Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 88 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno je da je u sali prisutno 100 narodnih poslanika i da imamo uslove za rad. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 7. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O OTKLANjANjU POSLEDICA ODUZIMANjA IMOVINE ŽRTVAMA HOLOKAUSTA KOJI NEMAJU ŽIVIH ZAKONSKIH NASELEDNIKA Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici, kao i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste i izveštaj nadležnih Odbora i Mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Bauer. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstva smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Ivan Bauer.
Zahvaljujem. Samo nekoliko reči, poštovani ministre sa saradnicima, predložili smo da se izvrše izmene koje su više tehničke prirode, nego suštinske, čini nam se da je ova formulacija koju smo mi dali jasnija i preciznija i zahvaljujem ministru na razumevanju, našoj intenciji i podršci.
Hvala. Na naziv iznad člana 3. član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković, Gordana Čomić, Dragan Nikolić, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov, Vesna Martinović, Jovan Marković, Dragan Šutanovac i Dušan Milisavljević. Da li neko želi reč? Reč ima narodi poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, ja sam i u načelnoj raspravi saopštio da mi narodni poslanici nismo imali primedbu, čak ni jezičke na zakonodavne projekte o kojima sada ovde razgovaramo, ali sam kao što je i red pažljivo pročitao sve amandmane, svih narodnih poslanika i naravno odgovor Vlade, odnosno Mišljenje Vlade na podnete amandmane, odnosno obrazloženja za prihvatanje, odnosno ne prihvatanje amandmana. Amandman koji su narodni poslanici DS podneli na član 3. je po mom sudu veoma dobar amandman i ostaje sada da u jednoj našoj raspravi ovde vidimo šta bi možda bilo preciznije upotrebiti kao izvesnu formulaciju u smislu odredbi i duha ovog zakona. Predlagač je napisao sledeće – da naziv člana 3. bude pojam Holokausta, a onda u jednom stavu kaže – za potrebe ovog zakona Holokaust predstavlja vreme od 6. aprila 1941. godine do 9. maja 1945 godine u kome su okupator i njegovi saradnici na teritoriji današnje Republike Srbije sistematski progonili i ubijali pripadnike jevrejske zajednice itd. Predlagači amandmana, su ja mislim predložili takođe jednu dobru formulaciju kojom se vezuju za možda preciznije definisanje toga kako treba razumevati Holokaust i oni su stavili prvo da naziv člana bude posledica Holokausta, a onda su predložili da u jednom stavu piše – posledice Holokausta u smislu ovog zakona odnose se na ovo vreme koje već postoji u tekstu predlagača tokom kojeg je okupator sistematski progonio, ubijao, uništavao, oduzimao imovinu Jevreja. U čemu je razlika? Ja mislim u definisanju i tu sam saglasan gospodine Selakoviću sa predlagačima amandmana, jer kada čitamo vaš predlog, onda za Holokaust vezujemo neko vreme i vi kažete – u duhu ovog zakona i jeste da ga definišemo tako, a ja smatram da ne bi bilo nezgodno da se ipak Holokaust definiše kao jedan program koji se zasniva na jednoj zločinačkoj ideji i to doktrinarno utemeljenoj zločinačkoj ideji da se sistematski uništava, odnosno istrebi jedan narod, pa da se onda posledice tog Holokausta vežu za tačno određeno vreme kojim se mi u ovomzakonodavnom projektu bavimo. To je jedna stvar. Druga stvar, ja mislim da je razgovor o onome što je neka zločinačka politika ili program koji se doktrinarno zasniva na zločinu, uvek zgodan da svako od nas ovde još jednom, ako je u prilici saopšti da nema ni jedne osobe u našoj Narodnoj skupštini kojoj bi moglo da padne na pamet da promoviše, da podstiče ili relativizuje bilo šta što se tiče nekog programa koji zagovaraju neki ljudi, a koji bi podrazumevao mogućnost da neki ljudi delaju u skladu a takvim programom. Meni se čini, poštovana gospodo, da smo mi ovde uradili jednu dobru stvar koja je u duhu našeg parlamentarizma, da svih 250 koji sedimo ovde jesu odlučni u tome da svaki put kada se pojavi neka ideja, nagoveštaj neke ideje, koji bi usmerio bilo koga ka fašizmu, ka nacizmu, ka rasizmu, da obavezno reagujemo, da ustanemo protiv zagovornika takvih ideja i zajednički da se borimo za neke civilizacijske, demokratske vrednost. U tom smislu, želim da saopštim još jednu stvar i pravo da vam kažem, da uputim jednu pohvalu i čestitku ministru Selakoviću što je i u načelnoj raspravi ovde vrlo jasno saopštio da je Milan Nedić nesumnjivo bio čelni čovek jednog kvislinškog režima u Srbiji, u određenom periodu i što je rekao, da je ovo delanja Nedića o kome mnogi ljudi mogu da čitaju, da slušaju, mnogi učestvuju u raspravama, zaista bilo nešto čega u istoriji treba kao predstavnici svoga naroda da se postidimo. To je, ja mislim primereno bilo da se kaže ovde i u tom smislu sam hteo još jednom da podsetim sve nas da ovde delujući u zakonodavnom telu neprestano imamo na umu ideje i vrednosti koje treba da nas vode u našem delanju, a da neke ideologije poput nacističke nikada ne treba da steknu ni pravo priznanja u javnoj sferi. Smatrao sam primerenim ministre da saopštim ovo i povodom naše amandmanske rasprave. Hvala, dame i gospodo narodni poslanici.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem, dame i gospodo narodni poslanici ja bih podržao prethodnog mog kolegu, uvaženog docenta, sve što je govorio o progonu, ubistvima, o tome da to ne treba promovisati, sve potpisujem. Ali, postoje razni progoni, razni zločini, ne treba ih deliti. Zločin je zločin. Ubistvo jednog čoveka je zločin. Govorim o holokaustu, ali bi bilo uredu da kažemo, a prethodni govornik to dobro zna, da nije uredu pripadnicima jednog naroda silom ih odvesti u drugu državu i povaditi im organe. To vrlo mnogo liči na Holokaust, čak je možda u nekim delovima i gore od toga. Pa, ukoliko neko napiše da su oni koji su ih vodili, a radi se o UČK, miroljubiva kosmopolitska organizacija i to bude profesor fakulteta bezbednosti i ukoliko u isti taj udžbenike navede da su Srbi izvršili seksualni terorizam na Kosovu, onda je to razlog za zabrinutost svih nas, jer naprosto te činjenice ne stoje. Ali, ukoliko jedan docent, koji je ovde držao predavanje podrži takvu osobu i čak prilikom njenog odlaska u penziju, a radi se o gospođi Dragani Dulić, zatraži apelom da ona ne ide u penziju, onda vredi razmisliti o našem delanju u Parlamentu i van Parlamenta onda kada smo bili u LDP-u i onda kada smo ušli u Parlament i mislili da su oni koji su u Parlamentu sve zaboravili šta je neko delao pre nego što je ušao u svetilište demokratije. Treba progovoriti o Golom otoku. U koliko je neko bio partijski drug osnivača Golog otoka, Jove Kapičića koji je ubio, ne znam koliko ljudi, gospode, drugova i drugarica, na kraju u koliko je neko bio sa njima u istoj partiji red bi bilo da progovori u LDP-u mislim, red bi bio da se progovori i o tom zločinima, jer za mene zločin je zločin. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Aleksandar Martinović. Izvolite gospodine Martinoviću. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.) Dao sam reč gospodinu Martinoviću, pa ćemo da odlučimo.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, mi smo oko ovog člana 3. Predloga zakona, imali jednu vrlo konstruktivnu raspravu na sednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, koja je održana pre nekoliko dana i ovo je u stvari formulacija koju je predložila gospođa Gordana Čomić. Mi smo o tome pričali i na sednici Odbora. Ja mislim da je Vlada ispravno postupila, zbog toga što je predložila Narodnoj skupštini da odbije amandman grupe narodnih poslanika DS na član 3. Predloga zakona, zato što je kroz ceo Predlog zakona vrlo jasno ukazano na činjenicu da se pojam holokausta ima tumačiti u kontekstu zakona. Holokaust, kao pojava, kao istorijska pojava, podrazumeva sistematsko istrebljivanje pripadnika jevrejskog naroda, koje se dešavalo, naravno i pre 1941. godine, odnosno pre 6. aprila 1941. godine, pre svega na teritoriji Hitlerove Nemačke i zemalja koje su bile od strane Nemačke okupirane, ali moramo da imamo na umu jednu stvar, a to je teritorijalno važenje zakona. Dakle, ovaj zakon odnosi se na Holokaust koji se desio na prostorima današnje Republike Srbije. Dakle, ovaj zakon nema pretenziju da otkloni posledice Holokausta u celoj Evropi, niti je to moguće. Ovaj Zakon ima pretenziju da otkloni posledice Holokausta koje su se desile na području današnje Republike Srbije i u tom smislu mislim da je Vladino obrazloženje sasvim na mestu. Naravno,ne mislim uopšte da su kolege iz DS imale bilo kakvu lošu nameru, mislim da mi je jasno šta su ovakvom formulacijom htele da postignu, ali čini mi se da je formulacija iz Predloga zakona mnogo bolja i vrlo jasno ukazuje na to da država Srbija u stvari ima nameru da pre svega u imovinskom smislu otkloni posledice holokausta koje su se desile na području današnje Republike Srbije. Pri čemu, treba imati u vidu nekoliko stvari. Prvo, današnja Republika Srbija nije ni u teritorijalnom ni u političkom smislu isto što i Srbija između 1941. i 1945. godine i ja sam o tome govorio i u načelnoj raspravi. Dakle, u periodu od 1941. do 1945. godine, u smislu međunarodnog prava, Srbija nije ni postojala. Dakle, postojala je Kraljevina Jugoslavija koja je bila okupirana od strane Nemačke, Italije, Mađarske, Bugarske, pri čemu treba imati u vidu još jedan momenat iz međunarodnog javnog prava, a to je pravilnik uz Četvrtu hašku konvenciju iz 1907. godine, koji propisuje da država ne prestaje da postoji činom okupacije njene teritorije. Naime, Nemci su se pozivali na tzv. „teoriju debelacije“, kada okupirate jednu zemlju, ona prestaje da postoji. Naša Vlada, Vlad au Londonu i naši zaveznici i Amerikanci i Britanci i Pokret slobodna Francuska De Gola, pa na kraju krajeva i Sovjetski Savez, odbili su da prihvate teoriju debelacije i za njih je postojala isključivo Jugoslavija, koja je do duše bila okupirana, ali koja je imala svog legalnog i legitimnog šefa države, kralja Petra II Karađorđevića i koja je imala svoju legalnu i legitimnu Vladu, čije je sedište jedno vreme bilo u Londonu, a jedno vreme u Kairu. Posle, negde od 1943. godine, mi se suočavamo sa pojavom dve vlade i onda se više nije postavljalo pitanje priznanja države. Svi su priznavali teritorijalni integritet Jugoslavije, ali se postavilo pitanje priznanja Vlade. Naime, doveden je u pitanje legitimitet kraljevske Vlade u Londonu, a Josip Broz Tito, KPJ i Partizanski pokret su insistirali na tome da je AVNOJ, odnosno njen izvršni organ, odnosno izvršni organ AVNOJ, kasnije Vlada Demokratske federativne Jugoslavije, u stvari legitimna Vlada Jugoslavije, a ne Vlada u Londonu. U tom smislu, Srbija između 1941. i 1945. godine u međunarodno pravnom smislu nije ni postojala. Ono što se nazivalo Nedićevom Srbijom, u teritorijalnom smislu apsolutno ne odgovara današnjoj Republici Srbiji. Dakle, Nedićeva Srbija nije obuhvatala Vojvodinu, tačnije nije obuhvatala Srem i Bačku. Formalno je Nedićeva Srbija obuhvatala Banat, ali Nedić nije imao efektivnu vlast u Banatu. Efektivnu vlast u Banatu imali su Folksdojčeri i takođe Nedićeva Srbija nije u teritorijalnom smislu imala u svom sastavu ono što se naziva Raška, odnosno što neki nazivaju Sadžakom. Tako da, ni u teritorijalnom smislu ono što se zvalo Srbijom u Drugom svetskom ratu nije odgovaralo današnjoj Republici Srbiji. Ono što mislim da je važno da se naglasi, pošto smo ovih dana od strane poslanika, pa čak i nekih stranaka vladajuće koalicije, mi iz SNS trpeli neku vrstu imputiranja da se zalažemo za rehabilitaciju Milana Nedića ili bilo koje druge ličnosti iz perioda Drugog svetskog rata, prosto želim da napomenem da to nije tačno. Dakle, ja sam rekao i u načelnoj raspravi da treba prepustiti nadležnom sudu da proceni da li je bilo, tj. da li ima uslova za rehabilitaciju Milana Nedića. To je pre svega jedno pitanje za sud. Mi o tome kao pojedinci možemo da imamo svoje lično mišljenje, o njegovoj ulozi u Drugom svetskom ratu, o političkim okolnostima u kojima je on prihvatio da bude predsednik te tzv. Srpske vlade nacionalnog spasa. Ali, na kraju svih krajeva, pitanje da li ima uslova za rehabilitaciju Milana Nedića je pitanje za sud. Lično smatram kao pravnik da će sud imati problem, ne znam da li se ministar Selaković sa mnom slaže, mislim da će sud imati jedan čisto procesni problem. Milan Nedić formalno, koliko ja znam, nije sudskom presudom proglašen za ratnog zločinca. Milan Nedić je skončao svoj život, bar po zvaničnoj verziji OZNA, tako što je izvršio samoubistvo u vojnom zatvoru u Beogradu, skočivši kroz prozor, 4. februara 1946. godine. Prema tome, sudska presuda ne postoji. Ono što postoji, to su dokumenti tzv. Državne komisije za utvrđivanje zločina okupatora i njegovih pomagača. Postojala je Savezna državna komisija i postojale su republičke komisije po republikama. Ime Milana Nedića našlo se na spisku ratnih zločinaca te Državne komisije za utvrđivanje zločina okupatora i njegovih pomagača, pri čemu Državna komisija nije bila sud, nego je bila neka vrsta organa uprave. To je bio kuriozitet komunističke Jugoslavije, da je organ uprave mogao nekoga da proglašava za ratnog zločinca, ali tako stvari izgledaju faktografski. Mi smo na odboru imali i jednu dilemu, konkretno gospođa Gordana Čomić. Mi so o tome pričali na sednici odbora. Jasan je 6. april 1941. godine, dakle, 6. aprila je započeo napad Nemačke i njenih saveznika na Kraljevinu Jugoslaviju. Bilo je, uslovno rečeno, nekih istorijskih razmimoilaženja oko datuma 9. maj 1945. godine. Naime, opet faktografski posmatrano, Republika Srbija je oslobođena mnogo pre 9. maja 1941. godine. Osmog maja 1945. godine Jugoslovenska armija je zauzela Zagreb, a 15. maja je general Kosta Nađ poslao onu čuvenu lakonsku depešu Josipu Brozu – druže Tito, rat je završen. Obično se 15. maj uzima kao datum završetka ratnih operacija na području Jugoslavije. Sama Republika Srbija, ova sadašnja Republika Srbija, ne ona Nedićeva Srbija iz 1941. do 1945. godine, je oslobođena najvećim svojim delom u jesen 1944. godine, tako da se Holokaust posle jeseni 1944. godine u najvećem delu današnje Republike Srbije nije mogao ni da desi. Imajući u vidu činjenicu da je 9. maj dan koji i Evropa obeležava kao Dan pobede nad fašizmom, a fašisti su bili ti koji su vršili Holokaust nad Jevrejima, mislim da je u simboličkom smislu Vlada dobro uradila što je predložila da to bude upravo 9. maj 1945. godine. Hoću da kažem još samo nekoliko stvari i nadam se da me niko neće zbog toga pogrešno protumačiti. Imam utisak da neki poslanici, da bi dokazali svoje slobodarsko i antifašističko opredeljenje, koje ja podržavam u potpunosti, nekako imaju potrebu da tovare, da stavljaju na leđa mrtvim ljudima oko kojih postoje brojne istorijske kontroverze, mnogo tereta i potrebnog i nepotrebnog. Nekako mi Srbi imamo tu potrebu da sebe predstavljamo u gorem svetlu nego što to neki drugi čine. Ja sam čuo i u načelnoj raspravi i pre načelne rasprave, kada je bio skup ispred Višeg suda u Timočkoj ulici, kada su se skupile dve male grupe ljudi, jedni su bili za rehabilitaciju Milana Nedića, drugi su bili protiv. Koliko ta tema suštinski ne zanima građane Srbije, danas govori i činjenica da je i na jednoj i na drugoj strani bilo relativno malo ljudi, složićete se sa time. To je nešto što, ja mislim, građani Srbije ne doživljavaju kao prioritet. Prioritet svih građana, prioritet Vlade jeste ekonomija, otvaranje novih radnih mesta, podizanje životnog standarda građana, bolji uslovi za život naše dece, to je ono što zanima danas građane Srbije. Istoričare bi pre svega trebalo da zanima uloga Milana Nedića, Josipa Broza, Draže Mihailovića, Koste Pećanca, Dimitrija Ljotića i da ih sada sve ne nabrajam, sve ljude koji su na ovaj ili onaj način obeležili istoriju Srbije i Jugoslavije u Drugom svetskom ratu. Ali, kažem, imam utisak da neki naši poslanici imaju tu potrebu da svoj sopstveni narod opterećuju nekim kompleksom krivice za ono što se desilo u Drugom svetskom ratu bez neke preke potrebe. Najveći broj Jevreja u Srbiji ubila je nemačka ruka, ne srpska, nemačka ruka je ubila. Beograd je proglašen i Srbija je proglašena „juden fraj“ gradom, odnosno „juden fraj“ zemljom, zahvaljujući činjenici što su 90% Jevreja pobili Nemci, tj. nemački okupatori, ne Srbi, ni četnici, ni nedićevci, ni ljotićevci, pri čemu uopšte ne dovodim u pitanje da je jedan broj pao i od srpske ruke. Zašto ovo govorim? Nisam čuo nijednog poslanika koji se busa u junačke grudi antifašizma i slobodarstva, da je reagovao na činjenicu da npr, opet, nadam se da me niko neće pogrešno protumačiti, da se aktuelni ministar kulture u sadašnjoj hrvatskoj vladi slikao sa ustaškom kapom. Niko o tome reč nije rekao. U novinama koje su se zvale „Nezavisna država Hrvatska“ i koje je 1996. godine u Zagrebu objavljivao Hrvatski oslobodilački pokret, koga je vodio zet Ante Pavelića, Srećko Pšeničnik. Nisam čuo ni jednog poslanika da je rekao jednu jedinu reč o toj temi. Čuo sam da smo mi Srbi ubijali Jevreje, da smo bili zlikovci, zločinci, da smo organizovali Staro sajmište itd, što faktografski nije tačno, ali nisam čuo ni jednu jedinu reč na tog skandal majstora, kako se ono beše zove, Zlatko Hasanbegović, koji valjda ima problem sa svojim nacionalnim identitetom, pa je jedan dan za ustaše, drugi dan nije, jedan dan je za NDH, pa onda nije, pa onda kaže – antifašizam je u temeljima današnje Hrvatske, pa onda kaže – nije tačno. Dakle, to su veoma opasne izjave, veoma opasne poruke. Čudi me da se niko od poslanika nije našao da kaže makar neku reč ohrabrenja za Srbe koji žive u Hrvatskoj. Zamislite kako se oseća Srbin u Zagrebu, Srbin u Splitu, Srbin u Osijeku, Srbin u Vukovaru kad zna da je ministar kulture neko ko javno propagira ustašku ideologiju, ko javno kaže da je NDH bila legitimna državna tvorevina. To je ona ista teza koju je 1990. godine na onom prvom saboru Hrvatske demokratske zajednice izrekao Franjo Tuđman, da NDH nije bila samo kvislinška tvorba, kako je on rekao, i fašistički zločin, nego rezultat povijesne borbe hrvatskog naroda za svoju državu. Nisam čuo ni u Hrvatskoj da nekome to mnogo smeta. U srpskom parlamentu nisam čuo nijednog poslanika. Evo, da ja to sada nisam rekao, nijedan samoproklamovani i najveći svetski antifašista ovde to nije rekao. Ne razumem tu potrebu kod nas Srba da sebe predstavljamo gorim nego što jesmo. Koristim ovu priliku da čestitam Vladi Republike Srbije, i Aleksandru Vučiću i Nikoli Selakoviću, što su konačno prvi srpski političari koji su jasno i nedvosmisleno poslali poruku Haškom tribunalu da Srbija nije krpa sa kojom neko može da briše svoje prljave tragove razbijanja bivše Jugoslavije. Zamislite šta bi se desilo da je, koliko je Srba umrlo u Ševeningenu na izdržavanju kazne zatvora, da se to desilo, na primer, nekom Hrvatu? Digla bi se na noge i Hrvatska i hrvatska dijaspora. Umirali su Srbi u Hagu i za vreme Vojislava Koštunice, Borisa Tadića, Zorana Živkovića, ali niko nije rekao reč o tome. I zaista vam čestitam, gospodine Selakoviću, i čestitam predsedniku Vlade što je konačno neko smogao hrabrosti i da kaže – ljudi, šta vi tamo radite? Vlada Republike Srbije je 8. oktobra 2015. godine dala garancije da se general Zdravko Tolimir leči u Srbiji zato što je čovek ozbiljno bolestan. Uhapšen je tako što su ga polumrtvog iz Beograda prebacili u Republiku Srpsku i onda rekli – uhapsila ga je policija Republike Srpske u Bratuncu, što je bila notorna laž i to su svi znali. I to još nije bilo dovoljno, nego polumrtav čovek umre u Haškom tribunalu, a još od oktobra 2015. godine u fijokama i ladicama Haškog tribunala imate garanciju sa potpisom predsednika Vlade Aleksandra Vučića, koji garantuje da postoje uslovi da se Zdravko Tolimir privremeno pusti na slobodu, radi lečenja u Republici Srbiji. Sad je trebala da se desi smrt Zdravka Tolimira, pa da konačno država Srbija progovori o dvostrukim aršinima Haškog tribunala. Zašto malo o tome ne povedemo računa? Zašto se malo ne bavimo i tom temom? Zašto sve ovo govorim? Ne želim niko da me pogrešno shvati. Ne mislim ništa ružno. Zločin se desio. Kamo lepe sreće da ga nije bilo. Kamo lepe sreće da nije bilo ni Drugog svetskog rata, da nije bilo okupacije Jugoslavije, i da se nisu desili užasi u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj, i u Nedićevoj Srbiji, i na Kosovu i Metohiji, u Makedoniji, u Raškoj oblasti i ko zna gde. Kamo lepe sreće. Ali su se desili. I Srpska napredna stranka ih osuđuje i nema nikoga u SNS ko će pronaći jednu jedinu reč opravdanja za ubijanje nevinih ljudi – Jevreja, Roma, Srba, Hrvata, Muslimana, nije bitno. Ali, ne razumem tu potrebu nekih naših ljudi da tovare na leđa srpskom narodu teret koji mu ne pripada. Broj ljudi, to zna dobro ministar Selaković, koji je ideološki u Srbiji bio za fašizam, to je bila jedna minorna šačica ljudi, vi niste imali u Srbiji masovan fašistički pokret kakav je postojao u Nemačkoj, u Italiji, u Španiji, u Poljskoj, u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj, itd. Imali ste usijane glave, naravno, i u Srbiji, ali je njihov broj bio daleko manji. Srpski narod se većinski opredelio za dva antifašistička pokreta. I to je naša velika tragedija, što smo se mi Srbi ubijali najvećim delom između sebe. Jugoslovenska vojska u otadžbini i Narodnooslobodilačka vojska Jugoslavije – tu je palo najviše srpskih glava, možda i više nego od ustaške ruke. Da se vratim na amandman. Vlada je dobro postupila što je odbila ovaj amandman, pri čemu uopšte ne dovodim u pitanje da su namere predlagača amandmana bile loše, naprotiv. Ali, imajući u vidu teritorijalno važenje zakona, mislim da je formulacija iz zakona bolja i da država Srbija ovim donošenjem zakona u stvari ispravlja jednu nepravdu koja se desila jevrejskom narodu na području današnje Republike Srbije u periodu između 1941. i 1945. godine. I da ponovim još jednom – svi poslanici Srpske napredne stranke će u Danu za glasanje, a to će, nadam se, biti danas, glasati za ovaj Predlog zakona. Jevreji su naša braća, naši prijatelji, i mislim da ćemo ovim usvajanjem zakona poslati jednu jasnu i nedvosmislenu poruku i našim prijateljima u Izraelu, koji nisu priznali tzv. nezavisnost Kosova i Metohije, da im je Srbija njihova druga otadžbina i nadam se da će biti mnogo više izraelskih investicija u Republici Srbiji, novih radnih mesta, boljeg životnog standarda. To je ono što interesuje danas građane Srbije.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Povreda Poslovnika, reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Predsedavajući, reklamiram član 106, ali slobodno mogu reći i član 27, koji se tiče vaše obaveze da vodite sednicu Narodne skupštine u skladu sa Poslovnikom. Ovo je rekord u dužini trajanja kršenja Poslovnika. Dakle, 24 minute je prethodni govornik govorio mimo teme. Na dnevnom redu je Predlog zakona o otklanjanju posledica oduzimanja imovine žrtava Holokausta koji nemaju zakonskih naslednika. U 23. minuti se govornik osvrnuo na amandman. I to ne bi bilo toliko strašno, da je rasprava, recimo, o bezalkoholnim pićima, nego se radi o raspravi o najvećoj tragediji u istoriji čovečanstva, o otklanjanju posledica te istorijske tragedije. I govornik, ne samo što je govorio mimo Poslovnika, nego je relativizovao žrtve Holokausta… [[Isključen mikrofon.]]
Normalno da sam vas isključio, gospodine Veselinoviću. Gospodine Veselinoviću, u onom trenutku… (Janko Veselinović, s mesta: Vratite mi reč!) Nemojte da vičete, gospodine Veselinoviću. (Janko Veselinović, s mesta: Vratite mi reč!) Znate, šta sleduje posle ovoga? (Janko Veselinović, s mesta: Vratite mi reč!) Gospodine Veselinoviću, isteklo je dva minuta. (Janko Veselinović, s mesta: Zato što ste mi oduzeli reč?) Gospodine Veselinoviću, dopustite da kao predsedavajući nešto kažem. Govorili ste sve do trenutka i ukazivali na povredu Poslovnika dok niste grubo pokušali da povredu Poslovnika iskoristite za repliku. U tom trenutku, kao predsedavajući, morao sam da vas prekinem. Prvo, gospodine Veselinoviću, sada mi je dužnost da obrazložim zašto smatram da nisam prekršio Poslovnik. Prvo, da ste kao svaki drugi narodni poslanik u ovoj sali došli na vreme i prisustvovali od početka izlaganja gospodina Martinovića, vi biste videli da je gospodin Martinović bio u temi, da je počeo sa amandmanom koji je na dnevnom redu, a ja ću ga sada pročitati, kako bi građani Srbije procenili da li je gospodin Martinović bio u temi. Amandman glasi: „Naslov iznad člana i član 3. menjaju se i glase – Posledice Holokausta u smislu ovog zakona odnose se na vreme od 6. aprila 1941. godine do 9. maja 1945. godine tokom kojeg su okupatori i saradnici na teritoriji današnje Republike Srbije sistematski proganjali i ubijali pripadnike jevrejske zajednice i uništavali i oduzimali imovinu Jevreja, bez obzira na njihovo državljanstvo, a odnose se i na sve postupke prema jevrejskim organizacijama zasnovane na rasističkim odredbama, propisima i aktima okupatora.“ Gospodin Martinović čitavo vreme… (Janko Veselinović, s mesta: Mimo dnevnog reda.) Budite kolegijalni, nemojte da dobacujete, nemojte da vređate, nemojte da pretite, nemojte da vičete. Nema potrebe, gospodine Veselinoviću. Ja znam da je veliki problem što vi niste u situaciji i nikada nećete biti u situaciji, kao SNS, da imate tri sata na raspolaganju, pa da gospodin Martinović može da priča 20 minuta… (Janko Veselinović, s mesta: Mimo dnevnog reda.) Gospodine Veselinoviću, opet ste nekulturni, dobacujete, upadate u reč, ne dozvoljavate meni kao predsedavajućem da obrazložim zašto smatram da nisam prekršio Poslovnik, što je meni dužnost po Poslovniku. Gospodin Martinović je 20 minuta… Vidim da, ona alkoholna pića koja ste malopre pominjali, imate neki problem i neku asocijaciju, tako da ne vredi da repliciram, niti da na bilo koji način, kada se tako ponašate, sa vama kao narodnim poslanikom mogu da nađem zajednički jezik. Zahvaljujem se gospodine Veselinoviću, nisam prekršio Poslovnik Izvolite, gospodine Živkoviću, zašto smatrate, morate mi reći samo osnov. (Zoran Živković, s mesta: Replika, pomenut sam.) Pomenuo je vas, gospodina Živkovića, imenom i prezimenom. Izvolite, imate pravo na repliku.
Pomenut sam u kontekstu premijera u čijem mandatu je neki Srbin umro u Hagu, što je netačno. To je netačno, i tu nema nikakvih istorijskih podataka koji bi mogli da potvrde. S druge strane daleko od toga da je aktuelna Vlada prva Vlada koja je imala aktivan stav prema Haškom tribunalu, Vlada koju sam vodio, je odbila da isporuči generala Lukića, recimo, koji je tada bio na funkciji pomoćnika ministra unutrašnjih poslova, i još neke ljude koje je Hag tražio. Karla Del Ponte, čuvena, lično, zato što je to bilo apsolutno protivno bilo kakvim pravilima Haškog tribunala, a da ne govorim o srpskom zakonodavstvu, ona se žalila na to u njenoj knjizi, ne znam kako se zove knjiga kojom opisuje svoj rad kao tužilac Haškog tribunala. I, to je činjenica. S druge strane kao poslanik sam povređen time da nas je prethodnik sve prozvao zašto nismo reagovali zbog toga što je neki čudak koji je trenutno ministar kulture, ili ne znam čega, nosi ustašku kapu. Gospodin Pupavac je dao adekvatan odgovor na tu temu i rekao je – nije toliki problem u kapi, problem je ispod kape, u tome šta taj čovek razmišlja. Mislim da je to bila prava mera sa srpske strane da se odgovori na to što se dešava sada u Hrvatskoj, a politička situacija u Hrvatskoj sigurno nije tema za srpski parlament. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Živkoviću. Gospodine Pavićeviću vi ste u jednom trenutku tražili pravo na repliku. Po kom osnovu mislite da imate? (Vladimir Pavićević, s mesta: Govornici SNS su se obraćali meni.) Ali, nisu pomenuli vaše ime i prezime. (Vladimir Pavićević, s mesta: Pomenut sam. Pomenut je i gospodin Živković.) To nije tačno. Gospodin Živković je pomenut ali vi niste. Nije gospodine Pavićeviću, moraćete da iskoristite neki drugi trenutak za obraćanje. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Pozdravljam uvaženog gospodina ministra sa saradnicima. Dame i gospodo narodni poslanici, SDPS ne može prihvatiti ovaj predlog amandmana jer mi smatramo da je pojam Holokausta koji je definisan u Predlogu zakona u članu 3. zadovoljavajući i da ograničava i oslikava period u kome se sve ovo dešavalo, dakle, period Drugog svetskog rata kada je u Srbiji vladao kvislinški režim Milana Nedića i to je nešto što je za nas nepobitno. Ono što je za nas problem i što smo mi pokušali pre jedno mesec dana i ovde da ukažemo svima u Narodnoj skupštini Republike Srbije jeste da mi imamo u javnosti, rekao bih, stvoren utisak da rehabilitacija nema granica, da i sledbenici koji su ohrabreni i potomci, rekao bih, notornih fašista i kvislinga, su se sada uključili u to što se zove pokretanje postupaka. Imamo i famozni početak tzv. rehabilitacije Milana Nedića. Kolega Martinović je potpuno u pravu kada kaže da ne postoji sudska presuda za Milana Nedića. Tačno je. Iz toga se još više mi i čudimo kako neki sud može da počne proces rehabilitacije nekoga ko nije bio ni osuđen za neko krivično delo. Baš zbog toga smo mi 14. januara podneli Skupštini Srbije deklaraciju o osudi rehabilitacije pripadnika okupacionih snaga i kvinsliških formacija koji su izvršili ili učestvovali u izvršenju ratnih zločina. Zašto smo to uradili? Zato što je zakon koji imao, nažalost, Zakon o rehabilitaciji dao to pravo za rehabilitaciju isključivo, poštovane koleginice i kolege, nevinim licima, dakle, onim licima koja nisu bila pripadnici okupacionih snaga, a koja su okupirala delove teritorije Republike Srbije za vreme Drugog svetskog rata iliti u periodu u kome se govori u ovom članu 3. predloženog zakona. Dakle, taj zakon nije donet da bi se rehabilitovao vojno-upravni-policijski aparat koji je formirao okupator, a na čijem čelu je bio Milan Nedić, odnosno taj zakon se ne odnosi za one srpske državljane koji su rukovodili tim aparatom i koji su odgovorni za progone, deportacije, zatvaranje, ubijanje građana Republike Srbije preko logora, kojih sada neću spominjati, i preko istrebljenja, bukvalno Jevreja, o čemu i pričamo i zašto i raspravljamo o ovom zakonu. Napomenuo bih još jednu važnu stvar koju mi svi često, čini mi se, zaboravljamo, a to je da se Srbija kao suverena država obavezala i na poštovanje međunarodnih obaveza kada je u pitanju nezastarevanje ratnih zločina. Tako da se i u postupcima rehabilitacije određenih lica koja su, naravno ranije osuđena za ratne zločine, pouzdano, pre svega, mora utvrditi da li su ta lica počinila zločin, da se sudske odluke ne mogu poništavati samo iz proceduralnih razloga, kako se to voli često reći iz usta zvaničnika Višeg suda u Beogradu.
Zahvaljujem, gospodine Omerović. Reč ima ministar.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč eksplicitno o amandmanu, mislim da sam dao jedno obrazloženje i u raspravi u načelu i mislim da je ova formulacija po meni, koja postoji u Predlogu zakona prihvatljivija. Želim još nešto da dodam, što mislim da je od važnosti za kvalitet ove rasprave koji je svakako bolji iz sednice u sednicu i uveren sam da će takav i nastaviti da bude. Znate, nekoliko puta i tu sam kao resorni ministar smatrao potrebnim i da reagujem imajući u vidu da je i kolega Neđo Jovanović svojevremeno postavljao pitanje povodom Zakona o rehabilitaciji, čak dva puta, da je kolega Omerović to pomenuo, da je i kolega Martinović govorio na tu temu. Mi ovde imamo problem očigledno sa jednim zakonom o kome se nije dovoljno vodilo računa kada je donošen. Znate, kao neko ko je i pravni istoričar i lično me interesuju takve stvari, sada mi negde, neću da kažem, smeta, ali svi govore o postupku rehabilitacije đenerala Milana Nedića, a niko recimo ne govori o postupku rehabilitacije Ferhadž bega Drage koji je bio osvedočeni saradnik okupatora, ali za koga takođe ne postoji sudska presuda. Postoji rešenje neke komisije gde je on svrstan u međunarodne neprijatelje i tom konkretnom slučaju pretpostavljam da je glavni razlog za podnošenje predloga za rehabilitaciju bio imovinski interes, jer je on bio izdanak jedne begovske familije koja je raspolagala nesagledivo velikom imovinom poljoprivrednog zemljišta, šumskog zemljišta, naročito na teritoriji opštine Tutin. Nešto ne teritorija opštine Zubin potok. O tome se ne priča toliko. Dakle, imamo problem sa Zakonom o rehabilitaciji koji nije savršen, to je jedna stvar. Druga stvar, zakon sa kojim smo ovde izašli pred vas, nisam to rekao u raspravi u načelu, nećete mi uzeti za zlo ako sada pomenem, ali mislim da je važno. Pogledajte kakav apsurd. Jedan čovek doktor Josif Anaf izdanak jedne beogradske jevrejske porodice predratne, inžinjer po struci je čovek kome je okupator 1941. godine bukvalno satro celu porodicu. On je preživeo. Uspeo je da se sakrije u jednom selu između Požege i Arilja i prve prilike pridružio se Požeškom četničkom odredu. Učestvovao je u borbama sa partizanima iz Užičke republike u nesrećnim sukobima, zaista nesrećnim, bratoubilačkim sukobima 1941. godine. Kasnije zarobljen od okupatora i 1944. godine je streljan na Banjici. Takav čovek je svrstan u spisak narodnih neprijatelja, a po odluci jednog odbora u mom rodnom gradu i mestu življenja gospodina Jovanovića, koga sam malopre pomenuo, u Užicu, kao narodni neprijatelj zato što je bio bukvalno učesnik sukoba sa drugim antifašističkim pokretom. Ta porodica je ostala bez naslednika. Ja sam, pripremajući se za sednicu i čitajući dosta o ovome, došao u jednu ličnu dilemu - kako će sutra Savez jevrejskih opština da podnese zahtev za obeštećenje između ostalog i za porodicu Anaf, čiji je potomak, koji je najduže živeo, ubijen od fašista, borio se protiv njih, proglašen za narodnog neprijatelja? Dozvolite mi samo da zaključim rečenicom - ovo je takav galimatijas moderne srpske istorije, koju nijedan zakon, nijedan sud, niti pojedinac može da razmrsi. Pred nama je jedan, po meni, dobar predlog zakona. Drago mi je što imamo raspravu i o ovakvom amandmanu, jer drugačije malo gledamo na jednu nijansu, ali suština je ista i oko te suštine imam osećaj da ćemo postići konsenzus. To je nešto što je dobro, jer ćemo biti prva država koja se nije sistematski bavila progonom Jevreja, koja donosi ovakav zakon, koja ga ne donosi zato što je ona kao država u Drugom svetskom ratu sprovodila genocid i Holokaust nad Jevrejima, već iz jedne empatije, jednog saosećanja i jednog zajedništva koje je osvedočeno upravo i u toj činjenici da su naši zemljaci Jevreji bili učesnici i različitih pokreta otpora na teritoriji današnje Srbije, što je, priznaćete, prava retkost. Na neki način su se i Komunistička partija Jugoslavije i Ravnogorski pokret utrkivali ko će ih imati više u svojim redovima, jer je to bila diferencija specifika. To je bila ona vododelnica između nekih drugih pokreta koji su se bavili upravo istrebljivanjem naših zemljaka jevrejske nacionalnosti i veroispovesti. Izvinite na dužem obraćanju, ali smatrao sam ovo za potrebno. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite, gospodine Jovanović.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Pre svega u ime poslaničke grupe SPS želim da istaknem da potpuno podržavam stav da amandman koji je predložen ne doprinosi kvalitetu i poboljšanju kvaliteta zakona, zbog toga što je upravu u odnosu na član 3. formulacija kakva je data, bez obzira na pojam holokausta, jasna formulacija jer se vezuje i za teritorijalno i za vremensko ograničenje primene ovog zakona. U tom pravcu potpuno podržavamo, mi kao socijalisti, stav Vlade i veliko nam je zadovoljstvo što je Vlada u kojoj participiramo predložila jedan ovakav zakon, za koji smatramo da ima istorijski značaj i za koji smatramo da ne može biti podela, a naročito ne sa stanovišta ideoloških, političkih i svih drugih, već moramo biti potpuno jedinstveni da je ovaj zakon sa njegovog istorijskog aspekta nesumnjivo od izuzetnog značaja za državu Srbiju, zbog toga što se sa posebnim pijetetom odnosi na jedan narod koji je jedan od sigurno najvećih stradalničkih naroda tokom Drugog svetskog rata, a to je jevrejski narod. Zbog toga SPS podržava ovaj zakona i zbog toga SPS, ja ću to još jednom glasno i jasno da isteknem, želi da ukaže na nešto što se istorijski ne može dovesti u sumnju, a to je da država Srbija ni tada, ni tokom Drugog svetskog rata nije učestvovala u istrebljenju Jevreja. I tada kada je iz Berlina stiglo naređenje, od jednog od vrhovnih vojnih zapovednika Ajhmana, da se na teritoriji Republike Srbije reši jevrejsko pitanje, to jevrejsko pitanje, nažalost, rešavano je kroz genocid, kroz zločin, kroz monstruozne načine ubistava Jevreja, posebno žena i dece, da ne govorim o muškom življu jevrejskom koje je stradalo najviše zbog pogibije Nemaca, tako da se tačno znao određeni broj Jevreja koji će biti streljan ili ubijeni ukoliko bude ili ranjen ili ubijen jedan nemački vojnik. Međutim, drage kolege narodni poslanici, a naročito građani Srbije, SPS ima jasan stav. U to vreme Srbija je imala Vladu koja je bila kolaboracionistička Vlada, Vlada koja je sarađivala sa okupatorom, Vlada koja je u mnogome doprinela da mnogi rodoljubi, mnogi patrioti, svi oni koji su voleli Srbiju, koji su voleli slobodu, budu ubijeni. Među njima, pored Jevreja koje su ubijali nacisti, su bili i Srbi, bili su komunisti, ali su bili i ravnogorci. Bili su i oni koji su predstavljali pokrete, bez obzira da li ih možemo danas okarakterisati kao narodno-oslobodilačke ili druge pokrete, ali su nažalost bili ubijeni. Na čelu te Vlade je bio Milan Nedić. Rehabilitacijom Milana Nedića, koji je personifikovao jednu kolaboracionističku vladu, mi vršimo rehabilitaciju jednog značajnog istorijskog događaja, jedne značajne istorijske etape u razvoju Srbije i razvoju srpskog naroda kao slobodoljubivog naroda, kao naroda koji je dao ogromne žrtve za svoju slobodu koje treba ceniti isto onako kao što treba ceniti i druge žrtve. Ja sam namerno u načelnoj raspravi istakao statističke podatke. U Srbiji je blizu 80% Jevreja ubijeno kroz Holokaust na teritoriji Republike Srbije. Dakle, 80% od ukupnog broja Jevreja koji su pre toga živeli u Srbiji. U Jugoslaviji ili na teritoriji tadašnje Jugoslavije taj procenat je 60%. To je strašno. To je nešto što u istoriji nije zapamćeno, barem ne na takav način. U Poljskoj od 3.300.000 Jevreja ubijeno je 3.000.000 Jevreja, opet kroz Holokaust. Mi nemamo taj problem, niti ćemo imati problem i drago mi je što barem u ovim činjenicama, koje niko ne može da dovede u sumnju, sam saglasan i sa uvaženim kolegom Martinovićem i sa uvaženim kolegom Mehom Omerovićem, jer su ovo činjenice koje su nesporne, bez obzira na kontroverze koje se vezuju za ličnost Milana Nedića, bez obzira što će istoričari zauzeti jedan, drugi, treći ili ne znam kakav stav o njegovoj ulozi u toku Drugog svetskog rata. Ali, ono što se ne spori i ono što ne može da se osporava, jeste da je Milan Nedić, ponoviću, bio predsednik Vlade koja je sarađivala sa okupatorom, koja je sarađivala sa nemačkom fašističkom silom, sa nemačkom fašističkom osovinom. Oko toga nema apsolutno nikakve dileme i to je poruka građanima Srbije, a ne prihvatanje tereta da mi na bilo koji način preuzimamo odgovornost za bilo šta. Mi nemamo razloga da preuzmemo odgovornost za bilo šta, osim za patnje tamo gde su te patnje učinjene na teret žrtava nekih drugih naroda kojih je bilo. Socijalistička partija Srbije će uvek osuditi bilo kakav zločin, bilo gde, na bilo čijoj teritoriji, i sadašnje Srbije i bivše Jugoslavije, čitave Evrope, pa i sveta. Ni jedan narod ne sme da bude ugnjetavan, ni jedan narod ne sme da trpi zločine, ni jedan narod ne sme da trpi istrebljenja. To nije svojstveno Srbima kao slobodoljubivim ljudima, jer je to narod, ponoviću, koji je tokom rata posle Rusa procenutalno dao najviše žrtava u Evropi. Ako je tako, a jeste tako, onda mi nemamo čega da se stidimo kada kažemo - mi smo, uvaženi ministre, protiv Zakona o rehabilitaciji, koji je nažalost prilikom donošenja u svojim formulacijama obuhvatio mnogo što-šta što nije trebalo da obuhvati Mi smo, uvaženi ministre, protiv da se upravo kroz taj zakon rehabilituje jedna društvena pojava koja je ne samo anahrona, nego koja je ostavila dubok trag sa nesagledivo teškim posledicama, kako po državu Srbiju, tako i po građane države Srbije, bez obzira ko su, da li su Srbi, Romi, Jevreji ili neko treći, četvrti. Mi se ne mešamo u rad Višeg suda u Beogradu, niti nam to pada na pamet. Viši sud u Beogradu će postupiti po zakonu i doneti, nadam se, adekvatnu odluku. Nadamo se mi socijalisti da će doneti adekvatnu odluku. Nadamo se da će građani Srbije biti zadovoljni sa takvom odlukom, ali se ne mešamo u rad Višeg suda u Beogradu, niti to možemo, niti to treba da radimo. Uvaženi ministre, vas ću podsetiti da je i na teritoriji našeg kraja, našeg grada, Užica bilo 15 Jevreja koji su pogubljeni u Holokaustu. Od tih 15 Jevreja na teritoriji užičkog kraja, samo jedan nije bio fakultetski obrazovan, svi su ostali bili doktori, profesori, inženjeri. Pogubljeni su samo zato što su Jevreji, samo zbog toga. Ovaj zakon izražava pijetet prema stradalničkom jevrejskom narodu. Ovaj zakon pruža barem minimum šansi da se država Srbija prema tome odredi na najhumaniji mogući način, da otkloni, koliko je to moguće, štetne posledice koje su učinjene jevrejskom narodu oduzimanjem imovine žrtvama Holokausta koje nemaju živih naslednika. Zato u ime Vlade i dela Vlade Republike Srbije podržavamo ovaj zakon, podržavamo vas, uvaženi ministre, i podržavamo sve slobodoljubive narode ovog sveta u borbi za slobodu i u borbi protiv diskriminacije. Hvala.
Zahvaljujem, uvaženi kolega Jovanoviću. Zamolio bih sve narodne poslanike koji žele da diskutuju, ja sam dopustio da kroz jedan širi kontekst svi zainteresovani obrazlože svoj stav o ovim amandmanima, ali bih vas zamolio da u narednoj diskusiji se malo usredsredite više po amandmanima. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Hvala, gospodine predsedavajući. Naravno da sam ja za predlog Vlade, kako je definisan pojam Holokausta, jer pre 6. aprila 1941. godine Srbija je živela u zemlji koja se zvala Kraljevina Jugoslavija. Kraljevina Jugoslavija je bila demokratska, sa verskom i nacionalnom tolerancijom, za to vreme moderna evropska zemlja. Nezamislivo je bilo vršiti progone na etničkoj, rasnoj, nacionalnoj ili bilo kojoj osnovi. Lako je nama da razgovaramo sa gospodinom ministrom Selakovićem. Zbog čega? Ministar Selaković je tipičan predstavnik moderne srpske elite, nacionalno svesne, evropski orijentisane i elite koja ima u svojoj političkoj životnoj filozofiji toleranciju za sve narodne koji ne žive samo na teritoriji Republike Srbije i koji žele, ako i postoje sporovi, da se oni reše mirnim putem. Gospodine predsedavajući, nemoguće je pričati o ovom amandmanu i o njegovoj teritorijalnoj važnosti i vremenskoj važnosti, ona je od 6. aprila 1941. godine do 9. maja 1945. godine, a da se ne pomene jedan širi kontekst. Ovo je izlazak iz jednog strašnog i zabrinjavajućeg zaborava koji postoji na ovim prostorima. Zbog čega? Mnogo naših sunarodnika, nacionalno nesvesnih, ideološki ostrašćenih su do skoro, dok nije rehabilitovan Draža Mihailović, pričali da smo mi imali jedan veliki fašistički pokret, misleći na Ravnogorski pokret. Sada, ne samo sa rehabilitacijom, nego sa izlaskom iz zaborava i iznošenjem važnih istorijskih činjenica i gospodin Neđo Jovanović, pripadnik Socijalističke partije Srbije, što je apsolutno dobro za naš narod, priznaje antifašističku ulogu Ravnogorskog pokreta. Ko su sve bili pripadnici tog pokreta? Između ostalog, pripadnici jevrejske zajednice. Šta su sve Jevreji koji su živeli na teritoriji Republike Srbije učinili za Republiku Srbiju? Bili su dobrovoljci u balkanskim ratovima, u Prvom svetskom ratu, u Drugom svetskom ratu, u oba antifašistička pokreta i ginuli za Srbiju, sa istim žarom se borili protiv okupatora kao i dominantan narod u našoj zemlji, srpski narod. Prihvatajući činjenicu da je Srbija bila takva i da smo, recimo, tokom Drugog svetskog rata u fašističkoj Nemačkoj imali preko pet hiljada ratnih zarobljenika srpskih oficira i preko 300 hiljada vojnika. Ovo o čemu pričam priznao nam je jedan nemački sveštenik koji je u maju 1945. godine pričao o onome o čemu se danas priča u Narodnoj skupštini Republike Srbije. On je svoju propoved posvetio srpskim vojnicima i srpskim oficirima, bez trunke patetike, sa sledećim rečima - Pet godina u jednoj zemlji mi ubijamo stanovništvo, sto za ubijenog nemačkog vojnika, pedeset za ranjenog. Ubijamo žene, decu, palimo zemlju, razvijamo infrastrukturu, završavaju njihovi narodi i deca u koncentracionim logorima, a u isto vreme, preko 300 hiljada srpskih vojnika i oficira rade u nemačkim fabrikama, na nemačkim selima, održavaju našu poljoprivredu i bliži se kraj rata i već jasno vidimo slike -ko se ne osveti, taj se ne posveti. Plašili smo se šta će biti onog dana kada puknu zarobljeničke žice, kada ti živi kosturi izađu na slobodu, da li će nam vratiti milo za drago, da li će raditi nama ono što smo radili mi njima. Međutim, kako su se ponašali Srbi? Oni su nemačku decu milovali i ljubili kao svoju, pevali im pesme, davali bombone, nikome se nisu osvetili jer su znali da ta deca, da ti civili nisu krivi za to što su imali na čelu države jednog ludog nacistu koji se zvao Adolf Hitler. Ja danas hoću da kažem da je veliko zadovoljstvo što u Vladi Republike Srbije postoje nacionalno svesni, a evropsko orijentisani ministri. Nažalost, među mnogim narodnim poslanicima i danas postoji jedan segmentaran odnos prema rehabilitaciji i prema zločinima u vreme, bez obzira da li je to bilo u vreme okupacije ili u vremenu posle okupacije. Jer ne zaboravimo, posle okupacije ovde su se činili strašni zločini od kojih se Srbija još uvek nije u potpunosti distancirala. Sa jedne strane, mnogi narodni poslanici imaju empatiju prema žrtvama koje su podneli drugi narodi, što u potpunosti podržavamo, ali odsustvo svesti o težini i razmerama zločina nad svojim narodom ne postoji u dovoljnoj meri. To nije postojalo čak ni u državi Izrali do suđenja Albertu Ajhmanu 1960. godine, koji je uhvaćen u Argentini. Jevreji koji su prošli strahote konc-logora, koji su preživeli, pričali su svojim sunarodnicima šta su preživeli i niko im nije verovao. Tek kada su pušteni filmovi, snimci, dokumenta, kada je počelo javno suđenje i jevrejska zajednica se u potpunosti šokirala onim što je videla. Mislim kada bi se tako uradilo kod nas, kada bi se bez ikakvih ideoloških predrasuda pustili i na videlo dana izašli svi zločini koji su učinjeni u vreme okupacije i u vreme posle okupacije, kada smo bili u diktaturi, tek tada bi postojala puna nacionalna svest i nacionalna trezvenost koju gospodin ministar daje sa ovim zakonom. Mi vas, ako budete na ovom putu, a znam da jeste, u potpunosti podržavamo. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Čikiriz. Upravo sam se rukovodio time kada sam dopustio da se u jednom širem kontekstu govori o ovom amandmanu koji obuhvata jedan duži period i u tom periodu su se desili strahoviti zločini nacističkih tvorevina. Molio bih sve poslanike zbog svih poslanika koji strpljivo čekaju da dođu na red da govore da se ipak malo pokušamo držati više u okviru amandmana. Reč ima, gospodine Omeroviću? (Meho Omerović, s mesta: Kao ovlašćeni.) Da, ali imam puno prijavljenih po redosledu. Morate sačekati vaš red, pošto u krug svi ponovo su se javili. Reč ima dr Aleksandar Martinović. (Janko Veselinović, s mesta: Ja sam se prvi javio.) Po kom osnovu gospodine Veselinoviću? (Janko Veselinović, s mesta: Po amandmanu.) Imate pet minuta. Dao sam reč već gospodinu. (Janko Veselinović, s mesta: Ne možete dati prvo njemu reč.) Gospodine Veselinoviću, morate strpljivo kao ostali poslanici da sedite u sali, da prisustvujete raspravi, a izlazite svakog trenutka i svaka dva minuta izlazite napolje, ulazite, tako da ja kao predsedavajući ne mogu da procenim kada se javljate po replici, kada mislite da imate pravo da nešto kažete i kada želite da iskoristite svoje pravo u trajanju od pet minuta. Već sam dao reč gospodinu Martinoviću.
Gospodine Bečiću ako dozvolite.
Evo, gospodin Martinović odustaje iako je kao poslanik dobio reč i ima pravo da govori, bez obzira da li sam ja kao predsedavajući imao pravo da mu dam u tom trenutku ili ne po redosledu, ali evo gospodin Martinović se velikodušno u vašu korist odustao je i dajem vam reč. Izvolite.
Nije on odustao, nego nije imao pravo da dobije reč. Dakle, po redosledu prijavljenih diskutanata ja sam na redosledu. Gospodine, dakle, nemojte sa mom da se raspravljate.
Gospodine Veselinoviću, nemojte molim vas da se svađate sa predsedavajućim. Jednostavno gospodin Martinović je imao pravo da dobije reč, ima pravo poslaničke grupe još dva sata i 30 minuta. Uredno se javio, strpljivo sačekao svoj redosled, dobio pravo na reč onog momenta kad mu je uključen mikrofon. Nije imao nikakvu obavezu da odustane od svoje diskusije. Vi gospodine Veselinoviću, dopustite da predsedavajući na neki način procenjuje kada se ko javio i kada je ko imao pravo na reč. Izvolite imate reč.
Veoma je važan zakon na dnevnom redu i kao što sam rekao u raspravi u načelu, ne želim da raspravu skrećem sa dnevnog reda, kao što su to učinili danas moji prethodnici, govoreći preko 20 minuta mimo teme i kada je konkretno ovaj amandman koji je podnela gospođa Čomić u pitanju revativizovali žrtve Holokausta. Revatilizovali na način da su govorili…
Gospodine Veselinoviću, da bi govorili, pomogao da se vratite na temu, amandman – naziv iznad člana 3. i član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov, Vesna Martinović, Jovan Marković, Dragan Šutanovac, prof. dr Dušan Milisavljević.
Molim vas da mi vratite vreme. Prijaviću se ponovo.
Molim vas nastavite.
Prijaviću se ponovo. Vratite mi vreme.
Izvolite сialis generique nastavite. Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik… (Janko Veselinović, s mesta: Vratite mi vreme.) Vi ste odustali od rasprave gospodine Veselinoviću. (Janko Veselinović, s mesta: Nisam odustao.) Isključili ste se. (Janko Veselinović, s mesta: Greškom.) Greškom ste se, pa nažalost, ako ste greškom govorili ste dva minuta. Imate još tri minuta. Izvolite.
Dakle, ova tema nadvladava sve stranačke predizborne mitingaške reči koje ste ovde danas upotrebili. Očito neslaganje između predstavnika Srpske napredne stranke, Srpskog pokreta obnove, stranke Rasima Ljajića o temi, antifašizma i fašizma. Međutim, vama je do vlasti, a ne do ovoga zakona. Zbog toga svako izgovara ono što interesuje njegove birače.
Gospodine, uvaženi kolega, zar niste rekli da ćete da govorite o temi. Svi narodni poslanici su se držali teme i perioda koji je predmet amandmana, a vi političke govore držite ovde i vređate narodne poslanike i svoje kolege.
Dakle, jako je važno da žrtve koje su nastale i koje nisu imale svoje zakonske naslednice dobiju satisfakciju, a na taj način i jevrejski narod. Država Srbija na ovaj način će u narednom periodu, u narednih 25 godina dati oko 23, četiri miliona eura za ovu namenu. To je moralna satisfakcija za žrtve. To je da se razumemo nikakav novac u odnosu na jednu žrtvu, na jednu ljudsku žrtvu. Međutim, to je ogroman novac kada je u pitanju budžet Republike Srbije. To nadam se nikome nije sporno. Kada govorimo o ovom amandmanu i kada govorimo o celom zakonu, bitno je da taj novac bude namenski utrošen. Bitno je da se govori da se za taj novac edukuju mladi naraštaji, da na ovim prostorima se ne desi ne Holokaust, nego da se ne desi ništa slično, da se ne desi ni ono što se desilo Srbima iz Republike Srpske Krajine ili Srbima iz Hrvatske koji su danas jedini narod, ako možemo govoriti za jedan deo naroda da su narod, ali jesu bili entitet u novonastaloj državi, ostali bez svojih kuća, ostali bez svoje imovine i ostali bez prava i nažalost zaboravljeni i od Hrvatske i sve je ovo tačno što su neki prethodnici govorili, ali počesto zaboravljeni od Republike Srbije. U tom smislu potrebno je kroz priču, kroz edukaciju o Holokaustu, paralelno govoriti i o tome da se na prostorima Balkana ne desi nešto slično i da na ovom prostoru u narednom periodu vlada mir i razumevanje među narodima.
Zahvaljujem gospodine Veselinoviću. Isteklo je vreme, dva minuta plus tri, pet minuta. Reč ima dr Aleksandar Martinović, posle njega narodni poslanik Zoran Živković, i posle toga narodni poslanik Marijan Rističević i onda redosled dalje. Izvolite, dr Aleksandar Martinovi.
Zahvaljujem se gospodine Bečiću. Pa, meni je prosto neverovatno da ljudi koji tvrde da su zastupnici ideje tolerancije, slobodarstva, antifašizma pokazuju toliki stepen ostrašćenosti kada govorimo o jednoj ovakvoj temi. Lično mislim, kao što misle i moje kolege iz SNS da za tako nečim apsolutno ne postoji potreba. Gospodin Janko Veselinović je sada rekao da ja u stvari nemam pravo da govorim, još samo preostaje da kaže da me treba streljati zbog mojih reči. Mislim da to ne doprinosi ni na koji način kvalitetu ove rasprave i što se mene tiče ja neću upućivati bilo kome bilo kakve oštre reči. Ali sam dužan zbog istorije da podsetim pojedine narodne poslanike na to kako je izgledala saradnja sa Haškim tribunalom u vreme kada su oni bili predsednici Vlade Republike Srbije. Gospodin Živković je rekao kako je i on činio nešto slično ovome što je uradio Aleksandar Vučić samo se ja toga ne sećam. Aleksandar Vučić je prvi predsednik Vlade Republike Srbije koji je uputio protesno pismo Haškom tribunalu zbog činjenice da je još jedan Srbin umro u Ševeningenu iako je Vlada Republike Srbije još 8. oktobra 2015. godine dala garanciju da će obezbediti uslove da se general Vojske Republike Srpske Zdravko Tolimir leči u Srbiji. Gospodin Živković je rekao da je on uradio nešto slično kao Aleksandar Vučić. Ja se sećam šta je bilo u vreme Zorana Živkovića. Dvadesetog septembra 2002. godine na slobodu radi lečenja, inače čovek je bio veoma bolestan. Dakle, 20. septembra 2002. godine, još je pokojni Zoran Đinđić bio predsednik Vlade, iz Ševeningena je pušten na slobodu da se brani, bolje rečeno da se leči general Vojske Republike Srpske Momir Talić, da li je tako? Momir Talić je umro 28. maja 2003. godine. Umro je najvećim delom zbog toga što mu u Haškom tribunalu nije pružena adekvatna zdravstvena nega, kao ni mnogim drugim Srbima. Kao što je to bilo i u slučaju Slobodana Miloševića, Zdravka Tolimira, i nekih drugih. Nisam čuo, a vi me ispravite ako grešim, da je gospodin Zoran Živković uputio protestno pismo Haškom tribunalu zbog ove činjenice. Možda ste uputili, ali ja za to nisam čuo. Prema tome, ostaje upisano u istoriji da je predsednik Vlade Republike Srbije Aleksandar Vučić, u čijoj Vladi sedi ministar pravde Nikola Selaković, jedini srpski premijer od 1993. godine kada je formiran Haški tribunal, odlukom Saveta bezbednosti UN koji je uputio protesno pismo Haškom tribunalu zbog nečovečnog postupanja prema Srbima. To nije uradio niko pre njega, i to je činjenica. Ne slažem se sa konstatacijom bivšeg premijera Zorana Živkovića da Srbija nema šta da se meša u to, kakve izjave daje ministar kulture u Hrvatskoj. I te kako Srbija ima tu šta da kaže, zato što je po Ustavu Republike Srbije, Srbija država srpskog naroda i drugih građana koji u njoj žive, a u članu 13. lepo stoji da Republika Srbija razvija i unapređuje odnose Srba koji žive u inostranstvu, dakle, valjda i u Hrvatskoj sa matičnom državom. Dakle, srpske parlamentarce i te kako treba da zabrine činjenica da jedan aktuelni ministar u Hrvatskoj Vladi otvoreno propagira ustašku ideologiju, i evo, da nije poslanika SNS niko o tome ne bi progovorio ni jednu jedinu reč. Čak naprotiv, čujemo otkud nama pravo da mi o tome pričamo izjavio je Milorad Pupovac nešto vezano za ustašku kapu, svaka čast i dobro je što je rekao, ali država Srbija, a mi je takođe ovde predstavljamo u parlamentu mora da kaže da povampirenje ustaške ideologije može da bude veoma, veoma opasno. Kao što ste primetili, predsednik Vlade Republike Srbije već dve godine vrlo strpljivo, vrlo razborito sa mnogo takta govori o Hrvatskoj. Čovek je otrpeo mnogobrojne uvrede, otvorene pretnje, insinuacije na račun politike Republike Srbije i Aleksandar Vučić stalno govori – neću da upotrebljavam teške reči, ne zato što je Srbija slaba, nego zato što hoću da očuvam stabilnost u regionu, odnosno na prostoru bivše Jugoslavije. To je jedna hrabra i mudra politika. Istovremeno, mislim da je hrabra i mudra politika nas srpskih poslanika, odnosno narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije da kažemo da smo uz svoj narod koji živi u Hrvatskoj u ovim danima kada mu je objektivno teško. Meni kao nekome ko je poreklom iz Hrvatske je teško kada vidim da je ministar u Hrvatskoj Vladi neko ko se slika sa, tj. fotografiše sa ustaškom kapom. Nije mi prijatno kada sam čuo da je Hrvatski Sabor doneo odluku da on bude pokrovitelj obeležavanja predaje ustaša i domobrana JNA kod Blajborga. Nije mi prijatno. Niko ne tvrdi da JNA nije ubijala i potpuno nevine ljude, civile, žene i decu. Jeste, ali nemojte da mi kažete da su na slovenačko-austrijskoj granici ubijeni isključivo nevini ljudi i da oni crnokošuljaši koji su se povlačili iz NDH su bile nevine žrtve komunističkog terora. To nije tačno, a Hrvatski Sabor je na sebe preuzeo ni malo jednostavnu odluku, koja boli Srbe u Hrvatskoj a boli i mene. Boli ja mislim većinu narodnih poslanika, da budu pokrovitelji manifestacije u Blajburgu, a svi znamo koliko puta se desilo u Blajburgu da se kliče Anti Paveliču, NDH, da se najpogrdnije reči upućuju Srbija, da se poziva na klanje Srba, da se puštaju Tomsonove pesme, itd, da sada u to ne ulazim. Još jednom i valjda se neću više javljati tim povodom, ja nemam od čega da se branim, ni ja ni moje kolege iz SNS, ovde se stalno zamenjuju teze. Niko nije rekao da je poslanička grupa SNS za rehabilitaciju Milana Nedića. Ja sam rekao u ime mojih kolega da je to pitanje za sud. Sud će da proceni da li ima uslova za rehabilitaciju Milana Nedića ili nema, ali ono što mi se takođe kao pravniku ne dopada, to je da u Narodnoj skupštini vi devalvirate i dezavuišete sud koji je doneo neku odluku. Može ta odluka nama da se sviđa ili ne sviđa, ali ako smo za vladavinu prava, ako smo za pravnu državu, valjda je elementarni postulat da poštujemo sudsku odluku. Sud je rehabilitovao Dražu Mihajlovića. Sa stanovišta srpskog pravosuđa on je nevin čovek, nema potrebe da sada ovde ponovo podgrevamo strasti o tome da li je on ratni zločinac, nije, itd. Postoji sudska presuda gde piše da je čovek rehabilitovan. Da li će ta sudbina da zadesi Milana Nedića, ja to ne znam, to će sud da kaže, ali kakva god odluka suda da bude, bila pozitivna, bila negativna, mislim da treba poći od toga da tu odluku treba poštovati. Mislim da nas na to obavezuje Ustav, da nas na to obavezuju zakoni. Ništa mimo toga ja nisam rekao. Što se tiče i mislim da se više neću vraćati na tu temu jer nema potrebe, ali sam dužan da kažem opet zarad nekih istorijskih činjenica, kada neke kolege kažu – Milan Nedić je sarađivao sa Nemcima. Jeste, sarađivao je, ali sada ja vas da podsetim, pregovori između Josipa Broza i nemačke komande u Zagrebu su počeli u novembru 1942. godine. (Meho Omerović, s mesta: Svašta.) Dobro gospodine Omeroviću, ja ću vam dati ovde narodnog heroja. Nema većeg anti fašiste od vas, ali dopustite da kažem nešto. Dakle, u novembru 1942. godine, dobro, vi sada širite ruke, hajde kažite mi šta nije tačno? U novembru 1942. godine, Partizani su zarobili nemačkog inženjerijskog oficira Hansa Ota. Hans Ot je uspostavio vezu između Josipa Broza i nemačke komande u Zagrebu. Vođeni su pregovori u Gornjem Varkufu, u Sarajveu, u Zagrebu o tome da Nemci obustave borbena dejstva protiv Partizana u toku tzv. Četvrte neprijateljske ofanzive. Imate taj, tzv. pametni telefon, gospodine Omeroviću, kao što ga imamo i svi mi ili bar većina narodnih poslanika, imate na Vikipediji podatak, nemam ja šta tu sada vama da iznosim neistine, možete da proverite. Dakle…
Molim vas gospodine Martinoviću, samo da se ne…
Evo završavam. Nemci su obustavili 11. marta 1943. godine, zahvaljujući razgovorima Koče Popovića, Milovana Đilasa i Vladimira Velebita, po naređenju Josipa Broza i uz njegovu dozvolu, borbena dejstva protiv Partizana. Uzmite na Vikipediji podatak kada prestaju borbena dejstva Nemačke okupacione sile protiv Partizana na Neretvi, 11. marta 1943. godine. Ako govorimo o tome da je neko sarađivao sa Nemcima, zašto je sramota reći da je pored Nedića sa Nemcima sarađivao Josip Broz? Evo, Marijan Rističević ima fotografiju Josipa Broza iz Prvog svetskog rata kada kao austrougarski vojnik pozira u vreme kada je Austrougarska počinila masovne zločine nad Srbija u Mačvi. I šta sad? To ne sme da se spominje, a ovo sme da se spominje. Ima jedna sjajna rečenica, i time ću da završim, britanskog političkog filozofa, Roberta Džordža Kolingvuda. Jedna činjenica izdvojena iz mase drugih činjenica predstavlja čudovište. Dakle, srpska istorija u Drugom svetskom ratu je mozaik istorijskih činjenica i nemojmo iz tog mozaika trgamo samo, izvlačimo samo ono što nama odgovara, a ono što nam ne odgovara, kada to neko spomene – e, ti si fašista, ti si za rehabilitaciju Milana Nedića. Ja fašista, čija je porodica teško postradala na Kordunu od ustaša 1942. godine, ili neko od mojih kolega? Dakle, nemojte da iznosite nešto što ne stoji. Ali, ako već hoćete da budete sudija u istorijskim pitanjima, onda hajde da iznesemo sve činjenice na sto, a ne samo one koje vama odgovaraju, a one koje ne odgovaraju, da gurnemo pod tepih. Izmislio je Martinović pregovore u Gornjem Vakufu, Sarajevu i Zagrebu. Izmislio je Martinović Hansa Ota. Izmislio je Martinović da 11. marta Nemci obustavljaju operaciju protiv partizana, zato što se Josip Broz obavezao da će u slučaju savezničkog iskrcavanja u Dalmaciji, da otvori vatru po Englezima. Pa, su pevali: „Kada dođu Čerčilovi Englezi, kosi će ih naši mitraljezi“.To je bila partizanska pesma iz 1943. godine.
Molim vas, gospodine Martinoviću, već sam jednom pokušao da vas zamolim, bez direktnog obraćanja narodnim poslanicima.
Evo, neću se više vraćati na istoriju. Rekao sam ono što sam imao da kažem u ime poslaničke grupe SNS. Glasaćemo za ovaj Predlog zakona. Jevreji su naši prijatelji, naši zemljaci. Hvala Izraelu što nije priznao nezavisnost Kosova i Metohije i pozivamo ih da što više ulažu u Republiku Srbiju.
Zahvaljujem se, gospodine Martinoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite, gospodine Živkoviću.
Hvala. Tema je takva da vuče ka jednom širem sagledavanju situacije. Ja mislim da je dobra rasprava, bez obzira što skoro niko nije govorio, uključujući i ministra, precizno samo o amandmanu, jer je tema do koje smo došli očigledno važnija. Ja to govorim iskreno. Ja ću se truditi da ne idem previše van ove teme. Pomenut sam kao neko ko je rekao da je uradio nešto kao Aleksandar Vučić. Nikada to nisam rekao, niti ću to da kažem, niti bilo šta slično da uradim. To da budemo jasni. Protesne note se inače ne pišu sudovima, nego se pišu drugim državama. (Aleksandar Martinović, s mesta: Ja sam rekao protesno pismo, pismo.) … ili pismo, svejedno.
Ne može to da bude svejedno, gospodine Živkoviću. To je ogromna razlika.
Verujte, da je to svejedno u diplomatskoj komunikaciji, ali nije moje da edukujem sada. Što se tiče reakcije Srbije na tog nesretnika koji je hrvatski ministar kulture, ja nisam čuo predsednika Srbije da je rekao išta o tome, ja nisam rekao premijera Srbije da je rekao išta o tome, nisam čuo ministra inostranih poslova da je rekao išta o tome, da ne govorim o našem ambasadoru. Prema tome, ako to neko treba da komentariše, ono što je Milorad Pupovac rekao, ja podržavam. Ja nemam potrebe da dokazujem ni svoj patriotizam, ni svoju toleranciju. To ko ima grižu savesti iz prošlosti, možda treba to da radi, ja to nemam. Prema tome, stradanje Jevreja u Drugom svetskog ratu je ogromnih razmera, pet, šest miliona su procenjene cifre, od toga u Jugoslaviji negde između 50 i 58 hiljada su podaci, i sigurno je da Srbija trebalo na adekvatan način da reaguje na to što se desilo. Takvih reakcija je bilo i ranije, ali mislim da je ovaj zakon dobar. Ispravka koja se predlaže u amandmanu na član 3. bi doprinela poboljšanju zakona, ali to nije suština. Suština je da mi moramo biti svesni toga šta se desilo. Ja imam i prijatelje Jevreje. Imao sam tu priliku da 1998. godine budem gost izraelske Vlade na proglašenju 50 godina izraelske države. Netanjahu je bio premijer, kao i sada. Imao sam čast da položim venac na Jad Vašem, to je najveći memorijal jevrejskog stradanja, da budem i na Masadi dva puta, što je Kosovo Polje za Jevreje, da posetim i Ber Ševu, koji je grad pobratim Nišu, a inače se pominje u Starom zavetu, da budem na Hristovom grobu, ali stradanje koje je prema Jevrejima učinjeno uvek traži novo dokazivanje i mislim da je ovaj zakon dobar, da tih dvadeset pet, šest miliona koliko će dati državi ili nešto manje, u nekom narednom periodu treba da bude upotrebljeno za prave stvari, a to znači da se obnove, podignu bolji memorijali, bolji spomenici nego što ih danas imamo, a Jevreji koji su živeli u Srbiji to zaslužuju. Ponavljam još jednom, za jedno umetničko, ali i iskreno upoznavanje sa tim šta se dešavalo na Starom sajmištu, pogledajte predstavu „Nevidljivi spomenici“ u Bitef teatru, koja je tamo na redovnom repertoaru. Da li su Srbi učestvovali u tom Holokaustu u Srbiji? Ja sam sklon tome da kažem ne, da je to nemačka okupaciona sila imala apsolutno dominaciju nad svim što se dešavalo u Srbiji od aprila 1941. godine do oktobra ili do kraja 1945. godine. Imam tu i žive svedoke. Moj otac je bio ratni vojni invalid, tako da imam i to iskustvo. Ali, to ne opravdava Nedića za ono što je on uradio. Nedić je bio kvisling, tačka. Ne mislim ništa bolje ni o Draži Mihailoviću. Dragiša Cvetković je dobio prvi, to je istorijska činjenica, ponudu da bude kvisling nemačke države, okupacione, i on je to odbio i nije mu se desilo ništa. Bio je u kućnom pritvoru u Niškoj banji četiri godine. To znači da je i Nedić mogao to da odbije. Da li je pomogao Srbima? Nije, naravno. Koja je to pomoć? To je samo sramota koja dan danas stoji na obrazu srpskog naroda. Naravno da će sud da presudi svoje. Koliko su mi rekli pravnici, tu nema mesta za suđenje, zato što njemu nije suđeno, pa ne može da bude ni rehabilitovan, ali to jeste sramota srpskog naroda taj Nedić.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poruku koju sam ja razumeo od većine kolega, doduše, bilo je izuzetaka, to kod Srba ne treba da čudi, većinsku poruku koju sam primio je da ne treba da se ugledamo na gore od sebe već na bolje, kao narod, kao pojedinci. S tim u vezi sam izuzetno zadovoljan. Malo ima previše ideologije. Ta ideologija, ideološke razlike su nam često dolazile glave. Moramo se osvrnuti unazad, osmotriti prošlost, naučiti se, bilo bi najbolje da smo se učili na tuđim greškama, ali da pokušamo da se naučimo na sopstvenim greškama i da ne pravimo nove podele i deobe. Da li je neko bio kvisling ili ne, to će odlučiti sud, a ne mi poljoprivrednici. Jeste da mi mnogo toga znamo, ali ne bi trebalo da se izdižemo iznad suda, niti kada ta odluka bude, ne bi je smeli komentarisati ukoliko smo dobromisleći ljudi, bez obzira što smo neistomišljenici, ne bi trebalo da budemo zlomišljenici. Mi smo bombardovani 1999. godine. Bilo je tu razne saradnje, i patriotizma i šverca i lokatora i šljokatora itd, pa bih ja sa raznim izrazima bio malo oprezan, ali ću pokušati malo da govorim o imovini, o holokaustima itd. Gospodine ministre, postoji tamo neka odluka, ona iz 1944. godine, da se sva ta oduzeta imovina tokom rata stavi pod državnu upravu. To su radile neke nove vlasti, neki novi drugovi i drugarice. Ne da im nije smetalo što su ovi prethodni oteli tu imovinu, nego su je prigrabili sebi, pa im je to malo bilo malo, pa su onda počeli industriju, industrijalce itd. da konfiskuju i sve to da presipaju u korist države. Sada imamo obrnut proces. Sve što je bilo državno, na vrlo čudan način je postalo privatno itd. Ne znam šta je gore od ta dva zla. Mi Srbi uvek idemo iz jedne krajnosti u rugu ili otimamo nekome ko se obogatio decenijama itd. ili kasnije državno olako dajemo nekome ko se obogati preko noći, kome nije potrebno nekoliko desetina godina, kojima je potrebno nekoliko potpisa partijskih lidera da od preko noći od državne naprave privatno. Ja ću govoriti malo i o poljoprivredi. Govoriću pre svega o zabrani povratka u Slavoniju Srba, to je bilo i na Kosovu i Metohiji, čuvena naredba popa Zečevića. Šta je sa tom vrstom konfiskacije imovine? Da li je ona vraćena? Gde je Srbima koji su izbegli u toku Prvog svetskog rata zabranjeno da kao izbeglice dođu u svoje domove, svoja imanja. Ta imovina je konfiskovana. Hajde da govorimo dalje. Šta je sa imovinom Srba u Hrvatskoj? Šta je sa stanom Milice Badži u koji se uselio jedan kolega poslanik, po tvrdnji gospodina Atlagića, a to je deo imovine koji je Hrvatska država uzela od proteranih izbeglica krajem 20. veka? Broj Srbija je pao za dve trećine. Mi sa pravom bivšu Jugoslaviju možemo nazvati spomen kosturnicom srpskog naroda, jer je u zadnjih deset godina 20. veka sa ognjišta pomereno milion Srba i tako pomereni, proterani, prognani ili kako se sve to definiše, izbegli, mi smo bili na korak da budemo proglašeni genocidnom nacijom. Narod koji je tako surovo etnički počišćen je bio na ivici toga i da nije bilo političkih promena u ovoj državi, da se narod nije dozvao pameti i dozvao promene 2012. godine, ja verujem da bi …
Gospodine Rističeviću, molim vas, vratite se na amandman.
Zahvaljujem.
Vi ste za razliku od svojih kolega malo šire otišli.
Slažem se, prihvatam. Što se tiče imovine, hajde da vratimo svima, svima kojima je nepravedno oduzeta, sem one koja je oduzeta zločinom. Šta je sa imovinom Srba koja je 1944. godine prešla u državnu, konfiskacijom? To nisu uradili Nedić, ne znam ko, Draža itd, već su to uradili neki drugi ljudi, neka druga ideologija. Moj smisao nije da svađam bilo koga sa bilo kim. Neću da dozvolim da nas podeljene koriste jedne protiv drugih. Ja znam da nam je zapad uveo plemensku demokratiju 90-tih godina i koristio stare zađevice da bi rasturio jednu državu koja je bila moguća i potrebna svima, ali neću o tome da govorim. Ja ću da govorim o imovini poljoprivrednika …
Gospodine Rističeviću, to nije na dnevnom redu i ne mogu vam to dopustiti.
Jeste. Među njima je bilo Jevreja. Prošlo je 10.082 kroz zatvore. Koliko je bilo Jevreja, ja ne znam, ali da ne bi izuzimali samo jevrejsku imovinu, hajde da vratimo svim poljoprivrednicima, koji su bili predmet konfiskacije zbog obaveznog otkupa, vratimo imovinu. Ne možemo vratiti novčanu, mehanizaciju itd, ali hajde da vratimo zemljište, objekte, salaše, zgrade itd. Da ne bih dužio, mislim da su poljoprivrednici, bez obzira da li su bili Jevreji ili ne, prošli vrlo loše. 10.082 čoveka, na teritoriji Vojvodine 8.821, strpati u zatvor, da prođu kroz zatvore, a samo zato što nisu imali dovoljno namirnica da isporuče obavezan otkup. Znate li koliko je u Sloveniji bilo konfiskacija zbog toga? Dve. Zato, dame i gospodo, predstavnici građana srpskog naroda, predstavnici građana Republike Srbije, hajde da vratimo imovinu poginulih Jevreja, hajde da vratimo imovinu Srba i onih poginulih i onih koji imaju naslednike i onih koji nemaju, hajde od tih para da dignemo spomenik seljaku, mučenicima, da dignemo spomenike onima koji su ostali u Hrvatskoj bez spomenika, Jadovno, Gradiška, Jasenovac itd, da i to što je rezultat nekog drugog zločina, gde nema pravnih naslednika i sledbenika, da iskoristimo tu imovinu da evociramo, ne samo uspomene Jevreja na pogrom, nego hajde da imamo taj deo imovine koji ćemo vratiti specijalno za negovanje tih tradicija, da se to zlo ne ponovi. Mi kao žrtve, predstavnici žrtava, moramo na podjednak način na vrednujemo sve žrtve. Nema manje-više vrednih žrtvi. Za mene je žrtva žrtva, a zločin je zločin i tako se ponašam. Po pitanju restitucije, ja podržavam i vraćanje imovine, ja to podržavam, ali među nama ima i onih koji su u tako nepravedno oduzetu imovinu ulazili, sadili vinograde. Tamo na parcelama na Fruškoj Gori je oduzeta nasiljem porodici Jakšić. Ne da je prethodne vlasti nisu vratile, nego su ušle u tu parcelu privatizovali sebi i još od države uzeli 525.000 evra da tu sebi zasade vinograd. Na otetoj, prokletoj imovini su sadili vinograde da bi povukli ogromne podsticaje i subvencije. Zašto to ne reći. Kada je već problem kapa, takvima kapu možeš kupiti, ali ono ispod kape teško. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Omeroviću, imamo dve povrede Poslovnika. Pre toga moram da kažem jednu rečenicu, ako mogu. Uvaženi poslanici, zamolio bih, imamo sada gospodina Omerovića i gospodina Jovanovića i još toliko ću biti tolerantan i da zatvorimo taj neki krug sa ovom širom temom na ovom članu koji jeste takav da dozvoljava da se ide u širinu. Mislim da je ovo previše. Posle toga ne mogu više dopustiti da se ne govori direktno o amandmanu. Ako bude pokušaja i dalje, imam dve alternative, ili da koristim Poslovnik i kaznene odredbe ili da dam jednu dužu pauzu, pa da svi shvatite da ova rasprava ne može na ovakav način da se vodi. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević, povreda Poslovnika.
Poštovane dame i gospodo, ja mislim da je upravo prekršen član 107. Poslovnika Narodne skupštine koji se tiče dostojanstva narodnih poslanika i Narodne skupštine i predlažem da vi procenite da li sam ja u pravu, gospodine Bečiću. Evo, ja ću da argumentujem. Sve do govora malopre, mi smo u našoj Narodnoj skupštini imali veoma dobru raspravu o različitim sistemima ideja, verovanja, vrednosti i mišljenja. Narodni poslanici iz svih parlamentarnih stranaka učestvovali su na primereni način u toj raspravi. Ovde je konstatovano da su i fašizam i nacizam političke ideologije, da su to takođe neki sistemi ideja, verovanja, vrednosti i mišljenja i šta je bila posebna vrednost te rasprave do malopre, gospodine Bečiću, upravo to što smo obezbedili ovde jednu saglasnost. Dakle, svi smo ustali i rekli da smo antifašistički usmereni, da ćemo da negujemo sve ono što su naše antifašističke tradicije, poštovana gospodo. Ovde smo obezbedili jednu saglasnost oko toga da svemu onome što govore zagovornici elemenata nacističke ideologije nećemo dati pravo priznanja u javnoj sferi. Mislim da je to velika stvar, poštovana gospodo. Ovde smo obezbedili saglasnost da dajemo podršku gospodinu Pupovcu za njegovo delanje u hrvatskom Saboru za one reči koje je izrekao i onda smo imali, gospodine Bečiću, situaciju da se rečima, poput, „šljokator“, koja se i ne nalazi u rečniku srpskog jezika, definiše karakter rasprave o najvažnijem pitanju koje je danas na dnevnom redu. Smatrao sam primerenim da na ovaj način reagujem povodom delanja i govora jednog narodnog poslanika koji se malopre javio. Hvala, dame i gospodo narodni poslanici.
Zahvaljujem. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Žika Gojković, povreda Poslovnika.
Povreda Poslovnika, čl. 27. i 107. Gospodine predsedavajući, ja se inače jako retko javljam da bih reklamirao povredu Poslovnika, ali, zarad istine i dostojanstva ove Skupštine, smatram da ste trebali da prekinete izlaganje gospodina Živkovića kada je iznosio neistine, čak bih rekao laži, u jednom ovakvom domu, rečima da je za njega isti kvisling fašista Nedić i Draža Mihajlović. Podsetiću samo da je Draža Mihajlović rehabilitovan od strane naše države, a da ono što je možda još važnije, da u papirima UN, gde su popisani svi pripadnici nacističkog i kvislinškog pokreta, ne postoji jugoslovenska vojska u otadžbini i ne postoji Draža Mihajlović. To je, nažalost, izmišljotina nekih ljudi koji i dan-danas se bore, ne za partizane, nego za „partizanštinu“ i način na koji se tada otimala imovina, a što smo mogli da vidimo i kod gospodina Živkovića kako se ponašao prema državnoj imovini kada je bio na visokoj funkciji u Republici Srbiji. Još jednom bih iskoristio priliku da pozovem sve poslanike da se vratimo na temu, da govorimo stvarno o onome o čemu danas ovaj parlament treba da zaseda i da ostavimo razlike među nama. Jer, kako je nekad rekao kralj Petar – Pomozi Bože da se Srbi slože, da ne ostavimo to kao nešto što je, nažalost, bila iluzija, već nešto čemu bi svi trebali da budemo skloni. Hvala.
Gospodine Gojkoviću, predsedavajući po Poslovniku mogu mnogo toga, jer su ipak taj Poslovnik usvojili neki bivši režim koji je želeo da ima takve mogućnosti i takva prava. Ali, da ulazim u osećanja nekoga prema nekome, verujte da to ne mogu, niti na to imam prava po Poslovniku. Da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? (Ne) Hvala. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući, konačno. Zamolio bih vas, da se ne bih dva-tri puta javljao, jer, mnogo je trajala ova razmena i polemički tonovi između mojih uvaženih kolega, pa se možda i zaboravilo da je prva moja replika bila – gospodine Pavićeviću, ja bih vas zamolio da ne prilazite predsedavajućem dok vodi sednicu – na izlaganje Janka Veselinovića, a potom je i uvaženi kolega Martinović mene nekoliko puta spomenuo, imenom i prezimenom, a, naravno, koristiću i vreme ovlašćenog predstavnika da pričam upravo o članu…
Ne možete na takav način, gospodine Omeroviću, morate da iskoristite repliku, a onda posle gospodina Jovanovića možete da se javite ponovo.
Dakle, gospodin Janko Veselinović je, ne znam čime izazvan, Socijaldemokratsku partiju Srbije i njenog predsednika Rasima Ljajića stavio u nekakav kontekst koji, navodno, nema nikakve veze sa antifašizmom. Naprosto, samostalni poslanik Veselinović je bio zlonameran. Socijaldemokratska partija Srbije i njen lider Rasim Ljajić i svi mi sa ponosom baštinimo antifašističke tekovine i tradicije jedinog oslobodilačkog pokreta, partizanskog pokreta, na čelu sa Josipom Brozom Titom. Prema tome, to je njegovo pravo koje je pokušao da na krivotvoreni način predstavi. To je jedna stvar. Gospodin Martinović je u nekoliko navrata, elaborirajući u tih 25 minuta svoju istorijsku tezu o izjednačavanju Nedića i Josipa Broza Tita, pokušao da stavi u istu ravan te dve osobe. To je naprosto nespojivo i meni je žao što gospodin Martinović, uprkos trudu i tituli koju je dobio od kolege Marijana Rističevića da je za istoričara, on to ima pravo da radi, ali ne na ovakav način. Ovim bih zamolio da se ne vređamo i da pričamo o istorijskim činjenicama i da se vratimo na član 3. – pojam Holokausta, o čemu i želim da govorim u preostalih 12 i po minuta kao ovlašćeni predstavnik.
Zahvaljujem, gospodine Omeroviću. Mada, kada ste već pozvali da se ne vređamo, ja bih voleo da niste vi u tom vašem izlaganju, u stvari replici, pomenuli nekoliko poslanika imenom i prezimenom, omogućili njima pravo na repliku i na neki način ih izvređali. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović.
Vrlo kratko. Mislim da gospodin Meho Omerović, čiji stav cenim po ovom pitanju i koji je to prilično žustro i zastupao na ovoj raspravi, pa je malo utihnuo, verovatno kako su stizale packe, ali upravo moja komparacija je bila u smislu da su različiti stavovi u okviru vladajuće koalicije po pitanju antifašizma, kolaboracije, po pitanju Nedićevaca, Ljotićevaca, četnika itd. Ja mislim da se mi gospodine Meho Omeroviću, kolega uvaženi, slažemo po tom pitanju, samo me niste najbolje razumeli. Ako je bilo u tom smislu nekog nerazumevanja, ja dajem pojašnjenje i samo sam u tom kontekstu pomenuo vašu partiju koja je, nažalost, u koaliciji sa svima ovima koji imaju sasvim suprotan koncept. Hvala.
Morate razumeti da vas je teško razumeti. Ne čudim se gospodinu Omeroviću. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Uvaženi ministre, u ime Poslaničke grupe SPS ćemo otprilike staviti tačku na jednu raspravu koja se vezuje za prevashodno amandman, u vezi onoga što je veoma važno, zaista veoma važno, kada je u pitanju jevrejski narod i zakon koji se odnosi na jevrejsku zajednicu. I niste, uvaženi predsedavajući, ni malo pogrešili kada ste proširili i dozvolili proširenje konteksta razgovora ili dilema ili diskusija, kako god to nazvali, kada govorimo upravo o članu 3. Jer, jevrejska zajednica zaslužuje veoma jasnu poruku iz ovog parlamenta. Jevrejski narod zaslužuje veoma jasnu poruku iz ovog parlamenta, poruku koju joj šalje Vlada Republike Srbije, poruku koju joj šalje država Srbija. A ta poruka je sadržana u zakonu koji bezrezervno podržavam – da stradalnički jevrejski narod ima prava koja ovaj zakon daje i oko toga nema dileme. Ne može ni da bude dilema da je jevrejski narod stradao od fašističkog okupatora. Ne može da bude dilema da je fašistička Nemačka sprovodila holokaust. Uvaženi narodni poslanici i drage moje kolege pravnici, isto tako, ne može da bude dilema da je jedan kolaboracionistički režim, oličen u Vladi Srbije, u to vreme, na čelu sa Nedićem, bio u saradnji sa Nemačkom. Ako je Nemačka fašistička država, uništavala Jevreje, kako može jevrejska zajednica da ima simpatije prema takvoj Vladi? Ne govorim u ime jevrejske zajednice niti imam pravo na to, ali moram da skrenem pažnju, onaj ko je sarađivao sa nemačkim okupatorom ne može da bude ni u kom slučaju prema jevrejskoj zajednici naklonjen na način koji odudara od onog ostrašćenog zlotvorskog zločinačkog što je sprovodila fašistička Nemačka prema Jevrejima. Gde su Jevreji, jevrejska zajednica, jevrejski narod tražili spas? Tražili su spas u Narodno oslobodilačkom pokretu, tražili su spas u Partizanskom pokretu, tražili su spas u Narodno oslobodilačkoj borbi. Tražili su spas tamo gde i SPS baštini svoj program i svoje ciljeve i svoje političko delovanje. Samo ću podsetiti na jednu činjenicu koju niko ovde ne može dovesti u sumnju. Moša Pijade uvaženi ministre, vi to itekako dobro znate je jedan od najznačajnijih vojnih ličnosti, kada je u pitanju Narodno oslobodilački pokret, političar. Bio je Jevrejin, a bio je na čelu i jedan od čelnika Narodno oslobodilačkog pokreta. Kada sam izneo podatak da je Nedić uništavao najviše komuniste, to je istina, najviše su komunisti stradali od Nedićevaca i Ljotićevaca, zato što su bili ciljna grupa za uništavanje od strane takvog režima i takve Vlade. Kada sam rekao da su stradali ravnogorcisamo sam izneo činjenicu ali to ne znači da su nam se ideološki pogledi približili…
Gospodine Jovanoviću, ja bih vas zamolio da završite vaše izlaganje.
Izvinite, dozvolili ste i drugima. Završavam. Hoću da kažem da ono što ceo dan provejava kroz ovu diskusiju mora da prestane upravo zbog jevrejske zajednice, jevrejskog naroda na teritoriji Srbije kroz veoma jasnu poruku. Vlada Republike Srbije je predložila odličan zakon. Ministre, kao predlagač, dali ste odlično rešenje. To rešenje se podržava, ali u kontekstu istorijskih činjenica to vaše rešenje mora da bude sagledano na ovakav način. Moramo da osudimo i moramo da budemo protiv rehabilitacije svih onih koji su sarađivali sa Nemačkom koja je uništavala Jevreje. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Jovanoviću. Ja imam obavezu prema svim poslanicima koji strpljivo čekaju da obrazlažu svoje amandmane, da ovu raspravu uvedem u temu, ili ću sada dati pauzu do 17,00 časova, jer toliko je potrebno, vidim, da neki poslanici malo shvate da ne mogu da drže kao taoce sve ostale poslanike, gde oni iskorišćavaju vreme van teme, ili ću da kaznenim odredbama Poslovnika pokušam da uputim da poslanici govore o temi. Neću dopustiti više replike, bez obzira da li neko ima pravo ili ne. Da li neko želi po temi da govori? Reč ima narodni poslanik Meho Omerović. Izvolite.
Gospodine predsedavajuću, u potpunosti podržavam ovaj vaš stav da se vratimo na temu i da razgovaramo o predloženom zakonu koji predstavlja jedan od suštinskih, vrednosnih iskoraka u poštovanju žrtava i pijetetu prema onima koji su stradali u periodu koji u članu 3. obrađuje predlagač zakona i Ministarstvo u pojmu Holokausta. Koristiću svoje preostalo vreme ovlašćenog predstavnika i neću se više do kraja rasprave ni javljati za reč. Pošto je ovde, citiram član 3. o kome i raspravljamo, za potrebe ovog zakona Holokaust predstavlja vreme od 6. aprila 1941. do 9. maja 1945. godine, u kome su okupatori i njegovi saradnici na teritorij današnje Republike Srbije sistemski progonili i ubijali pripadnike jevrejske zajednice, uništavali, oduzimali imovini Jevreja, bez obzira na njihovo državljanstvo i jevrejskih organizacija, zasnovano na rasističkim odredbama, propisima i aktima nacističkog režima. Nacistički režim i uloga Nedićevog kvislinškog režima u tzv. konačnom jevrejskom pitanju je istorijski poznato, ali pošto ovaj član 3. govori upravo o ovom periodu, ja bih podsetio da je prvi feldkomandant, koji je bio i komandant Grada Beograda, pukovnik Kajzenberg izdao baš tog aprila 1941. godine naredbu po kojoj se Jevreji izdvajaju od ostalih građana uvodeći tako u Srbiju rasne zakone. O policiji u Beogradu i Srbiji kaže, citiram: „Policija je ovde, s obzirom na ličnost šefa javne bezbednosti, a reč je o upravniku Grada Beograda i šefu policije Dragomiru Dragom Jovanoviću, u najboljim rukama. U prvim danima svoga rada naredio sam njeno ponovno organizovanje. Njena jačina iznosi 858 ljudi.“ Pukovnik Kajzenberg dodaje kako je policija u mnogim slučajevima najpouzdanije sredstvo za održavanje reda, a njenog šefa Dragog Jovanovića naziva svojim specijalnim komesarom. Dana 18. septembra 1941. godine, Fon Kajzenberg podnosi izveštaj u kome zaključuje da je saradnja svih nemačkih organa i ustanova sa gradskom policijom Beograda, čiji se broj sada popeo na 1500 ljudi, besprekorna. Vojna žandarmerija je bila nadležna za saobraćajna, krivična i politička pitanja, kao i za pitanja jevrejske imovine. Svakodnevno je sarađivala sa upravom Grada Beograda, kojom je rukovodio Dragi Jovanović. Učešće policije i oružanih odreda Nedićeve vlade, tzv. narodnog spasa…
Gospodine Omeroviću, opet se bavimo pojedincima, a ne temom. Ja vas molim da se vratite na temu.
Molim, nisam vas čuo, oprostite?
Opet se bavimo pojedincima, a ne temom.
Bavimo se pojedincima koji su učestvovali u progonu i uništavanju Jevreja i njihove imovine.
Znam, ali ne možete na takav način, moramo da se držimo člana 3.
Evo, vraćam se na temu. Dakle, učešće policije i Nedićevih odreda u racijama i hapšenjima Jevreja imalo je važnu ulogu. U tu svrhu bio je obrazovan i poseban sedmi odsek specijalne policije koji je bio zadužen samo isključivo za Jevreje i Rome. Nekoliko stotina agenata radilo je na registraciji beogradskih Jevreja i Roma, a zatim pružalo pomoć nemačkim vlastima u njihovoj likvidaciji. Spiskove talaca za streljanje predstavnici nemačkih okupacionih vlasti sastavljali u saradnji sa Dragim Jovanovićem svi, dakle, zajedno, Gestapo, Vermaht, specijalna policija, uključujući ostale domaće učesnike i saradnike i sproveli su jedno od najradikalnijih, pod navodnicima, konačnih rešenja jevrejskog pitanja u Evropi. Gestapo i Specijalna kvislinška policija produžili su aktivnost protiv malobrojnih preostalih skrivenih Jevreja…
Gospodine Omeroviću, možete da se naljutite koliko god želite na mene, ja ću vas prekinuti.
Protiv skrivenih Jevreja… [[Isključen mikrofon.]]
Ja neću dopustiti više da govorite. (Meho Omeroviću, s mesta: Molim vas, ovo je tema.) Nije, gospodine Omeroviću, jednostavno negoduju svi poslanici u sali. Ne možete na ovakav način da otvarate replike. Završavamo sa ovim članom. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić i Ivan Karić. Da li neko želi po ovom amandmanu? (Meho Omerović, s mesta: Na šta ovo liči?) Budite korektni, budite parlamentarni i poštujte svoje kolege. (Meho Omerović, s mesta: Prekidate me.) Moram da vas prekidam kad ne govorite o temi. Moram da vas prekinem, gospodine. Mogu samo da vas kaznim sada. Negoduju svi poslanici u sali. (Meho Omerović, s mesta: Koji svi? Marijan Rističević?) Poštujte svoje kolege. Nije pomenuo gospodin Rističević. Poštujte svoje kolege, gospodine Omeroviću, dugo ste u parlamentu. Mislim da to što radite nije korektno. Reč ima dr Miroslav Marinković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, bilo je zadovoljstvo slušati na momente ovu raspravu koja je dala mnoge činjenice koje neki od nas znaju već 30 godina, tako da sam ja zadovoljan što je toga bilo. Međutim, prilično vremena je prošlo da mi ne pričamo i da na neki način dezavuišemo jedan izuzetno važan zakon koji se tiče ispravljanja jedne nepravde koja se desila, nažalost, kod nas. Amandmanom na član 7. posle reči: „podnošenje zahteva za izdavanje“ dodaju se reči: „odnosno, od prijema zahteva agencije“. Predloženi amandman ima za cilj da pored prava podnosioca zahteva, pribavlja dokumentaciju, dokumenta i podatke, uspostavi i nadležnost agenciji u pogledu prikupljanja potrebne dokumentacije, odnosno da agencija podnosi zahtev za dostavu potrebne dokumentacije, što je u skladu sa idejom da državni organi i drugi subjekti koji vrše javna ovlašćenja sami pribavljaju dokumenta koja su u posedu države. Na ovaj način se olakšava ostvarenje prava. Smatram da rasprava na ovaj način i o ovome treba da olakša rešavanje ovog problema i realizaciju zakona o kome mi danas raspravljamo. Očekujem da će u daljoj raspravi i uvaženi gospodin ministar i njegovi saradnici imati razumevanja za ovaj naš amandman, kojim želimo da olakšamo i poboljšamo rešenje koje ovaj zakon donosi, a koji je, kažem još jedanput, ispravljanje jedne istorijske nepravde koja se, nažalost, desila kod nas. I neka detaljna elaboracija u smislu prethodnih govornika može da ima koristi, ali u nekim drugim možda uslovima, a ovako smo mi dragoceno vreme u kojem smo trebali da pomognemo ljudima, odnosno da pomognemo verskoj zajednici koja je nažalost ostala kao jedini pravni sledbenik jer živih naslednika nema, da mogu što pre da ostvare ta svoja prava i zaštite i očuvaju sećanje na te ljude. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković, po amandmanu. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, po amandmanu 7. ću reći samo da ga ne treba prihvatiti, iz prostog razloga što se nešto i podrazumeva ako se kaže. Pa, sada bih citirao ovaj član zakona – svi organi Republike Srbije, organi AP Vojvodine, organe lokalne jedinice, samouprave i drugih organa i organizacija, kao i u arhivi dužni su da u okviru svojih nadležnosti i bez odlaganja, a najkasnije u roku od 30 dana podnošenjem zahteva za izdavanje izdaju za potrebe sprovođenja postupka vraćanja imovine u skladu odredbi ovog zakona. Dakle, ovde se kaže – od dana podnošenja zahteva. Taj zahtev se u tom trenutku i verifikuje negde, a vi samo dajete da se od prijema. Dakle, prijam je isto i kada se podnese bilo kojem sudu, vi dobijate overu i zato kažem ne bi trebalo prihvatiti ovaj amandman.
Zahvaljujem, gospodine Toškoviću. Reč ima dr Miroslav Marinković, po amandmanu.
Mislim da niste u potpunosti razumeli amandman jer ovde mi tretiramo instituciju podnosilaca ovog zahteva, da to mogu biti i agencije. Ne sporim ja to što ste vi rekli, ali mi o tome nismo pričali uopšte u amandmanu, nego da se daje i mogućnost agenciji da podnese.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Vrlo ću kratko. Upravo ovo što je uvaženi prethodnik i rekao. Ovim amandmanom se na određeni način proširuje krug lica koja mogu preuzeti na sebe teret dokazivanja i u njih se uvrstava i agencija, a to je onda suprotno uopšte i svrsi postojanja i nadležnosti same agencije jer ne možete onome ko u ovoj situaciji odlučuje preneti nadležnost, odnosno teret dokazivanja. Koncepcijski se jednostavno razlikuje i ako bismo čak i prihvatili amandman, ne bi bilo usklađeno sa ostatkom teksta Predloga zakona. Sa druge strane, ipak držim do toga da je jedna široka javna rasprava i postupak izrade Nacrta zakona koji je sada kao utvrđeni predlog prema vama i naročito učešće zainteresovanih strana u izradi ovoga teksta zakona - nešto što nam garantuje da je ovo najkvalitetniji i prihvatljiv tekst Predloga zakona za njih. Da li je pravno koncepcijski moguće razmatrati i ovo? Da, ali onda to menja koncepciju čitavog zakona, te je to jedan od razloga bio za neprihvatanje amandmana, ali ja ovo shvatam kao i vaš doprinos što boljem kvalitetu teksta zakona i u tom smislu pozdravljam spremnost da se on poboljša, ali mislim da je ovako najbolje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik dr Ivan Bauer. Reč ima dr Ivan Bauer. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani ministre sa saradnicima, u ovom amandmanu smo reagovali na član 9. i predložili da se doda posle stava 2. stav 3. koji glasi – sredstva iz stava 2. ovog člana isplaćuju se najkasnije do 1. februara svake kalendarske godine za tekuću kalendarsku godinu. Dakle, radi se o sredstvima koja se opredeljuju svake godine Savezu jevrejskih opština. Mi smo smatrali, s obzirom na to da u članu 24. stav 1. se kaže – da je Savez, misleći se na Savez jevrejskih opština, dužan da do 15. januara svake kalendarske godine sačini objedinjeni godišnji program upravljanja prihodima za tekuću kalendarsku godinu i da ga nakon toga dostavi odboru, gde se misli na Odbor za nadzor koji vrši nadzor upravljanja prihodima. Mi smo smatrali da je svrsishodno da se odredi i rok do kada će ta sredstva biti uplaćena, s obzirom na to da ukoliko se ne odredi rok, verujući, naravno, u najbolju moguću nameru ministra, možda bi moglo da se desi da u nekoj budućnosti, za pet ili 10 godina, neko to što ne postoji takva formulacija, odnosno to preciziranje, to zloupotrebi i da sredstva ne budu prebačena u neko dogledno vreme, odnosno da budu prebačena krajem kalendarske godine za tu godinu. Dakle, to je bio razlog. Razumem argumentaciju koju ste vi ponudili, nadam se da ćete uvažiti našu argumentaciju.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik dr Ivan Bauer. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, magistar doktor Blagoje Bradić i Ivan Karić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik dr Ivan Bauer. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima dr Ivan Bauer.
Zahvaljujem ministru na uvažavanju naših argumenata.
Zahvaljujem. Na član 15. amandman su podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 17. amandman su podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 18. amandman su podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 21. amandman su podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 21. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik dr Ivan Bauer. Reč ima dr Ivan Bauer. Izvolite.
Ovde smo imali dve intervencije - jedna je više tehničkog karaktera, a druga je, čini mi se, malo važnija. Kada sam govorio u načelnoj raspravi o problemu koji se može pojaviti, a to je da će biti vrlo teško dokazati da su određeni pripadnici jevrejske zajednice zaista bili pripadnici te zajednice, s obzirom na to da ne postoje knjige jer su spaljene tokom Drugog svetskog rata, s obzirom na to da neki od njih nisu bili registrovani kao pripadnici jevrejske zajednice, mada su trpeli sve konsekvence te činjenice da su zaista i bili Jevreji. Dakle, ono što sam intervenisao u stavu 4. jeste da rok koji se propisuje kada se pojavi neko naknadno kao naslednik imovine, rok koji se propisuje jevrejskoj zajednici, odnosno Savezu jevrejskih opština da se ta imovina vrati jeste mesec dana od dana podnošenja zahteva. Može se desiti da taj zahtev bude nepotpun ili da podaci koje je dostavio neko ko traži povraćaj imovine ne budu u potpunosti validni i čini mi se da, s obzirom na to da će se u tom slučaju vrlo verovatno raditi o osobama koje žive u inostranstvu, taj rok koji je propisan, od mesec dana, za rešavanje tog zahteva jednostavno nije dovoljno dug. Zbog toga smo predložili da se, umesto mesec dana, Savezu jevrejskih opština da rok od 90 dana da reše ove zahteve. Čini mi se da je to razumno. Tih zahteva neće biti toliko mnogo i mislim da produženje roka sa 30 na 90 dana ne bi nešto dramatično promenilo, a mislim da bi dalo mogućnost da se ovakvi slučajevi reše putem ovog zakona, a bez potrebe da dolazi do bilo kakvih sudskih procesa.
Zahvaljujem. Na član 21. amandman je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Izvolite, reč ima ministar.
Prihvata se amandman Odbora.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Konstatujem da je predstavnik Vlade prihvatio amandman i da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 23. amandman je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravni sistemom Republike Srbije. Izvolite, reč ima ministar.
Prihvata se amandman Odbora.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Konstatujem da je predstavnik Vlade prihvatio amandman i da je on postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik dr Ivan Bauer. Reč ima dr Ivan Bauer. Izvolite.
Mi smo podneli na ovaj član amandman iz istog razloga kao i Odbor za pravosuđe, doduše, nešto drugačije, jer je ovim članom bilo predviđeno da se na osnovu šestomesečnog izveštaja koji ne može vršiti revizor, s obzirom da on vrši godišnju reviziju poslovanja Saveza jevrejskih opština, vezano za ova sredstva koja im se stavljaju na raspolaganje. Dakle, mi smo predložili nešto drugačije rešenje, ali mislim da je i ovo rešenje koje je predložio Odbor potpuno prihvatljivo, tako da u tom smislu možemo da povučemo ovaj amandman.
Zahvaljujem. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 24. amandman su podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PREKRŠAJIMA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelan pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Veličković. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Vesna Martinović, Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Reč ima narodna poslanica Vesna Martinović. Izvolite, gospođo Martinović.
Zahvaljujem. Već kod rasprave u načelu, sugerisala sam da bi bilo dobro da se zadrži rešenje iz važećeg Zakona o prekršajima, koje predviđa održavanje ročišta za odlučivanje o usvajanju sporazuma o priznanju prekršaja. Smatram da je nedovoljno i nepouzdano i za sud prilično teško da utvrdi da li je okrivljeni svesno i dobrovoljno priznao prekršaj i da li je svestan svih posledica zaključenja sporazuma samo na osnovu dostavljenog sporazuma. Mislim da je važno, s obzirom na posledice koje nastupaju usvajanjem sporazuma i donošenjem presude kojom se okrivljeni oglašava krivim i izriče mu se prekršajna sankcija da suda na jedan pouzdan način utvrdi da li je okrivljeni izrazio slobodnu volju prilikom prihvatanja sporazuma i da li je svestan posledica sporazuma koji je zaključio. Mogu da razumem potrebe efikasnosti samog postupka, ali čini mi se da predloženim rešenjem prekršajni sud dovodimo u situaciju da na osnovu samo jednog dokumenta koji se zove sporazume a bez prethodnog saslušanja okrivljenog, utvrđuje nešto što je ipak moguće, čini mi se, na pouzdan način utvrditi jedino u razgovoru sa samim okrivljenim. Žao mi je što Vlada Republike Srbije nije prihvatila naš amandman koji predviđa održavanje ročišta i utvrđivanje slobodne volje i svesti o posledicama zaključenog sporazuma na jedan ozbiljan i pouzdan način. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Martinović. Na član 15. amandman su zajedno podneli narod (Janko Veselinović, s mesta: Javio sam se za reč.) Po kom osnovu? (Janko Veselinović, s mesta: Imam pravo na pet minuta.) Potrošili ste gospodine Veselinoviću pet minuta. Sa vama se nešto čudno danas dešava. Zar niste po prethodnom zakonu potrošili pet minuta, gospodine Veselinoviću? Ne razumem vas. Vrlo dobro znate da je objedinjena rasprava. Vi ste imali vaših pet minuta kao samostalni poslanik i vi ste iskoristili na prethodnom zakonu. Izvolite.
Povreda Poslovnika, ako mogu da kažem, gospodine predsedavajući. Član 106, član 107. pre svega, dakle vi ste mene sada uvredili. Uvredili ste me nekoliko puta danas tokom rasprave. Prvo ste rekli i dali na neki način sugestiju da sam ja nešto danas pio. Gospodine predsedavajući, ja uopšte ne pijem, čašu vina popijem jednom godišnje. Sada ste rekli da se nešto samnom čudno dešava. Da li vi znate na kom vi mestu sedite? Da li vi znate koji posao obavljate? Da li vi znate da je ovo Narodna skupština Republike Srbije? To što ste vi prali autobuse, to vam ne daje pravo da vređate narodne poslanike, što ste dobili ulogu u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da predsedavate Skupštinom, što ste zbog toga što ste posao konduktera loše obavljali, bili prebačeni na mesto perača, to vam ne daje pravo da me vređate. To što ste dobili takvu ulogu u SNS, to vam ne daje pravo…
Molim vas, dopustite samo da završi gospodin Veselinović. Ovo više govori o njemu nego o bilo kom drugom. Izvolite, nastavite.
Ovo više govori o vama i vašoj stranci kojoj pripadate, koja ima sve elemente stranke koja pokušava da uguši bilo kakvu slobodu reči i koja pripada totalitarnim režimima. Dakle, uzeli ste mi danas tri minuta, hteo sam da ih iskoristim sada, tražio sam to, vi ste rekli da se samnom nešto čudno dešava.
Vreme. Gospodine Veselinoviću, evo kao što vidite dopustio sam da one manipulacije i laži koje vi kao predstavnik jedne grupe ljudi koji to rade, činite i dalje. Meni to ne smeta. Ja sam potpuno ponosan što sam sa 17 godina, kao student sa 17 godina radio posao konduktera u auto-prevoznom preduzeću „Bačka trans“ u Vrbasu. To sam radio godinu dana i na tih godinu dana svog života od 17 godina, ja sam ponosan, ali i na sve ono sledeće što sam radio u životu, gospodine Veselinoviću, ali vi na neke stvari niste ponosni, gospodine Veselinoviću. A ta pranja i ostalo, te laži koje izmišljate kao profesor koji studente usmerava to govori o vama a ne o meni gospodine Veselinoviću. Da sam radio taj posao, ja bih takođe bio ponosan na njega, kao što sam radio posao konduktera sa 17 godina, i posao komercijaliste i posao šefa saobraćaja, i posao komercijalnog direktora i mnoge druge poslove koje sam u životu radio. Na sve to sam ponosan, gospodine Veselinoviću i ne možete time da me uvredite. Da sam radio i posao perača autobusa i na to bih bio ponosan, ali vaše laži, vaše uništavanje Srbije, gospodine Veselinoviću, u prethodnom periodu ne možete ovim lažima da sakrijete. Pitao sam zašto se sa vama nešto dešava danas iz dva razloga. Zato što ste u sklopu rasprave, ove važne rasprave za jevrejsku zajednicu i za građane Republike Srbije, vi pominjali neka alkoholna pića, vi tražili ponovo da dobijete pet minuta, samo pola sata kasnije iako vrlo dobro znate da nemate pravo. Zato sam rekao, pomenuli ste pet minuta, gospodine Veselinoviću, govorili ste pet minuta pre samo pola sata, onu minutažu koju imate kao narodni poslanik, samostalni narodni poslanik. Vaše pretnje, vaš bezobrazluk, sve ono što radite ne može da uplaši SNS, gospodine Veselinoviću. Vaš strah od izbora ne može da uplaši SNS i mene kao predsedavajućeg. Zahvaljujem se gospodine Veselinoviću, ovo govori više o vama. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, po Poslovniku.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, član 107. dostojanstvo. Dakle, najdrastičnije je narušen ugleda Narodne skupštine, stravičnom, rekao bih, količinom uvreda koje smo malo pre čuli od gospodina Veselinovića koje su bile upućene vama, gospodine predsedavajući. Zaista sam zgranut, zabezeknut i količinom mržnje koja je ispoljenana jednu konstataciju da sa njim danas nešto nije u redu. S druge strane, on je rekao da jedom godišnje popije čašu vina, a ja mislim da je to bilo baš upravo danas, jer je to jedino objašnjenje zašto se danas tako ponaša, da je popio malo više od jedne čaše vina.
Zahvaljujem se gospodine Markoviću. Razumem da su pojedinci bivšeg režima koji su navikli da pravo iz studentskih patika ulaze u ministarske fotelje i da im smeta ako je neko u životu sa 17, 18 sa 20 godina radio pošten posao kao većina građana u Srbiji. Znam da im to smeta, jer su oni navikli, kažem još jednom, ponavljam da iz patika studentskih uskaču u ministarske, bez dana radnog staža, ali to je opet njihov problem, to nama ne smeta, mi jednostavno poštujemo sve građane Srbije, svaki posao u ovoj zemlji i još jednom ponavljam da sam ponosan na sve ono što sam radio u životu. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Reč po Poslovniku, gospodin Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 96. član 103. Član 103. govori o pravu narodnog poslanika da reklamira povredu, a član 96. reguliše kako narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u raspravi koji imaju pravo da govore svaki po jednom, svaki po jednom do pet minuta. Dakle, kolega koji se buni je govorio pet minuta o sadržaju njegovog govora ne bi vredelo diskutovati, ali on to svoje vreme je iskoristio na način na koji je on mislio da treba da ga iskoristi. Ovaj Poslovnik nisu pisali poljoprivrednici, nisam ga pisao ja, nije ga pisao SNS. Ovaj Poslovnik je pisala stranka bivšeg režima i ja verujem da bez obzira što je promenio pet organizacija, samo Jehovin svedok nije bio, da je i on učestvovao u donošenju ovog Poslovnika. Ono što mene iznenađuje i zbog čega sam zabrinut, jer se ne radi o pogrešnom tumačenju običnog poslanika, već jednog doktora prava koji predaje pravo na fakultetu i neko znanje, više zvanje nego znanje, treba da prenese studentima. I sada vi trebate na osnovu njegove diskusije i moje da vidite koja je razlika između fakultetski obrazovanog i mudrog. Treba napraviti razliku između zvanja i znanja. Ja mislim da je našim gledaocima sasvim jasno. Ali, gospodo poslanici da znate, mene iznenađuje, on je doktor prava. On je doktor prava, a gotovo ništa ne zna. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Rističeviću. Smatram da nisam prekršio Poslovnik, kao što mogu da kažem da sam ponosan na sve ono što piše u mojoj biografiji na sajtu Narodne skupštine Republike Srbije. Izvolite, da li neko još po Poslovniku? Gospodin Janko Veselinović.
I prethodni govornik i govornik pre njega je prekršio, odnosno vi ste prekršili član 107, tako što ih niste prekinuli. Ja sam možda na ovoj strani opozicionoj sam i možda ostale ne zanimaju uvrede koje stižu na moj račun i na moj lični račun i na račun mog znanja i zvanja. Vi se smeškate predsedavajući, vi se smeškate na to. Smeškali ste se i malopre kad je prethodni govornik i pre njega govorio na najmogući uvredljiviji način na moj račun. Ovo je naravno, autokratija. Ovo je režim koji ne dozvoljava normalnu diskusiju, koji vređa sve što je drugačije…
Zahvaljujem se. Gospodine Veselinoviću, da ste nastavili uvrede na moj račun ne bih vas prekinuo, ali ovako moram. Jedino moj smešak može da bude u pravcu domaćeg vaspitanja jednog narodnog poslanika koji je samo 15 minuta ili pet minuta pre ovoga izrekao uvrede na račun drugih, a sada se žali da je neko vređao njega. Ali kažem, kao što sam rekao, to više govori i to dolazi, to je domaće vaspitanje jednog poslanika koji na takav način unizuje ovaj visoki dom. Zahvaljujem se. (Janko Veselinović, s mesta: Poslovnik.) Ne možete u istom trenutku dva puta da se… (Janko Veselinović, s mesta: Vi ste sada povredili Poslovnik.) U pravu ste. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Goran Ćirić, Balša Božović, magistar Aleksandra Jerkov, Vesna Martinović, Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Reč ima narodni poslanik Vesna Martinović. Izvolite. (Janko Veselinović, s mesta: Poslovnik. ) Vi kao pravnik, gospodine, morate da znate da kao predsedavajući po Poslovniku u obrazloženju ne mogu ponovo da prekršim Poslovnik. Tako da, nažalost morate da sačekate neki drugi put. Izvolite, gospođo Martinović.
Zahvaljujem. Dakle, predloženim amandmanom mi smo sugerisali isto kao i prilikom rasprave u načelu o predloženim izmenama Zakona o prekršaju, da se predlogom Vlade krši odredba Ustava koja propisuje obavezu, odnosno mogućnost žalbe na odluke organa državnih, kojima se odlučuje o nekom pravu, pravnom interesu itd. Preduslov za ostvarivanje tog prava na žalbu jeste dostavljanje. Po trenutno važećem Zakonu o prekršajima, postoji obaveza prekršajnog suda da oštećenom i njegovom punomoćniku, ukoliko ga ima, dostavi odluku o sporazumu bez obzira na to da li je tom odlukom predlog za sporazum usvojen, odbačen ili odbijen. Ja mislim da, s obzirom na to da u velikom broju prekršajnih postupaka okrivljenih nema, da ovo ne iziskuje posebne ni materijalne, ni ljudske resurse, bitno ne odugovlači postupak, a doprinosi poštovanju Ustava Republike Srbije. Da je moje mišljenje ispravno, potvrđuje i mišljenje nekih sudija prekršajnog suda sa kojima sam u međuvremenu razgovarala od pretresa u načelu do danas i mislim da će ova odredba, kao što je Vlada predložila i bude usvojena, biti razmatrana od strane Ustavnog suda i vrlo brzo menjana u ovoj Narodnoj skupštini.
Zahvaljujem se, gospođo Martinović. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine Selakoviću.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, mislio sam i da se ne javim s obzirom da smo u raspravi u načelu prilično pretresli pitanje koje je predmet ovog amandmana. Samo želim da napomenem da su u radnoj grupi koja je pripremala nacrt koji je sada pred vama kao predlog, članovi bili i predsednik Prekršajnog apelacionog suda u Beogradu, gospodin Zoran Pašalić i predsednik Prekršajnog suda u Beogradu, gospodin Marinović i predsednik Prekršajnog suda u Novom Sadu, gospodin Kozarski. I da su upravo ova rešenja, koja se nalaze pred vama, rešenja koja su predlagali, a koja su pravno tehnički uobličena naknadno i opet dobila njihovu podršku, dakle predsednika najvećih prekršajnih sudova u Srbiji. Te s toga, ne stoji nikakav razlog da su sudije te koje sada tvrde da ovo rešenje nije dobro, a da je Vlada to nametnula. Ne, mi smo uspostavili princip, zaista, što se to moderno kaže, i u inkluzivnosti, odnosno uključenosti svih relevantnih subjekata prilikom izrade ovog nacrta zakona i slušali na prvom mestu reč struke. Priznaćete da dve godine prakse u primeni ovog zakona je bilo sasvim dovoljno da se vidi koji su to kameni spoticanja da bi ovom prilikom bili korigovani. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodna poslanica Vesna Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Dakle, uz svo poštovanje ovoga što ste rekli, predsednici sudova ne učestvuju svakodnevno u prekršajnim postupcima kao sudije, kao što to rade kolege sa kojima sam ja razgovarala i koje se samo bave vođenjem prekršajnih postupaka. Pokušala sam da vas ubedim i pokušaću ponovo. Dakle, vi ste rekli da sud prilikom odlučivanja o sporazumu vodi računa o interesima oštećenog i to je u redu, ali je nelogično da isti taj oštećeni o čijim interesima i pravima sud vodi računa prilikom odlučivanja o sporazumu, nema pravo da bude informisan time što će mu se dostaviti odluka prekršajnog suda o tome na koji način i kako je prekršajni sud brinuo o njegovim pravima. To zaista nema nikakvo ni pravničko ni finansijsko ni ljudsko niti bilo kakvo drugo obrazloženje. Mi sada možemo da se pozivamo na koga god želimo, ali to nije logično, pogotovo napominjem zbog toga što najveći broj prekršajnih postupaka nema oštećene, a tamo gde ih ima su vrlo osetljive oblasti kao što su rad, kao što su zdravstveno i socijalno osiguranje, javna bezbednost, uprava i tome slično. Dakle, u malobrojnim postupcima gde postoji oštećeni, mislim da je protivno Ustavu isključivati njihovo pravo na dostavljanje odluke suda o sporazumu i time im uskraćivati mogućnost da u nekim drugim postupcima, na primer parničnom postupku ostvaruju dalje neka svoja prava i pravne interese. Hvala.
Zahvaljujem. Replika ministar. Izvolite.
Zahvaljujem se. Ceneći svakoga i, naravno, spremnost uvažene prethodnice da učestvuje u raspravama i predlaže neka dobra rešenja, ja ipak kao resorni ministar više imam poverenja u glas sudija koji mi prenose predsednici sudova, nego, uz puno poštovanje, koleginice i kolege narodni poslanici, zato što su upravo predsednici sudova oni koji odgovaraju za blagovremeni zakonit rad suda na čije čelo su izabrani, a uostalom, izabrani su upravo od strane ovog uzvišenog doma, odnosno glasovima narodnih poslanika. Mislim da sam ostatak teme prilično apsolvirao u raspravi u načelu, kada sam i skrenuo pažnju da je reč o prekršajnom postupku. Ako je reč o oštećenom koji smatra da sporazum o priznanju prekršaja nije zaključen u njegovu korist ili da je on tu prilično oštećen, on ostvaruje pravo i na vanredni pravni lek i na parnicu. U toj parnici sporazum o priznanju prekršaja je neoboriva dokazna isprava. Prema tome, ne vidim šta bi tu bilo sporno. Samo još jednom skrećem pažnju da nije reč o krivičnom postupku, da je reč o prekršajnom postupku, da se broj prekršajnih postupaka u Srbiji meri stotinama hiljada, nekada i milionima. U svakom slučaju, tvrdim da je rešenje koje su nam predložili predsednici i sudije prekršajnih sudova, koje se pred vama danas nalazi kao deo Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima, adekvatnije.
Zahvaljujem. Reč po amandmanu ponovo želi narodna poslanica Vesna Martinović.
Zahvaljujem. Nema potrebe da omalovažavate moju želju kao nekoga ko vrlo često kroz posao kojim se bavi učestvuje u prekršajnim postupcima ne kao sudija, ali vrlo često da kao punomoćnik oštećenih. Zbog toga što su neke od kolega sudija učestvovale u izradi ovog zakona, odnosno izmeni zakona, nema potrebe da omalovažavate bilo koga, a naročito ne nekoga ko u tom istom postupku učestvuje, ali možda sa druge strane, kao branilac okrivljenog ili punomoćnik oštećenog. Ali, sada ste upravo izrekli jednu protivrečnost, jer ste rekli da ovaj sporazum, odnosno presuda kojom se sporazum usvaja, predstavlja u parničnom postupku neoborivu dokaznu ispravu. Ja vas pitam – kako će oštećeni u parničnom postupku da tu istu ispravu koristi ako mu nije dostavljena? Ne razumem tu tvrdoglavu potrebu da se oštećeni izostavlja iz prekršajnog postupka koji se zaključuje sporazumno. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov, Vesna Martinović, Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Reč ima narodna poslanica Vesna Martinović.
Zahvaljujem. Kao logična posledica predloga Vlade da se oštećeni svede na nivo svedoka i kao logična posledica toga da mu se presuda, odnosno odluka suda o sporazumu ne dostavlja, je i posledica da se oštećenom i njegovom punomoćniku ukida pravo žalbe, koje po važećem zakonu postoji, vi ste rekli da pošto sud brine o interesima oštećenog prilikom odlučivanja o tome da li će sporazum usvojiti ili ne, da je to sasvim dovoljno. Ja vam kažem da sudovi, pa ni prekršajni, nijedan sud, nisu bezgrešni, jer kada bi sudovi bili bezgrešni, pravo na žalbu ne bi trebalo ni da postoji, ali to pravo postoji i predstavlja jednu pravnu tekovinu, civilizacijsku tekovinu, a i ustavnu obavezu i poštovanje prava na žalbu, pa i oštećenog, nije samo ustavna obaveza, nego jedan rezultat koji je proistekao… Ministre, da li me slušate? (Nikola Selaković, s mesta: Naravno.) Dobro. Dakle, pravo na žalbu, koje je ovim vašim predlogom ukinuto, je u suprotnosti sa članom 36. Ustava, koji garantuje jednaku zaštitu i pravo na žalbu ili drugo pravno sredstvo svakome o čijem se pravu, obavezi ili, i sada idemo na deo koji je za oštećenog važan, na zakonom zasnovanom interesu odlučuje. Presudom kojom se usvaja sporazum odlučuje se o interesima oštećenog. On ima pravo na dostavljanja presude i treba da ima pravo i na žalbu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić.
Gospodine predsedavajući, predlažem da Narodna skupština odbije ovaj amandman, jer je potpuno neutemeljen i potpuno je prihvatljivo obrazloženje koje je dala Vlada, pogotovo ako se ima u vidu da se radi o prekršajnom postupku, dakle, o prekršajima koji imaju mnogo manju društvenu opasnost od krivičnih dela. Podsetio bih javnost Srbije, naravno i sve kolege narodne poslanike, da u krivičnom postupku i za lakša, a i za teža dela, oštećeni nemaju prava žalbe onde gde se eks oficio postupa, gde osnovno, odnosno više tužilaštvo zastupa njihove interese. Čim nemaju prava u krivičnom postupku, zašta bi imali prava u prekršajnom postupku, gde je društvena opasnost daleko manja, a imate ogroman broj predmeta gde bi nastalo opšte zagušenje zbog pisanja žalbi. Prema tome, pozdravljam odluku Ministarstva i ne treba prihvatiti ovaj amandmana. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 20. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić i zajedno narodni poslanici Nataša Vučković, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov, Vesna Martinović, Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović i zajedno narodni poslanici Nataša Vučković, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov, Vesna Martinović, Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Reč ima narodna poslanica Vesna Martinović.
S obzirom na to da prilikom rasprave o ovom Predlogu zakona u načelu ministar nije bio neposredno prisutan u sali, ja bih volela da ministar sada ovom prilikom odgovori na sledeće pitanje. Zakon o uređenju sudova je pre nešto više od mesec i po dana menjan i dopunjavan u ovoj sali. Mene interesuje kako je moguće da pre mesec i po dana niste znali i na osnovu čega ste u međuvremenu saznali da ne postoje ni personalni, ni materijalni uslovi za preuzimanje nadležnosti da fiskalna godina počinje od 1. januara, ne od 1. juna? Sami u obrazloženju kažete da je očigledno ovaj rok koji se odnosi na 1. jun nerealan, pa me zanima kako to sada znate da je rok nerealan, a niste znali pre mesec i po dana? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ako tvrdimo da je sudstvo nezavisno, a ja tvrdim da jeste i da treba tako da bude, onda bi i ono samo valjalo da da inicijativu za odlaganje početka primene ovog zakona. Kao što je rečeno i u samom obrazloženju, a evo, i da vi možete da pogledate, pa koga interesuje može da uzme u ruke i pročita inicijativu koja je došla upravo od strane predsednika VSS i samog VSS, koji su, imajući u vidu činjenicu, citiram, da su sudovi od 1. januara 2016. godine uvedeni u sistem izvršenja budžeta Republike Srbije, te da su odobrene aproprijacije Zakonom o budžetu Republike Srbije sudovima dodeljene na godišnjem nivou, preuzimanje nadležnosti na pola godine uticalo bi na izvršenje budžeta i godišnje izveštavanje o izvršenju budžeta sudova. To je jedan, samo jedan deo ovog pisma. Ja ga neću celog, odnosno ovu inicijativu neću celu citirati, tako da je to potpuno jasan i nedvosmislen razlog, a nikako nesposobnost, nemogućnost prenošenja određenih nadležnosti itd. Kao što znate i inicijator i predlagač izmena i dopuna Zakona o uređenju sudova sa kojima ste bili suočeni, o kojima ste odlučivali krajem prošle godine bili su predloženi od strane Ministarstva, na inicijativu Ministarstva pravde. Ovde je reč o inicijativi Visokog saveta sudstva kojom Ministarstvo pravde, kao nadležno da prati primenu propisa u oblasti svoje nadležnosti, formalno predložilo Vladi, a Vlada Narodnoj skupštini. U suštini ovo je i inicijativa i predlog Visokog saveta sudstva. Hvala vam.
Zahvaljujem, uvaženi ministre. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Stav Pokreta za preokret, moj lični stav jeste da je stanje u pravosuđu veoma loše, da građani Srbije ne osećaju postojanje pravne države i da je ovakav jedan zakon kojim se predlaže produženje roka… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Veselinoviću, da li ćete da se vratite na temu i na amandman koji ste podneli? Ako ćete da govorite o produženju roka, izvolite.
Upravo govorim o obrazloženju ovog zakona, odnosno mog amandmana, jer ovaj zakon, ako niste znali, gospodine predsedavajući, govori o odlaganju primene zakona, odlaganju primene zakona iz oblasti pravosuđa i odlaganje primene zakona jeste jedan od razloga zbog čega je stanje u našem pravosuđu katastrofalno. Zbog toga sam predložio da se briše ovaj član, da se ne odlaže primena ovog zakona, jer nas je odlaganje uređenja oblasti pravosuđa dovelo do ovog. Dovela nas je, naravno, i partijska država u kojoj jedan čovek odlučuje i hoće… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Veselinoviću, ponovo govorite o opštem stanju u pravosuđu, ne govorite o podnetom amandmanu. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vesna Martinović. Izvolite, gospođo Martinović. Odustali ste. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću komentarisati izlaganje prethodnog kolege zato što on svaku priliku koristi da, u ime neke svoje nepostojeće stranke, drži političke mitinge na razne teme. Potpuno je jasno da prethodni govornik u stvari uopšte nije pročitao u čemu se sastoji Predlog zakona, da se on u stvari ne tiče sudske funkcije u užem smislu te reči. Dakle, ne tiče se sudovanja. Tiče se odlaganja početka primene onog dela Zakona o uređenju sudova koji govori o tome da poslove pravosudne uprave od Ministarstva pravde treba da preuzme Visoki savet sudstva, što sa sudovanjem, dakle, rešavanjem u parničnim, krivičnim i drugim stvarima nema apsolutno nikakve veze. Na stranu to, čovek je sam, predstavlja verovatno malu grupu ljudi, u Narodnoj skupštini predstavlja samog sebe i pokušava samog sebe da promoviše kao nekog novog političkog lidera i do jedne izvesne mere ja to razumem. Hteo bih nešto da kažem vama, gospodine ministre, mislim da je mnogo ozbiljnije u odnosu na ovo što vam je prilično nevešto pokušao da kaže prethodni govornik. Dopustite da iznesem moje lično mišljenje. Ne tvrdim da je to mišljenje sa kojim će se složiti Ministarstvo pravde, da će to biti nešto sa čim će da se složi Visoki savet sudstva ili ovde kolege koji su pravnici, ali dopustite da kao narodni poslanik iznesem svoje lično mišljenje. Jedno od osnovnih načela na kojima počiva ustavni i politički sistem Republike Srbije jeste načelo podele vlasti. Mi smo usvojili jedno načelo gipke, fleksibilne podele vlasti, ne one krute podele vlasti kakva postoji, na primer, u Ustavu SAD. Naime, u članu 4. stav 3, ako se ne varam, kaže se da pravni sistem Republike Srbije počiva na podeli vlasti, a da se tri grane vlasti međusobno kontrolišu i da među njima postoji neka vrsta ravnoteže. Ne znam koliko je pametno i ne znam koliko je u skladu sa ovim ustavnim načelom o međusobnoj kontroli i ravnoteži tri grane vlasti, zakonodavne, izvršne i sudske, da se poslovi pravosudne uprave… Ponavljam još jedanput, pravosudna uprava ne podrazumeva sudovanje, pravosudna uprava ne podrazumeva rešavanje sporova, pravosudna uprava ne podrazumeva donošenje presuda ni u parničnom postupku, ni u krivičnom postupku, ni donošenje odluka u izvršnom postupku, dakle pravosudna uprava podrazumeva poslove koje obavlja Ministarstvo pravde u odnosu na sudove u Republici Srbiji, a ti poslovi se sastoje u tome da se sudovima omoguće adekvatni administrativni, materijalni, finansijski i drugi kapaciteti da bi sudovi u Republici Srbiji mogli da vrše svoju osnovnu funkciju, a to je funkcija suđenja. Dakle, pravosudna uprava nikako ne podrazumeva suđenje i pravosudna uprava ne podrazumeva da Ministarstvo pravde uzima na sebe ulogu suda, bilo kog suda opšte ili posebne nadležnosti u Republici Srbiji, apsolutno ne. Na kraju krajeva, pravosudna uprava nije nešto što postoji samo u Republici Srbiji. Dakle, u svakoj državi, to uče i studenti na pravnim fakultetima, postoji pet klasični resora. Jedan od tih klasičnih resora jeste i Ministarstvo pravde. U svakoj demokratskoj državi, u svakoj državi koji počiva na principu podele vlasti, Ministarstvo pravde vrši poslove koje mi u Srbiji nazivamo poslovima pravosudne uprave. Kada je donošen Zakon o uređenju sudova, čini mi se da je postojala jedna pogrešna intencija da se Ministarstvo pravde apsolutno razvlasti kada je u pitanju pravosudni sistem u Republici Srbiji, da se Ministarstvo pravde potpuno razvlasti kada su u pitanju sudovi u Republici Srbiji, a navodno pozivajući se upravo na načelo podele vlasti, odnosno na princip da sud treba da bude nezavistan. Sudovi u Srbiji su nezavisni i sudska nezavisnost se uopšte ne dovodi u pitanje činjenicom da poslove pravosudne uprave, opet kažem, iznosim moje lično mišljenje, vrši Ministarstvo pravde. Mislim da nije dobra ideja da sudska vlast u Srbiji funkcioniše potpuno autarhično, separatno, odvojena od zakonodavne i izvršne vlasti. Apsolutno, Ministarstvo pravde ne može da se meša u rešavanje konkretnih sudskih predmeta, niti je to vaša namera, niti vam Ustav, niti vam važeći zakoni to dozvoljavaju. Važeći zakon vam dozvoljava da vršenjem poslova pravosudne uprave, a to između ostalog znači i propisivanje sudskog poslovnika, stvorite uslove da sudovi rade nezavisno i da donose presude na zakonit i pravilan način. U tom smislu, moj apel, budući da ćemo usvojiti ovaj predlog Vlade Republike Srbije, koji je u stvari inicijativa Visokog saveta sudstva i da ćemo prolongirati rok sa 1. juna 2016. na 1. januar 2017. godine. Mislim da imamo dovoljno vremena da otvorimo jednu široku javnu, ali stručnu, ne političku, stranačku debatu o tome da li je uopšte u skladu sa duhom našeg Ustava da mi razvlastimo Ministarstvo pravde kada je u pitanju vršenje poslova pravosudne uprave i da sve te poslove poverimo Visokom savetu sudstva. Ovo kažem, ne zato što sumnjam da VSS ima, tj. da nema sposobnost da vrši poslove pravosudne uprave. U ovom trenutku, očigledno nema, možda će 1. januara 2017. godine imati, ali ovde se ne radi o sposobnosti, ili nesposobnosti. Ovde se radi o tome, da Ministarstvo pravde, bar ja tako tumačim član 4. Ustava, zadržavajući poslove pravosudne uprave u svojim rukama, zapravo održava u životu ustavni princip koji kaže da podela vlasti počiva na međusobnoj kontroli i ravnoteži tri grane vlasti, izvršne, zakonodavne i sudske. Naravno da treba braniti nezavisnost sudova, naravno da niko ne sme da se meša u postupanje sudije pojedinca ili sudskog veća u konkretnom sudskom predmetu, to nikome ne pada na pamet. To bi bilo deset koraka unazad, to se ni u jednoj demokratskoj državi ne dešava. Ali, da sudska vlast funkcioniše potpuno nezavisno, potpuno odvojeno, da se pokidaju sve veze sa izvršnom vlašću, mislim da to nije dobro i mislim da je to na kraju krajeva suprotno ovom članu 4. Ustava. Dakle, Ustav treba tumačiti u celini. Ustav kaže da je sudska vlast nezavisna, ali Ustav isto tako kaže u svojim početnim odredbama, dakle govorim o odredbama člana 4, da se tri grane vlasti međusobno kontrolišu i uspostavljaju ravnotežu. Pitanje je šta će biti sa ravnotežom između izvršne vlasti i sudske vlasti ako mi poslove pravosudne uprave oduzmemo, bez obzira da li 1. juna 2016. godine ili 1. januara 2017. godine Ministarstvu pravde i damo ga VSS, onda se postavlja pitanje – pa, čekajte, a šta će nam onda uopšte Ministarstvo pravde? Jer, jedan veliki deo posla Ministarstva pravde odnosi se upravo na poslove pravosudne uprave. Vi sami znate, gospodine ministre koliko ste napora uložili da bi ste stvorili uslove, pre svega materijalno-finansijske uslove da sudovi u Republici Srbiji i sudovi opšte i sudove posebne nadležnosti funkcionišu na Ustavom i zakonom propisan način. Koliko ste samo zgrada okrečili, koliko ste samo stolarije promenili, koliko ste novih računara doneli u sudove širom Srbije. Ako se ti poslovi izuzmu iz vašeg resora i povere VSS, koji čini mi se po prirodi svog delovanja nije neko ko time treba da se bavi, opet kažem, ograđujem se govorim u svoje lično ime. Mislim da te poslove mnogo efikasnije može da radi Ministarstvo pravde, bojim se da će umesto da sudovima učinimo uslugu, da ćemo im učiniti neku vrstu medveđe usluge. Umesto da iskoračimo napred, da ćemo napraviti jedan ili dva koraka nazad. U tom smislu, predlažem, budući da imamo dovoljno vremena do 1. januara 2017. godine, to je skoro još bezmalo godinu dana, da otvorimo jednu stručnu raspravu o tome da li uopšte poslove pravosudne uprave treba poveriti VSS ili te poslove, za šta ja plediram, treba zadržati u okviru Ministarstva pravde. Mislim, da je mnogo bolje rešenje da te poslove radi Ministarstvo pravde. Na kraju krajeva vi ste i u praksi pokazali da te poslove umete da radite. Sudovi širom Srbije su zadovoljni radom Ministarstva pravde kada je u pitanju pravosudna uprava. Mislim da danas poslanici i vladajućih stranaka i poslanici stranaka bivšeg režima mogu da se slože oko jedne stvari, možemo mi biti zadovoljni ili nezadovoljni ovom ili onom sudskom odlukom, to je naše lično pravo, ali niko ne može da dovede u pitanje činjenicu da je Ministarstvo pravde uložilo ogromna sredstva, da se podigne materijalno-finansijski kapaciteti rada sudova u Republici Srbiji i da je u toj oblasti stanje u Srbiji danas mnogo bolje nego što je bilo pre četiri, pet ili više godina. Dakle, praksa je pokazala da Ministarstvo pravde poslove pravosudne uprave itekako dobro ume da radi. Veliko je pitanje da li članovi VSS koji su dakle, sudije i koji treba da budu isključivo posvećeni onim što je suština sudske vlasti, a to je sudovanje, ne obezbeđivanje materijalno finansijskih uslova zarad sudova, nego sudovanje, rešavanje u konkretnim sudskim predmetima koliko su ti ljudi uopšte sposobni da taj posao rade na onolik kvalitetan način na koji to radi Ministarstvo pravde. U tom smislu, naravno glasaćemo za ovaj Predlog zakona, izaći ćemo u susret inicijativi koja je došla iz VSS, ali ovo prosto govorim zato što mislim da imamo dovoljno vremena da otvorimo jednu stručnu debatu o tome da li je ovo rešenje o poveravanju poslova pravosudne uprave VSS uopšte cilishodno ili nije celishodno. Moje mišljenje kao pravnika je da nije celishodno i da je mnogo bolje da ovi poslovi i dalje ostanu u delokrugu rada Ministarstva pravde Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Gospođo predsednice, gospodine ministre sa saradnicima, ja ću biti vrlo kratak. Poslanički klub JS neće podržati ove amandmane, podržaće Predlog zakona kakav je dat, odnosno izmene i dopune Zakona o uređenju sudova i dozvolite mi da samo u par rečenica kažem zašto. Mi kada smo pre izvesnog vremena usvajali Zakon o uređenju sudova, usvojili smo ga na Predlog ministarstva i ja sam siguran da i kada su u pitanju ovi poslovi o kojima je reč, organizacija sudske uprave, finansiranje itd. gde je ministarstvo imalo u vidu sve ono što dolazi od strane Brisela, Venecije itd. da moramo postepeno i sve više odvajamo neke poslove i da ih stavljamo u isključivu nadležnost sudija, odnosno VSS kao najvišeg organa koji rukovodi sudovima. Imajući to u vidu i sagledavajući sve šta ih čeka u narednom periodu, VSS je svojim predlogom tražio od Ministarstva pravde da izađe sa Predlogom izmenama i dopuna Zakona o sudovima, da nisu u situaciju, da nisu u ovom trenutku u mogućnosti da sa 30.6. preuzmu ove poslove iz Ministarstva pravde koje bi trebali da preuzmu. Baš iz tih praktičnih razloga, ja sam o tome govorio i u načelnoj raspravi, došlo je do Predloga izmena i dopuna ovog zakona, odnosno do odlaganja primene ovog člana 34. sa 31.12. odnosno sa 1.1.2017. godine. Iz tog razloga smatram da ne treba sada da otvaramo neku novu polemiku oko toga. Razumem kada se napiše amandman da se popravi tekst zakona itd. ali ne razumem pisanje amandmana samo da bi bio protiv nečega što je tehničko pitanje itd. Da završim jednom šalom. Kada su se završili izbori, prijatelji razgovaraju, jedan kaže drugom – čestitam ti, pobedio si na izborima. Kaže – ne, nisam pobedio, prešao sam u opoziciju. Zašto? Zato što volim da budem uvek protiv. Prema tome, da zaključim i još jednom da kažem. Mi iz JS iz praktičnih razloga nećemo podržati ovaj predlog ovih amandmana. Jednostavno, podržaćemo Predlog zakona onakav kakav je dat, ne zato što smatramo da je taj zakon idealan, nego zato što smatramo da iz praktičnih razloga treba omogućiti da se izvrše dobre pripreme i da se sa 31.12. određeni poslovi, ne samo kada su u pitanju finansije itd. mislim da su u pitanju i određeni kadrovski poslovi itd. da može VSS da preuzme ove poslove. Hvala.
Hvala. Poslednji prijavljeni, narodni poslanik Dragan Nikolić.
Gospođo predsednice,uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u potpunosti podržavajući ono što je gospodin Martinovi rekao, kao naš ovlašćeni predstavnik dajem punu podršku ministru pravde da u tom smislu otvorimo jednu stručnu diskusiju. Što se tiče ovakvog amandmana ministre, nemojte da brinete i zvezdu da stavite na čelo da vam sija, opet ne biste valjali. Ovo su amandmani koji se zovu politički egzibicionizam, ovo su amandmani koji ne znače ništa. Zapravo zbog javnosti Srbije samo treba reći VSS je vas zamolio da odložite početak primene onoga što će oni dobiti kao ovlašćenje. Znači, oni su vas zamolili, a onda ste vi nama dali ovaj predlog koji ćemo mi prihvatiti. Još nešto, pošto se približava raspisivanje vanrednih parlamentarnih izbora, ja očekujem, kao što sam i u načelnoj raspravi istakao da vi kao jedan od najboljih ministara pravde u Republici Srbiji od Drugog svetskog rata do danas, a ja to mogu da tvrdim jer sam dugo godina u politici i dugo godina radim u ovoj profesiji koja se zove advokatura, uživate ne podeljeno poverenje sudija, tužilaca i nas advokata. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Janko Veselinović i zajedno narodni poslanici Nataša Vučković, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov, Vesna Martinović, Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Izvolite.
Kao što sam rekao, u ime Pokreta za PREOKRET sam podneo amandman na ovaj zakon, dva amandmana na dva člana. Drugi član je bio povod za naš amandman u kome tražimo da se ugradi evalutivna odredba po pitanju potrebe Vlade Republike Srbije, odnosno Ministarstva pravde da da izveštaj o implementaciji ovog zakona. To nije ništa novo kao predlog Pokreta za PREOKRET, ali bih ja voleo, ministre, da dobijem od vas odgovor, dakle, naravno, na sva ona obrazloženja koja smo do sada čuli od nekih ministara i od poslanika stranke na vlasti da već ministarstvo daje svoje redovne izveštaje o svom radu i da nisu potrebne ovakve odredbe. Dakle, kakvo je vaše mišljenje o tome da ministar o zakonu koji je predložio u svom mandatu dođe jednom godišnje i da kaže – to su efekti tog zakona, te i te odredbe su primenjene u tom i tom obimu, te odredbe nisu primenjene, te odredbe treba da se menjaju?
Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku RS“. Vaš predlog je da se briše, da se ne objavi nigde.
Jeste, da.
Tako je. Molim vas to da nam obrazložite, da bi građani Srbije razumeli suštinu.
Hoću da pitam ministra, dakle, da li će posle određenog vremena doći u Skupštinu i obavestiti Skupštinu … [[Isključen mikrofon.]]
Objavljivanje u „Službenom glasniku“. Znači, ne možete pričati van teme. Hvala puno. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnicima, predlažemo odbijanje ovog amandmana, amandmana na član 2. koji glasi isto kao i prethodni amandman prethodnog govornika, a to je – briše se. Uprkos zaista velikom trudu i naporu ovlašćenog predstavnika SNS, gospodina Martinovića, da suštinski zaista podrobno objasni razloge, prvo inicijativu Visokog saveta sudstva za tim odlaganjem do 1. januara 2017. godine, prethodni govornik očigledno nije želeo da shvati koji su to razlozi koji dovode do odlaganja, koji su ciljevi koji se time postižu. Ima ona narodna – onom koji ne želi da vidi ne vredi pokazivati, onom koji ne želi da čuje ne vredi govoriti. Ali, gospođo predsedavajuća, ja sam razmišljao dugo o onome što se malo pre desilo prilikom rasprave o prvom amandmanu, kada je gospodin … Vreme? Hajde dobro, predlažem da se odbije ovaj amandman. Zahvaljujem.
Zahvaljujem puno na razumevanju, da vas ne bih prekinula, svaka čast. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, s obzirom na to da je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem petak 12. februar 2016. godine, sa početkom u 15 časova i 20 minuta, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Molim da pozovete vaše kolege da siđu u salu, za koji minut ćemo početi glasanje. Hvala, ministre. Poštovani narodni poslanici, molim vas da utvrdimo kvorum, da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 137 narodnih poslanika, te da imamo uslove za rad. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopunama Zakona o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom, u načelu. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 150, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman, sa ispravkom, podnelo je 10 narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnelo 11 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopunama Zakona o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 157, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao jedan narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o dopunama Zakona o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 151, protiv – pet, uzdržanih – nema, nisu glasala tri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 153 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Molim vas, kada zaključim glasanje da ne pritiskate tastaturu. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Mirjana Dragaš. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 145 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 153 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman, u istovetnom tekstu, podnelo je šest narodnih poslanika poslaničke grupe Liga socijaldemokrata Vojvodine, 10 narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije i pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupe Socijaldemokratska partija Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman su podneli poslanici poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman su podneli narodni poslanici Zoran Živković, Vladimir Pavićević i poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS i ZS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman su podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Aleksandra Jerkov i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman su podneli narodni poslanici Zoran Živković, Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman su podneli narodni poslanici Zoran Živković, Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman u istovetnom tekstu podneli su poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS i ZS i poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman u istovetnom tekstu podneli su poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS i ZS i poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 26. amandman u istovetnom tekstu podneli su poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS i ZS i poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman je podnela poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS i ZS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman je podnela poslanička grupa LSV. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 28. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 28. amandman je podnela poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS i ZS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 31. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 32. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 34. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 34. amandman je podnela poslanička grupa SDPS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za –dva, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 35. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 36. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 37. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 37. amandman je podnela poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS i ZS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 38. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 38. amandman je podnela poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS i ZS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 38. amandman su podneli narodni poslanici Mirjana Dragaš i Miletić Mihajlović. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 38. amandman su podneli narodni poslanici DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 39. amandman u istovetnom tekstu podneli su poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS i ZS i poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 39. amandman su podneli narodni poslanici Mirjana Dragaš i Miletić Mihajlović. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Aleksandra Jerkov i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 40. amandman su podneli narodni poslanici DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 41. amandman su podneli narodni poslanici DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 42. amandman su podneli narodni poslanici DS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 42. amandman je podnela poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS i ZS. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mirjana Dragaš i Miletić Mihajlović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 153 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 43. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe DS. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 163 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 44. amandman, u istovetnom tekstu, podnelo je 10 narodnih poslanika poslaničke grupeBoris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije i pet narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 157, protiv – sedam, uzdržanih – nema, nije glasalo četiri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o obaveznom primerku publikacija, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 160, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo osam narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo o odlučivanju o amandmanima. Na član 1. amandman je podnelo 11 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 163 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnelo 11 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnelo 11 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – dva, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podnelo 11 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – dvoje, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o obaveznom primerku publikacija, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 158, protiv – jedan, uzdržan – jedan, nije glasalo osam narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o obaveznom primerku publikacija. Stavljam na glasanje Predlog odluke o utvrđivanju prostorno kulturno-istorijske celine kompleksa Vojno-tehničkog zavoda u Kragujevcu za nepokretno kulturno dobro od izuzetnog značaja, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 161, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo osam narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o utvrđivanju granica zaštićene okoline i mera zaštite prostorno kulturno istorijske celine „Gradsko jezgro Sremskih Karlovaca“, nepokretnog kulturnog dobra od izuzetnog značaja, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 168, protiv – niko, uzdržanih – nema, nema narodnih poslanika koji nisu glasali. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog autentičnog tumačenja odredbi člana 142. Zakona o javnom informisanju i medijima („Službeni glasnik RS“, broj 83/14 i 58/15), u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 160, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo sedam narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog autentičnog tumačenja. Stavljam na glasanje Predlog zakona o otklanjanju posledica oduzimanja imovine žrtvama Holokausta koje nemaju živih zakonskih naslednika, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 167, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na naziv iznad člana 3. i član 3, amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupeBoris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman su podnela četiri narodna poslanika poslaničke grupeNova Srbija. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik dr Ivan Bauer. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – troje, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik dr Ivan Bauer. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupeBoris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – dvoje, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupeBoris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupeBoris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 163 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupeBoris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – troje, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupeBoris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik dr Ivan Bauer. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupeBoris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – troje, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Bauer. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podnela poslanička grupa Boris Tadić, SDS, ZZS, ZS. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podnela poslanička grupa Boris Tadić, SDS, ZZS, ZS. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje Predlog zakona o otklanjanju posledica oduzimanja imovine žrtvama Holokausta koje nemaju živih zakonskih naslednika, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 167, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o otklanjanju posledica oduzimanja imovine žrtvama Holokausta koje nemaju živih zakonskih naslednika. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima, u načelu. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 158, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo šest narodnih poslanika. Konstatujem da je Skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na amandmane. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Veličković. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – dva, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podnela poslanička grupa Boris Tadić, SDS, ZZS, ZS. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podnela poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandmane, u istovetnom tekstu, podnelo je zajedno 10 narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić – SDS, ZZS, ZS i zajedno poslanička grupa DS. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 160, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo tri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, u načelu. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 159, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo pet narodnih poslanika. Konstatujem da je Skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na amandmane. Na član 1. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Janko Veselinović iposlanička grupa DS. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Janko Veselinović iposlanička grupa DS. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o uređenju sudova, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 161, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo tri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o uređenju sudova. Prelazimo na sledeću tačku. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Organizacije NATO za podršku i nabavku (NSPO) o saradnji u oblasti logističke podrške, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 157, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo šest narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije koju predstavlja Ministarstvo odbrane i Vlade Republike Mjanmarske Unije koju predstavlja Ministarstvo odbrane o saradnji u oblasti odbrane, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 159, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo četiri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Prelazimo na odlučivanje o izboru i razrešenju nosilaca pravosudnih funkcija. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije javnim tužiocima, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 161, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije tužiocu u tužilaštvu posebne nadležnosti, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 159, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nisu glasala dva narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Zaječaru, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 158, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala četiri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o razrešenju funkcije predsednika Osnovnog suda u Valjevu, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 162, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru članova Visokog saveta sudstva iz reda sudija, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 160, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru članova Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca sa stalnom funkcijom (sa ispravkom), u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 162, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, od 10. novembra 2015. godine, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 160, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, od 25. novembra 2015. godine, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 159, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala tri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, od 8. decembra 2015. godine, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 157, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo pet narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, od 26. januara 2016. godine, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 156, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo šest narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, od 1. februara 2016. godine, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 155, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo sedam narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, od 15. januara 2016. godine, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 157, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo pet narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog odluke. Narodni poslanik Marko Đurišić, na sednici 9. februara 2016. godine, u 11 časova, ukazao je na povredu člana 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član. Narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović, na sednici 9. februara 2016. godine, u 11 časova i 10 minuta, ukazao je na povredu članova 27. i 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi. Narodni poslanik Marijan Rističević, na sednici 10. februara 2016. godine, u 14 časova i 29 minuta, ukazao je na povredu članova 106. i 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi. Narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović, na sednici 10. februara 2016. godine, u 16 časova i 28 minuta, ukazao je na povredu članova 106. i 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi. Narodni poslanik Vladimir Pavićević, na sednici 11. februara 2016. godine, u 11 časova i 15 minuta, ukazao je na povredu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član. Narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović, na sednici 11. februara 2016. godine, u 11 časova i 20 minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – tri, uzdržanih – nema, nisu glasala 143 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član. Narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov, na sednici 11. februara 2016. godine, u 20 časova i 47 minuta, ukazala je na povredu člana 103. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 141 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član. Narodni poslanik Vesna Marjanović, na sednici 11. februara 2016. godine, u 21 časova i 10 minuta, ukazala je na povredu članova 106. i 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 136 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje i odlučivanje o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem sednicu Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Hvala vam.