Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da bi pre početka razmatranja ove tačke dnevnog reda Skupština morala da konstatuje neregularnost uslova u kojima se drži sednica, a s obzirom da je protivno izričitim odredbama člana 103. Poslovnika juče i prekjuče oduzeta reč ukupno osamnaestorici poslanika SRS. Ja vas ne obaveštavam, nego konstatujem prekršaj Poslovnika. Paralelno sa tim, vodi se neverovatna kampanja u medijima protiv SRS, a SRS su vezane ruke. Predlažem prvo ... [[Žagor u sali.]] Hoćete li biti ljubazni da saslušate? Znate, juče je krenula kampanja da je pet ljudi iz SRS uhvaćeno u švercu eksploziva. Ti ljudi nisu iz SRS i uhapšeni su 14. januara, a 14. februara su svi pušteni iz zatvora. Samo je jedan bio član SRS i do septembra meseca je bio u obezbeđenju, kada je dobio otkaz, a evo ovde dokumentacije: rešenje o otkazu, prijava o zasnivanju radnog odnosa, odjava osiguranja. (Pokazuje papire.) (Iz sale: Tema.) Ta kampanja koju vodite pokazuje u kakvom se vi psihološkom stanju nalazite. Našim poslanicima ste olako oduzeli reč, a kršeći odredbe Poslovnika; našim poslanicima ste oduzeli reč samo što su na jednu činjenicu ukazali - Ljubomir Jovanović-Stakleni, koji je upucao Petra Panića, zaštićen je od krivičnog gonjenja zato što je blizak rođak Čedomira Jovanovića. Braća su od strica.
Gospodine Šešelj, dobili ste reč povodom povrede Poslovnika.
Da li sam iskoristio vreme? Još imam 40 sekundi.
Koji član? Nema veze, svejedno, morate se držati teme, a to je povreda Poslovnika.
Pazite, ovo je povreda Poslovnika ukazujem vam da ste protiv odredbe Poslovnika oduzeli reč i ukazujem zbog čega ste oduzeli reč poslanicima SRS; isključivo zbog te stvari, što su u raspravi o Krivičnom zakonu govorili o konkretnom slučaju kriminala i zaštiti kriminalca iz nepotističkih obzira, zato što mu je srodnik visoki funkcioner DS-a, jedan od ključnih ljudi Demokratske stranke. To je činjenica. Zbog toga 18 poslanika SRS ne mogu da govore. Rado bih ostao da jedini govorim, a vi znate da sam to u stanju, ali moram da trčim svaki čas u Saveznu skupštinu, tamo me još ozbiljnije rasprave čekaju. Prema tome, ..... (Predsednik: Vreme.) Pozivam vas da, shvatajući da ste prekršili juče Poslovnik, lepo to ispravite i da se omogući svim poslanicima SRS da govore.
Gospodine Šešelj, mi smo o tome juče, vi niste bili prisutni, čitav dan raspravljali; javljao se jedan po jedan poslanik iz vaše poslaničke grupe i donosili smo odluku o tome. Dakle, ne samo ja, već po diskrecionom ovlšćenju koje ima predsedavajući po članu 97, koji kaže: "Povredom Poslovnika ne smatraju se odluke Narodne skupštine i predsednika Narodne skupštine koje se donose na osnovu diskrecionih ovlašćenja predviđenih ovim poslovnikom." Smatram da nema povrede Poslovnika. Da li hoćete da stavim na glasanje? (Vojislav Šešelj, sa mesta: Ponovo po Poslovniku.) Ne možete vi da tumačite moje tumačenje, rekli ste da konstatujem povredu, vi ne možete da konstatujete povredu Poslovnika. Možete da ukažete, ali ne možete da konstatujete. Hoćete li da stavim na glasanje? Da ili ne gospodine Šešelj? Ne izjašnjavate se, znači da nema potrebe da stavim na glasanje. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O PRESTANKU VAŽENjA ODLUKE O OBRAZOVANjU PRIVREMENOG IZVRŠNOG VEĆA AP KOSOVA I METOHIJE Primili ste Predlog odluke koju je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandman koji je na Predlog odluke podneo narodni poslanik Ljubiša Maravić i mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odobra. Potsećam vas da, prema članu 157. stav 3, a shodno članu 50. Poslovnika Narodne skupštine, ukopno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu liste sa prijavama za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. Poslovnika Narodne skupštine otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Nije prisutan.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Nisam to hteo, ali sada moram da govorim 47 minuta. Imam pravo 20 minuta kao šef poslaničke grupe i imam pravo 27 minuta jer cela poslanička grupa, to sam ja danas sam.
Gospodine Šešelj, samo malo da se dogovorimo, da ne bude nesporazuma, sada možete 20 minuta, pa posle svih predsednika poslaničkih grupa još 27 minuta.
E, lepo, baš mi ta pauza odgovara. Dame i gospodo, danas je na dnevnom redu jedna ishitrena i nepromišljena odluka. Nama se ovde predlaže, ispred Vlade Republike Srbije, da usvojimo odluku o prestanku važenja Odluke o obrazovanju Privremenog izvršnog veća Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije. Mi tu odluku ne možemo da donesemo, a da prethodno ne razmotrimo pravni osnov svojevremenog donošenja takve odluke. Koje su to okolnosti bile u kojima je donošena odluka o obrazovanju Privremenog izvršnog veća? Na Kosovu i Metohiji nije bilo moguće sprovesti demokratske izbore zato što je ogromna većina pripadnika albanske nacionalne manjine bojkotovala demokratske procese, nemogući su bili pokrajinski izbori i lokalni izbori na području Kosova i Metohije. Zbog toga je Narodna skupština Republike Srbije donela odluka da se to Privremeno izvršno veće formira. U međuvremenu je došlo do okupacije Kosova i Metohije, ali okupacija nije promenila ono stanje stvari na terenu koje je uslovilo donošenje odluke o formiranju Privremenog izvršnog veća. Pod uslovima okupacije nemogući su demokratski izbori. Jeste vi DOS-ovci obmanuli deo kosovskih Srba da izađu na te izbore, to je činjenica, a oni sada gorko jadikuju što su vas poslušali jer su na taj način kosovski Srbi pomogli albanskim separatistima da stvore izvesni privid legitimnosti i legalnosti kvinslinške vlasti pod okupacinom upravom. Srbi koji glume narodne poslanike su najgori srpski izdajnici i znamo ih od ranije kao izdajnike. Oni su za novac pristali da služe okupatoru, za ogroman novac. Prvo, u formi mesečne plate, u formi raznih privilegija, a mnogi od njih su, poput Rade Trajković, kuću koju su dobili od države, a Rada Trajković je dobila u univerzitetskom naselju, iznajmili okupatoru za ogroman novčani iznos koji primaju svakog meseca. Takvi ljudi ne mogu da predstavljaju srpski narod ni u kakvoj skupštini. Drugo, manjeod 50% kosovskih Srba je uopšte izašlo na te izbore, uprkos svim falsifikatima širom Srbije, a tih falsifikata je bilo više nego ikada. Zato prvi razlog koji je doveo do formiranja Privremenog izvršnog veća Kosova i Metohije još uvek postoji i on je realna činjenica. Naravno, sada možemo govoriti o nemogućnosti delovanja Privremenog izvršnog veća Kosova i Metohije, s obzirom da su Kosovo i Metohija okupirana teritorija. Međutim, znamo iz međunarodnog prava i iz prakse ranijih okupacija da ni jedna država nije bila spremna da ukida svoje legalne i legitimne organe, ako joj je okupirana cela državna teritorija ili je okupiran deo teritorije. Znate, kada je Sovjetski Savez, poslao trupe Crvenearmije u Litvaniju, Estoniju i Letoniju i kada su Litvanija, Letonija i Estonija pripojene Sovjetskom Savezu, ondašnja vlada koja se zatekla nastavila je da deluje, mada nije imala ni jedan pedaljteritorije koju će kontrolisati. Amerikanci su sve do nedavno priznavali njenu ambasadu u Vašingtonu. Kada su se Letonija, Litvanija i Estonija otcepile od Sovjetskog Saveza, ambasade tih država u Vašingtonu su nastavile u kontinuitetu da funkcionišu. A mi ovde jedan legalan i legitimni državni organ treba da ukinemo da bismo se dodvorili okupatoru. Mogu imati razumevanja za vaš stav da vam ne odgovara sastav ovog Privremenog izvršnog veća, vi ste na izborima osvojili dvotrećinsku većinu glasova, imate potrebu i poštujem tu potrebu, ako je to zaista iskreno, i potreba i volja, da promenite sastav Privremenog izvršnog veća, pa da to Privremeno izvršno veće u novom sastavu bude proporcionalno odnosu snaga u Narodnoj skupštini. Umesto ranijih većinskih partija da su ljudi u ovom Privremenom izvršnom veću iz sadašnjih većinskih partija, ali da se ta institucionalna forma sačuva jer je ona u skladu sa našim ustavnim uređenjem. Ako mi ne sačuvamo tu institucionalnu formu, šta možemo da dobijemo? Mi potpuno predajemo nekome drugome Kosovo i Metohiju. Ovo je još jedini instrument legalne srpske vlasti na Kosovu i Metohiji, ma koliko ta vlast ne bila efektivna. Ona postoji formalno. U međunarodnom javnom pravu mnogo je važniji formalni od suštinskog materijalnog osnova. U međunarodnom javnom pravu vas niko ne pita za materijalni osnov. Okupacija je uvek privremeno stanje. Može ministar pravde, koji ne zna ni kada je donesen Dušanov zakonik, da se izmotava sada ovde, ali treba malo knjiga čitati ministre, a ne samo tako lupetati. Kaže 1330. godine je donesen Dušanov zakonik i dalje je ministar. Nije ga sramota da bude ministar pravde. Znate, to je kao kada bi rekao da se Kosovska bitka desila 1370. godine i za 19 godina je promašio. E, za 19 godina je promašio u pogledu donošenja Dušanovog zakonika i nije ga sramota. Znate, ja bih se noktima sam zaklao da takvu glupost negde provalim naočigled javnosti. Ne bih mogao da podnesem. (Ministar pravde, Vladan Batić, dobacuje sa mesta.) Lepo je ovako, ako ministar ništa ne zna, bar je duhovit čovek pa može da nas zabavi, da malo ovu atmosferu razdrma. Dobro je, ministre, nemam ništa protiv i sledeći put. Dalje, imamo još nekih momenata koje ovde treba razmotriti. U međunarodnom pravu uvek treba čuvati formu i dok se čuva forma... evo, pita me ministar šta je sa Krajišnikom, moram i to da mu objasnim. Od pet ljudi koje ste uhapsili, ministre, 14. januara, od pet ljudi, samo je Marko Krajišnik bio član SRS, a ostali nisu. Ali, pustili ste ih sve na slobodu 14. februara i svi su na slobodi, ako ih niste slučajno noćas pohapsili kada vam je zatrebalo da i propagandu iskoristite protiv SRS. Taj Marko Krajišnik je otpušten iz SRS 14. septembra. Evo, ovde prijava kada je zasnovao radni odnos, evo ovde kada je prestao radni odnos, evo ovde odjava o osiguranju iz septembra meseca. To što vi, u nedostatku bilo kakvih argumenata protiv SRS, ne birate sredstva, to govori u kakvoj se vi poziciji sada nalazite, a ne SRS, jer kada SRS vas kritikuje, mi imamo argumente. Kada kažemo da je Čedomir Jovanović rođak Ljubomira Jovanovića - Staklenog, mi imamo dokaze. Oni su braća od strica, iz Surčina. Nataša Jovanović nije u srodstvu i to smo ispitali. Jer, da smo saznali, ne daj bože, da je u srodstvu sa Čedomirom Jovanovićem, odmah bi je izbacili iz Srpske radikalne stranke. To bi bila strašna genetska falinka i zbog toga se leti iz stranke.
Gospodine Šešelj, molim vas da vodite računa šta govorite.
Gospođo Mićić, vi ste mi svedok da se isključivo držim dnevnog reda i samo kada mi iz DOS-ovske poslaničke grupe nešto dobace pokušavam da ih ne ostavim bez odgovora, jer je red da se ljudima sve razjasni do kraja. Ako niste u stanju da ih sprečite da mi dobacuju, onda nemojte da intervenišete kada sam ovoliko ljubazan, pa im do detalja objasnim sve to na šta se odnosi njihovo dobacivanje. Da se vratim na ovu temu za koju sam se javio za reč, koja je mnogo važnija od toga ko je Čedin rođak i što Batić ništa ne zna. Dakle, ta forma o kojoj govorim u međunarodnom pravu je najznačajnija. Ta forma je bila toliko važna i u slučaju okupacije Kraljevine Jugoslavije, iako je general Kalafatović imao blanko overenu dozvolu Vrhovne komande da kapitulira pred nemačkom oružanom silom, taj njegov akt kapitulacije odnosio se samo na vojsku. Kontinuitet jugoslovenske države čuvala je jugoslovenska kraljevska vlada u Londonu i dok se nije kralj Petar lično odrekao vlasti, kraljevskih ovlašćenja, dok nije formalno abdicirao prenoseći kraljevska ovlašćenja na kraljevske namesnike koje su mu nametnuli Čerčil i komunisti, on je bio jedini izraz suverenosti naše zemlje u formalnom smislu. Tito je, zahvaljujući kralju, uspeo da sačuva međunarodno-pravni kontinuitet jugoslovenske države, inače bi njegova vlast bila nelegitimna, nelegalna, neregularna. U ovom slučaju pozivam vas da čuvamo kontinuitet bar jednog organa pokrajine, Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije, bar jednog organa. Ovo ništa ne košta. Izaberite u ovaj organ sve ljude iz DOS-a, nemam ništa protiv. Ne mora biti niko iz opozicije. Toliko želimo da se sačuva forma ovog organa da ćemo vam podržati svakog kandidata iz DOS-a, makar Čedomira Jovanovića i Vladana Batića predložili, bilo koga. Ne postavlja se pitanje koje će to ličnosti biti, samo da se čuva i neguje ta forma. Ona se može svesti na minimum materijalnih troškova, može biti bez ikakvih troškova, ali to privremeno izvršno veće mora da postoji, na papiru bar mora da postoji, da bi u jednom momentu, kada nam spoljni faktor nametne definitivne pregovore o Kosovu i Metohiji, mogli da se pozivamo i na taj ustavni faktor, institucionalni faktor koji govori o Kosovu i Metohiji kao sastavnom delu našeg ustavnog poretka i suverene teritorije naše zemlje. To je ono što je u ovom slučaju najvažnije. Dalje, mi ćemo po ovom pitanju imati još mnogo problema. Vidite šta okupatori rade na Kosovu i Metohiji. Okupatori se spremaju da ukinu srpsku opštinu Kosovska Mitrovica. Okupatori se spremaju da Šiptarima potpuno predaju vlast u ruke u opštini Štrpce i već su dosta na tom planu učinili. Još nisu sasvim zaokružili taj proces, ali proces je već uveliko u toku. Okupator želi da Srbi ne kontrolišu faktički nijedan pedalj Kosova i Metohije. Ne postavlja se uopšte pitanje da li će ovo privremeno izvršno veće moći da putuje na celu teritoriju Kosova. Ne moraju nigde da putuju, ali povremeno mogu da odu bar u nekoliko opština. Mogu u Leposavić da odu, mogu u srpsku Kosovsku Mitrovicu, mogu u Zubin Potok, to je dovoljno da se s vremena na vreme neko pojavi u toj ulozi. Ta uloga je dokaz suverenosti Srbije nad Kosovom i Metohijom i ako tu polugu izgubimo, onda nemamo ništa i onda će nas okupator dovesti pred svršen čin. Onda će okupator jednostavno reći - gde su ti instrumenti vaše države, gde je dokaz da uopšte vaša država ima neke ingerencije, gde je ta institucija, sami ste je ukinuli. Ukidanjem ove institucije, koja predstavlja kontinuitet vlasti, kontinuitet izvršne vlasti, ovo je vlada Kosova i Metohije, ukidanje te institucije potpuno odvezuje ruke okupatoru, potpuno. Okupator može da kaže da neće da razgovara sa Vladom Srbije. Okupator može da kaže da neće da razgovara ni sa jednim drugim državnim faktorom, ali okupator bar mora priznati, dok postoji ovo privremeno izvršno veće, da postoji dvojna vlast, jedna vlast u emigraciji, a druga tamo kvinslinška. Ova što je u emigraciji ima formalni osnov, a ona kvinslinška tamo ima suštinski materijalni osnov koji se bazira na sili okupatorove vojske i okupatorove policije. Zašto se trudim da vam ovako potanko ove stvari objasnim? Da bih alarmirao ako ne vas, srpsku javnost, kakve katastrofalne posledice može imati eventualna odluka o ukidanju Privremenog izvršnog veća Kosova i Metohije. (Dragiša Popović: Tebe niko ne sluša.) Možda me niko ne sluša, vas su na žalost slušali i sada se gorko kaju. Svi oni koji su za vas glasali sada ne mogu očima da vas gledaju i u tome je problem, jer ste ih obmanuli. Da su znali da ih ovo čeka što ste im vi doneli, otpuštanje 700.000 radnika, mnogo veća socijalna beda i neimaština, glad u Srbiji, nikada vi ne biste došli na vlast. Ali, narod se jednom prevario i neće se više nikada prevariti. To iskustvo je narod izvukao iz te greške septembra 2000. godine. Još je jedan faktor ovde veoma važan: i vaša vlast sada priznaje da je pojačano iseljavanje Srba iz ove tri južne srbijanske opštine, Preševa, Bujanovca i Medveđe. Masovno Srbi prodaju kuće i imanja i to sve više budzašto. Onu jednu branu koja je ranije postojala, da se bez državne kontrole ne može vršiti prodaja nekretnina, a pogotovo u određenim delovima Srbije, vi ste tako pogazili, ukinuli i sada je sve dopušteno. Sada Šiptar kada dođe da kupi imanje pokuca na vrata i pita - kada ideš, jer se više ne postavlja pitanje cenkanja za koliko novca. Ako izgubimo i tu kontrolu i ako im tamo instališete njihovu policiju, onda će nam preseći i tu vitalnu komunikaciju na liniji Vranje - Skoplje. Šta ćemo onda? Onda će jug Srbije potpuno biti odsečen od sveta. To su veoma ozbiljne stvari. Vi ste glumili pred javnošću da ste ugušili šiptarsku terorističku pobunu. Vi zapravo tu pobunu u te tri opštine niste ugušili. Vi ste se samo s njima dogovorili... (Čedomir Jovanović: Kada ti prodaješ oružje.) Čedomire Jovanoviću, tvoji ljudi prodaju njima oružje tamo, tvoji ljudi i ovi ljudi koji su pod zaštitom vašeg režima: Jovica Stanišić, Milorad Luković-Legija, Franko Simatović-Frenki i drugi, oni su prodavali oružje Šiptarima. Milošević nije smeo da smeni Jovicu Stanišića doknisam ušao u Vladu Srbije, koliko je Jovica bio moćan. Pod njegovim nadzorom su Šiptari kopali rovove na jednoj trećini Kosova i Metohije, pod njegovim nadzorom. A tu je vaš sadašnji potpredsednik Vlade Momčilo Perišić skrštenih ruku sedeo i posmatrao ne reagujući. To su istorijske činjenice, a toliko se Jovica Stanišić osilio da je Milošević od njega strepeo, da mu ništa nije mogao, pa kada sam došao u Vladu Srbije i rekao - idemo odmah, čistimo, smenjujemo, pa se stvar malo ispravila. Na žalost, kasno sam došao u Vladu da te vaše ljude koji su prodavali oružje šiptarskim teroristima počistimo blagovremeno i sada se najviše ćuti po tom pitanju. Što se oružja tiče, tu će istražni organi kada padne vaša Vlada najviše pitanja da postavljaju Filipu Cepteru, jer je on glavni švercer oružja, ne samo na Balkanu, u celoj Evropi. Filip Cepter se zove, a ranije se zvao Milan Janković. Znate, čovek koji ima potrebu, a to vam je kao onaj Danijel Server, onaj što vas je finansirao dok ste bili u studentskom pokretu, onaj što vam je davao pare, pa vam kupovao kompjutere, kupovao vam mobilne telefone, pa ste se potukli oko tih mobilnih telefona, pa Čedomir Jovanović danima nije smeo da izađe na ulicu zbog modrica itd.
Upozoravam vas drugi put da se vratite na temu dnevnog reda.
Evo, vraćam se, nego Čedomir Jovanović postavlja potpitanje, pa odmah da razjasnimo potpitanje i nastavljam dalje, jer tačno znam gde sam stao. Ja sam tako jedna demokratska priroda, tolerantan i meni ne smetaju vaša potpitanja. Da nastavim gde sam stao. Šta je ovde potrebno da se uradi? Prvo, potrebno je da Vlada povuče ovaj dokument. Vi niste bili spremni ni da ovom dokumentu priložite izveštaj o radu Privrednog izvršnog veća Kosova i Metohije. Ukida se jedan organ a da parlament ne zna ni šta je taj organ do sada uradio. Zar to nije tragikomično. Samo ukinete i gotovo, nema, idemo dalje. Ne može tako da se radi u državi. Znate, ovde su se dinastije menjale, dinastije koje su se među sobom mrzele, koje su se ubijale međusobno i kada je došao kralj Petar nije mu palo na pamet da menja imena ulica, koje su bile poznate po Obrenovićima. A vi, samo ukinete začas posla, ne razmišljate. Nemate vi nijednog pravnog savetnika, nijednog stručnjaka. To je vaš problem. Vama Vladimir Popović-Beba vodi stručne stvari. (Predsednik - vreme.) Evo, završavam odmah. Da ovo Vlada povuče, da stručnjaci razmotre ovaj problem, da onda izađete sa novim predlogom da se opozovu dosadašnji članovi Privremenog izvršnog veća Kosova i Metohije i da predložite izbor novih. Neka svi budu iz vaših redova, nemam ništa protiv. Samo da se to sačuva, da se ta jedna nežna biljka sačuva da bi mogla da procveta i da plod onda kada zatreba.
Za reč se javio narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS. Ne, replika, pravo na repliku.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Šešelj, prosto ovo nije mesto za takvu vrstu razgovora koju vi potencirate poslednja tri dana. I ako javnost ne zna za motive vaše nekontrolisane nervoze, upoznaću je sa tim. Nervozni ste, gospodine Šešelj, zbog toga što do juče niste mogli da podignete 300.000 maraka sa računa blokiranog uAstra banci. Nervozni ste, gospodine Šešelj, zato što su visoki funkcioneri vaše stranke obveznici na osnovu Zakona o porezu na ekstraprofit, dobili su poreske prijave, pa ako ste ih častili kao potpredsednik Vlade, ne očekujete valjda da će nova Vlada demokratske Srbije na tako nešto pristati. Dakle, to je drugi razlog vaše nervoze. Treći razlog vaše nervoze je to što je pet vaših telohranitelja uhapšeno sa 26 kilograma eksploziva, koji su organizovano preprodavali to na ilegalnom tržištu u Makedoniji. Potom ste, gospodine Šešelj, nervozni i zbog toga što je Četvrti opštinski sud doneo presudu na osnovu koje vi morate da napustite zgradu magistrata u Zemunu, koju ste uzurpirali posle 250 godina. Znate, Zemun su prolazile razne vlasti, ali niko nije pomislio da sam sebi prepiše zgradu magistrata koja je nacionalno dobro. Konačno, gospodine Šešelj, nervozni ste zbog toga što se približava kraju sudski proces koji se protiv vas vodi zbog grube zloupotrebe položaja i organizovanog kriminalnog dela koje ste počinili nad advokatom Nikolom Barovićem. Konačno gospodine Šešelj, nervozni ste zbog Haga i svega onoga što ste učinili u prethodnih 10 godina. Nisam prethodnih dana želeo da demantujem sve ono što ste vi i predstavnici vaše stranke izneli za skupštinskom govornicom, jer to ne može da bude nivo srpskog parlamenta. Čekao sam makar jednu činjenicu i danas ste jednu činjenicu saopštili. Tačo je,imam strica, moj otac ima brata, ali je nesporna činjenica da sam ja jedini muški naslednik i porodice Jovanović i porodice Mršić, nemam brata od strica i nikada u životu nisam video osobu koju ste vi pomenuli. Nikada ga u životu nisam video. Ali, konačno mogu da vam kažem da sam službeno, kao predsednik poslaničke grupeDOS-a, uputio zahtev i Ministarstvu unutrašnjih poslova i okružnom tužilaštvu da se jednom zauvek u Srbiji raskrsti sa onima koji zlouotrebljavaju svoj položaj i degradiraju ovo društvo. Spreman sam da u svakom trenutku odgovaram za sve što sam uradio. A, da li ste vi spremni da odgovarate za sve ono što ste ovoj zemlji uradili - neće zavisiti od vaše volje, jer da ste se vi pitali bili bi na onim mestima na kojima ste bili 5. oktobra. Pošto se danas pitaju građani, pitaju one institucije koje ste uništavali prethodnih 10 godina, pošto više nema kore od banane, vaša nervoza je u toj meri prisutna da više ne možete da se samokontrolišete. Dakle, gospodine Šešelj, pozivam vas da sve svoje optužbe iznesete pred državnim organima, na onim mestima na kojima se o tome može razgovarati. Sa zadovoljstvom prisustvujem i moralnom i političkom slomu one ličnosti i onog političkog koncepta koji ste vi promovisali. Da ste toliko energije, koliko ste potrošili u prethodna tri dana, u obračunu sa svojim političkim protivnicima, besmislene obračune, uložili u odbranu srpskih interesa, ne bi se smanjivale granice Srbije, a širile granice vaših stanova, već bi makar neko imao makar trenutak sreće.
Da li se još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? Nema osnova za repliku, gospodine Kovačeviću. Nisam čula. Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, predsednik poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva, a posle njega Đura Lazić ovlašćeni predstavnik SPS-a.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Stranka srpskog jedinstva smatra da je danas veoma važna tačka dnevnog reda za Srbe sa Kosmeta, a da možda - ko je šta radio treba da ostavimo za ponedeljak ili utorak. Danas da vidimo kako ćemo to pomoći srpskom narodu sa Kosmeta, onom koji živi na Kosmetu i onima koji su izbegli u Srbiju. Stranka srpskog jedinstva je protiv ukidanja Privremenog izvršnog veća, jer neće imati ko da zastupa interese srpskog naroda. Neću da kažem da je Privremeno izvršno veće mnogo toga uradilo za srski narod na Kosmetu, ali je poznato da u poslednje vreme, da se ne vraćam u neku istoriju, niko ne vodi računa o srpskom narodu sa Kosmeta. Od izbora decembra meseca niko od predstavnika Savezne i Republičke vlade, mislim na funkcionere, nije otišao na Kosovo i Metohiju da pogleda kako živi tamo srpski narod. Ako oni nisu otišli, onda je to trebalo da radi Privremeno izvršno veće. Ko će da kaže onima koji kažu da su Srbi izvršili etničko čišćenje na Kosovu i Metohiji, da su izvršili genocid, da to nije tako, ako to neće Privremeno izvršno veće. Poznato je da su Srbi doživeli genocid na Kosovu i Metohiji, da su se svi Albanci vratili na Kosovo i Metohiju, da je 250.000 Albanaca došlo iz Albanije na Kosmet, oni Albanci koji nikada nisu živeli na Kosmetu, a da se samo 150 Srba vratilo na Kosovo i Metohiju. Srbi su doživeli genocid, poštovane dame i gospodo. Takođe neko treba da podigne glas na Kosmetu zbog toga što se samo Srbima sudi u Haškom tribunalu, a poznato je da na listi nije Hašim Tači, Haradinaj, Rugova, Suroi, i svi oni koji su ubijali Srbe i srpski narod na Kosmetu. To treba da radi Privremeno izvršno veće. Ukoliko je problem u pojedincima koji čine to veće, ajmo da zamenimo pojedince, ali nije dobro da se to veće ugasi i zatvori. Ide se na to da se u Hagu prikaže kako su Srbi učinili genocid i da to bude kolektivna odgovornost. Neko kaže da je to individualna odgovornost. Nije to individualna odgovornost ako su se u Hagu do sada našli samo Srbi, i to Milan Martić, Krajišnik, Karadžić, Mladić, Milan Milutinović, Biljana Plavšić i Slobodan Milošević. To su Srbi birani na izborima u zadnjih deset godina, za predsednika Republike Srpske Krajine, Republike Srpske, Srbije i Jugoslavije. Pa, šta je to nego kolektivna odgovornost. A, mi Srbi nismo izazvali ni jedan rat na prostorima stare Jugoslavije, niti na Kosmetu. Znamo kako je počeo rat na Kosovu i Metohiji i ko je prvo počeo da ubija policajce, ko je napadao policijske stanice i koliko policajaca je izgubilo život na Kosovu i Metohiji. To treba da radi Privremeno izvršno veće. Privremeno izvršno veće treba da podigne glas protiv onih koji puštaju Šiptare iz srpskih zatvora. Do sada je 1.800 Šiptara pušteno iz srpskih zatvora, a da pri tome ni jedan Srbin nije izašao iz albanskih zatvora. To treba da radi,da podigne glas, Privremeno izvršno veće, a vi ćete možda da izglasate da Privremeno izvršno veće ne postoji na Kosovu i Metohiji. Takođe, SSJ je protiv neke odluke koju je predsednik SRJ doneo da se Albin Kurti pusti iz zatvora, a da se pri tom ne razmeni nijedan Srbin. Albin Kurti je vođa studentskih demonstracija. Zameramo predsedniku SRJ zato što je podelio srpski narod. On je rekao da Srbi treba da izađu na izbore, njegovi zamenici su rekli da Srbi ne treba da izađu na izbore. U redu, izašli smo na izbore i ajmo da vidimo šta je ta Koalicija "Povratak" uradila, koliko Srba se vratilo na Kosmet i da li uopšte Koalicija "Povratak" radi na tome. Ne kažem da ne rade, ali rezultata nema. Srbi sa Kosmeta, koji žive u Srbiji, nemaju više šta da jedu, ne primaju onu pomoć koju su primali za lica od 18 do 65 godina, ukinuta je ta pomoć, nemaju posao, ostali su bez posla. Šta je sa 1.300 nestalih Srba sa Kosmeta, dame i gospodo? Nestalo 1.300 Srba i niko ne pominje gde su oni. Međutim, mi dobijamo spisak sa 180 ubijenihSrba, a mi smo zato pustili iz srpskih zatvora 1.800 Šiptara. Pa, da vidimo da li je to dobro za srpski narod, kome mi to pomažemo i da li ta druga strana, koja treba da vodi računa o Srbima na Kosmetu, UNMIK i KFOR, stvarno vodi računa. Poznato je da, od kada su došli UNMIK i KFOR, da je mnogo teže Srbima nego pre 2000. godine, čak i pre 1997. godine, da Srbi nemaju nikakvu bezbednost; ukoliko neko od Albanaca samo kaže nešto za nekog Srbina, taj Srbin odmah ide u zatvor. Svake nedelje, u proseku, dešavaju se po dva - tri ubistva na Kosovu i Metohiji, a žrtve su Srbi. Nema ko da podigne glas, dame i gospodo. Poznato je da Koordinaciono telo za Kosmet ništa ne radi, osim da se bori koliko će para da se odvoji za Kosmet, odnosno za jug Srbije. Na jugu Srbije se ne prave kuće,škole i infrastruktura u delu gde žive Srbi, nego u onom delu gde žive Albanci. Znamo da smo isto tako radili i na Kosovu i Metohiji i da smo izgubili sve ono što smo imali dole. SSJ smatra da ovo telo treba da ostane, da se izaberu neki novi ljudi, koji nisu potrošeni, neki ljudi kojima će srpski narod sa Kosmeta poverovati, a oni ljudi koji nisu samo demagoški nastupali u izbornoj kampanji i što su govorilinašoj braći - ako nas budete glasali, kao bivšu vlast, mi ćemo voditi računa o vama. Pokazalo se da Srbi nikakvu korist nisu imali, odnosno imali su samo štetu, a niko o njima i ne vodi računa. Ponoviću još jednom i pozivam sve Srbe, kada je ova tačka na dnevnom redu, da se ne svađamo i da to zahtevamo od predsednika SRJ Vojislava Koštunice, od predsednika srpske vlade Zorana Đinđića; ta dva političara nikada nisu bili popularniji u Evropi, u svim institucijama, nego što su to bili 2000. i 2001. godine, a nikada Srbija i Jugoslavija manju pomoć nije dobila, osim zahteva da isporučujemo Srbe Haškom tribunalom. Neki kažu - ajmo sada da uvedemo zakon o saradnji sa Haškim tribunalom, a zakon će da glasi da se Srbi isporučuju Haškom tribunalu. Kakva je razlika između isporuke Srba, da li sazakonom ili bez zakona? SSJ je da se donese zakon, ali taj zakon da glasi da se Srbima sudi ovde u Srbiji, ukoliko su ti Srbi počinili ratni zločin,da haški istražitelji dođu u Jugoslaviju i da zahtevamo, paralelno, da se i ostalim učesnicima rata sudi, kao što suAlbanci, odnosno Šiptari, Muslimani i Hrvati. Dame i gospodo, moramo mi i to Privremeno izvršno veće da jednom zaustavimo izmišljanje masovnih grobnica u Srbiji. Preko 20 masovnih grobnica je izmišljeno i ne znam koliko hiljada leševa su, navodno, pronašli tu. Samo jednu smo fizički videli i pitanje je čiji su to leševi. Ti naši stručnjaci patolozi, oni su dobri stručnjaci i oni unapred znaju da su to leševi Albanaca, Muslimana i Hrvata. Šta je sa srpskim leševima na Kosmetu, koliko masovnih grobnica ima na Kosmetu? Poznato je da se ekshumacija vrši u roku od sedam do 20 godina i da ne može neko unapred da zna da li je to lešAlbanca, Muslimana, Hrvata ili Srbina. Stanimo na put ljudima koji to čine u trenutku kada se Srbima sudi na Kosovu i Metohiji.
Reč ima narodni poslanik Đura Lazić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama je Predlog odluke Vlade Republike Srbije o ukidanju Privremenog izvršnog veća Kosova i Metohije. Neki kažu da je ovo političko pitanje, a ja mislim da je i političko i suštinsko pitanje. Svaka vlada, a i parlament, zavisi od većine koja ga sačinjava, ima pravo da procenjuje određenu situaciju i donosi odluke o formiranju ili ukidanju određenih organa. Ova vlada je procenila da treba doneti odluku o ukidanju PIV-a iz nekih njoj znanih razloga, a moja obaveza je da iznesem nekoliko činjenica, argumenata, zbog čega je prethodna vlada i prethodni srpski parlament doneo odluku o formiranju PIV-a. Imam i pravo i obavezu, kao čovek sa tih prostora, da u nekoliko rečenica iznesem genezu svih tih previranja, zbivanja na Kosovu i Metohiji. Formiranje PIV-a Kosova i Metohije bila je neophodnost i neminovnost. Zato je Narodna skupština Republike Srbije na sednici Drugog vanrednog zasedanja u 1998. godini, održanoj 28. septembra, donela Odluku o obrazovanju Privremenog izvršnog veća AP Kosovo, i Metohije. Odluka Narodne skupštine da se formira PIV doneta je u vreme najzaoštrenijih međunacionalnih odnosa u AP Kosovo i Metohija, što je posledica višegodišnjeg i višedecenijskog delovanja albanskih separatista, sa ciljem da se suvereni deo Republike Srbije iSavezne Republike Jugoslavije izdvoji iz državnog okvira i formira kao zasebna država, a zatim pripoji Republici Albaniji. Naime, samoizolacija Albanaca u odnosu na Srbe i Crnogorce i druge nealbanske zajednice sa kojima su živeli, uz zatvaranje u krug nacionalne, a posebno jezičke i kulturne isključivosti, koja je po diktatu separatističkih vođa sprovođena decenijama, eskalirala je krajem šezdesetih i početkom i krajem osamdesetih godina otvorenim zahtevima da Pokrajina dobije status Republike. To je, pokazalo se u kasnijim događajima, trebalo da bude samo prva etapa programa velikoalbanskih nacionalista, iza koje je stajao očigledan secesionistički cilj - izdvajanje izRepublike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije i pripajanje Republici Albaniji, ne samo teritorije AP Kosovo i Metohija, već i svih drugih oblasti nastanjenih Albancima, štoznači stvaranje tzv. "velike Albanije". Nekoliko rečenica bih rekao želeći da napravim genezu svih problema koji su situaciju na Kosovu i Metohiji dovodili do usijanja. Sve je poticalo od velike težnje šiptarskih separatista da osvoje sve segmente na tom prostoru, a i prostor da osvoje. Konstantno su decenijama vršeni ogromni pritisci nad pripadnicima srpskog i crnogorskog naroda, ali i nad Muslimanima, Romima i drugim pripadnicima nealbanskih zajednica. Istovremeno su pripadnici šiptarske nacionalne zajednice optuživali Srbiju da ih proganja, da im uskraćuje prava, ali su, na drugoj strani, bojkotovali Srbiju, sve njene zakone i uopšte državu Srbiju, dok su istovremeno koristili sva prava, počev od školovanja na maternjem jeziku,korišćenja zdravstvenih usluga, do prava na rad. Zatim, koristili su vrlo rado penzije i socijalnu zaštitu, a radili su i u privredi, u pravosudnim organima i u MUP-u. Sve dotle dok nisu dobili diktat od stranog mentora da masovno napuštaju te institucije. Iz revolta prema Srbiji, a u cilju prikazivanja sebe u svetlu ugrožene nacije, počeli su masovno da napuštaju radna mesta. Nije tačno da su svi Šiptari bili protiv Srbije i da su svi napuštali radna mesta. Mnogo je Šiptara na Kosovu i Metohiji koji su bili, a tvrdim da i danas ima velikog broja Šiptara koji su za državu Srbiju, mnogo ih je ostalo da radi uprivredi, u pošti, na železnici, u EPS-u, u svim privrednim preduzećima, u opštinskim organima, u pravosudnim organima, u MUP-u i da ne nabrajam druge institucije, poput republičkih organa. Samo je separatistima i vođama separatističkog pokreta bilo u interesu da svetu prikažu kako su oni ugroženi i kako im prava uskraćuje Republika Srbija preko svojih zakona. Da to nije bila istina, potvrđuje i činjenica, recimo, po Ustavu Republike Srbije od 1990. godine Šiptari, kada bi izašli na lokalne izbore, osvojili bi apsolutnu većinu u 24 od 29 opština u Pokrajini Kosovo i Metohija. Oni nisu hteli. Da su prihvatili da učestvuju na pokrajinskim izborima, imali bi apsolutnu većinu poslanika u Pokrajinskoj skupštini. To im je sve Ustav od 1990. godine omogućavao. Oni to nisu hteli da iskoriste, jer su bili vođeni željom za predstavljanjem sebe kao ugrožene nacije u cilju izazivanja intervencija stranih elemenata, odnosno pre svega Amerikanaca i drugih zapadnoevropskih zemalja. A sve u cilju stvaranja republike Kosovo i otcepljenja od Republike Srbije. Dakle, tu je suština. Neuspeh u pokušajima da se građanskom neposlušnošću, rušilačkim demonstracijama i ilegalnim neprijateljskim radom, protivustavnim putem postigne cilj, suprotan svim međunarodnim dokumentima,o pravima čoveka i položaju i pravima nacionalnih manjina, motivisao je vođe separatističog pokreta da se late oružja. Organizovano nasilje, retko viđeno i u svestkim okvirima, potpomognuto iz inostranstva, preplavilo je gradove i sela u Pokrajini. Posledice svakodnevnih terorističkih napada, koji su započeti tokom 1989. godine, a eskalirali u svom najtežem obliku tokom 1997. i 1998. i početkom 1999. godine, bile su stotine ubijenih građana, a najčešće Albanaca, opredeljenih za zajednički život sa drugim narodima, na desetine ubijenih policajaca i vojnika i uništavanje državne i privatne imovine u velikom obimu. Takva situacija opredelila je Vladu Republike Srbije da Narodnoj skupštini Republike Srbije predloži donošenje odluke o formiranju PIV-a, sa namerom da isto doprinose stišavanju političkih i drugih sukoba i njihovom prenošenju u demokratske i tolerantne okvire, kao i da doprinese jačanju civilnih organa vlasti u Pokrajini, što nije moglo biti uspostavljeno u potpunosti zbog toga što je najveći deo Albanaca, po nalogu separatističkih vođa, ali i straha od odmazde, bojkotovao izbore. Odluka je Narodne skupštine Srbije da PIV Kosova i Metohije vrši ovu funkciju privremeno, dok se ne obave izbori u AP za Skupštinu, Izvršno veće i lokalne organe uprave, a zbog problema koji su bili prisutni i potrebe da se u složenoj političkoj situaciji omogući normalan život i funkcionisanje vitalnih službi i institucija na Kosovu i Metohiji, neophodnih za život stanovništva, a do konačnog političkog rešenja i stvaranja uslova za početak rada na izborima izabranih organa na celoj teritoriji Pokrajine. U tom cilju, u sastav PIV-a, koji je kasnije učestvovao i u mnogim razgovorima i u saradnji sa verifikacionom misijom OEBS-a, ušli su pripadnici nacionalnih zajednica, svih koji su živeli na Kosovu i Metohiji, bez izuzetka. Pa su PIV činili predstavnici Srba, Crnogoraca, Albanaca, Turaka, Roma, Goranaca, Egipćana i Muslimana. Članovi PIV-a su i za vreme žestokog delovanja šiptarskih terorista u zapadnom delu Kosova i Metohije, a posebno na području Metohije činili sve da u situaciji zaoštrenih odnosa ... (Predsedavajuća: Deset minuta i 30 sekundi.) ... spreče posledice vršenja pritiska na njihove sugrađane i išli na teren samopregorno radili, pomagali, snabdevali taj narod osnovnim životnim namirnicama i svim onim što je trebalo da omogući opstanak tih ljudi na prostorima Kosova i Metohije. Zbog tog angažovanja, ubijen je član PIV-a Albanac Džafer Đuka iz Peći, zatim Ćerim Ismaili iz sela Godanca u opštini Štimlje, jer ti ljudi su učinili sve da pomognu pripadnicima šiptarske nacionalne zajednice, da ih snabdeju svim što treba,da im omoguće normalan život i opstanak na Kosovu i Metohiji. To nije odgovaralo šiptarskim teroristima i ekstremistima i zato su ubili ovu dvojicu pripadnika šiptarske nacionalne zajednice i članova PIV-a,
Narodni poslaniče, da li koristite i drugih 10 minuta?
Ne bih, izvinjavam se, nastaviću kasnije. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Vladan Batić.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni posmatrači, Narodna skupština Republike Srbije je 28. septembra 1998. godine donela Odluku o obrazovanju PIV-a AP Kosova i Metohije. Istog dana doneta je odluka da se za predsednika PIV-a izabere gospodin Zoran Anđelković, a 15. oktobra 1998. godine Izvršno veće AP Kosova i Metohije donelo je Odluku o organizaciji i načinu rada PIV-a AP Kosova i Metohije. Da vam pomenem koje su nadležnosti tom odlukom predviđene u ime Privremenog veća. Član 2, - izvršava zakone i druge propise i opšte akte Republike Srbije, a čije izvršavanje je povereno Izvršnom veću Kosova i Metohije; donosi propise za njihovo izvršavanje kada je za to ovlašćeno; da li to ono danas čini; odgovor je - ne; izvršava odluke i opšta akta i donosi akta za njihovo izvršavanje u skladu sa zakonom; da li to PIV danas radi; odgovor je - ne; donosi akte u svojoj nadlženosti; da li ih donosi danas - ne; predlaže program razvoja, budžet i završni račun Pokrajine za njihovo sprovođenje; da li to PIV danas čini - ne; predlaže odluke i opšte akte - ne predlaže; utvrđuje načela za unutrašnju organizaciju pokrajinskih organa uprave i službi - ne čini; postavlja i razrešava starešine u pokrajinskim organima, upravama i službama -ne postavlja; usmerava i usklađuje rad pokrajinskih organa uprava i službi - ne usmerava i ne usklađuje; daje mišljenje na predlog odluke i opšteg akta - ne daje. Dakle, dame i gospodo, PIV više ne radi, ništa, PIV postoji samo na papiru i postoji u glavama onih koji bi još da vrate točak istorije unazad. Ali, Privremeno administrativno veće Kosova i Metohije, iako ne postoji, iako ništa ne radi, troši ogromne pare. Evo, reći ću vam samo nešto - za vreme od 29. jula 1999. godine do 31. januara 2000. godine, dakle, samo za nekih šest meseci potrošeno je, na osnovu evidencije u Ministarstvu finansija Republike Srbije, preko akreditiva otvorenih u ekspozituri NBJ u Brusu, 26.485.000 dinara. To je samo tada, a posle se to multipliciralo. Danas su ti troškovi mnogo veći, ali je vrlo interesantno gde su te pare odlazile. Odobrava se nabavka sredstava, inventara, potrošnog materijala i namirnica za ishranu radno angažovanih u sedištu PIV-a, u restoranu koji se nalazi u zgradi PIV-a. To je tih 26.519.000 dinara. Od toga, ilustracije radi, 3.804.800 dinara Centru za mir i toleranciju, a znate li ko je potpisao Statut Centra za mir i toleranciju - Zoran Anđelković. Zatim, 2.357 dinara Holding kompaniji "S grup". A znate li ko je osnovao Holding kompaniju "S grup" - osnovana je od strane Izvršnog odbora Glavnog odbora SPS, sa sedištem u Beogradu, Bulevar Lenjina broj 6. Dakle, radi se o činjenici da se potpuno bezrazložno rasipaju ogromna sredstva. Efekata nema nikakvih. PIV Kosova i Metohije ne radi ništa, samo troši ogromne pare. Ne priznaje ga niko, nema nikakav uticaj, ne može da povrati suverenitet na Kosovu i Metohiji. I još nešto, gospodo, više puta je pominjano da, ako je Srbija hram, onda je Kosovo oltar. Nema hrama bez oltara, nema Srbije bez Kosova. Ljudi koji su ranije bili na vlasti često su se zaklinjali u Kosovo i Metohiju, uglavnom na nekoliko dana uoči izbora. Onda je Kosovo postajalo kolevka, koren, dno očnog vida, onda su se svi naprasno sećali Kosova i Metohije; a za to vreme na Kosovu i Metohiji su rasli novi minareti; sve satelitske antene bile su okrenute ka Tirani i ka Istambulu; nije bilo natpisa, dvojezičnih, natpisa na ćirilici; da ste se slučajno našli na Kosovu i Metohiji nikada ne biste ni prepoznali da se nalazite na svetoj srpskoj zemlji. Umesto da se spreči naoružavanje, za šta je odgovorna vlast, da se spreči sva silna logistička podrška albanskim separatistima i teroristima, da se spreči ogroman dotok finansijskih sredstava, neometani prelazak preko granice (granica nije čuvana, prelazilo se kako je ko hteo i kada je hteo), ćutalo se. To, naizgled, ćutanje,odsustvo i apstinencija iz političkog života kosovskih Albanaca, odgovaralo je partiji na vlasti. Ona je mislila da će to trajati večito i to nam se svima obilo o glavu. Dakle, režim je bio odgovoran za to. Umesto da imamo prave institucije vlasti na Kosovu i Metohiji, dobili smo nekakvu Skupštinu Kosova i Metohije, dobili smo nekakvu Vladu Kosova i Metohije, sa Bukošijem; dvojicu najvećih separatista, Jusufa Zejnulahija i Remzi Koljgecija, vi ste postavili za direktore dveju najvećih banaka na Kosovu i Metohiji. I tako je polako došlo do toga da separatizam i terorizam bujaju i da polako vlast Srbije i SRJ na Kosovu i Metohiji nestaje. Pet godina sam bio poslanik u ovoj skupštini. Lično sam sedam puta tražio da se na dnevni red ovog parlamenta stavi rasprava o Kosovu i Metohiji. Došli smo u tragičnu situaciju - parlamenti skoro svih evropskih zemalja raspravljali su o Kosovu i Metohiji, raspravljao je i Evropski parlament, ali nikada nije raspravljala Narodna skupština Republike Srbije. I to je bruka, i to je sramota, i to je izdaja. Oni koji su to dozvolili, oni su izdajnici. Onda su počeli pregovori, pa je bilo ponuda Grupe G-8, pa je bila ponuda Kontakt grupe, pa je bilo raznih drugih ponuda, pa je bio Predlog sporazuma o Rambujeu, pa je bio Pariski sporazum. Tamo su odlazili i cerekali se,vodili sa sobom Aboridžine i Azerbejdžance da brane interese srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Saznali smo da postoje Egipćani u Srbiji i da su toliko važni da će oni odlučivati o sudbini Kosova i Metohije. Cerekali ste se u Rambujeu, kamere su to zabeležile,onda je došla sramna kapitulacija i onda je došao Kumanovski sporazum. Nije za to kriva ovdašnja vlast, za to su krivi oni koji su tada vršili vlast u Srbiji i SRJ. Jedan od njih je malopre ovde govorio. Onaj koji se zaklinjao da, ako strana čizma kroči na Kosovo, on više nikada neće biti u vlasti. Izašao je privremeno i posle mesec dana "podvio rep" i vratio se u Vladu Republike Srbije, jer sve ima svoju cenu. Pominje Vojislav Šešelj (pobegao je, naravno) danavodno, ne znam kada je donet Dušanov zakonik, onaj zakonik koji samproučio do detalja; donet je, dame i gospodo, na Spasovdan 21. maja 1349. godine, na Svesrpskom saboru na Kosovu; i taj dan će ubuduće, pošto je to bio najveći zakonik na Balkanu u to vreme, taj dan će, ako bog da, biti dan pravosuđa Srbije. Ali, nije mi jasno kakve veze Vojislav Šešelj ima sa srpskom nacionalnom istorijom i sa svetlim likovima te srpske nacionalne istorije; on je mogao da priča o banu Tomislavu, o banu Jelačiću; može da govori o svojim fašističkim prijateljima - Lepenu, Šenhuberu, koji je imao gvozdeni krst, dobijen od Hitlera, za genocid nad građanima Korzike; može da priča eventualno o Žirinovskom ili o svom novom prijatelju Sadamu Huseinu; ali kakve on veze ima sa srpskom nacionalnom istorijom? On je bruka i sramota. Uostalom, on ne pripada tom svetu i toj istoriji. Ima on svoje druge junake. "Zahvaljujući Titovom genijalnom sagledavanju realne društvene istorijske situacije, u kojoj se u određenom periodu našla jugoslovenska radnička klasa, te jugoslovenski narodi i narodnosti uopšte, i njegovim revolucionarnim vizionarskim težnjama, u koje su utkane čitave epohe revolucionarnog prevrata, KPJ, odnosno SKJ, uspešno je razradio i sproveo u delo revolucionarni oblik stvaralačke primene marksističkog koncepta o naoružanom narodu, koji je najbolje odgovarao konkretnim uslovima i specifičnostima autohtone jugoslovenske revolucije i samoupravnog socijalističkog društva, glavne tekovine veličanstvenog jugoslovenskog revolucionarnog preobražaja". To je objavljeno u časopisu "Ideje" i to je doktorska disertacija Vojislava Šešelja - Opštenarodna odbrana u socijalističkom samoupravnom društvu, specifični oblik marksističke primene teorije o naoružanom narodu. Zbog primene takve teorije više nemamo suvereniteta nad Kosovom i Metohijom. Zbog primene takve teorije izgubili smo suverenitet koji će, ako bog da, DOS-ova vlast ponovo vratiti srpskoj svetinji, Kosovu i Metohiju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković, pravo na repliku, pa narodni poslanik Aleksandar Vučić. Branislav Ivković po osnovu pominjanja SPS-a. Narodni poslanik Aleksandar Vučić pomenut po imenu.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine ministre Batiću, na dnevnom redu je tačka 7. Predlog odluke o prestanku važenja Odluke o obrazovanju Privremenog izvršnog veća Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije. Poštovana gospođo predsedavajuća, koliko su svi u sali mogli da vide, a i oni retki koji prate prenos, jer uglavnom prate prenos iz Haga, mogli su da razumeju i da shvate da 90% izlaganja gospodina Batića blage veze nema sa temom dnevnog reda. Pred nama, pred poslanicima Skupštine Republike Srbije, nalazi se Predlog odluke o ukidanju važenja Odluke o obrazovanju Privremenog izvršnog veća i mi treba da donesemo tu odluku, da glasamo za ili protiv. Glasajući za ili protiv, moramo da razmišljamo o tome da faktički, ukoliko prihvatimo obrazloženje koje je dao predlagač, da je konstituisana Skupština Kosova i Metohije i da nema potrebe za Privremenim izvršnim većem, onda će se konačno i Narodna skupština Republike Srbije, nakon Vlade Republike Srbije i vodećih lidera DOS-a, uključiti u verifikaciju izbora na Kosovu i Metohiji, sprovedenih 17. novembra. To je ta opasna zamka u koju možemo da uđemo, koja je mnogo važnija od svega onoga što je prethodnik rekao za ovom govornicom. Drugo, treba istaći da je Privremeno izvršno veće i te kako u teškim trenucima, kada je OEBS počeo da mešetari na prostorima Kosova i Metohije, sprovodilo ključnu ulogu države, a to je zaštita građana Srbije na teritoriji Kosova i Metohije. Da je takvo Privremeno izvršno veće bilo u potpunomultietničkomsastavu i da su čak dva Albanca, člana, Džafer Đuka i Ismailji, poginuli, upravo ubijeni zato što su radili u Privremenom izvršnom veću. Što se tiče podataka o finansijama, to neka rade državni organi. Ali, znajte, sigurno će državni organi da proveravaju i kako Nebojša Čović troši 500 miliona dinara koje ste mu ovako ladno dali, pored svih para koje Savezna Republike Jugoslavija daje za delovanje Koordinacionog centra, koje samo deluje i ako uopšte deluje na teritoriji gde su Srbi, a ne radi svoj posao, kao što je Privremeno iizvršno veće radilo na celoj teritoriji Kosova i Metohije, i gde su Albanci i ostali. Još jedna stvar, draga moja gospoda, poslanička grupa SPS je uoči zakazivanja izbora za 17. novembar na teritoriji Kosova i Metohije nudila i tražila da se održi rasprava o tome da li da se uopšte ide na izbore ili ne, o stanju na Kosovu i Metohiji i vi ste ladno većinski to odbili. Toliko o tome koliko vam je bilo stalo o raspravi o Kosovu i Metohiji.
Po članu 84. stav 2, a na izrečene primedbe, tema ovog dnevnog reda, po prethodnim upozorenjima, pogotovu poslanika iz opozicionih poslaničkih grupa, je takva da morate pustiti govornika da iznese obrazloženje koje on smatra primerenim za odbranu ili za napad na argument koji se izlaže. Dakle, narodni poslanik je imao pravo utoliko što zahteva da se striktno držimo teme, ukidanje Odluke o PAVK-u, ali tada bismo morali da govorimo samo o osam odredbi koje su u ovoj odluci i protiv toga bi bili verovatno svi narodni poslanici. Ako želite tako,mogu striktno da primenjujem Poslovnik, ali mislim da bi svi bili mnogo nezadovoljniji nego ovako. Izvinite poslaniče, reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika po osnovu pominjanja imena u izlaganju ministra.
Dame i gospodo narodni poslanici, zanimljivo je da gospođa Čomić nije prekidala prethodne govornike koji ni o čemu nisu govorili, posebno ne o onome što je na dnevnom redu. Hoćete da ućutkate ove vaše? I niste ih.... (Predsedavajuća: Svi ste vi moji, kako već rekoh...) Ja nisam vaš, izvinite molim vas, daćete mi pravo na još jednu repliku, ja nisam vaš. (Predsedavajuća: I molim sve poslanike da sa pažnjom saslušaju govornika.) Slušali smo ovde svašta od jutros, slušali smo jednog koji nije završio fakultet, a izašao je da ovde govori kao sudija. On će da preti poslanicima SRS, on će da govori ko će da ide u zatvor, on će da govori kakve će pravosnažne presude da budu. Pa, ne zna šta će, pa onda kaže - e, biće takva presuda u postupku Barovića protiv Šešelja, biće takva presuda po nekom drugom pitanju, biće takva presuda po trećem pitanju. Šta je on? Je li on tužilac, sudija, šta je? Za sve to prvo mora da završi fakultet i to je preduslov. Da li je u mafiji ili nije u mafiji, to će da odgovara, ali ovo mora na drugačiji način da se postavi u ovoj skupštini. Ne mogu oni koji su optuženi da se postavljaju kao sudije i da donose presude pre nego što je bilo ko drugi ko je nadležan za to, odluku doneo. Čime se bavite gospodine Batiću? Bavite se time i jedine vaše opštužbe su da kažete svojim političkim protivnicima, kada ih optužujemo za mafijaštvo i za sve, vi ste budale, ekstrabudele, ludaci, Hrvati ili ne znam šta. Kako vas nije sramota Nikole, Vladimira, Mihajla i Aleksandra, to su četiri sina Vojislava Šešelja. Kako vas nije sramota pokojnog oca Nikole i majke Danice, kako vas nije sramota Batića Jurea, Batića Ahmeta i svih ostalih Batića koji se tako prezivaju, a ja vam neću reći ni da ste Musliman, ni da ste Hrvat. Neću vam to reći. Hoćete da kažete da smo to - nismo. Govorite o tome ko se borio na Kosovu i Metohiji. Naradni poslanik SRS Dragan Milunović - Džule je poginuo braneći Kosovo i Metohiju i to kao zamenik komadanta bataljona, gospodine Batiću. (Milisav Petković, sa mesta: U Knez Mihajlovoj!) Ne u Knez Mihajlovoj, nego nedaleko od Podujeva, nesrećo jedna. Nedaleko od Podujeva, nesrećo božja. Sram da vas bude. Vi ćete da govorite o tome ko je kako i šta je izdao. SRS nije prihvatila Plan Ahtisari - Černomirdin, jedina u Srbiji. Svi su bili za taj plan, a mi smo bili protiv i rekli smo Narodnoj skupštini šta će se dešavati, kako i na koji način će se zbivati sa narodom Srbije, kako i na koji način će se sve u Srbiji dešavati. I, nemate više argumente, nego - vratili ste se u vlast; pa, bolje u tu vlast, sto puta, pa ne znam šta imali protiv toga, nego u vlast sa takvima kao što ste vi, kao što su vaši koalicioni partneri, koji će danas da daju i Kosovo i Metohiju, i Vojvodinu i sve drugo. Ali, da vam kažem jednu stvar: možete da pretite poslanicima SRS i hapšenjima, najavama hapšenja, Hagom, što predstavlja najveću sramotu za Srbiju, da vi Srbima pretite Haškim tribunalom, smešno je, tužno je to, nesrećniče jedan... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) ... tužno je, a ne smešno da ti nekome pretiš Hagom, kukavice, jadniče jedan; vi pretite Hagom, Srbe ćete sve u Hag da oterate; ali ja vam kažem - sudiće vam srpski narod za sve ovo što mu činite. Budite uvereni da tu kaznu nećete moći da izbegnete.
Preostaje mi samo da vas, po istom članu 84. stav 2, podsetim na obaveze koje imaju svi narodni poslanici u obraćanju Narodnoj skupštini. Dakle, ono što tražimo od drugih, moramo raditi i sami. To se odnosi i na dobacivanje narodnih poslanika. Molim vas da poštujemo Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, kao zamenik predsednika poslaničke grupe, po osnovu pominjanja stranke u izlaganju ministra. Izvolite, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što je gospođa Čomić na mestu na kome se drži i nož i pogača, ili je barem tu prisutna, kako to da ne osetiste govor mržnje, gospođo Čomić, iz izlaganja aktuelnog ministra pravde i lokalne samouprave. Kako da ga ne opomenete, gospođo Čomić, kada se izigravao sa podizanjem minareta na Kosovu i Metohiji. Kome to smeta u Srbiji da se podižu verski objekti bilo koje priznate religije u svetu? Kako to da vam nije zasmetalo, gospođo Čomić, što je ministar Vladan Batić govorio sa mržnjom o pripadnicima manjina koji žive na Kosovu i Metohiji i o pripadnicima srpskog naroda koji nisu u njegovoj stranci ili nisu u DOS-u? Kako vam to nije zasmetalo, kako vam to nije zaparalo uši, gospođo Čomić? Ovde se čita magistarski rad profesora doktora Vojislava Šešelja iz 1973. godine, kada je ministar hvatao konje po Obrenovcu i prodavao Italijanima. Čita se rad jednog disidenta, a da bi čovek bio disident mora prvo da bude komunista. Šta je čudno kada neko dete od 19 godina, zato što je ekstra đak, upišu u Komunističu partiju i on u 25. izađe, jer vidi da ta partija vodi državu u propast. Šta nam smeta to da vratimo točak istorije unazad i da Kosovo i Metohija budu opet naši? Pita ministar zašto smo se vratili u Vladu posle sporazuma Ahtisari-Černomirdin i Rezolucije 1244. Da usmerimo pare naroda Srbije da izgradimo mostove, gospodine ministre, i da podignemo fabrike koje vi sada zatvarate. Ostala su vam dva mosta evo dve godine i da ste kamen po kamen slagali ta dva mosta u Novom Sadu biste napravili. Samo dva mosta su ostala DOS-u da napravi u Srbiji za dve godine, vi to niste uspeli. Pričate da su veliki troškovi Privremenog izvršnog veća za Kosovo i Metohiju, podnosite nam neke izveštaje od pre dve godine. Koliki su troškovi Nebojše Čovića i njegovog Koordinacionog centra? Američki predsednik je ministar za Avganistan, Engleska dva veka drži ministarstvo za Irsku, a vi ukidate za godinu i po dana ministarstvo ili Privremeno izvršno veće, kako ga nazovete, za Kosovo i Metohiju. Obrazloženje je cinično i strašno: s obzirom na to da su sprovedeni izbori na Kosovu i Metohiji i da se očekuje formiranje organa Kosova i Metohije, nema više potrebe da Srbija brine o Kosovu i Metohiji. Najlakše je mrzeti, gospodine ministre. Držite nešto malo polugica vlasti u rukama, pa ste rešili da se obračunate sa svima koji ne misle kao vi, ali te poluge se okreću, gospodine ministre. Dlaka sa glave vam nije falila od vlasti, nego zbog prirode dok ste bili u opoziciji, a sada pretite ljudima da ih trpate u zatvor i na robiju. Ovde se iživljavate kada god se pomene Srbin kome se sudi u Hagu. Kome vi to pripadate, kom narodu, kojoj naciji? Šta vam je nacionalni interes?
Reč ima ministar pravde, gospodin Vladan Batić, kao predstavnik predlagača.
Dame i gospodo narodni poslanici, obrazložio sam da nema više praktičnih razloga za postojanje Privremenog administrativnog veća Kosova i Metohije, jer to Privremeno administrativno veće faktički ne postoji. Postoji samo na papiru i bezrazložno troši pare. Nije bilo naravno nikakvog govora mržnje, niti sam na bilo koji način uvredio pripadnike bilo koje nacionalne manjine. Govorio sam samo o hronologiji događanja na Kosovu i Metohiji. Dame i gospodo narodni poslanici, nikada nisam rekao nijednu reč mržnje za ovom govornicom. Samo pominjem šta su neki ljudi radili u prošlosti i ne znam zašto se pojedini ljudi stide svoje prošlosti. Nema razloga da se stide prošlosti. Menjali su tabore, naravno za malo para ili za malo vlasti, svejedno. Taj patriotizam im se dobro isplatio, jer evo rešenje broj 360-1978/98, Tomislavu Nikoliću, potpredsedniku Vlade Republike Srbije, daje se na korišćenje četvoroiposoban stan površine 186 m2 sa garažnim mestom od 12,47 m2 itd. Dame i gospodo, patriotizam kod nekih ljudi ima svoju cenu, a kod drugih jednostavno nema svoju cenu. Učestvovali su neki ljudi i u silnim seansama pregovora sa Rugovom i drugim predstavnicima Albanaca na Kosovu i Metohiji. Kakav je epilog bio, vidimo. Što se Haga tiče i što se NATO intervencije tiče, Vladan Batić je podneo Haškom tribunalu krivičnu prijavu protiv Havijera Solane, a ne niko od vas velikih patriota. Pisao sam nebrojeno pisama i budite ubeđeni vrlo brzo biće podignute optužnice protiv Tačija, protiv Haradinaja i protiv Čekua. Dakle, nemojte da stavljamo na kantar patriotizam. Ako ga budemo stavljali na kantar, znate, prevagnuće na jednu stranu, a zna se koja je to strana.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Dajem reč narodnom poslaniku Momčilu Trajkoviću, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine.
Poštovani poslanici, poštovani posmatrači, želeo bih da kažem nekoliko reči na temu ukidanja Privremenog izvršnog veća. Žalosno je da se ova vrlo važna tačka dnevnog reda pretvori, da ne upotrebim neku lošu reč, u nešto što govori koliko je nama koji smo ovde stalo do Kosova i Metohije. Ova tačka je vrlo važna iz sledećeg razloga, zato što je ključni problem kosovsko-metohijskih Srba danas institucije sistema, zato što institucije sistema koje su predviđene, i od stranemeđunarodne zajednice i od strane naše države, ali i nove kosovske institucije, ne obavljaju na najbolji način, a neke ne obavljaju uopšte funkciju zbog koje su uspostavljene, a pre svega mislim na institucije međunarodne zajednice koje su vrlo važne, jer su definisane Rezolucijom 1244. One su prelazna faza ili most preko koga treba da se pređe u nove odnose, dakle da se situacija na Kosovu i Metohiji primiri i da se Kosovo i Metohija na osnovu Rezolucije 1244 integriše ponovo u sistem Srbije i Jugoslavije. Na žalost, te institucije međunarodne zajednice su prvi most i kosovsko-metohijski Srbi ne veruju, nemaju poverenja, ne smeju da zgaze preko tog mosta i zato se okreću institucijama svoje države. Na žalost, mi smo se kao država opredelili da pristanemo na kosovske institucije, verujući da će one rešavati probleme svih ljudi koji tamo žive, uz pomoć međunarodne zajednice. Pristali smo na izbore i te institucije danas ne funkcionišu, jer se oni koji treba da ih uspostave ne mogu dogovoriti. Treće, naše institucije koje treba da pomognu srpskom narodu, i pored najbolje želje da to učine, ne uspevaju iz više razloga, a pre svega zato što po Rezoluciji 1244 nemaju ingerencije da tamo funkcionišu. Zato je pitanje Privremenog izvršnog veća vrlo važno. Koordinacioni centar je formiran u ime Savezne i Republičke vlade, a kada je formiran rečeno je sledeće - da će Koordinacioni centar koordinirati Saveznim komitetom za Kosovo i Metohiju, koji je tada postojao, Privremenim izvršnim većem, koje danas predlažete da se ukine, da koordinira Komesarijatom za izbeglice Republike Srbije i da koordinira Koordinacionim telom za jug Srbije. Nažalost, umesto da se ti stubovi jačaju i da Koordinaciono telo koordinira ovim organima, došlo je do drugačijeg koncepta. On je da se ukinu sve te institucije i da Koordinacioni centar nekom novom organizacijom upravlja poslovima oko Kosova i Metohije. Eto, sada smo došli u poziciju da ni jedna institucija nije ozbiljno stala niti funkcioniše, sa druge strane narod oseća kako se polako kidaju sve veze između Kosova i Metohije, odnosno između Srba sa Kosova i Metohije i naših institucija. A na izborima je osnovna poruka bila - izađimo na izbore da bi povratili institucije države Srbije i Jugoslavije. Jedan sam od protivnika Privremenog izvršnog veća i o tome sam govorio, uz poštovanje pojedinaca i poštovanje gospodina Anđelkovića, koji je u jednom momentu imao vrlo važnu ulogu, bio neka nada narodu i pomagao je koliko je mogao, ali ono nije moglo da obavi svoju funkciju kako je trebalo, zato što ga tamo niko nije priznao. Ali, ono je priznato kod formiranja Koordinacionog centra. Koordinacioni centr je sastavljen od četiri institucije,gospodin Hekerup je prihvatio takav način organizacije Koordinacionog centra i to je prilika da mi preispitamo svoju odluku i pokušamo da te stubove zadržimo. Vidite, mi imamo druge institucije koje smo predvideli, a nismo osnovali. Zato postavljam ozbiljno pitanje, bez obzira što pripadam DOS-u,moj se stav zna, da je najodgovorniji za stanje na Kosovu i Metohiji bivši režim, ali, što se tiče Srba na Kosovu i Metohiji, ova današnja vlast uopšte ne može da dobije prelaznu ocenu. Da bi to proverili, izvolite dođite na Kosovo i Metohiju. Spreman sam da napustim sve, pa čak i mesto poslanika, ali moram da kažem nešto sa ove govornice, da se vratim dole, jer sa tim narodom živim. Taj narod je takođe ostavljen i od ove vlasti. Primer za to je da na sahranama Srba, ubijenim od strane terorista, niko ne dolazi. To je najbolji primer da smo mi polako i sigurno u procesu zaboravljanja naših obaveza prema tom narodu, a suština naše politike je ne da za jedan dan rešimo Kosovo i ne možemo ga rešiti danas. Ali, da ipak uspostavimo balans dva interesa, to je interes države i interes onog naroda tamo, kako bi onaj narod mogao da izdrži buduće procese i sve kompromise koje i ova vlast i neka druga mora da čini. Jer, mi se više ne možemo vratiti na staro. Želim da podsetim i na sledeće, zašto se ne formira odbor za Kosovo i Metohiju u Skupštini Srbije? Već nekoliko meseci je Poslovnikom predviđen odbor za Kosovo i Metohiju. Zašto bismo mi ovako pojedinačno raspravljali kada smo to mogli na odboru za Kosovo i Metohiju, koji je predviđen Poslovnikom o radu, da tamo definišemo politiku i da dođemo da ovde bez svađa i sukoba razrešimo to pitanje, jer oko Kosovane možemo i ne treba da se svađamo. Niko to pitanje ne pokreće. Zašto gospodo, iako smoavgusta meseca gospodin Marko Jakšić i ja podneliovoj skupštini Predlog zakona o fondu za Kosovo i Metohiju i pokušali da zajedno sa Skupštinom,odborima i ostalim poslaničkim klubovima, rešimo pitanje socijalno-ekonomskog položaja ovog naroda, jer imamo nesređenu situaciju -taj predlog do dana današnjeg nije stigao ovde. Prema tome, da li neko zna kako je našem narodu u Osojanu, onima 150 koliko se vratilo? Da li je neko informisan o tome? Zašto mi nemamo jednu uspostavljenu politiku koju moramo svi da razumemo. Ne slažem se sa onima iz opozicije koji misle da je sada vreme da se pitanje Kosova i Metohije reši. Mnoge kompromise i gorke pilule moramo da popijemo. Ali, iza toga moraju da postoje rezultati. Razumem i gospodina Simu Spasića, koji je gnevan jer nema rezultata na planu kidnapovanih i vraćenih ali naš narod je zastrašen, napušten, ostavljen. Tri meseca je prošlo otkako su bili kosovski izbori i osim gospodina Čovića, koji je tri puta bio, niko se tamo više nije pojavio. Zašto? Gospodo, predlažem da naša skupština formira jednu delegaciju. Spreman sam da zajedno sa tom delegacijom odem i obiđem decu i narod koji je tamo ugrožen, da zna da su potezi koje vučemoneminovni, ali da osetida neku sigurnost pripremamo tom narodu. Imam mnogo toga da kažem, prosto idem sa teme na temu, ali sada predlažem da Skupština Srbije stavi konačno na dnevni red Kosovo i Metohiju, da mi kao odgovorni ljudi porazgovaramo o tom pitanju. Da vidimo šta se tamo dešava, da vidimo koji su problemi, šta treba da pomognemo Vladi, šta Vlada traži od Skupštine. O tome moramo da razgovaramo.
Gospodine Trajkoviću, zahvaljujem vam se, prekoračili ste vreme.
Dobro, pošto ne mogu da govorim, nema više vremena, hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Jakšić. Nema osnova za repliku. (Obraća se poslaniku Vučiću.) Nema osnova za repliku, proverite u beleškama. Ne mogu sa vama da polemišem, nema osnova za repliku. Reč ima narodni poslanik Marko Jakšić, a potom narodni poslanik Predrag Čanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe ću govoriti, s obzirom da nismo iskoristili to vreme. Ovo pitanje Kosova i Metohije je oduvek bilo aktuelno, a za sve nas je bitno i značajno. Mnoga koplja su se oko svega toga lomila, međutim, mi ovde, kada je u pitanju Kosovo i Metohija, nemamo strategiju, nemamo cilj, nemamo taktiku i čini mi se da ne znamo šta hoćemo tamo. Utisak je moj da polako, kako vreme ide, bez obzira koliko to možda grubo delovalo, lutamo kao guske u magli. Mi nemamo koncepciju dole. Imamo s jedne strane stav, recept juga Srbije, recept Preševske doline, da prebacimo to dole na prostor Kosova i Metohije, a imamo pak jedan drugi stav koji je dijametralno suprotan, da bude jedna zemlja a dva sistema. Morate da priznate da su to dva sasvim suprotna i oprečna stava u okviru jedne te iste vlade. Zašto ovo govorim? Ako Srbima oduzmemo državne strukture, to je kao kad dete odvojite od dojke. Srbi se vezuju za svoje škole, Srbi se vezuju za ono što imaju dole, vezuju se za domovezdravlja, vezuju se za one ostatke državne strukture koje na prostoru Kosova i Metohije imaju. Zato svi pozivi da Srbi koji dole žive uzmu razne aplikacije i prestanu da poštuju zdravstvoi prosvetu Srbije, čini mi se da na neki način vode ka tome da učestvujemo u formiranju jedne nove,druge, tuđe države. Da li će to biti široka regionalna samouprava ili pak nešto drugo, jer ne postoje UNMIK-ove strukture, postoje samo albanske strukture. Mi nemamo pravo u ime svih nasda te strukture, da ono što je još ostalo od države Srbije, izručimo i damo na tacni UNMIK-u, tj. da damo na tacni Albancima. Čini mi se da se iz tih razloga borimo da jedan takav recept, recept juga Srbije, ne preselimo na Kosovo. Mi možemo da pričamo o multietničkoj policiji u Preševu, ali je sedište te policije u Beogradu. Ako učestvujemo u formiranju kosovske policije, njeno sedište je u Prištini. Mi danas imamo, nažalost, pojavu da pojedini Srbi recimo, iz Kosovskog Pomoravlja, učestvuju u Kosovskom zaštitnom korpusu. Mi dolazimo dotle da naši Srbi iduu dve uniforme, učestvuju u gradnji albanske armije na prostoru Kosova i Metohije. Imamo Srbe u dve vojske, faktički. Danas imamo pojavuda, primera radi, predstavnike kosovske policije, Srbe koji rade u tim uniformama, Srbidoživljavaju kao tuđe vojnike, da ne kažem kao izdajnike. Zato se i desilo da u Leposaviću, recimo, ustane narod protiv te tzv. kosovske policije, tj. protiv Srba u tuđim uniformama, pa se na kraju desi da KFOR dođe i počne da štiti te Srbe u tuđim uniformama i ubije dva Srbina, sasvim nedužna, u Leposaviću. Nema potrebe ni da pričam kako Srbi doživljavaju te pripadnike kosovske policije, recimo, kad dođu na lečenje, a Srbi su. Recimo, neće sestre da im daju terapiju. Imamo puno problema, jer smatraju da oni ne rade za našu stvar. Šta UNMIK na Kosovu želi? Pre svega, UNMIK na Kosovu želi da Albancima da na tacnu državu. Imali smo prilike da gledamo da su mirno posmatrali dok su paljene srpske kuće na celom prostoru Kosova i Metohije. Imali smo prilike da gledamo kako su padali u Klinički centar, pre svega, pripadnici KFOR i UNMIK-a, koji su trasirali put za ulazak UČK u te insticucije. Mi u Mitrovici smo gledali kako su danima, na 20 metara od UNMIK-ove i KFOR-ove administracije, gorele ciganske kuće u naselju koje ima više od 7.000 duša. Oni obavljaju posao za Albance. Oni imaju nameru i cilj da sve ostatke državne strukture na prostoru Kosova i Metohije proteraju i najure, pod firmom proterivanja paralelnih struktura. Iskreno sam se radovao, kao čovek koji se godinama borio protiv režimaSlobodana Miloševića, posle njegovog pada sam smatrao da će UNMIK-ova administracija da ima drugačiji pristup prema Srbima koji dole žive. Nažalost, mi smo se drugačije shvatili i razumeli. Mi Srbi smo smatrali da će odlaskom Slobodana Miloševića sa vlasti da se poboljša položaj Srba na Kosovu. Nažalost, nije. Oni su smatrali da će odlaskom režima Slobodana Miloševića lakše moći da proteraju ostatke države Srbije sa tog prostora. Oni to jasno i glasno nazivaju "zahtevom za kooperaciju". Oni žele saradnju, ali koju saradnju? Saradnju u svemu tome da se sve ono što pomalo miriše na ostatke države Srbije polako izruči i protera. Prošle godine smo imali problema po pitanju školstva. Jedva smo uspelida sačuvamo srpsko školstvo, da bude pod jurisdikcijom Ministarstva prosvete Srbije. Recimo, pre mesec dana u jednom pomoravskom selu UNMIK i dalje nastoji da što više, što žešće opet pokupi škole po Kosovu i udene u albansko školstvo. Srbi koji rade u tim školama, kad kažu da su oni prosvetni radnici, radnici Ministarstva prosvete Srbije, gospodin Dekster, koji je zadužen za školstvo na Kosovu, kaže - ako hoćete da znate, mi Ministarstvo prosvete Srbije plaćamo iz naših para i Ministarstvo prosvete Srbije će da vam zabrani da više budete njihovi radnici, nego morate da budete naši radnici. Na neki način, to je čitava njihova priča i njihova istina. Prošle godinesu nam uveli carinu. Sada pokušavaju da naprave jedinstvenu registraciju. Oni, braćo i sestre, prave posebnu državu. Oni Srbe ne mogu da zaštite, nemaju ni mehanizma, ni načina, a i neće. Da bi to uradili, oni moraju da se sukobe sa Albancima, moraju da imaju žrtve, a oni to ne žele. Sa druge strane, nema ni povratka Srba, niti će ga ubrzo biti, ne na ovaj način i ne ovom politikom. Prošle godine se vratilo samo negde 80 Srba i ništa više. Ove godine predviđaju da se vrate u sela Siga, Brestovik kod Peći, a to su srpska selca koja nemaju ni po 30-40 domova. Takođe, predviđaju da se vrate i u sela Viča, Drenovčić, Grabat, opet sa po 50-tak kuća. To je ceo povratak Srba koji oni planiraju, a znamo svi da su Srbi najvećim delom živeli u gradovima. Oni ne žale i neće da vrate Srbe. Njima je staloda naprave jedno fiktivno multietničko društvo, da opravdaju svoju misiju da su, navodno, oni uspeli, da je ta njihova politika dala rezultate, a što toliki broj Srba doživljava svaki dan nesreću, sukobe, patnje, što nas ubijaju na svakom koraku, što nasilje traje, njih mnogo i ne brine. To je politika koju UNMIK na svoj način dole vodi i sprovodi. Da li smo mi u odnosu na čitav problem i u odnosu na sve stvari mogli i možemo više toga da uradimo? Sigurno možemo. Moramo uvek da imamo jednu tačnu granicu između kooperacije i kolaboracije. Bez obzira na njihove zahteve i njihove priče o saradnji, moramo da znamo šta nam je i dokle granica. Ne mogu Srbi da potpisuju nikakve tzv. aplikacije, jer time se odriču svojih ministarstava, i zdravstva i prosvete, i postaju radnici neke tuđe, nama protivničke i neprijateljske države. Mi smo se za sve ovo vreme ovde, za ovih godinu i nešto više dana, mučili sa formiranjem odbora za Kosovo. Mislim da smo topuno ranije morali i možemo još da uradimo. Čujem sada da Ženska mreža hoće da formira odbor za zaštitu svojih prava. Mislim da nam je ovo najpreči zadatak, da mora da postoji odbor za Kosovo koji će tim problemom da se bavi. Mora Narodna skupština da najmanje u tri meseca stavi pitanje položaja našeg naroda na dnevni red. Moraju mas mediji da se uključeda jasno i glasno kažu kako Srbi trpe i kakve sve nevolje doživljavaju. Čini mi se da ćete malo voditi našu državnu televizuju dole, recimo do bilo kog sela da odu do Slatine,Miroča, da vide kako po tri-četiri srpske kuće žive. I da imaju jednak pristup za sve: i za saopštenja UNMIK-a i za saopštenja srpske strane. Stavili su znak jednakosti. Mi smo primera radi imali protest u Mitrovici pre par dana, tj. pre nedelju dana gde je bilo više od 5.000 ljudi, a to je isto kao kada dođe u Beograd 500.000 ljudi. Govorili su, zaboga, svi oni koji simbolizuju srpstvo i jedinstvo, da tako kažem. Bio je potpredsednik Skupštine Srbije, gospodin Ljubiša Maravić, bio je gospodin Momčilo Trajković kao predsednik SPOT-a i bio je gospodin Goran Lazović kao predstavnik Koalicije"Povratak". Međutim, državna televizija i sve druge televizije, o tom osnovnom i fundamentalnom pitanju opstanka srpske opštine, nije dala ni reči, a da ne kažem rečenicu. Bio sam svedok 1990. godine,imao sam prilike da u Mitrovici dočekam gospodina Mićunovića, gospodina Koštunicu i gospodina Đoga. Na kraju te posećene tribine, a seća se gospodin Ljubomir Kragović, nestalo je svetlo. Nije bilo struje. Ako onda to nije bilo dobro, nije dobro ni ovo sada što predstavniku, a da ne kažem potpredsedniku Skupštine Srbije ne damo ni minut prostora i nema ga bukvalno ni u jednim novinama. Mi Srbi dole na Kosovu moramo da prevaziđemo te podele. Pokazali smo UNMIK-u da smo složni, a bukvalno nas nema na državnoj televiziji, ili je neko blizak da li Koordinacionom centru ili nekom trećem, zabranio da li zbog Trajkovića ili Maravića da se ceo izveštaj pojavi. Tako se ne brani ni srpska pozicija, ni srpska stvar. Sa druge strane, imali smo jednu drugu priču. Imali smo negde posle izbora 17. novembra čitavu jednu hajku na Srbe koji nisu izašli na izbore. Proglašavali su nas izdajicama,da ne mislimo dobro o svom narodu i da ne radimo za interese svog naroda. To mogu da kažem, jer sam ostao na braniku te otadžbine, tih mostova, a pričao sam negde na više od 90 protesta u Mitrovici; i odjedanput sampostao izdajnik, jer navodno nisam hteo da izađem na izbore;protiv mene i nas nekoliko pokrenuta je čitava haranga; smenjeni smo, najureni faktički, popljuvani. Bolnica koja je bila simbol srpske odbrane i koja je spasila grad, iz Koordinacionog centra je proglašena za leglo kriminala i korupcije. Bile su tri finansijske policije,na kraju nije bilo ništa, ali to vam je kao kada uzmete jastuk, pa istresete i više nikada ne možete da skupite perje. To vam je jedan naš deo političke priče. Mi smo tog 17. hteli samo da pokažemo da na jednom delu srpskog prostora misija međunarodne zajednice nije uspela. Nismo bili ludi da stopiramo cele izbore, izlazak Srba na čitavom prostoru, jer bismo preuzeli odgovornost za sudbinu,nedaće i nevolje svih Srba. I to smo znali. Nije bilo ni korektno ni fer da se na takav način razbija jedan bedem srpske odbrane,da se među pocepanim i podeljenim Srbima obračunava na tako vulgaran, na jedan tako zlurad i nemilosrdan način. No, sve to u krajnjem slučaju, i nije toliko mnogo ni važno ni bitno. Važno je, dame i gospodo narodni poslanici, da moramo da mobilišemo Srbe za opstanak dole; da oni koji dole žive budu složni, jedinstveni, bez podela, da imaju maksimalnu podršku, a da ne gledamo politički i partijski, da li je recimo neko iz Demokratske alternative, pa treba da dobije sve moguće funkcije ili ne znam šta više. Moramo da guramo i moramo da favorizujemo najbolje. Moramo koristiti potencijal Srba koji je izbegao i koji živi u Srbiji, da negativnu energiju naroda koja još stoji po Srbijiusmerimo tamo gde treba. Naši protivnici ovde na prostoru Kosova i Metohije, bez obzira kako to ko mislio, čak su možda manje Albanci, nego što je recimo UNMIK administracija. Moramo da je usmerimo ka onima koji su bili dužni da garantuju svima bezbednost, opstanak, da spreče genocid i nasilje koje se dešava nad Srbima. Tu narodnu i pozitivnu energiju Srba moramo da iskoristimo za opstanak Srba. Moramo pitanje Kosova da postavljamo svaka tri meseca. Moramo raditi na tome,po sistemu dok dete ne počne da plače majka nikada neće da ga uzme. Moramo da iznesemo problem srpskih izbeglica koji spavaju po kolektivnim smeštajima. Zašto ne preseliti te kolektivne smeštaje ako treba i pred strane ambasade. Moramo da skrenemo pažnju na lošu situaciju i na loše prilike. Moramo da iznesemo istinu o našim kidnapovanim i nestalim. Imamo prilike da sada, recimo, stranci pričaju i iz KFOR-a traže mudžahedine, one koji su ubijali Srbe. Oni moraju da kažu gde su nestali, gde su kidnapovani Srbi. Ne može ova skupština to da kaže. To su dužni bili oni koji su došli juna1999. godine da brinu o Srbima. Oni su dužni da kažu gde su kidnapovani Srbi, gde su nestali Srbi i šta se dešavalo za to i za ovo vreme. Ne mogu da budu samo u pitanju puke kolateralne štete. Još jednom ponavljam, mislim,da to i ne košta puno, da moramo da formiramo odbor za Kosovo, a već smo dužni da to uradimo, jer to je jedini odbor koji za ovo vreme nismo formirali, za ovih godinu dana. Moramo odgovornu politiku da vodimo,da pitanje Kosova bude ovde na dnevnom redu svaka tri meseca, da se aktivno uključimo u sve to: pripadnici svih političkih stranaka, i DOS-a, i SPS-a, i SRS, i SSJ i DSS-a. Čini mi se da je ovo najvažnije nadionalno pitanje danas. Hvala. [[Aplauz.]]
Pravo na repliku, narodni poslanik Momčilo Trajković.
Gospodin Jakšić je u potpunosti u pravu: onesposobljene su relavantne i realne snage kosovsko-metohijskih Srba na Kosovu i Metohiji zbog sasvim jasne stvari, zbog toga što drugačije politički mislimo. Samo ću reći poziciju SPOT-a i moju, a pitanje odnosa u DOS-u ću otvarati i otvorio sam u DOS-u, to neću ovde da iznosim. Ne možete se isključiti relevantne snage sa Kosova i Metohije, nas koji tamo živimo i radimo, a da se celokupna politika prepusti nekima da, to otvoreno kažem, daljinskim upravljačem upravljaju rešavanjem krize na Kosovu i Metohiji. To je nemoguće. Molim vas, Srpski pokret otpora, koji je jedini član DOS-a, je u potpunosti eliminisan iz današnje politike. Osim mene, narodnog poslanika, ni jedan predstavnik SPOT-a nije opstao, jer su se sa SPOT-om do kraja obračunali oni koji misle da nemamo pravo na drugačije mišljenje. Ovo govorim, a ne mogu da skinem odgovornost,nosim svoju odgovornost, ali hoću samo da kažem i da podržim gospodina Jakšića da nema rešenja naše krize, nema opstanka našeg naroda ukoliko ne ukrupnimo sve relevantne političke snage, baš onako kako ih je pobrojao i gospodin Marko Jakšić. Jer, nama se radi o opstanku. Verujte, umem i ja da budem političar, ali ne mogu da budem političar po pitanju Kosova i Metohije. Jer, kada odavde odem, moram da se vratim i da razgovaram sa ovim narodom tamo, a držati poziciju po svaku cenu nije politika koja se podržava na Kosovu i Metohiji. Zato smatram, hitno moraju svi u Skupštini, i u Vladi, i jednoj i drugoj, da povrate sve relevantne političke snage, koje treba da postignu konsenzus, jer ne mogu da budu politika Srbije i Jugoslavije o Kosovu samo kosovski izbori. Gde smo došli - šlajfuje Koalicija "Povratak",ne zato što oni ne žele, nego zato što ne mogu. Jer, ja sam i ranije rekao, oni nisu subjekat u toj politici na Kosovu, oni su objekat i oni neće moći da budu integrativni faktor, iako to žele. I šta se dešava - ne postoji druga strategija. Svi oni koji su drugačije mislili isključeni su iz igre, ovi ne mogu ništa da urade, a narod polako napušta Kosovo i Metohiju. Sa tom politikom se ne slažem i zato smatram da sve institucije i sve političke stranke, pa i DOS, kome pripadam, i Skupština Srbije, i Skupština Jugoslavije, treba hitno da naprave strategiju i daju svakome zaduženja. Jer, kada odem odavde, verujte, nemam druga ovlašćenja nego da tamo, kao narodni poslanik, razgovaram. A ko vodi politiku? Moram da kažem socijalistima da neki njihov otpad koji ih je napustio, on vodi politiku. Oni koji su me nazivali izdajnikom pre 10 godina i celih 10 godina danas ponovo preuzimaju stvar u svoje ruke, pa sam i dalje, kao u onom režimu, tako i u ovom režimu,čovek protiv državne politike, izdajnik.
Pravo na repliku, narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim sve da vas podsetim da smo u maju prošle godine imali temu o Kosovu i Metohiji, da smo usvojili Deklaraciju i da smo bili svi jedinstveni. To je jedini put i jedini način da se pomogne ugroženom srpskom narodu na Kosovu i Metohiji. Ovaj predlog, koji je potpisao gospodin Momčilo Perišić, da ukida jedinu preostalu srpsku instituciju na Kosovu i Metohiji, to je sramno. Gospodin ministar govori o separatizmu, terorizmu, oružju, drogi, granici, nečuvanju, a ne seća se da je baš taj potpredsednik Vlade bio zadužen i za granice, i za terorizam, i za oružje, i za drogu, koja se tada masovno koristila, a i dan - danas se koristi na Kosovu i Metohiji. Ovo je nešto što je neshvatljivo. Želim svima da kažem da su oči Srba sa Kosova i Metohije uprte i gledaju u Beograd, u Vladu Republike Srbije, u Saveznu vladu Republike Jugoslavije. A vi, dame i gospodo iz DOS-a, želite da oni gledaju u Prištinu. Ne žele Srbi da gledaju i da im oči budu uprte u Prištinu, nego žele da gledaju i da im oči budu uprte u Beograd, jer samo Beograd je ta nada da ono što je dole opstane i stvori uslove za povratak izbeglih i raseljenih. Želim još jednom da vas podsetim - Milošević je rođen, stvoren i svoj mit je stvorio na Kosovu i Metohiji, pa je pao zbog Kosova i Metohije. Vi, gospodo, danas ovom odlukom svoju političku smrt potpisujete. Sve se rađa i sve pada onda kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Zato predlažem da se ovaj predlog odluke povuče, da se formira odbor za Kosovo i Metohiju, da se donesu odluke - šta i kako da se radi, kako da zaštitimo srpski narod na Kosovu i Metohiji i da obezbedimo uslove da se vrati? Ta priča o paralelnim institucijama - pa gospodo, Šiptari su imali 10 godina paralelne institucije. Zašto mi da nemamo paralelne institucije? Imamo pravo da ih imamo. Iz kog razloga - iz tog razloga što Rezolucija 1244 ništa dobro nije uradila, sve loše do lošijeg. Ubijeno je par hiljada Srba, kidnapovano 1.300 i nešto Srba, a da ne govorim o materijalnoj šteti, koliko je proterano, 200 hiljada Srba, koliko je kuća zapaljeno, koliko je imovine opljačkano. Nema pravo UNMIK administracija da traži od Vlade Srbije da ukine sve institucije koje treba da rade na Kosovu i Metohiji, a još manje pravo ima da tu odluku donese Narodna skupština Republike Srbije. Stoga, uzmite se u pamet, braćo, da se ovo vrati na doradu i da se donese ono što je ispravno, da se pomogne preostalom srpskom narodu na Kosovu i Metohiji.
Hvala. Pravo na repliku, narodni poslanik Ljubiša Maravić.
Poštovane porodice kidnapovanih i nestalih lica sa područja AP Kosova i Metohije, poštovano predsedništvo, uvažene kolege poslanici, javio sam se za repliku s obzirom da sam pomenut u diskusiji uvaženog kolege Marka Jakšića i želim da dam svoj doprinos diskusiji oko ove tačke dnevnog reda i da dam odgovore na neka pitanja. Bilo je pokušaja u proteklom periodu da se i sa ove skupštinske govornice unese nemir među nas poslanike sa Kosova i Metohije i da se stvori neka podela među nama. I, ako se sećate, i tada sam intervenisao, a i sada kažem, da to nikome ne treba, niti sme da padne na pamet. Mi sa Kosova i Metohije, predstavnici srpskog naroda u ovom parlamentu, bićemo čvrsti i odlučni u stvaranju jedinstva svih političkih subjekata na Kosovu i Metohiji, zarad interesa ostanka i opstanka srpskog naroda na prostoru Kosova i Metohije. To smo jasno pokazali i na mitingu koji je održan pre neki dan u Kosovskoj Mitrovici, na Trgu Šumadija, na trgu gde se Srbi već tri godine okupljaju raznim povodima, ali uglavnom povod našeg okupljanja bila su nezadovoljstva odlukama UNMIK-ove administracije na Kosovu i Metohiji. Odluka UNMIK-ove administracije na Kosovu i Metohiji je takođe sada da se ukine opština Kosovska Mitrovica. Narod severnog dela Kosova, narod srpske Mitrovice, jasno je stavio do znanja da tu odluku ne prihvata i da tu odluku neće ni prihvatiti u narednom periodu. Ova skupština je donela rezoluciju i deklaraciju, koja je usvojena jedinstveno, i u toj rezoluciji i deklaraciji jasno je rečeno da nisu ispunjeni uslovi iz Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti za izlazak Srba na izbore na Kosovu i Metohiji. Nakon toga, bez bilo koje rasprave, a tražena je rasprava o toj temi, izašlo se i tražilo se da se izađe na kosovske izbore, na Kosovu i Metohiji, pod UNMIK-ovom administracijom. Svima je više jasno da je UNMIK-ova administracija na Kosovu i Metohiji u rukama i kandžama njihovih mentora iz albanske separatističke vrhuške; UNMIK-ova administracija je videla da nisu uspeli da ih pomire u podeli funkcija u Skupštini Kosova, koju sada konstituišu. Moraju da se daju odgovori na pitanja od nadležnih državnih organa - ko se to igra sada sa nama Srbima ponovo na Kosovu i Metohiji, kad je u pitanju Kosovo, kad je u pitanju prosveta i kada je u pitanju zdravstvo? UNMIK je raspisao konkurs za izbor direktora srednjih i osnovnih škola, raspisao je konkurs za izbor direktora primarne zdravstvene zaštite. Time hoće da nam uzmu dva glavna stožera ostanka i opstanka srpskog naroda na Kosovu i Metohiji iz naših ruku. Tačno je da je miting bio i da nikakvog izveštaja nije bilo na TV. Zbog čega, ne znam. Možda nekima smeta naše jedinstvo na Kosovu i Metohiji. Međutim, moram da napomenem da sam par puta lično intervenisao ispred poslaničke grupe SPS. Pored toga što nas ne prikazuju na TV, ne prikazuju ni mene, kao potpredsednika Skupštine Republike Srbije, ni u radnom predsedništvu, gospoda iz TV Beograd. Zbog čega - ne znam. Najverovatnije je da im možda smetam. Njihovo obrazloženje je da nema tehničkih rešenja. Ako se hoće, sve se može, može da se nađe tehničko rešenje za to, jer mislim da kompletno radno predsedništvo treba da bude tu, amožda nekima smeta što sam tu i ja, predstavnik SPS-a, a možda i što sam predstavnik Srba sa Kosova. U svakom slučaju, da završim, mi Srbi sa Kosova nećemo da budemo kolateralna šteta, naša je odlučnost da ostanemo i opstanemo na kosovsko-metohijskim prostorima, a da se stvore uslovi za povratak svih onih koji žele da se vrate i koji su živeli nekada na prostoru Kosova i Metohije [[Branislav Ivković traži repliku.]]
Reč ima narodni poslanik Predrag Čanović, a posle njega narodna poslanica Nada Kolundžija. Gospodine Ivkoviću, nisam vam dala pravo... nisam dala reč ni gospodinu Vučiću i neću dati ni vama. Reč ima narodni poslanik Predrag Čanović. Kao predsednik poslaničke grupe, 10 minuta.
Pošto je gospođa predsedavajuća procenila kao i uvek da predsednik poslaničke grupe opozicione partije nema pravo na repliku, iako je gospodin Marko Jakšić jasno i glasno rekao - SPS, SRS i SSJ, koristim na žalost onih 10 minuta na koje imam pravo kao predsednik poslaničke grupe. Želim da kažem u replici, gospodine Marko Jakšiću, da vaše izlaganje zasigurno podržavaju svi oni poslanici koji poštuju svoju državu Republiku Srbiju i kojima su bitni ciljevi opstanka srpskog naroda na teritoriji Kosova i Metohije. SPS upravo svojim delovanjem u prostorima Skupštine Republike Srbije je uvek u prvi plan stavljala obavezu naše kohezije i našeg udruživanja oko nacionalnih par ekselans interesa. Sigurno je da je Kosovo i Metohija parekselans pitanje za srpski narod i za srpsku državu. Zbog toga i jesmo tražili da se u okviru Odbora za međunacionalna pitanja stvori prostor za formiranje odbora za Kosovo i Metohiju. Zato i jesmo podržali formiranje odbora za Kosovo i Metohiju kao jedne niti da svaka poslanička grupa u ovom parlamentu, ima obavezu da delegira svoje članove i da vodi računa o svemu što se događa na Kosovo i Metohiji. Mada, moram da kažem, pogledajte poslaničke klupe DOS-ovskih predstavnika iz pojedinih stranaka, posebno separatističkih stranaka koje razmišljaju i o delu Vojvodine. Pogledajte koliko ih malo ima na ovim prostorima, izvinjavam se onima koji su prisutni, ali očigledno je da njihovo neprisustvovanje ovde govori o tome, a nisam spomenuo ni jednu stranku, koliki je interes za jedno kapitalno pitanje, kapitalno pitanje za srpski narod i za srpsku državu. Ako hoće da se zna, ovo nije diskusija o Privremenom izvršnomveću. Odluka Skupštine Republike Srbije u septembru 1998. godine, u septembru kada dolaze predstavnici OEBS-a na Kosovo i Metohiji, da formira Privremeno izvršno veće, pokazala se apsolutno ispravnom. Upravo oni koji su formirali Privremeno izvršno veće u sastavu u kojem je formirano, pokazali su odnos, ako hoćete i SPS, prema Kosovu i Metohiji kao multinacionalnoj i multikonfesionalnoj sredini. Upravo sastav članova Privremenog izvršnog veća iz svih nacionalnih sredina, ponavljam, i Džafera Đuke iz Peći, i Ismailja, koji su poginuli i ubijeni upravo zato što su radili u okviru Privremenog izvršnog veća, a koje je imalo zadatak da brine o statusu svih građana Srbije sa teritorije Kosova i Metohije, pokazuje koliko je taj sastav ispravan. Činjenica da je odbijen zahtev (molim vas, donesite mi materijal Žarkov, molim te donesi mi materijal da pročitam, da pročitam samo naslove) poslaničke grupe SPS da se štampa izveštaj koje je podnelo Privremeno izvršno veće (hvala lepo, gospodine Čanoviću) na 51 strani, gde se apsolutno jasno govori šta je radilo Privremeno izvršno veće: šta je radio Pokrajinski sekretarijat za organizaciju uprave i propisa; šta je radio Pokrajinski sekretarijat za lokalnu samoupravu; šta je radio Pokrajinski sekretarijat za ostvarivanje prava nacionalnih manjina; šta je radio Pokrajinski sekretarijat za privredu; šta je radio Pokrajinski sekretarijat za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu; šta je radio Pokrajinski sekretarijat za trgovinu, turizam i usluge; za finansije; za brigu o deci; za humanitarna pitanja; Sekretarijat za zdravstvo; za obrazovanje i nauku; govori o ciljevima rada Pokrajinskog izvršnog veća. Ako hoćete da znate stav poslaničke grupe SPS-a, on upravo ide ka tome iako se gospođi Milki .... (Milka Marinković dobacije sa smesta.) ne sviđa da joj kažem za njenu Požegu, mi jesmo za Privremeno izvršno veće... gospodine, nemojte gospodine Vučiću i vi da me opominjete, niste valjda isti kao Milka. Molim vas, mi smo za to da opstane Privremeno izvršeno veće, neka većina u Skupštini daje kadrovski sastav Privremenog izvršnog veća, neka bude tako, ali da Republika Srbija kroz Privremeno izvršno veće i dalje štiti interese građana Srbije na teritoriji Kosova i Metohije kroz sve organe koje je imalo Privremeno izvršno veće. Dok je Privremeno izvršno veće funkcionisalo kao takvo, na Kosovu i Metohiji svi oni koji su poštovali Republiku Srbiju imali su podršku i u humanitarnom i u materijalnom smislu. Onog trenutka kada je Privremeno izvršno veće jasno reklo da je protiv izbora i Hekerupovog ustava, tog trenutka je bilo eliminisano iz Koordinacionog centra. Stav SPS jeste da je Privremeno izvršno veće opravdalo svoj status. Mi glasamo protiv njegovog ukidanja jer ono, onako kako je koncipirano, u drugom kadrovskom sastavu i nema problema da bude drugi kadrovski sastav, pruža šansu da država Srbija nastavi svoje prisustvo na Kosovu i Metohiji. Slažem se da je potreban miran ritam pregovaranja, jedna određenost u nastupu, bez ekstremnih stavova, lagano, mukotrpno, korak po korak, tražiti prostor za saradnju, ako hoćete sa svim onima koji deluju nateritoriji Kosova i Metohija, a posebno sa predstavnicima međunarodne zajednice. Bez obzira kakvi su, oni se tamo nalaze, oni su bitan faktor na prostoru Kosova i Metohije. A mi, ukoliko imamo organ Republike Srbije koji formira Narodna skupština Republike Srbije kao Privremeno izvršno veće, mi kroz taj organ, kroz kvalitetne ljude koje će većina u ovoj skupštini izabrati, kroz Odbor za Kosovo i Metohiju, imamo prostora da kadrovima kojima većina ovde veruje (pa i svi, jer tako treba da se ponašamo kada je Kosovo i Metohija u pitanju, i pravi kadrovi će imati podršku SPS-a, bez obzira iz koje se partije nalaze) mukotrpno gradimo prisustvo organa Srbije na teritoriji Kosova i Metohije. Oko Privremenog izvršnog veća treba samo reći sledeće: Centar za mir i toleranciju jeste proizvod Privremenog izvršnog veća, ali oni koji su sretali Centar za mir i toleranciju na teritoriji Kosova i Metohije treba da znaju i znaju sigurno da je taj cenrar funkcionisao onako kako mu ime i prezime kaže. Nije pravio razliku između Srba, Albanaca, Crnogoraca, Muslimana, nego je pokušavao u užasnim uslovima delovanja OEBS-a, posebno tragedije tokom NATO agresije, da pomaže onima koji su se nalazili i našli u nevolji. Hvala lepo. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Replika!)
Imamo nekoliko javljanja za repliku. Gospodine Vučiću, narodni poslanik Branislav Ivković samo je rekao - gospodine Vučiću, nemojte me opominjati. (Aleksadnar Vučić, sa mesta: Molim vas, nije samo to rekao, imam li pravo na repliku?) Hajde, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvredio me je gospodin Ivković, uporedio me je sa nekim predstavnikom DOS-a, a to je za svakog srpskog radikala uvreda, možda i za vas, ali za nas svakako jeste. To je bio razlog za repliku. Moram da kažem nekoliko rečenica vezanih, pošto ste nam oduzeli pravo na reč, svima u poslaničkoj grupi Srpske radikalne stranke, poritvustavno i protivzakonito, za ono o čemu je govori gospodin Ivković, o stanju na Kosovu i Metohiji. Nedavno sam, držeći tribinu u Vrnjačkoj Banji, koju je posetio i Simo Spasić i drugi predstavnici Udruženja kidnapovanih, rekao da država o tome gotovo da ne vodi brigu, a naravno ne kažem da je uvek moguće rešiti svaki problem, ali pokazuje svoj odnos, ohol, bahat, osion prema svima koji razmišljaju drugačije od predstavnika Vlade Srbije, koji danas vedre i oblače na svakom koraku u Srbiji. Naime, u ovoj sali su se dešavale čudne stvari u trenutku kada niste želeli da mi date pravo na repliku. Tako se dogodilo da ministar Vlade Republike Srbije narodnom poslaniku Srpske radikalne stranke Gordani Pop-Lazić kaže da će je skupljati špaklom ispred Narodne skupštine. Onda možete da razmišljate dokle je to došlo. Onima koji su mi pretili pozdravima Karle del Ponte, onima koji su mi usput govorili kako ću da odgovaram zbog "Koha Ditore", moram da kažem jednu stvar: oni koji me znaju, znaju da nisam plašljiv. Ne plašim se ni vaših pretnji, ni gluposti koje izgovarate, ni hapšenja, niti bilo čega drugog, ali vam kažem jednu stvar: ovo je tako, na ovakav ili na onakav način. Može to neko da pokuša da uradi, možda i suprotno stranačkim opredeljenjima, kažem vam da to neće uspeti, ali posle toga imaće ko će da me osveti i imaće koda vrati to onima koji su to sproveli u delo. O tome treba da vodite računa, jer ste mnogo naroda unesrećili. Vaša argumentacija protiv Srpske radikalne stranke je jedino to - bili ste dve godine u Vladi sa Socijalističkom partijom Srbije. Da, bili smo dve godine u Vladi sa Socijalističkom partijom Srbije, a vi ste sada već dve godine sami i apsolutno vladate, a srpskom narodu je sve teže i sve gore, srpskom narodu na Kosovu i Metohiji je sve teže i sve gore, srpskom narodu na jugu Srbije je sve teže i sve gore, srpskom narodu u svim srpskim zemljama je sve teže i sve gore. Pomenu Marko Jakšić malopre državnu televiziju. Na državnoj televiziji i na svim drugim televizijama više ne postoji ni Republika Srpska. Izbačena je iz vremenske prognoze, nema više ni kiše, ni sunca u Republici Srpskoj. Niko je više ne pominje zato što ne sme da se pominje više ništa što je srpsko. To je sramota za Srbiju. Bavite se lažima preko medija, o tome kako navodno hapisite obezbeđenje Srpske radikalne stranke. Evo su svi papiri ovde koji dokazuju kakvi ste lažovi, kakvi ste falsifikatori, šta ste u stanju da govorite. (Predsednik: Vreme.) U stanju ste, završiću predsedniče Narodne skupštine, da kažete za čoveka Dragana Milunovića-Džuleta, vašeg kolegu, narodnog poslanika koji je dao život za srpsku otadžbinu braneći Kosovo i Metohiju, sprdajući se da kažete da je poginuo u Knez Mihajlovoj. Treba da vas je stid i sramota.
Pravo na repliku, narodni poslanik Živica Predojev, replika koju je izazvao narodni poslanik Branislav Ivković.
Poštovana predsednice Parlamenta, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, imam obavezu da ovaj parlament i javnost obavestim da je gospodin Bane Ivković u svom govoru rekao jednu vrlo veliku neistinu. Možda nisam do kraja upoznat, ali gospodin Bane Ivković je rekao - separatističke stranke iz Vojvodine. Lično ne znam ni jednu stranku iz Vojvodine koja u svom programu ima separaciju kao nekakvo opredeljenje. To je prva stvar. Druga stvar, pokazao je na nas i rekao da nisu prisutni prilikom ove vrlo važne rasprave. Slažem se da je vrlo važna rasprava, ali moramo poći od činjenice kada je Kosovo izopšteno iz ustavno-pravnog sistema Srbije. Koliko se sećam, bilo je to baš u vreme kada je gospodin Bane Ivković, odnosno partija koju on predstavlja u ovom parlamentu vodila ovu državu i vodila brigu o Kosovu i Metohiji. Neću da spominjem neke druge ljude, koji su takođe u to vreme veoma patriotski vodili brigu o Srbiji, a vidimo kako su je vodili. Zato tražim praktično izvinjenje od gospodina Baneta Ivkovića, odnosno od Socijalističke partije Srbije za jednu notornu, neću da kažem laž, ali neistinu, kada kaže da postoje separatisti u Vojvodini. U Vojvodini postoje ljudi koji misle dobro Vojvodini, a samim tim i Srbiji. A inače da vam kažem, ako se primenjuje sila na Kosovu i Metohiji, ako je neko primenjuje, primenjuje je baš zbog toga što su to naučili od Socijalističke partije Srbije, od toga kako su oni promenili status Kosova i Vojvodine, kako su promenili Ustav u celoj državi Srbiji, pa samim tim onda ne treba da se žale i busaju u patriotske grudi; imaće samo jako velike modrice, a to nije dobro.
Pravo na repliku, narodna poslanica Milka Marinković; repliku izazvao narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Nema šanse da me zbunite i zbog toga bolje da ćutite i da se pokrijete ušima. Za mene je tema Kosova delikatna, ozbiljna i vrlo tragična, jer kao čovek i kao majka u potpunosti shvatam strašnu tragediju Srba koja se odvijala i odvija na Kosovu. Ali, da pogledamo malo istini u oči i da pogledamo šta se dešavalo bar zadnjih 10 godina, bar kada smo u pitanju ja i gospodin Ivković; za koga ne znam odakle ima više slobode, odakle ima više prava i kako ga nije stid da sa ove govornice non-stop pokušava da prikaže kako je nas baš briga za Kosovo, kako mi tu ćutimo i cerimo se toj tragediji. Dakle, da vidimo šta je radio tih 10 godina gospodin Ivković, a šta sam radila ja. Tih 10 godina gospodin Ivković je bio stožer jednog režima pod kojim je Srbija izgubila trećinu svoje teritorije. Dok je gospodin Ivković trošio pare iz budžeta nelegalno kao ministar i stožer tog režima, ja sam u Požegi plakala dok su stizale kolone izbeglica koje je njihov glavni menadžer, koji se nalazi u Hagu, slao po gradovima Srbije, tako što je vodio neku borbu koju samo on zna za šta se borio. Te izbeglice, ne plašim se stanja u Požegi, su sve zbrinute; Milka Marinković, koju navodno ne interesuje Kosovo i to šta se dešava sa Srbima u bilo kojem delu teritorije, zna da su zbrinute stambeno i u svakom pogledu. Gospodina Ivkovića, molim da više ne drži lekcije nikome od nas; i nemojte da i dalje zloupotrebljavate jadne ljude sa Kosova, govoreći kako bi oni nešto rešili, kako mi nešto ne znamo. Imali ste, gospodine Ivkoviću, priliku 10 godina, pokazali ste šta ste uradili. Vi ste bili stožer one politike koja je zapravo predstavljala pritajeni i prećutni dil vašeg menadžera u Hagu i gospodina Rugove, koji je glasio(Milošević): ti meni vlast, ja tebi državu. To je ono protiv čega sam se12 godina borila, gospodine Ivkoviću, i na kraju samo uspeli da pobedimo. Taj vaš glavni menadžer nikada nikome nije izjavio saučešće što su izgubili svoju decu po stratištima koje je on napravio. Godinama sam plakala za tom decom, išla na sahrane toj deci, koja su stizala u sanducima, koje je vaš menadžer slao nama po raznim gradovima. Zato vas molim: nemojte - još jednom kažem da znam da je ta tema delikatna, da je strašna, da se borimo svim silama da pomognemo koliko možemo - vi da ogadite ljudima i tu reč, jer ste ogadili patriotizam, jer ste ogadili poštenje, ogadili ste mnogo toga. Nemojte više izlaziti i govoriti nama šta ćemo da radimo.
Replika, izvolite.
Zaista je mučno i sramota da se u kojekakvom kontekstu govori o minulih deset godina. Problem Kosova i Metohije, za one koji ne znaju i koji možda ni na geografskoj karti ne mogu da ga nađu, a ovde nam drže lekcije, je mnogo stariji i postoji odavno, još od prve i druge Prizrenske lige, još od Bujanske konferencije 1943. godine. Deset poslednjih godina, i pre toga, Srbija se dole branila, štitili su se svi ljudi podjednako, bez obzira na veru, versku i nacionalnu pripadnost, štitio se njihov život i integritet ove države od onih koji su ubijali i koji su vukli ka separatizmu. Nemojte da menjamo teze, da ovde unosimo neistine.
Reč ima narodni poslanik Predrag Čanović, a posle njega narodni poslanik Nada Kolundžija.
Dame i gospodo narodni poslanici, konačno da i ja dođem na red. U obrazloženju za ukidanje Privremenog izvršnog veća AP Kosova i Metohije, Vlada Republike Srbije poziva se na Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, po kojoj obavljanje osnovnih civilnih funkcija prelazi u nadležnost UNMIK-a, i poziva se na nedavno održane kosovske izbore, sa objašnjenjem da će kosovska skupština formirati postojeći organ. Možda grešim, ali sam, čitajući ovo obrazloženje, stekao utisak da se Vlada Republike Srbije pomirila sa okupacijom Kosova i Metohije od strane NATO pakta, da ne upotrebim teži izraz - odrekla Kosova i Metohije. Našoj široj javnosti dobro je poznato da se Stranka srpskog jedinstva od samog početka protivila učešću Srbija na kosovskim izborima, jer smo bili svesni da ćemo svojim učešćem na tim izborima NATO paktu dati legitimitet za stvaranje nezavisne albanske države na teritoriji Srbije. Kao što se vidi bili smo potpuno u pravu, jer je danas i maloj deci jasno da Srbi koji se nalaze u tzv. Koaliciji "Povratak" nisu u funkciji odbrane srpskih nacionalnih interesa, već verovatno štite funkciju i u funkciji su nečijih drugih interesa. Čemu onda preostali Srbi na Kosovu i Metohiji mogu da se nadaju? Suočeni smo sa poražavajućim činjenicama. O bezbednosti Srba na Kosovu i Metohiji uopšte je iluzorno govoriti. Pre neki dan je u centru Lipljana, na kukavički i svirep način, ubijena Ljubica Kovačević, Srpkinja, majka troje dece. Srbi u Štrpcu se nalaze u okruženju KFOR-a i grčevito se bore za opstanak svoje opštine. Slično je i sa drugim srpskim enklavama. Da ne govorimo o nestalim i kidnapovanim licima, o čijoj se sudbini ni dan danas ništa ne zna. Takođe smo danas suočeni sa još jednom poražavajućom činjenicom, da UNMIK ovih dana želi da preuzme potpunu ingerenciju nad organizacijom zdravstvene službe na Kosovu i Metohiji. Čak su i direktora doma zdravlja uGračanici smenili i doveli svog podobnog direktora, izvesnu doktorku Zoricu Nedeljković, koliko se sećam, tu je gospodin Momčilo Trajković pa može da potvrdi ili demantuje ovu vest, koja je potpisala UNMIK-ovu aplikaciju. UNMIK, dakle, želi najpre da preuzme ingerencije nad zdravstvenom službom, potom nad prosvetom, dakle želi da preuzme ingerencije na ta dva najvitalnija segmenta društvenog života, kako bi preostali proces okupacije bilo samo stvar tehnike. Zato se postavlja jedno logično pitanje: šta je država preduzela da se to spreči? Šta je preduzeo Koordinacioni centar za Kosovo i Metohiju, na čelu sa gospodinom Nebojšom Čovićem, da se to spreči? Ovih dana se u štampi piše da se sedište Koordinacionog centra za Kosovo i Metohiju nalazi u Užičkoj ulici 25 na Dedinju. Ne znam da li je to tačno, ali neka od relevantnih osoba trebalo bi da dođe ovde i da to demantuje ili potvrdi. Dame i gospodo narodni poslanici, činjenica je da se Kosovo i Metohija nalaze pod okupacijom NATO pakta. Činjenica je da je Kosovo danas najveći logor za Srbe. Međutim, na svu sreću, svaka okupacija ima svoj početak i svoj kraj. Istorija bar tako govori. Mi smo, uostalom, 500 godina bili pod turskim zulumom, oslobodili smo se tog ropstva i sigurno je da ćemo se osloboditi i okupacije na Kosovu i Metohiji. Ne znam tačno kada, jer borba za istorijsko pravo jednog naroda nikada nije bila laka. Nekada je potrebno da prođe više generacija da bi se istorijsko pravo jednog naroda ostvarilo, ali sam siguran da će se to ostvariti. Dok se to ne desi, Vlada Republike Srbije, po mišljenju poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva, ne sme da napravi ni jedan korak, ni jedan potez kojim bi priznala da naša država Srbija nema ingerencija na Kosovu i Metohiji, odnosno da Kosovo i Metohija nisu sastavni deo Srbije. Jedino tako možemo zadržati svoje istorijsko pravo da nekada, kasnije, naravno u nekim novim promenjenim međunarodnim okolnostima, kad - tad ponovo postavimo pitanje suvereniteta Srbije na Kosovu i Metohiji. Dok se to ne desi, država treba da preduzme sve kako bi se preostali Srbi i drugi nealbanci zaštitili od šiptarskog terora. Plašim se da ćemo ukidanjem ovog legalnog državnog organa postići kontraefekat i da će njegovo ukidanje imati, između ostalog, negativne psihološke konotacije na preostali srpski živalj na Kosovu i Metohiji. Iz svega iznetog, a i zbog činjenice da su poslanici Stranke srpskog jedinstva u više navrata tražili da se na dnevni red sednice Narodne skupštine postavi pitanje Kosova i Metohije, što nije uslišeno, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva neće podržati predlog o ukidanju Privremenog izvršnog veća AP Kosova i Metohije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija, a potom Vojislav Šešelj.
Uvažena gospođo predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, poštovani posmatrači, dame i gospodo narodni poslanici, ono što je najtragičnije u celoj ovoj našoj tragičnoj priči vezanoj za Kosovo jeste što još uvek ima onih koji bi na tome da steknu jeftin poen. Deset godina, zbog sticanja jeftinih poena, mi smo stigli tu gde smo stigli. Patos patriotizma ovde najviše nama prikazuju oni čija je diploma Rezolucija Saveta bezbednosti 1244 i Kumanovski sporazum. Po toj rezoluciji i po tom sporazumu na Kosovu i Metohiji država Srbija je proterana. To je činjenica. E sad, ne bi bilo toliko tragično kada oni isti ne bi pokušavali nama sada da prebacuju odgovornost za ono što je stanje na Kosovu i Metohiji. Mi, gospodo, jako dobro znamo kakvo je stanje na Kosovu i Metohiji. Za razliku od vas, ova vlast je prisutna na Kosovu i Metohiji u meri u kojoj je to moguće. Za razliku od vas, koji ste uvek imali potrebu da fingirate institucije, pa je tako i Privremeno veće Kosova bilo zapravo fingiranje, i vi ste to znali. Dakle, vi ste odredili Privremenom veću nadležnosti za koje ste unapred znali da ono ne može da ih izvršava, pokušavajući da prevarite - koga? Ako je teza da treba fingirati državne institucije, jer će okupator jednog dana otići, jer će okupacija kad - tad prestati, onda tu postoji ili logička greška ili namerna podvala. Kada vas okupira neka zemlja, onda vi možete pred međunarodnom zajednicom da izdejstvujete nekada pravo da vam se ta teritorija vrati. Ali, ako ono što vi zovete - okupator, a što ste vi doveli i potpisali da oni tamo budu, dakle to ne možete nama ništa da pripišete, ako to što vi zovete okupator jeste međunarodnazajednica i Savet bezbednosti, za koje ste se borili i rekli da mi moramo da otrpimo bombardovanje kako bi te snage bile tobož Saveta bezbednosti, a ne NATO-a. Dakle, ako je to istina, ko će ako ne ta međunarodna zajednica moći, hteti ili ne hteti da nam vrati suverenitet na tom delu teritorije. Pošto mi nemamo potrebu da fingiramo institucije, niti da fingiramo patriotizam, niti da fingiramo rezultate, naša namera je da realno sagledamo stanje od koga polazimo i da vidimo imamo li bilo kakvih mogućnosti da nešto radimo i da onda radimo na tome. Naravno, potpuno je razumljivo da za svakog onog ko je makar trunčicom zakačen onim što se dešavalo na Kosovu i Metohiji, sve izgleda sporo i sve izgleda nedovoljno efikasno. Mi to razumemo. Za muku ljudi koji su to proživeli i koji to proživljavaju već godinama, mislim da je i sekund predugo vreme. Ali, činjenica je, ako merimo šta jeurađeno, onda treba da se pitamo da li merimo od starta ili od cilja. Gospodo, mi smo startovali od cilja na koji ste vi došli, a to je da je Kosovo i Metohija deo Srbije koji više ne pripada ustavno-pravnom poretku Srbije i na kome vlast vrši međunarodna zajednica. Dakle, od vašeg cilja smo mi krenuli kao od starta. Šta je naš cilj? Naš cilj je da Kosovo reintegrišemo u Srbiju i Jugoslaviju. Naš cilj je da vratimo Srbe na Kosovo i Metohiju. Naš cilj, za razliku od vaših ciljeva, nije da tvrdimo da policija mora biti naša, a većinsko stanovništvo albansko, jer to nije moguće. Dakle, policija mora biti od onih koji tamo žive. Institucije sistema ne možemo da gradimo iz Beograda delegirajući ljude, nego iz sredine u kojoj ljudi žive. Oni koji žive na toj teritoriji će formirati svoje institucije, nažalost. Mi možemo da kažemo da to nije najbolje rešenje, ali je, nažalost, jedino moguće rešenje. Mi to ne možemo da negiramo tek tako. Dakle, ako se razgovara o Privremenom veću, postavlja se pitanjeda li je ono u trenutku kada je formirano imalo smisla. Možemo pretpostaviti da se to desilo pre mnogih drugih dešavanja i da je ono možda u tom trenutku imalo nekakvog smisla, možda je nešto odradilo ili nije, o tome sad ne treba suditi. Nakon svega što se desilo, zahvaljujući politici koja je vođena, Privremeno veće nema nikakvog smisla, osim što ne može da vrši nijednu od funkcija za koju je formirano. Činjenica da ga treba držati kao fingiranu instituciju za nas je potpuno besmislena, jer fingiranje stvarnosti i bežanje od istine i od stvarnosti je i dovelo ovu zemlju gde je ona sada. Mi smatramo da je sve ono što je nečija predstava da se nešto radi nepotrebno i da mimo predstave treba zaista nešto raditi. Rekla bih još samo par reči o Koordinacionom centru i Koordinacionom telu. Cilj prethodne vlasti, na koji je stigla, jeste da je jug Srbije bio teritorija na koju nije smeo da kroči nijedan srpski policajac, nijedan srpski vojnik. To je tzv. Kopnena zona bezbednosti, vazdušna zona bezbednosti, gde Srbija nije imala pravo da štiti svoje građane i sve građane koji tamo žive. Za ovo kratko vreme vojska i policija, kao Združene snage bezbednosti, vraćene sui Kopnena zona bezbednosti je ukinuta. Nadam se da smo na putu da ukinemo i vazdušnu zonu bezbednosti. Ono što je urađeno na Kosovu i Metohiji jeste da je u potpunosti sagledana realna situacija šta se na Kosovu i Metohiji dešava, gde su uopšte ostali Srbi, gde ima mogućnosti da se Srbi vraćaju. Napravljen je plan, opet sa međunarodnom zajednicom, jer bez njih to ne može, oni se tamo pitaju, za povratak onih koji su morali da napuste Kosovo i Metohiju u one sredine gde jeza sada takav povratak moguć. Opet ponavljam, potpuno razumemo da je brzina kojom se ide nedovoljna za one koje je pogodila ta nesreća, ali uvek neka pođu od toga koja brzina je moguća.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Vuko Antonijević, a posle njega narodni poslanik Slobodan Tomović.
Što se tiče dileme da li da se ukine PIV Kosova i Metohije, zaista ima dosta argumenata gde može da se kaže da to Privremeno izvršno veće ništa nije ni radilo. Ako se shvati da mi ukidamo Jugoslovenski komitet, da ukidamo Pokrajinsko izvršno veće, onda to Srbi na Kosovu i Metohiji doživljavaju na jedan drugačiji način, jer shvataju da se država Srbija polako povlači sa tih prostora. To je ono što je srpska muka na Kosovu sve veća i što je situacija sve teža. Ne vidim što bi smetalo da još više državnih institucija postoji u ovom trenutku. Verovatno da ta finansijska kontrola, što se tiče delovanja Pokrajinskog izvršnog veća, možda personalne promene, možda sva ta situacija, možda svi ti argumenti stoje. Koliko god mi želimo da se sve više vežemo za državu Srbiju, ponekad imam utisak da ta ista naša država želi da nas odvoji. Mi shvatamo kad to hoće da učini UNMIK ili KFOR, ali ne shvatamo kad to naša država radi. Kakva je situacija na Kosovu i Metohiji, treba da postoji i država Srbija treba da bude što više prisutna, jer vidite i sami da je stepen nasilja sve veći i veći, da povratka nema, da Srbi polako prodaju kuće i imanja i polako odlaze sa Kosova i Metohije, a da se ovde ćuti. Dok gasimo Privremeno izvršno veće, dok gasimo Jugoslovenski komitet za Kosovo i Metohiju, već godinu dana nije formiran odbor za Kosovo i Metohiju. Da li to neko ne želi? Ako ima argumentacija da se ove institucije ugase, da li ima argumentacije da se taj odbor za Kosovo i Metohiju ne formira, iako je to jedini skupštinski odbor koji nije formiran i koji ne radi. To se u kontinuitetu kod tog nesrećnog srpskog naroda na Kosovu i Metohiji doživljava na jedan drugačiji način, zbog čega nestaju te neke institucije. Ne govorim zato da bih branio rad Privremenog izvršnog veća, da li je tamo zaista nenamenski trošen novac, koliko su mogli da rade i da li su napravili grešku onog trenutka kad su sedište preselili sa Kosova negde na Kopaonik. Samo želim da još jednom zamolim Skupštinu Srbije da zaista taj odbor za Kosovo i Metohiju što pre bude formiran. Tako da se zaista prati ono što se na Kosovu i Metohiji dešava i ono što opterećuje još to malo naroda što je ostalo, da konačno znamo da li nešto tom narodu može da se pomogne.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospdo narodni poslanici, podsećanja ali i istine radi, želeo bih da vašoj pažnji predočim sledeće činjenice: prvo, Narodna skupština Republike Srbije, na sednici Drugog vanrednog zasedanja 28. septembra 1998. godine, donela je Odluku o obrazovanju PIV-a AP Kosova i Metohije. Ta odluka Narodne skupštine, da se formira PIV AP Kosova i Metohije, doneta je u vreme najzaoštrenijih međunaconalnih odnosa u AP, a što je posledica višegodišenjeg i višedecenijskog delovanja albanskih separatista, sa ciljem da se suvereni deo Republike Srbije i SRJ izdvoji iz državnog okvira i formira kao zasebna država, a zatim pripoji Republici Albaniji. Neuspeh u pokušajima da se građanskom neposlušnošću, rušilačkim demonstracijama i ilegalnim neprijateljskim radom, protivustavnim putem postigne navedeni cilj, inicirao je organizovano nasilje retko viđeno i u svetskim okvirima, a naglašeno potpomognuto iz inostranstva. To nasilje je praktično preplavilo gradove i sela u Pokrajini. U takvoj situaciji, Vlada Republike Srbije opredelila se da Narodnoj skupštini Republike Srbije predloži donošenje odluke o formiranju PIV-a, sa namerom da isto doprinosi sprečavanju političkih i drugih sukoba, njihovom dovođenju u demokratske i tolerantne okvire i da doprinese jačanju civilnih organa vlasti u Pokrajini, koja nije mogla, a misli se na vlast, biti uspostavljena u potpunosti zbog toga što je najveći deo Albanaca, po nalogu separatističkih vođa, a i iz straha od odmazde, bojkotovao izbore. U tim uslovima PIV delovalo je faktički kao skupštinski odbor na Kosovu i Metohiji, rukovodeći se odlukama Narodne skupštine o zadacima na Kosovu i Metohiji, jer drugih ovlašćenja nije ni imalo. Želim još i ovo da kažem, da su u sastavu tih najviših izvršnih organa bili zastupljeni, bez izuzetaka, pripadnici svih nacionalnih zajednica koje žive na tom prostoru, bili su uključeni, Srbi, Crnogorci, Albanci itd. Ovoliko zbog istorije, zbog onoga što se dešavalo i zbog toga kako je bilo zapisano. Šta su bile glavne teme rada kojima se bavilo PIV? Najpre, to su bile teme koje su se odnosile na smirivanje napetosti u Pokrajini; pokazivanje opredeljenja, volje i spremnosti na saradnju i dijalog svih nacionalnih zajednica; pružanje humanitarne pomoći ugroženom stanovištvu, omogućavanje privremeno raseljenim licima da se vrate kućama; stvaranje lokalnog obezbeđenja kao brane od terorističkih napada; razvoj informisanja na jezicima nacionalnih manjina; stvaranje uslova za normalan razvoj školskog sistema u Pokrajini; mnogi aktuelni problemi, a sa osnovnim ciljem da se mirnim i demokratskim putem razreše problemi u Pokrajini. I to da se zna, da je iz budžeta tog PIV-a pružena pomoć kosovsko-metohijskim oblastima za najosnovnije aktivnosti itd. Delovanje PIV-a bilo je u jednim uslovima i imalo je jedan segment u predratnim događanjima, dok je njegovo delovanje bilo značajno drugačije u uslovima kada su bombe NATO alijanse padale po kosovskoj teritoriji i po teritoriji Srbije i Jugoslavije. Naravno, treći tip delovanje nastupa kada je na Kosovo došao UNMIK i kada su, naravno pod patronatom i naočigled UNMIK-a, izvršavana najveća zverstva. U toj situaciji Pokrajinsko izvšrno veće, u sradnji sa Vladom narodnog jedinstva, je praktično bilo prisutno na svakom delu Kosova. To se da proveriti, a ne samo u Kosovskoj Mitrovici, gde i sada još uvek može bezbedno da se dođe, ne u Leposaviću, ne u Zubinom Potoku; nego u Gnjilanu, Lipljanu, Starom gradskom, Lapljem selu, u Čaglavici, u Orahovcu, u Goraždevcu, u Velikoj Hoči; i ovo nisu samo geografski pojmovi i nisu samo imena i lokacije na Kosovu. Dakle, to su mesta koja su bila pokrivena delovanjem ovog veća i delovanjem predstavnika Vlade narodnog jedinstva. Vlada je imala koordinatora u to vreme zaduženog samo za Kosovo i za rešavanje tih problema. To je bila ta spona sa narodom Kosova, a o tome su govorili ovde naše kolege poslanici koji su došli sa Kosova, koji i sada tamo žive, oni poznaju bolje tu situaciju. Trebalo je jednom da doživite da se nađete u Starom Gradskom, tamo gde su za vrme vršidbe poklani i pobijeni srpski ljudi, srpski muškarci; da razgovarate sa njihovim porodicama i da ih pitate kada će oni otići odatle. Tamo je morala da se napravi škola. Tamo je moralo da se omogući da ti ljudi, koji su hteli i želeli da ostanu tu, školuju svoju decu. To je ta spona koja mora da postoji. Ne znam jer nemam te informacije, da li je neko danas iz Vlade otšao na Kosovu dalje od Mitrovice i Zubinog potoka; da li je bio u tim mestima gde ima još Srba, u Goraždevcu, a to je praktično u okruženju; da li tamo negde u Gnjilanu i okolini Gnjilana. Mislim da raspravljati o tome sa distance je totalno neproduktivno i totalno nesvrsishodno. Zato mislim da ako smeta nekome što je ovo privremeno veće osnovala neka druga vlada i što je predsednik tog izvršnog veća čovek koji je sekretar SPS-a, pa promenimo mu naziv, promenimo tog predsednika, dajte da napravimo neki drugačiji, organizacijski oblik, koji će omogućiti tu sponu. Da li su troškovi veliki? Hajde da vidimo kako ćemo da ih skratimo. Da li je neko to necelishodno trošio? Neka za to odgovara. Ne mogu to da budu razlozi zbog kojih ta spona ne treba da postoji i zbog čega te ljude treba ostaviti na cedilu. Dakle, to mora nešto da bude, možda je to i skupštinski odbor umesto Izvršnog veća. Nešto mora postojati, mi se za to zalažemo i zbog toga dok se to ne desi nećemo da glasamo za odluku koja znači ukidanje, dok ne vidimo šta se drugo nudi bolje i šta je to što će omogućiti da to tamo bude. U suprotnom, jedino što nam ostaje je da pravimo peticijekao Stanko i da im nosimo kolače.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković, a posle narodni poslanik Miloš Lukić, ali ćemo verovatno ići na pauzu. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, drago mi je da se posle jednog jako dugog perioda u ovoj skupštini čuje ime Kosovo i Metohija. Jednostavno, mnogo se toga dole desilo, mnogo se toga odigralo u ovoj zemlji, a mi smo u Skupštini uporno izbegavali da pomenemo problem Kosova i Metohije. Čak smo uporno izbegavali i dalje izbegavamo da formiramo skupštinski odbor za Kosovo i Metohiju, koji bi se bavio time, koji bi imao izveštaje i informacije. Žalosno je da vam ova tema nije zanimljiva, da u ovoj sali trenutno nema ni 120 ljudi. Znam da je mnogo zanimljivije tražiti šampite, kolače i ostale stvari, ali ima nekoga kome su druge stvari jako bitnije. Da je ova skupština malo ozbiljnije radila, ne bi o radu Koordinacionog centra pričala gospođa ili gospođica koja je malo pre pričala, već bih o njemu možda i ja piričao. Jer, nećete verovati, ovo je papir (pokazuje) koji su potpisala tri vrlo bitna čoveka u ovoj zemlji gospoda Koštunica, Čović i Đinđić. U tom papiru piše da suDragiša Đoković i Vuko Antonijević članovi Koordinacionog centra od 25. januara. Za sve vreme niti mene, niti gospodina Antonijevića, niko nije pozvao ni na jedan sastanak, niti nam je omogućeno da učestvujemo, radimou radu tog organa i tog tela. Prema tome, o tom Koordinacionom centru trebalo bi mi da pričamo, a ne samozvani portparoli. Jednostavno, kada danas pričamo o ovoj tački, o ukidanju PIV-a, ne možemo preći preko toga a da ne podnesemo i ne dobijemo izveštaj; zašto bez izveštaja, zašto bez pitanja odgovornosti. Možda će tu biti i nagrada. Možda taj organ i taj PIV je radio dobro, pa ćemo ga nagraditi ili je radio loše, pa ćemo kazniti i razrešiti. Gde su njegovi izveštaji. Tu je bilo mnogo toga, to je bio dug period. Zašto? Ako budemo odgovorni pa budemo iskreni, budemo pošteni, pitaće se da li je to u politici moguće, a ja ću da probam. Mnogo mi je draža istina nego sve ostalo. Moram da pogledam i biračima, i narodu i svima u oči. Reći ću vam gospodo, sadašnja vlast, - za koju sami ja glasao prošle godine, kada smo podneli i doneli novi Zakon o Vladi, kada smo izabrali tu vladu, najtransparentniju, najbolju moguću na svetu, najjaču i najpametniju itd. - koja je trebalo, gle čuda, za godinu dana da podnese neki izveštaj Skupštini, nema ništa od toga. Nadamo se da će za četiri godine podneti. Svaki DOS-ovac ima nekog svog favorita u SPS, pa jedna grupa preferira Baneta Ivkovića, a druga grupa preferira Zorana Anđelkovića - Bakija. Da li su to stare veze, kad su bili nekada u istoj partiji, pojedinci iz DOS-a, ili je to nešto drugo, pa treba sačuvati Zorana Anđelkovića i njegov PIV od odgovornosti, nego ćemo to tako jednim papirom, jednom odlukom doneti, i to će tako proći i tako se završiti. Još 31. maja, kada smo diskutovali po pitanju Kosova, kada smo doneli Deklaraciju o pravu srpskog naroda na Kosovu i Metohiji, a u toj deklaraciji se kaže (to je jedan od dokumenata koji smo kasnije pogazili, kao i mnogo toga skupštinskog što smo pogazili): "Ne prihvata se dokument Ustavni okvir za privremenu samoupravu, jer se njime prejudicira konačno rešenje na štetu državnih interesa SRJ, Srbije, Srba i ostalog nealbanskog stanovništva u Pokrajini. Navedenim dokumentom se ne garantuje institucionalna zaštita sloboda i prava nealbanskih etničkih zajednica". Dragi prijatelji, braćo i sestre, tada je premijer bio na ovom mestu. Tada sam još tražio, da vam ne čitam sada citat, da se ukine PIVili da mu se da da nešto radi. Premijer je klimnuo glavom, ali od toga nije bilo ništa, do dana današnjeg. Jednostavno smo tako brzo i tako ekspresno formirali i ukinuli Jugoslovenski komitet za Kosovo i Metohiju, tako efikasno smo ga uništili, tako efikasno je ova vlada smenjivala poslanike DOS-a, odnosno poslanike vladajuće većine - gle apsurda, ovo je jedina vlada koja smenjuje poslanike. U normalnim zemljama je obrnuto - poslanici smenjuju vladu. Ova vlada je smenjivala poslanike vladajuće većine, od broja 176, gde god je mogla i kako god je mogla. Zato smo i došli u ovakvu situaciju, da danas pričamo o ovoj odluci, gde nemamo nikakav papir, nikakav izveštaj. Ja ću vam reći samo jedan podatak - da tajPIV (ono štoministar Batić nije mogao, normalno, nije imao vremena da kaže sve) ima 229 zaposlenih. Njihov budžet za januar mesec, po podacima Ministarstva pravde i lokalne samouprave, bio je 10 miliona dinara. Oni su imali svoje TV stanice, i radio stanice, i kopir mašine, i kompjutere, i mnogo toga, automobile. Da vidimo gde su korišćene pare, šta su radili u poslednjih godinu dana, šta su radili pre toga i kako su radili posle toga? Jednostavno, šta je poenta svega ovoga - poenta je da ćemo ukinuti PIV i glasaćemo za tu odluku. Međutim, Koordinacioni centar, koji je trebalo da nasledi taj PIV, ne radi svoj posao. To je poenta svega toga, da Koordinacioni centar ne postoji. Postoji samo jedan čovek, koji radi kako god hoće. Šta je poenta rada Koordinacionog centra - dragi prijatelji, molim vas, poenta svega toga je da otkači Srbe od Beograda, da ih zakači za Prištinu. Srbi na Kosovu su ostaci jednog proteranog naroda, oni koji se još nekako drže, odolevaju sili, bez ikakvih prava, a do kada - videćemo. To kako Srbi žive na Kosovu, to nije život, to nije dostojno čoveka, nije dostojno života. Mnogi od vas, uglavnom svi od ovih 176, su se razmileli u novembru mesecu po Kosovu i po izbegličkim centrima u Srbiji, objašnjavajući Srbima da je za njih dobro da izađu na izbore, da glasaju, da će dobiti svu lepotu, svu sreću, kada budu izašli na pokrajinske izbore. Sada otiđite pa im kažite, posle 108. uništene srpske crkve, posle ne znam koje, hiljadite srpske žrtve u Lipljanu i u ostalim mestima, sada im recite, svim Srbima - da, eto, to je rezultat toga što ste vi izašli na izbore, odnosno što smo izašli na izbore i što smo dobili, a nije rezultat toga da je Adem Demaći predlagao Radu Trajković za predsednika Kosova itd. Rezultat toga je da će se iz Beograda imenovati Ranđel Nojkić za direktora pošte i da će mu zadatak biti da otpusti 90 odsto radnikaSrba, a da preostalih 10 odsto uključi u poštu Kosova, jer dole ne sme biti pošte Srbije, da će se ukinuti Služba platnog prometa, da će se ukinuti "Srbijašume", a da postaje "Kosovošume", i sve ostalo, da od Srbije dole ne ostane ni - "S". To je naš zadatak, naše države, naše vlasti, našeg centra. Mi ćemo ovu odluku doneti, mi ćemo ovo veće ukinuti. To ćemo uraditi, ali šta posle? Ko će biti odgovoran? Jednu veliku odgovornost preuzimamo. (Nemojte, Milka, da mi dobacujete, vi ste jako poznati po tome. Mi možemo imati duel negde na nekom mestu pred TV kamerama, ali molim vas, ispoštujte moje vreme, ja sam vaše ispoštovao, a kao jedna dama biste morali imati razumevanja.) Prema tome, ono što hoću da kažem to je da je ovo jako značajna tema. Znam da ova vlada ne uvažava mnogo Skupštinu, nažalost, Skupštinu koja je izabrala vladu, da mnogi ministri nisu, ni potpredsednici Vlade, nikada kročili u ovu skupštinu. Jedan od njih je i gospodin Nebojša Čović. Bio je red da makar danas, kada se o ovako bitnoj tački dnevnog reda raspravlja, ako ne može premijer, odnosno predsednik Vlade, gospodin Đinđić, da makar Nebojša Čović bude prisutan ovde, da kaže koji je to koncept kada ukidamo PIV koji nije radio ništa, slažem se, ali izveštaj nemamo, pa ne znamo da li je radio ili nije radio. Po mom mišljenju, nije radio dobro i nije radio kako treba, trebalo ga je odavno ukinuti. Trebalo je da kaže šta će novo da bude, šta će drugo da bude, pa da znamo. Skupština je imala svoju rezoluciju, imala je svoju deklaraciju, imala je ostalo. Imamo li strategiju, imamo li taktiku? Šta će biti dalje - i dalje će biti da pored našeg upornog insistiranja, odbor za Kosovo i Metohiju se neće formirati, tom odboru niko neće podnositi izveštaje, kao što je mrtvo slovo na papiru da u skupštinskoj rezoluciji piše da se obavezuje Vlada Republike Srbije da jednom mesečno podnosiizveštaje o svom radu na Kosovu i Metohiji i da jača veze u oblasti prosvete, zdravstva i ostalog, a ne da se guraju, da se teraju Srbi da se učlanjuju u kosovske institucije. Nema UNMIK-ovh institucija, UNMIK se ne leči, UNMIK nisu lekari, UNMIK nisu profesori, UNMIK nisu đaci. Svi su oni jako dobro pismeni i jako dobro zdravi, ne treba im naše zdravstvo i prosveta. To treba Albancima. Ovo je ozbiljna tema, ovde su morali da se uključe pripadnici svih drugih stranaka. Meni nije jasno - zašto su gospoda iz SRS juče onako ispucala svoje kredite, pa su izdobijali opomene, da danas ne mogu da pričaju o tome. Gospodin Kragović je morao u vezi sa ovim da se javi, i on je, uostalom, bio tamo član nekih organa i trebalo je da sačuva svoje vreme, da dobije šansu da u svojoj diskusiji kaže nešto po ovom pitanju. Hvala.
Određujem pauzu do 15,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Molim vas da za nastavak rada utvrdimo da li Narodna skupština ima kvorum. Molim da ubacite svoje identifikacione kartice. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Za reč po Poslovniku ili narodni poslanik Žarko Obradović kao predstavnik poslaničke grupe. Replika ili Poslovnik?
Kolege poslanici, javio sam se u ime poslaničke grupe SPS-a jer su na kraju prethodnog dela zasedanja bili pomenuti predsednik poslaničke grupe SPS-a i generalni sekretar SPS-a, koji je i predsednik Privremenog izvršnog veća, o čijem se ukidanju danas raspravlja. Mislim da ima razloga zašto sam se javio jer umesto da se raspravlja o radu Privremenog izvršnog veća, kolega poslanik je razgovarao i raspravljao o ovoj dvojici ljudi i o SPS-u. Mislim da nema potrebe da se razgovara o ljudima lično, jer ako je to način da se prikriju problemi, sukobi unutar DOS-a, to je onda jedna priča. Ali, ako nije, onda nema potrebe liti krokodilske suze zbog zdravlja SPS-a. Verovali ili ne, ali uveravam vas da je SPS dobro. Ako vi želite da znate u kakvom smo stanju, izvolite, raspišite izbore pa ćete videti kakva je situacija u Srbiji, danas gde je DOS i kakvi su rezultati te politike, a gde je SPS. Drugo, pošto je pomenut gospodin Zoran Anđelković, koji je i predsednik Privremenog izvršnog veća, a i generalni je sekretar SPS-a,postavljam jedno pitanje Skupštini Srbije,Skupštini i poslanicima:zašto gospodin Zoran Anđelković nije danas pozvan na ovu sednicu Narodne skupštine? Zar nije logično da na sednicu Narodne skupštine bude pozvan čovek koji je predsednik Privremenog izvršnog veća Kosova i Metohije, da on učestvuje u radu ove skupštine, pa da on kaže i o radu teskupštine. Zar mislite da on ne bi došao. Zoran Anđelković je ostao na Kosovu i Metohiji za vreme svih 78 dana i noći bombardovanja i posle toga,i nije ustuknuo pred terorom albanskih terorista, pa mogli ste ga zvati da dođe i danas. Verujte da bi došao, pa bi on odgovorio na neka pitanja koje postavljaju kolege poslanici, pa bi onda i pitanja verovatno bila drugačija jer bi on bio tu. Ali, mi socijalisti ćemo, s obzirom da niste smatrali potrebnim da ga zovete, odgovarati u njegovo ime i govorito o radu PIV-a. Kada kažem govoriti o radu PIV-a, bilo je korektno da ova današnja tačka dnevnog reda ima još jednu stvar, a ta stvar se zove izveštaj o radu PIV-a, pa da narodni poslanici kažu - radio ili nije radio, dobro ili loše, nije važno, ali da narodni poslanici raspravljaju o nečemu što se zove izveštaj o radu PIV-a, a ne ovako jedna, da kažem, prosta odluka, bez bilo kakvog materijala, sa proizvoljnim kvalifikacijama, sa ocenama koje ne stoje, sa posledicama o kojima se očigledno od strane predlagača ne vodi računa. Ali, oni koji budu učestvovali, bar mi poslanici SPS-a ćemo govoriti o radu PIV-a, da se vidi šta je PIV radio, kako je radio i šta je PIV značio za Kosovo i Metohiju, za onaj narod dole i šta je učinio u ime Vlade Republike Srbije.
Narodni poslanik Kragović traži, vi ste dobili reč po osnovu replike, a sada bi i zahtev za dobijanjem reči bio? Narodni poslanik Đoković vas je pomenuo po imenu i to je osnov za repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog odluke Vlade Srbije da se ukine Privremeno izvršno veće Kosova i Metohije, koje je osnovano odlukom Narodne skupštine Republike Srbije, je još jedan od dokaza da je Vlada Republike Srbije iznad parlamenta, iznad Narodne skupštine Republike Srbije. Zašto? Zašto Vlada Republike Srbije ne ukine Koordinacioni centar, telo koje je ona formirala, jer čujemo da ne funkcioniše, a koje radi, vlada i upravlja sa Dedinja, tačnije iz Užičke 25. Takvo telo Srbima ne treba na Kosovu i Metohiji. Ukinuli ste Jugoslovenski komitet za Kosovo i Metohiju, a mogao je da radi i deluje po Rezoluciji 1244 Saveta bezbednosti. Zašto ukidati institucije koje mogu da pomognu Srbima na Kosovu i Metohiji. Umesto da izvršite personalne promene, vi ukidate institucije, veze Srba sa Kosova i Metohije sa maticom Srbijom i sa Jugoslavijom. Kome je u interesu da se jedna po jedna institucija koja treba da brine o Srbima na Kosovu i Metohiji ukine, a da sve ostane u rukama jednog čoveka. To je, gospodo, u interesu okupatora, Šiptara i Vlade Republike Srbije, a protivno interesu Srba koji ostaju da žive na Kosovu i Metohiji. U vreme formiranja PIV-a na Kosovu i Metohiji je živelo preko 300.000 Srba, a neko je morao o njima da brine. Danas tu ulogu preuzima Nebojša Čović sa Dedinja, pokušavajući da kaže Srbima kako moraju prići Šiptarima, kako moraju imati i podržavati šiptarsku vlast, teror, pljačku, ubistva i kidnapovanja. Šta radi Nebojša Čović? Ucenjuje i smenjuje ljude, pravi razdor i podelu među Srbima, učlanjuje ih u Demokratsku alternativu, a potom im nudi mesta direktora i obavezuje na kolaboraciju sa okupatorima i Šiptarima na Kosovu i Metohiji. Gospođa portparol Demokratske alternative kaže - ne mogu Srbi biti policajci, vojnici na Kosovu i Metohiji, jer je šiptarski narod u većini, pa stoga oni moraju biti policajci i vojnici. Ne slažem se, Srbi su većinski narod u Srbiji i Srbi na Kosovu i Metohiji ne prihvataju da budu manjina. Oni žele sva prava koja imaju Srbi u Srbiji. Vi ćete, gospodo narodni poslanici, posle ove sednice otići svojim kućama, a mi predstavnici Srba sa Kosova i Metohije idemo pred cevi okupatora, pred cevi neke navodne mirovne misije, koja nije ispunila svoju obavezu, već je zavela takav teror i stvorila teritoriju koja je danas najnesigurnija, ne samo u Evropi nego i u svetu. Ministar Batić često zamajava ne samo narodne poslanike,nego i sve građane Srbije sa pričom da je tužio Havijera Solanu, a potom se ljubi sa njim. Priča da će do izbora na Kosovu biti uhapšeni i odvedeni u Hag Tači, Haradinaj i Čeku, a u međuvremenu njegovi predstavnici, članovi Demohrišćanske stranke Srbije sede sa tim istim Šiptarima i prave novu šiptarsku državu na teritoriji Srbije. Ovaj predlog odlukeSrpska radikalna stranka ne prihvata i ponovo napominje da Predlog odluke o ukidanju PIV-a treba vratiti na doradu i izvršiti personalne promene, a sve institucije, PIV i Jugoslovenski komitet obnoviti i ako treba udvostručiti takve institucije, a sve u cilju opstanka i povratka Srba na Kosovo i Metohiju.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, a posle njega narodni poslanik Dragan Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Srba sa Kosova i Metohije, uvaženo predsedništvo, diskusija na današnjoj sednici pokazuje da je Stranka srpskog jedinstva bila u pravu kada je u više navrata insistirala da se tema problema Kosova i Metohije stavi na dnevni red ove skupštine. Sem Deklaracije koju smo usvojili 31. maja prošle godine, ova tačka nije stavljena na dnevni red, a sama ta deklaracija sadrži dosta toga, što da je primenjeno moglo je da donese poboljšanje našem narodu na Kosovu i Metohiji. Međutim, čak ni to u tako blagoj formi, a podsetiću vas da mi zbog tako blage forme i nismo glasali za tu deklaraciju, i to se ne primenjuje. Kada se radi o predlogu koji imamo na dnevnom redu, mi iz Stranke srpskog jedinstva imamo nekoliko principijelnih primedbi. Prvo, to su formalno-pravne primedbe. Ova odluka kaže da prestaje da važi odluka o obrazovanju Privremenog izvršnog veća Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije. Formalno-pravno gledano smatramo da ne prestaje da važi odluka o obrazovanju ovog privremenog organa, već prestaju funkcije tog organa, odnosno gasi se organ i mislim da to treba nazvati pravim imenom. Kod druge tačke kaže se da prestaju da važe akti koje je Privremeno izvršno veće donelo, a čak ni u obrazloženju se ne nabraja koji su to akti, tako da ostaje velika praznina i čini mi se da ovako ozbiljna tema zahteva i jedno korektnije obrazloženje. Što se tiče razrešenja Zorana Anđelkovića sa funkcije predsednika Privremenog izvšrnog veća, sasvim je korektno bilo, da ne kažem da je bilo džentlmenski da se taj gospodin pozove da makar usmeno podnese izveštaj i kaže šta je radio. Mislim da to ne bi uopšte škodilo i ne bi smetalo prilikom donošenja ove odluke. Što se tiče tačaka 4, 5. i 6. sve je već realizovano, znači da ne ponavljam šta u njima piše. To je samo konstatacija postojećeg stanja, da imamo zaposlene koji prelaze u druge organe, sredstva se prenose izvršnom veću, odnosno Vladi Republike Srbije. Najapsurdnija je tačka 7, koja kaže da odluka stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja, a mi vrlo dobro znamo da je ona stupila pre čitave dve godine na snagu. Kod obrazloženja razloga za donošenje ove odluke, a već sam rekao da je vrlo šturo, ali posebno iritira i posebno je nekorektan stav 3. u obrazloženju razloga za donošenje odluke, a to je da su 17. novembra 2001. godine održani izbori za Skupštinu Kosova i Metohije, na kojima su učestvovali birači srpske i drugih nealbanskih nacionalnosti, gde se Srbi nazivaju nacionalnostima, tako da će se uskoro ovaj organ konstituisati i time smo zapravo onu veliku grešku koja je izlaskom Srba na izbore načinjena sada ovde i potvrdili. Mislim da je ovo bilo sasvim suvišno i da u potpunosti iritira srpski narod koji živi dole i koji želi da se vrati na Kosovo i Metohiju. Stranka srpskog jedinstva uočava da se otvaraju mnoga pitanja koja se sama nameću, a koja građani svakodnevno postavljaju. Prvo i osnovno pitanje je šta je nova vlast učinila na rešavanju problema na Kosovu i Metohiji? Smatramo da bi odgovor na ovo pitanje mogao biti vrlo lako dat da je podnet izveštaj, kao što je obećano, Koodrinacionog centra za Kosovo i Metohiju, koji je dužan da nam redovno podnosi izveštaj o svom radu, a mi do sada nismo imali čak ni ovako šturo obrazloženje od tog Koordinacionog centra. Postavlja se još jedno pitanje, kako Savezna Republika Jugoslavija i Srbija ostvaruju suverenitet na Kosmetu, jer po Rezoluciji 1244 kaže se da je Kosmet u sastavu Jugoslavije. Međutim, nemamo odgovor šta zvanični organi države preduzimaju i kojim ponašanjem, kojim činjenjem upravo ostvaruju ovaj suverenitet. Postavlja se takođe pitanje da li je aktuelna vlast spremna da makar obeća, ako ne i da garantuje da će Srbi na Kosmetu uspeti da ostvare svoja prava, a to nisu neka prava koja odskaču od bilo kakvih normi, već su to prava koja su zagarantovana međunarodnim propisima, međunarodnim konvencijama o ljudskim pravima, a sada već govorimo o pravima manjina itd. Kada sam već pomenuo Zapad i kada sam pomenuo velike sile, očigledno je da ovim velikim silama Zapada nije jasan naš govor kada govorimo o kolevci srpstva, kada govorimo o prošlosti, kada govorimo o istoriji i još jednom pokušavam da ih vratim na onu temu koja je njima razumljivija i na onaj način govora koji je njima razumljiviji. Postavlja se pitanje šta je sa prirodnim bogatstvima koja su vlasništvo ove države, vlasništvo svih nas, građana Srbije, a koja se trenutno nalaze na Kosovu i Metohiji pod okupacijom i nad kojima apsolutno nikakav oblik vlasti ne može da se sprovede; čak i oblik svojine koji je zagarantovan svim međunarodnim normama i to dole ne važi, jer kako će neko da ostvaruje to svoje pravo, pravo vlasništva nad određenim nepokretnostima, nad šumama, nad ostalim dobrima. Šta je sa privrednim potencijalom, za koji vrlo dobro znamoda je ova država stvorila, da su svi ti potencijali pravljeni parama svih nas, a ne samo parama Šiptara sa Kosova, jer tako ispada, pošto je njima sve to ostalo. Znači, to je jedno vrlo ozbiljno pitanje na kojem mi moramo da insistiramo u svim prilikama. Takođe, poznati su veliki energetski potencijali na Kosmetu i o njima treba voditi računa, da pitamo ko naplaćuje dažbine, gde idu te pare itd. Mislim da ovaj narod i posebno mi poslanici u Skupštini Srbije imamo pravo da dobijemo odgovore na ova pitanja. Vlast je dužna srpskom narodu da reši nekoliko osnovnih pitanja: pitanje raseljenih, otetih, kao i ono koje sam već pomenuo, a to je pitanje svojine, pitanje vlasništva nad imovinom. Mislim da se ovde ne radi o pitanju da li smo mi za postojanje jednog organa koji već dve godine ne postoji, već se radi o pitanju da li ova država želi da očuvanjem jednog ovakvog organa zadrži kontinutet, ne personalni kontinuitet, ne kontinuitet prethodne vlasti, već kontinuitet želje da Kosmet ostane u sastavu Srbije i Jugoslavije. Ako je to u pitanju, a mi iz Stranke srpskog jedinstva smo to tako shvatili, znači naša je želja da se sačuva kontinuitet ove namere da Srbija zadrži Kosovo u svom sastavu, mi zbog toga nećemo glasati za ovaj predlog. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Lazić, a posle njega narodni poslanik Ljubiša Maravić.
Poštovano predsedništvo, pridružujem se gospodinu Obradoviću sa velikom zamerkom što danas nije prisutan gospodin Zoran Anđelković. Na kraju krajeva, Privremeno izvršno veće Kosova je promovisano u ovoj sali i sasvim je razumljivo da predsednik tog Privremenog izvršnog veća Kosova, koje još aktuelno, još neki minut, bude prisutan tu, ako ni zbog čega drugog da da neke odgovore na sasvim direktna pitanja koja su ovde postavljana. No, da se vratim osnovnoj temi. Očigledno je da su mnogi pošli od faktičkog stanja na Kosovu i Metohiji, da su se bazirali na nekim svojim ličnim frustracijama, da su se bazirali čak i na nekim dozama animoziteta prema određenim institucijama. Jedno je izvesno - problem Kosova i Metohije neće se rešiti preko noći, neće ga rešiti jedna institucija, u mnogome zavisi od međunarodnog faktora, i ovog puta se zaista ne slažem sa gospodinom Trajkovićem, koji je vrlo često znao da na svojim javnim nastupima iskaže svoje uverenje da Srbi sa Kosova i Metohije treba da preuzmu stvar u svoje ruke. Budite sigurni, i Albanci bi preuzeli stvar u svoje ruke i na šta bi to ličilo. Naime, Albanci isto tako uvažavaju međunarodnu zajednicu, odnosno snage KFOR-a, kao neku vrstu tehničkog servisa, i njima bi lepo bilo da te snage budu samo na administrativnoj granici prema Srbiji, a da oni rešavaju i uređuju odnose na Kosovu onako kako oni to zamišljaju. Da je to tako, oni bi do sada već izvršili secesiju i verovatno bi imali i funkciju nekih ministarstava koja sada nemaju, a to su ministarstvo odbrane, ministarstvo unutrašnjih poslova, ministarstvo spoljnih poslova, a sve je to u rukama visokog predstavnika međunarodne zajednice, odnosno visokog predstavnika generalnog sekretara Ujedinjenih nacija, u ovom slučaju gospodina Štajnera. Tako, u mnogo čemu ne mogu da se složim sa tvrdnjom da treba raditi ishitreno. Tačno je da mnogo štošta nije urađeno, ali šta je ostavljeno u hipoteku ovoj vlasti. Mi ne možemo da prihvatimo to kako međunarodna zajednica radi, ali je činjenica da je posle 11. septembra sve nekako drugačije i verovatno da međunarodna zajednica sada povlači i iznuđene poteze, da ne može da rešava probleme na Kosovu i Metohiji onako kako je zacrtano. Rekoh - problem Kosova i Metohije ne može da se reši preko noći. To najbolje pokazuje primer Kipra, koji traje već punih 28 godina, i postoji neka severna republika Turski Kipar, postoji ostali deo Kipra i sada se ovih dana dešava jedna interesantna stvar, jedna pozicija, da je Kipar zatražio prijem u Evropsku uniju, ali pobogu ne mogu da budu primljeni nego samo jedinstveni. Zato su počeli razgovori obeju strana, i turske i grčke zajednice na Kipru, da bi se došlo do zajedničkog sporazuma kako bi ta država mogla da dobije upliv u međunarodnu zajednicu. Očekujem, otprilike, da će u dogledno vreme isto to da se desi i sa Saveznom Republikom Jugoslavijom, jer ako je išta prepoznatljivo ovih dana, to su reči gospodina Štajnera i gospodina Džona Menzisa, kao visokog predstavnika, odnosno šefa kancelarije SAD u Prištini, koji izričito ukazuju da Albanci ne mogu u Evropu bez Srba. Posredno rečeno - Albanci mogu jedino u Evropu, odnosno da budu članica te evropske porodice u slučaju ako se dogovore sa Srbima, u slučaju opstanka te zajedničke države, a kako će ona biti regulisana, to će vreme najbolje da pokaže; i jednostavno ukazuje im se na to da treba problem rešavati korak o korak, nikako ishitreno, što izaziva, u svakom slučaju, nervozu i kod samih Albanaca. Ovo sve govorim iz jednog prostog razloga, što ćemo i mi morati da se zamislimo na koji način ćemo da rešavamo pitanje Kosova i Metohije. Malopre je gospodin Nikolić u svom izlaganju spomenuo irski problem. Tačno je, taj problem traje više od 200 godina, kada je protestantima oduzet parlament u Irskoj, tačno je i to da to već dugo vremena traje, ali isto tako je i tačno da su Irci još iz vremena Gledstonove vlade formirali ministarstvo za irsko pitanje koje egzistira do dana današnjeg. I, dana današnjeg vlada u Londonu ima svog ministra za irsko pitanje. Nekako sam to sve povezao iz prostog razloga - mi možemo i treba da tražimo šansu u tome da formiramo jedno ministarstvo za Kosovo i Metohiju. Za sada smo nekako skučeni, i prostorno i Rezolucijom 1244, pa ne možemo da rešimo ni status, odnosno odnos između Srbije i Crne Gore, a kada se to bude rešilo, hoće li to ministarstvo egzistirati u okviru Savezne Republike Jugoslavije ili u okviru Republike Srbije, što je inače prirodno, to treba jednostavno da se postigne određenom vrstom dogovora. Mi smo, jednostavno, došli u jednu galimatijasnu poziciju kada u istom trenutku vrše funkciju i Privremeno izvršno veće Kosova i Jugoslovenski komitet za veze sa Kosovom i Metohijom. Ali, nažalost, to je neko preinačio u nazivu, izvorni naziv te institucije bio je - Jugoslovenski komitet za veze sa UNMIK-om, u vreme ambasadorovanja gospodina Vukićevića. Ako je to već tako, zašto je to nekome palo na pamet, da se uopšte menja naziv? Kasnije je formiran i taj Koordinacioni centar, od strane Savezne i Republičke vlade. Znači, kolika je ta odgovornost te institucije - Koordinacioni centar, i Savezne i Republičke vlade? Pitanje je hoće li taj koordinacioni centar moći da odradi sve ono što je predviđeno, da li je uopšte odgovoran i kome je odgovoran. Znate, nekako je to u psihologiji Srba da se uglavnom sve prebacuje na nekog drugog. Ako je kriva Republička vlada, ona će reći - da je za to kriva savezna administracija i obrnuto. Zato i insistiram, i žao mi je što ovom prilikom, iako je pozvan, premijer Đinđić ili bilo ko iz Republičke vlade nije prisutan, jer, ponoviću, treba dobro razmisliti o formiranju jedne takve institucije kao što je ministarstvo za Kosovo i Metohiju. Priznaćete, problem Kosova i Metohije nije problem samoove generacije. Malopre sam naveo primere zbog čega to nije tako. To je problem koji će da se proteže kroz nekoliko budućih generacija i zato treba, još jednom ponavljam, ozbiljno porazmisliti o ovom mom predlogu.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić, a posle njega Jovan Deretić. Kojim povodom se vi javljate? (Obraća se poslaniku Šešelju.) Vi ste bili po redosledu iza Nade Kolundžije, a pre narodnog poslanika Vuka Antonijevića. Niste bili prisutni u sali kada ste prozivani. Reč već ima narodni poslanik Ljubiša Maravić. Vi imate repliku? Izvinite (upućeno Maraviću). Replika na izlaganje narodnog poslanika Dragana Lazića, narodni poslanik Momčilo Trajković.
Gospodin Lazić nije dobro razumeo sve što sam govorio po tom pitanju ili namerno izvrće činjenice, ali to neka bude njegov problem. Moj stav po pitanju učestvovanja kosovsko- metohijskih Srba u rešavanju kosovske krize je jasan. Ne prihvatamo da se pitanje Kosova i Metohije rešava bez kosovsko-metohijskih Srba, a takođe smatramo da se to pitanje ne može rešavati bez naše države. Ali, ne možemo biti ni isključeni iz te politike i to je jasno. Ovde govorim sa pozicije čoveka koji dole živi i sa pozicije naroda koji je izbezumljen, uplašen, ostavljen i traži odgovor na sopstvenu poziciju. Moram da kažem da na to za sada nema odgovora. Ali, meni je jasna celokupna situacija, i to ću ovde otvoreno kažem, da se više ne vraćam za ovu govornicu, šta je ključno, šta je sporno: sporno je što mi otvorenone kažemo narodu o čemu se radi. Mislim da su u obrazloženju, a i u izlaganju gospođe Kolundžija, bili najiskreniji, otvoreno su rekli o čemu se radi. Ustavnim okvirima su se konačno prekinule sve institucionalne veze između Srbije i Jugoslavije, sa jedne, i Kosova i Metohije, odnosno kosovsko-metohijskih Srba, sa druge strane. Tamo više ne postoji šansa za paralelne institucije, pogotovu nakon izbora. To mora otvoreno narodu da se kaže. Šta je sporno? Sporno je što oni koji su bili za takvo rešenje pokušavaju sada da pokažu kako još uvek postoje šanse da se zadrže neke institucije. Tu se mi ne slažemo, i nigde više. Prema tome, želim zbog onoga naroda koji je dole da se otvoreno kaže kuda idu procesi oko Kosova i Metohije, a ne da dajemo jednu lažnu nadu onom narodu koji čeka državne institucije, a od njih nema ni glasa ni traga, niti imaju šanse da dole dođu. Jedino što može, po Sporazumu i nakon Ustavnog okvira, kada smo prihvatili predsednika republike Kosova, kada smo prihvatili Vladu Kosova, kada smo prihvatili Kosovski zaštitni korpus, jeste sledeće:da naša država, preko Koordinacionog centra, o nekim strateškim pitanjima razgovara, a sve ostalo jeste u institucijama sistema Kosova, ne Kosova i Metohije. O tome je reč i treba otvoreno da kažemo, a ne da narod u Mitrovici čeka kako će mu naša vlast dati srpsku opštinu, a mi smo potpisali sasvim suprotno od toga; narod u Štrpcu čeka srpsku opštinu, a mi smo potpisali sasvim suprotno od toga. Zato smo mi imali predlog da se dogovorim ovde, da se jedna preporuka usvoji i da se Koordinacioni centar založi kod UNMIK-a da se stvori uprava za kosovsko-metohijske Srbe na teritorijama gde su većina, i to kao prelazna varijanta, kako bi narod izdržao, i da se vratim na početak, kako bi izbalansirali teret svega onoga što treba Srbi sa Kosova i Metohije da izdrže da bi mogli da čekaju rešenje problema. Narod, moram da kažem, u jednoj opštoj magli očekuje Srbiju, a istovremeno i Srbija i naša vlast učestvuju u stvaranju kosovskih institucija, jer smo mi sada deo te vlasti, jer je Koalicija "Povratak" koja predstavljaSrbe deo vlasti Kosova i Metohije. To je suština problema. Ako to otvoreno narodu kažemo, da se on ne nada, da nema lažnu nadu, siguran sam da onda naredni potez jeste da odemo i da se suočimo sa narodom. Da vas podsetim na kampanju u predizbornoj aktivnosti - izbori na Kosovu i Metohiji, za kosovsku skupštinu su: povratak institucija države Srbije i Jugoslavije. Tada sam rekao i sada tvrdim, to je bilo konačno ukidanje veza između institucija Srbije i Jugoslavije sa Kosovom. (Vojislav Šešelj: Po Poslovniku.)
Ako se radi o primedbi na vaše pravo da govorite 28 minuta, dobićete reč, osim ako nećete da se zajedničkom odlukom prekrši Poslovnik i da vam se odmah reč da samo zato što ste ušli u skupštinsku salu. Vaše pravo na 28 minuta je nesporno. (Vojislav Šešelj: Imam pravo sada po Poslovniku.) Izvolite, povreda Poslovnika, narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Gospođo Čomić, da mi niste negirali pravo, ne bih se javljao za Poslovnik. Ali, vi ste malopre rekli da nemam pravo, sad kažete da je moje pravo nesporno. Želeo bih samo da vam skrenem pažnju da tako ne možete da se ponašate. Šta to znači, kad ste kršili Poslovnik - malopre, kad ste mi rekli da nemam pravo ili sada, kad ste mi rekli da mi je pravo nesporno. Jednom ste sigurno prekršili i to sam hteo da vam stavim do znanja, a ovde ću čekati strpljivo da mi date reč i da iskoristim tih 28 minuta.
Kršenje Poslovnika je u oba slučaja. Iz prvog razloga, presedana radi, jer je i drugim poslanicima koji nisu dolazili i bili prisutni u vreme zasedanja davana reč i tada se njihov redosled određivao nakon dolaska. Dakle, samo sam vas to pitala i rekla sam vam kad ste pročitani po redosledu, ne sporeći ni u tom trenutku vaše pravo da dobijete reč nakon što se završi redosled prijavljenih poslanika, osim ako nećete da ih pitam da vas puste odmah. (Vojislav Šešelj: Nisam tražio odmah, samo sam se javio za reč.) Videla sam vas, ali dobro je što ste se javili. Ne vidim razloga za nestrpljenje, ako imamo konsenzus o tome da je ovo važna tema. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić, a posle njega narodni poslanik Jovan Deretić.
Poštovane porodice kidnapovanih i nestalih lica sa teritorije Kosova i Metohije, poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, Odluka o formiranju Pokrajinskog izvršnog veća Kosova i Metohije doneta je u momentu kontinuiranog delovanja albanskih terorista na prostoru Kosova i Metohije, što je, uz onaku tešku ekonomsku situaciju uzrokovanu nepravedno uvedenim sankcijama Saveznoj Republici Jugoslaviji, dovelo do toga da je značajnom broju stanovništva na teritoriji Kosova i Metohije bilo onemogućeno redovno snabdevanje i privređivanje, ali i snabdevanje osnovnim životnim namirnicama. Presečene komunikacije od strane tzv. OVK stvorile su u pojedinim delovima Kosova i Metohije izuzetno tešku situaciju, koja je počela da se pretvara u humanitarnu katastrofu. Da bi se konkretnije i kompleksnije mogao sagledati rad PIV Kosova i Metohije u proteklom periodu, treba se podsetiti na okolnosti u kojima smo se nalazili u vreme donošenja pomenute odluke. Sam sastav PIV-a AP Kosova i Metohije predstavljao je i predstavlja jedinstven primer u svetu, da su u jednoj multietničkoj sredini u sastavu najvišeg izvršnog organa, bez izuzetka, bili zastupljeni predstavnici svih nacionalnih zajednica koje žive na tom prostoru, dakle Srbi, Crnogorci, Albanci, Goranci, Romi, Muslimani, Egipćani i drugi. Sama činjenica da se vršio ovakav pristup pri izboru članova PIV-a predstavljala je težnju da se načini prvi korak ka smirivanju napetosti u AP Kosovo i Metohija. Time je rukovodstvo Republike Srbije jasno pokazalo svoje opredeljenje, volju i spremnost za saradnju i dijalog, kao i praktičnu realizaciju želja i namera da ovaj organ bude prihvaćen od svih nacionalnih zajednica. Sledeći napred navedena opredeljenja, PIV Kosova i Metohije je bilo i ostalo organ svih stanovnika Pokrajine, a svojim humanim, nepristrasnim i tolerantnim stavovima i inicijativama doprinelo tolerantnijem životu svih građana na Kosovu i Metohiji. Početak rada PIV-a Kosova i Metohije je bio veoma težak, s obzirom na opštu političku atmosferu u Pokrajini, opterećenu, kao što sam već rekao, brojnim problemima i konfliktima, uključujući i one najteže sa teroristima tzv. OVK, koji su svakodnevno odnosili živote svih građana Pokrajine, bez obzira na nacionalnu pripadnost, živote pripadnika Vojske Jugoslavije i policije. U proteklom periodu živote su izgubili i članovi PIV-a Džafer Đuka iz Peći i Ćerim Ismaili iz sela Godance, opština Štimlje, koji je zverski ubijen od strane pripadnika tzv. OVK pred članovima svoje porodice, na najsvirepiji način, i to, nažalost, prošle godine u prisustvu UNMIK-a i KFOR-a na prostoru Kosova i Metohije, što još jednom nedvosmisleno pokazuje da tzv. OVK nije razoružana, već da je samo pretvorena u Kosovski zaštitni korpus. Takođe, na prostoru Dulje je izvršen zločinački teroristički akt na člana PIV-a Ibra Vaita, koji je samo zahvaljujući sreći ostao nepovređen. Većina radnika PIV-a ostala je bez celokupne svoje imovine na prostoru Kosova i Metohije usled delovanja tzv. OVK, a svesni činjenice da rizikuju u svom radu ne samo svoje živote, nego i živote svojih najmilijih, suprotstavljajući se jednoj velikoj nevolji zvanoj terorizam. Posle dolaska misije UNMIK-a i KFOR-a, mnogi od njih su izgubili, kao što sam rekao, sve što su imali. Imam fotografije (pokazuje ih), ovo je kuća Ćerima Abazija, a koji se takođe nalazi pored svoje kuće koja je spaljena do temelja. Ovo je kuća (pokazuje) člana Pokrajinskog izvršnog veća Ratka Jočića iz Vučitrna, a kome je takođe uništena celokupna imovina. PIV Kosova i Metohije, radi efikasnijeg rada, formirao je sekretarijate i komisije, sa specifičnim nadležnostima i namerom da svojim idejama, inicijativama i praktičnim radom doprinesu osnovnoj ideji jednakosti, ravnopravnosti i zajedničkog života na Kosovu i Metohiji. Otpočinjanjem agresije NATO,PIV je radilo u veoma otežanim uslovima, imajući u vidu težak položaj i stanje svih državnih i drugih organa, tako da su svakodnevno članovi PIV-a aktivno pratili u svim oblastima života šta se dešava na teritoriji Kosova i Metohije. Glavna karakteristika svih članova PIV-a i radnika PIV-a bila je pružanje pomoći svim građanima, bez obzira na nacionalnu i versku pripadnost, mobilnost odnosno aktivno prisustvo na celokupnom prostoru Kosova i Metojije. U tom periodu naročita aktivnost bila je usmerena na povratak albanskog življa koje je, strahujući od bombardovanja NATO i pritiska tzv. OVK, napuštalo svoja ognjišta. Primera radi, samo na teritoriji opštine Podujevo vraćeno je u svoje kuće preko 30.000 Albanaca, a u Glogovcu preko 15.000, u Kačaniku, Štimlju, Mališevu i u drugim sredinama, kojima je po povratku pružena lična i imovinska sigurnost, kao i pomoć u hrani i lekovima. Po prestanku NATO agresije, a posle povlačenja Vojske Jugoslavije i policije, aktivnost Pokrajinskog izvšrnog veća bila jeusmerena na prilagođavanje rada u uslovima u kojima smo se našli. Uspostavljaju se kontakti sa raseljenim licima, kojih je nažalost bilo preko 250.000, kao i pružanje pomoći ugroženom nealbanskom stanovništvu koje je ostalo na prostoru Kosova i Metohije. U traženju odgovora od UNMIK-ove administracije o sudbini 1.300 kidnapovanih Srba i Crnogoraca južne srpske pokrajine, nastojanjukod UNMIK-a da se stane na put zulumu šiptarskih terorista koji svakodnevno, a evo i danas, ubijaju Srbe na Kosmetu, veliki doprinos u tome dali su punktovi Jugoslovenskog komiteta, Pokrajinskog izvršnog veća i Centra za mir i toleranciju, koji su bili u funkciji ostanka i opstanka srpskog naroda i drugog nealbanskog življa. Pored dvadesetčetvoročasovnog, danonoćnog, dežurstva i pružanja pomoći najugroženijim stanovnicima Kosmeta, u Pokrajinskom izvršnom veću Centar za mir i toleranciju izdao je ovu publikaciju (pokazuje) "Dani terora u prisustvu međunarodnih snaga UN". Ova knjiga namenjena je svima onima koji su nastradali u želji da opstanu i ostanu na svojim ognjištima i žive u miru i toleranciji. Pošto pojedine kolege dobacuju da ne treba da čitam, samo ću jednu rečenicu da pročitam, da je ova potresna hronologija terora i zločina na Kosovu i Metohiji, počinjena nad srpskim narodom od strane separatističko-terorističkih bandi u periodu dolaska misije UNMIK-a i KFOR-a. Ova knjiga koju vidite nažalost je jedino svedočanstvo, jedini dokument o stradanju Srba na Kosmetu koji je objavila ova država, pored Bele knjige koja govori o NATO agresiji. A vidite, izdavanje ove knjige je finansirao upravo PIV, koji vi želite da ukinete. Imajući u vidu sve ovo napred navedeno, slobodno mogu da konstatujem opravdanost formiranja PIV-a u datom trenutku, izuzetno teškom po našu zemlju i narod, i smatram da se svako iz podnetog izveštaja može uveriti u opravdanost i kvalitete njegovog rada. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovan Deretić, a posle njega narodni poslanik Sreten Mitrović. Još četiri minuta ima SSJ.
Hvala. Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, uvaženi slušaoci, evo konačno danas ovde na mala vrata došla je neka debata o Kosovu i Metohiji iako ova ustanova nije to stavila na dnevni red. Stavila je na dnevni red ukidanje i poslednje institucije države Srbije na Kosovu i Metohiji. Kaže vladin predstavnik, pa ta institucija više ne funkcioniše. Jeste, ne funkcioniše. Šta je ova vlada uradila da bi joj omogućila funkcionisanje? Šta je ova vlast uradila za Srbe sa Kosova i Metohije? Da li je puštanjem šiptarskih terorista dobila reciprocitet, je li oslobođen bar jedan čovek od kidnapovanih ljudi sa Kosova i Metohije? Ovde imamo predstavnike tih nesrećnika, slušaju nas ovde. Šta je ova vlada uradila da pomogne tim unesrećenim izbeglicama, koje se potucaju ovde po Srbiji, po Beogradu i ko zna kud. Ovde smo mi izglasali ukidanje pomoći žrtvama agresije. Bio sam jedini govornik protiv ukidanja te pomoći. Ostavili ste ih na ulici, na ulici, a sada ukidate i te poslednje tragove srpske državnosti na toj teritoriji. Šta ste vi, gospodo, učinili da se povrate institucije države Srbije na Kosovo i Metohiju? Da li ste postigli primenu Rezolucije 1244? Kažete, ne možete. Pa, sigurno da ne možete, kada niko o vama ne vodi računa spolja, niko vas ne uzima za ozbiljno, kako ćemo vas mi onda ovde uzeti za ozbiljno. Vi ne možete da govorite ni sa kim, niko vas ne prima, niko vas ne zarezuje. Raspišite izbore i bežite sa vlasti. Šta ste vi uradili sa onim rezolucijama koje smo mi ovde izglasali, da ne priznajemo ustavne okvire Hansa Hekerupa. Vi ste nagovorili narod da ide kobajagi na povratak. Kakav jadni povratak kada ništa nije obezbeđeno. Nagovorili ste narod da bi dali legitimitet novoj albanskoj državi na teritoriji Srbije. Ovo je druga, posle one koja je formirana 1913. godine. Sada ne možete da priznate, ne možete pred narodom da kažete da ste izdali Kosovo i Metohiju, predali nekoj tzv. međunarodnoj zajednici, a to nije međunarodna zajednica nego NATO pakt od 19 zemalja. Probiste nam uši sa vašim evropskim pričama, zakonima, monetama i čudima. Zašto niste rekli vašim evropskim prijateljima da povuku trupe sa srpske teritorije. Kada će srpska teritorija biti slobodna, pa da se onda ujedinimo u tu Evropu, gde nas vi vodite. Vi nas vodite nikud i nigde, jer ste nesposobni i bolje raspišite te izbore i idite. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Sreten Mitrović, a posle njega narodni poslanik Petar Petrović.
Uvaženi predstavnici Udruženja kidnapovanih i raseljenih sa Kosova i Metohije, dame i gospodo narodni poslanici, danas je na dnevnom redu ukidanje još jedne srpske institucije na Kosovu i Metohiji. Posle ukidanja Jugoslovenskog komiteta, ukidamo i poslednju instituciju - PIV. Da li je ukidamo zbog toga što je na čelu te institucije naš generalni sekretar Zoran Anđelković ili je ukidate zato da se oslobodite Kosova i Metohije? Mi socijalisti smo ponosni što je na čelu PIV-a bio naš generalni sekretar Zoran Anđelković. Na rad PIV-a vratiću se kasnije, ali ću izneti neke konstatacije koje su ovde rečene od strane nekih poslanika, koji ne znaju ni gde se na karti nalazi Kosovo i Metohija, a izneli su ko je i kako prodao Kosovo i Metohiju. Svi znamo dobro da je problem Kosova i Metohije odavno iznesen ovde, ali vratiću se na vreme od kada sam u politici, od 1992. godine. Svi znamo da su 1992. godine raspisani prvi višestranački izbori na koje su Albanci mogli slobodno da izađu, kao i svi ostali, da svoja prava traže u institucijama sistema i zakonima države Srbije i Jugoslavije. Međutim, pod vođstvom njihovih separatističkih vođa, njihov cilj je bio jedino odvajanje Kosova od Srbije i Jugoslavije, što možemo ovih dana da slušamo na suđenju našem predsedniku, koji se grčevito bori za opstanak Kosova i Metohije. Možete da se smejete, ali dođite na Kosovo, da slušate onaj narod, tamo šta misli. Albanske vođe su na suđenju pokazale za šta su se borile i šta je njihov cilj - nezavisno Kosovo i otcepljenje Kosova i Metohije od Srbije. Godine 1997. i 1998, gospodo poslanici, kada je eskalirao albanski separatizam, kada građanska neposlušnost nije doprinela onome čemu su težile albanske vođe, počeli su albanski teroristi da primenjuju najgnusniji čin protiv srpske policije i svega onoga što je bilo protiv albanskih interesa. Zato smo svedoci svega što se desilo, kidnapovani su mnogi ljudi, posebno Srbi, koji su ubijeni, kao i oni Albanci koji su bili na strani državnih institucija. Za vreme albanskog terora i za vreme UN, koja je došla na prostore Kosova i Metohije, da bi se po nalogu međunarodnih organizacija, po ustavnim okvirima, stvorio mir i obezbedio život za sve građane Kosova i Metohije, formiran je PIV. To šta je radio PIV stoji u izveštaju, o kome ne želite da razgovarate. Ali, ja ću kazati, gospodo, jer sam tamo svakog dana bio i prisustvovao svim tim događajima. Za vreme bombardovanja, mogu da vam pokažem slike, gde je bio naš predsednik i šta je radio sa NATO predstavnicima: pokazivao im je gde su i šta su bombardovali ti zlikovci, koji su došli da nam tamo pokazuju demokratiju. (Poslanik pokazuje slike.) Ali, mogu ovde da vam kažem da kopate i nogama i rukama da ne dozvolite da te demokrate dođu van prostora Kosova i Metohije, jer sa mojom porodicom doživljavam to svakoga dana. Da vam kažem da imam dva sina i ženu, a majka mi je umrla pre pet-šest meseci, nijednog trenutka nisu izašli iz kuće na putu Priština-Skoplje, pet kilometara od centra Prištine. Prema tome, dame i gospodo, da se vratim na ono što je radio PIV - za vreme bombardovanja, mi smo u Prištini otvorili devet albanskih pekara, da bi omogućili Albancima da kupuju hleb, da se ne bi stvarali redovi po državnim pekarama, gde su uglavnom oni kupovali hleb. Govorim samo o gradu Prištini, tu gde sam radio kao potpredsednik Skupštine grada, a ako ne verujete, možemo sve to argumentovano da dokažemo. Posle NATO bombardovanja, PIV je pokušao da radi na uspostavljanju mira i zaustavljanju iseljavanja srpskog stanovništva sa prostora Kosova i Metohije. (Zbog vremena moram neke stvari i da preskočim.) Preko Centra za mir i toleranciju (ovo što je potpredsednik Skupštine dao) 20 mladića rizikovalo je svoje živote, zajedno sa generalnim sekretarom; formiran je Centar za mir i toleranciju i prva knjiga je iskazala sve žrtve Kosova i Metohije, koje su stradale od albanskih terorista, i kasnije, pod vođstvom tzv. mirovnih snaga. PIV je otvorio pekare u Zubinom Potoku, u Dobrotinu, Šilovu, Partešu, Štrpcu, Goraždevcu, ako znate gde se nalaze ta mesta. PIV je, na čelu sa Zoranom Anđelkovićem, otvorio radio stanicu, koja se i danas čuje u Gračanici, na Brezovici i u severnom delu Mitrovice. Da ne pričamo koliko je humanitarne pomoći podeljeno i za vreme bombardovanja, posebno Albancima. Lično sam u Šajkovcu, gde je bilo oko 50 hiljada Albanaca, predao 100.000 tona brašna i hrane, a nošena je hrana u Glogovac, nošena je hrana u sve albanske centre, tamo gde su Albanci ostali, gde nisu pobegli od NATO bombardovanja. Dakle, dame i gospodo, PIV je radio i za vreme bombardovanja, i posle bombardovanja, zajedno sa preostalim Srbima, koji su ostali na Kosovu i Metohiji, do onog trenutka dok vi niste došli na vlast. Recite mi šta ste vi uradili od 5. oktobra, otkako ste došli na vlast? Šta radite, danas ukidate zadnju srpsku instituciju, a znamo šta smo ovde na Skupštini usvojili, znamo šta je radio Kušner, šta je radio Hekerup, a Štajner je imao prvi test u Lipljanu. Ovo je prvi test Štajneru - kako će da reaguje na ovo ubistvo u Lipljanu. Nije to ubistvo zbog Srba, to je ubistvo zbog Štajnera, da vidimo kako će on da reaguje na sve to i kako će dalje da se ponašaju albanski teroristi. Gospodo, sve ovo što sam rekao, mogu slobodno da kažem da je istina i idem sutra za Prištinu. Hvala i doviđenja.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, Skupština Republike Srbije danas raspravlja o odluci kojom se predlaže ukidanje PIV-a AP Kosova i Metohije. To je povod da se kaže nešto više o tome zašto je PIV uopšte obrazovan i šta je bilo predmet rada tog veća. U septembru 1998. godine, Narodna skupština Republike Srbije obrazovala je PIV Kosova i Metohije. Na istoj sednici, za predsednika tog veća imenovan je Zoran Anđelković, ministar u Vladi Republike Srbije, koji je nedelju dana kasnije imenovao i 16 članova ovog veća. Odluka o formiranju PIV-a doneta je u vreme zaoštrenih, poremećenih međunacionalnih odnosa u ovoj pokrajini. Vreme je to, da potkrepim, kada je stepen samoizolacije Albanaca iz društvenog i političkog života u Srbiji dostigao kulminaciju. Nacionalna isključivost je odlikovala ukupne odnose, a otvoreni zahtevi da Kosovo dobije status republike, dostigli su vrhunac. Građanska neposlušnost, rušilačke demonstracije i ilegalni neprijateljski rad dostigli su takve razmere da su skoro svakodnevno bili teroristički napadi na Srbe, ali i Albance i pripadnike ostalih nacionalnih zajednica, koji su bili opredeljeni za zajednički život. U ovakvom ambijentu, započeo je svoj rad i delovanje PIV, sa zadatkom da predstavlja privremeni organ, koji će omogućiti uslove za normalan život svih građana,za funkcionisanje vitalnih službi i institucija na Kosovu i Metohiji i uslove za izbor potrebnih organa u pokrajini. Zato je i sastav PIV-a, koje je imenovao predsednik veća, predstavljao očigledan korak da se doprinese smirivanju napetosti i iskaže jasno opredeljenje za dijalog, uz punu toleranciju i obezbeđenje uslova za sve građane koji u Pokrajini žive. U sastav veća ušli su predstavnici gotovo svih nacionalnih zajednica, i Albanci, i Srbi, i Turci, i Romi, i Goranci, i Egipćani i Muslimani. Ta multietnička komponenta zadržana je ukupnosti delovanja ovog organa, koji je u celini delovanja nastojao da efirmiše potrebu ravnopravnosti, jednakosti i zajedničkog života. Shodno toj potrebi, obrazovani su i sekretarijati, komisije, ali i ostala tela i oblici delovanja. Istine radi, podsetiću vas samo na neke činjenice o delovanju i radu veća. S obzirom na tešku situaciju zbog presečenih komunikacija u znatnom delu pokrajine i teškoća u snabdevanju stanovništva, usled akcija albanskih terorista, kao prioritet je uspostavljen Sekretarijat za humanitarna pitanja, koji je odmah inicirao prikupljanje i raspodelu humanitarne pomoći ugroženom stanovništvu, usmeravajući raspoloživa sredstva za ovu namenu. U toj funkciji su bili i ostali sekretarijati koji su udruženo delovali uz liniju vodilju da se do razrešenja krize u Pokrajini mora doći političkim sredstvima i uz uvažavanje standarda i normi koji će omogući ravnopravno ostvarivanje nacionalnih i građanskih prava. To se potvrđivalo i kroz delovanje Sekratarijata za lokalnu samoupravu, predlaganje i sprovođenje mera za što skoriji izbor organa za lokalnu samoupravu, u čijim su se pripremama angažovali svi članovi veća i predstavnici međunarodne zajednice. U tu svrhu, kao posebno telo oformljena je i komisija za praćenje rada lokalnog obezbeđenja, iz koje je kasnije regrutovana lokalna policija, pre svega u albanskim sredinama, radi jačanja poverenja građana ove nacionalnosti u državu i vlast u celini. Ukorak sa tim merama koje su dale konkretne rezultate jer je u saradnji sa opštinskim strukturama formirano lokalno obezbeđenje u Peći, u Đakovici, Dečanima, Kijevu, Klini, Kačaniku, ali i u drugim sredinama, odvijani su kontakti sa brojnim međunarodnim i domaćim humanitarnih organizacijama i organizacijom Crvenog krsta, u cilju pružanja potrebne pomoći stanovništvu Kosova i Metohije. Za tu namenu su angažovana i potrebna budžetska sredstva koja su usmeravana za humanitarne potrebe, za snabdevanje stanovništva, ali i nabavku opreme radi veće jačine glasila koja su informisala na albanskom, srpskom i turskom jeziku. Da podsetim, nacionalne zajednice Albanaca, Turaka i Roma imali su svoje redovne, svakodnevne informativne emisije, a albanska nacionalna zajednica i na Televiziji Beograd za celo područje zemlje. Takođe, navedene nacionalne zajednice imale su i svoje listove, časopise i periodične publikacije na svojim jezicima. O stanju informisanosti albanske nacionalne zajednice govori i podatak da je u tom trenutku u SRJ postojalo više od 150 listova i časopisa publikovanih na jezicima nacionalnih manjina, a da je od tog broja čak 58 dnevnih, nedeljnih i periodičnih publikacija izlazilo na albanskom jeziku. Sve te časopise i listove uređivali su pripadnici albanske nacionalne zajednice. I pored takvog stanja u informisanju na jezicima nacionalnih manjina, posebno albanskom, činjeni su i dodatni napori u pravcu informisanja. Pored brojnih kontakata, okruglih stolova, publikacija, otvorena je i posebna televizijska stanica na albanskom jeziku i to u Prištini pod imenom "AS". I u periodu pre bombardovanja NATO alijanse, a i za vreme bombardovanja, kao i od dolaska KFOR-a i UNMIK-a na Kosmet, preduzimane su značajne akcije pomoći, kako na urednom snabdevanju osnovnim životnim namirnicama, tako i lekovima, energentima, obezbeđivanju potrebnog repromaterijala, semenske robe, veštačkog đubiriva, obezbeđivanju uslova za prevoz đaka u škole, posebno u sredinama gde su Srbi, zbog delovanja albanskih terorista, bili u opasnosti. PIV je posebnu pažnju posvetio zdravstvenoj zaštiti stanovništva, u uslovima nedostatka lekova i sanitetskog materijala, što je bila posledica dugogodišnjih ekonomskih sankcija kojima je naša zemlja bila izložena. Ovaj segment rada PIV-a bio je posebno značajan i zbog činjenice da je veliki postotak zdravstvenih radnika u Pokrajini pripadalo albanskoj nacionalnoj zajednici, kao i blizu 80% pacijenata. Izuzetnim naporima PIV-a, kao i Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Jugoslavije, obezbeđeni su normalni uslovi za pružanje zdravstvene zaštite svim stanovnicima Pokrajine, bez obzira na nacionalnu pripadnost, što je posebno došlo do izražaja i u ratnim uslovima. Nakon dolaska međunarodnih snaga na Kosovo i Metohiju, PIV, predsednik i deo članova deluju u Prištini, često rizikujući život svojim prisustvom, aktivnostima i kontaktima; dat je značajan doprinos u stvaranju uslova za opstanak i ostanak srpskog i drugog nealbanskog stanovništva u pokrajini. U tom cilju ostvareni su brojni kontakti sa građanima i pružena im je konkretna podrška i razni vidovi pomoći kako bi ostali na vekovnim ognjištima i u kontaktima sa misijom Ujedinjenih nacija i trupama KFOR-a, ukazivano je na nepoštovanje Rezolucije Saveta bezbednosti 1244 i na tragične posledice koje je takav odnos međunarodne zajednice imao, pre svega na položaj Srba, ali i drugih nealbanskih zajednica u Pokrajini. Činjenica da su članovi Veća imenovani pri njegovom formiranju, kontinuirano zajednički radili uz učešće pripadnika svih nacionalnosti koji na Kosmetu žive, smetala je albanskim teroristima, pa je potrebno podsetiti da su na žalost dva člana veća, Džafer Đuka i Ćerim Ismaili i ubijeni. Iz tih razloga, ali i iz potrebe da članovi veća nastave delovanje među raseljenim licima, kojih je sa Kosova i Metohije proterano preko 350.000, nakon dolaska KFOR-a i UNMIK-a oformljeni su i punktovi sa privremenim sedištima u Brzeću i Vranju. Angažovanje članova veća doprinelo je ostvarivanju niza drugih aktivnosti, posebno na poboljšanju uslova života Srba koji su u okruženju albanskih separatista izloženi stalnim pretnjama. Reč je o pružanju pomoći u izgradnji i aktiviranjumini proizvodnih kapaciteta, izgradnji mini farmi, pekara, pri obnavljanju porušenih kuća, kako u Štrpcu, tako i u Kosovom Pomoravlju, Orahovcu, Goraždevcu, ali i u centralnom i severnom delu Kosova. Posebno značajnu ulogu ovo veće imalo je u organizovanju mreže školskih ustanova u Pokrajini i obezbeđivanju uslova za redovno odvijanje nastave u osnovnim i srednjim školama. Posle dolaska misije UNMIK-a i jedinica KFOR-a, Privremeno izvršno veće, odnosno sva njegova tela, a samim tim i ukupna aktivnost, bili su suočeni sa delovanjem UNMIK-a i KFOR-a, čiji je cilj ne samo da se spreči PIV da vrši svoje redovne delatnosti, već da se i direktno poništi sve ono što je dobro, a što je PIV činio na prostoru Kosova i Metohije, a samim tim i država Srbija i Savezna Republika Jugoslavija. Kolege poslanici, u cilju rešavanja iznetih i drugih problema, Privremeno izvršno veće Autonomne pokrajine Kosova i Metohije imalo je uspešnu saradnju sa Jugoslovenskim komitetom za saradnju, sa Misijom Ujedinjenih nacija na Kosmetu, kao i sa srpskom nacionalnom skupštinom i Direkcijom za razvoj Kosova i Metohije. Sve su ovo činjenice koje govore o uspešnosti rada PIV-a i politici koju je Republika Srbija na Kosovu i Metohiji u to vreme vodila, koju mnogi žele da minimiziraju ili negiraju, što jednostavno nije moguće. Ovo što sam govorio o raduPIV-a pogotovu je važno u sklopu procesa koji se pred nazovisudom u Hagu vodi protiv predsednika SPS-a, Slobodana Miloševića, gde se želi da izmeni slika o stvarnim događajima na Kosovu i Metohiji i time prekrojinaša istorija. Mi socijalisti smo protiv ukidanja PIV-a i ne samo zato što je PIV opravdao razloge svog postojanja, već i što odluka o prestanku njegovog rada proističe iz izbora održanih u novembru 2001. godine, protiv kojih smo mi socijalisti bili, jer su ti izbori ne samo legalizovali nasilje i teror koji su sprovodili albanski teroristi pod okriljem UNMIK-a i KFOR-a, legalizovali progon preko 350.000 Srba, Crnogoraca, Roma,Goranaca i drugih, već i otvorili put stvaranju druge albanske države na Balkanu. Uz svesrdnu pomoć takozvane međunarodne zajednice, to jest onih zemalja koje su izvršile agresiju na Srbiju i Jugoslaviju, pozivom na izbore, aktuelna vlast, i savezna i republička, je dala podršku tom procesu. Dakle, PIV treba da ostane iz državnih razloga, sa personalnim sastavom koji treba da utvrdi Narodna skupština Republike Srbije. Kosovo i Metohija nije pitanje jednog čoveka, jedne stranke ili jedne političke opcije, već je stvar Republike Srbije, to jest stvar svih onih ljudi koji žele da se ovo pitanje reši. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković, a posle njega narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo poslanici, poruka koja je stigla od narodnog poslanika Socijalističke partije Srbije Žarka Obradovića je jasna: mi socijalisti smatramo da je od visokog državnog interesa da Narodna skupština Republike Srbije zadrži formu organizovanja i prisustva države Republike Srbije na teritoriji Kosova i Metohije preko Privremenog izvršnog veća. Prvo, smatramo to zbog toga što, ukoliko bi doneli odluku da prestane da funkcioniše Privremeno izvršno veće sa onim navedenim razlogom koji je u obrazloženju, jer je izabrana Skupština Kosova i Metohije po Hekerupovom ustavu, mi bismo posredno priznali sve ono što se događalo na Kosovu i Metohiji i što nikada ova skupština nije priznala, a pogotovo se protiv toga usprotivila, i to jednoglasno, da vas podsetim, u maju mesecu prvo deklaracijom, a potom rezolucijom, gde smo jasno rekli da znamo da čitamo Rezoluciju 1244. Neki govornici za ovom govornicom očito da imaju problema u čitanju. U rezoluciji se ne radi o tome da je na Kosovu i Metohiji Rezolucija 1244 sramno rešenje za bivšu vlast, nego sramno rešenje za Ujedinjene nacije koje su donele tu rezoluciju, ali tu rezoluciju ne primenjuju onako kako u njoj piše. Za one koje buni Rezolucija 1244, a ona je zasigurno najkvalitetniji argument za pregovore na međunarodnom planu za ovu zemlju, jer jedna jedina rečenica treba da se kaže - poštovana gospodo u Ujedinjenim nacijama, u Savetu bezbednosti, vi, velike sile, ste donele tu rezoluciju. Srpski narod i građani Srbije od vas ništa drugo ne traže nego da je primenite, jer u toj rezoluciji ide prvo član 9. koji kaže da je obaveza Ujedinjenih nacija da na teritoriji Kosova i Metohije obezbede javni red i mir, a potom tek da obezbede povratak izbeglih i prognanih građana Srbije sa teritorije Kosova i Metohije. Tek nakon tog člana 9. ide član 10. koji govori o izborima. I dete u prvom osnovne zna da prvo mora da se realizuje član 9, a potom član 10. Zašto je naša međunarodna politika potrčala da zaboravi član 9, pa da izvede čak i patrijarha Pavla da traži da se učestvuje na izborima, to je na sramotu mnogima koji su to zagovarali. Mi ukoliko bi doneli odluku da sa ovim razlogom ukidamo Privremeno izvršno veće, jer je Kosovo i Metohija dobila svoju Skupštinu, mi se time kao Skupština Republike Srbije odričemo Kosova i Metohije drage dame i gospodo. Zato je par ekselans interes građana Srbije da ova skupština donese odluku da Privremeno izvršno veće živi sa svim onim zadacima koji su mu postavljeni, preko sekretarijata za finansije, nauku, obrazovanje, zdravstvenu zaštitu, humanitarna i socijalna pitanja, a vi većinski donesite kakva god hoćete kadrovska rešenja, mi ćemopodržati, jer ćedalji život Privremenog izvršnog veća prvo na teritoriji gde su Srbi na Kosovu i Metohiji značiti život Republike Srbije na tim delovima teritorije Kosova i Metohije. Za one koji su imali više emotivnog naboja za ovom govornicom, bilo sa leva ili desna, ide informacija, drage moje gospođe: iseljavanje sa Kosova i Metohije je počelo 1968. godine. Ni Slobodan Milošević, ni Socijalistička partija Srbije tada nisu postojali na političkoj sceni. Zna se da je 1968. godine počelo zato što je neko među Srbima namestio Aleksandru Rankoviću, sklonio ga i tada je počelo bestijalno delovanje terorista i šiptarskih secesionista na teritoriji Kosova i Metohije. Za vas koji imate neke druge emotivne naboje, samo podatak da je čak jedan Šiptar koji je pucao u Srbina 1987. godine rekao da je pucao u njega jer je mislio da je zec u pitanju. Takvo delovanje nakon smenjivanja Aleksandra Rankovića učinilo je da je procenat srpskog življa sa 24% 1961. godine paona 18,5% 1971, pa na 13,2% 1981. Toliko o istorijatu. Što se tiče ove tačke dnevnog reda, naš predlog je da se ne donosi odluka o ukidanju Privremenog izvršnog veća. Naprotiv, da se osnaži Privremeno izvršno veće, da bez obzira na političke ciljeve bilo koje političke grupacije u ovoj skupštini donesemo konsenzus o kadrovskom sastavu tog privremenog izvršnog veća i da mu damo zadatak da ono, kao organ Skupštine koristeći budžet Vlade Republike Srbije, deluje da zdravstvo tamo gde su Srbi i svi koji priznaju Srbiju radi u funkciji i u metodologiji organizacije zdravstva Srbije, prosveta kao prosveta u ostalom delu Srbije, penzije, socijalno osiguranje, sve da ide preko njega pravo dole na Kosovo i Metohiju, da građani srpske, a i drugih nacionalnosti koji priznaju Srbiju kao svoju državu znaju to i osete. Jasno je da na teritoriji Kosova i Metohije u liku UNMIK-a i KFOR-a borave pripadnici onih zemalja koji su sada neprikosnovena sila u svetu, ali je jasno da naša sloga ovde,spremnost na mukotrpno pregovaranje,naš jedinstven nastup, a ne podanički, izdajnički, mogu pomoći da se na teritoriji Kosova i Metohijedaleko bolje živi i da se stvore preduslovi da kad-tad taj Savet bezbednosti realizuje Rezoluciju 1244 u celini. Ako ništa drugo, onda upravo i zbog Džafera Đuke iz Peći i zbog Ismeilija, Albanca koji je živeo i radio u okviru PIV-a, željan da serealizuje multinacionalna i multikonfesionalna sredina na Kosovu i Metohiji.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj i time je iscrpljena lista prijavljenih govornika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova tako važna tačka dnevnog reda morala je da ima mnogo bolji tretman u Narodnoj skupštini nego što je imala. Morala je Republička vlada kao predlagač akta da odredi neuporedivo sposobnijeg predstavnika koji će zastupati njene političke stavove i obrazlagati sam akt, nego što je to ovde činio Vladan Batić, ministar pravde i lokalne samouprave. Danas se donosi jedna odluka za koju je dovoljno dići ruku i glasati, za jedan minut sve završiti, međutim, ta odluka može da ima veoma teške negativne posledice. Ova odluka se donosi bez uvida u izveštaj o radu Privremenog izvršnog veća Kosova i Metohije. Saznao sam danas da se taj izveštaj sadrži nekoliko stotina strana. Osnovni je red bio da uz Predlog dostavi izveštaj, pa da se izveštaj razmatra, prihvati ili ne prihvati, pošto je Privremeno izvršno veće Kosova i Metohije organ ove Narodne skupštine i ona je na osnovu svojih ustavnih ovlašćenja formiralato privremeno veće. Besmisleno je prvo raspuštati to veće, ukidati ga, a ne razmotriti njegov dosadašnji rad. Treba dati političku ocenu toga rada. Nikome to nije palo na pamet. Godinu i po dana od vašeg dolaska na vlast to veće radi. Zašto se niste setili pre godinu dana da ukinete to privremeno pokrajinsko izvršno veće? Što to tada niste uradili? Nije vam ni padalo na pamet. Nije vam smetalo samo Privremeno veće, nego je neki nalog došao spolja da se to veće ukine. Vi znate bolje od mene kakav nalog. Vladan Batić, krajnje loše zastupajući političke stavove Vlade Republike Srbije, jutros je govorio da ovo veće ne može da ostvaruje nijednu svoju nadležnost, pa kaže da ne može da izvršava zakone i druge propise na Kosovu i Metohiji, ne može da donosi propise za njihovo izvršavanje, ne može da izvršava odluke i opšte akte, ne može skoro nijednu nadležnost da obavlja zato što su Kosovo i Metohija pod okupacijom. Ali, ni emigrantske vlade ne mogu da izvrše nijednu nadležnost, skoro nijednu, ali se čuva njihov kontinutet. Ovde nije reč o okupaciji cele države, negodela države, ali to je jedina institucija legalana, legitimna, na Ustavu zasnovana, koja je ostala od tog dela teritorije, od te autonomne pokrajine, koja je ipak jedan subjekat političkog sistema. Nije federalna jedinica, ali jeste subjekat političkog sistema dok postoji ovakav Ustav. Dakle, uopšte nije bitno što to privremeno izvršno veće ne može svoje nadležnosti da ostvari, ali instituciju ne smemo da ukidamo. A, već smo vam rekli - menjajte personalni sastav, uzmite koga hoćete iz vaših redova u to privremeno veće, nije nas briga, jer ne može da obavlja nadležnosti, pa ne mogu ništa ni zabrljati, ali neka ostane firma, neka ostane institucija. Dalje, Vladan Batić ovde govori kako je Privremeno izvršno veće trošilo ogromne pare. Ni to nije tačno. On ovde pominje nekih 26 miliona dinara. Za državu to nije veliki novac ako se ima u vidu da je Nebojša Čović prošle godine imao na raspolaganju 500 miliona, a ove godine skoro milijardu. Ovo je nikakav novac, ako se ima u vidu da ste vi iz ovogodišnjeg budžeta predvideli za tzv. nevladine organizacije pola milijarde dinara, 500 miliona dinara. Davaćete pare Nataši Kandić, Sonji Biserko, Biljani Kovačević-Vučo itd, svakome ćete od njih vi, davati pare; dajete pare proverenim agenturama strane obaveštajne službe, koje rade isključivo protiv srpskog naroda. Za to imate para. Pola milijarde vam nije mnogo da date za Biserko, za Kandićku i za ostale, a nemate za čuvanje jedne institucije. Znate, možda može i za 100 hiljada da se čuva ta institucija. Ne mora niko profesionalno da radi, jednu kancelariju odredite u Vladi Srbije. To je Privremeno izvršno veće Kosova i Metohije, odredite 100.000 dinara godišnje, dovoljno je da se firma sačuva. To je suština. A, ovo što govorite da je skupo, pokazali ste koliki ste rasipnici na nekim drugim mestima, gde se radi o delovanju protiv srpskih nacionalnih interesa. Tamo dajete šakom i kapom, jer su stranci svoje slavine zavrnuli, oni su svoj cilj postigli. Dalje, ovde je Vladan Batić govorio o nekima koji ranije nisu sprečavali naoružavanje Šiptara. Ovde Vladan Batić čak govori da su na Kosovu i Metohiji godinama rasli novi minareti. Niko se od vas na to nije osvrnuo. Šta mi imamo protiv toga da rastu novi minareti? Da li pripadnici islamske veroispovesti imaju pravo da podižu svoje bogomolje? Imaju. Kome onda to smeta? Je li smeta uRaškoj oblasti, tamo gde je veća koncentracija muslimana, što oni dižu džamije? Jel, to nekome smeta? Jel, to nekome u Srbiji smetalo? Nema većih nacionalista u ovoj zemlji od nas srpskih radikala, ali nama ti verski objekti nikada nisu smetali i zašto bi neko sprečavao njihovu gradnju. On se čudi što ranija vlast nije sprečavala izgradnju minareta na Kosovu i Metohiji. Vi ste sve to slušali i ćutali. To je on jutros govorio. U svojim patetičnim izrazima Kosovo je njemu neki oltar. Šta to znači - to niko ne zna. Kosovo je za mene teritorija Srbije, koja se mora sačuvati da ostane u sastavu Srbije. A, ne nekakve visokoparne reči koje ništa ne znače. Šta to znači? Vi ste to tolerisali. Da li je to govor mržnje? Šta smetaju ti minareti? Ne smetaju i ne mogu da smetaju, jer nije veroispovest kriva zbog separatizma, niti je taj separatizam na Kosovu bio vezivan za veroispovest, jer je ugrožavao i Turke, i Gorance, i Muslimane i Rome islamske veroispovesti itd. To vam je jutros ovde govorio Vladan Batić, pa neka sada objasni šta je mislio - što mu smeta nicanje minareta na Kosovu i Metohiji. Zatim, kaže - sve satelitske antene su bile okrenute ka Tirani. Jeste li se vi zaklinjali u demokratiju? Nećete valjda da idete od kuće do kuće da pomerate satelitske antene. Valjda je sloboda svakog čoveka kako će svoju satelitsku antenu da namesti. Vama smeta što je satelitska antena okrenuti prema Tirani. Šta nas briga gde će biti usmerena satelitska antena, ako se neko ne laća oružja i ne diže protiv države. To što on više voli Tiranu od Beograda, to je njegova stvar. Bitno je da ne uzima oružje i da se ne bori protiv države Srbije. To je valjda suština. Slušali ste ovde da je Vladan Batić optuživao bivšu vlast zbog naoružavanja albanskih terorista, zbog nesprečavanja logističke podrške albanskim separatistima, nesprečavanja dotoka finansijskih sredstava, neometanog prelaska preko granice itd. Kaže - granica nije čuvana. Ko čuva granicu naše zemlje? Vojska Jugoslavije. Ko je bio načelnik Generalštaba Vojske Jugoslavije? General Momčilo Perišić, potpredsednik Vlade Srbije. Ko je bio kriv što vojska nije obavila svoju ulogu? Sadašnji aktuelni potpredsednik Vlade Srbije. Ko je kriv što policija nije sprečila naoružavanje, ogroman dotok finansijskih sredstava albanskim teroristima i separatistima itd. Ko su tada bili šefovi policije? Jovica Stanišić, Vlastimir Đorđević, Sreten Lukić. Svi su oni sada DOS-ovci. Neko se isprsio javno, poput Sretena Lukića, i dalje je kao general, najviši funkcioner policije u Srbiji. Jovica Stanišić povlači konce iz pozadine, ali je on duša vašeg policijskog delovanja, a što se tiče Vlastimira Đorđevića još ne znamo kakvu ste mu sudbinu spremili i gde ga pouzdano držite, reč je o nekim podrumima. Ko je kriv - onaj ko je kriv nije pozvan na odgovornost. Kada smo mi ušli u Vladu Srbije, jedan od prvih akata bio je smena Jovice Stanišića. Drugi akt, pod našim pritiskom, smena Momčila Perišića na saveznom nivou, kao načelnika Generalštaba. Dalje, ovde smo slušali priču o postavljanju nekih Albanaca, pripadnika albanskih nacionalnih manjina, na direktorske položaje. Pa, ovakvi su, pa onakvi su. Znate, svi Albanci koji su hteli da budu lojalni Republici Srbiji mogli su da dobiju lepe položaje u državnoj administraciji, u svim državnim službama, u društvenim delatnostima itd. Politika je uvek bila da treba privući što više pripadnika albanske nacionalne manjine da budu lojalni. Ovde nikada Albancima nije prećeno iseljavanjem. Zahtev je postavljan samo za one koji nisu državljani da moraju da se isele, koji su od 1945. naovamo pod komunističkim režimom dovođeni iz Albanije na Kosovo i Metohiju, na oteta srpska imanja. Što se tiče pripadnika nacionalnih manjina, politika je neprekidno vođena, bilo koja vlast da je u pitanju, potpuna ravnopravnost i pridobijanje svih nacionalnih manjina da učestvuju u svim državnim, političkim i društvenim procesima itd. Ovde ste, dame i gospodo, bili spremni da slušate raznorazna slična tumačenja. Vladanu Batiću smetaju Egipćani. Što mu smetaju Egipćani? Postoji 7.000 ljudi koji se smatraju pripadnicima egipatske nacionalne manjine. Njih priznaje egipatska vlada, njih uvek viđam na prijemima u egipatskoj ambasadi. Imaju počasno mesto, ako oni žele da budu Egipćani, to je njihovo pravo. Može se ući u teorijsku raspravu jesu li oni zaista Egipćani ili nisu, pa da istoričari daju svoj sud, pa da se ispitaju stara dokumenta itd, ali nekih tragova o njihovom egipatskom poreklu ipak ima, lično sam se za to interesovao i što bi oni smetali. Što smeta ijedna nacionalna manjina, bez obzira na brojnost? I ovde je Vladan Batić iskoristio priliku, pošto nema nikakvih argumenata, da govori u mom odsustvu, a meni kaže - pobegao. Kako? Čekao sam ovde da odgovara Vladan Batić, a on se javio za reč tek kada sam izašao. Imao sam mnogo važnija posla u Saveznoj skupštini, sprečavao sam da se Savezna skupština stavi u zaštitu mafijaša, koji ubijaju istaknute političke i druge javne ličnosti u našoj zemlji i uspeo sam. Da vas obavestim, nije uspela DOS-ovsko SNP-ovska podvala da se neki novi alternativni zaključci izglasaju. Sve vam je propalo danas u Saveznoj skupštini. E, to mi je bio prioritet, a znao sam, Batić mi nigde neće pobeći, kada god se vratim Batić je tu i moći ću da mu odgovorim. Vladan Batić zamera srpskim radikalima što su se vratili u Vladu Srbije nakon izlaska iz Vlade. Tačno je da smo se vratili u rekonstruisanu Vladu. Šta je bila alternativa? Mi smo hteli izbore. Vi niste. Vi ste tražili vlast odmah, bez izbora. Mi smo hteli da sprečimo vaš dolazak na vlast i žrtvovali smo se. Narod nije prepoznao našu žrtvu. Narod nas je kaznio na izborima. Smejte se vi koliko god hoćete, do mile volje smejte se, sada narod vidi ko ste vi, a ko smo mi. Sada je to narodu potpuno jasno. Dalje, što se tiče Dušanovog zakonika, cela nacija je videla Vladana Batića u Saveznoj skupštini kako tvrdi da je Dušanov zakonik donesen 1330. godine. Izađem za govornicu i našalim se, kažem - hajde da omogućimo Vladanu Batiću iz tri puta da ponovo pogađa kada je donesen Dušanov zakonik. I, on prećuta. Onda je listao po nekim knjigama,negde je verovatno našao da je to 1349. godine i sav radostan odmah predlaže da to bude praznik u ovoj državi. Svakiznačajan datum iz istorije, koji on nauči, može sutra da predloži za praznik. Što se tiče ljudi koje je ovde klevetao, nazivao fašistima, to je sramota, to su ljudi koji su stajali na stranu srpskog naroda, i Lepen, Šenhuber, i Žirinovski, a posebno Sadam Husein. Sadam Husein je iskreni, verni prijatelj srpskog naroda i srpske države, dokazani prijatelj. Oni koji su vaši prijatelji, ti su tepisima bombi ubijali srpsku decu, srpske civile, rušili po Srbiji. Od Iraka smo imali samo pomoć i podršku, nikad iračke bombe nisu išle na našu zemlju. To da sam ja bruka i sramota; znate, i mene je nekad sramota kad vidim kakvi ste vi i što moram da budem u vašem društvu, ali podnosim nekako, šta ću, moram zbog nekih viših ciljeva i ideala da trpim i vaše privremeno prisustvo u ovom broju. Nećete vi dugo tu opstati. Vladan Batić traži časopise od pre 25 godina da mene izvrgava ruglu.Znate, sa 23 godine sam napisao ovaj tekst. To nije ni magistarski rad, ni doktorat, to je mnogo ranije napisano. To je predavanje sa seminara za prosvetne radnike, za nastavnike srednjih škola u Dubrovniku i Trebinju, godinu dana pre objavljivanja u omladinskom časopisu "Ideje". To je omladinski teorijski časopis "Ideje".U to vreme sam znao i da pišem. Da li je baš sa ovog aspekta ispravno to što sam pisao ili nije, to je sad druga stvar, ali se nijednog svog teksta ne stidim, jer nikad u životu nisam ništa napravio što bi moglo da mi služi za sramotu. Ja sam sve te rane mladalačke radove objavio u prvom tomu svojih knjiga na 1.000 strana. Imali ste prilike i ovde to da vidite, neki od vas su to dobili na poklon.Mene nije sramota, jer nikada nisam bio policijski denuncijant, nisam špijunirao, nisam se ogrešio o neku sudbinu, nisam nikoga u zatvor strpao nevinog, nije niko zbog mene ostao bez posla. Ja sam na to ponosan. Ovde, naravno, treba odgovoriti na još neke stvari koje su izrečene onako "s neba, pa u rebra", jer vi samo o tome znate da govorite. Ovde je govoreno da su visoki funkcioneri SRS obveznici Zakona o ekstraprofitu. To nije istina. Nijedan član SRS ne dolazi pod odredbe toga zakona. Oni koji su dobili stanove, dobili su po Vladinom pravilniku i dobili su mnogo manje stanove nego što je Vladin pravilnik propisivao. A, to što su to realno komotni stanovi, veliki stanovi, to je nešto drugo. Vi još niste ukinuli taj pravilnik. Znači, čuvate i za sebe taj pravilnik. Što ga ne ukinete? Ubedićete nas u vaše dobre namere kadukinete taj pravilnik, pa ne bude ostao na raspolaganju za vaše garniture. Dalje, ovde je neko govorio, ne mogu da mu pamtim ime, srodnik je s nekim Staklenim, pa ne mogu mnogo da se s tim bakćem... (Glasovi iz sale: Tema.) To ste trebalo da kažete Čedomiru Jovanoviću i Vladanu Batiću. Odgovaram na ono što su oni rekli i koristim vreme koje je na raspolaganju SRS-u. Vi ste ta pitanja pokrenuli. Nikakvih mojih pet telohranitelja nije uhapšeno. Pet ljudi je uhapšeno 14. januara. Pušteni su iz zatvora 14. februarai svi su na slobodi, ako ih poslednja tri sata niste ponovi hapsili, jer vam trebaju iz političkih razloga. Zaista je, izgleda, kod njih nađen neki eksploziv i reč je o švercu, ali samo jedan od njih je bio član SRS i dobio otkaz u septembru prošle godine. Evo dokaza za taj otkaz. To što nemate nikakvih argumenata protiv SRS i služite sepodvalama, podmetanjem, neistinama, lažima, to samo pokazuje kakvi ste vi. Kaže ovde Čedomir Jovanović da sam nervozan. Nikada nisam nervozan, ni sad kad ste vi na vlasti, niti nečim pokazujem nervozu. Pokazujem unutrašnju snagu, to je snaga duha. Kad čovek iskreno veruje u ono što misli, onda i tu snagu duha pokazuje. Nisam narkoman kao neki drugi, pa izađe ovde u narkomanskoj euforiji, istrese nešto o čemu i ne razmišlja i što nema blage veze sa istinom. Zgradu Magistrata već godinu i po dana pokušavaju da nam otmu, iako smo se potpuno zakonito tamo uselili. Zgrada Magistrata je poslovni prostor, jeste pod zaštitom države, ali renoviranje je izvršila opština. Nakon renoviranja uselila je SRS. Oni su mesecima vršili pritisak na sudiju da presudi protiv zakona na štetu srpskih radikala. Ali, to samo pokazuje u kakvom je stanju naš pravosudni sistem. Znate, nije nikakav problem, vi nas sutra možete da iselite. Mi možemo pod šator, možemo pod kišobrane, ali nas ne možete zaustaviti i ne možete nas sprečiti da govorimo istinu i da raskrinkavamo vašu vlast. Nemate vi ni dovoljno zatvora, ništa vi ne možete, vi ste potpuno nemoćni. Vi jedino kalašnjikove u ruke, pa nas pobijte. I naši grobovi će se tad s vama boriti, Čedomire Jovanoviću, i naši grobovi. Opet pominje ovde neki sudski proces. Kaže - zbog zloupotrebe položaja i organizovanog kriminalnog dela nad advokatom Nikolom Barovićem. Prvo, tu nema zloupotrebe položaja, nikakve. Naravno, pretučen je Nikola Barović. Osnovana je sumnja da sam ja podstrekač, ali još ne mogu da dokažu. Ali, potpuno novinog čoveka su optužili kao izvršioca, koji je tada bio u Požarevcu i ima 15-20 svedoka da je bio u Požarevcu. Nađite pravog izvršioca, pa možda ćete i dokazati da sam ja podstrekač, ali ne možete, mučite se nekoliko godina sa tim suđenjem. Ja se neprekidno odazivam, samo juče, na zahtev Dragoljuba Mićunovića, nisam išao na sud, jer sam imao važnije poslove. (Glasovi iz sale: U banku.) Nekad i u banku svratim, meni je savest mirna, poslujem sa bankama, držim račune u domaćim bankama, ponešto mije zaostalo i u stranim, pokušavam to da prebacim. Nemam šta da skrivam, nemam čega da se stidim. Što se tiče Haga, i dalje se nudim da idem u Hag. Evo, Batić, koji je prošli put sa Đinđićem sprečio da dobijem vizu, sad neka urgira da mi daju vizu i neka mi plati putne troškove, odmah idem u Hag. Evo, to je izazov. I lap - top jedan da ponesem, može i to na račun Vlade Srbije. Teško mi je bez lap topa da idem u Hag. (Vladan Batić: I sa zarđalom kašikom.) Može i sa zarđalom kašikom. Ovde Čedomir Jovanović demantuje jednu suštu istinu. Deda Čedomira Jovanovića i deda Ljubomira Jovanovića Staklenog su rođena braća, a njihovi očevi su braća od strica. Dakle, i oni su braća od stričeva. Oni su najbliži rođaci. (Čedomir Jovanović:Kako se zove moj stric?) Evo, napraviću ti porodični pedigre, i time ću se baviti. Šta, sad da pamtim ime tvog strica. Saznaću i to, polako, doneću sve. Nema za mene tajni. Kada se nešto zainatim da isteram na čistinu, ništa me zaustaviti ne može. To ste valjda videli do sada. To što Čedomir Jovanović upućuje zahtev MUP-ui okružnom tužiocu, pa odmah obaveštava javnost, takođe je glupost, jer i ono što ste podneli u septembru mesecu, još mi nikakvo suđenje niste zakazali, jer ne smete. Dušan Mihajlović se boji suočavanja sa mnom pred bilo kojim sudom. Tužite me, nikad se ne pozivam na imunitet, uvek idem na sve sudske pozive. To najviše volim. Deset tomova knjiga od tih sudskih procesa ću objaviti, deset hiljada strana, jer svi ti sudski procesi pokazuju ko ste vi i kakvi ste, prirodu vaše vlasti. Nema za mene tu nikakvih tajni, niti ima tu bilo kakvih problema. Ajde, odmah, ajde privatna tužba, javni tužilac, bilo šta. Ajde, brzo, gotovo, zakazujte odmah. Evo, optuženi se slaže, po kratkom postupku. Što ne smete? Bojite se, nije vam čista savest. (Glas iz sale: Zovi hitnu pomoć.) Trebaće vam i hitna pomoć, znam ja to. Nikakvu mi energiju ne trošimo za obračun sa DOS-om. Mi ulažemo političku energiju u cilju raskrinkavanja prave prirode vaše vlasti. To je suština. Mi hoćemo da vas raskrinkamo do kraja, da narod vidi ko ste, kakvi ste. Znate, narod na jednim izborima glasa za jedne, na drugim za druge. Mi sada ubeđujemo narod da više nikada ne treba za vas da glasa. To je naš cilj i zato trošimo energiju. Time činimo najveće dobro i naciji i državi. To je suština. Nemojte vi da žalite našu energiju. Imamo mi energije i za druge stvari. Znate, snimajte video kamerama, objavljujte, pravite afere, što izmišljte za Maršićanina, čujem da je sve izmišljeno, meni možda možete naći nešto stvarno. Lansirajte, ajde, nešto radite. Šta ste se tako spetljali? Po malo objavite - evo, uplašili se radikali hapšenja, pa danas u "Nacionalu" - "Nacional sprečio hapšenje". Dajte, odmah hapsite,šta čekate? Nećete imati vremena posle. Ako zakasnite, gotovi ste,posle ću ja početi da hapsim, neću oklevati. To samo zato što ste vi insistirali na ovoj raspravi. Iskoristio bih ostatak vremena da se vratim na ovu osnovnu temu, jer ona je najvažnija. Želim dobronamerno da vas ubedim, da vas nagovorim, da vam skrenem pažnju da nije pametno da se ukida PIV Kosova i Metohije kao institucija. Ponavljam vam predlog, zahtev, smenite sve članove PIV-a, ali nemojte da ukidate instituciju. Stavite svoje ljude. Stavite Batića, stavite Čedu Jovanovića, stavite bilo koga, ali sačuvajte firmu, sačuvajte instituciju, trebaće nam, trebaće narodu, državi. Nemojte sami da se odričete jedne poluge koja nam može biti veoma korisna. To mi je želja da vas ubedim, ali izgleda vas ne vredi ubeđivati, jer vi ste zaslepljeni, imate neke spoljne naloge koje izvršavate, pa šta vam kažu ovde Vilijam Montgomeri i njemu slični, vi to sprovodite i to je za vas zakon, to je za vas Ustav. Umesto da Vladanu Batić Ustav bude Sveto pismo, on za Sveto pismo smatra onaj nalog koji je dobio. Evo, sada lista moje knjige, dobro bi bilo da Vladan Batić pročita sve moje knjige i tamo će naći mnogo pametnih stvari. Ima tu šta i da se citira. Meni je uvek drago kada Vladan Batić citira moje knjige, samo što on nikakvih argumenata protiv mene ne može da nađe. To je ono što je u ovom slučaju veoma važno i što ja više govorim on sve nervoznije lista i lista. Batiću, to je trebalo ranije pročitati, pa podvući, pa staviti listiće, nemoj da zavrćeš strane, tamo vidim si jednu stranu zavrnuo, to niko ne radi ko voli knjigu. Ja u životu ni jednoj knjizi nisam zavrnuo stranu, jer volim knjige. Knjige neke je trebalo na vreme pročitati. Trebalo je na vreme naučiti kada je donesen Dušanov Zakonik. Trebalo je naučiti sadržaj tog zakona, pa da znate da je car Dušan sam sebe ograničio pa rekao: sudovi da sude po ovom zakonu, a ne po volji cartstva mi. Dalje, car Dušan je rekao, ako je u suprotnosti odredba zakona sa carevom voljom primenjuje se zakon suprotno carevoj volji. Vi u slučaju kada je Čeda Jovanović u koliziji sa zakonom, primenjujete Čedu. Kada je Vladan Batić u koliziji sa Ustavom, onda on kaže, Ustav nije Sveto pismo i ne primenjuje se, jer on je pametan, znate, on ima znanje, on ima sposobnost i ono što kaže je sušta istina. To što lupeta, a za njega 19 godina ne znači ništa, promaši za 19 godina kroz istoriju, šta to znači 19 godina više ili manje. Znate, sa 18 se postaje punoletan, gospodine Batiću, ogromno je to vreme. Ogromno je to vreme. Posle 18 godina, nažalost, vašu vlast će narod da zaboravi, ali će i dalje patiti zbog negativnih posledica, njenih, zbog vaše samovlade, zbog vaše strahovlade, vaše samovolje, vaše beskrupuloznosti i vaše nesposobnosti da rešavate životne probleme, a spremnosti da činite svaku štetu narodu i državi, ako to odgovara potrebama vaših partija ili potrebama nekoga spolja ko traži od vas da izvršite njegove naloge. Gospodine Batiću, slušajte malo, pametni ljudi slušaju, a neznalice pričaju. Naravno, neznalice evo ovde međusobno vode neku komunikaciju. (Vladan Batić, sa mesta: Nema šta da slušaju, pametni ljudi ne slušaju budale.) Kako to? Evo sad, Vladan Batić kaže za mene da sam budala. Možda i jesam budala. Možda i jesam budala. Nisam kriminalac i izdajnik srpskog naroda poput Vladana Batića i ostalih DOS-manlija.
Pre nego što dam reč ministru za repliku, u ime predsednice Narodne skupštine, Nataše Mićić, moram da uputim izvinjenje pozvanim predstavnicima kidnapovanih i nestalih sa Kosova, jer svašta su zaslužili, ali nisu zaslužili da se na ovoj temi vodi ovakva rasprava. Narodna poslanica Nada Kolundžija, replika na izlaganje narodnog poslanika Momčila Trajkovića. Izvolite.
Imala sam potrebu da se javim, jer sam iz stenograma utvrdila da je gospodin Trajković pogrešno protumačio ono što sam rekla. Dakle, ne mislim da postoji namera u tome, mislim da postoji potreba da to otkloni kao nesporazum. Vrlo sam jasno rekla da su institucionalne veze Srbije sa Kosovom i Metohijom prekinute Rezolucijom Saveta bezbednosti, Kumanovskim sporazumom, a ne kao što me gospodin Trajković citirao, kako sam navodno rekla da su veze prekinute ustavnim okvirima. Verujem da gospodin Trajković shvata u čemu je suštinska razlika između te dve stvari. Ne radi se samo o vremenskoj razlici i sledu događaja, već o suštini onoga šta je bila posledica neke prethodne politike. Dakle, samo u tom smislu, zaista ne mislim da je zlonamerno, prosto imam potrebu da to ispravim.
Replika, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, slažem se da je danas sramota biti narodni poslanik. Često smo se tako osećali tokom poslednjih godinu dana, mada smo to osećanje kao građani delili i prethodnih 10 godina. Skupština mora biti mesto na kojem će odgovorni ljudi odgovorno razgovarati. U Srbiji je prethodnih 10 godina bilo puno političke neodgovornosti. Kada se osvrnemo i potražimo uzroke te neodgovornosti, onda zapravo dođemo do činjenice koja govori mnogo više o nama kao o društvu, nego o pojedincima koji se kreću oko nas. Danas je gospodin Šešelj samo još jedanput potvrdio da je Srbija tragična zbog toga što je onkao ličnost, sa karakterom koji je promovisao još jedanput, bio u poziciji da odlučuje o sudbinama nas kaograđana tog društva. Svim što je uradio ovde, on je sebe predstavio kao osobu koja ne može biti odgovorna ni za sopstvene postupke. Izvinjavam se građanima Srbije zbog onog što su morali da slušaju. Mene kao političara vi ne možete da uvredite. Žao mi je ljudi koji ničim ne zaslužuju ovakvu vrstuponašanja i ne zaslužuju ovakvu vrstu razgovora. Mi smo prethodnih dana bili svedoci svega, tako da danas uopšte ne osećam grižu savesti kada kažem da ću se lično kao političar, ne zloupotrebljavajući ni svoj položaj ni funkciju poslanika, potruditi ne vas da izvedem pred lice pravde, nego da zauvek razobličim onu anomaliju u našem društvu koja je dopustila da budete čovek u poziciji da nešto govori pred građanima Srbije.
Reč ima ministar, gospodin Vladan Batić, pa narodni poslanik Dragan Marković-Palma, drugo javljanje.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, obrazlažući razloge zbog kojih PIV Kosova i Metohije treba da bude ukinuto, naveo sam koje su njegove nadležnosti, a shodno odluci o organizaciji i načinu rada, "Službeni list Kosova i Metohije" broj 29/98. PIV Kosova i Metohije, shodno svojim nadležnostima iz člana 2, više ne izvršava zakone, odluke i opšte akte niti donosi akte za njihovo izvršavanje, ne donosi akte iz svoje nadležnosti, ne predlaže promenu razvoja budžeta i završnog računa, ne predlaže odluke i opšte akte, ne utvrđuje načela za unutrašnju organizaciju pokrajinskih organa uprave i ne postavlja i ne razrešava starešine u pokrajinskim organima, upravama i službama itd. Dakle, PIV Kosova i Metohije postoji samo na papiru i postoji tamo gde se troše ogromna finansijska sredstva. Dakle, predlog za ukidanje PIV-a Kosova i Metohije znači put da se izjednače faktička i formalna situacija. Jednostavno, faktički to izvršno veće više ne postoji. Postoji Koordinacioni centar Savezne i Republičke vlade za Kosovo i Metohiju, koji obavlja one poslove koje treba i koje može da obavlja, budući da, jednostavno, ta iluzija, koja se zove PIV, ponavljam, više ne postoji. I ne treba više da se bavimo iluzijama. Dame i gospodo, bivši režim je tvrdio da je pobedio NATO pakt, tvrdili ste da ste sačuvali suverenitet na Kosovu i Metohiji. Ne vredi se baviti iluzijama, ne vredi ulepšavati stvarnost. Ona je onakva kakva jeste, a ona kaže da PIV više ne postoji. I to je razlog zašto treba da bude ukinut. Jesam pomenuo da na džamijama niču minareti, svojevremeno, ali ne zato da bih na bilo koji način diskreditovao muslimansku naciju, nego iz žala što, dok niču minareti, i treba da niču, ruše se i nestaju srpske svetinje na Kosovu i Metohiji. Šta je sa našim svetinjama na Kosovu i Metohiji, koliko ih je zapaljeno, srušeno, uništeno, nestalo? Briše se srpska nacionalna istorija. To je istina i to je fakat. Dame i gospodo, kako je došlo do naoružavanja Albanaca, kako je došlo do toga da su stekli ogromna finansijska sredstva, kako je došlo do neviđene logistike? Za to je kriva vlast koja je to dozvolila, omogućila i nad tim žmurila. Pomenuo sam Egipćane, opet ne pežorativno, ali želim da vas podsetim - Rambuje je blizu Versaja. Posle Prvog svetskog rata u Versaju je vođen jedan važan sastanak, odlučivano je o Versajskom miru, odlučivano je, između ostalog, i o granicama tadašnjih država na Balkanu. I znate li ko je tada predstavljao Srbiju - najveći umovi tadašnjeg vremena. U Versaju, 1919. godine, od Slobodana Jovanovića, pa dalje. Dakle, najveći umovi koje je srpski narod tada imao. A koga ste vi poslali da pregovara u Rambujeu? ( Vojislav Šešelj, sa mesta: Najveće umove.)Pa vi ste najveći um, ali ne srpskog naroda. To je jedina zabluda. Još nešto, pominje Vojislav Šešelj kako, navodno, narušavam prava nacionalnih manjina, kako navodno, ignorišem nacije, koje postoje i na prostorima Republike Srbije. "Racionalna rekonstrukcija jugoslovenskog federalizma podrazumeva svođenje broja federalnih jedinica na broj jugoslovenskih naroda, dakle na tri - Srbiju, Hrvatsku i Sloveniju. Po tim uslovima bi se moglo reafirmisati pravo svakog jugoslovenskog naroda na samoopredeljenje, uključujući i pravo na otcepljenje. Pri tome je nužno i odustajanje od insistiranja na izmišljenim nacijama, kao što su crnogorska ili muslimanska". To je rekao Vojislav Šešelj u svom pisaniju "Pledoaje za demokratski ustav". Dakle, on kaže da je muslimanska nacija izmišljena. Toliko o priči o nacijama. (Vojislav Šešelj, sa mesta: I crnogorska.) I crnogorska, naravno. Zato ste bili u Saveznom parlamentu i zato niste lepo rekli poslanicima Skupštine Srbije da je odbačen vaš izveštaj Anketnog odbora o ubistvu Pavla Bulatovića. Znači, nije prihvaćen, jer sadrži pamflete, klevete, obmane, prevare i laži. Još nešto, kad već o tome govorimo, o velikim ličnostima iz istorije koje pominje Vojislav Šešelj, kaže on: "Svetli izuzetak predstavlja jugoslovenska marksistička teorija i njeni glavni nosioci, Tito i Kardelj, koji nisu prihvatili nikakve šematske recepte i dogmatske šablone, nego su marksizmu prišli stvaralački i uspeli da iznađu optimalne oblike i načine njegove primene u jugoslovenskim uslovima. Pored Tita i Kardelja, u daljem produbljivanju i oživotvorenju teorije o naoružanom narodu, istaknutu ulogu svojim teoretskim radovima odigrali su posebno Nikola Ljubičić i Viktor Bubanj". To je rekao Vojislav Šešelj i ostao živ. Ali, pošto Vojislav Šešelj pominje ovde afirmativno Josipa Broza Tita, a u ovoj knjižurini, koju sam pomenuo, kaže da je Josip Broz Tito najveće zlo itd, posle samo nekoliko godina od pisanja ove prethodne knjige. Dakle, kaže Vojislav Šešelj da će se stvari najbolje rešiti na izborima i ja se potpuno slažem Ali, ne odnose se izbori, o kojima Vojislav Šešelj priča, na Srbiju i na SRJ, nego na Hrvatsku, jer ovo su kandidatske liste za općinske i druge izbore u Republici Hrvatskoj, na kojima su učestvovali, na listi HDZ, u općini Opuzen, bliski rođak Vojislava Šešelja, Nino Šešelj, na kandidatskoj listi Hrvatsko-socijalno-liberalne stranke, takođe u općini Opuzen, Šešeljeva bliska rođaka, Dubravka Šešelj, na kandidatskoj listi Hrvatske stranke prava, nosilac liste, Šešeljev bliski rođak Karmelo Šešelj. Dakle, kada govori o izborima, Vojislav Šešelj misli na izbore u Hrvatskoj, jer to su izbori za koje je on zainteresovan, pošto više on i njegova stranka na izborima u Srbiji nemaju, naravno, nikakve šanse. Na kraju, što se tiče cara Dušana, pokušao je Vojislav Šešelj da citira cara Dušana, naravno neuspešno, ali pomenuo je odredbu člana 142. Dušanovog zakonika: "Ne sudi u strahu od cara, nego po pravdi i zakonu". Ali, mi vam to i obećavamo. U Srbiji će biti formirano nezavisno sudstvo, koje će vam suditi po pravdi i zakonu.
Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj (replika).
Dame i gospodo narodni poslanici, danas moram da vam odam jednu važnu tajnu: najdraži lik među DOS-ovskim političarima za mene je Vladan Batić. Prvo, on danas pokazuje da intenzivno čita moje knjige. Malo me je uvredio - za knjižicu od 200 strana kaže "knjižurina". Batiću, imam knjiga od 1.000 strana, kad do njih stigneš, glava će te zaboleti, ej, periku ćeš morati da stavljaš. Dalje, tačno je da sam u najranijoj mladosti imao nekoliko apologetskih tekstova, ali tako su nas u školi učili. Međutim, dok sam ja, kao disident, progonjen od strane policije, Vladan Batić je dva puta neuspešno podnosio molbu da ga prime u partiju. Kad su mene izbacili, on je tek podnosio molbu da ga prime i nisu hteli da ga prime; tamo nekakve marifetluke je pravio u opštinskim službama, ko zna šta je radio, za neke ovce, za neka čuda. Ali, da ne ulazim u to, to je njegova prošlost, da se ne mešam u njegov privatni život. Vlada Batić je danas prekršio savezni Krivični zakon. Zbog onog teksta koji je ovde čitao, ja sam osuđen na osam godina zatvora. Nešto je to posle smanjivano, ali sam svoju kaznu odležao do poslednjeg dana. On bi kao ministar pravde morao da zna da je krivično delo nekome, ko je do kraja izdržao kaznu, spočivatavati ono zbog čega je bio kažnjen. I, sada mora javni tužilac da digne optužnicu protiv Vladana Batića. Ja ću da zamolim javnog tužioca da ne diže tu optužnicu jersam i dalje ponosan na taj tekst, a to je jedan od mojih najboljih mladalačkih tekstova. I moram, na kraju, da vam kažem zašto imam toliko simpatija za Vladana Batića. Nema ni jednog živog Srbina koji više od mene mrziHrvate, osim Vladana Batića. Zbog toga je on meni simpatičan i zato ga sa moje strane glava neće zaboleti, može do mile volje da me napada, može sve moje knjige da pročita, a nije mu ostalo dovoljno života da stigne sve da ih pročita, ima ih 95, a on je došao do sedme, osme, ali treba uporno da nastavi, a ako treba da mu produžavamo život i to ćemo učiniti samo da stigne sve knjige da pročita. Sa moje strane nema ni tužbe, sprečiću javnog tužioca da je podigne, ako se ja ne osećam pogođenim, ne sme ni javni tužilac da interveniše, tako da i sa te strane može biti siguran. Ovo što se tiče Hrvata, on tu čak prevazilazi ono što sam ikada mogao i da sanjam. Prema tome, ja o tom pitanju ne moram više ni da govorim, tu je Vladan Batić, ekspert za antihrvatsku mržnju i hvala DOS-u što takvog stručnjaka ima u svojim redovima, pa imam manje posla i mogu da se bavim drugim problemima.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, kao predsednik poslaničke grupe. Samo, ako dozvolite poslaniče, ukoliko produžite, da li dozvoljavate da vas prekinem, da pitam Skupštinu da glasanjem odlučimi da nastavimo rad? Hvala, izvolite.
Braćo i sestre Srbi, priveli smo kraju ovu veoma važnu temu i predlažem da se donese zaključak oko ove tačke dnevnog reda, tako da više ne kažemo, kriv je ovaj, kriv je onaj, da presečemo ono što je bilo do sada. Srbija je okupirana, a Kosmet je deo Srbije. Dajmo da stavimo tačku na to ko je kriv, SSJ kada dođe na vlast videće, ali sada nemamo vremena gospodo da to radimo i moramo da pomognemo našoj braći da pravi zaključak ova skupština donese, da se ne ukine PIV, već da im damo određeni zadatak. Taj zadatak bi bio da PIV zahteva od UNMIK-a i KFOR-a da se poštuje Rezolucija 1244: da se vrati vojska i policija na kosmet jer takvu obavezu imaju po Rezoluciji 1244, da se obezbede sredstva za Srbe koji žive na Kosmetu i za one Srbe koji su ovde u Srbiji, a nemaju od čega da žive, nigde ne rade, imaju decu, da se pomogne takvim porodicama; da Vlada obezbedi poseban žiro račun i o tome da diskutujemo ovde; da se odredi posebna komisija koja će da ispita šta je sa nestalima, sa 1.300 nestalih Srba na Kosmetu, a ne da njihove porodice šetaju u Beogradu i da nikada nemaju pravu informaciju, da jednom saznaju šta je sa njihovim najmilijim. Takođe, SSJ predlaže da se ta komisija napravi, ne iz pojedinih partija, već da sve partije imaju određeno učešće na osnovu broja poslanika. I da ne možemo da kažemo da nismo mi od tog dana krivi, krivi su oni koji su do tog dana imali tu funkciju. Znači, da danas napravimo takvu komisiju, da ta komisija ima saradnju sa Saveznom i Republičkom vladom, da zahtevamo i od jedne i od druge vlade da svake nedelje predstavnik Vlade ode na Kosmet, a da Vlada jednom mesečno da izveštaj ovoj skupštini, jer je ova skupština izabrala Vladu, kakvo je stanje na Kosovu i Metohiji. Da kancelarija te nove komisije bude, da ne kažem u Prištini, neka bude u Mitrovici, tamo gde se dešavaju stvari, da ta naša komisija može da ima uvid u sve ono što se radi i da istog trenutka zahteva mere od naše Vlade. Zatim, zahtevamo da ta komisija ima saradnju sa predsednikom SRJ, dr Vojislavom Koštunicom, da mu bude prioritet sve ono što se dešava na Kosmetu i da na svim sastancima tema bude Kosmet, jer u ovoj zemlji ništa ne može da stane na zdrave noge dok taj problem ne rešimo. Taj problem je veliki, opterećuje nas i mi moramo da pomognemo našoj braći. Molim vas da budemo braća i sestre da ovaj problem zajednički rešimo i da se više ne svađamo sve dok je ovaj problem na ovom delu Srbije. Zahvaljujem.
Pošto je ovim iscrpljena lista govornika, stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku važenja Odluke o obrazovanju Privremenog izvršnog veća Autonomne pokrajine.... ima jedan. Jedinstven je pretres i na Predlog odluke je amandman na tačku 7. podneo narodni poslanik Ljubiša Maravić. Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Na dobacivanja o tome da se nije glasalo u načelu, otvoren je jedinstven pretres i bilo bi dobro da službenik prati za predsedavajućim ono što se dešava... Dakle, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li je poslanicima dostavljen amandman ili da ga pročitam? Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) S obzirom da nismo glasali, izvinite narodni poslaniče, s obzirom da nismo glasali o amandmanu kao u raspravi o pojedinstoima, imali smo jedinstven pretres, onda ste imali priliku da u okviru jedinstvenog pretresa obrazlažete amandman, tako da nema raspave u pojedinostima. Jedinstven pretres podrazumeva, to je odluka Skupštine, s obzirom na ton današnjeg dana, smetnuli smo to sa uma, odluka o jedinstvenom pretresu je doneta i po Poslovniku tada se obavlja rasprava i u načelu i u amandmanima. Amandman narodnog poslanika Ljubiše Maravića glasi da se u tački 7. iza postojeće rečenice dodaje nova rečenica koja glasi: Sastavni deo ove odluke čini izveštaj o radu Privremenog izvršnog veća za period oktobar 1998. - decembar 2000. godine". Stavljam amandman na glasanje i molim narodne poslanike da se izjasne. Za 50, protiv 136, uzdržan jedan, nije glasalo pet, od ukpno 192 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Završili smo ovim jedinstveni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Branislav Ivković, povreda Poslovnika, a molim vas za dozvolu ako prekoračite vreme da upitam Skupštinu za produžetak rada.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se nalazi DOS-ovska većina u apsolutnoj poziciji da radi onako kako hoće i zato nema potrebe da radi mimo Poslovnika o radu Skupštine. Član 143. definiše da se amandmani nekog narodnog poslanika ili poslaničke grupe obavezno moraju da podele i dostave svim poslanicima. Amandman gospodina Ljubiše Maravića nije nikome podeljen;da vidim gde je; ne, to nije amandman. Amandman je izveštaj o radu ovog tela na 51 strani. Samo da se zna da je prekršen Poslovnik o radu, član 43. stav. 2.
Narodni poslanik Branislav Ivković govori o povredi Poslovnika povodom amandmana koji više nije predmet rasprave u ovoj skupštini, jer smo glasali i Skupština je donela odluku da ga odbije. Da li još neko želi reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres i stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku važenja Odluke o obrazovanju Privremenog izvršnog veća Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije. Za 137, protiv 52, uzdržan jedan, nije glasalo četiri, ukupno 194 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog odluke o prestanku važenja Odluke o obrazovanju Privremenog izvršnog veća Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije. Dvadesetdrugog dana rada zaključujem sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije.