o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika. Oni polaze od toga da će se ceo problem rešiti smanjenjem cenzusa sa 5% na 3% i da će na taj način pripadnici nacionalnih manjina doći u bolji položaj nego što su bili u vreme i za vreme dok važi postojeći zakon. Podsetiću da taj izborni zakon nije zaista, kao što je ovde rečeno, stari zakon, niti je relikt komunističkog vremena. Taj zakon je nastao 2000. godine i svi vrlo dobro znamo ko je predložio taj zakon, na čiji predlog je on usvojen. Usvojen je zbog određene vremenske iznudice, bez previše razmišljanja učesnika u političkom životu, kako bi se što pre i na bolji način održali izbori u decembru 2000. godine. Nakon toga taj zakon nije menjan do danas. Koje su to nepravilnosti, koje su to neustavnosti koje u zakonu postoje, a odnose se na član 42. Prvo, i pre svega, jednom velikom broju birača onemogućeno je da glasa. Navodili smo koje su to kategorije birača. To su nemoćna lica, lica na odsluženju zatvorske kazne, lica koja se nalaze u pritvoru, a opet, na kraju, to su i lica koja se nalaze u inostranstvu, državljani Republike Srbije, naše zemlje, oni imaju takođe to pravo iz člana 42. Ustava Republike Srbije. Jednom moramo započeti sa realizacijom tog prava. Uopšte, cela priča oko toga da li treba ili ne treba naši birači da glasaju u inostranstvu krajnje je bespredmetna i sa tom generalnom i prvom floskulom svako ko izađe za ovu govornicu kreće, a onda se zatim osporavaju konkretna rešenja koja se ovde predlažu. Prvo i osnovno je da se postojeći izborni zakon ovim zakonom koji je dat po hitnom postupku mora hitno izmeniti da bi se hitno otklonile neustavnosti u postojećem zakonskom rešenju. Pitanje donošenja novog izbornog zakonodavstva u Srbiji je otvoreno, to je sasvim moguće i treba da se desi čim se donese novi ustav Republike Srbije. Međutim, dotle moramo imati određena prelazna rešenja koja moraju ići u susret ustavnim rešenjima budućeg ustava. Što se tiče manjina, ovde je primenjen princip koji predviđa Ustavna povelja i tzv. mala povelja o pravima, koja se zove Povelja o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama. Mala povelja je sastavni deo Ustavne povelje i ona se bazira na određenim međunarodnim dokumentima, a u članu 16. Ustavne povelje stoji - ratifikovani međunarodni ugovori i opšteprihvaćena pravila međunarodnog prava imaju primat nad pravom Srbije i Crne Gore i pravom država članica. To je dakle slovo Ustava, gospodo. To slovo Ustava se mora poštovati. Pored toga, određena pravila međunarodnog prava su - Opšta deklaracija o pravima čoveka, Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, Međunarodni pakt o ekonomskim, socijalnim i kulturnim pravima, Završni akt OEBS-a, Pariska povelja za novu Evropu, Konvencija Saveta Evrope za zaštitu prava čoveka i osnovnih sloboda, kao i protokoli koji su potpisani uz ovu konvenciju. To su određeni međunarodni dokumenti iz kojih proističe ovo što mi u teoriji zovemo pravo na pozitivnu diskriminaciju. Ono je, kao što smo rekli, u maloj povelji, predviđeno u članu 49. koji ima naslov - zabrana diskriminacije; u stavu 3. tog člana se kaže - neće se smatrati diskriminacijom oni propisi, mere i akcije koji su usmereni na obezbeđivanje prava pripadnika nacionalnih manjina, kada se nalaze u nejednakom položaju, da bi im se omogućilo puno uživanje prava pod jednakim uslovima. Prema tome, ukidanje cenzusa za pripadnike nacionalnih manjina i stranke koje izražavaju svoj osnovni cilj - zaštitu prava određene nacionalne manjine - jeste apsolutna i potpuna zaštita u ovom smislu. To je apsolutna pozitivna diskriminacija. Prihvatam da postoje u okruženju i drugi pojavni oblici pozitivne diskriminacije, ali je ovo čisto i dobro rešenje. S druge strane, javili su se predlozi o tome da se ova odredba pojača nekim drugim pravima, a ovaj put zaista nisu u skladu sa Ustavom Republike Srbije i nisu u skladu sa ovim drugim međunarodnim dokumentima. Radi se o jednom opštepriznatom principu, to je jedan birač jedan glas, koji se određenim predlozima ovde datim pred ovom skupštinom, narušava. Predviđa se dvostruko glasanje: za listu nacionalne manjine, a sa druge strane za listu većinskih stranaka, kao i zabrana biraču koji glasa za manjinsku listu da glasa za bilo koju drugu manjinsku listu sem za onu za koju se predodredio, pretplatio ili za koju je praktično dopustio da se njegovo ime stavi na poseban birački spisak. Time se pre svega narušava tajnost glasanja, koja je predviđena članom 42 Ustava . To jednostavno nije moguće. Što se tiče naših birača u inostranstvu, mi smo u našem predlogu zakona upotrebili sledeću formulaciju - da se u biračkispisak upisuju birači koji imaju boravište u inostranstvu, prema poslednjem prebivalištu, pre odlaska u inostranstvo, odnosno prema poslednjem prebivalištu jednog od njihovih roditelja. To je očigledno izazvalo određenu zabunu i videli smo prema amandmanu koji je stigao iz redova SRS da se predviđa brisanje ovog dela koji se odnosi na prebivalište prema prebivalištu jednog od roditelja. Time bi se isključila velika kategorija naših birača koji žive u inostranstvu a oni bi, obzirom da su državljani naše zemlje, imali i morali da imaju pravo iz člana 42. Ustava tj. pravo da glasaju na izborima. Šta bismo onda uradili u slučaju jugoslovenskog iseljenika ili člana njegove porodice, inače prema Zakonu o jugoslovenskom državljanstvu koji još uvek važi mogu biti primljeni u jugoslovensko državljanstvo ako ispunjavaju uslove iz člana 12n tačka 4. i 5. zakona Jugoslavije, tj. da nije kažnjen kaznom zatvora za krivično delo koje ga čini nepodobnim za prijem u državljanstvo i da se iz njegovog ponašanja može zaključiti da će poštovati pravni poredak Jugoslavije, a pri tom se njegovo prebivalište ne traži kao osnov za prijem u državljanstvo. Šta ćemo dakle sa članom porodice našeg iseljenika koji ispunjava ove uslove i koji se na vreme, do 18-te godine života, prijavio našem diplomatsko-konzularnom predstavništvu, zatražio i dobio državljanstvo ove države. Zar ćemo tom građaninu, tom državljaninu naše zemlje, onemogućiti da glasa, a prema amandmanu koji je stigao iz redova SRS vidi se da je upravo to intencija, da se ogromnoj kategoriji takvih lica onemogući da ostvare svoje biračko pravo koje proističe iz važećeg Ustava, član 42. Što se tiče prava na žalbu na izborni postupak, jer je ovaj zakon intervenisao i u pogledu prava na žalbu, koja je takođe ustavno pravo, u jednom delu je i to pravo bilo onemogućeno. To pravo je bilo onemogućeno i u drugim izbornim zakonima ove države, pa poučeni iskustvom čuvene izborne krađe, koja se desila 1996. godine, u Zakonu o lokalnim izborima, u članu 50, napravljen je krupan iskorak, propisano je da svaki podnosilac predloga, odnosno predlagač kandidata ima pravo da uloži žalbu protiv svakog rešenja izborne komisije kojim je njegov prigovor odbačen ili odbijen ili protiv svakog rešenja kojim je prigovor usvojen. To za posledicu ima da se u konkretnom slučaju, u Predlogu zakon o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika žalbu može izjaviti svaki podnosilac izborne liste protiv svakog rešenja po prigovoru. Daću vam vrlo plastičan primer. Ako podnosilac jedne izborne liste podnese prigovor protiv određene izborne radnje, pa usled toga RIK rešenjem poništi izbore na određenom broju biračkih mesta, onda drugi učesnici izbornog postupka tj. predstavnici predlagača drugih izbornih lista protiv takvog rešenja nemaju pravo podnošenja nikakvog pravnog leka. Poništavanje izbora na tim biračkim mestima nije bilo u interesu svih učesnika u postupku. To je upravo bio mehanizam putem kojeg se čuvena izborna krađa na lokalnim izborima 1996. godine odvijala. Dakle, jedna politička partija koja je imala interes, pošto joj se, očigledno, nisu dopadali rezultati izbora pristigli u toku izborne noći, rešila je da uloži masovno prigovore, na velikom broju biračkih mesta, a zatim su opštinske izborne komisije uvažavale stav o osnovanosti tih prigovora i masovno poništavale izbore na tim biračkim mestima. Druga, suprotna strana, sa očiglednim pravnim interesom, nije mogla da ospori ta rešenja, ni putem vanrednih pravnih lekova, do Vrhovnog suda Srbije. Jednostavno, izbori su ostali poništeni. To je bio razlog donošenja leks specijalisa o priznavanju izbornih rezultata početkom 1997. godine. Prema tome, namera da se omogući pravo žalbe protiv svakog rešenja RIK kojim je odlučeno o prigovoru ne samo što je Ustavom zagarantovano svakom učesniku izbornog procesa, nego to pravo otklanja ovakve nedoumice i ovakve opasnosti koje smo doživeli jednom prilikom, i to u zimu 1996. godine. To bi bilo ukratko ono što sam imao da izložim i mislim da su svi argumenti koje je do sada izneo predstavnik predlagača bili veoma jasni. U više navrata predstavnik predlagača je izlazio za ovu govornicu, govoreći nakon drugih diskutanata, pokušavajući da objasni određene nejasnoće, ali već vidim prema tome kako se ova rasprava kreće, ovde se iznose jedni argumenti, a na te argumente se ne odgovara, već se uporno tvrdi ono što se tvrdilo na samom početku ove rasprave. Prema tome, jasno je da u tom smislu stavovi nisu približeni, ali mislim da je građanima koji gledaju ovaj prenos jasno ko je u pravu i ko čini ono što je neophodno da se zaštite interesi građana i ustavni poredak.
Reč ima narodni poslanik Dragutin Perić, posle njega narodni poslanik Svetislav Krstić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika u samom startu upućuje na zaključak da je namera koalicije da sklopi vladu, da se u startu, na izvestan način, dodvorava kategorijama biračkog tela koje do sada nisu bile obuhvaćene Zakonom o izboru narodnih poslanika. Na ovaj način se samo pokušava da se obmane to biračko telo da će da bude u stanju da ostvari svoje biračko pravo. Na primer, ako pogledamo predlog zakonskog rešenja, Ministarstvo za spoljne poslove predlaže za predsednika biračkog odbora diplomiranog pravnika zaposlenog u toj ambasadi ili konzulatu gde se izbori održavaju. Dalje, poslove sređivanja tih dopunskih biračkih spiskova za dijasporu vodi činovnik zaposlen u diplomatsko-konzularnom predstavništvu. Očito je da samo Ministarstvo za spoljne poslove, preko ambasada i činovnika, ima upliva u predizborne radnje i može da ima upliva na sam tok glasanja. Takođe, novina je kod predloženog zakona i to što se sada uvodi jedna nova kategorija birača kojima se omogućuje biračko pravo, ali na taj način samo da mogu da učestvuju u glasanju, a to se odnosi na kategoriju lica koja izdržavaju zatvorsku kaznu i pritvorena lica. Međutim, ni pomena o tome da oni mogu da učestvuju, tj. da budu članovi biračkih odbora, pogotovo se tu ne pravi razlika između lica koja izdržavaju zatvorsku kaznu i pritvorenih lica. To upućuje na jedan zaključak – da nije to potpuno izborno pravo za tu kategoriju, pošto im se ne daje pravo u startu, zakon to ne predviđa, da uzmu učešće u biračkim odborima. Ono je suženo, pogotovo kada se tiče ove kategorije pritvorenih lica. Ranije rešenje Zakona o izboru narodnih poslanika dozvoljavalo je da članovi biračkih odbora mogu da obilaze birače kod svojih kuća, kako bi im se omogućilo biračko pravo. Međutim, kasnije je ta zakonska odredba ukinuta, dok sada ponovo pokušavate da ovo zakonsko rešenje uvedete kroz ovaj predloženi zakon. Međutim, ne ističe se kroz predloženi zakon samo to da su u pitanju hendikepirana i nemoćna lica i iz samog Predloga zakona može se uočiti da se tu koristi termin "sprečena lica". Na koji način može konkretni birač da bude sprečen, tu ne dajete nikakva pojašnjenja, pa, primera radi, može da se desi da izbori budu raspisani u vreme kada zavlada velika epidemija gripa, onda se ostavlja mogućnost biračkim odborima da oni sami za to biračko mesto procenjuju koji je birač sprečen. Na taj način može da dođe do manipulacije od strane samog biračkog odbora, tj. konkretno od predsednika biračkog odbora prilikom obilaska lica koja su, kako kažete kroz Predlog zakona, sprečena. Takođe, kod glasanja, što se tiče ostvarivanja biračkog prava dijaspore, da li može da se otvori toliko biračkih mesta u nekoj stranoj zemlji gde postoji srpska dijaspora, obzirom na zakonsko rešenje - do 2,5 hiljade birača po biračkom mestu. Koliko bi to trebalo otvoriti u pojedinim zemljama gde bi trebalo dijaspora da glasa, da bi stvarno na potpun način i ravnopravno svi birači u dijaspori mogli da ostvare svoje biračko pravo. Po pitanju takozvane, kako je vi oslovljavate, pozitivne diskriminacije, najbolje rešenje prohodnosti nacionalnih manjina u parlament Republike Srbije bilo bi da se sprovede na taj način što bi se uveo cenzus od 3% za sve izborne liste.
Reč ima narodni poslanik Svetislav Krstić, a posle njega narodni poslanik Stefan Zankov.
Uvažene kolege narodni poslanici, želim da kažem da SPS podržava Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika iz više razloga. Pre svega, ubeđeni smo da ovo što je predloženo predstavlja poboljšanje postojećeg zakona. Sa druge strane, sve što je rečeno je u skladu sa našim programskim opredeljenjima, tako da mi zaista imamo puno razloga da podržimo ovaj zakon. Međutim, naša podrška je ipak oprezna, obzirom da, tokom rasprave smo čuli mišljenja pro et contra, postoje neke stvari koje u Predlogu ovog zakona ipak nisu do kraja dorečene. To je definicija stranake koje mogu da se predstave kao stranke nacionalnih manjina. Po onome što je rečeno u tom članu Predloga zakona, to mogu da budu gotovo sve stranke, tako da bi tu trebalo da se da opsežno tumačenje šta se podrazumeva pod strankama nacionalnih manjina. Evo jednog primera; po zadnjem popisu iz 2001. godine, u Vojvodini se 10,15% građana izjasnilo da su Vojvođani. Da li su Vojvođani nacionalna manjina i koje to stranke mogu da u ovom slučaju budu stranke nacionalnih manjina? Mi podržavamo princip pozitivne diskriminacije koji je ugrađen u Predlog ovog zakona i, obzirom da dolazim iz Vojvodine, želim da skrenem pažnju da je Vojvodina primer kako se u praksi primenjuju pozitivni propisi koji regulišu status i prava nacionalnih manjina. Međutim, pored toga, činjenica je da u Vojvodini postoji veoma snažan separatistički pokret, čiji je cilj secesija Vojvodine od Srbije. Otkako je DOS pomogao takozvanim autonomističkim strankama, kako se sada nazivaju, da dođu na vlast pre tri godine, počelo je intenzivno da se radi na pripremi političke klime i donošenju formalno-pravnih akata koji će omogućiti secesiju Vojvodine od Srbije. Više nema one čuvene Čankove – di su naši novci - obzirom da su Omnibus zakonom prenete mnoge nadležnosti sa republike na pokrajinu, dosta novca se slilo u pokrajinu, ali i pored toga autonomisti nisu imali problema sa novcem. Naime, iza njih stoje mađarski, pardon američki milijarder Đerđ Soroš, alijas Džordž, zatim Oto fon Habzburg; kada on dolazi u Vojvodinu, konkretno u Kanjižu, bude dočekan slično poput njegovog pradede Franje Josifa i tako dalje. Upravo ovih dana, koristeći predzborni, izborni i ovaj sadašnji postizborni interegnum, autonomističke stranke vrlo intezivno rade na donošenju svečane pesme ili himne Vojvodine, kao i zastave Vojvodine. O tome ste verovatno obavešteni iz sredstava informisanja. Želim da podsetim da su već doneseni grb Vojvodine, odnosno da je doneta odluka o formiranju Vojvođanske akademije nauka i umetnosti. Dakle, polako ali sigurno Vojvodina poprima neke prerogative državnosti. Međutim, u martu se očekuje sednica Skupštine Vojvodine, na kojoj će biti razmatran takozvani osnovni zakon Vojvodine, odnosno ustav Vojvodine, u kome će, ako bude usvojen, Vojvodina postati ravnopravni partner sa Srbijom ili ostatkom Srbije, odnosno zaokružiće proces dobijanja sudske, izvršne i zakonodavne vlasti. Jednom rečju, Vojvodina će na taj način dobiti prerogative države. Istovremeno, na predlog Izvršnog veća, biće razmotrena na Skupštini rezolucija o povratku prognanih u periodu od 1990. do 2000. godine, kao da je, ne znam, neko za tih 10 godina iz Vojvodine prognan, kada svi znamo da je nekoliko stotina hiljada izbeglica iz bivših republika bivše SFRJ došlo u Vojvodinu. Znači, pokušava se predstaviti da je bilo i prognanih, što nije tačno. U toku je još proces objedinjavanja autonomističkih stranaka. Sve ono što se dešava poslednjih dana, a vezano za reformističku stranku i još neke druge pojave, u suštini predstavlja homogenizaciju autonomističkih stranaka, koje treba ovih dana na Subotičkoj konvenciji da praktično objedine sve svoje potencijale. Ono što je takođe veoma važno da naglasimo, već je započet proces internacionalizacije pitanja Vojvodine. Za proces internacionalizacije pitanja Vojvodine je zadužen glavom i bradom gospodin Živan Berisavljević, poznati autonomaš još iz doba Josipa Broza Tita. Beogradska štampa piše o svim ovim pojavama dosta senzacionalistički, tako da se može steći utisak da to što se dešava u Vojvodini, na čijem čelu se nalazi Čanak, odnosno čiji je on eksponent, sve izgleda tako pomalo groteskno i neozbiljno. Međutim, secesionizam u Vojvodini nije tako primitivan i agresivan kao onaj na Kosovu i Metohiji, ali nije ništa manje opasan za našu zemlju. Zato želim da ukažem da sve ono što će Skupština uraditi, u smislu da se prava manjina i uslovi za život u socijalnom, ekonomskom i svakom pogledu poprave, sigurno će pomoći da se taj proces zaustavi. A on je u poodmakloj fazi, bilo bi dobro da radimo efikasnije i da sva ta pitanja i te probleme vrlo brzo stavimo na dnevni red Skupštine. Hvala.
Reč ima Stefan Zankov, a posle njega narodni poslanik Takač Ištvan.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS glasaće protiv Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Jednostavno, smatram da je ovaj zakon toliko neozbiljno pripremljen da će njegova eventualna primena dovesti do katastrofalnih posledica u Srbiji u političkom smislu. Nekoliko stvari koje su meni ovde najproblematičnije pokušaću sada da vam izložim. Prvo, što se tiče glasanja naših državljana u inostranstvu, protiv čega načelno nismo, postoje dva problema organizacione prirode. Njpre se postavlja pitanje višepartijske kontrole izbornog procesa u inostranstvu, a slažete se sa tim da bi svaki takav proces trebalo da prođe bez ikakvih mogućnosti da kasnije neko izrazi sumnju što se tiče izbornih rezultata i same procedure. Mene jednostavno niko ne može da ubedi da će neko, poput sadašnjeg ministra inostranih poslova, Gorana Svilanovića, čije namere sigurno nisu dobre ne samo prema srpskim radikalima, učiniti sve da izbori prođu bez problema. On ovde u članu 11. ima dosta velika ovlašćenja, gde se kaže da članove biračkog odbora u stalnom sastavu u inostranstvu imenuje Republička izborna komisija na predlog ministarstva nadležnog za inostrane poslove. To je toliko neprihvatljivo, jer ko može da veruje jednom Goranu Svilanoviću koji će, zajedno sa svojim ambasadorima, konzulima, činovnicima. sprovoditi taj izborni postupak. Predstavnik predlagača kaže da će birački odbori biti formirani u inostranstvu kao i u zemlji. To jednostavno nije tačno. Mi kao stranke nemamo stranačku infrastrukturu u inostranstvu. Postavlja se problem kako će naši članovi otići do biračkih mesta, a predstavnik predlagača verovatno računa da će, ako bude vlast, kako se od juče izjašnjavanju ovde, moći da koriste državnu infrastrukturu za svoje potrebe. Zato je to za nas praktično neprihvatljivo. Takođe, kaže – neće ambasador direktno u tome učestvovati. Neće ambasador, ali hoće njegovi najbliži saradnici, pa će oni da se utrkuju ko će više da ukrade glasova, da se njemu dodvore i posle dobiju veće privilegije sa njegove strane. To je takođe neprihvatljivo. To je kao kada biste sada rekli da članove biračkog odbora u zemlji imanuje Republička izborna komisija na predlog ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove. To tako dođe, pa bi onda ministar unutrašnjih poslova sa svojim saradnicima vodio taj izborni proces, kao što imamo iskustva kako je to rađeno kada se policija mešala na Kosovu 1997. godine i slično. To vodi stvari u tom pravcu i zato je to za nas neprihvatljivo. Drugi problem kod glasanja u inostranstvu za nas srpske radikale je pitanje kako ćete omogućiti svim našim državljanima u inostranstvu da glasaju? Ne znam kako ste to predvideli. Ne možete da ih evidentirate, a kamoli da glasaju. Postoje velike razdaljine na kojima ljudi žive, pa ćete verovatno reći – tu gde se nalazi ambasada, tu je stotinak građana, oni će glasati, a nekoliko stotina kilometara dalje se nalazi nekoliko naših državljana, njih je manje i nije nam bitno za tih nekoliko. Ne, mora princip da bude isti za sve: ili će glasati svi, ili neće glasati niko. Što se tiče ove kontrole glasanja, u članu 10. kažete da dva člana biračkog odbora, koje odredi predsednik biračkog odbora, odlaze kod birača koji je sprečen, iz nekog razloga, da dođe do biračkog mesta. Tu takođe načelno ništa nemamo protiv, ali mora i tu da se uspostavi mnogo sigurnija višepartijska kontrola glasanja van biračkog mesta. Zašto niste jednostavno rekli da će otići tri člana, pet članova i odmah da navedete da će to biti članovi iz različitih političkih stranaka, odnosno predstavnici različitih izbornih lista. To je najlakše u ovom zakonu da se promeni i da se sprovede. Načelno nemamo ništa protiv. Smatramo da treba i oni da glasaju, ali uz veliku opreznost. To ranije nije bilo omogućeno. Drugi deo moje diskusije posvetio bih ukidanju cenzusa za tzv. stranke nacionalnih manjina. Kažem tzv. jer se ovde uvodi nepoznata, neka nova kategorija, kategorija političkih partija - stranke nacionalnih manjina. Sve to na osnovu jedne definicije koju dajete u Predlogu zakona, a ostavljate pravo Republičkoj izbornoj komisiji da tumači tu definiciju i određuje koja je stranka zaštitnik interesa nacionalnih manjina. U članu 12. kaže se: "Političke stranke nacionalnih manjina su sve one stranke čiji je osnovni cilj predstavljanje i zastupanje interesa nacionalne manjine i zaštita i poboljšanje prava pripadnika nacionalnih manjina, u skladu sa međunarodnopravnim standardima". Srpska radikalna stranka je stranka čiji je osnovni cilj predstavljanje i zastupanje interesa nacionalne manjine, zaštita i poboljšanje prava pripadnika nacionalnih manjina, u skladu sa međunarodnopravnim standardima. Ko može meni da kaže da to nije tačno? Jednostavno niko. To je sada ključni problem i ovde protivustavno delite građane i političke partije u dva tabora. Ne znam da li hoćete da budu suprotstavljeni, ali delite ih u dva tabora. Kao što je nedopustiva negativna diskriminacija, tako nije dobra ni pozitivna diskriminacija. Imaćemo praktično situaciju da će dve političke stranke sa istim brojem glasova na izborima proći na različite načine. Jedna će ući u parlament, samo zato što je neko u Republičkoj izbornoj komisiji, a pitanje je ko će kada da sedi, procenio da je to stranka koja štiti interese nacionalnih manjina. Druga neće, jer za nju nije procenjeno da će tako da bude. Za nas srpske radikale to nije važno. Mi ćemo cenzus uvek preći i to nije sporno, ali postoji mogućnost velikog broja zloupotreba. Videćete koje su vam stranke naklonjene, ako ne mogu da pređu cenzus, vi jednostavno kažete da su to stranke koje štite interese nacionalnih manjina i ubacite ih u parlament. Posle oni sa vama tu rade šta rade, nije to ni bitno sada. Vi ovakvim predlogom zakona jednostavno gurate pripadnike nacionalnih manjina u izolaciju, u getoizaciju, kako hoćete. Sa ove govornice pozivam ih da se učlanjuju u Srpsku radikalnu stranku, biće uvek kandidati na izbornim listama Srpske radikalne stranke i odatle će biti birani na najviše državne funkcije. Lično svojim primerom dokazujem da je Srpska radikalna stranka jedina principijelna politička partija što se tiče zaštite prava nacionalnih manjina, koja štiti prava svih nacionalnih manjina. Na kraju ovog izlaganja, pošto se od juče izjašnjavate kao vlast, iako Vlada još nije formirana, rešio sam da vam dam jedan dobronameran savet, dopustićete mi to. Umesto što pokušavate da delite ljude na ovaj način, donesite neki zakon kojim ćete omogućiti ljudima da rade, da žive od svog rada, a ne da ih zamajavate ovakvih glupostima.
Reč ima narodni poslanik Takač Ištvan, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, poslanička grupa G17 plus podržaće Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika iz više razloga. Mi smo u osnovnom programu rada i u predizbornoj aktivnosti stalno isticali da želimo istinske promene i da zastupamo sve građane, sve opcije u ovom društvu, u državi Srbiji. Siguran sam da po statističkim elementima, što je već rečeno za ovom govornicom, nacionalne manjine, što se tiče izbornog prava, nisu u mogućnosti da uđu u Narodnu skupštinu Republike Srbije. U narednom periodu na osnovu ovog zakona svako ko želi da učestvuje u izbornoj trci može da učestvuje i da ima svog predstavnika u parlamentu. Sigurno je jedno, da u narednom periodu, kada Ustav bude drugačije regulisao ovo pitanje, a svaka poslanička grupa u ovoj skupštini je izrazila takvu želju, biće donet set zakona iz ove oblasti. Prema tome, želim da istaknem da ovaj prag od 5% ostaje i dalje, s tim da se ovo pitanje u osnovnom Zakonu o izboru narodnih poslanika u narednom periodu reguliše drugačije. Predloženo rešenje u članu 12. Zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika G17 plus smatra jednim od mogućih rešenje. Međutim, dok nemamo drugo rešenje, predlažemo da Narodna skupština usvoji to. Isto tako se zalažemo da rodno zastupanje bude podjednako, kao što je u amandmanu već predloženo, i G17 plus ovde i to prihvata.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a posle njega narodni poslanik Snežana Lakićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS, kao što znate, glasaće protiv ovog predloga zakona. Hteo bih da ukažem na to da su pojedine norme predloženog zakona u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, u suprotnosti sa Ustavnom poveljom državne zajednice Srbija i Crna Gora. Član 13. Ustava Republike Srbije kaže da su «građani jednaki u pravima i dužnostima i imaju jedaku zaštitu pred državnim i drugim organima bez obzira na rasu, pol, rođenje, jezik, nacionalnu pripadnost, veroispovest, političko ili drugo uverenje, obrazovanje, socijalno poreklo, imovno stanje ili koje lično svojstvo.» Ovde se, čini mi se, u prvi plan ističe razlika, koja ne bi smela da se ističe, u pogledu nacionalne pripadnosti pojedinih građana Republike Srbije i mislim da takva vrsta razlike koja se na silu pravi prema građanima Srbije ne može da se prihvati ni na koji način i ni po koju cenu, i to nije dovoljan ili dobar argument onima koji bi da kažu da je Nenad Čanak rekao da je u pitanju getoizacija, ne znam šta je Čanak govorio. Čini mi se da se nikada niko iz SRS sa bilo čim o čemu bi taj čovek govorio neće složiti, ali ono što je sigurno to je da nema, ne sme i ne može da bude ni na koji način, a to je da odvajate pripadnike nacionalnih manjina u posebne rezervate i da kažete – e sada, građani Srbije, delite se po tom pitanju. Mislim da građani Srbije ne treba da se dele po tom pitanju da li su Srbi, da li su Slovaci, da li su Mađari, Rusini, Rumuni ili pripadnici bilo koje druge nacije, oni imaju jednaka prava u skladu sa Ustavom, u skladu sasvim zakonima. Njihova je stvar, njihovo je privatno pravo, da kako god žele upražnjavaju svoja nacionalna osećanja, naravno da time ne ugrožavaju nacionalna osećanja pripadnika drugih naroda. Dakle, o čemu je ovde reč? Ovde se kaže, u članu 12, da su političke stranke nacionalnih manjina one stranke čiji je osnovni cilj predstavljanje i zastupanje interesa nacionalne manjine. Sada se postavlja pitanje, a zašto dajete nekome tu vrstu ekskluziviteta, da on ima jedini cilj zastupanje interesa nacionalne manjine. Siguran sam da gospoda Omeragić i Džudžević, ali i svi ostali u Narodnoj skupštini Republike Srbije žele da na isti način zastpaju interese i svih ostalih građana, a ne samo svoje manjine, kao što nije naš posao da jedino zastupamo interese srpskog naroda i to na podjednak način. Zbog čega mi pravimo ovu vrstu političkog problema? Iz dva razloga. Prvo, kada ovo uradite, napravićete fragmentaciju političke scene Srbije na nacionalne stranke, na nacionalne srpske stranke i na stranke nacionalnih manjina. To je nešto što ne možemo, nećemo da prihvatimo. Želimo da to budu stranke koje će se razlikovati u ideološkom pogledu, da budu levičarske, desničarske, partije centra, one koje će biti za liberalni kapitalizam, one koje će biti za državno blagostanje ili možda neke koje će da budu za društvenu svojinu, administrativni način upravljanja privredom, da se po tome dele političke stranke, a ne po tome da li će pripadati određenoj naciji ili ne. To je nešto što SRS ne može da prihvati. Takođe, to je u suprotnosti sa brojnim međunarodnim konvencijama, paktovima o građanskim i političkim pravima. Mi moramo da uzmemo u obzir i sledeću činjenicu, a to je da smo ovde imali pohvale CeSiD-ovom modelu zakona. SRS je svoj amandman upravo zasnovala gledajući iskustva iz uporedne pravno-političke prakse, pa čak i taj pomenuti CeSID-ov model nudi isto rešenje, kao što je rešenje SRS-a, s tim što smo mi napravili malo bolje rešenje, jer oni su rekli da to bude 2%, a mi 3%. Zbog čega? To su dva razloga. Prvo zbog boljeg predstavljanja volje građana Srbije uopšte. Zašto da neke poslaničke grupe, pa i danas koje su greškom ili su igrom slučaja ušle u parlament u ovom trenutku, ali već za dva meseca ili sada da se održe izbori ne bi ušle u parlament, ne bi prešle taj cenzus, ali ako se prihvati ovo rešenje SRS od 3%, onda bi možda jedna od te dve liste mogla da pređe cenzus sa 3,1% ili 3,2%. S druge strane, videli smo da kada se organizuju oni koji misli da je jedini način kako bi trebalo da se organizuju, ali to je pravo pojedinih političkih grupacija koje žele da sebe predstave kao jedine zaštitnike nacionalnih manjina, da mogu da dosegnu cenzus od 3%, čak i 4%. Znači, to za njih nije neki veliki problem. U čemu je onda problem? Mislim da ovde postoje dva razloga zbog kojih je predlagač ovo napravio. Naime, predlagač računa da će tzv. prirodnim pragom moći da ima podršku, ali sigurnu, u borbi protiv SRS, jer će pokušati na svaki način da pronađe, da li gospodina Omeragića ili nekoga drugog, ko će da vodi kampanju protiv srpskih radikala i da kaže – oni su protiv nacionalnih manjina. Ne nismo. Naravno da nismo. Malopre je govorio gospodin Zankov, on je potpredsednik Narodne skupštine, a pripadnik je bugarske nacionalne manjine. Ali, to je suština i to je jedini mogući racionalni razlog zbog čega ovo činite. Kako je moguće da partija koja dobije 15.000 ili 20.000 glasova ima svoje reprezente u Narodnoj skupštini Republike Srbije, i kome ćete to objasniti, dok neka partija dobije po 150.000, čak 170.000 glasova, a ne uđe u Skupštinu Srbije. Hoćemo li reći da je glas pripadnika nacionalnih manjina 10 puta vredniji nego glas bilo koga. Čini mi se da to ne može da bude rešenje i mi smo se svi zalagali za opšte i jednako biračko pravo. Pripadnici nacionalnih manjina nisu ni bolji, ali ni gori od nas, a mi im pomažemo na taj način što ćemo da spustimo cenzus, što ćemo da umanjimo cenzus na 3%, istovremeno dajući tu priliku i ostalim partijama, svima drugima koji ne mogu na drugačiji način cenzus da pređu. Bićemo bolje predstavljeni u Skupštini Srbije i oni koji bi imali 4%, a nisu ušli u ovu skupštinu, imaće svoje poslanike u najvišem narodnom predstavništvu. Što se tiče glasova koje vi tobože obezbeđujete ljudima iz dijaspore, da nije reč o najgorem mogućem licemerju ne bismo ni reagovali, ali mi znamo kako to ide. Dođu neki, održi se sastanak, mi smo vama obećali da ćete vi da glasate, ma kako to bilo nemoguće i ma kakve to probleme stvaralo, mi smio sada voljni da to isteramo do kraja. Konkretnih i korektnih izbornih rešenja u ovom slučaju nema, ali vi ćete istrajati na tome, pokušavajući da zloupotrebite ono što mi svi želimo, ali im se postavlja pitanje na koji način da ostvarimo. Onda ćete reći – aha, nemojte da glasate za SRS, jer oni su bili tobože protiv ljudi koji žive u inostranstvu, oni su protiv njihovih interesa, njima to nešto smeta itd. Ne, nama ne smeta ništa da to još jedanput istaknem i u svim onim gradovima koje ste pominjali, ne znam da li ćete to organizovati u Monroviji, nisam znao da i tamo ima značajan broj naših ljudi koji imaju boravište. Vidim da su neki zaposleni na Maldivima, lepo je. Prijavljujemo se, hajde svi zajedno da se dogovorimo ko će da ide na Karibe, ko na Maldive, ali ako možemo to na korektan način da obezbedimo. To je jedino moguće po predlogu SRS da na svakih 100 kilometara bude biračko mesto. Ako imamo u Nemačkoj u Minhenu otvoreno, ne mora onaj da ide u Berlin, bliže mu je Beograd nego Berlin. Dakle, ima smisla ako može da ode umesto do 100 kilometara iz Pasaua do Minhena, a ne da mora da ide u Berlin, u protivnom može da dođe u svoju zemlju. To su rešenja koja moraju da se prihvate da bi zakon bio sprovodljiv i da bismo mogli na bilo koji način da obezbedimo volju naših građana iz dijaspore, da se na pravi način prikaže. Sa druge strane, postoji ta vrsta opasnosti koju smo ranije imali glasanjem u kasarnama i zatvorima, gde nije bilo višestranačke kontrole. Vi znate da su uvek ti glasovi, više od 90%, dolazili za vlast. Mi smo upravo zato, i u dogovoru sa DOS-om, u oktobru i novembru 2000. godine predložili ovaj zakon, da bismo izbegli svaku moguću vrstu krađe, svaku moguću vrstu manipulacije. Da mi ne brinemo o svemu ovome, mi bismo voleli, ako već želite da ostavite cenzus od 5%, nemamo mi tu vrstu problema, mi želimo nekima drugima da pomognemo i ovim strankama o kojima smo govorili. Možete da podignete cenzus i na 25%, jedino bi ga SRS prošla. Dakle, to nije naš problem, o tome moraju drugi da razmišljaju. Na kraju, zamolio bih vas da ubuduće ne zloupotrebljavate na ovakav način priču o dijaspori, o interesima našeg naroda i naših građana koji žive u inostranstvu. Mi smo njihovi legitimni predstavnici, jer najveći broj glasova smo upravo mi dobili na prethodnim izborima. Budite sigurni da će se taj broj glasova povećavati, baš onako kao što se povećava u svim delovima Srbije i to će možda biti u simboličnom smislu jedna lepa pobeda. Od Amerike do Australije, svuda pobeđuju radikali.
Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević, posle nje Vjerica Radeta.
Gospodine predsedavajući, molila bih vas da me ubuduće najavljujete punim imenom i prezimenom. Moje ime je Snežana Lakićević-Stojačić.
Kako je otkucano, tako sam pročitao.
Samo sam želela da vama ili službi skrenem pažnju na to. Dame i gospodo poslanici, prvi put se obraćam sa ove govornice i nadala sam se da u svojoj prvoj rečenici neću morati da konstatujem da, nažalost, imam priliku da i u ovom sazivu čujem određeni govor mržnje sa ovog mesta. Poslanici SPS koji dolaze iz Vojvodine, potpuno neopravdano i bezrazložno, uputili su niz kritika stanovnicima i biračima iz Vojvodine, obrativši se i strankama iz Vojvodine regionalnog karaktera, ali strankama koje zastupaju interese nacionalnih manjina, iako znaju da njih u ovom trenutku u ovom parlamentu nema i ne mogu da repliciraju. Autonomija je Ustavom zagarantovano pravo i ne treba deliti stanovnike i birače Vojvodine na lojalne i nelojalne građane Srbije. Svi oni jesu stanovnici Srbije i, koliko znam, niko od nas koji smo predstavnici građana Vojvodine u ovom parlamentu, ovog trenutka, ne razmišlja ni o secesionizmu, ni o internacionalizaciji, niti o pravljenju bilo kakvog problema ni Skupštini Srbije, a pogotovo ne državi Srbiji. Volela bih da ubuduće, ukoliko dođe do ovakvih izlaganja, gospodin predsedavajući upozori one koji se na takav način obraćaju biračima sa severa Srbije. Naravno da će Demokratska stranka i lista Boris Tadić, kako je rekao naš šef poslaničke grupe, podržati zakon koji je predložila DSS, ali moram da skrenem pažnju na određene probleme koje smo primetili i na određene nepreciznosti koje se, u svakom slučaju, pojavljuju u ovom predlogu izmena i dopuna Zakona o izboru narodnih poslanika. Moje lično uverenje, ali i uverenje pretpostavljam većine poslanika, jeste da je stepen međusobne povezanosti ljudi u Srbiji, u Vojvodini, u višenacionalnim sredinama mnogo veći nego što se kroz ovaj zakon to može videti i predvideti. U obrazloženju člana 12. Predloga stoji da nova postavka zahteva precizno definisanje pojma «stranka - nacionalna manjina». Takva definicija je data. Kada neko teži da definiše nešto što predstavlja pravno pitanje, ali i suštinsku stvar, po pravilu tu definiciju nikada ne može da uradi precizno i, naravno, uključuje moguće greške. Tako je i u ovom slučaju. Prema Predlogu, stranke nacionalnih manjina su one stranke čiji je osnovni cilj predstavljanje i zastupanje manjina i zaštita i poboljšanje prava pripadnika nacionalnih manjina. Time je osnovni cilj stranke nacionalnih manjina zakonom propisan i neopravdano ograničen. Za ovom govornicom se govorilo o tome da to predstavlja ekskluzivitet stranaka nacionalnih manjina. Ne mislim tako. Naravno, mislim da sve stranke imaju pravo i obavezu da zastupaju interese nacionalnih manjina, pre svega zbog toga što, po pravilu, nacionalna većina uvek opredeljuje status nacionalnih manjina. Svima nama je u interesu da, saglasno međunarodnim pravnim standardima, taj status nacionalnih manjina bude saglasan evropskim standardima. Ali, pravi ograničenje tim strankama. Da li to znači da stranka nacionalnih manjina ne može imati drugi osnovni cilj: ekonomski, ekološki, politički, jer tada neće ispunjavati uslove iz zakona, time ni pravo da učestvuje u raspodeli mandata, nezavisno od cenzusa. Predlagač je svestan da oko ove definicije može doći do nesporazuma, naročito kada unutar jedne nacionalne manjine ima više stranaka i rešenje nalazi u tome što izbornoj komisiji daje pravo da odlučuje o tome da li i koja lista ima položaj političke stranke nacionalne manjine, odnosno koalicije stranaka nacionalnih manjina. Dakle, komisija će, saglasno ovlašćenju u zakonu, utvrditi, da upotrebim u neku ruku sindikalni izraz, reprezentativne stranke unutar jedne nacionalne manjine ili grupacije koje će ovo pravo preuzeti, koje te uslove ispunjavaju ili ne ispunjavaju, saglasno diskrecionom pravu Republičke izborne komisije. Ova odluka, svakako, smatramo da ne može biti u nadležnosti komisije. Komisija, u skladu sa zakonom, ima u svom delokrugu veliki broj značajnih organizacionih, administrativnih i tehničkih poslova koji omogućavaju uspešno sprovođenje izbora. Međutim, ona ne može donositi odluke koje se tiču pravnog i političkog sistema i njegovog funkcionisanja, a po našem uverenju u konkretnom slučaju radi se upravo o takvoj odluci. Želela sam da skrenem pažnju na ovu manjkavost. Želela bih da se osvrnem na još jedan amandman koji je predložila Demokratska stranka – Boris Tadić. To je amandman o zastupljenosti žena, odnosno manje zastupljenog pola na izbornim listama. Kao što znate, naša zemlja je još u novembru 1981. godine potpisala međunarodni ugovor, kojim se obavezala, odnosno prihvatila Konvenciju o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Postoje tri načina da se to na odgovarajući način reguliše. To su ustavne kvote, kvote u zakonu o izborima ili odredbama nacionalnog parlamenta i kvote političkih stranaka. Predloženo rešenje umnogome je slično rešenju koje se predlaže u izborima za organe lokalnih samouprava. O tome ćemo nešto više govoriti kada taj amandman dođe na dnevni red, ali apelujem na poslanike da razmisle o tome, jer kao što imate priliku da vidite, nažalost, pretpostavljam i pripadnika većinski zastupljenog pola u Skupštini, u ovom parlamentu ima neoprostivo malo žena.
Po Poslovniku, izvolite, uz samo jednu napomenu – ne snosim odgornost za skraćenje vašeg imena i prezimena, već predsednik vaše poslaničke grupe, koji vas je tako prijavio.
Poštovane kolege narodni poslanici, izašao sam da repliciram u ime poslaničke grupe SPS, s obzirom da je prethodni govornik gospođa Lakićević pomenula govor mržnje i dovela ga u kontekst sa SPS-om i izlaganjem dr Krstića. Moram reći da oni koji su razumeli šta je gospodin Krstić rekao, shvatiće to kao dobronamerne primedbe i primere onoga lošeg što se dešava u AP Vojvodini, jer je ukazao na ljude koji su nosioci nečeg lošeg i sigurno ne doprinose dobrim međunacionalnim odnosima. Naravno, on je pomenuo i naš odnos prema ovom zakonu. Apsolutno nije korektno da nam gospođa Lakićević drži predavanja i da ona pominje govor mržnje, jer bi trebalo malo bolje da pogleda šta su njene kolege, poslanici iz partije kojoj pripada, govorili nama, članovima SPS-a, u ove prethodne tri godine, pošto su imali ekskluzivno pravo da budu tumači govora i izlaganja poslanika, pa je predsednik Narodne skupštine u to vreme pominjao i crveno-crnu koaliciju, antireformske snage i predstavnike prethodnog režima. Da ne pominjem šta je sve bilo rečeno u vreme vanrednog stanja, koje je neustavno uvedeno. Ovo pominjem zbog toga što se koriste dvojni standardi. Nisam primetio da je iko iz te partije, za poslednje tri godine, želeo da se prikaže kao predstavnik svih građana Srbije i da se neko ko govori u ime nazovitolerantne Srbije makar javno oglasio da protestuje, recimo protiv izlaganja Nenada Čanka pre tri-četiri nedelje na televiziji, kada je članove SPS nazvao fašistima. To je bio flagrantan primer govora mržnje, ali niko, ama baš niko, s obzirom da su oni bili glasnogovornici svega nazovitolerantnog i za Srbiju prihvatljivog, nije se izjasnio. Prema tome, ako ste razumeli šta je gospodin Krstić rekao, shvatićete da je to dobronamerno. Mi smo istakli da ćemo glasati za ove izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika, a kada bude naš predstavnik govorio u drugom delu pomenućemo i one pozitivne primere vezano za manjinsku politiku, pa prema tome nema razloga da nam o tome pričate.
Replika, gospodin Pajtić.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nije se gospođa Lakićević-Stojačić obratila samo u vezi izlaganja gospodina Krstića, nego i u vezi izlaganja gospodina Smiljanića. Tačno je da su reči gospodina Krstića bile grube, i konstatacije nisu uvek odgovarale stvarnom stanju stvari, ali bih se više osvrnuo na izlaganje gospodina Smiljanića i zašto je gospođa Stojačić o tome govorila. DS, lista Borist Tadić, smatra da je bilo neprimereno izlaganje o kome se govorilo, o poziciji mađarske nacionalne zajednice u Vojvodini, o podobnosti pripadnika mađarske nacionalne zajednice, pa ne znam - da li je pilot, pa da li je oborio neki avion. To je potpuno izvan teme o kojoj govorimo. Pripadnici nacionalnih manjina u ovoj zemlji imaju apsolutno jednaka prava, kao i svi drugi pripadnici većinskog naroda, imaju pravo na pozitivnu diskriminaciju, odnosno na ulazak u parlament, jer je to apsolutno u skladu sa svim evropskim standardima i samo u Srbiji takav princip još ne postoji. Zbog toga ćemo podržati ovakav predlog, iako je izrazito manjkav predlog zakona u pitanju i nije u redu vršiti tu vrstu poređenja, kao što je govoreno o 250.000 Mađara u Srbiji i 250.000 Srba u Mađarskoj, zato što se izbegavaju istorijski fakti. Falsifikuju se istorijski fakti i onda se stvara loš međunacionalni odnos. Istine radi, 1922. i 1923. godine bio je zaključen bilateralni sporazum između Kraljevine Jugoslavije i Mađarske i tada je došlo do velike seobe srpskog življa iz Mađarske, pre svega na teritoriju Vojvodine, ali i u druge krajeve Srbije, i to je u najvećem delu uzrok zbog koga je srpska nacionalna zajednica tada desetkovana, preko 80% pripadnika srpske nacionalne zajednice se preselilo. Jeste, zato što je moja porodica jedna od tih koje su se preselile. Dakle, prosto je zbog toga došlo do rasipanja, nije došlo zbog toga što je na bilo koji način ugroženo pravo izražavanja nacionalne posebnosti. Vremenom je naravno došlo do prirodne asimilacije, kao što je došlo i kod pripadnika mađarske nacionalne zajednice. Mađarska nacionalna zajednica svakih 10 godina se smanjuje za negde oko 40.000, broj pripadnika mađarske nacionalne zajednice. I mi smo onoliko Srbi, onoliko pravoslavci, onoliko patriote koliko respektujemo ljude koji žive sa nama, koliko respektujemo naše sugrađane, koliko respektujemo naše komšije i krajnje je neprimereno takvim aršinima da falsifikujemo istorijske činjenice i uspostavljamo neko stanje kakvo smo imali 90-tih godina ovog veka i koje je donelo mnogo zla ovoj zemlji. Hvala.
Povodom primene Poslovnika, gospodin Obradović.
Hvala gospodinu Maršićaninu za mogućnost da kažem nekoliko reči povodom izlaganja gospodina Pajtića. Naime, u načinu izlaganja poslanika o tome da li govore na način primeren ovom domu odlučuje predsednik Narodne skupštine Republike Srbije, a ne gospodin Pajtić. Ako mu se ne sviđa ono što je rekao gospodin Smiljanić može to i ovde javno da kaže, a može i sa njim da razgovara. Što se tiče fakta, činjenica je gospodine Pajtiću, sviđalo se to vama ili ne, da je brojSrba u Mađarskoj zanemarljiv, a da ih je bilo i te kako u godinama i decenijama pre. I, kada se već pozivate na fakta treba da znate da su sredinom 19. veka Mađari činili manjinu naroda u tadašnjoj Ugarskoj. A sada ih ima, što se kaže, u apsolutnoj većini i to nije reč o asimilaciji, nego o čisto prirodnom procesu. Politika koja je vođena u toj zemlji bila je takva da su pripadnici manjina bili jednostavno pretvarani u većinski narod, to treba reći i nemojte zaboravljati ove izjave koje čelni ljudi Mađarske daju, vezano za Mađare, za teritoriju i za Srbiju. O našoj manjinskoj politici red bi bilo da makar mi, građani Republike Srbije, govorimo o činjenicama. Kada pogledate sve, ali baš sve ove zemlje u našem okruženju, videćete da je jedino prethodna SRJ ili sada državna zajednica Srbije i Crne Gore, država koja je usvojila sva ili gotovo sva međunarodna akta i dokumenta koja se tiču položaja i prava pripadnika manjina. Ona je šampion u tome. SRJ je 1992. godine napravila Deklaraciju u UN o zaštiti prava etničkih, jezičkih i verskih manjina, ali nam nisu dozvolili tada, zbog poznatih događaja, da prisustvujemo toj sednici Generalne skupštine UN da to usvojimo. Kakva je bila - ona je bila neštočime je naša država trebalo da se ponosi. Postoji još jedan podatak koji bolje nego išta govori u prilog tome da je Srbija vodila dobru manjinsku politiku i dobro je što se i ovaj zakon usvaja. To jeste objektivno jedna nadogradnja pozitivne manjinske politike naše države, a to je broj pripadnika manjina u Srbiji i u drugim zemljama koje su u okruženju Srbije. Jedino je Srbija od svih ovih država u okruženju ostala država sa značajnim brojem pripadnika manjina. Pogledajte fakta. Pripadnici drugih manjina su statistički ubijani, da ne pominjem kako su se sa njima ophodili u praksi i ne treba niko da nam deli lekcije kako se negde drugde u okruženju bolje radi. Pogledajte fakte, pogledajte činjenice i videćete da je naša država neko ko je imao apsolutno kvalitetnu manjinsku politiku.
Replika, gospodin Pajtić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, govorio sam o faktima. Dakle, gospodin Smiljanić je izneo da je u Temišvaru bilo dve eparhije, što nikad nije bio slučaj, postoji samo jedna Temišvarska eparihija. Izneo je čitav niz prosto istorijskih falsifikata i ako je tačno, a tačno je, da se dramatično smanjio broj srpskog življa u Mađarskoj, dramatično se boj srpskog življa smanjio u Rumuniji, to ne može biti argument da uskraćujemo pravo nacionalnih zajednica u ovoj zemlji. To ne može biti argument protiv nacionalnih manjina. To ne može biti predmet poređenja sa ovim što ovaj zakon nudi predstavnicima nacionalnih manjina, a to je pozitivna diskriminacija i to je nešto što nas čini većim. Ne čini nas većim to što ćemo ugroziti nekog ko je malobrojan i ko je nacionalna manjina u našoj zemlji, nego nas kao Srbe čini većim to što ćemo im omogućiti da imaju veća prava nego Srbi u drugim zemljama.
Rad nastavljamo u 15,00 časova. Administrativni odbor počinje sednicu odmah, u sali na II spratu. [[Posle pauze -15,30]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum za nastavak rada Narodne skupštine. Konstatujem da imamo kvorum za nastavak rada. Prvi sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Vjerica Radeta, posle nje narodni poslanik Dušan Proroković.
Dame i gospodo, ozbiljni parlamenti ozbiljnih država, koje teže da budu pravne države, bave se donošenjem sveobuhvatnih i celovitih zakona i ne troše vreme na raspravu i donošenje nečega što predlagač ovde naziva – korak do zakona. Svi mi, odnosno većina ovde prisutnih, osetili smo posledice loših izbornih zakona i svi smo se na svoj način borili za unapređenje izbornih zakona i regularnost izbornog procesa. Mi iz SRS smo to radili u parlamentu, iznoseći uvek prave argumente. Vi ste lupali u šerpe, duvali u pištaljke i došli smo 2000. godine do jednog zakona koji je bio značajno bolji od onog koji mu je prethodio, odnosno od onih koji su mu prethodili. Taj zakon iz oktobra 2000. godine usvojen je konsenzusom svih stranaka u parlamentu i taj zakon je stvorio kakve-takve uslove za regularne ili bar približno regularne izbore. Nema nikakve smetnje da se po tom zakonu sprovedu još jedni predsednički izbori, koji su valjda neminovnost, jer nas Ustav i zakon na to obavezuju. Uostalom, na osnovu tog zakona DOS je došao na vlast i evo Demokratska stranka Srbije, sa ostalim strankama koje će činiti, valjda, vlast u ovoj državi takođe su došli na vlast na osnovu tog zakona. Ovde su se već dva dana od strane predstavnika predlagača čule zaista zlonamerne primedbe kako predstavnici, poslanici SRS, ne prihvataju dana izborima koji se raspisuju u Srbiji glasaju naši građani koji žive u inostranstvu, da mogu da glasaju oni koji su u zatvorima, oni koji ne mogu zbog bolesti da dođu na birališta, vojnici itd. Sve to apsolutno nije tačno. SRS nema ništa protiv toga, ali mi insistiramo da se za takvo glasanje stvore regularni uslovi. Ovo što ste vi u ovom kvazizakonu predvideli ne stvara mogućnost za regularne i demokratske izbore. Valjda je cilj svih nas da stvorimo uslove da svaki budući izbori u Srbiji budu regularni, da budu demokratski, da vlast koja bude izabrana na izborima bude zaista izabrana voljom građana koju niko neće zloupotrebljavati. Ono što ste vi predvideli i te kako otvara mogućnost za zloupotrebu i za mahinacije u nekim budućim parlamentarnim ili predsedničkim izborima. Vi znate, a mi znamo bolje od vas, kako smo prolazili na izborima, od kada je više stranaka u Srbiji, koji su se odvijali u Srbiji; nama su kradene izborne pobede. Sve je to bila posledica loših izbornih zakona i nemogućnosti višestranačke kontrole na biračkim mestima. I vi ste tada, kao i mi, smatrali da zakon mora da se promeni, da ne može da se veruje vladajućoj većini da neće zloupotrebiti zakon. Mi i sada ne verujemo, gospodo, vladajućoj većini, iako je vaš predizborni slogan bio "reč je reč". Mi vam zaista na reč ne verujemo zato što ste već za ova dva meseca i za nepun mesec dana ovog parlamenta toliko puta prekršili reč da zaista nemamo nikakvog razloga da vam verujemo da ćete vi sprovesti neke regularne izbore po zakonu koji ne predviđa regularnost tih izbora. Ne mogu se sprovesti izbori i ne mogu se sprovesti tamo gde nema prisustva predstavnika svih stranaka, svih učesnika u tim izborima. Juče je, zapravo pre neki dan, na Odboru za pravosuđe i upravu gospodin Ristivojević, koji je ovde predstavnik predlagača, inače i predsednik tog odbora, rekao da je on svestan da po ovom zakonu izbori ne mogu biti regularni, da neće biti regularni verovatno ni neki sledeći izbori, ali neki tamo, možda treći po redu će i biti regularni, jer ćemo u međuvremenu da sredimo i biračke spiskove ovde, i biračke spiskove u inostranstvu i da promenimo zakon itd. Tako se, gospodo, ne vodi ozbiljna država. Onda očekujem... vidim da se gospodin Ristivojević već javlja za repliku, naravno, ne smeta mi, nemam ništa protiv. Gospodine Ristivojeviću, vi ste juče rekli da ako neko nešto ne razume od ovoga što ste vi predložili, da slobodno možemo da pitamo, vi ćete to da nam objasnite. Mi, gospodine Ristivojeviću, nismo vaši studenti, vi nama nemate šta da objašnjavate, vi možete da izađete sa vašim agrumentima, a ne morate ništa da nam objašnjavate, nama je savršeno jasno i ovo što ste napisali, a još jasnije ono šta vam je namera koja nije ovde napisana, a koju mi srpski radikali odlično čitamo.
Predstavnik predlagača, gospodin Ristivojević.
Poštovane kolege narodni poslanici, samo kratko ću reagovati, pošto ovakav govor ne zaslužuje dužu reakciju. Znači, pod jedan, nije tačno i čista je laž da sam rekao da će izbori biti neregularni, niti na Odboru za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije, niti za ovom govornicom. Rekao sam da izbori neće biti idealni, nakon reakcije jednog od vaših poslanika da izbori neće biti idealni. Da, tačno da neće biti idealni. Vrlo verovatno ova država će imati velikih problema da izvrši popisivanje svih birača koji se nalaze u inostranstvu i da na osnovu tog popisa, odnosno evidencije birača koji su u inostranstvu, napravi posebne spiskove birača; zatim, postojaće problemi verovatno i sa državama u kojima se ti naši birači nalaze. Možda će biti protivni ideji da mi organizujemo izbore, u tom slučaju moći ćemo da ih organizujemo samo u našim diplomatsko-konzularnim predstavništvima. A zašto? Zato što su ta diplomatsko-konzularna predstavništva eksteritorijalna u odnosu na teritoriju te države, pa ćemo možda eto, zahvaljujući protivljenju neke države imati izbore samo na jednom mestu, a ne na više mesta u toj državi i tako dalje. U tom svetlu sa ove govornice i na Odboru za pravosuđe rekao sam da povodom izbora koje ćemo organizovati u inostranstvu - i to ne mi kao partija, gospođo Vjerice, država organizuje izbore, za to je zadužena RIK i neće DSS nikakve izbore organizovati, niti ih je organizovala ranije - ova država, odnosno RIK, koja će ih organizovati, imaće određenih problema. Znači, molim vas da više ne iznosite ovakve besmislice sa govornice i stavljate mi i trpate u usta reči koje nisam rekao, naročito da sam rekao da će izbori biti neregularni. To su čiste gluposti. Hvala vam i doviđenja.
Po kom osnovu, nije pomenuta ni stranka, može samo po Poslovniku ako imate nešto. Povodom Poslovnika, izvolite.
Gospodine predsedniče, zahvaljujem što ste mi dali reč. Reklamiram povredu Poslovnika, član 97. Narodni poslanik sa liste Demokratska stranka – Boris Tadić, gospođa Snežana Lakićević-Stojačić, uvredila me kada je rekla da sam govorio jezikom mržnje; nisam govorio nikakvim jezikom mržnje, gospođo Snežana, govorio sam činjenice. Prvo, da SPS podržava Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, to je činjenica. Pored toga, naveo sam činjenice koje pišu u svim novinama, a to je da je Skupština Vojvodine donela grb, odluku o formiranju Vojvođanske akademije nauka i umetnosti, i pored sugestije Srpske akademije nauka i umetnosti da to ne treba da radi i pored protivljenja članova Srpske akademije nauka i umetnosti iz Vojvodine. Da li je činjenica da se 27. ovoga, znači za tri dana, održava Skupština Vojvodine, gde treba da se donese nekakva zastava Vojvodine i svečana pesma, odnosno himna! Da li je činjenica da će se u martu održati Skupština Vojvodina na kojoj treba da se razmatra predlog o osnovnom zakonu, odnosno Ustavu Vojvodine! To su činjenice. Ne možete kada iznosite činjenice da govorite jezikom mržnje i više je dosta da svako može da po svom nahođenju proglasi kada neko nešto kaže što mu se ne sviđa da je to jezik mržnje. Nije problem u jeziku, problem je u ušima koje čuju samo ono što hoće i ono čega nema. Nemojte više da govorite kada neko iznosi činjenice da govori jezikom mržnje.
Po Poslovniku, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Naravno, nisam govorila da su ove činjenice, ako se to tako može nazvati, govor mržnje. Govor mržnje je bio sastavljen u rečenicama koje su se odnosile na činjenicu da su određene regionalne stranke, koje ste naveli kao činjenice iz Vojvodine, i stranke nacionalnih manjina secesionističke, koje traže međunarodnu intervenciju ili internacionalizaciju pitanja Vojvodine. To je nešto o čemu ne dozvoljavam u ovom trenutku da se govori na ovakav način za skupštinskom govornicom. Vas molim da uzmete reč, ukoliko želite da mi replicirate, pošto mi nije prijatno da sa vama vodim ličnu diskusiju dok sedite u poslaničkoj klupi. (Obraća se narodnom poslaniku Branislavu Ristivojeviću). Da li je tema ove skupštine činjenica da je Skupština Vojvodina usvojila grb? Ne vidim da jeste. Grb jeste usvojen većinom poslanika u Skupštini Vojvodine, što je njeno legitimno i legalno pravo u odnosu na nadležnosti koje ima. Da li je dnevni red Skupštine Vojvodine, koji je zakazan, stavio kao neku od tačaka dnevnog reda usvajanje pesme, odnosno zastave Autonomne Pokrajine Vojvodine; još uvek dnevni red nisam dobila i ne znam da li je to tačno, iako sam član Izvršnog veća Vojvodine. Ali, ako je to tačno, nije prekršena nadležnost koju ima Skupština Vojvodine, pa samim tim mislim da ste na ovaj način izrekli neistine za ovom govornicom. SPS ima dva poslanika u Skupštini Vojvodine, koji mogu da glasaju onako kako se opredele u odnosu na dnevni red koji bude stavljen na Skupštini Vojvodine. Zaista, mislim da nije pristojno sada ovde replicirati i govoriti o temama na koje nema ko na adekvatan način da vam replicira, ali zaista mislim da na političkoj sceni ima malo onih koji bi voleli sa vama na ovakav način da vode repliku, jer se svi jako dobro sećaju revolucije 1989. i 1990. godine, ono što je Vojvodina nakon toga doživela i preživela.
Sada, gospodo poslanici, da se dogovorimo o sledećem, pošto zloupotrebljavate odluku Ustavnog suda, javljate se po Poslovniku ne navodeći osnov, ne navodeći član, zaista vas upozoravam da ću primeniti ovlašćenja po Poslovniku, koja predsedavajući i predsednik Skupštine imaju i izreći, bez prethodnog opominjanja, opomenu poslaniku koji na ovaj način bude kršio Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković. Replika? Nemate pravo, pomenuta je u izlaganju vaša koleginica gospođa Radeta po imenu i prezimenu, gospođa Radeta ima pravo na repliku, ako želi, izvolite. Gospođa Radeta ima pravo na repliku, vi nemate, jer stranka nije pomenuta. Po Poslovniku?
Za razliku od ostalih, koje niste pitali, reći ću vam koji je član Poslovnika. To je član 100. stav 1, a možete da uzmete bilo koji što se tiče staranja o redu na sednici. Naime, gospodin Ristivojević je vređao narodnog poslanika ...
Član 100. glasi: "Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine". Da li je to osnov javljanja?
Naravno; gospodin Ristivojević nije poštovao dostojanstvo Narodne skupštine, vređajući Vjericu Radetu, vređajući sve one koji zastupaju isto mišljenje, govoreći za sve ono što je ona izgovorila sa ove govornice da su besmislice, gluposti i još jedan izraz ste upotrebili, gospodine Ristivojeviću, a to ne priliči džentlmenu, pa makar govorili i političkim protivnicima. Ne priliči, pre svega, zato što nije istina. Na jednu stvar vas je upozorila gospođa Radeta i to je vrlo ozbiljna stvar. Već sam vam rekao da je ona jedan od najboljih pravnika, ne samo u ovoj skupštini i ne morate da mašete rukama, možete samo da izađete za govornicu i da kažete šta mislite. Mahanjem ruku teško da ćete nešto postići. Suština je u sledećem...
Molim vas da ne ulazite u suštinu. To je replika. Istakli ste prigovor po Poslovniku i molim vas da završite.
Završiću, gospodine Maršićanin. Nemojte da pokazujete bilo kakvu vrstu nervoze.
Ne, nema nervoze, ima samo poštovanja Poslovnika.
Ostale ste slušali, koji se nisu ni pozvali na Poslovnik, a pričali su o svemu drugom. Izborni uslovi moraju da budu poznati unapred.
Gospodine Vučiću, zamolio sam vas da ne izlazite iz ...
Ne, čekam gospodine Maršićanin da mi zavučete ruku u džep i da mi uzmete te tri hiljade dinara. Ajde, uradite to već jednom i ne morate da me upozoravate dalje. Dakle, izborni uslovi moraju da budu poznati unapred, a ne da ih vi određujete i da kažete da će biti idealni...
Gospodine Vučiću, izričem vam opomenu.
To sam čekao, da mi uzmete 3.000 dinara, gospodine Maršićanin. Najviše volim to što ste uradili. Dakle, izborna utakmica mora da bude poznata od početka, izborni uslovi, da bi svi ljudi pristali na te uslove i da bi svi ljudi znali kako i na koji način će u njima da učestvuju. Šta god uradili, gospodine Maršićanin, te 3.000, radi kojih ste ponovo zavukli ruku u džep srpskih radikala, neće vam pomoći i ubedljivo ćemo vas pobediti.
Imamo prvo javljanje po Poslovniku. Uzgred budi rečeno, po vašem predlogu Ustavni sud je oglasio ustavnom ovu odredbu na koju ste se malopre pozvali kao nešto čemu prigovarate. Gospodine, koji član?
Član 94.
Član 94. je o prekidu sednice, o nedostatku kvoruma. Nemate pravo ili ćete poštovati Skupštinu. Ipak, neke granice tolerancije postoje. Izvolite.
Pošto je gospodin Pajtić iskoristio priliku kada sam izašao, upitaću ga nešto, da mi odgovori. (Priča mađarskim jezikom: Kolega Pajtiću,nije korektno da govorite o meni kada nisam bio u sali. Iskoristili ste priliku da istrčite za ovu govornicu kada me nije bilo tu. Mada, nisam vas razumeo šta ste hteli da mi kažete. Namerno sam se obratio na mađarskom jeziku da bih demantovao priče o «govoru mržnje».) Da li razumete šta vam govorim? Ne razumete. Obratio sam vam se na mađarskom jeziku. Prema tome, mi iz Vojvodine smo odrasli u mnogonacionalnoj sredini i znam mađarski jezik. Ne znam da li vi znate.
Molim da ne replicirate, već da samo prigovorite kršenje Poslovnika.
Rekao sam da su postojale dve eparhije u Temišvaru. Ako pročitate knjigu Mihajla Pupina "Od polja do naučnika", on je to do detalja opisao. To je istorijska istina. Drugo, govorite...
Još jednom vas upozoravam da ću vam izreći opomenu.
Ne možemo govoriti govorom mržnje mi koji znamo mađarski jezik i koji smo odrasli sa Mađarima. Govorio sam istorijske činjenice, a jedna je ta da u Sent Andreji ima pet srpskih crkava, a nema nijednog Srbina tamo.
Replika, gospodin Pajtić.
(Priča na mađarskom jeziku: Dragi gospodine Smiljaniću, ja sam iz Sente, tako da govorim mađarski tačno i ispravno.Učio sam mađarski jezik u osnovnoj i srednjoj školi.) Vaš je problem sledeći, što je razlika između eparhije i parohije ogromna. Dakle, tačno je da su postojale dve parohije Srpske pravoslavne crkve u Temišvaru, a nikada dve eparhije. Knjiga Mihajla Pupina zove se "Od pašnjaka do naučenjaka".
Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković, posle njega narodni poslanik Nataša Jovanović.
Obratiću se na maternjem srpskom, neću govoriti na jezicima manjina i vratio bih se na temu koja je na dnevnom redu, a tema je izmena i dopuna Zakona o izboru narodnih poslanika. Dve su grupe izmena i dopuna ovog zakonskog predloga, koje Demokratska stranka Srbije predlaže. Prva grupa su, uslovno govoreći, ali krajnje uslovno govoreći, tehničke izmene i dopune Zakona, a druga grupa su suštinske izmene i dopune Zakona. Tehničke zato što suštinski neće uticati na izmene u našem izbornom zakonodavstvu. Mislimo da će ga kvalitativno popraviti, mislimo da će izbori da se odvijaju na efikasniji i evropskim državama primereniji način, ali ovim drugim grupama izmena i dopuna smo precizirali neke suštinske izmene. Što se tehničkih izmena i dopuna tiče, one u naše izborno zakonodavstvo uvode ponovo i posebno tretiraju omogućavanje glasanja sprečenim i nemoćnim licima, licima sa određenim stopama invaliditeta i licima koja su na izdržavanju zavodskih i zatvorskih kazni. Takođe, tiču se određene problematike vezane za biračke spiskove, o čemu smo mnogo više jutros i juče govorili. Ne verujem da je zakonopisac, odnosno prethodna skupštinska većina, koja je usvojila ovaj i ovakav zakonski predlog, namerno izostavila ove izmene i dopune koje sada predlažemo. Mislim da se to desilo slučajno, ali te slučajnosti su, pogotovo na predsedničkim izborima 2002. godine, prouzrokovale mnoge zloupotrebe. Mi smo razmišljali još o nekim kvalitativnim detaljima koji bi mogli da poprave naše izborno zakonodavstvo: Međutim, nažalost treba priznati da Srbija i srpska izborna praksa danas nisu spremne na tako nešto. Tu mislim na glasanje putem Interneta, odnosno elektronskom poštom, glasanje putem pisma, odnosno dopisno glasanje ili glasanje putem telefona. To postoji u nekim razvijenim demokratijama, u državama Zapadne Evrope. Nažalost, bili smo mišljenja da bi uvođenje takve procedure glasanja kod nas moglo da proizvede mnogobrojne zloupotrebe. Srbija, nažalost, još uvek nije zrela za tak nešto. Nadamo se da će biti uskoro, a u interesu je Demokratske stranke Srbije, sve dok bude imala većinu, odnosno obezbeđivala većinu za podršku Vladi, da svaki naredni izbori budu organizovani maksimalno korektno, u dogovoru sa ostalim strankama, da nijedna jedina zloupotreba ili falsifikovanje ne bude zabeleženo na bilo kojim narednim izborima, a prvi koji slede su predsednički izbori. Normalno, pišući zakone, odnosno izmene i dopune ovog zakona, napravili smo neke sitnije propuste. Zbog toga ćemo prihvatiti određene amandmane Socijalističke partije Srbije i Srpske radikalne stranke. Hvala im što su nam ukazali na to. U interesu i nas i njih, a i svih ostalih parlamentarnih stranaka, jeste da izbori prođu najregularnije moguće, svaki naredni, jer je to dokaz zrelosti demokratskog društva. Što se tiče druge grupe izmena i dopuna Zakona, koje sam okvalifikovao kao suštinske, dve su kojima će naše izborno zakonodavstvo prvi put biti obuhvaćeno: prvo, omogućavanje glasanja naših državljana koji žive u inostranstvu; i drugo, uvođenje tzv. principa pozitivnog praga za stranke nacionalnih manjina. DSS, zajedno sa ostalim parlamentarnim strankama koje ove naše predloge podržavaju, poziva dijasporu, zato što će im ovim zakonom to biti omogućeno, da na prvim narednim izborima, a to su izbori za predsednika Republike, glasaju, i tako utiču na formiranje institucija u Srbiji; da politički utiču na formiranje institucija u Srbiji. Normalno, otvoriće se mnogi organizacioni problemi, toga smo svesni. Prvi put se naša država sreće sa ovakvom praksom i u svim državama u kojima je davano pravo glasa dijaspori bilo je određenih organizaciono-tehničkih problema. Bitno nam je da na prvim narednim izborima, kada usvojimo ovaj zakon, budu otvorena mesta za glasanje u svim diplomatsko-konzularnim predstavništvima, da se u proces konrole glasanja dijaspore uključe sve zainteresovane stranke, sve partije koje na tim ili predsednički kandidati koji na tim izborima budu učestvovali. Bitno nam je da ti izbori prođu korektno. Nismo ovim zakonom predvideli zato što se to predviđa drugim aktima da na primer biračko mesto bude otvoreno u Kaliforniji ili Štutgartu, gde živi više hiljada Srba, a naša država nema diplomatsko-konzularno predstavništvo. To se rešava međudržavnim ugovorima, to se rešava dogovorom zainteresovanih strana u izbornom procesu i nećemo nijednu zainteresovanu stranu u tom procesu mimoići. Ukoliko se saglasimo sa ostalim strankama, otvorićemo biračka mesta gde god to bude moguće i na takav način uključiti što je moguće veći broj naših ljudi iz dijaspore da učestvuju u proces donošenja odluka. Što se političke opravdanosti tiče, donošenje ovakve odluke politički je apsolutno opravdano. Ovo je prvi korak, a biće ih još mnogo, u jačanju veza između dijaspore, odnosno našeg rasejanja i matice. Ovim svojim potezom mi želimo da uključimo dijasporu u proces donošenja odluka u Srbiji i mislimio da ćemo u narednim koracima govoriti ne samo o pravu glasa i o načinu sprovođenja glasanja u inostranstvu, nego i o njihovom aktivnijem uključivanju u naš privredni život, u jače kulturno, prosvetno povezivanje. A takođe ovo je naš prvi korak u pokazivanju opredeljenja da kao instinski zagovornici sprovođenja Dejtonskog sporazuma iskoristimo sve što nam Dejtonski sporazum omogućava, uz ostala proceduralna pitanja koja ćemo u narednom periodu rešiti; da dozvolimo svima onima u Republici Srpskoj koji su zainteresovani da glasaju, a imaju naše državljanstvo, da učestvuju na izborima u Srbiji. DSS hoće da Srpska glasa za izbore u Srbiji. Mi se toga ne stidimo da kažemo, mi se ne plašimo da to sprovedemo, na isti onaj način na koji je to omogućeno Hrvatima u Herceg-Bosni, biće omogućeno Srbima u Republici Srpskoj. Druga stvar koja suštinski menja dosadašnji zakon jeste uvođenje principa tzv. prirodnog praga za stranke nacionalnih manjina. Najbanalnije predstavljeno to bi značilo da se cenzus skoro trostruko smanjuje za stranke nacionalnih manjina. Mi smo pribegli ovakvom rešenju ne samo zbog toga što je to jedna od preporuka Saveta Evrope, već zbog obaveze da manjine obavezno budu predstavljene u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Kažem obavezno, zato što se to do sada dešavalo po pravilu, nije uvek, i sada nemamo predstavnike nekih nacionalnih manjina, nažalost, u parlamentu. Bitno je zato što većina, a u ovoj državi je većina srpski narod, mora pružiti ruku manjini, mora uključiti sve predstavnike manjinskih stranaka u institucije sistema, da u institucijama sistema rešavamo probleme, o njima razgovaramo, da ne rešavamo naše međuetničke nesuglasice preko nišana i rovova, što je na našim prostorima do sada bio slučaj. Voleo bih da danas u ovom domu imamo predstavnika partije gospodina Rize Halimija, predstavnika Albanaca sa juga Srbije, da otvorimo pitanje rovite bezbedonosne situacije u opštinama Bujanovac i Preševo, da se dogovorimo kako te malignosti da lečimo, kako da određene želje za narušavanjem ustavnog poretka u ovoj državi sankcionišemo. Nemojte da samo većina odlučuje o tome, nemojte da posle sva odgovornost padne na nas. Hajde da o svim tim pitanjima podelimo odgovornost sa predstavnicima manjinskih stranaka, isto onako kao što Srbi u nekim drgim državama, koristeći ova prava, koristeći pravo pozitivne diskriminacije, rešavaju probleme sa većinskim narodima. Kao što Srbi u Hrvatskoj rešavaju svoje probleme kroz institcije Republike Hrvatske, kao što Srbi u Makedoniji rešavaju svoje probleme kroz institucije Republike Makedonije, kao što Srbi u Rumuniji rešavaju svoje probleme kroz institucije Republike Rumunije. Ukoliko neko to ne želi, neka onda izađe ovde i iskreno kaže – hoćemo da se manjine, i pored svih okolnosti u kojima živimo, integrišu u velike stranke; ali, onda budite iskreni pa recite neka se Srbi iz Hrvatske učlane u HDZ, neka se Srbi iz Makedonije učlane u VMRO, pa neka kroz većinske stranke traže da ostvaruju svoja prava. Ne, DSS je zbog svih okolnosti koje su se dešavale na ovim prostorima pozvala Srbe iz Hrvatske da se politički institucionalizuju, okupljajući se oko Samostalne srpske demokratske stranke. Pozvali smo Srbe iz Makedonije da se politički institucionalizuju, okupljajući se oko Demokratske partije Srba u Makedoniji. Pozvali smo ih da po principu pozitivne diskriminacije iskoriste svoje pravo, uđu u parlament i rešavaju sve svoje probleme u institucijama sistema. Isto tako pozivamo sve manjine da izađu na sledeće izbore, da iskoriste svoje pravo pozitivne diskriminacije, da uzmu svoja mesta u Narodnoj skupštini i da počnemo zajedički da rešavamo sve probleme. DSS ovakvim rešenjima želi da ponudi našim sugrađanima drugih nacionalnosti i našim sunarodnicima koji žive u rasejanju da učestvuju u političkom životu Srbije i zajedno sa nama, većinskim narodom, Srbima, pospeše dalje regionalne i kontinentalne integracije.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Nadica Momirov.
Dame i gospodo narodni poslanici, DSS kao buduća vodeća stranka u koaliciji ne više DB, kako se možda vi nazivate ili kako su vas neki politički oponenti nazvali, već 3K, kako vas narod zove. Trojna koalicija, skupljena s kolca i konopca, krenula je sa nekim rizičnim zakonskim projektima, ni sama ne znajući kakav će ishod glasanja biti u Skupštini sve do momenta dok zakon nije ušao u proceduru. Tako je bilo i sa Zakonom o dopuni i izmeni Zakona o izboru narodnih poslanika. Podsetiću vas na to da su Vojislav Koštunica i ostali čelnici DSS-a, koliko još pre 10 dana, bili ubeđeni da će ove nedelje Dragan Maršićanin raspisati prevremene parlamentarne izbore i brže-bolje su potrčali da sa ovako nakaradnim predlogom Zakona o izboru poslanika, stavljanjem na dnevni red, u proceduru, krenu sa tretiranjem ovog veoma važnog političkog pitanja, koje se ne tiče toliko građana Srbije suštinski za njihov ekonomski i socijalni boljitak, ali svakako za unapređenje demokratskih procesa. Tačno je godinu dana otkako je najveći srpski junak i predsednik SRS prof. dr Vojislav Šešelj zatočen u antisrpskom Haškom kazamatu. On će tamo da se izbori za svoja prava, da odbrani svoj interes, interese svog naroda, mi smo u to uvereni, ali da ste nešto učili dame i gospodo, i vi koji niste bili u poslaničkim klupama i vi koji ste bili aktivisti raznih strančica koje su danas postale parlamentarne, mogli ste za protelih 13 godina višestranačja i od njega i od srpskih radikala da naučite kako se razvijaju demokratski procesi u jednom društvu. Ma koliko osporavali nama da smo demokrate, pokazalo se da jedino mi negujemo prave tradicije i demokratske pokrete u ovom parlamentu štitimo i od ovakvog ponašanja, kao što je malopređašnje gospodina Maršićanina, kada je izrekao novčanu kaznu Aleksandru Vučiću. Mogli ste od prof. Šešelja da naučite da politički akteri, koji trenutno imaju priliku da vladaju u zemlji, ne mogu sami da kreiraju deomkratske procese. To mi moramo da uradimo kroz sučeljavanje mišljenja, političke stranke koje se bore za realizaciju svojih programskih ciljeva. Naš trajni cilj je bio - od početka, od momenta kada smo imali jednog poslanika, a to je bio profesor Šešelj 1991. godine, a danas smo, biće tako ubuduće i zadugo, najjača politička stranka u Narodnoj skupštini Republike Srbije -da donesemo zakon o izboru narodnih poslanika koji bi bio prihvatljiv opštim konsenzusom i koji bi bio jasno primenljiv. Ovako nas DSS tek na početku svoje neslavne vladavine u «3K koaliciji» stavlja pred jedan zakonski predlog koji ne može u praksi doslovce da bude implementiran, iz prostog razloga, što su i sami predlagači rekli, jer sadrži pojedine odredbe koje je nemoguće striktno provesti do kraja. Što se tiče naših državljana u inostranstvu, koje vi nazivate dijasporom, iako to jedino jesu državljani Srbije i Crne Gore koji žive u inostranstvu, i njih ima nekoliko stotina hiljada, a kojima treba omogućiti pravo glasa, pokušali ste, kroz nekoliko dana vaše nekonstruktivne rasprave i ubeđivanja, gospodo iz DSS-a, da nam ukažete na to kako su to, navodno, vaši potencijalni glasači. Nije tačno. Vi koji se hvalite time da se edukujete na radnim mestima, da koristite računarsku opremu, imate moj predlog da posetite sajt «Srpska dijaspora» i da vidite kako tamo stvari stoje. Ubedljivo najpopularniji predsednik jedne političke stranke sa političkog prostora Srbije, među našim državljanima u inostranstvu, je prof. dr Vojislav Šešelj, ubedljivo najpopularnija srpska politička stranka je Srpska radikalna stranka. Znate kakva je razlika od vašeg Koštunice do Šešelja ili Tomislava Nikolića? Dva ili dva i po puta manje glasova ima vaš Vojislav Koštunica prilikom izjašnjavanja građana. Prema tome, ne morate uopšte da brinete za njih, a kada se već tako deklarativno zalažete, a naročito vi gospodine Ristivojeviću, kao nekakav pravni ekspert i hvalite se time da ste vi učestvovali u projekciji ovog zakona, morate da nam objasnite kako će to budući prvi policajac Dragan Jočić u roku od mesec dana, od dana usvajanja zakona, da obezbedi svim tim licima da izvrše popis, odnosno da se prijave i da imaju biračka prava. Sa druge strane, ovaj član koji tretira pitanje nacionalnih manjina je, u najmanju ruku, žalostan, a da nije žalostan, bio bi smešan. Kroz naše dosadašnje ponašanje, ma koliko to vi osporavali uz pomoć medija koji su vam davali kompletnu podršku, SRS je bila zagovornik poštovanja prava nacionalnih manjina i naš predlog i amandman da opšti cenzus bude 3% je najpravičniji za takvo stanje i za mešovitu strukturu stanovništva koju imamo u zemlji. Ne možete da me ubedite da će Republička izborna komisija, a ona to hipotetički može, da proglasi izvesnog Branislava Kovačevića iz Kragujevca, vođu neke Koalicije za Šumadiju, koji je bio prvi na listi ove Koalicije za toleranciju, koja nije prošla cenzus, da on bude autentični predstavnik nacionalnih manjina. Nije moguće, Branislav Kovačević, koji je osvojio 257 glasova u izbornoj jedinici koja ima 230.000 birača. Vi ste spremni i to da uradite, svesni činjenice da je vaš rejting opao, pale su sve maske. Jasno nam je kakav je Koštunica, kakvi ste vi, kakvi su vaši koalicioni partneri, oni sadašnji i oni budući. Jasno vam je, bez obzira na to što mi znamo da svi ti birači na celoj zemljinoj kugli, a koji su državljani Srbije i Crne Gore, neće imati jednaka prava, bez obzira na to, i tamo gde budete selektivno otvarali konzularna predstavništva, SRS će glasovima tih ljudi na tim biračkim mestima da vas potuče do nogu.
Najpre, moja replika. Dva puta sam po imenu pomenut. Zatim, gospodin Ristivojević. Rečeno je ovde da je podnet zakon zbog toga što je bilo planirano raspisivanje izbora. Dakle, ponovo predstavnici SRS računaju na kratko pamćenje. Onaj ko ima malo duže pamćenje ili, makar, ko svesno ne zaboravlja, setiće se da je isti ovakav predlog podnet i pre godinu dana, pa nažalost nije dobio većinu u ovoj skupštini. Nadam se da će ovom prilikom ove stavke, koje se navode ovde kao potrebne za izmenu postojećeg zakona, biti shvaćene i prihvaćene. Gospođo Jovanović, nazvali ste katastforalnim predlog izmena zakona koji omogućava invalidima da glasaju, koji omogućava dijaspori da glasa i koji omogućava predstavnicima stranaka manjina da budu zastupljeni u ovom parlamentu. Nemam ništa protiv da vi izmene koje ovome vode nazivate katastrofalnim predlogom. Ali opet, ko ima malo duže pamćenje, setiće se, pa da počnemo i od toga, jer ste vi pomenuli pobedu dr Vojislava Šešelja na Rakovici 1992. godine. To je ono vreme, ko ima malo duže pamćenje, koje će biti zapamćeno po tome što je vašu stranku stvarala Služba državne bezbednosti Jovice Stanišića i od onda do danas vaš put zaista jeste dug i impozantan [[Dobacivanje iz sale: Opomena.]] (Predrag Marković: Molim vas, bez dobacivanja. Javila se gospođica Jovanović povodom Poslovnika.) To nije uvreda, to je samo iznošenje istorijskih činjenica. Gospodin prof. dr Vojislav Šešelj je pobedio na Rakovici kandidata DS akademika Pekića. To je nešto što ističu ljudi koji imaju nešto duže pamćenje. Takođe, ko ima duže pamćenje, pre će moći da katastrofalnim nazove one zakone koji su Srbiju unazadili sto godina, u periodu dok ste zajedno sa vašim partnerima iz onoga što se naziva «prošlim režimom» vlast u Srbiji vršili. Onaj ko ima duže pamćenje, ma kako se to vama ne svidelo, setiće se da je u tom periodu Srbija ekonomski nazadovala, da je u tom periodu Srbija proćerdala sve nacionalne i državne interese, i da je te greške i te posledice danas u ponečemu čak i nemoguće nadoknaditi. To je za one koji imaju nešto duže pamćenje, a vi se makar setite da je prošle godine isti ovakav predlog zakona, kakav je danas na dnevnom redu, bio predložen od DSS-a.
Povodom primene Poslovnika, Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam mnogo manje godina od gospodina Maršićanina, ali mnogo veću pamet. Moja pamet je velika koliko i snaga SRS, moja snaga je velika koliko i snaga SRS, a ona se, dame i gospodo poslanici, trenutno meri sa 30% popularnosti u biračkom telu u Srbiji. Da li je to malo? Nije, naravno. Što se tiče prof. dr Vojislava Šešelja, rekla sam vam, i tužno je i poražavajuće za sve srpske rodoljube i patriote, da je danas tačno godinu dana otkako je on zatočen u antisrpskom Haškom tribunalu. (Predsednik: Hoćete li mi reći član Poslovnika po kome ste se javili.) Gospodine Maršićanin, jeste vi morali da budete smenjeni i da vas zameni Nataša Mićić, ali dok vas ona nije zamenila, morali ste da naučite neki član Poslovnika i da znate, kada već iznosite neistine i uvrede, da to potpada pod član 100. Poslovnika. Što se tiče vašeg statusa i pitanja koliko ćete vi biti na mestu predsedavajućeg, to je nešto čime će se baviti verovatno poslanička većina. Da je bilo sreće i da je bilo poštovanja volje naroda i principa parlamentarne demokratije, vi ne biste mogli da napravite povratak tu gde jeste i ne biste nikada više mogli, kako ste neslavno sklonjeni sa tog mesta, opet da zauzmete mesto predsedavajućeg. Ali, kada je u pitanju časno ime dr Šešelja, našeg predsednika, i njegove trijumfalne pobede i ulaska u Skupštinu Republike Srbije, na dopunskim izborima u Rakovici, i svih ovih nebuloznih optužbi i laži koje je izrekao za ovom govornicom - zamislite, predsednik Skupštine 2004. godine, Dragan Maršićanin, govori takve besmislice – a one ne samo da su jadne i žalosne, nego zbog te vaše takve politike, zbog takvog ponašanja vas i vašeg predsednika - koji ne zna kada je dan a kada noć, da li je na koncertu Kolundžije ili je kod Miloševića u Hagu, šta će biti sa srpskim herojima, da li će biti izručeni ili neće - zato ste tako i propali i vratićete se vi na period iz 1992. godine, na tri-četiri posto, a toliko vam je i mesto.
Meni nisu poznati razlozi vaše nervoze, samo sam izneo činjenice o nastanku vaše stranke. Izvolite gospodine Ristivojeviću. To je istorija.
Uvaženi narodni poslanici, samo kratko da repliciram uvaženoj gospođici Jovanović oko tri stvari. Kao prvo, nazvali ste me pravnim ekspertom za ovom govornicom. To nikada za sebe nisam tvrdio, niti bi ijedan čovek koji iole drži do sebe tako nešto za sebe rekao; to bi neko drugi za njega rekao i vaše mišljenje primam kao kompliment. Zaista vam hvala. Lepo je da imate lepo mišljenje o meni. Druga stvar, kao predstavnik predlagača u vezi sa ovim zakonom, nikada nisam izgovorio za ovom govornicom da je bilo koji birač u inostranstvu «naš». Valjda to znači da pripada DSS-u i slično. Moje mišljenje je da ni jedan birač ne pripada nikome. Svaki birač je čovek od intigriteta, koji pripada samom sebi, i on je ovim našim predlogom zakona praktično birač, naš državljanin, ništa drugo. Potpuno je svejedno hoće li glasati i za koju partiju. Da li će uopšte glasati. To nema nikakve veze, niti sam ikada kvalifikovao ovde bilo koga kao našeg ili tuđeg birača. Treća stvar, mislim da niste pažljivo pročitali Predlog zakona. Ne bavi se MUP evidencijama tih birača u inostranstvu, znači ni budući ministar unutrašnjih poslova, ko god to bude. Time se bavi ministarstvo nadležno za poslove pravde i opštinske uprave kao poverenim poslom, one rade biračke spiskove. Znači, evidencije birača - njima će se baviti Ministarstvo pravde što se tiče biračkih spiskova i Ministarstvo pravde, odnosno opštinske uprave kao poverenim poslom. Ministarstvo spoljnjih poslova biće samo servis, kada se neki birač u inostranstvu, odnosno državljanin, prijavi da bude birač, njegove će podatke, recimo, Ministarstvo spoljnjih poslova proslediti Ministarstvu pravde i ono će ga upisati. Kada ta evidencija birača bude izložena u jednom diplomatsko-konzularnom predstavništvu i kada rok za njeno izlaganje istekne, ono će se vratiti nazad u državu i Ministarstvo pravde će zaključiti i na osnovu njega napraviti birački spisak. Znači, Ministarstvo unutrašnjih poslova nema nikakve veze sa biračkim spiskovima. Hvala.
Povodom Poslovnika, gospodin Marković. (Glasovi - po kom članu.)
Član 99. stav 3, koji govori upravo o tom dobacivanju. Znači, za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika u pretresu nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora. Dakle, nisam se osvrnuo na vaše dobacivanje gospodine i nisam izrekao opomenu, vrlo jednostavno, zato što nije bilo nikakvog razloga za to. Govornik je hvalio Službu državne bezbednosti zbog njene efikasnosti; hvalio je službu ove države. Iznosio je, po svojim podacima, primere efikasnosti te službe. Kada god se hvale organi države Srbije, naravno da neću izricati opomenu, nego ću to podržavati. Hvala vam.
Za reč se javila narodni poslanik Nadica Momirov, a posle nje Zoran Krasić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, bez obzira na opsežne diskusije i udaljenost od teme, zadovoljstvo mi je da konstatujem da je novi saziv Skupštine nastavio rad u želji da ispravi nepravilnosti nastale u prethodnom sazivu, pa i Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, pri čemu su se sve političke stranke izjasnile da je trebalo da se izvrše te izmeni pre raspisivanja poslednjih parlamentarnih izbora. G17 plus se zalaže za donošenje novog ustava, što je pre moguće. Novi ustav treba da pruži kvalitetniji osnov za regulisanje mnogih pitanja, pa tako i pitanja Zakona o izboru narodnih poslanika. Uprkos težnjama G17 plus, vreme donošenja novog ustava je neizvesno, te stoga smatramo da je nužno regulisati neke minimume koje prethodni saziv Skupštine jednostavno nije obradio. Predlog zakona koji je DSS dala smatramo boljim od postojećeg jer ukida cenzus od 5% za stranke nacionalnih manjina. Država koja ima ovakvu nacionalnu strukturu, kao naša, mora imati zastupljenost predstavnika nacionalnih manjina u parlamentu, i da ne pričamo samo sa aspekta nacionalnih manjina, dolazim iz multinacionalne sredine, iz Subotice, i verujte velika je prednost u Subotici i okolini to što živimo u takvoj sredini. Smatram da bi ta prednost trebalo da se iskoristi na svim nivoima. Takođe je vrlo bitno da se u ovom predlogu obrađuje i problematika invalidnih lica, koja nisu u mogućnosti da izađu na biračko mesto. U savremenom svetu odavno postoji trend da se invalidnim licima moraju stvoriti svi uslovi za funkcionisanje u društvu, ali je kod nas prilično loše i malo zastupljen, što ovom predlogu zakona daje veoma veliki značaj. Smatramo takođe da je veoma važan amandman koji predviđa minimum od 30% manje zastupljenog pola u parlamentu. Političke stranke svojim programima moraju u jednom demokratskom duhu da posebno obrate pažnju na zastupljenost nacionalnih manjina i manje zastupljenog pola u političkom životu zemlje. G17 plus je to i pokazao. Mi smo jedina stranka u parlamentu koja je ispoštovala minimum od 30% manje zastupljenog pola na našoj listi za ovaj parlament. Smatramo da je idealan odnos 50:50, kako je recimo u Švedskoj, iako po statistici u Srbiji imamo više žena nego muškaraca. U svakom slučaju nikako ne želimo muškarcima da se nađu u ulozi manje zastupljenog pola, pa da se bore za svojih 30%. U jednom kulturološkom smislu bio bi to suviše veliki prelaz za njih. No, bez obzira na ovo, imajući u vidu realnu političku situaciju u zemlji, mi u G17 plus smatramo da je nužno i zakonski zaštititi kako pripadnike nacionalnih manjina, tako i pripadnike manje zastupljenog pola u pogledu realnih mogućnosti učešća u političkom životu Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić (šest minuta), a neka se pripremi narodni poslanik Sreto Perić.
Očigledno je da građanima Srbije treba da se objasni o čemu se ovde radi. Na delu je jedna velika medijska i mentalna manipulacija. I tu se, naravno, koriste sva moguća sredstva. Jedno od tih sredstava jeste da se pobroje međunarodni dokumenti, a da oni koji navode nazive tih dokumenata nijednom rečenicom ne kažu šta piše u tim dokumentima i da li mogu da nađu u tim dokumentima uporište za ovu intervenciju ili neuspeli pokušaj. Naravno, sve druge poslaničke grupe su prihvatile ovu igru, jer su svesne te manipulacije, pa neke kažu da podržavaju Predlog zakona, a neke kažu - ukoliko usvojite naše amandmane i mi ćemo da prihvatimo taj predlog zakona. U suštini, 99% poslanika je protiv ovog zakona. Da, to je istina, 99% poslanika je protiv ovog zakona, čak i oni koji su učestvovali u pisanju Predloga zakona, neki su pobegli jer jednostavno smatraju da je ovo loš predlog. Predlog se zasniva na sledećim postulatima: prvi, da neko ko je obećao da skoči 10 metara uvis, obećanje treba da ispuni, pa je ugradio 4, 5, 6 odredbi i poziva se na to da u postojećem zakonu to nije regulisano ili, ukoliko je regulisano, da nije u skladu sa zakonom. To je prva zamena teze i naravno izriče se velika laž. Postojeći predlog zakona je te situacije u potpunosti rešio. Ustavni sud to nije proglasio neustavnim i ništa taj zakon ne zabranjuje, jer taj zakon uređuje ono što po Ustavu i može, a to je način ostvarivanja prava građanina da bira i da bude biran. Mi smo malo pokušali da popravimo taj predlog, pa ćemo kod amandmana da ukažemo na mentalne nedostatke i nepoznavanje osnova političko-pravnog sistema ove države. Ali, o tom potom. Ono što mora da nas zabrine, to je da predlagač zakona nije hteo da interveniše u onom delu koji se tiče jedinstvenog biračkog spiska. Nije hteo da interveniše jer još pamti kako je krao CD od izborne komisije i kako je manifestovao svoje nezadovoljstvo što u drugom krugu RIK nije proglasila da ne postoji jedinstveni birački spisak. Naravno, to im nije smetalo u prvom izbornoj krugu. Druga manipulacija koja se ovde sprovodi, to je što se mimo Ustava i mimo svih poznatih deklaracija, konvencija koje regulišu neka pitanja, gura nešto što je potpuno neodrživo, duboko suprotno Ustavu. To što je suprotno Ustavu je što se pravi podela na građane prvog i drugog reda. Mi do sada tu podelu nismo imali. Zašto? Ma koliko neko prigovarao ustavnom uređenju Republike Srbije, ona je građansko društvo. Svi uživamo političku jednakost. Nema diskriminacije. Niko ne može da pronađe diskriminaciju u ovoj zemlji, jedino oni koji smatraju da ovakav predlog zakona treba podneti, da se formira politička elita nacionalnih manjina, izvinjavam se što ću da upotrebim jedno ime, pa onda pripadnici jedne nacionalne manjine da smatraju da su ugroženi ukoliko Kasa nije kupio još jedan hektar zemlje za svoju ćerku. Tada su ugrožena prava nacionalnih manjina. Ko može da kaže da su samo Kasa i Rasim Ljajić predstavnici nekih nacionalnih manjina? Ko je dao njima to ekskluzivno pravo? Moram da podsetim predlagača, u postojećem Zakonu o izboru narodnih poslanika kao podnosioci izborne liste javljaju se stranke pojedinačno, koalicije, grupe građana, a sad uvodite i termin – izborna lista stranke nacionalnih manjina. Ustav ne dozvoljava takvu formulaciju i takvu podelu, jer na ovaj način i skidanjem cenzusa samo za određenu grupu ljudi, postavljam pitanje – šta je sa izbornom listom grupe građana, što su oni neravnopravni? Kako to neko više, a neko manje? Mi smo građansko društvo, postigli smo neke demokratske standarde i taj ko se plaši da će nacionalne manjine da glasaju za SRS, s pravom se plaši. Posle ovog zakona još više pripadnika nacionalnih manjina glasaće za SRS, jer osećaju ovu podelu i ne žele da se identifikuju sa Rasimom Ljajićem, Kasom i onima koji su izgubili na izborima. Oni su izgubili jer su se pogrešno opredelili. Ko je taj ko može više da voli Rasima Ljajića od Nebojše Čovića. Ako neko poštuje izbornu volju građana, imate predstavnike nacionalnih manjina za koje je narod glasao, pa sa njima pravite koaliciju. Vi ćete sada Rasima da zadržite, pa čak i Nebojšu Čovića, koji nije osvojio ni tri posto glasova [[Glasovi iz klupe: Ko to kaže?]] To kažu izbori. Izbori kažu da nije prošao, ali vi hoćete da ga uvučete. Pošto je ovo zakon koji ništa ne rešava, jer nikada DSS nije uspela da reši neki problem, mene prosto čudi da niste podneli predlog da se izglasa nepoverenje Vladi Zorana Živkovića.
Izvolite, replika. U međuvremenu, samo da obavestim gospodina Perića, nažalost, nema više vremena. Više od šest minuta je potrošio prethodni govornik. Neka se pripremi gospodin Miloš Jevtić. Replika, gospodin Aligrudić, pa predlagač.
Na repliku imam pravo iz prostog razloga što se deo diskusije gospodina Krasića odnosio na moju diskusiju, jer sam ja jedini narodni poslanik koji je pominjao nekakav međunarodni dokument u svom govoru. Kada sam pominjao međunarodni dokument u svom govoru nisam vršio nikakvu manipulaciju, nego sam pokušao, navodeći određene međunarodne dokumente koji govore o pravima nacionalnih manjina, da ukažem na član 16. Ustavne povelje državne zajednice Srbije i Crne Gore, koji kaže da su ratifikovani međunarodni ugovori opšteprihvaćena pravila, da imaju primat nad pravom Srbije i Crne Gore i pravom država članica. Tu nije bilo nikakve manipulacije. Ono što se ovde iznosi je krajnja neistina, da ne postoji ustavni osnov za određenje pozitivne diskriminacije. Naveo sam da se taj ustavni osnov nalazi u Ustavnoj povelji, odnosno u Maloj povelji, koja proističe iz Ustavne povelje, deo je ustavnog paketa. Prema tome, to je ustavni osnov za pozitivnu diskriminaciju koja se ovim zakonom uvodi. O tome sam govorio. Ne radi se ni o kakvoj manipulaciji. A vama, ako vi niste privrženi Ustavnoj povelji i Maloj povelji, kao paketu saveznih ustavnih propisa, nego mislite da to nije bitno i da je to nevažno za države članice, onda je to vaš stav i prema državnoj zajednici. Vama se izvinjavam.
Nema replike na repliku, gospodine Krasiću. Izvolite, gospodine Ristivojeviću.
Kao predstavnik predlagača, samo jednu rečenicu na ovo što je rekao gospodin Krasić. Znam da je to gospodin Krasić rekao slučajno. Pomešali ste, gospodine Krasiću, amandman gospodina Omeragića, koji spominje izborne liste stranaka nacionalnih manjina, a naš predlog zakona uopšte tu kategoriju niti spominje, niti poznaje. Jedina kategorija koju mi poznajemo je politička stranka nacionalnih manjina, samo u tome intervenišemo u našem predlogu zakona. Nikakve «izborne liste stranaka nacionalnih manjina» ne postoje i to jednostavno nije tačno. Znam da je u pitanju samo greška. Pobrkali ste amandman gospodina Omeragića sa našim predlogom zakona. Dešava se, velika je gužva, mnogo se radi, u žaru govora rekli ste takvu stvar. Inače, moram da priznam, vaša kritika je bila jedna od retkih konstruktivnih koja se čula za ovom govornicom i čestitam vam. Voleo bih kad bi svaka bila takva. Hvala.
Hvala. Sada imate pravo na repliku. Izvolite.
Moram da citiram gospodina koji je prvi izašao. Pričao sam o međunarodnim dokumentima koje je jedan drugi poslanik pominjao, a on je u replici predstavio Ustavnu povelju... (Predsedavajući: Nemojte, molim vas, odgovorite na izlaganje predlagača.) ... kao međunarodni dokument. Nažalost, to nisu međunarodni dokumenti. A što se tiče ove druge intervencije, da nešto nisam shvatio, meni se čini da niste razumeli neke stvari. Nijedan naš propis, niti međunarodni dokument, ne dozvoljava bilo kakvu diskriminaciju. Kada se priča o nekim posebnostima koje pripadaju pripadnicima nacionalnih manjina, ta tema danas nije na dnevnom redu, ali ako pričamo o Ustavom i svim međunarodnim dokumentima garantovanoj slobodi političkog organizovanja i delovanja, onda tu nema prostora za podele na političke stranke manjina, na neke druge političke stranke, jer to pravo građanin uživa kao pojedinac. To je individualno pravo. O tome morate da vodite računa, jer na ovaj način delite građane, formirate političku elitu nacionalnih manjina, sa kojima možete da trgujete na svoj način, sebi prepoznatljiv način, a oni su skloni tim trgovinama, za hektar imovine, znate i sami, kod Kase, neki su ga čuvali. A što se tiče ovog dela koji se tiče obećanja prema dijaspori, to neće biti onaj rasadnik glasova kao što je nekada bilo Kosovo i Metohija. Moram da vas upozorim ... (Predsedavajući: Upozoravam poslanike da vas ne ometaju.) ... da ste se uhvatili ćorava posla. Mi ćemo, sa amandmanima, verovatno i da prihvatimo ovaj zakon. Ali, pazite, sa ove govornice smo upozoravali i neku prethodnu vlast da ne čini nešto iz sličnih pobuda, da je ne rukovodi mržnja, da je ne rukovode neki drugi interesi i nagoni koji nemaju pokriće u Ustavu i zdravom razumu, i ta vlast je otišla. Mnogo ste požurili i to nije dobro. Nije dobro, jer ovakav zakon se donosi konsenzusom svih političkih stranaka. Vi ste požurili, jer ste obećali. Šta da radimo što ste obećali? Nerealno ste obećali, a videćete povodom amandmana kada se budemo javljali kolika je ta nerealnost, koliko nema brige o biračima i koliko vašim predlogom vi forsirate neravnopravnost između građana, što je zabranjeno. Radikali moraju da čuvaju republiku ovde od Demokratske stranke Srbije, ljudi, zapamtite to.
Reč ima narodni poslanik Miloš Jevtić, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Marković.
Poštovano presedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska stranka, odnosno njen poslanički klub podržaće ovaj predlog zakona, pre svega iz razloga koji su civilizacijske prirode. Smatramo da je Predlog ovog zakona prilično nezavršen i da ima dosta nedostataka. Nadamo se, iskreno, da će neki od njih biti amandmanski korigovani, ali sa druge strane, takođe, mi smo na stanovištu da manjinske stranke, odnosno stranke nacionalnih manjina svakako moraju biti zastupljene u parlamentu, da smo sada suočeni sa činjenicom da one nisu u parlamentu i da upravo iz tog razloga Demokratska stranka podržava ovaj zakon. Takođe, smatramo da ni jedna od parlamentarnih stranaka koja je dobila poverenje na decembarskim izborima nema prava da monopolizuje pitanje dijaspore, odnosno pitanje stranaka nacionalnih manjina. Demokratska stranka smatra da dijaspora pre svega treba da se približi matici, a ne da se od matice udaljava. Jedan od načina da to uradimo, svakako, jeste izborni zakon kojim ćemo omogućiti predstavnicima dijaspore da glasaju, ali sa druge strane ima veliki broj drugih pitanja koja se takođe moraju rešiti. U poslednjih 10 godina, odnosno u poslednjoj deceniji, više od 500.000 mladih visoko obrazovanih ljudi napustilo je našu zemlju, smatram da se radi o jednom velikom ljudskom resursu i da svakako treba omogućiti na određeni način transfer znanja. Što se tiče problema služenja vojnog roka koji je takođe prisutan, smatram da i to treba rešiti zakonom koji će omogućiti civilno služenje vojnog roka u diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Dakle, sve su to pitanja koja se moraju tretirati u narednom periodu. Naravno, izborni zakon jeste jedan od njih. Što se tiče ovog izbornog zakona, njegova intencija je svakako dobra, on omogućava predstavnicima dijaspore da glasaju, ali smatram da je Predlog zakona takav da je tehnički teško izvodljiv. Navešću nekoliko razloga zašto to smatram. Pre svega, mora se napraviti jasna razlika ili distinkcija između onih birača koji imaju samo boravište u inostranstvu bez prebivališta, odnosno zadržanog previbališta u našoj zemlji; čak ima i takvih slučajeva gde roditelji nisu zadržali prebivalište u našoj zemlji. Najbolji primer, koji je već neko od mojih prethodnika naveo, jeste upravo Čikago ili država Ilinois, gde prema nekim podacima ima između 250.000 i 400 hiljada naših građana. Međutim, veliki broj njih jesu zapravo treća generacija koja se mnogo više uključuje u izbore u Americi i mnogo im je više stalo ko će biti guverner države Ilinois, nego ko će biti predsednik Srbije. Znači, njihova mogućnost da glasaju na izborima u Srbiji i učestvuju u izborima naših organa jeste krajnje diskutabilna. Što se tiče ostalih građana koji imaju zadržano prebivalište u Srbiji, svakako im treba omogućiti da glasaju. Jedan od predloga u ovom zakonu jeste da se to glasanje izvrši u našoj mreži diplomatsko-konzularnih predstavništava i na takozvanim posebnim biračkim mestima. Što se tiče naše mreže koju trenutno posedujemo, Srbija i Crna Gora ima 60 amasada u svetu i 25 konzulata u tačno 14 zemalja. Dakle, ima dosta slučajeva koncentracije ekonomske imigracije gde mi nemamo konzulate. Primeri su svakako Bosna i Hercegovina, Makedonija i Mađarska. Čak i u onim zemljama gde imamo konzulate, a najbolji primer jeste Nemačka, gde imamo pet konzulata - u Minhenu, Štutgartu, Frankfurtu, Dizeldorfu i Hamburgu - oko 740 hiljada naših građana živi u Nemačkoj i upravo na svaki konzulat otprilike dolazi između 150.000 i 160 hiljada naših državljana. Mislim da bi nam, uz sve podatke koje imamo sa naših izbora, gde je prosečna propusnost jednog biračkog mesta oko 1.000 građana dnevno, ako uzmemo da je odziv 50-55%, bilo potrebno oko 55 biračkih mesta da bi svi oni mogli da glasaju. Sa druge strane, neki od poslanika DSS je govorio o tome da se to može regulisati bilateralnim sporazumima sa određenim zemljama. Mi takav slučaj imamo sa 14 zemalja i postavlja se pitanje šta će se dogoditi ukoliko neka od tih država ne želi sa nama da zaključi bilateralni sporazum, znači, po principu reciprociteta. U tom slučaju, bitno bismo narušili princip ostvarivanja ravnopravnosti, odnosno ostvarivanja biračkog prava. To je jedan od razloga zbog čega je primena ovog zakona prilično problematična. Znači, ako uzmemo da su to posebna biračka mesta, locirana van diplomatsko-konzularnih predstavništava, ne uzimajući u obzir teoriju eksteritorijalnosti, koja je prilično diskutabilna u ovom trenutku, smatram da bi se time zaista narušila suverenost, odnosno suverenitet države prijema. Što se tiče drugog dela ovog zakona koji tretira stranke nacionalnih manjina, pre svega bih se osvrnuo na član 12. stav 3. u kome se zapravo uvodi arbitrarnost u odlučivanju RIK-a koja je to stranka nacionalnih manjina, odnosno koja je to lista koja predstavlja ili ima položaj stranke nacionalih manjina ili koalicije stranaka nacionalnih manjina. Smatram da je vrlo opasna bilo kakva arbitrarnost u ovom poslu i postupku bez ikakvih kriterijuma u odlučivanju i može nas dovesti u vrlo opasan položaj, pre svega može ugroziti međunarodni položaj naše države. Sasvim čudno koincidira sa procesom formiranja ove vlade, koji je prilično dugotrajan, koji svakako podrazumeva podršku liste SPS – Slobodan Milošević, što je u ovom trenutku zaustavljena izrada Studije izvodljivosti za našu zemlju. Po tome smo zaista karakteristični, jer nijedna zemlja u regionu nije izvan tog procesa, uključujući i Albaniju. Smatram da predstavnici stranaka koji će činiti vladu moraju voditi računa o međunarodnom pravu i položaju naše zemlje, upravo zbog toga što neke od tih stranaka imaju članove u delegaciji pri Savetu Evrope i da se ovakvim predlgom zakona bitno ugrožava naša pozicija punopravnog člana u okviru Saveta Evrope. Poslanička grupa Demokratska stranka – Boris Tadić je upravo zbog toga podnela amandman kojim se na neki način ukida ovo arbitrarno odlučivanje što se tiče stranaka nacionalnih manjina ili njihovih koaliciji i omogućava zapravo RIK-u da na osnovu uvida u statut, program ili koalicioni sporazum proglasi listu. Na samom kraju, završavam time da DS svakako podržava ovaj zakon, uz još jednu opasku da ima dosta nesavršenosti, dosta nedostataka. Mi se nadamo da će neki od njih biti amandmanski korigovani. Znači, svakako manjine moraju biti zastupljene u ovom parlamentu, i to bez cenzusa, i to je najjači razlog zbog čega DS podržava ovaj predlog zakona.
Gospodin Ristivojević, predstavnik predlagača.
Uvažene kolege, samo par stvari oko ovog prethodnog izlaganja. Što se tiče kriterijuma za određivanje koja stranka jeste politička strankanacionalne manjine i sledstveno tome, njene mogućnosti da koristi izborni postupak bez cenzusa od 5%, mi smo u članu 12. našeg predloga dali taj kriterijum. Političke stranke nacionalnih manjina jesu one čiji je osnovni cilj predstavljanje i zastupanje interesa nacionalnih manjina, zaštita i poboljšavanje prava pripadnika nacionalnih manjina, u skladu sa međunarodnim pravnim standardima. Neće RIK arbitrarno odlučivati koja stranka ovo jeste ili nije, već će odlučivati u prvom redu po zahtevu te stranke. Znači svaka stranka koja želi da koristi ovo pravo sama će da to zahteva od RIK-a i, po prirodi stvari, podneće dokaze koji govore u prilog njene teze. Sigurno je da će to u prvom redu biti program stranke, možda statut ili neki drugi akt, možda neki drugi dokazi o tome kako se ponaša i na koji način. A normalni prilaz je da će i RIK, ako stranka ne podnese dokaze, već samo zahtev za ovaj status, isto to pogledati da bi utvrdila da li je u pitanju stranka koja se bavi, znači, u prvom redu zastupanjem interesa nacionalnih manjina. Ne vidim, zaista, šta bi bilo prioritetnije osim statuta te partije koja želi da koristi ovaj status. Mislim da nema potrebe izričito tako nešto navoditi u zakonu. Po prirodi stvari će se takav akt pogledati. Zatim, želeo bih da naglasim jednu stvar, a to je da ne možete sve staviti u zakone, niti ima potrebe sve stavljati u zakone. Neke stvari su jednostavno za podzakonsku regulativu. Sasvim je moguće da će Republička izborna komisija odgovarajućom podzakonskom regulativom razraditi ovaj zakon, ako ga usvojimo, i da će u njemu regulisati one stvari koje eventualno nisu pomenute. Što se tiče druge, treće i ostalih generacija birača, koje je uvaženi kolega pomenuo, naglašavam da mi ovde samo naše državljane, bez obzira da li imaju ili nemaju prebivalište u inostranstvu, možemo da vodimo ovde kao birače. Sasvim je moguće da zaista ima naših državljana koji nikada nisu bili u ovoj državi. To je neko dete gastarbajtera koje se rodilo u inostranstvu, koje je tražilo u diplomatsko-konzularnom predstavništvu državljanstvo, ali nikada recimo nije došlo u zemlju, nikada nije imalo ni prebivalište, ni boravište ovde. Zbog toga u našem Predlogu zakona dajemo mogućnost da se birači popisuju ne samo premamestu poslednjeg prebivališta, to je onaj gastarbajter koji je npr. otišao iz zemlje, već prema mestu poslednjeg prebivališta jednog od roditelja. Znači, tog riditelja gastarbajtera, na osnovu kojeg je to dete dobilo pravo da se upiše u knjigu naših državljana, a nikada recimo nije bilo u ovoj zemlji, nije imalo boravište, nije imalo prebivalište. Time širimo mogućnosti i to sam već rekao sa ove govornice. Mi svakom čoveku koji postane naš državljanin, a muškarac je, namećemo obavezu da služi vojsku. Istovremeno, ako se nije upisao u birački spisak ne dozvoljavamo mu da glasa. Ovim predlogom zakona ispravljamo tu nepravdu i tu potpuno nedoslednu poziciju, da od nekog ko u državi nije nikada bio tražimo da služi vojsku, a ne dozvoljavamo mu da glasa. Sada stvaramo mogućnost da može i da glasa. Znači, stvaramo mogućnost da od Ustava ove države ne baštini samo terete nego i dobra, ne samo obaveze nego i prava.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković, a posle njega poslednji prijavljeni Miroslav Martić.
Poštovane koleginice i kolege, trudiću se da budem koncizan. Već smo svi umorni, kraj je radnog vremena, a posebno zbog toga što je diskusija, bar u poslednjih pola sata, bila vrlo konstruktivna. Samo ću ponoviti deo onoga što sam rekao u četvrtak i petak, a to je da jednostavno imam izvesne rezerve prema načinu na koji poslanička većina vodi raspravu u ovoj skupštini. Radi se o tome da su prve dve tačke dnevnog reda bile vrlo sporne sa stanovišta Ustava, zakona i načela pravne sigurnosti. Zatim, četvrta i peta tačka su čudnim redom stavljene, bez povrede Poslovnika. Čini mi se da je tu bilo neke stranačke sujete. Na kraju, ako će DSS glasati za predlog SRS, onda će predlog SRS biti usvojen, pa mi uopšte nije jasno zašto je DSS podnosila svoj predlog, jer je potpuno ovim drugim predlogom obesmišljen. Treba da se ponovi to više puta, jer nije dobro da tako počnete svoj rad. Danas ste nam predložili usvajanje izmena Zakona o izboru narodnih poslanika u kojima ste promovisali dve izuzetne ideje. To su ideje koje su veoma bliske Demokratskoj stranci. Mi smo to praktično pokazali na taj način što su dva autentična predstavnika nacionalnih manjina bila naposlaničkoj listi Demokratska stranka – Boris Tadić. Sa te strane imate punu našu podršku i razumevanje, ali mi jednostavno mislimo da te dve ideje pokušavate da inkorporirate u naš pravni život na jedan vrlo loš način, odnosno kroz jedan dosta loš zakon. Dakle, to su dve ideje: jedna je da se omogući dijaspori da glasa na izborima i to je sasvim korektno i legitimno; druga je da se nacionalne manjine na odgovarajući način uvedu u naš politički život, i svakako je bolje da to bude kroz izbore i kroz parlament nego na onaj način kako smo to imali prethodnih godina. Mi smo intervenisali amandmanima, a vi za te amandmane nažalost niste imali razumevanja. Veoma mi je žao zbog toga. Posle ću objasniti zašto mislim da je trebalo da ih prihvatite. Ukoliko sam amandman pravno-tehnički nije bio ispravno sastavljen, obzirom da je hitni postupak, mislim da je Odbor za pravosuđe i upravu mogao da reaguje, bar na deo amandmana oko koga nije bilo spora. Mogao je da se stavi kao amandman Odbora za pravosuđe i upravu i reći ću vam kada dođem do tog člana. Prvo – pitanje biračkog prava. U članu 1. Predloga zakona menja se stav 4. (člana 13. osnovnog zakona) tako da glasi: "U birački spisak upisuju se birači koji imaju boravište u inostranstvu prema poslednjem prebivalištu pre odlaska u inostranstvo", to nije sporno, ali je sporno ovo dalje, "odnosno poslednjem prebivalištu jednog od njihovih roditelja". Znači, ukoliko taj čovek ima prebivalište u inostranstvu znači da onda kada je on rođen ni njegovi roditelji nisu imali prebivalište u zemlji, jer da su njegovi roditelji imali prebivalište u zemlji on bi po logici stvari bio upisan, bez obzira da li je rođen, recimo, u Nemačkoj ili u bilo kojoj drugoj zemlji. Čini mi se da nije baš uputno da jednoj takvoj osobi, koja možda čak i ne zna gde je Srbija, damo mogućnost da bira. Mogli smo možda da krenemo najpre sa ovim prvim delom odredbe - svaka čast ako ima vaš amandman, verovatno ćemo glasati za taj amandman - mislim da je moglo u ovom momentu da se zaustavite u vašem predlogu na onom delu koji se odnosi na osobe koje su imale poslednje prebivalište na teritoriji naše države. Ograničiću diskusiju samo na par pitanja, jer kroz njih želim da pokažem karakter svih onih mana u Predlogu zakona zbog kojih smatram da ste dve izuzetne ideje na neki način kompromitovali. Drugo pitanje koje mi je nejasno tiče se člana 11: "Birači koji imaju boravište u inostranstvu glasaju u diplomatsko-konzularnim predstavništvima državne zajednice Srbija i Crna Gora i na posebnim biračkim mestima koje određuje Republička izborna komisija, po pribavljenom mišljenju ministarstva nadležnog za inostrane poslove". Mene jednostavno zanima koja su to posebna biračka mesta. Potpuno mi je jasna intencija predlagača. Znači, jasno mi je data mreža naših diplomatsko-konzularnih predstavnitšava nije velika. Mi nismo velika i moćna država da ih baš imamo svuda, ali se postavlja pitanje koja su ta druga mesta. To može biti, pretpostavljam, kafana, može biti nečija kuća, može biti kulturni centar, što je mnogo lepše, ali je retko da će se to desiti. Tu postavljamo dva pitanja. Jedno pitanje se rešava sporazumima između nas i države gde treba da se glasa. To je ono pitanje suvereniteta i tu nema nekih problema, ali možete li da zamislite to biračko mesto koje neće imati državna obeležja, neće imati našu zastavu, jer to biračko mesto, po logici stvari, nije eksteritorijalno u odnosu na državu gde se nalazi. Ovde je kolega zaista sjajno ukazao da rešenja u zakonu treba da se posmatraju dinamično i potpuno se slažem s tim. Trebalo je da se zadržite na prvom delu odredbe, da time otvorimo perspektivu i kao dom pokažemo naše zalaganje za to da dijaspora glasa, a kada se stvore uslovi potencijalno da se povećava ta mogućnost. Zaista, tu se potpuno slažem sa vama. Dinamično treba posmatrati rešenje u zakonu i trebalo je da budete dosledni u tome kod člana 1. i kod člana 11. To je najdobronamernija primedba. Bilo je još dosta primedbi po pitanju tehnike, kako će se izvoditi to glasanje u inostranstvu, ali neću ići dalje u to. Vratio bih se na deo koji se odnosi na drugu izuzetnu ideju, koju Demokratska stranka potpuno podržava, a to je uvođenje neke vrste pozitivne diskriminacije za nacionalne manjine. Žao mi je, ponoviću ono što smo svi rekli, a to je ovlašćenje Republičke izborne komisije iz člana 12. stav 3: "O tome da li podnosilac izborne liste ima položaj političke stranke nacionalne manjine, odnosno koalicije političkih stranaka nacionalnih manjina odlučuje Republička izborna komisija pri proglašenju izborne liste, a na predlog podnosioca izborne liste". Stvarno, prosto se nameće pitanje, na osnovu kojih kriterijuma će Republička izborna komisija to odlučiti. Mi smo intervenisali amandmanom. Taj amandman glasi: "Republička izborna komisija će u postupku proglašenja izborne liste, a na zahtev političke stranke ili koalicije koja je podnela izbornu listu, konstatovati da li su ispunjeni uslovi za proglašenje manjinske izborne liste uvidom u statut i program političke stranke, odnosno koalicioni sporazum stranaka nacionalnih manjina". Smatramo da je na ovaj način bilo bolje precizirati i nije mi jasno zašto ovaj amandman nije usvojen, zašto nije prihvaćen u analizi kroz odbore, a posebno kroz Odbor za pravosuđe i upravu. Ponavljam, hitan je postupak i mogli smo kroz taj odbor da intervenišemo, odnosno vi, članovi Odbora za pravosuđe i upravu, mogli ste da intervenišete, tada da sami sastavite amandman i da to date. Moramo se osloboditi toga da posmatramo stvari isključivo sa tim prefiksom da li dolaze od ove ili one političke grupacije, jer sujeta u politici ne samo da nije dobra osobina, to je mana. Mislim da smo za početak rada ovog parlamenta pokazali previše sujete. Druga zamerka se odnosi na sistem koji ste izabrali za uvođenje nacionalnih manjina u naš politički život. Veliki je znak pitanja koliko mi danas činimo uslugu nacionalnim manjinama. Mogli ste konsultovati uporedno pravo, što je vama takođe veoma dobro poznato i to ste bar pokazali u raspravama koje sam slušao danas i juče. Mislim da smo mogli da se opredelimo za neki drugačiji i bolji sistem, možda onaj sistem koji podrazumeva i dvostruko glasanje, odnosno mogućnost glasanja za određen broj mesta u okviru parlamenta, ali i naravno glasanje na opštim izborima. Zašto to mislim? Zato što kada usvojimo ovaj zakon, mi iz Demokratske stranke ćemo glasati za ovaj zakon, tu nema dileme, postavljamo veoma oštru ivicu ili podelu političke scene Srbije na korpus srpskih političkih stranaka i korpus stranaka nacionalnih manjina. Svakog pripadnika nacionalne manjine mislim da stavljamo ili možemo staviti u dosta nezgodan položaj, da on bude pritisnut da po svaku cenu mora da glasa za svoju stranku nacionalne manjine. Jer to je neki prag, ako ga pređe može doživeti izvesne neprijatnosti. Mislim da delimo političku scenu Srbije, što nije dobro u društvu koje je već podeljeno po raznim osnovama. Vi ste nas stavili pred veliku dilemu ovim predlogom zakona, jer ideje koje ste želeli da inkorporirate u naš politički život su civilizacijske, savremene i za svaku pohvalu i mi ih podržavamo. Ali, i dalje mislimo da je način mogao biti mnogo bolji. Mislim da bi bilo najlakše da ste povukli ovaj zakon i da smo ga podneli onda zajedno, odnosno da ste predložili zakon koji bi uvažio sve primedbe što su se ovde čule. Moram priznati, smeo bih i da se opkladim, da ćemo menjati i ovaj zakon, ako ništa makar posle donošenja Ustava, a pre izbora. Smeo bih da se opkladim da se izbori neće sprovesti po ovom zakonu, ovakvom kakvog smo danas dobili, i evo prihvatiću kolegijalno i prijateljski sa svakim dragim narodnim poslanikom saradnju o tom pitanju. Mislim da bismo kroz drugačije koncipiran zakon mnogo više pomogli nacionalnim manjinama da učestvuju u našem političkom životupunim političkim kapacitetom, koji podrazumeva pozitivnu diskriminaciju onih koji čine nacionalnu manjinu. Dakle, znam da vi nećete da povučete zakon, tako da smo mi bili prinuđeni da se odlučimo kako ćemo glasati o ovom zakonu. Zbog značaja ideja koje treba da zažive u našem političkom životu, a koje se odnose na glasanje dijaspore i nacionalnih manjina, mi ćemo glasati za vaš predlog zakona, u nadi da ćete prihvatiti naše amandmane, a ako se to ne desi, u nadi da ćemo malo kasnije, za mesec, dva ili tri, nakon donošenja Ustava, zajednički uraditi predlog zakona po kojem će se napokon i odvijati izbori za Narodnu skupštinu Republike Srbije.
Gospodin Ristivojević, predstavnik predlagača.
Samo nekoliko stvari da odgovorim uvaženom kolegi koji je govorio malo pre mene. Znači, što se tiče razloga zašto jedan od kriterijuma za upis u evidenciju birača u inostranstvu jeste i boravište roditelja, to sam govorio bukvalno neposredno pre nego što ste vi govorili, i objasnio sam, i zaista ne znam da li ima potrebe da objašnjavam ponovo razlog zašto, između ostalog, i prema poslednjem prebivalištu bar jednog od roditelja jeste ta veza za upis u evidenciju birača u inostranstvu. Postoje naši državljani koji nikada nisu bili u Jugoslaviji, nikada ovde nisu imali prebivalište, ne nalaze se ni u kakvoj evidenciji, osim u našoj knjizi državljana i zbog toga nemamo drugi način da ih upišemo iu evidenciju ukoliko oni žele da glasaju. Što se tiče vašeg komentara da je možda diskutabilno da li njima treba dati pravo glasa iz prostog raloga što možda oni nisu zainteresovani za izbore u ovoj zemlji, mislim da to ne treba mi da odlučujemo da li imaju ili nemaju pravo, odnosno da li interes da glasaju imaju ili nemaju; mi njima treba da ostavimo mogućnost, a interes će da ostvari svako od njih time što će intervenisati da se upiše u tu evidenciju birača. Što se tiče ovog određivanja drugih biračkih mesta, znači ne samo u diplomatsko-konzularnim predstavništvima nego i na drugim mestima, želeo bih da vam ukažem na činjenicu da u Republici Srbiji ima 8.820 i nešto biračkih mesta. Zakon o izboru narodnih poslanika uopšte ne govori niti o jednom tom biračkom mestu, niti gde je, niti šta je, niti kako se nalazi itd. To je zato što je u pitanju materija koja je za podzakonske akte, za RIK. Nije u pitanju materija koja je za zakon, što znači ako bismo mi krenuli u bliže određivanje tih drugih biračkih mesta, mi bismo praktično ograničavali i vezivali RIK, na neki način i otežavali izbore. To treba ostaviti RIK-u, ona će to, uz mišljenje Ministarstva spoljnih poslova, uz određene veze sa drgim zemljama, videti gde mogu ta biračka mesta da se otvore, gde ne mogu itd. Što se tiče amandmana koji ste vi podneli, slažem se da je na određeni način moguće dalje pojašnjenje, na način koji ste vi predložili, a to je neposrednim uvidom u statut i program političke stranke, ali bojim se da tako uvodite vezanu ocenu dokaza, znači da mora isključivo i samo uvidom u statut da RIK utvrđuje status onoga ko zahteva taj status stranke političke manjine koja ne bi imala cenzus i bojim se da bi to zaista bilo potpuno neprimereno i to bi vezivalo ruke RIK-u. Mislim da je i bez izričitog pominjanja programa političke stranke, kriterijumom koji smo mi stavili ovde, a to je da je u pitanju stranka koja se isključivo zalaže za ostvarivanje prava pripadnika nacionalnih manjina, sasvim prirodno da će RIK prvo tražiti od onoga ko bude podneo taj zahtev njegov program da izvrši uvid u ono što on radi. Program partije je praktično njena izjava o tome za šta se bori, za šta se zalaže. Po prirodi stvari prvo će RIK to da radi. Mislim da nije neophodno izričito to navoditi u zakonu, a naročito vezivati RIK ovako. To bi bila neka vrsta vezane ocene dokaza. Zatim, vi ste u pravu da postoji zaista više načina na koji možemo ostvariti da se politička volja pipadnika nacionalnih manjina izrazi u ovom parlamentu. Moguće je recimo i sistemom garantovanih mesta. Ne kažem, ali bi za taj sistem trebala daleko veća, opsežnija, ozbiljnija, kompleksnija intevencija u zakonu od ove koju mi predlažemo. Ali, moguće je, recimo, i treće rešenje – promeniti u potpunosti izborni sistem u većinski. U većinskom izbornom sistemu pripadnici nacionalnih manjina, u onim izbornim jedinicama gde su oni stanovištvo u relativnoj ili apsolutnoj većini, ostvariće pobedu i biće zastupljeni u parlamentu. Na primer, šest opština na severu Vojvodine, gde je mađarska nacionalna manjina u relativnoj ili apsolutnoj većini, u većinskim izborima u tim opštinama pobediće i onda će imati svoje predstavnike. Znači, moguće je više različitih načina da se politička volja nacionalnih manjina ostvari u ovom telu, ali mislimo da je ovo najprimereniji u hitnom postupku i najbrži od onih koji su mogući, a moguće je zaista više, i kako vi kažete, i na još neki drugi način. Već nekoliko puta sam ponovio, a ponoviću još jednom, ovo što mi predviđamo za nacionalne manjine to je pravo, nije obaveza. Niko se ne tera da glasa obavezno za bilo kakvu stranku nacioinalnih manjina, on samo ima pravo, ima izbor jedna stranka da zatraži taj status i da kasnije, kada se bude obračunavao njen rezultat na izborima, tu stranku cenzus ne ograničava. Nikakve sile, niti prisile nema. Svaki pripadik nacionalne manjine može da glasa za koga hoće i dalje. Svaka stranka nacionalnih manjina može da zatraži ovo pravo, a i ne mora; može da uđe u koaliciju sa nekom većinskom strankom, onda joj ovo pravo i ne treba. Ta većinska stranka će tu manjinsku uvesti u parlament. I na kraju, što se tiče vaše primedbe da ćemo verovatno ovaj zakon menjati odmah nakon Ustava, ne kažem da ga nećemo menjati, ali verujte mi mnogo šta će se menjati posle Ustava, pa to nije razlog da ova država stane dok se ne donese novi ustav, da ništa ne radi i ovaj parlament da stoji. On bi zaista morao da se svojim poslom bavi i dalje, bez obzira na to kada će biti ustav donet, kako će izgledati i šta ćemo sve posle njega menjati. Verovatno ćemo štošta menjati, ali ponavljam nije to razlog da stanemo sa popravljanjem onih zakona koji su loši i nisu dobro utemeljeni.
Poslednji prijavljeni za raspravu u načelu je narodni poslanik Miroslav Martić.
Drage kolege, kao što ste čuli poslanike DS-a koji su govorili pre mene, lista Demokratske stranke – Boris Tadić podržaće ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o izboru narodnih poslanika uz jednu veliku ogradu, da postoje određeni nedostaci u ovom predlogu, pre svega u samim odredbama, a i u tome što ovo nije jedno celovito rešenje. Mislim da nije imalo razloga ni potrebe da se žuri sa ovim predlogom izmena i dopuna zakona, a da se neke manjkavosti postojećeg zakona ne uzmu u obzir. Dakle, nije sporna namera predlagača i ona, površno posmatrano, izgleda u redu, ali u suštini, mislim da je interes perdlagača bio u tome da pridobije jedan deo glasačkog tela nacionalnih manjina ili bar da stranke nacionalnih manjina veže za svoju političku opciju, a i jedan deo glasačkog tela u dijaspori. U svakom slučaju, kao predstavnik Zlatiborskog okruga, na neki način, koji ima 10 opština, gde imate opština u kojima su nacionalne manjine, odnosno Bošnjaci dominantna nacionalna manjina, podržavam ovaj predlog zakona, ali ga podržavam i iz jednog drugog razloga, što je Demokratska stranka uvek podržavala i bila na poziciji da treba da podrži prava nacionalnih manjina koja su u skladu sa međunarodnim standardima. Ni tu se ništa nije promenilo. Ne možemo mi kolektivna prava nacionalnih manjina, kao što su prava na jezik, kulturu i obrazovanje, vezivati za njihova individualna prava. Ipak, individualna prava su ona koja im daju pravo da biraju i da budu birani, a samim tim i da utiču na status nacionalne manjine. Imamo situaciju sada u parlamentu da zbog ovog cenzusa nacionalne manjine nisu ušle u parlament. To što su ušle preko nekih poslaničkih grupa nije dovoljan razlog da mi ne prihvatimo ovu odredbu u Predlogu izmene zakona. Uostalom, kada bi videli koliko ovde ima predstavnika nacionalnih manjina i na listama ovih poslaničkih grupa koje su ušle u parlament, siguran sam da nema više od 20. Ako znamo podatak da nacionalne manjine u Srbiji čine skoro milion stanovnika, odnosno oko 980.000 ili 18% stanovnika u Srbiji, onda možemo lako izračunati da bi po toj logici stvari u ovom parlamentu trebalo da bude bar 35 do 40 predstavnika nacionalnih manjina. Predlog izmena i dopuna zakona nije dobar i zbog toga što ne rešava problem drugih nacionalnih manjina, sem bošnjačke nacionalne manjine i nacionalne manjine Mađara. Imate u Srbiji, po evidenciji koja postoji, oko 25-26 nacionalnih manjina. Ono što niko za ovom govornicom nije pomenuo – problem nacionalne manjine Roma, koja je, po zadnjem popisu, treća nacionalna manjina u Srbiji; tačnije, njih ima 1,44%, odmah iza nacionalne manjine Mađara i Bošnjaka. To je nacionalna manjina koja se nalazi u najtežoj situaciji, najneobrazovanija i najslabije organizovana u Srbiji, nikakvo zakonsko rešenje u tom smislu predlagač ovde nije imao u vidu, a mislim da ni Srbija nije mnogo učinila da ova nacionalna manjina u bilo kakvoj meri bude zastupljena u ovom parlamentu. Dakle, mnogo nejasnoća i nedorečenosti, ali iz razloga koje sam vam rekao i pozicije Demokratske stranke, mi ćemo ovaj predlog zakona u ovom delu podržati. Ono što je više sporno, to je ova dopuna koja se odnosi na prava dijaspore ... (Predsednik: Isteklo je vreme za grupu.) Preskočiću problem tehničke prirode, koji su ovde pominjali skoro svi predstavnici poslaničkih grupa. Samo ću nekoliko reči reći o političkoj, odnosno suštinskoj dimenziji ovog pitanja. Rekao sam da je namera bila dobra, ali mislim da nije izabran najbolji momenat. Uostalom i Koštunica je veoma često, kao i predstavnici njegove stranke, isticao da je DSS ta čiji je interes ili na prvom mestu Srbija i građani Srbije. U tom smislu, mislim da DSS, a sa njom iG17 plus kao predlagači treba dobro da razmisle da li je u ovom momentu davanje prava glasanja dijaspori dobro rešenje, tim pre što sam sasvim siguran u ono što su pričali juče i danas radikali, da najveće uporište u glasačkom telu dijaspore upravo ima Radikalna stranka i njena politička opcija, mnogo manje DSS, a mislim da G17 plus uopšte nema uporište u tom glasačkom telu. I sa te strane nije dobro za Srbiju, koja je u teškom ekonomskom stanju, političkom stanju, a znate kakvo je privredno stanje u Srbiji, u ovom momentu uvoditi pravo na prečac i davati dijaspori da na neki način taj nacionalni korpus stranke koja je osvojila ovoliko glasova, koliko je osvojila, ojača. (Predsednik: Molim vas da privedete kraju.) Na kraju, s obzirom da je vreme naše poslaničke grupe isteklo, ništa nemam protiv da se da pravo dijaspori da glasa, ali u neko mnogo stabilnije i srećnije vreme za Srbiju, a u svakom slučaju njih kao građane Srbije treba ispoštovati na jedan drugi način u ovom momentu – omogućiti im da ekonomski ulažu u ovu zemlju i da pomognu da ova zemlja ekonomski ojača.
Predstavnik predlagača, gospodin Ristivojević.
Gospodine Martiću, samo jedna stvar, sa ove govornice nikada nisam ovaj predlog zakona doveo u vezu sa bilo kojom nacionalnom manjinom. Zbog toga mislim da nema potrebe spominjati posebno romsku nacionalnu manjinu i tvrditi da je ovim zakon ona na bilo koji način diskriminisana. Nijedna nacionalna manjina nije ovim zakonom ni na koji način diskriminisana. Ovo je mogućnost koja se zakonom pruža svakoj nacionalnoj manjini. Ovo nije zakon pisan, uslovno rečeno, za mađarsku ili bošnjačku nacionalnu manjinu, a nije ni za romsku. On je za sve jednako ili za sve nejednako pisan. Što se tiče birača u inostranstvu, ovaj zakon nije pisan ni za čije birače u inostranstvu i lično ne volim da birače delim na naše, vaše, ove, one itd. Ovaj zakon je pisan za naše državljane u inostranstvu, da im približi mogućnost da učestvuju u političkom procesu u ovoj zemlji. Uopšte nije bitno za koga će glasati. Verujte mi, potpuno mi je svejedno, kao predstavniku predlagača i poslaničkoj grupi koju predstavljam, za koga će ti ljudi glasati. Neka glasaju za koga hoće, po svojoj savesti, to će biti najbolja stvar.
Pre nego što zaključim načelni pretres, pitam predsednike poslaničkih grupa da li žele reč? (Ne.) Da li neko drugi želi da iskoristi pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu.
Ne prihvata se.
Predstavnik predlagača ne prihvata amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Pošto je predstavnik predlagača bio ubedljiv, jedva se snašao da vidi koji je to amandman. Amandman SRS, radi javnosti, a i radi predlagača, odnosi se na član 1. Predloga zakona, stav 4. člana 13. osnovnog zakona, gde predlagač kaže da se «u birački spisak upisuju birači koji imaju boravište u inostranstvu, prema poslednjem prebivalištu pre odlaska u inostranstvo, odnosno poslednjem prebivalištu jednog od njihovih roditelja». SRS predlaže da se ova poslednja odredba ovog stava briše. Znači, radi vođenja jedinstvenog spiska birača i upisa birača u taj spisak, da se briše odredba da se to vrši prema «poslednjem prebivalištu jednog od njihovih roditelja». Zašto to SRS radi - da bi poboljšala ovako nedorečen zakonski predlog. Mi smo svesni činjenice da bi ovaj zakon, ako bi se u celini usvojio, izazvao dodatne zabune. Kakve bi to bile zabune? Zabune gde bi se jednostavno nalazilo opravdanje da ne može da se vodi jedinstveni spisak jer naknadnim upisom onih koji imaju privremeni boravak u inostranstvu i te kako bi nastala konfuzija. Mi znamo da propisi koji regulišu državljanstvo, lične isprave, kao što je pasoš ili lična karta, propisi koji regulišu jedinstveni matični broj, jasno definišu i one birače koji treba da budu upisani u jedinstveni birački spisak. Kada bi se nosili sa ovom odredbom i kada bi ova odredba ostala ovakva, bez usvojenog amandmana SRS, šta bi nam se dešavalo. Dešavalo bi se da bi u birački spisak bili upisani svi oni koji su rođeni u inostranstvu, imaju privremeni boravak u inostranstvu, a ne vode se ni u kakvoj evidenciji u Republici Srbiji; niti su državljani, niti imaju lične karte, niti dokumenta, a kamoli jedinstveni matični broj. Pa bi onda došlo do ovoga što je jednim delom i predlagač, ili stranka koja je predlagač govorila da je treća generacija u prekookeanskim državama najviše zastupljena. Po ovoj odredbi zakona ta treća generacija, državljani Amerike, Australije i slično, bila bi evidentirana u spisak, taj spisak nikada ne bi mogao da se sredi, oni bi na bazi ove zakonske odredbe polagali pravo da glasaju, oni bi bili ravnopravni birači, a onda se realno postavlja pitanje kako ćemo sa onim delom, pogotovo srpskog naroda, koji se nalazi u statusu izbeglica i prognanih lica, koji do danas nemaju državljanstvo, pa bi i oni na osnovu ovog zakona imali po automatizmu pravo da glasaju. Jer, sama činjenica da ovaj zakon ne reguliše ono što su regulisali propisi koji se odnose na državljanstvo, na pasoš, na posedovanje ličnih isprava, dovoljno govori da bi ovaj zakon izazvao dodatni haos, a on bi bio razlog za prigovor svake političke stranke zbog neregularnosti budućih izbora.
Izvolite, gospodin Krasić.
Malo da pomognemo građanima da shvate i narodnim poslanicima da glasaju za ovaj amandman, jer praktično drugog izbora i nema. Ovo što je predlagač napisao ne može da postoji. Ne može iz prostog razloga što zakon koji reguliše izbor narodnih poslanika i definiše biračko pravo vodi računa o tri stvari. Prva je punoletstvo, druga je državljanstvo, treća je prebivalište. Ako se te tri stvari uzmu u obzir, onda sa gledišta našeg zakona ne može da postoji boravište u inostranstvu, nego naš državljanin može privremeno da boravi u inostranstvu. Boravište sa gledišta strane države može da postoji, ali sa gledišta naše države i našeg zakona ne može. Naš zakon zna za prebivalište i boravište kod nas, a ne u inostranstvu. A, ovo sa upisivanjem u birački spisak gde su upisani roditelji, to ukoliko ostane, to će bitijoš veća konfuzija sa jedinstvenim biračkim spiskom koga mi nemamo. Ono što je za žaljenje u ovoj Narodnoj skupštini - predlagač ništa nije uradio, nije želeo da interveniše da se sredi jedinstveni birački spisak, jer i dalje stoji da se ne zna ko vodi, ko vrši poverene poslove promene podataka i upisa podataka u biračke sveske, evidencije itd. I, čudi me da makar prvih 30 odredbi ovih zakona nisu dogradili sa odgovarajućim odredbama, gde bi se precizno definisalo ko vodi jedinstveni birački spisak, kako se vodi jedinstveni birački spisak i kako se daju posebni izvodi i posebne evidencije iz biračkog spiska. Pa, naravno, i kontrola biračkog spiska, uvid u jedinstveni birački spisak itd. Ako se malo setimo, DSS je najviše prigovarala što nema jedinstvenog biračkog spiska, požurili da promene zakon i nisu dodirnuli jedinstveni birački spisak, jer oni su navodno obećali. Šta su obećali, verovatno ni njima nije jasno. Znači, amandman mora da se usvoji iz prostog razloga, ako se ne usvoji, ovaj član zakona ne može da se primeni. Ne može nijedan državni organ da se obaveže na bazi ovog teksta koji su oni predložili jer taj tekstništa ne znači.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Amandman na član 4. podneo je narodni poslanik Zoran Krasić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. (Ne prihvata.) Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Praistorija ovog predloga DSS-a je kako da se ukrade CD, pobegne u WC i tamo sa nekim alatima pročita šta je napisano. Da, deluje smešno, ali to se desilo. Naravno, desilo se tek u drugom krugu, kada njihov voljeni kandidat, naravno, nije prošao, pa su se onda setili da ne postoji jedinstveni birački spisak, a o tome je SRS pisala prigovore i vodila postupak u prvom izbornom krugu. E, sada oni traže ekskluzivno pravo za podnosioce proglašenih izbornih lista, da mogu da intervenišu u biračkom spisku. To pravo ima građanin kao pojedinac, a kada su u pitanju umrla lica neko od rodbine. Podnosioci proglašenih izbornih lista imaju samo pravo uvida u jedinstveni birački spisak. A da oni podnose zahtev, vode neki postupak i budu stranka u postupku po pitanju ličnog stanja pojedinca, to je apsolutno nemoguće, zabranjeno je, to Ustav ne dozvoljava, ne samo naš, nego nijedan ustav; nijedan. Toliko daleko ustavni sistem štiti prava pojedinca tako da je, recimo, u Portugaliji zabranjeno da se vodi matični broj, ne smeju građani da se definišu brojevima. Nažalost, naši predlagači bi hteli da imaju ekskluzivno pravo da vode postupak da se Janko Janković izbriše iz biračkog spiska. To pravo nema podnosilac izborne liste. On može da sugeriše, može da predloži, ali da bude stranka u postupku, to je apsolutno isključeno. Eto, vidite, imamo nove eksperte, koji baš ne vode mnogo računa o pravima i slobodama pojedinca i građanina, već na prvo mesto stavljaju svoj interes. Da, svoj interes. Ako su smatrali da treba da se urede jedinstveni birački spiskovi, pa sa 30 odredbi su to mogli da srede. Ne moraju daleko da idu, neka uzmu crnogorski primer, gde je sasvim solidno rešeno kako se vrši upis u jedinstveni birački spisak, da jedno isto lice može biti upisano samo na jednom mestu, ne može na više mesta, i po automatizmu se i umrla, i lica koja su se preselila brišu odnosno ažurira jedinstveni birački spisak. Ne, Demokratska stranka Srbije to ne želi. Ona želi svoje ekskluzivno pravo, jer ustavnost i zakonitost se ceni u ovoj državi samo prema interesima DSS-a i to svi moraju da znaju. I ustavnost i zakonitost zavisi od volje da li će neko uspeti da pobedi, a da se ne zapali zgrada.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni. Predstavnik predlagača prihvata amandman i on postaje sastavni deo Predloga zakona. Predlog da se posle člana 7. doda novi član 7a. Narodni poslanik Meho Omerović je podneo ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni. Ne prihvata. Da li predlagač želi reč? (Nije tu.) Da li neko drugi želi da se javi povodom ovog amandmana?
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman odnosi se na rešavanje problema rodne ravnopravnosti ili bolje rečeno rodne neravnopravnosti, koja je u našem društvu, a pre svega u ovom parlamentu, izrazito zastupljena. Dakle, mi predlažemo da se na izbornoj listi mora naći najmanje 30 posto kandidata manje zastupljenog pola i da se redosled kandidata utvrđuje tako što se po jedan kandidat manje zastupljenog pola ističe na jednom od prva četiri mesta, druga četiri mesta i tako sve do kraja liste. Izborna lista koja ne ispunjava uslov smatraće se neurednom, a predlagač liste biće pozvan da otkloni nedostatak. Juče sam u svom obraćanju ovom cenjenom skupu, tokom rasprave u načelu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, diskutovala o razlozima zbog kojih smatramo da je rešavanje ovog problema neophodno. Ponoviću neke teze i danas. Dakle, iako žene čine 52 posto biračkog tela Srbije, u ovom parlamentu zastupljene su sa svega 10 posto. To je nivo nerazvijenih afričkih zemalja. U razvijenim demokratijama, poput Švedske, one su zastupljene sa 47 posto, u Italiji sa 35, a u Kini sa 26 posto. Znači, drastično više nego u ovom parlamentu. Ako zaista težimo da budemo demokratsko društvo, onda ova skupština mora da preuzme svoju prosvetiteljsku ulogu i ulogu u emancipaciji. Dakle, interesi ovog društva jesu da 52 posto žena preuzme odlučivanje kada je reč o njihovoj sopstvenoj sudbini, sudbini naše dece i sudbini države. Mi smatramo da će, ukoliko predlagač prihvati da ovo uđe kao sastavni deo Predloga zakona, napraviti jedan drastičan civilizacijski problem, ohrabriti naše sugrađanke da učestvuju u politici i prosto ispraviti jednu istorijsku nepravdu koja je oličena u činjenici da su žene vlast dobile sa vekovnim zaostatkom. Apelujem još jednom na predlagača da uvrsti ovaj naš amandman u svoj zakon, zbog toga što, još jednom ću da podsetim, to jesu i evropski standardi, to jeste interes ovog društva. Podsetiću vas, takođe, da je i Rezolucijom Ujedinjenih nacija 3513, koja je obavezujuća na isti način kao i Rezolucija 1244, predviđeno da postkonfliktne zemlje razviju mehanizme kojima će se unaprediti položaj žene u društvu i povećati njeno učešće u parlamentima. Još jednom apelujem da ovaj amandman uđe u Zakon o izboru narodnih poslanika. Hvala.
Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je zgodna prilika da posle Zakona o lokalnoj samoupravi, koji je ovu materiju regulisao jednim amandmanom, ponovo pokušamo da o ravnopravnosti polova razgovaramo objektivno, ne naturajući nikome ono što mu je pravo. Pravo je u Srbiji svakoga da koristi svoje aktivno i pasivno biračko pravo. Žene malo koriste pravo da budu birane. Zato smo krivi pomalo svi, a najčešće oni koji su stvorili mišljenje o ljudima koji se politikom bave, pa makar i kao poslanici, da su prljavi, da su potkupljivi, podmitljivi, da se bave lošim poslom, da su loši ljudi i žene se iz tog posla uglavnom sklanjaju. Mi koji se bavimo i strankom, pored posla u Skupštini, mi koji smo osnovali na stotine odbora, koji prisustvujemo sednicama tih odbora, koji učestvujemo u radu tih odbora u stranci, vrlo dobro znamo kako je teško obezbediti zastupljenost žena u stranci, ne zato što to muškarci ne žele, nego zato što to ne žele žene. Ne kažem da je patrijarhalni odnos u porodici odlučujući u tome, ali ako u porodici postoji afinitet prema politici, obično se muškarac za to opredeljuje, a izbegavaju i muž i žena da se političkim poslom, u principu, bave. Mi srpski radikali želeli bismo da u ovoj skupštini bude 30 procenata žena. Ovim amandmanom se to ne obezbeđuje. Ovaj amandman je u vezi sa amandmanom na član 13. Morala bi oba da budu prihvaćena da biste obezbedili 30 procenata žena u parlamentu. Amandman na član 13. je nemoguć. Vi tražite da redosled izabranih poslanika bude isključivo prema redosledu na izbornoj listi, da bi se ispunio uslov da svaki četvrti poslanik bude žena. To je nemoguće. Šta ako neko od onih koji su na listi odbije da potpiše da prihvata kandidaturu? Šta ako neće da bude poslanik? Zbog toga je Zakon o izboru narodnih poslanika ostavio pravo predlagaču, podnosiocu izborne liste da sam dostavi spisak izabranih poslanika. Nekad je to bilo da prva trećina mora da bude po redu, a ovaj zakon koji sada važi, koji je sada na snazi, još uvek, on kaže da predlagač podnosi listu i da nema nikakvih ograničenja u pogledu liste. Zaista nema ograničenja. Nije tačno da je onaj prvi na listi najvredniji, pa drugi malo manje vredan, pa treći još manje. Nije tačno. Zauzme dvestoto mesto na listi neko ko mnogo vredi za stranku. Takvi su odnosi u stranci i ne mora da znači da, ako imate 15 mandata, šesnaesti neće biti poslanik. Možda trinaesti neće biti. Uz primedbu zašto taj amandman nije ličio na rešenje iz Zakona o lokalnoj samoupravi, na listi 30 procenata kandidata moraju da budu iz onog pola koji je manje zastupljen, od izabranih 30 posto moraju da budu izabrani od onih koji su manje zastupljeni i problem je rešen. Ovako nas vezujete. Dovodite nas u situaciju da vam ne prihvatimo amandman zato što ne možemo da prihvatimo amandman na član 13. kojim se menja član 84. Jednostavno ne možemo. Nijedan predlagač, nijedan podnosilac izborne liste neće se složiti sa tim da redosled izabranih poslanika bude onaj redosled sa liste koji je predao RIK-u. Zato, ako ste videli da amandman koji je podnela, čini mi se, narodni poslanik Leila Ruždić, koji je bio istovetan ovom, ako ste videli da on ne obezbeđuje da bude izabrano 30 procenata žena, a vaš amandman to ne obezbeđuje, on samo govori o izbornoj listi na kojoj mora da bude 30 procenata žena, on ne obezbeđuje izbor 30 procenata žena, ako ste videli da to nije dovoljno, trebalo je da se amandman popravi tako da bude izabrano 30 procenata žena. Evo, uz ogromnu dobru volju, uz spremnost SRS da amandmanom popravimo predloženo rešenje, mislim da je sada suviše kasno, a Skupština bi mnogo bolje, mnogo lepše i mnogo mirnije izgledala da je 30 procenata žena u Skupštini. Znam to vrlo dobro, ali zaista ne možemo. Čak i da vam prihvatimo ovaj amandman i da lista bude tako sačinjena kako traži... (Predsednik: Vreme.) ... amandman na član 40, mi ne možemo da vam prihvatimo zbog onog dalje amandmana koji, u stvari, obezbeđuje to pravo ženama.
Izvolite.
Dame i gospodo, tvrdim da je ovaj amandman nemoguć. Naime, ovde stoji da na izbornoj listi mora biti najmanje 30% kandidata manje zastupljenog pola. Redosled kandidata utvrđuje se tako što se po jedan kandidat manje zastupljenog pola ističe na jedno od prva četiri mesta, druga četiri mesta i tako dalje. Ako se ovo striktno ovako primeni, zastupiće se 25%, a ne 30%. Znači, formalno, matematički je ovo nemoguće. Ne može da se ovo sprovede u praksi, bez obzira na našu dobru volju da se to prihvati, ovo je nemoguće i treba povući.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne) Narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 7. doda novi član 7a. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o amandmanu? Ne prihvata. Podnosilac amandmana gospođa Ruždić, izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, posle izlaganja moje koleginice Ljiljane Nestorović mislila sam da odustanem od obrazloženja, međutim, posle gospodina Nikolića, dobila sam u stvari potvrdu da će amandman biti izglasan, jer nema ograničavajući problem amandmana na član 13. Oslanjam se i na to čak što je gospodin Nikolić rekao, da smo mi svi za to pomalo krivi, pa upravo zato mislim da nema nikakvog razloga da mi tu krivicu, i to što smo radili do sada, ispravimo. Uz to, već smo izglasali istovetan amandman u Zakonu o lokalnim izborima. Zato mislim da bi trebalo i ovaj zakon da ima ovakvo rešenje. Smisao ovog amandmana je nastojanje da polovina našeg stanovništva ne bude uskraćena i izopštena iz procesa donošenja zakonodavnih odluka, koje su relevantne za sve nas. Ako pogledamo sliku prošlog saziva parlamenta, gde je bilo 12,8% žena, a u današnjem parlamentu, ovom u kome smo mi svi zajedno samo 11%, vidimo tendenciju pada tog procenta. To možemo da ispravimo samo mehanizmom pozitivne diskriminacije, odnosno na način da usvojimo ovaj amandman i da manje zastupljen pol uvedemo u većem procentu u ovu skupštinu. Naše se društvo nalazi u razvoju demokratije. Demokratija je predstavljanje, jednako predstavljanje, odnosno partnerstvo između muškaraca i žena u vođenju državnih poslova, pa radi toga mislim da ovakvim rešenjem mi u stvari obogaćujemo taj naš proces demokratije i da uvođenje u zakon amandmana koji smo predložili može samo da nam unapredi proces demokratije. Na kraju bih još samo ilustrovala kako će to da izgleda i šta postižemo usvajanjem ovog amandmana. Kada bude neko od nas i naših političkih stranaka predao poslaničku listu sa 200 kandidatkinja i 50 kandidata, svi ćemo morati da se trudimo da na listi bude bar 75% kandidata, odnosno muškaraca, tako da bi ta lista bila prihvaćena i to je razlog što se mi zalažemo da ovaj amandman bude usvojen.
Gospodin Nikolić, zatim gospodin Pajtić.
Bez namere da polemišem, ali mislim da gospođa Ruždić-Trifunović ne tumači dobro svoj amandman. Evo, glasaćemo da bude prihvaćen taj amandman, ali on ne obezbeđuje da 30% žena budu poslanici. Vi ste izašli ovde i rekli da ste sada ubeđeni da ćemo glasati, zato što vaš amandman obezbeđuje, a ne obezbeđuje. On samo obezbeđuje da 30% kandidata budu pola koji je manje zastupljen. To je prvi korak? Znate, u životu i u politici gledam da sve ono što zamislimo i ostvarimo, a ne da kažemo, evo, ovo nam je prvi korak, ovaj zakon za dijasporu, za žene je prvi korak; hajde onda da načinimo odmah toliko koraka koliko je potrebno da se zakon promeni. Nema žurbe, valjda neće biti izbora za narodne poslanike u roku od mesec dana. Evo, obećavam vam, mi ćemo predložiti dobar zakon o izboru narodnih poslanika, stavite ga u roku od mesec dana na dnevni red, imaćete zakon na koji možda nećete morati da dajete amandmane. Ne vidim razloga za žurbu. U pravu ste potpuno svi koji ste ovaj amandman predložili, da ugradimo to u zakonsko rešenje, ali nemojte polovično; ako onaj manje zastupljeni pol ima pravo na 30% kandidata, moramo da obezbedimo da ima pravo na 30% izabranih. Rešenje je vrlo jasno, u dve rečenice može da se napiše; ovako se ne obezbeđuje. Evo, sada ne možemo da glasamo, zato što ne želim da stvaram privid kako smo načinili prvi korak. Šta znači prvi korak?
Reč ima gospodin Pajtić.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, tužna je slika ovog parlamenta i loša je vest da je samo 10% narodnih poslanika lepšeg pola, ne u estetskom smislu, ali i u estetskom smislu bi bilo mnogo bolje da je proporcija znatno drugačija u korist žena. U političkom smislu nalazimo se u društvu gde muškarci imaju monopol na političko delovanje i to je očigledno po zastupljenosti u parlamentu, po zastupljenosti u izvršnim organima vlasti, a upravo obrnuto srazmerno činjenici da su 2/3 diplomiranih, odnosno svršenih studenata žene, da su 2/3 magistara i doktora nauka žene i da žene daju nesrazmerno veći doprinos u svim oblastima društvenog života, u kulturi, nauci, privredi, a da u politici ne mogu da dođu do izražaja. Nije tome razlog nezainteresovanost žena, razlog jeste jedan suštinski monopol koji postoji. Činjenica je da muškarci postoje u politici konstantno, a žene nemaju mnogo prilike, nisu imale posebno u prošlosti da se bave političkim životom i zbog toga mora da dođe do principa pozitivne diskriminacije. Da bismo dostigli taj princip moramo da pođemo zaista od prvog koraka, odnosno moramo da pođemo od izmene zakona i od proporcije na listama, odnosno od proporcije koje će omogućiti da 30% žena bude zastupljeno na listama. Apsolutno ne sumnjam da svaka politička stranka može da nađe više nego dovoljno kvalitetnih kandidata među svojim pripadnicima, apsolutno ne sumnjam; uz malo prakse, uz bavljenje politikom, žene mogu imati ne samo 30%, nego mnogo više i približiti se činjenici da žene čine 52% birača, a samo 10% narodnih poslanika u ovoj skupštini pripada ženskom polu. U tom smislu, poslanici DS glasaće za ovaj amandman.
Izvolite, imate pravo, gospođa Nestorović.
Javljam se još jednom, pre svega da izrazim zadovoljstvo zato što gospodin Nikolić nema suštinske primedbe na činjenicu da treba popraviti tu stvar oko prisustva žena u parlamentu, već ima primedbe na tehničke detalje i slažem se da je možda ovo moglo na drugi način, preciznije da se napiše. Ulazim u priču o sledećem amandmanu koji ste ovde pomenuli. Prosto ne vidim čemu služi redosled na listi koju vi biračima reprezentujete kada izlazite na izbore. Meni je problem to što većina stranaka posle taj sastav izmeni. Znači, na neki način vi svoje birače obmanjujete, jer kada vide deset prvih ljudi onda se oni opredeljuju prema listi tih ljudi, a posle vi tu listu izmenite i na neki način vi ste svoje birače obmanuli. Ako se neko predomisli, pa neće da uđe u parlament, onda prosto tog nekog zamenite prvim sledećim. Ako je muško onda muškim poslanikom, a ako je mesto obezbeđeno za ženu onda ženskim poslanikom. Mislim da ako ima dobre volje možemo to da rešimo ili ukoliko niste spremni da podržite sledeći amandman, koji to uslovljava, iako vi kažete da je to neka vrsta licemerja ili nije potrebno da idemo nekim koracima, ipak mislim da ćemo naše sugrađanke ohrabriti ako makar usvojite ovaj amandman i napravimo jedan korak dobre volje da zaista ohrabrimo žene da bavljenje politikom ovde nije odluka da se bavite nečim prljavim i ružnim, što je isključivo rezervisano za muškarce. Mislim da to u velikoj meri onda i muškarce oslobađa te vrste tereta i predrasuda, koja inače postoji u ovom društvu.
Reč ima Tomislav Nikolić.
Svašta sam čuo, ali da su ružni i prljavi poslovi predodređeni samo za muškarce, to sam danas prvi put čuo. To mi liči na jedan pokret koji nikako da uhvati korena. Zašto ne možemo da prihvatimo obavezu da poslanici budu po redu po kome su kandidati na izbornoj listi? Znate i sami da politička stranka može da bude vladajuća stranka, može sa liste da odredi ministre, može sa liste da odredi poslanike za Skupštinu Srbije i Crne Gore, može sve to da planira. Jedna velika, ozbiljna politička stranka sve to planira unapred, a hoće da istakne u vrh svoje liste ljude koji su prepoznatljivi, koji će doneti glasove. Ti ljudi ne napuštaju stranku posle izbora. Nije to nikakva obmana. To je stranka. Naravno, ovakav predlog zakona verovatno su radili poslanici koji su u Skupštini. Kada radite jedan ozbiljniji predlog zakona pomešaju se i ljudi koji nisu poslanici, stranački aktivisti. Ti ljudi takođe čine stranku. Nije stranka obavezna, niti će vam to prihvatiti bilo koji podnosilac izborne liste da po redosledu određuje poslanike, po redosledu navedenom na listi. Kampanja traje dva meseca. Nekome u kampanji iskrsne neka afera. Znate kako lako iskrsne afera. Neko pređe u drugu političku stranku, neko se privoli drugom carstvu. Ako mislite da vam to nešto znači, ako vi gospođo Leila mislite da nešto znači da prihvatimo taj amandman - hoćemo li vaš ili vaš, malo se razlikujem, kojoj od vas više znači, dakle, da prihvatimo amandman - evo, prihvatićemo.
Ako se više niko ne javlja za reč, idemo na sledeći amandman. Narodni poslanik Zoran Krasić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 7. doda novi član 7a. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izajsni o ovom amandmanu. Ne prihvata. Reč ima gospodin Krasić.
Ovim amandmanom mi smo pomogli predlagaču, pošto je on izostavio jedan tekst u Predlogu zakona i mi smo samo praktično dopunili ono što je falilo. Naime, ne možemo da prihvatimo činjenicu da Republička izborna komisija samoinicijativno, na predlog nekog iz diplomatsko-konzularnog predstavništva, određuje biračka mesta u inostranstvu. Mi amandmanom samo preciziramo obavezu Republičke izborne komisije kako da utvrdi biračka mesta u inostranstvu, o čemu mora da vodi računa. Znači, ovim amandmanom mi ne dodirujemo pravo birača nego namećemo obavezu Republičkoj izbornoj komisiji da ona ne bude baš toliko proizvoljna kada određuje biračka mesta. Taj amandman je u ravni sa onom odredbom zakona koja kaže da na biračkom mestu u Srbiji može da glasa više od 100 birača, a manje od 2.500 birača. Znači, to je isti rang, s tim što smo rekli kada se vodi računa o biračima u inostranstvu da biračko mesto ne bude udaljeno više od 100 kilometara od mesta njihovog, kako oni kažu, boravišta, jer ne možemo valjda birače u inostranstvu da izlažemo nepotrebnim troškovima, da putuju po tri, četiri, pet ili šest hiljada kilometara da bi došli da glasaju, već treba da budu približno u istom položaju kao državljani i birači koji glasaju u Srbiji. Naravno, treba uvažiti neku specifičnost zato što se ipak glasa u inostranstvu. Ovde kod nas ljudi glasaju na 200 metara, dva kilometra, pet kilometara od kuće, a tamo smatramo da je otprilike ta razdaljina od 100 kilometara optimalna razdaljina da se ne povećavaju troškovi našem biraču u inostranstvu da bi došao da ispuni svoje pravo i svoju obavezu. Naravno, ovi koji vode brigu o dijaspiri i o našim biračima sa boravištem u inostranstvu kažu da ne valja amandman. Oni su zamislili prvi korak. Za njih je ovaj zakon prvi korak. Drugi korak se ne vidi i njih drugi korak uopšte ne interesuje. Ako se donosi zakon onda zakonom mora objektivno i neutralno da sve birače stavi u približno isti položaj, jer mi zakonom samo govorimo o tome na koji način birač ostvaruje neko pravo. Ne možemo mi zakonom da kažemo da Republička izborna komisija samostalno određuje gde će biti biračko mesto u inostranstvu. Šta ako za celu Rusiju odrede jedno biračko mesto, a oni imaju osam časovnih zona? Po toj logici stvari zna se gde će biti biračka mesta, u diplomatsko-konzularnim predstavništvima i ako neko u tom partnerstvu za glasanje odobri neko posebno biračko mesto, možemo da znamo sa velikom preciznošću ko će da glasa. Onaj ko bude upisan, a biće upisani privilegovani. Samo želimo malo da preciziramo ove stvari, jer i mi vodimo brigu o biračima u inostranstvu i više vodimo brigu nego predlagač zakona. Kaže predlagač zakona da se na ovaj način povećavaju troškovi. Organizuju se izbori. Troškovi postoje i u Srbiji kada se organizuju izbori. Naravno da treba da se podnesu troškovi izbora u inostranstvu. Vi ste predložili i valjda ste vodili računa i o troškovima. Ne možete sada da kažete – zbog velikih troškova nekim građanima u inostranstvu nećemo da omogućimo da ostvari biračko pravo ili da im bitno otežamo ostvarivanje biračkog prava. Vi ste obećali dijaspori, upravo ste obećali da neće da glasaju na razdaljini većoj od 100 kilometara od mesta gde stanuju u inostranstvu. Budite konsekventni do kraja, budite predani u tome. Mi smo samo ubacili u amandmanom ono što ste vi greškom izostavili. Znamo da ovo podržavate, ali zašto reterirate? Lepa vam je ideja, pohvalili smo vam ideju. Prihvatite amandman da ta ideja bude još bolja i da ne bude ovo prvi korak nego da ovo bude trajni korak, rešeno za sva vremena.
Pre nego što dam reč Milici Gavrilović, imamo predlog po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, uvaženi narodni poslanici, zamolio bih vas da napravimo još jedan mali napor od jedno pola sata, eventualno malo više, i da završimo raspravu danas. Ostalo je svega nekoliko amandmana, da sutra možemo da glasamo i da se posvetimo nekim drugim stvarima. Eto, to je moj predlog, da se radi dok se ne završi rasprava. Ima još svega četiri-pet amandmana.
Molim vas da pre glasanja utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za odlučivnje. Molim vas da se izjasnimo o predlogu za produženje rada do okončanja rasprave u pojedinostima po ovoj tački dnevno reda. Za 152, protiv devet, uzdržan jedan, nije glasalo 12, od ukupno 174 prisutna narodna poslanika. Konstatujem da je Naroda skupština donela odluku da produži rad do okončanja rasprave o ovoj tački dnevnog reda. Nastavljamo raspravu o amandmanu. Za reč se javila Milica Gavrilović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman gospodina Zorana Krasića apsolutno nije u saglasnosti sa ciljem i svrhom predloga DSS-a, znači predloga koji je na dnevnom redu. Cilj predlagača jeste upravo da se našim državljanima u inostranstvu omogući pravo da glasaju i to na najjeftiniji način. Znači, primera radi, ovakvim predlogom na neki način mi dolazimo u situaciju da uštedimo najmanje šest hiljada dolara jednoj četvoročlanoj porodici, recimo, da bi iz Australije došla do Beograda da glasa. Takvih primera ima. Ovaj amandman gospodina Zorana Krasića ne omogućava našim državljanima da glasaju, već im upravo to pravo uskraćuje, na taj način što kaže da onaj glasač koji živi na udaljenosti od 101 kilometra od biračkog mesta nema pravo da glasa. Znači, na taj način želi samo da mu se uskrati pravo, a ne da mu se to pravo i omogući, jer verovatno je i sasvim logično da će neko da lakše putuje i da prelazi 200 kilometara, nego što će da prelazi 15.000 kilometara, a takvih mogućnosti ima. Zato pozivam sve narodne poslanike da ovaj amandman ne prihvate.
Gospodin Krasić, izvolite.
Naravno, poslanici su primetili, ovo je obična zamena teze. Obična zamena teza zasnovana na nekim pesmicama o tome šta je cilj zakona. Zakon nema cilj, nego ima svoj predmet. Predmet ovog zakona o izmenama i dopunama je isti kao i predmet onog zakona u osnovnom tekstu koji je usvojen 2000. godine, a to je ustavna obaveza da zakonom uredimo način ostvarivanja biračkog prava u Srbiji, državljana naših koji borave ovde, koji žive ovde, koji imaju pravo da biraju i da budu birani. Znači, cilj zakona nije da se omogući nekom novom, nego svim građanima koji imaju biračko pravo. Mi smo protiv te podele. Zašto samo delite građane? Nemate potrebe da delite građane. Svi građani su ravnopravni. Ovim amandmanom se ne uskraćuje niti otežava pravo nekome, nego baš mu se omogućava da sa što manje troškova obavi svoju dužnost i svoje pravo da bira. Vidite, po onome što je prethodnik rekla ovde je bliže 6.000 kilometara, nego 100 kilometara. To je taj Marfijev zakon kojim se vrti ovde i od neistine stvara istina, izokreću činjenice i nažalost već godinama su građani Srbije žrtve jedne mentalne manipulacije. Naravno, mi smo svesni te činjenice da mi baš ne možemo mnogo da utičemo na regulisanje kako treba da izgledaju biračka mesta u inostranstvu. Ne možemo. Možemo kada su u pitanju diplomatsko-konzularna predstavništva, a što se tiče ovih posebnih biračkih mesta, ukoliko država uspe da dogovori to, neka završi posao, neka budu bliža ta biračka mesta našim biračima koji bi mogli da glasaju. Ovaj član i ovaj amandman su u potpuno istom rangu, gde se definiše šta je biračko mesto. Znači, onaj ko je protiv ovog amandmana, on je protiv člana zakona koji kaže da na biračkom mestu mora da glasa više od 100, a manje od 2.500 birača. Ako je ta briga prisutna kod predlagača, zašto nije predložio taj član i za ljude koji žive u brdsko-planinskom području, koji moraju po pet, šest ili deset kilometara da pešače do biračkog mesta, jer u njihovom zaseoku nema 100 birača. Tu niste pokazali milosrđe i brigu o tim ljudima, ali ste pokazali brigu i milosrđe prema onima koji žive u centrima, evropskim centrima, gde je velika koncentracija, a vas ne interesuje periferija gde su naši birači. Morate na objektivan način da definišete biračko mesto, kako u zemlji tako i u inostranstvu, uz uvažavanje neke specifičnosti u inostranstvu. To je tih 100 kilometara. Moraju naši birači da budu ravnopravni. Izuzetno neka vrsta ograničenja može da postoji. Vi ste to izuzetno pretvorili u pravilo. Pravilo je kod vas "glasaće se đuture po izboru DSS-a". Oni su napravili prvi korak, sredili zakon za jedan kilogram, a zakon težak 100 kilograma. Ne može to tako u pravu. Ne može. Zato nije ni čudo što se 90% vaših ljdi koji su radili na ovome odriču ovog teksta. Ne prihvataju ovaj tekst jer ga shvataju kao jednu veliku medijsku podvalu. Zato mora da se usvoji ovaj amandman, ako se pokazuje ta briga prema našim biračima u inostranstvu.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman gospodina Krasića ima cilj upravo da omogući sprovođenje izbora u inostranstvu. Dakle, sami ste tokom ove rasprave rekli da u nekim državama postoji i po više stotina hiljada državljana Republike Srbije na privremenom boravku. Kako mislite 200 ili 300 hiljada ljudi da glasa u jednom diplomatsko-konzularnom predstavništvu ili u ambasadi? Kao drugo, ukoliko je cilj ovog zakona, kako kažete, da se omogući građanima Srbije koji nisu u Srbiji da glasaju, zašto ste se ograničili samo na građane koji su u inostranstvu? Šta je sa građanima koji se nalaze na primer u Crnoj Gori? Da li su to građani drugog reda? Ukoliko se vaš pristup usvoji, možemo doći u apsurdnu situaciju, na primer, ako je neko stanovnik Subotice, a nalazi se na privremenom boravku u Baru, mora da pređe više stotina kilometara, nebitno je da li je to 600, 700, 800 da bi glasao, a ukoliko ima privremeno boravište u Budimpešti, može glasati i tamo u diplomatsko-konzularnom predstavništvu, iako bi mu do njegovog biračkog mesta trebalo samo 20 ili 30 kilometara.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača prihvata amandman, čime on postaje sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Ivica Dačić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni. Predstavnik predlagača ne prihvata. Reč ima predstavnik podnosioca amandmana Vjerica Radeta.
Član 73a Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, čak i sa ovim amandmanom koji je malopre prihvaćen, predstavljao bi osnov za manipulaciju voljom birača. Kada ne biste usvojili amandman koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela na ovaj član zakona, onda bi izborna volja birača bila u rukama ministra inostranih poslova. Zamislite, to bi danas bilo u rukama Gorana Svilanovića. S obzirom da u ovom ministarstvu važi načelo subordinacije, ne može se očekivati da bi se neko od zaposlenih u ministarstvu, odnosno u diplomatsko-konzularnom predstavništvu suprotstavio volji svog ministra. Naravno, ne bi to smeo zato što bi doživeo sudbinu koju je doživelo 450 bivših zaposlenih u ovom ministarstvu, kojima je Goran Svilanović podelio otkaze iako su, kako on reče pre neki dan u nekim novinama, to dobri ljudi, odlični stručnjaci, dobre diplomate; i kaže da se ne brine za njihovu sudbinu, naći će oni negde posao. Samo ne znam da li je mislio u kojoj državi će da nađu posao, s obzirom da su diplomate, a nemaju posla u našoj diplomatiji. Mi imamo loše iskustvo sa prekrajanjem izborne volje građana, upravo iz ovakvih razloga, kada su se izbori vršili bez prisustva predstavnika podnosilaca lista, odnosno bez prisustva višestranačkih biračkih odbora. Na taj način su 1997. godine socijalisti pokrali izbornu volju građana, kada je na predsedničkim izborima pobedio prof.dr Vojislav Šešelj i kada nije postao predsednik zato što mi nismo mogli da dokažemo izlaznost na nekih 0,2% biračkih mesta. Naši predstavnici, tada narodni poslanici, bili su hapšeni na Kosovu i Metohiji, samo da bi se taj izborni rezultat preokrenuo. Namerno sam ovo spomenula zato što je nekoliko vas iz DSS-a ovih dana govorilo da je Vojislav Šešelj tu pobedu predao socijalistima. Gospodo, to nije tačno. Pročitajte, ako već niste, knjigu prof.dr Vojislava Šešelja «Falsifikovana volja naroda» i tu ćete da vidite da je u to vreme u Srbiju došao Robert Gelbart i da je rekao da su protiv Šešelja sva sredstva dozvoljena. Socijalisti su u to vreme imali Kosovo i Metohiju za glasove koje su donosili u džakovima, a vi pokušavate da obezbedite u inostranstvu glasove koje ćete donositi u džakovima. Vi jeste obećali našim građanima koji žive i rade u inostranstvu da ćete im omogućiti ovde glasanje. SRS nema ništa protiv toga, ali gospodo iz DSS-a – da li ste vi te naše građane pitali da li su oni spremni da njihovi glasovi budu predmet manipulacije, da li su oni spremni da se njihovi glasovi zloupotrebljavaju. Tvrdim vam da nisu na to spremni. Zato prihvatite ovaj amandman i omogućimo regularno glasanje naših građana u inostranstvu.
Gospodin Pajtić ima pravo po Poslovniku, ali pre toga, zbog zapisnika, da konstatujemo da je malo pre došlo do jedne netačne konstatacije. Budući da amandman na član 11. koji je podneo narodni poslanik Ivica Dačić nije prihvatio Odbor za pravosuđe i upravu, nije moguće da ovaj amandman bude sastavni deo Predloga, već je moguće da se o njemu glasa. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Onda mora i rasprava.) Da, onda mora i rasprava o tom amandmanu. Zato molim da se vratimo na tu raspravu, samo da čujemo povredu Poslovnika.
Poštovani predsedavajući, želeo sam da reklamiram povredu istog tog člana 145, sa još jednom opaskom. Nije potrebno da ga prihvati samo nadležni odbor, a u ovom slučaju ga nije prihvatio nadležni odbor i ne može da postane sastavni deo Predloga zakona, nego ga nije prihvatila ni Vlada. Po Ustavu i kako god gledamo, po zakonu, Vlada još uvek postoji i treba da se opredeli prema amandmanima. Ni jedan amandman koji je podnet, a nije ga prihvatila Vlada, prihvatio ga je samo nadležni odbor i predlagač, ne može da postane sastavni deo Predloga zakona. Molim vas da se ta greška ispravi i da ponovimo raspravu o onim amandmanima za koje smo konstatovali da su postali sastavni deo Predloga zakona, a Vlada ih uopšte nije razmatrala.
Gospodine Pajtiću, zahvaljujem. Vi ste konstatovali za još jedan slučaj, kao i ovaj. Vladi su poslati svi amandmani i ni o jednom nije izjasnila. Pretres se obavlja bez mišljenja Vlade. Otvara se pretres o amandmanu koji ste prihvatili, koji ne može da bude sastavni deo. Još jednom pitam, da li o amandmanu na član 11, koji je podneo narodni poslanik Ivica Dačić, ima diskutanata? (Nema.) Gospodin Nikolić, povreda Poslovnika.
Da vas podsetim da smo pre amandmana Ivice Dačića već dva amandmana prihvatila zato što ih je prihvatio predlagač i prošli su bez rasprave. Ajde da vratimo ponovo raspravu. Imate prihvaćen amandman gospodina Blažića, od strane predlagača. Vlada se o njemu nije izjasnila. Imate još jedan amandman Dragoljuba Stamenkovića. Ne možemo tako da radimo. Pročitajte mi odredbu Poslovnika koja je striktna u vezi mišljenja Vlade na podnete amandmane, ako Vlada nije predlagač zakona. Kako se onda reguliše rad Skupštine?
Budući da sam primetio ovu grešku i pokušavamo da je zajedničkim snagama ispravimo, idemo redom po amandmanima, kao što ste i tražili. Budući da Vlada nije dala negativno mišljenje ni o jednom amandmanu, dakle o ova dva amandmana koja su prihvaćena kao sastavni deo, a amandman na član 11. smo vratili sada u raspravu i molim vas da sada nastavimo raspravu o amandmanima. Budite ljubazni na član 12. ... pitao sam, nije bilo rasprave. Pardon, gospodin Krasić, na član 11. Izvolite, prvo povreda Poslovnika, gospodin Nikolić.
Javio sam se i za raspravu o amandmanu na član 11, ali me interesuje kako ste olako prešli preko mog pitanja šta biva sa amandmanima na Predlog zakona koji nije podnela Vlada Republike Srbije. Postupak je regulisan članom 143. Poslovnika, u kome kaže - predlagač zakona, nadležni odbori i Vlada, dužni su da, pre sednice Narodne skupštine, razmotre amandmane koji su podneti na predlog zakona i da Narodnu skupštinu obaveste za koje amandmane predlažu da ih Narodna skupština prihvati, a za koje da ih odbije. I onda, naravno ako prihvataju i odbor i Vlada, postaje sastavni deo predloga; ako neko od njih nije prihvatio, onda se o amandmanu raspravlja i posebno glasa. Ali, tumačeći član 143, sednica ne može da počne bez mišljenja nadležnih odbora ili Vlade o amandmanima, ako Vlada nije predlagač zakona. Da bi počela, morate bar malo na mišiće da izdejstvujete odluku Narodne skupštine da će početi bez mišljenja odbora ili bez mišljenja Vlade. To što Vlada koja sada vlada neće vladati još dugo, uopšte ne znači da mi nemamo vladu. Ako zakonodavna vlast ovde radi uz pomoć izvršne vlasti, ako se izvršna vlast pita o tome što radi zakonodavna vlast, onda i ovo smatram uzurpacijom jednog prava, prava zakonodavne vlasti nad izvršnom vlašću. Ne možemo da se ponašamo kao da ne postoje ljudi koji danas odlučuju o našoj sudbini. Ako kažete da ne postoji Vlada, kako neko komanduje policijom danas. Ako ne postoji Vlada, kako se vrši isplata iz budžeta. Ako ne postoji Vlada, kako sve u državi funkcioniše. Pa ne može samo parlament da bude mesto na kome se funkcioniše bez vlade. A ceo život u Srbiji odvija se pod Vladom. Videli ste i sami. Pokušali ste da donesete odluku o tome kako će nova vlada poništiti odluke stare vlade. Ne ide. Nije u skladu sa Ustavom. Ova vlada ima određeni kapacitet, a posebno ima obavezu, dužnost i pravo da se izjašnjava u Narodnoj skupštini, a Narodna skupština, ako ima svoja pravila, mora da ih poštuje. I ako nas ubedite da nemamo Vladu, zato što je odbila da se izjasni, podsećam vas na još jednu činjenicu - i vi ignorišete tu Vladu. Pre 15 dana smo obavešteni da je Vlada poslala 41 predlog zakona u Narodnu skupštinu, obnovljenih zakona koji su već bili u proceduri. Narodni poslanici ih nisu videli. Vi ih niste odštampali i predali narodnim poslanicima. Znači, vi nedopustivo ignorišete Vladu. Vlada nedopustivo ignoriše Narodnu skupštinu dok ona donosi izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika, iz koga posle proistekne Vlada. Zar mislite da je normalno da danas radimo bez mišljenja Vlade ili bar bez toga da donesemo o tome jednu odluku. Evo, donesimo odluku da Vlade nema, da nam njeno mišljenje više ni zbog čega nije potrebno, ali da ona tamo vlada napolju na ulici. Ako hoćete da se o tome glasa, ali da ovako teku zakoni, da ovako teče rasprava o amandmanima, to je nedopustivo u Narodnoj skupštini, bar ako o tome možemo da odlučujemo mi srpski radikali. Ako vi odlučujete nekom svojom većinom preglasaćete nas, ali mi ovako ne možemo ovo da donosimo, mi ovako ne želimo da radimo. E, to je nedostatak donošenja zakona u vreme kada kažete da nemamo Vladu, u vreme kada jednu Vladu, koja još uvek postoji, zbog vas i vaših dogovaranja potpuno ignorišete. Dakle, predlažem da se Skupština prvo izjasni o tome može li bez mišljenja Vlade o podnetim amandmanima da raspravlja i odlučuje o amandmanima.
Nažalost, mi imamo Vladu. Vlada je dostavila mišljenje, to je 20. primljeno i zavedeno u Narodnoj skupštini Republike Srbije, potpisao je potpredsednik Žarko Korać i dostavljeno je poslanicima. Dakle, oni se nisu izjasnili o amandmanima. Dali su mišljenje o zakonu u celini. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu još jednog stava u članu 145. Dakle, i po stavu 3. u članu 145. amandmani koje su prihvatili predlagač zakona, nadležni odbor i Vlada postaju sastavni deo predloga zakona i o njima Narodna skupština posebno ne odlučuje. Dakle, to što Vlada ima obavezu po članu 143. da pre sednice Skupštine razmotri amandmane, a ta obaveza nije izvršena, ta obaveza ne podrazumeva nikakvu sankciju u suprotnom slučaju, dakle ukoliko Vlada to ne učini. I mi kršimo sopstveni Poslovnik, nezavisno od odnosa prema Vladi, ukoliko ne uđemo u raspravu o amandmanima koje Vlada nije prihvatila. Dakle, u tom smislu mi smo sebe obavezali u članu 145. stav 3. i 4. da raspravljamo o onim amandmanima o kojima se Vlada nije opredelila. Vlada u tom smislu ne može da snosi nikakve sankcije, ali mi kao Skupština imamo obavezu i u tom smislu ne možemo ni da se izjasnimo da takvu obavezu prenebregnemo. Možemo da izmenimo Poslovnik, pa da kažemo da nam nije neophodno mišljenje Vlade, koja postoji i po Ustavu i po zakonu, nezavisno od personalnog sastava i nezavisno da li postoji još pet minuta ili će postojati još pet godina. Ona postoji. Ukoliko nije izvršila svoju obavezu sankcija za to ne postoji, ali postoji vrlo jasan postupak koji je definisan Poslovnikom Skupštine, koji podrazumeva da se posebno izjasnimo o svakom amandmanu i podrazumeva posebnu raspravu o svakom amandmanu ukoliko nemamo pozitivno mišljenje i Vlade, i nadležnog odbora i predlagača zakona.
Evo, još jednom da kažem - Vlada se izjasnila o Predlogu zakona u celini. Vlada se nije izjasnila o amandmanima. U članu 159. Poslovnika stoji da ako Vlada u utvrđenom roku ne da mišljenje predlog zakona će se razmatrati i bez mišljenja Vlade. I mi to upravo i činimo. Ne znam šta je problem. Jednostavno... tražite da ne budu sastavni deo amandmani koji su prihvaćeni od predlagača, nego da se o tome izjašnjavamo na sednici. To ćemo do sutra imati raspravljeno. Ako smo o ovome završili krug rasprave, po pitanju daljeg toka usvajanja amandmana, ovo pitanje ćemo raspraviti do dana za glasanje, sada se vraćamo na amandman 11. Gospodin Krasić se javio za reč.
Ovim amandmanom SRS precizira ono što je predlagač zamislio, ali ujedno koristi priliku da ukaže na neke principe na kojima se zasniva Zakon o izboru narodnih poslanika. Prvi princip je da se svim biračima omogući da efikasno ostvare svoje biračko pravo. Drugi princip je da glasanje može da se sprovede samo na onim biračkim mestima gde je moguća višestranačka kontrola glasanja. Višestranačka kontrola glasanja obavlja se preko predstavnika podnosilaca izbornih lista. Te svoje predstavnike određuju podnosioci izbornih lista i nema razloga da taj osnovni princip, na kome se temelji Zakon o izboru narodnih poslanika, ne važi kada su u pitanju birački odbori koji treba da sprovedu glasanje na biračkim mestima u inostranstvu. U tom smislu mi tražimo prošireni sastav i za ta biračka mesta, ali imajući u vidu neke specifičnosti, pošto ljudi treba da borave u inostranstvu i tamo da kontrolišu izbore koji traju dva dana, kako ste vi to predložili, RIK treba da preuzme obavezu da obezbedi kompletnu dokumentaciju, neophodnu da članovi biračkog odbora doputuju do biračkih mesta u inostranstvu i, naravno, pošto je to trošak izbora, RIK treba da snosi te troškove, jer ona snosi i troškove izbora za biračka mesta u Republici Srbiji. Sledeća stvar koja se amandmanom predviđa, to je da, ukoliko RIK ne može da obezbedi ovaj minimum, onda na tom biračkom mestu u inostranstvu bolje da se ne sprovode izbori, da se ne sprovodi glasanje, a ako se kojim slučajem sprovede bez višestranačke kontrole, onda sledi sankcija koja je i predviđena Zakonom o izboru narodnih poslanika, gde se raspušta birački odbor, poništavaju se rezultati glasanja ili treća varijanta koju je koristila RIK, ukoliko ti rezultati ne utiču, da se ne uzimaju u obzir. Amandman treba prihvatiti.
Pre nego što nastavimo rad, molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum. Da li se još neko javlja za reč o amandmanu na član 11. koji je podneo narodni poslanik Ivica Dačić? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni. Ne prihvata. Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni. Ne prihvata. Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Da.)
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, reći ću samo nekoliko rečenica ili nekoliko ciljeva koje smo imali u vidu kada smo predložili ovaj amandman, koji se, u stvari, odnosi na utvrđivanje cenzusa od 2 posto. Na prvom mestu, smatramo da je politička situacija u Srbiji takva da je potreban još jedan vremenski period da Skupština Srbije što vernije izražava političko raspoloženje u Srbiji. Jednostavno, radi se o tome da Srbija nema, nažalost, dovoljno demokratske tradicije da bismo mogli možda i neke druge modele koji su usvetu poznati da primenjujemo. Dakle, naša je ideja bila da kod smanjivanja cenzusa, izražavajući i omogućavajući da se izrazi u najvećoj meri političko raspoloženje u Srbiji, sprečimo nekoliko štetnih pojava, po našem mišljenju. Na prvom mestu, a to su pokazali i ovi izbori 28. decembra, podsetio bih na izlaznost na tim izborima. Tada je jedva nešto više od 50 posto ljudi izašlo na izbore, od biračkog tela. Sa druge strane, podsetio bih na drugu posledicu da je zbog cenzusa od 5 posto, tih što ga nisu prešli, više stotina hiljada glasovapripalo onim listama koje su prešle cenzus od 5 posto, čime ljudi koji imaju drugačiji politički stav u odnosu na one stranke, liste koje su ušle u ovaj parlament, zapravo nemaju svoje predstavnike ovde. Ako saberete tu skoro polovinu koja nije glasala i ovih par stotina hiljada, čije političko raspoloženje nije prisutno u ovom parlamentu, dolazimo zapravo do toga da je manjinsko političko raspoloženje u Srbiji prisutno u ovom parlamentu. Mi smo imali, pre svega, to u vidu kada smo ovaj amandman predlagali. Nemam, posebnoposle konsultacija i onoga što sam čuo ovde, iluzija da on može biti usvojen, ali imam obavezu da kažem da je pokušaj da se kroz visok cenzus izvrši ukrupnjavanje političke scene Srbije zapravo pogrešan pristup. Politička scena Srbije se može ukrupniti samo u jednom procesu, kada će se u Srbiji formirati ponovo socijalni i društveni slojevi koji će imati svoje reprezente. U ovoj političkoj i socijalnoj konfuziji, pokušaj da se kroz zakon izvrši jedna vrsta prinudnog ukrupnjavanja, mislim da neće dobro doneti Srbiji. To je razlog zbog čega SDP predlaže ovaj amandman. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, nisam učestvovao u raspravi, pa mi dopustite, biću zaista kratak, ukazaću na priču o cenzusu. Ovako, prosto, ta tema nije jeretička, jer ako bi cenzus bio 2%, samo bi još dve izborne liste mogle da prođu taj prag. Evo ovako, ako bi cenzus ostao 5%, posmatramo model prethodnih izbora, to nam je sada tema o kojoj možemo da razgovaramo, broj važećih listića je 3.238.381. Kod 3% cenzusa je 3.400.146, kod 2% cenzusa je 3.484.609, a kod prirodnog cenzusa ili praga bi broj važećih listića bio 3.749.237. Ovde se često govori o prirodnom pragu ili o prirodnom cenzusu; šta je to, da objasnimo biračima, onima koji su neupućeni. To je količnik od broja važećih listića i one ukupne poslaničke kvote. Nešto ukupno predstavlja taj problem. Nisam protiv toga da zaista stranke nacionalnih manjina koriste pravo pozitivne diskriminacije, da imaju pravo na prirodni cenzus i da tako obezbede ulazak u parlament. Nešto drugo je problem, na taj način mi preferiramo onaj pravi proporcionalni sistem, a sistem u našem Zakonu o izboru narodnih poslanika, ne govorim o ovom količniku, nije pravi proporcionalni, on je hiperproporcionalni. Sada, ne navodeći stranke, govorim samo o njihovim listama, evo šta možemo da saopštimo. Na prethodnim izborima, primenom proporcionalnog sistema, stranke bi osvojile sledeći broj mandata: prvoplasirana 82, drugoplasirana 52, treća 37, četvrta 34, 23 i 22. Vidite da su odstupanja minimalna, samo dve izborne liste imaju plus jedan, odnosno minus jedan. Ako bi tu sliku primenili na cenzus od 3%, pošto je bilo zauzimanja i za taj cenzus od 3%, imali bismo sledeću situaciju. Prva izborna lista bi osvojila 78 mandata, a na cenzusu od 2% - 76. Druga izborna lista, govorim o redosledu, govorim o osvojenim mandatima, druga lista ili DSS bi osvojila, u cenzusu od 3% - 50, a u cenzusu od 2% - 49 mandata. Treća izborna lista bi osvojila 35 u cenzusu od 3%, a u cenzusu od 2% - 34 mandata. Četvrta izborna lista u hijerarhiji bi osvojila 32 mandata u cenzusu od 3%, odnosno u cenzusu od 2% - 31 mandat. Peta izborna lista u bi u prvom slučaju osvojila 22 mandata, u drugom 21. I šesta izborna lista bi u oba slučaja osvojila 21 poslanički mandat. Lista za toleranciju bi osvojila 12 mandata i u cenzusu od 2% i 3%, a u cenzusu 2% bi još samo mogla da se kvalifikuje Demokratska alternativa i osvojila bi 6 mandata. Ako bi čak i usvojili smanjeni cenzus, ne bismo favorizovali ni jednog autsajdera, a autsajder u principu ostaje autsajder. Dakle, nije to ništa jeretičko, ne apelujem na skupštinu da to učini, ali kažem da bi to bio minimalni pomak i možda bi to bio jedan akt dobre volje, jer, konačno, svako političko mišljenje je legitimno. Kada sam pomenuo maločas prirodni cenzus, onda on u našoj situaciji iznosi 15.099,208. Jedan problem ostaje, sasvim je sigurno da će se usvojiti ova izmena zakona, gde će se primeniti prirodni cenzus za stranke nacionalnih manjina, ali onda mi uvodimo drugo pravilo, tipičan proporcionalni sistem, a ne Dontov količnik, što stvara opet jednu zabunu, jer prosto u ovom momentu u Srbiji funkcionišu tri izborna sistema. U Vojvodini imamo to trokružno, drugi krug sa tri kandidata u većinskom sistemu, na lokalnom imamo tipičan taj proporcionalni sistem i cenzus od 3%, a sada u Republici imamo 5% i Dontov količnik, koji je sličan proporcionalnom sistemu, ali nije to. Zahvaljujem još jednom i hvala lepo.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Šta je demokratski parlament, nema opozicije, a vodi se rasprava. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača ne prihvata. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je čini nam se u ovom delu, povodom uvođenja takozvanog prirodnog praga za stranke ili takozvane stranke nacionalnih manjina i smanjenje cenzusa, ključni amandman i razlog što sam ostao bez obzira na vašu nekorektnost, većine u ovoj sali, da ga obrazložim, pre svega, nadajući se da ćete ga prihvatiti, ali zbog građana koji to obrazloženje mogu da čuju. Naime, mi tražimo da član 81. glasi: "U raspodeli mandata učestvuju samo izborne liste koje su dobile najmanje 3% glasova od ukupnog broja glasova birača koji su glasali u izbornoj jedinici". Dakle, nema sve ovo što ste vi dodali, stav 2. i stav 3. koji se tiču prirodnog praga za nacionalne manjine iz nekoliko razloga. Ovim amandmanom postižemo dve stvari. Prva je smanjenje cenzusa sa 5% na 3%, smanjenje opšteg cenzusa, a druga je ukidanje diskriminacije i davanje mnogo većeg prava jednoj grupi građana u odnosu na drugu grupu građana Republike Srbije. Mi, polazeći od činjenice da ma kako definisali državu Srbiju, predstavljamo građansko društvo, gde je građanin nosilac suvereniteta, ne smemo da pravimo razliku između pripadnika srpskog naroda i pripadnika bilo koje nacionalne manjine. U članu 13. Ustava Republike Srbije, u Ustavnoj povelji državne zajednice jasno piše da se takva diskriminacija ne može i ne sme praviti, jer smo svi jednaki pred zakonom i na isti način zakon mora da tretira sve građane Srbije. Neki građani ne mogu da imaju veća prava od drugih. U tom smislu, ma koliko, ako hoćete i svi mi, na ovaj ili onaj način, zbog nekog imidža ili iz nekih drugih razloga, pokušavali da se dodvorimo pripadnicima nacionalnih manjina ili njihovim političkim liderima, moramo da kažemo da oni ne smeju da imaju neuporedivo veća prava od pripadnika srpskog naroda. I da ne može lista od 15.000 glasova da bude zastupljena u Skupštini Srbije, a da lista od 150 ili 160 hiljada glasova ne bude zastupljena u Skupštini Srbije. To jednostavno nije u skladu sa Ustavom Republike, to nije ni moralno, ni normalno. Sada će neko da govori kako je najvažnija moguća stvar da prihvatimo činjenicu da smo mi velike demokrate i da ćemo na taj način da imamo novih 20 poslanika, ali ćemo neke druge koji dobijaju mnogo veći broj glasova da ostavimo van skupštine. Zašto cenzus od 3%? Prvo, cenzus od 3% zbog činjenice da imamo na lokalnom nivou i da to, rekao bih, na prilično dobar način funkcioniše na teritoriji ... Molio bih poslanika SPS da se upristoji i da ne dobacuje, tri puta sam do sada prećutao u ova tri minuta, pa bih molio da se prekine sa takvim ponašanjem. Završiću još malo, gospodine predsedniče.
Nikada nije veći muk u sali bio. Nemojte dobacivati, nema razloga, ja ću opomenuti kada bude isteklo vreme.
Još bih nešto rekao, što se tiče ovog cenzusa od 3%, dobro je da ga imamo i nama ne smeta to što bismo imali za jedan ili dva poslanika manji broj ljudi u ovoj sali, zato što mislimo da bi na taj način bila reprezentativnije predstavljena volja građana Srbije i takve zakone morate da predlažete i donosite, bilo da se nalazite u opoziciji, bilo da se nalazite na vlasti. Još jedna stvar na koju želim da ukažem zbog građana Srbije; dakle, danas posle prepodnevnog dela sednice održano je više konferencija za novinare, stranačkih i pojedinih stranaka koje kažu da su oni zastupnici interesa nacionalnih manjina. To kažemo i mi u SRS, jer mislimo da bismo ih na najbolji način zastupali, ali ti predstavnici su rekli, nekima je čak izletelo iz usta, naravno, onda su se ispravili, da će tri i po miliona nekih iz Turske da glasa, pa su onda rekli tri i po puta više, a ne tri i po miliona. To se zaista dogodilo na konferenciji. Neki su rekli, šta ćemo da radimo ako Albanci kažu, a podrazumeva se da je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije, ako oni kažu, sada mi želimo da izađemo na izbore, koliko li ima njihovih državljana i kako će to Republička izborna komisija taj problem da reši; podzakonskim pravnim aktom? Nemoguće. Na koji korak? Mi mislimo da na ovaj način mnoge probleme rešavamo, da suštinski rešavamo ključni problem ovog zakona i zato pozivamo većinu u Narodnoj skupštini Republike Srbije da ovaj amandman prihvati. Time dovodimo sve građane Srbije u jedankopravni, u ravnopravni položaj. Time omogućavamo i onima koji nemaju veliku, ali ipak imaju dovoljnu podršku u biračkom telu, da budu ovde zastupljeni. Ako hoćete, apelujem i na one koji imaju dovoljno svesti da na sledećim izborima zbog svoje politike neće imati ni tih pet, šest, sedam ili devet procenata, da će im dobro doći smanjenje cenzusa od 3% da bi mogli ponovo da budu zastupljeni u ovoj skupštini. U svakom slučaju, pozivam vas još jedanput, jer mislim da je ovo u skladu sa Ustavom, a ono što je predloženo u inicijalnom aktu Predloga zakona o izmenama i dopunama svakako nije u skladu sa našim najvišim pravnim aktom.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Bajram Omeragić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. Ne prihvata. Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Meho Omerović podneo je amandman, sa ispravkom, kojim je predložio da se posle člana 12. doda novi član 12a. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. Ne prihvata. Da li se neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. Ne prihvata. Da li se neko javlja za reč o ovomamandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Aligrudić. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. Prihvata amandman. Time smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pre nego što zaključim današnje zasedanje, da vas obavestim da sutra nastavljamo rad u 10,00 časova. Odluku imamo samo za ovu tačku dnevnog reda, da ćemo raditi do okončanja ove tačke. Sedmu tačku dnevnog reda započećemo sutra u 10,00 časova, zatim ću odrediti dan za glasanje, a dan za glasanje ću odrediti da bude za sutra, tako da imate to u vidu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Prema službenoj evidenciji, prijavljeno je 235 narodnih poslanika. Molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Meho Omerović i Žarko Korać. Nastavljamo rad. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O IMENOVANjU ZAMENIKA SEKRETARA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koji je podneo Administrativni odbor Narodne skupštine Republike Srbije. Podsećam vas da , prema članu 156. stav 3, a shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Ako nema predloga za obrazloženje, molim poslaničke grupe, ako ima prijava za raspravu. Nema. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Petar Cvetković, zamenik predsednika Administrativnog odbora, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave... a to je to. Nema prijava. Da li se neko javlja za reč o ovoj tački dnevnog reda? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u celini. Pošto smo završili raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 81. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem današnji dan, sredu, 25. februar 2004. godine, odmah, u 11,07 časova, kao Dan za glasanje. Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o predlozima odluka, prelazimo na odlučivanje. Pre toga, podsećam da, kako je u tački 3. predviđeno, Predlog odluke o stavljanju van snage Odluke o izboru predsednika i članova Saveta Narodne banke Srbije stupa na snagu danom njenog objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". To isto važi i za Predlog odluke o stavljanju van snage Odluke o izboru guvernera Narodne banke Srbije. Time se izbegava interegnum koji bi mogao da proizvede pravnu nesigurnost i obezbeđuje se kontinuitet u funkcionisanju organa Narodne banke Srbije. Prelazimo na odlučivanje o 1. tački dnevnog reda: - PREDLOZI ODLUKA O STAVLjANjU VAN SNAGE ODLUKE O IZBORU GUVERNERA NARODNE BANKE SRBIJE I ODLUKE O IZBORU PREDSEDNIKA I ČLANOVA SAVETA NARODNE BANKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o predlozima odluka, prelazimo na odlučivanje o podnetim amandmanima. Na tačku I. Predloga odluke o stavljanju van snage Odluke o izboru guvernera Narodne banke Srbije0 amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 101, protiv 128, nije glasalo sedam, od ukupno 236 prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na tačku II. Predloga odluke o stavljanju van snage Odluke o izboru guvernera Narodne banke Srbije amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 105, protiv 127, nisu glasala četiri, od 236 narodnih poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, stavljam na glasanje Predlog odluke o stavljanju van snage Odluke o izboru guvernera Narodne banke Srbije, u celini. Za 126, protiv 108, nisu glasala tri, od 237 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o stavljanju van snage Odluke o izboru guvernera Narodne banke Srbije. Na tačku I. Predloga odluke o stavljanju van snage Odluke o izboru predsednika i članova Saveta Narodne banke Srbije amandman je podneo narodni poslanik Igor Mirović. Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 109, protiv 129, od 238 narodnih poslanika. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na tačku II. Predloga odluke o stavljanju van snage Odluke o izboru predsednika i članova Saveta Narodne banke Srbije amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 108, protiv 128, nisu glasala dva, od 238 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, stavljam na glasanje Predlog odluke o stavljanju van snage Odluke o izboru predsednika i članova Saveta Narodne banke Srbije, u celini. Za 129, protiv 109, od 238 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o stavljanju van snage Odluke o izboru predsednika i članova Saveta Narodne banke Srbije. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, određujem pauzu do 15,00 časova, u skladu sa članom 94. Poslovnika, radi konsultacija o zakazivanju sutrašnje sednice Narodne skupštine. U 15,00 sati nastavljamo rad ove sednice.