Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Dragan Lazić, Marko Jakšić, Dragica Radulović, Nenad Bogdanović, Milan Marković, Dragan Šutanovac, Dragiša Marinković, Sava Popadić, Goran Ćirić, Ljubodrag Grbić, Nebojša Leković, Vladimir Dobrosavljević, Aleksandar Stefanović i Ištvan Išpanovič. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju: predsednik i potpredsednici Vlade Republike Srbije, ministri u Vladi Republike Srbije i sekretar Vlade Republike Srbije. Trebalo bi da pređemo na usvajanje Zapisnika sa prethodne sednice, ali pošto nemamo kvorum za odlučivanje, o tome ćemo odlučivati na narednoj sednici, kada budemo imali kvorum za odlučivanje. Primili ste ostavku prof. dr Dragana Veselinova na funkciju ministra poljoprivrede i vodoprivrede u Vladi Republike Srbije. Podsećam vas da je članom 202. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da Narodna skupština na prvoj narednoj sednici konstatuje, bez pretresa, da je član Vlade podneo ostavku i da se o tome ne odlučuje. Saglasno članu 202. stav 4. Poslovnika, Narodna skupština konstatuje da je prof. dr Dragan Veselinov podneo ostavku na funkciju ministra poljoprivrede i vodoprivrede u Vladi Republike Srbije. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine, koje je sazvano na zahtev grupe od 86 narodnih poslanika, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Osmog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Osmo vanredno zasedanje Narodne skupštine u 2003. godini, utvrđen je sledeći D n e v n ir e d: 1. Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Primili ste predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na predlog zakona podneli narodni poslanici: Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković; Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković; Rade Bajić i Toma Bušetić; Ljubomir Mucić i Žarko Obradović; Đura Lazić i Sreten Mitrović; Dragan Jovanović i Nebojša Jović; Marko Ćulibrk i Nebojša Jović;Dragan Todorović i Dušan Cvetković; Branko Ružić i Jovan Todorović; Miomir Ilić i Milan Janković; Rajko Baralić i Živodarka Dacin; Bora Stanimirović i Žarko Obradović; Radojko Petrić i Golub Rajić; Bora Stanimirović i Hranislav Perić; Hranislav Perić i Jovan Todorović; Dušan Cvetković i Hranislav Perić; Ljubomir Mucić i Jovan Todorović; Golub Rajić; Radojko Petrić i Golub Rajić; Miloš Nešović i Rade Bajić; Branko Ružić i Rajko Baralić; Miomir Ilić i Branko Ružić; Živodarka Dacin i Marko Ćulibrk; Dragan Todorović i Milan Janković; Vera Marković; Pal Šandor; Bratislav Đurić i Marin Krešić; Neda Arnerić; Vlastimir Budimović; Petar Petrović, Dragica Radulović, Miloš Lukić, Đuro Popović i Adam Urošević; Nataša Milojević; Veroljub Arsić; Branislav Blažić; Branislav Vakić; Slobodan Janjić; Srboljub Živanović; Zlatan Jovanović; Nataša Jovanović; Petar Jojić; Stevan Kesejić; Ljubomir Kragović; Zoran Krasić; Dragan Ljubojević; Lazar Marjanski; Milorad Mirčić; Dragan Pavlović; Vjerica Radeta; Milovan Radovanović; Dragoljub Stamenković; Goran Cvetanović; Dragan Čolić i Vitomir Plužarević, i Odbor za prosvetu. Primili ste izveštaje Odbora za prosvetu i Zakonodavnog odbora. Na sednici Odbora za prosvetu mišljenja su izdvojili narodni poslanici: Bojana Aleksić, Milan Radulović, Vladimir Andrić, Vladimir Garčević i Bora Stanimirović, članovi Odbora. Na sednici Odbora za prosvetu amandmane su povukli narodni poslanici: Bratislav Đurić i Marin Krešić na član 108, Neda Arnerić na član 108. i Dragan Tomić, kao predstavnik podnosilaca amandmana grupe narodnih poslanika, na član 126. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, predmet rasprave neće biti amandman narodnog poslanika Vlastimir Budimivića na član 108, koji je Zakonodavni odbor odbacio kao nepotpun i amandmani narodnog poslanika Zeldža Hurića na članove 60, 61, 53, 67, 83. i 122, koje je Zakonodavni odbor odbacio kao ne blagovremene. Molim poslaničke grupe, u koliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Pitam, da li predstavnik predlagača, ministar prosvete i sporta, gospodin Gašo Knežević želi reč? Izvolite, reč ima ministar prosvete i sporta, gospodin Gašo Knežević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je predlog novog zakona kojim bi se na krovni način imala regulisati materija osnovnog i srednjeg obrazovanja. Ovo moje izlaganje bi voleo bih da počnem sa tri primera, da vidite probleme sa kojima se naše škole susreću i naš obrazovni sistem susreće. Prvi primer tiče se vremenske skale, odnosno vremenskih problema. Uzmimo da prosečni nastavnik ima 20 godina radnog staža, što faktički znači da je upisao fakultet 25 godina pre ovog momenta sa koga mi posmatramo stvari. Položio je državni ispit pre 18 godina. Znači da, u svakom slučaju, između 20 i 25 godina je momenat kada je on akumiliorao znanje, kada mu je znanje najpotrebnije i ovog trenutnog momenta u kome on drži čas. Uzmite da drži čas detetu koje ima 10, 11, 12 godina, koje će školu završiti za pet godina, plus fakultet pet godina, za 10 godina i koji će zaposlenje dobiti za 12 godina. Ako saberete te proste brojeve - 25+ 12, 25 godina prošlosti i 12 budućnosti, dođete do cifre od 37. Vi znanje koje je akumulirano 37 godina ranije obrazujete čoveka budućnosti. Da li je to normalno? To je prvo pitanje. Da li je za 37 godina nauka napredovala, da li su se znanja promenila, da li je metodologija, pedagogija uznapredovala, da li mi učimo decu za budućnost sredstvima prošlosti? Drugi primer, uzmimo nastavnika koji želi da napreduje, koji želi da se doobrazuje, koji želi da se obarazuje i edukuje u toku trajanja svoj radnog staža. Takav nastavnik, zapravo, u dosadašnjem sistemu nema kome da se obrati. 1992. godine zakonom jednim je ova skupština, odnosno Skupština u drugom sastavu ukinula poslednji organ koji je postojao između Ministarstva i škole. To je bio Prosvetni savet. Kada je ukinula taj Prosvetni savet, nastao je vakuum prostor u kome ne postoji telo, ne postoji institucija, ne postoji organ koji može doneti odluku osim Ministarstva. Škola je podređena u odnosu na Ministarstvo. Ona je izgubila svaku kreativnost, agilnost, svaku inicijativnost i na taj način postala pasivni subjekt u sistemu. Ako 37 godina vakuma dodate i institucionalni vakum ispada da se mi nalazimo u ozbiljnom vakumu. Najzad, imamo nastavnika, i to je treći primer, koji je uspeo uprkos sistemu da inovinara znanje, da uznapreduje sam, i on je sada u situaciji da mora svoje znanje da prenese na đake. Da li mu postojeći programi dozvoljavaju to? Moj odgovor je ne. Dakle, ako ništa drugo institucionalni, vremenski vakum i nedostatak oruđa za uvođenje novih načina rada su dovoljan razlog da pokušamo jednim novim zakonskim rešenjem da dovedemo stvar na normalu, odnosno da deci omogućimo apsorpciju, odnosno primanje znanja kojem će biti zadovoljni, i biti zadovoljena državna zajednica za ostvarivanje sopstvenih funkcija. Dakle, za zapošljavanje mladih ljudi. Oko ovog zakona, postoji jedna dimenzija koja se sada poteže po javnim diskusijama. Ta dimenzija je vreme. Zapravo, postoje i ozbiljne organizacije i ozbiljne političke stranke koje nemaju ništa protiv koncepcije. Protiv ove koncepcije, u principu, ne postoji kontra koncepcija, ali imaju jedna problem, a to je vremensku dimenziju. Pre godinu i mesec dana, kada smo mi išli sa izmenama zakona o osnovnim i srednjim školama, bili smo izvrgnuti pomalo ruglu, s argumentom: "Pa vi, zapravo zakon Danila Ž. Markovića, produžavate mu vek". Naš odogovor je bio: "U tom momentu to je bilo jedino moguće. U tom momentu nismo mogli više. Danas, dve i po godine kasnije, mi možemo više". Ja vas sve uveravam da je obuka 8.000 nastavnika završena ili pri kraju za preuzimanje prvog razreda. Ja vas sve uveravam da je u pravljenju koncepcije zakona koji je sada pred vama u širim diskusijama učestvovalo 25.000 ljudi. Da nikada, ni u jednoj zemlji, nije toliki broj individua prošao saslušan, i ukoliko je bilo mesta, i ukoliko je bilo dobro, uvaženo njihovo mišljenje. U izradi samog, konačnog teksta zakona, 250 ljudi je radilo. Dakle, radi se o jednom velikom mehanizmu koji je pokrenut, a pokrenut je u jačoj meri ili u većoj meri od januara 2002. godine. Dakle, radi pudnim pogonom već godinu i tri-četiri meseca. Šta su osnovne vrednosti ovog zakona, odnosno koja je ta rečkojom bih ja pokušao, i eventualno uspeo da pokrijem čitav tekst zakona. Sve se da sažeti u reči profesionalizacija. Ključ ovog zakona je profesionalizacija sistema, a istovremeno naravno to znači i demokratizaciju, i decentralizaciju, i depolitizaciju sistema, jer se iza reči profesionalizacija kriju sve ove osobine sistema. Profesionalizacija je vidljiva na različitim nivoima. Prvi nivo od koga ćemo poći je individualni nivo. U kojoj meri i u kojim vidovima, i na koji način je vidljiva profesionalizacija na individualnom nivou. Pre svega, uveli smo jedan novi institut, koji će biti prisutan, uveren sam, i u drugim segmentima društva, naročito kod onih koji su na budžetskim sredstvima, a to je licenciranje. Licenciranje je zapravo garancija da će nam nastavnici, odnosno učitelji i profesori, u toku između dva licenciranja, a to je period po predlogu od pet godina, pohađati kurseve inovacije znanja. I to je sve. Ništa drugo. Nema formalnog ispita, nema nikakvih teških uslova. Dakle, naša želja je da organizujemo sistem tako da oni svake godine određeni broj dana posvete inoviranju sopstvenog znanja, kako bi deci bolje, odnosno savremeno znanje mogli da prenose. Istovremeno, profesionalizacija se ogleda i kroz veliki broj kurseva u kojima ćemo da obučimo druge zaposlene u školama. Pre svega direktore i sekretare škola. I, posebno dodatne stručne zahteve postavili smo pred savetnike, i nadzorničku službu koja je već reorganizovana izmenama od prošle godine. Na nacionalnom nivou, profesionalizacija se ogleda u osnivanju sedam centara. Sedam centara će biti u krajnjoj liniji, potpuno profesionalnim, obrazovni centri, koji će imati zadatke, svako svoj, da doprinose razvoju obrazovne politike zemlje. Ljudi koji će biti zaposleni u njima, prvo njih nije veliki broj, ne opterećujemo budžet u velikoj meri, njih je mali broj, biće projektno angažovani da pod delom, po nalogu Ministarstva odrade stručnu analizu jednog problema koji će biti materijal za donošenje zaključka samog Ministarstva. U tom domenu oni, zapravo korz svoj rad, vrše profesionalizaciju i kuće koju mi nazivamo Ministarstvo. Na nivou ustanove, dakle, ne nacionalnom, nego na nivou ustanove, a pod ustanovom podrazumevam škole iznad svega, uveli smo nove kategorije, razvojno planiranje, planiranje razvoja same škole i stvorili smo nova tela kakva su pedagoški kolegijum. Tela koja se sastoje od jednog broja ljudi zaposlenih u školi. Dakle, vrhunskih nastavnika i čiji je cilj da pomognu direktoru u vođenju škole sa pedagoškog aspekta. Hoćemo direktora više da oslobodimo za posao koji se sastoji u prikupljanju novca. Dakle, delimično je menadžerske prirode. Na programskom nivou, i to je poslednji nivo u kome profesionalizacija dolazi do izražaja, ona se vidi kroz produžetak školovanja sa osam na devet godina. Kada govorim školovanja, onda govorim o obaveznom školovanju. Sem, čini mi se, nemojte me držati za reč, ali sem dve zemlje, nema zemalja koje više imaju obavezno obrazovanje manje od devet godina. Broj godina koji je obaveznim obrazovanjem obuhvaćen u pojedinim zemljama penje se i do 13. Mi sada nemamo sredstava, ali je značajno da jedan broj naših đaka zadržimo u klupi plus godinu dana. Taj broj je negde oko 7,5 do 8.000 đaka. Imaćemo naciju koja je više obrazovana. Zato što će biti godinu dana duže u klupi, računica je prosta. Osim toga, kod izbora daljeg obrazovanja bolje je da se to čini godinu dana kasnije, u koju situaciju mi sada dovodimo svršene đake osnovnih škola, dovodićemo ih godinu dana kasnije. Dakle, godinu dana zreliji će biti kada donose odluku o svojoj daljoj profesionalnoj orijentaciji. Zakon koji je pred vama, osim produžetka obrazovanja, osnovnog obrazovanja, na programskom nivou, omogućava i uvođenje novog školskog programa. Novi školski program se bazira na dva prethodna akta. To su opšti i posebni osnovi programa. U opštim osnovama programa je normirano celokupno školovanje u jednoj zemlji, primarno i sekundarno, dakle, određeni su osnovni predmeti, dakle kostur, izborni predmeti i to je složeno po godinama. U posebnim programima koji se donose za svaku školsku godinu, sada je donet poseban program za prvi razred, to je konkretizovano na prvi razred. Školski program ima osnovu na ta dva akta, a predstavlja delo ili rad svake škole posebno, što školama dozvoljava da školski program bude bolji i specifičnom lokalnom sadržinom. Ta specifična lokalna sadržina za prvi razred predstavlja, za prvi ciklus, za prve tri godine, predstavlja 10%, za drugi ciklus 20% i za treći ciklus 30% slobode. Dakle, školama se dozvoljava da kreativno i slobodno formiraju školski program koji će onda primenjivati u obuci svojih đaka, dakle, dece koji idu u konkretnu školu. Pri tome, pošto je i strah od slobode jedan opravdani strah, Ministarstvo se potrduklo i kroz ovu obuku đaka i učitelja i nastavnika za prvi razred škole, pripremilo je jedan broj modela koji će ponuditi školama kao školski program za prvu godinu i prvu generaciju, jer se nadamo da ćemo u narednih godinu dana edukovati apsolutno sve da mogu učestvovati u tom programu. Najzad, na političkom nivou donošenje odluka je podeljeno između Minsitarstva i tri saveta. To su tri jako značajna tela, institucije koje ovaj zakon predlaže i kroz koji ćemo, nadam se, podeliti odgovornost sa visokim profesionalcima u smislu donošenja odluka koje spadaju u domen zakonodavne politike svake zemlje. Saveti, mandat saveta traje duže i ne poklapa se sa mandatom Vlade. Sa time smo hteli i simbolično da kažemo da Vlada ili politika nemaju presudni uticaj na školsku politiku. Zbog toga smo mandat produžili na šest godina, s tim što se na tri godine vrši izbor pola članova tog saveta i na taj način vi imate konstinuitet u razmišljanju samog saveta. Čitav udar promena, jer su promene brojne i mnogo ih je, nismo skoncetrisali u jednu godinu, jer bi to bilo pogubno. Napravili smo jednu disperziju i naredne tri godine će biti godine implementacije ovog programa. Tek posle tri godine biće konstituisana sva tela i ceo sistem će biti na svom mestu. Takođe to važi za budžetsko opterećenje, ono je raspoređeno na veći broj godina. Na taj način ćemo se truditi da posebno u prvoj godini primene sistema, to je samo prvi razred, uz jako posmatranje promena, to je monitoring, u hodu menjamo sistem. Zaključiću sa sledećim, Ministarstvo prosvete i sporta i Vlada Republike Srbije je potpuno svesna da je 18 reformi preuzeto od 1945. godine na ovamo. Neke imaju i pogrdna imena, ta pogrdna imena su nastala zbog toga što je prosveta jako osetljiv teren, teren u kome se vreme vidi realno, teče realno i u kome je svaki eksperiment, eksperiment uživo na živim ljudima, što je još gore na deci. Zbog toga će svaki naš pokret biti jako obazriv. Zbog toga sam ja imao za dve godine koliko sam sarađivao sa prethodnom srpskom Vladom, jako mnogo diskusije, upravo na terenu vremena. Nestrpljenje je bilo prisutno, jer smo svi želeli promene, jer je sistem bio zreo za promene, a mi ih nismo dopustili do ovog momenta. U ovom momentu smatramo da smo sistem spremili. U takvom momentu ja vas molim da krajnje profesionalno, dobronamerno, jer ovo je tekst koji se odnosi na našu mladež, na našu decu, posmatrajte ovaj tekst i želeo bih zaista u konstruktivnoj diskusiji i uz široku saglasnost da ovaj tekst bude ubuduće osnov našeg ponašanja u prosveti. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Pitam da li žele reč izvestioci nadležnih odbora, Odbora za prosvetu ili Zakonodavni odbor? (Ne žele.) Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za prosvetu žele reč? (Da.) Narodni poslanik Milan Radulović se prijavio za reč, zatim narodni poslanik Vladimir Garčević.
Poštovani narodni poslanici, članovi Odbora za prosvetu iz DSS-a izdvojili su svoja mišljenja u načelnoj raspravi o ovom zakonu sa nekoliko razloga. Odmah da napomenem da sama sadržina zakona nije osnovni motiv kako smo mi svoja mišljenja izdvojili. Razlog je osnovni način na koji je ovaj zakon ušao u proceduru i način na koji je ovaj zakon pripremljen. U Skupštini je zakon primljen 19. maja, dakle, pre jedno dve nedelje. Odbor za prosvetu je u načelu raspravljao o zakonu između dve sednice, u pauzi između dve sednice. Juče je doduše razmatrao i amandmane. Uveren sam da ni Odbor za prosvetu, ni Skupština nemaju i nisu imali dovoljno vremena koliko ovaj zakon zaslužuje da se o njemu raspravlja i da se o njemu razmišlja. Zakon je ušao u proceduru, kao što vidite na vanrednom zasedanju, ušao je po hitnom postupku. Ovakav način tretiranja ovog zakona u Skupštini posledica je načina kako je Ministarstvo pripremalo zakon. Mi smo naime uvereni da je ovo najvažniji zakon i da o tome raspravlja Skupština u ovom sazivu, do sada bar, a ovo je zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i to nije krovni zakon kako voli da kaže Ministarstvo, nego je zaista temeljni zakon. Ovim zakonom se projektuje novi obrazovni sistem u Srbiji i ovo je zakon koji se tiče svih sfera organizovanog socijalnog života. On se neposredno tiče nastavnika, đaka i njihovih roditelja, ali on se posebno tiče i nauke i kulture i privrede i zdravstva i upravnih mehanizama u jednoj državi, dakle, sve sfere društvenog života zavise na poseban način od obrazovnog sistema i sve one na osnovu obrazovnog sistema dobijaju kadrove koji će upravljati drugim sistemima. Isto tako je važno znati da projektovanjem, kada se projektuje novi obrazovni sistem, onda se jednoj naciji, jednoj državi, građanima jedne države nudi nov civilizacijski obrazac, nudi se nov kulturni integral. Kada se bira nov civilizacijski obrazac, kada se traga za kulturnim integralom, onda je prirodno da se vodi zaista jako široka i najšira javna rasprava i da se oblast koja se uređuje takvim zakonom, dakle, oblast obrazovanja koja nije samo oblast organizovanja školskog sistema, nego je na određeni način i pretemeljenje cifilizacijskih vrednosti, kada se nalazimo pred takvim zakonom, onda je prirodno da se rade prednacrti zakona, da se prednacrti zakona daju na javnu raspravu, da se na osnovu prednacrta, da nacrt zakona, da nacrt zakona ide na javnu raspravu, pa da se tek nakon te široke javne rasprave dođe do predloga zakona. Gospodin ministar je pomenuo, i ja njemu potpuno verujem, da je Ministarstvo konsultovalo 25.000 ljudi o ovom zakonu. Ne o ovom zakonu, konsultovano je 25.000 ljudi, o tome da li je neophodno reformisati školski sistem, u kom ga je smeru neophodno reformisati. Naš je utisak da je Ministarstvo imalo unapred jednu ideju, jednu viziju, jedan projekat, kako taj sistem treba reformisati, da je krenulo u prvom redu, među ljude iz pedagoške struke i među nastavnike, roditelje i đake, i da je tragalo za istomišljenicima, za ljudima koji će taj projekat razumeti, prihvatiti i hteti da ga podrže i u praksi primene. Međutim, bilo je vrlo mnogo institucija, koje recimo nisu konsultovane. Priroda je da su konsultovana odeljenja Akademije nauka. Prirodno je da je najstarija prosvetna institucija srpskog naroda, kakva je Srpska pravoslavna crkva, imala priliku da kaže nešto o vaspitnim ciljevima koje predviđa ovaj zakon. Dakle, trebalo je po našem mišljenju obaviti kvalitetnije, šire konsultacije, jer trebalo je zaista da imamo, pre Predloga zakona, nekoliko prednacrta i nacrta. Ministarstvo je 2001. godine moglo izaći sa prvim prednacrtom, pa imati javnu raspravu. Mi nismo imali javnu raspravu o jednom ovako važnom dokumentu, sada je ključno pitanje da li bi zakon bio da je ta javna rasprava vođena. On bi verovatno bio nešto drugačiji, čak i kad ne bi bio bitno bolji, on bi bio jasniji, on ne bi izazivao zebnju u prosvetnim strukturama, on bi bio prihvatljiv. Ljudi bi bili spremni da ga podrže, ljudi bi bili spremni da razumeju rizik koji nosi ovaj zakon i da se pripreme, da preduprede moguće loše posledice u primeni ovog zakona. Ovako, o ovom predlogu zakona, zaista malo ljudi išta zna. Članovi Odbora za prosvetu su tek pre 15 dana ... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) ... jasno sagledali na koji način Ministarstvo prosvete želi da reformiše obrazovni sistem. To je razlog što smo izdvojili naše mišljenje. Da li ja mogu da govorim i umesto drugih članova?
Ne možete, možete da se prijavite za reč.
Dajte mi samo da zaključim. Mi smo na kraju prešli preko svega i hteli smo svojim amandmanima da bar naknadno uključimo sve ove strukture koje su izostavljene iz donošenja zakona, da ih uključimo u primenu zakona. Predložili smo da Skupština formira nacionalni prosvetni savet, koji će se postarati, koji će planirati ... (Predsednik: Ja vas molim da završite. Možete da se prijavite u okviru poslaničke grupe.) ... i primenjivati ovaj zakon. Ministarstvo prosvete je ignorisalo naš zahtev, to je začuđujuća stvar, da Ministarstvo koje se zalaže za dijalog i za toleranciju, nije u stanju sa ljudima koji srodno misle, kao i Ministarstvo, nije u stanju da sarađuje. Stoga smo se mi našli zaista pred svršenim činom, i način na koji je zakon ...
Na osnovu člana 101, izričem vam prvu opomenu zbog prekoračenja dozvoljenog vremena. Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević. Podsećam vas da dozvoljeno vreme obraćanja, za poslanike koji su na sednici Odbora izdvojili mišljenje, iznosi pet minuta. Molim vas da poštujete to ograničeno vreme.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, poštovani ministre sa svojim saradnicima, ja sam na Odboru za prosvetu izdvojio svoje mišljenje, ali moram pre toga da ukažem da jedan od bitnih zakona se sprovodi u tami sredstava informisanja, jer druga mišljenja se ne mogu čuti, Skupština se ne prenosi, onda se postavlja realno pitanje - ako smo svi zainteresovani za taj zakon, a ja mislim da jesmo, zašto nam nije omogućeno da iznesemo stavove, ne samo one koje iznosi ministar i grupa sa njim, nego i drugi koji su različiti, pa da sukobimo svoja mišljenja. Zakon kaže da hoćemo da se transformišemo ka Evropi. Ja mislim da za pozitivna kretanja nijedna stranka nema protiv, da se transformacija izvrši i približi sistem obrazovanja. Ali, postavlja se osnovn pitanje - dokle bilo koja zemlja treba da ide ka Evropi i šta je to što treba da sačuva od nacionalnog obeležja unutar zakonskih propisa. Ja moram da kažem da Evropa ne diktira ovakav zakon, kao što ga mi imamo, nego ga diktiraju ljudi koji se nalaze i koji hoće da potisnu sve što je bilo tradicionalno, dobro u našem sistemu obrazovanja, a nudeći neka rešenja koja nisu imala provere i neka rešenja koja, po našoj proceni, će dati negativne rezultate. Kaže se - prelazak na devetogodišnje školovanje. Ja bih se složio da u Evropi veći broj zemalja ima to, ali ne sve, jer sam konsultovao, što znači - da li smo mi izvršili ispitivanje, da li to devetogodišnje vaspitanje i obrazovanje ne podseća na ono što je Šuvar uveo za vreme Jugoslavije, kada se pokazalo da Šuvarova škola ne daje rezultate koji su kasnije potrebni za nastavak školovanja, za stručno osposobljavanje i sve ono što prati. Takav eksperiment, sada između osam godina i deset godina, nije Šuvar, nije ni osmogodišnja škola, pa jeste sada, kasnije ćemo je verovatno nazvati po ministru Gašina škola. Onda se postavlja pitanje, da li mi bez eksperimenta smemo raditi ozbiljne poslove u obrazovanju. Mislim ne. Dalje, zavodi se u obrazovanju, kaže - treba da rade svi prosvetni radnici licencom. Gubi se osnovni uvid, pravo na rad, jer ako se u onom stavu kaže - gubi licencu - nema pravo na rad. Postavlja se pitanje sa osnovnim ustavnim opredeljenjem, da li kad završi fakultet i ima pravo na rad u obrazovanju ili ne. To će razrešavati pravnici na nivou Ustavnog suda. Dalje, kada licencu daju državni organi, a kako državni - ako vlada Srbije imenuje sva ministarstva, a ne strukovna udruženja koja bi mogla pratiti i davati licencu u nekom drugom slučaju, onda se postavlja pitanje - neće li se to pretvoriti u neke političke organizacije koje će donositi rešenja, svidiš mi se, ne svidiš mi se, jesi li u političkom opredeljenju. (Predsednik: Peti minut.) Dalje, kada se radi o parlamentu i neparlamentu, mi imamo u našoj tradiciji školsku zajednicu učenika. Imamo odeljenjsku zajednicu. Ministar beži od toga - ne treba ništa iz tradicije, iako nudimo rešenja koja su bila prihvatljiva. Kada se radi o radnicima i sindikatima, Vlada Srbije beži od sindikata. Bukvalno treba skloniti sindikate u stranu, a Vlado radi šta ti hoćeš. Ja mislim da to nema ni u jednoj zemlji sveta, a nema ni u evropskim zemljama. Ja sam uzeo da napravim štih probu, da uzmem iz slovenačkog zakona da prepišem. Evo, ima šta videti, ne prihvata se ni to. Onda se postavlja pitanje zašto se ne prihvata ... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) ... onaj deo sindikata.
Da li se još neko, od poslanika koji su na sednici Odbora izdvojili mišljenje, prijavljuje? Reč ima narodna poslanica Bojana Aleksić.
Pokušaću da nastavim tamo gde je stao moj kolega Radulović i istovremeno želim da izrazim, nemojte mi zameriti, svoje zaprepašćenje zbog čega je profesor Radulović, koji je sigurno jedan od najkorektnijih poslanika u ovoj skupštini, danas dobio opomenu i način na koji je dobio opomenu, zbog toga što se ovde razgovara o jednoj zaista najvažnijoj temi.
Molim vas da se pridržavate teme.
Ovo jeste tema, gospođo Mićić. Tema je Zakon o obrazovanju i tema je ono što je moj kolega govorio i način na koji je dobio opomenu. Što se tiče našeg mišljenja na sednici Odbora za prosvetu, moram reći da su se poslanici Demokratske stranke Srbije našli u jednoj velikoj dilemi. Mi, naravno, imamo naš koncept obrazovanja i naš koncept reforme, koji smo pripremili u prosvetnom odboru naše stranke i o tome će govoriti ispred poslaničke grupe moj kolega Nenad Lemajić, koji jeste naš ministar u senci. Naš koncept obrazovanja ima dosta sličnosti sa zakonom koji je predložila Vlada Republike Srbije. Zajedničko nam je sigurno što smo i jedni i drugi za promenu postojećeg sistema obrazovanja, što smatramo da je sistem obrazovanja, koji u ovom momentu imamo, izuzetno loš, zastareo, preobiman, deca su nam preopterećena gradivom koje nije prilagođeno njihovom uzrastu. Ima još uvek dosta ideološke obojenosti u tim udžbenicima i da ne nabrajam dalje. Uopšte, situacija u prosveti, svi znamo, bila je izuzetno teška prethodnih godina i prosvetni radnici su zaista skrenuti na marginu društva, njihove plate su bile strašne i došlo je do negativne selekcije u tom nastavnom kadru. Zbog tih malih plata, svega toga potpuno smo svesni. Ono u čemu se mi razlikujemo sa Vladom Republike Srbije i to smo izneli na sednici Odbora za prosvetu, to je upravo kada je reč o tri saveta koje je predložila Vlada Republike Srbije, da se formiraju. Prvi i najvažniji od njih je prosvetni savet, koji je Vlada predložila. Mi u Demokratskoj stranci Srbije smatramo da je neophodno da postoji jedan takav savet, da on mora da ima ključnu ulogu u reformi, u sistemu obrazovanja i da on upravo zbog toga treba da se zove nacionalni prosvetni savet, da ne može da ga imenuje Vlada Republike Srbije, nego da mora da ga bira Narodna skupština. Jedan takav savet se brine zaista o najvišem nacionalnom interesu, o našoj deci, o našoj budućnosti, o budućnosti čitavih generacija i čitave naše zemlje. Mislim da nema čoveka u ovoj skupštini, uopšte u društvu i u ovoj zemlji koji nije zainteresovan za to šta će učiti naša deca u školama, na koji će način učiti, kako će učiti. Mislim da upravo zbog toga Narodna skupština mora da bira jedan takav savet. Ne iz redova političara i nikako iz redova političara, nego isključivo iz redova stručnjaka na predlog Odbora za prosvetu, koji bi se obavezao da obavi razgovor upravo sa stručnjacima i sa ljudima od najvišeg ugleda i uz konsultacije sa Srpskom akademijom nauka, sa Srpskom pravoslavnom crkvom i uopšte najviše nacionalne institucije moraju u svemu tome da uzmu učešće. U tom smislu, mi smo podneli jedan veći broj amandmana, koje ćemo kasnije obrazlagati i istovremeno naša osnovna primedba je da li je moguće krenuti u reformu ove školske godine. Mi mislimo da nije moguće i mislimo, ako se tek sada formiraju tela koja će biti nosioci reforme, treba im dati bar još godinu dana vremena da osmisle reformu, da osmisle planove i programe i da reforma startuje školske godine 2004/2005, a da u ovoj školskoj godini u jednom broju škola, pilot škola, se naprave ogledni programi, da vidimo na koji će način to funkcionisati, da se izabere dvadesetak škola gde će reforma startovati i da onda natenane pripremimo ono što svi željno očekuju.
Za reč se javio narodni poslanik Bora Stanimirović, koji je takođe izdvojio mišljenje na sednici Odbora za prosvetu.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, izdvojio sam mišljenje iz više razloga, ali posebno je značajno pitanje transparentnosti. Vi koristite svaku priliku da uvek govorite kako transparentno nastupate, kako je javnost u radu zagarantovana. Mislim da je ovaj predlog zakona, ne prebrzo nego prilično tajno rađen, bez učešća javnosti. Kada kažem javnosti, mislim na institucije koje su itekako merodavne da daju mišljenje o jednom sistemskom zakonu, od koga zavisi budućnost naših generacija, od koga zavisi zemlja. To je razlog zbog čega se javljam, upravo da ukažem da smo mi, recimo, održali jedan prosvetni savet bez ikakvog materijala. Doduše, iz Ministarstva su nas informisali o nekim stavovima, ali je to bilo nedovoljno. Prilikom razgovora sa ministrom prosvete, na njegov zahtev, u Ministarstvu, kao predstavnik poslaničkog kluba Socijalističke partije Srbije, imao sam prilike da razgovaram i da tek na tom sastanku dobijem jedan radni materijal, koji je, na neki način, predstavljao osnov ovog predloga zakona, ali je bilo kasno. Kasnije sam saznao da nijedan sindikat nije obavešten o ovome. Nije učestvovala osnovna škola, nije učestvovala srednja škola, nije učestvovao univerzitet, niti Akademija nauka, čuli smo malopre. Mislim da je teško izvršiti jednu ovakvu reformu, jednu ovakvu promenu, donositi jedan ovakav sistemski zakon bez šireg učešća javnosti, a naročito institucija koje su itekako zainteresovane. To su moje osnovne primedbe i ovo govorim ne zbog toga da bih kritikovao promene, nego upravo zbog toga što bi, ukoliko bi na neki način angažovali sve snage o kojima sam govorio, postigli taj konsenzus i imali mnogo više uspeha da ova reforma uspe, jer zakon, sam po sebi, nije garancija, čak i da je dobar, ukoliko nismo informisali javnost, ukoliko nismo animirali sve snage koje su važne i koje će ga, u krajnjem slučaju, sprovoditi. Mi ćemo ga, kao poslanici, možda usvojiti u ovoj parlamentu, ali je pitanje kako će se taj zakon kasnije realizovati. Drugo, naročito se govori da je ranije bilo dosta centralizma u odnosu na Ministarstvo i škole, da su se odluke donosile u Ministarstvu, a škole su morale sve to da sprovode. Upravo je sada ovaj zakon klasičan primer centralizma i mislim da ima nešto više centralizma u ovom predlogu zakona nego u periodu tzv. državnog etatizma iz pedesetih godina, a to ću kasnije ilustrovati. Bilo je sporno, naročito kada se radi o licenci. Licenca je dobro zamišljena. Ministar je malopre pomenuo da je 1992. godine ukinut prosvetni savet i to je tačno. To je bila greška. Kasnije je još ukinut i prosvetno-pedagoški zavod, a nije praktično nađena zamena za tu stručnu službu, koja je itekako bitna. Međutim, ovde se sada ide u jednu drugu krajnost. Formiraju se tri saveta koja nemaju maltene nikakvih kompetencija, nikakvih nadležnosti, sem što ih imenuje Vlada i mogu da predlažu Ministarstvu neke promene i neke stavove, što Ministarstvo može, ali i ne mora da prihvati. Prosvetni savet mora da bude telo koje će donositi odluke i koje će moći da važi za čitavo obrazovanje, bez učešća Ministarstva. Prema tome, ovde se upravo radi o tom centralizmu. Drugo, kada se govori o tim savetima, mi smo čak formirali jedan savet, taj treći savet. Jedan savet je gde se razmatraju stručna pitanja, drugi načelna pitanja, a treći savet je savet za usaglašavanje stavova u obrazovanju, znači između ovih saveta.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena. Zahvaljujem. Da li se narodni poslanik Vladimir Andrić, koji je takođe izdvojio mišljenje prijavljujnj za reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu predsednika odnosno predstavnika poslaničkih grupa. Prvi se za reč prijavio narodni poslanik Branislav Ivković, predsednik poslaničke grupe SNS, pošto su skoro promenili naziv. [[Žagor.]]
Dame i gospodo, tačno je rekla predsednica Skupštine, poslanička grupa Socijalističke narodne stranke, pošto je u prošli utorak na zahtev poslanika Demokratske stranke Srbije, Ustavni sud razmatrao poziciju poslanika, mi sada mirne duše možemo da se definišemo onakvim kakvi jesmo, a to je SNS. Poštovani gospodine Kneževiću, pozdravljam vas kao ministra u Vladi Srbiji koj sigurno ima dosta posla, ali nažalost ne delim mišljenje sa mojim prethodnikom da je ovo najvažniji zakon koji se razmatra uSkupštini. Sigurno je dobronamerna izjava, jer se odnosi na formiranje jednog čovaka, ali po našem mišljenju najvažniji zakon je bio Zakon o radu, jer on definiše sistem i privredni sistem rada. Mislim da vi, kao ministar, u oblasti jedne društvene nadgradnje i javnim službama koje faktički izdržava budžet Republike Srbije, sigurno imate problema i da mnogo više vremena treba da posvetite u Vladi Srbije kako da se pojača onaj privrednički deo, privredne aktivnosti, da bi vi uopšte imali sredstava u budžetu, a kao i Ministarstvo nauke, kao i sve ostale društvene delatnosti. Što se tiče predloženog zakona nameće se pitanje o razlogu predlaganja zakona. Sigurno je da se ide upopravljanje onoga što ne valja. Postavlja se pitanje - kakav je do sada bio obrazovni sistem. Obrazovni sistem najbolje možete da cenite po rezultatima rada tog obrazovnog sistema. I vi i ja kao univerzitetski profesori jako dobro znamo kakav kvalitet studenata imamo, ali bar što se tiče Građevinskog fakulteta imamo i činjenicu da naši studenti, apsolutno, bilo gde u svetu, sa velikim uspehom prihvataju sve izazove i završavaju projekte koje rade. Naime, stojimo na stanovištu da mi imamo dobar obrazovni sistem. Postavlja se veliko pitanje da li ga treba tako radikalno menjati, kako ste vi predložili u ovom zakonu. Ovaj obrazovni siste umeo je da iznedri pobednike na matematičkim i fizičkim olimpijadama, tj. olimpijadama iz fizike i matematike, informatike, čak i u vreme NATO agrasije kada su naši studenti bili drugi na svetu. To znači da je to bio jedan izuzetno kvalitetan sistem, približan ruskom sistemu koji je davao izuzetno talentovane i obrazovane đake, davao je mir porodicama - da su deca okupirana svojim školskim obavezama, da ne podležu pošastima kao što su droga, sekte itd. jer imaju dovoljno dnevnog i celodnevnog angažmana da se razvijaju kao ljudi i da se pripremaju za nove izazove. Taj deo posla odgovara i programu SNS koja se zalaže zaprava i jednake šanse svakog čoveka, posebno mladog čoveka u ukupnom razvoju, bez obzira na socijalno i edukovano poreklo porodice iz koje potiče. Vrlo ozbiljno pitanje je da li uopšte treba i šta menjati u ... jesi li zadovoljan? (Komentar iz sale se nije čuo.) Vrlo ste šarmantni gospodine, veliki ste junak. U svakom slučaju postavlja se veliko pitanje - da li trebačiniti ovako radikalne promene. Naš stav je da ne treba. Već se eksperimentisalo i probalo u ovoj zemlji sa desetogodišnjim osnovnim obrazovanjem i to je veliko pitanje - da li uopšte treba ovako radikalnu promenu učiniti, kako je vi predlažete. Sigurno je da postoje stvari koje treba poboljšati. Svaki sistem koji postoji je dobar kada može da doživi određena poboljšanja, ali u ovoj meri u kojoj vi predlažete to sigurno nije opravdano i mi nećemo moći da glasamo za ovakav predlog zakona. Međutim, moram da ukažem, ukoliko skupštinska većina, koju Vlada Republike Srbije ovde ima, sa 128 poslanika, to izglasa postavlja se vrlo ozbiljno pitanje liceneciranja. U svetu postoje licence u oblasti građevinskih inženjera. Npr. Kraljevsko udruženja građevinskih inženjera ima svoje licence, ali to su nevladine, strukovne organizacije koje licenciranju pojedinca daju svoj renome i ugled i daju mu verifikaciju stručnosti i strukovne organizacije, ocenjuju stručnost jedanput u njegovoj karijeri i zadržavaju pravo pune kontrole i monitoringa njegovog rada, i poštovanja moralnog kodeksa udruženja kome pripada. Činjenica da vi iz jedne takve mogućnosti da nevladine organizacije eventualno licenciraju strukovne organizacije mimo Vlade, licenciraju rad univerzitetskih profesora, srednjoškolskih nastavnika, nastavnika u osnovnoj školi, učitelja, vi idete u jednu drugu krajnost koja možda može da nametne i jednu političku konotaciju. Vi idete u tu krajnost da Vlada formira savet koji će se baviti licentiranjem i to svakih pet godina, koliko se sećam, pa se neminovno postavlja pitanje, vi znate da je usvojen Zakon o lustraciji, i vi možete podleći pod taj zakon jer ste predlagač zakona, da će Vlada neminovno, formirajući svoje stručne savete stavljati u stručni savet u tom momentu dominantnu većinu u Parlamentu iz političkih partija i da će sigurno politički uticaj na one ljude koji se licentiraju biti moguć i da će ljudi i te kako voditi računa ko sedi u tim savetima da licentira nekog, i što je najgore svakih pet godina. Ono što mi nije bilo prijatno da čujem juče od prosvetnog nastavnika u Nišu je da se održavaju seminari koji se plaćaju 100 evra, čak da to organizuju i delovi Ministarstva [[ministar iz klupe negira]] dobro je da nije tako, drago mi je, prihvatam odmah, ali neki seminari idu. Nije za licentiranje ali opet za neko usavršavanje u oblasti obrazovnog procesa. Naš stav je i u tom smislu smo podneli amandmane da što se tiče licenciranja radnika u obrazovnom procesu, bez obzira da li je osnovna škola ili fakultet idete na oslanjanje strukovne organizacije, da strukovna organizacija, kao nevladina organizacija dobije pravo tog licenciranja i da strukovna organizacija kao nevladina organizacija faktički jednom licenciraju nekoga ko je već završio neku školu i imaju pravo kontrole rada i poštovanja moralnih i ostalih kodeksa toga ko je završio školu. Tobi bilo jedno optimalno rešenje koje bi apsolutno svaku mogućnost o ugrožavanju ljudskih prava moglo da skloni i sa vas kao predlagača i sa Vlade Republike Srbije, jer se automatski postavlja podatak - taj koji ne dobije licencu nema prava da radi. Vi mu ukidate pravo na rad. To je osnovno ljudsko pravo, tako da se taj problem postavlja. Znači, podržavajući sve ono što je rekao gospodin Vladimir Garčević koji je ovlašćen od strane poslaničke grupe SNS za ovu tačku u daljem radu upozoravamo na oblast licenciranja, sugerišemo da se to licenciranje svodi iz domena nadležnosti Vlade Republike Srbije i matičnog Ministarstva i predlažemo da se odmeri mogućnost prihvatanja činjenice da se zadrži u suštini dosadašnji obrazovni proces. Hvala lepo.
Za reč se javio narodni poslanik Borislav Pelević, ovlašćeni prestavnik poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva.
Uvažena gospođa predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, gospodin ministar je u uvodnom izlaganju rekao da se ceo ovaj zakon može sažeti u jednu jedinu reč a ta reč je profesionalizacija, pa je zatim pojasnio da se pod tim podrazumeva i demokratizacija i depolitizacija školskog sistema, ako sam vas dobro razumeo. Međutim, moraću da vas odmah demantujem, u startu, jer šta znači depolitizacija ako Vlada Republike Srbije po članu 10. bira i obrazuje prosvetni savet za predškolsko, osnovno i srednje opšte i umetničko obrazovanje i vaspitanje. To praktično znači dalju politizaciju i dalju centralizaciju, jer je očigledno da se sve želi imati u svojim rukama a naročito sistem obrazovanja i vaspitanja. Mislimo da bi bilomnogo primerenije kad bi Prosvetni savet birala Skupština Republike Srbije na predlog Odbora za prosvetu, jer bi u protivnom moglo da se postavi pitanje - čemu Odbor za prosvetu služi u Skupštini Srbije i čemu ova Skupština služi. Dakle, ne mogu da se složim sa ministrom da se radi o depolitizaciji. Šta znači demokratizacija? Demokratija je društveno uređenje, a ne pedagoška metoda. Te jake reči bi trebalo izbegavati kada se radi o prosveti. Ne vidim u ovom celom zakonu da ima bilo šta što mi liči na demokratizaciju sistema obrazovanja i vaspitanja. Naprotiv, ovo mi sve više liči na centralizaciju sistema obrazovanja i vaspitanja. Dakle, u početku se apsolutno ne mogu složiti sa uvaženim ministrom prosvete. Opšte je poznato i činjenica jeste da program redefinisanja sistema obrazovanja u 19 zemalja centralne, istočne Evrope i Sovjetskog Saveza radi Institut za otvoreno društvo, čiji valsnik je Džordž Soroš, isti gospodin koji se prima na najvišem nivou u našoj zemlji i pritom insistira na nezavisnosti Kosova. Otvoreno seu tom programu kaže, a program se zove Step by step, Programfor children and father. Znači, očigledno se radi o amerikanizaciji programa školstva u celoj istočnoj, centralnoj Evropi i Sovjetskom Savezu. Sovjetski Savez je platio ceh takvog sistema napustivši svoj, veoma cenjen u svetu, sistem obrazovanja ivaspitanja. Sovjetski Savez sada plaća debelu cenu amerikanizacije svog sistema. Nemam ništa protiv da svaka zemlja na svoj način uređuje svoj sistem obrazovanja i vaspitanja. Ono što je dobro u američkom sistemu, jeste uska specijalizacija po određenim predmetima. Ono što je dobro u našem sistemu, jeste to što je naš sistem opšteobrazovani, tako da naši maturanti, naša deca predstavljaju možda najobrazovaniju decu nakon završetka tzv. male mature ili srednje škole, u svetu. Naravno, ono što nama nedostaje, to je ta uska specijalizacija koja bi dovela do obrazovanja mladih stručnjaka koji bi bili uspešni u svojim fahovima. Mislim da bi to trebalo biti predmet reforme, a ne predmet reforme da bude samo to ne osam godina osnovno školstvo, nego devet godina plus tri godine. To je samo forma. Nije reforma školstva samo reformisati formu, nego je reforma školstva reformisati suštinu školstva, odnosno sistem obrazovanja i vaspitanja. To je onda prava reforma. Ovde smo došli do situacije u kojoj neće biti osam godina, nego će biti devet godina, čime oduzimamo našoj deci godinu bezbrižnog detinjstva. Ja to mogu da kažem, jer ja ima petoro dece, pa znam kako to izgleda. Mislim da nije dobro da se na ovakav način vrši reforma školstva. Osim toga, ono što treba posebno reći, jeste da se ovde obrazuju tri saveta. Po meni, treći savet za usaglašavanje stavova u obrazovanju je apsolutno nepotreban. Sve se to može svesti u ova dva saveta, u prosvetnom savetu i u savetu za stručno obrazovanje. Ono što je takođe loše, to je što je u ciljevima obrazovanja i vaspitanja pod tačkom 5) navedeno "razvijanje svesti o državnoj pripadnosti i negovanje tradicije i kulture". Ne znam zašto se stidimo da kažemo - razvijanje srpske tracije i kulture i tradicije i kulture nacionalnih manjina koji žive u Srbiji. Zašto izbegavamo reč srpski u svakom zakonu, kao da se toga treba stideti? Zašto se samo u jednoj rečenici pominje "obrazovno - vaspitni rad ostvaruje se na srpskom jeziku", ali po našem mišljenju bi trebalo da stoji - ćirilicom. Ovo je bila prilika da se sačuva ćirilica kao jedan od stubova naše duhovnosti, kao jedan od stubova svake nacije. Ovde nema ni "ć" od ćirilice. Slažem se da se ravnopravno tretiraju oba pisma, i ćirilica i latinica, ali kako smo počeli, ćirilica sve brže i brže izbacuje. Ako je budemo izbacivali i iz naših programa za osnovno i srednje obrazovanje, onda ćemo je totalno ugasiti, a time sečemo granu na kojoj stojimo, jedan od stubova naše nacije, srpske nacije, čega se ne treba stideti, već naprotiv, čime se trebamo ponositi. Ne bih želeo da u novom programu obrazovanja heroji i idoli naše dece budu Hari Poter, a već imamo udžbenik - čitanku za peti razred, u kome se citira jedna anegdeta o Hari Poteru, tom velikom srpskom junaku. Bojim se da će polako da se izbacuje i ciklus junačkih narodnih pesama o Kosovskom boju i sve ono što je krasilo našu istoriju i našu traciju, a da će njihova mesta zauzimati takvi Hari Poteri, koji su trenutno moderni u svetu i koji su predmet naših čitanki, naša deca o tome uče. Mislim da to nije dobro i ako tako budemo reformisali školstvo, onda nećemo daleko stići. Ponavljam, seći ćemo granu na kojoj sedimo, a to je naša nacija i stubovi te nacije. U članu 4. se kaže: "Osnovno obrazovanje obavezno je besplatno". Zašto ne stoji da je obavezno besplatno i srednje obrazovanje? Da li to znači da će samo deca bogatih roditelja moći da uče srednju školu? Da li se zbog toga uvodi ponovo na mala vrata mala matura koja je izbačena još šezdesetih godina, kao totalno nepotrebna? Time se degradira rad i nastavnog osoblja i roditelja i samih đaka, ukoliko se uvodi ta mala matura ponovo, nakon devet godina učenja osnovne škole. Zašto se pravi diskriminacija roditelja, diskriminacija naše dece?Zašto ne postoje, a postoje, postojaće i treba da postoje i privatne škole, ali one škole čiji je osnivač Republika, pokrajina, lokalna samoupravna zajednica? Zašto se u tim školama mora plaćati srednje obrazovanje? To nije dobro, jer veliki broj roditelja ne može svojoj deci da priušti studiranje na višim školama i fakultetima. Ako ih budemo stavili u situaciju da moraju plaćati svojoj deci i srednje obrazovanje, to onda znači pravu diskriminaciju po finansijskom osnovu. Niko me ne može ubediti da nije tako. Dakle, zalažemo se za besplatno osnovno i srednje obrazovanje, samo u onim institucijama, ustanova čiji je osnivač Republika, pokrajina ili lokalna samouprava. Ono što treba prigovori ovom zakonu, jeste dosta toga, ali hoću da kažem da u članu 39: "Ministarstvo ima pravo da zabrani rad školi zbog obustave rada, odnosno zbog štrajka". Time se ukida ustavno pravo prosvetnih radnika na štrajk, naravno, predviđenog po zakonu. Dakle, mi smo kao SSJ uložili amandman, nadam se da će biti prihvaćen od strane Vlade, gde smo tražili da se ne može tek tako zabraniti rad, nego da se prethodno uvesti prethodne mere, pa tek onda zabraniti rad onoj ustanovi koja je započela štrajk, odnosno obustavu rada. To je direktno kršenje ustavnog prava građana Srbije. U članu 87. predviđeno je da osnovno obrazovanje traje devet, a srednje tri godine. O tome sam već govorio. Mislim da se ništa time neće postići. Nije u tome reforma, nije reforma, da ponovim, u reformi forme, nego je reforma u reformi suštine programa, a ne samo u reformi forme. (Predsedavajuća: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena. Da li želite da koristite narednih 10 minuta?) Da, želim da koristim. Član 41. predviđa da "osnovnu školu može da osnuje i strano lice". To je velika opasnost koja se krije iza ovog člana. Ne sumnjam ja u dobre namere onih koji su pisali ovo, ali to će dati mogućnost, recimo, nekom Albancu iz Preševa, Bujanovca, Medveđe da osnuje školu i da u njoj deca uče po programu iz Albanije. Setimo se primera Kosova i Metohije, setimo se primera Prištine, gde su studenti i đaci učili po udžbenicima iz Italije. To je velika opasnost. Mislim da to ne treba da stoji. Isto tako, u članu 42. se kaže da "druga organizacija može da osnuje ustanove predškolskog vaspitanja". Molim vas, upravo program Džordža Soroša ide na predškoslko vaspitanje. Zato se zove Step by step (korak po korak). Zato treba biti tu vrlo obazriv, jer ćemo doći u situaciju da mnoge nevladine organizacije ili, još gore ili najgore od svega, verske sekte, kao registrovane organizacije, mogu da osnuju predškolske ustanove i da u njima vaspitavaju našu decu. To nije dobro i taj član treba brisati. Ponovo se uvodi mala matura, što je ukinuto, i što nije dobro, čime se diskvalifikuje rad svih onih koji su radili za tih devet godina, i profesora i đaka. U članu 102. predviđeno je da učenik može imati sve jedinice, iz sivh predmeta na kraju godine, i da može da polaže popravni ispit iz svih predmeta. Hajde da razmišljamo logično. Ako taj učenik nije mogao za celu godinu da dobije prelazinu ocenu iz toliko predmeta, kako će on u junskom ili u avgustovskom roku popraviti sve te predmeta, i to bez profesora, bez nastave, bez ičega. Dakle, običan nonsens koji treba izbaciti. Treba vratiti ograničenje. Tri ispita ili četiri ispita dete može da polaže na popravnom ispitu, a ako ima više od toga onda ponavlja godinu. Nemoguće je za mesec, dva naučiti ono što nije naučio tokom cele godine, pod patronatom svojih nastavnika. To je nešto što nije dobro, i nešto što će se kroz praksu i te kako loše odraziti na naš sistem školstva i obrazovanja. Na kraju, ja zaista želim da se naš sistem obrazovanja i vaspitanja reformiše tako da bude i dalje sveobuhvatan, i dalje opšte obrazovan, i dalje na ponos svih nas, ali isto tako da ta reforma obuhvati i užu specijalizaciju naše dece. Tu treba tražiti kompromis, između nekoliko sistema obrazovnih, i tu bi trebala biti prava reforma školstva, odnosno sistema obrazovanja i vaspitanja, a ne samo u pomeranju broja godina, licenciranju profesora itd. Iz svih tih razloga, i zbog realne opasnosti koja nam predstoji, našoj deci i nama, od usvajanja ovog zakona, Stranka srpskog jedinstva neće glasati za ovaj predlog zakona, jer nas uvlači u nešto što se zove program instituta za otvoreno društvo Džordža Soroša. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodna poslanica Nataša Milojević, poslanička grupa Socijaldemokratske partije, zatim narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, pa narodni poslanik Nenad Lemaić.
Zahvaljujem. Poštovano predsedništvo, drage kolege, narodni poslanici, poslanička grupa Socijaldemokratske partije je podnela 12 amandmana na osnovni tekst, odnosno Predlog zakona o obrazovanju i vaspitanju iz nekoliko razloga. Odnosno, iz tri grupe razloga. Naime, saglasni sa onim što se čita iz teksta zakona, a to je da se predviđa ozbiljna, i po našem mišljenju suštinska reforma školstva, odnosno obrazovanja i vaspitanja, imamo problem sa osnovnim konceptom tretmana zaposlenih u ovom sektoru. Predlažemo da se taj koncept u nekoliko izmeni, a u prilog činjenici da zaposleni u obrazovanju i vaspitanju imaju svoje pravo na sindikalno organizovanje, sindikalno delovalje, i samim tim primenu onih odrednica prethodnih zakona, pre svega Zakona o radu, koje predviđaju uvođenje kolektivnog odnosno postojanje i potpisivanje koletivnog ugovora kojim se uređuje svet rada odnosno sfera zarada i ostalih materijalnih primanja zaposlenih i u ovoj oblasti. Da pojasnim. Procenjujući zakon i Predlog zakona uvereni smo da je namera Ministarstva, samim tim i Vlade Republike Srbije da u ovu oblast uvede, odnosno da u ovoj oblasti napravi korenit reforme. One koje će raskinuti sa, po mom mišljenju, jednim i te kako prevaziđenim oblikom učenja ili metodologijom učenja koja podrazumeva konstantnu repeticiju onoga što je učenik čuo od nastavnika, ili pročitao u udžbeniku, podrazumeva drugu metodologiju koja po našoj proceni favorizuju rad u školi, odnosno u obrazovnoj i vaspitnoj ustanovi, temeljen rad koji traži maksimalni angažman i nastavnika i učenika. Taj temeljan rad trebalo bi da proizvede prevazilaženje do sada prisutne favorizacije osrednosti u svemu, i trbalo bi po našem mišljenju da favorizuje talente i one koji u pojedinim nastavnim oblastima i školskim oblastima pokazuju izuzetne rezultate. Čitamo sve to iz ovog predloga zakona. Ono što takođe čitamo jeste da se od svih u obrazovanju i vaspitanju svih zaposlenih i svih angažovanih u ovoj oblasti traži veliki stepen odgovornosti za posao koji rade. Različitim organima i institucijama koje se uvode, kao što je institucija licence, kao što je postojanje prosvetnog inspektora, kao što je uvođenje tri saveta o kojima je već bilo reči, smatramo da se odgovornost traži za sve učesnike u sferi obrazovanja i vaspitanja. Treći segment koji prepoznajemo kao pozitivan jeste konačno da se i zakonom predviđa uvažavanje mišljenja učenika ili učeničkog stava kroz uvođenje statusa predstavnika đačkog ili učeničkog parlamenta u učešće njihovo, odnosno prisustvo u radu organa upravljanja, kao što je školski odbor, odnosno upravni odbor koji se u ovom slučaju zove školski. Ono što je takođe dobro jeste da se predviđa ili favorizuje stalna kontrola stručnosti nastavno i vaspitnog kadra. Ta stalna kontrola na svakih pet godina obnavljanjem licence itd. je nešto što je već prisutno u drugim oblastima, ako se ne varam u oblasti zdravstva i zdravstvene zaštite, i što je bilo prihvaćeno i od ljudi koji jesu zaposleni u toj oblasti i onih takođe koji su takve propise doneli. Sve ovo govori da je zakon, ne samo zato što je obiman po broju članova, već i po činjenici i po sadržaju kojim se bavi, govori da je to jedan ozbiljan predlog zakona. Po našem mišljenju, mišljenju Socijaldemokratske partije i poslaničke grupe iste, on će do kraja biti ozbiljanukoliko bude tretirao tretman rada i zaposlenih i njihovo pravo na pregovaranje o visini zarada, odnosno plata i ostalih materijalnih nadoknada, koje su uređene pre svega članovima Zakona o radu, i koji su na sasvim drugi način uređeni članovima, odnosno celim Zakonom o radu državnim organima. Kada budemo raspravljali o amandmanima, ja ću u detalje govoriti o ovome, da sada načelnu raspravu ne opterećujemo ovom vrstom detalja, ali smatram da postoje bar tri grupe razloga zašto ovakav pristup treba još jednom razmotriti. Prva grupa tiče se, ne samo ustavnog prava na sindikalno organizovanje, nego tiče se činjenice da sindikalno organizovanje, pa čak i članom Zakona o radu, ako se ne varam to je član 130. predviđa se da se sindikati osnivaju radi zaštite prava i unapređivanja profesionalnih i ekonomskih interesa njegovih članova. Reč je i o jednom i o drugom, kada je reč o Zakonu o obrazovanju i vaspitanju. Drugo, ukoliko se prihvate naši predlozi koji se odnose na prmenu kolektivnog ugovora, odnosno potpisivanje kolektivnog ugovora, a ministar Knežević je rekao da su već u procesu pregovaranja sa zaposlenima u prosveti. Jednostavno, o potpisivanju kolektivnih ugovora. Ukoliko se uvaže naše primedbe koje se na to odnose, mislimo da će se postići jedna vrsta, ne mogu reći opšteg konsenzusa, jer je to veoma opasno, ali konsenzus bar u ovoj oblasti. Da podsetim skoro četvrtina ukupnog broja zaposlenih u Srbiji su zaposelni u sferi obrazovanja i vaspitanja. Ne možemo zaboraviti na četvrtinu radno sposobnog i radno aktivnog stanovništva, a da ne uvažimo njihovu potrebu realnu, njihovo pravo realno i Ustavom predviđeno, i njihov suštinski intimni, ekonomski razlog da o svojim zaradama i ostalim materijalnim nadoknadama pregovaraju sa poslodavcem. To što je poslodavac država, mislim da samo unapređuje opšti stav, ne samo Vlade Srbije, već i svih onih koji učestvuju u reformama sistema, a to je da reforme moraju biti korenite, suštinske, ali da period tranzicije mora da krasi nešto što smo zvali, i još uvek zovemo socijalnim dijalogom, odnosno dijalogom između ključnih, društvenih grupa koje su u ovom slučaju i sindikati, odnosno zaposleni u ovoj oblasti. Ukoliko hoćemo, a sigurna sam da hoćemo, da izbegnemo bilo kakvo širenje ili postojanje konflikta i odlaganje početka školske godine 2003, 2004. godine u redovnom vremenu, odnosno na vreme, ukoliko hoćemo da izbegnemo mogućnost osim što će biti primedbe od strane zaposlenih na ovako korenite promene i ovako suštinski pokazane inovacije koje će morati da se poštuju, ukoliko hoćemo da izbegnemo i novi paket primedbi koji se odnosi na osnovno, sindikalno pravo, hajde da još jednom razmislimo o postojanju kolektivnih ugovora i promeni principa, da princip ne bude Zakon o radu u državnim organima, nego da princip crpimo iz osnovnog teksta Zakona o radu. Samo još dve reči o uvođenju licenci i o činjenici, o tome ću opet o detaljima kada budemo o tim članovima zakona govorili, o činjenici da licenca ne bi trebalo da bude nikakav razlog za strah. S obzirom da je u tom članu u tri stava jasno objašnjeno šta ako i šta u slučaju primene zakona u roku od osam dana od dana njegovog donošenja, kako će se to odraziti i kako će se manifestovati na već veliki broj zaposlenih u obrazovanju i vaspitanju. To je više nego pozitivna stvar. Činjenica da produženje i uslovi za produženje i obnavljanje licence trebaju da budu pojašnjeni i izdavanje licence takođe treba da bude pojašnjeno, kako bi se bilo koja sumnja, makar i najmanja, otklonila sa tog glagola izdati ili izdavati licencu, da se ne bi pomislilo da će još jedan mehanizam državne kontrole biti uveden u proces izdavanja licence. Molim da u tom slučaju Vlada kao predlagač, nadležno Ministarstvo odreaguje i otkloni svaku moguću sumnju sa ovog rešenja ili sistema licence. Ukoliko, to moram da kažem i imam takvu obavezu amandmani Socijaldemokratske partije, poslaničke grupe SDP-a ne budu prihvaćeni mi nećemo moći da podržimo zakon. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe SRS, a zatim narodni poslanik Nenad Lemajić, pa narodni poslanik Bora Stanimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, dugo najavljivana reforma osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja nije našla svoje uobličenje u ovom zakonu. To što je promenjeno, a što se tiče nove konepcije obrazovanja tri plus tri plus tri, srednje obrazovanje, pre univerzitetsko obrazovanje, nije ono što je nedostajalo našem obrazovanju i ne utiče drastično na to da stanje u obrazovanju bude bolje i da nam generacije koje izlaze iz škola, budu obrazovanije i sposobnije da se uključe u rad. Sam zakon predviđa neke novine, na osnovu kojih bi mogli da zaključimo da bi trebalo odmah nakon donošenja ovog zakona, za koji nesumnjam da će biti usvojen, barem onako kako je usvojen Zakon o lustraciji, sa lažnim karticama ovde, a čujemo da neke poslaničke grupe neće glasati za ovaj zakon, pa je teško predvideti mogućnost da 126 poslanika bude za, a trebalo bi da se izvrši izmena zakona o ministarstvima i da Ministarstvo prosvete i sporta zadrži samo onaj naziv - Ministarstvo za sport, jer apsolutno neće imati nikakve veze više sa prosvetom. Stvaraju se paralelna ministarstva kroz ove komisije i centre, ne ulazeći sada u načelnoj raspravi u to šta oni rade, kakvog je karaktera njihov rad, kako se biraju, da li je to dobro ili nije, ko na njih može da utiče, o tome ćemo u pojedinostima kada budemo razmatrali amandmane, ali to nas veoma mnogo košta. Koliko sam ja mogla da saberem iz obrazloženja koje nam je predlagač dao samo za ovo poslednje tromesečje ove godine, potrebno je izdvojiti oko 350 miliona dinara i tu naravno nije kraj, nego to ide kvartalno dalje, odnosno više godina će morati da se finansira i jedino mi nije jasno da plate onih koji budu radili u tim centrima i komisijama, nisu predviđena u budžetu, ne znam ko će to da finansira. Juče sam imala sreće da prepodne kupim "Svedok" nedeljnik čija je distribucija zabranjena i da pročitam jednu kolumnu gospodina Vladana Dinića, glavnog urednika ovog nedeljnika u kome je on otprilike dao svoj osvrt na ovaj zakon o obrazovanju i baš taj šaljiv način, rekao je kako će to naša buduća škola da izgleda. Dođe mali Perica u školu, sedne u klupu, učiteljica ga prozove i kaže, hajde Perice da proverimo šta znaš, a on kaže - molim, ona kaže hajde ustani da vidimo šta si naučio, koliko si znanja usvojio, a on kaže - neću, kako nećeš, lepo neću, ja sam dete zaštićeno zakonom i mogu da radim šta hoću u školi i naravno, nastavnik ne može ništa, slučajno je to dete, dete nekog narodnog poslanika, on presavije tabak, poznaje zakon, napiše žalbu, molbu ministru i dalje se lustrira nastavnik na osnovu oduzimanja licence. Tako je to na šaljiv način opisao Vladan Dinić i bez coktanja, pogotovu onih koji nisu pozvani, a pretpostavljam da je i to jedan od razloga što je juče taj list prestao da se distribuira. Još uvek je međutim, više onih koji škole ne vide kao igru i ne doživljavaju na ovako šaljiv način, nego na veoma ozbiljan način i doživljavaju je kao ozbiljnu instituciju. Ona je po svojoj prirodi, uslovno rečeno, tradicionalna u smislu da treba da neguje proverene vrednosti, pa čak i onda kada te vrednosti su momentalno u osipanju, kao što je to kod nas sada slučaj, a negde poput neke galerije prati sve trendove i hirove iz belog sveta. Nama ministar u ekspozeu nije rekaokoji su to eventualno sistemi obrazovanja iz našeg bližeg ili daljeg okruženja, ima li onih koji su pripremali ovaj predlog zakona, običano kažu - po ugledu na Francusku, po ugledu na Finsku,na ovo naše bliže okruženje ili Ameriku, nismo to ovom prilikom čuli, ali ako ste kojim slučajem imali za ugled američki sistem obrazovanja, onda bih želela da vas podsetim da u toj Americi ima 30 miliona potpuno nepismenih i da ima 50% onih koji na izbore ne izlaze samo zbog toga što nisu sposobni da razumeju uputstvo koje stoji na glasačkom listiću. Otuda u Americi veliki problem da na izbore izađe50% glasača. To je činjenica. To ne može da se opovrgne. Ako je naše obrazovanje loše, ako ne zadovoljava kriterijume neke, ako ne omogućava da se brzo, oni koji završe srednje škole, uključe u proces rada, zašto onda taj zapad uvozi naše mozgove, zašto su naši stručnjaci tako rado primljeni svuda u svetu, zašto naša deca kada odu bilo gde u Evropu ili u Ameriku, preskaču po dva tri stepenika i odmah se uključuju u viši stepen obrazovanja. Znate li vi da u Americi ljudi sa akademskom titulom nemaju osnovne pojmove o nekim osnovnim geografskim pojmovima i o čemu onda mi pričamo? Skoro je bile neka studija, ne tako skoro, pre pet, šest godina, sećam se, pokazala je da zemlje trećeg svega imaju bolji sistem obrazovanja i da su im obrazovanija deca, nego što su deca u Americi. Prema tome, treba strogo voditi računa o tome ko nas tera na ovakvu reformu obrazovanja, ako znamo da je to UNICEF, ako znamo da je to Svetska banka, ako znamo da je to Soroš, šta oni ustvari od nas hoće? Ja prosto ne verujem u te njihove dobre namere, da oni hoće da daju pare, a zavisićemo od njihovih para, to se vidi u mnogome, da bismo mi imali bolji sistem obrazovanja. Neće oni to. Oni hoće da mi imamo što neobrazovaniju decu, što veću anarhiju. Hoće manipulaciju ne samo decom, hoće manipulaciju i nastavnim osobljem, a o tome ću vam dati konkretne primere malo kasnije, kroz one radionice koje smo imali, a koje su bile prethodnica ovoj reformi koja je usledila. Mi jesmo za reformu, ali u kom pravcu, u pravcu rasterećenja gradiva. Može uvek da se napravi takav program da se izbace suvišni delovi, da se modernizuje program. Deca jesu preopterećena, to je činjenica. Slažem se i sa tim da neki predmeti mogu da budu i fakultativni, neki mogu da budu opisno ocenjivani, to stoji, ali ne mogu da se složim sa tim, i Srpska radikalna stranka će se kao stranka koja se zalaže za tradicionalne vrednosti suprotstaviti takvim programima na koje vi nećete imati uopšte uticaja. Možda je dobro što vi nećete, ali naslediće vas neki drugi ministar. Ministarstvo neće imati mogućnosti da utiče, u kome će biti izbačen, recimo, potpuno Kosovski ciklus ili Jovan Dučić, ili će biti vraćen Krleža, ili će u udžbeniku za geografiju godinu dana pre nego što je ovde usvojena Povelja o državnoj zajednici, pisati da deca žive u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, koja je osnovana 4. marta 2001. godine. Znate li koja je to dezinformacija? Na taj način deca prvo gube identitet, kada gube taj nacionalni identitet, gube i lični identitet. To je osnovni problem i naših ljudi koji odlaze u inostranstvo, tamo kao stranci su izgubili nacionalni identitet, gube polako i lični identitet i imaju razno-razne probleme o kojima ne bih sada na ovom mestu.
Da li želite da koristite narednih 10 minuta?
Naravno. Novi obrazovni modeli za koje se UNICEF zalaže, nešto sam od literature pročitala, po principu je TV top-šou. Svako može na demokratski način da da svoje mišljenje o svemu. Dakle, nema kritičkog napora da se napusti vlastito gledište u korist nekog sveobuhvatnog gledišta. Primer za to je, iz jednog naučnog časopisa sam to pronašla, kako se na taj način proučava značaj Svetog Savet. Između ostalog, u jednoj takvoj radionici, na taj način kako sam ja ubeđena da će se programi donositi preko vaših centara i komisija. Treba da se napravi intervju sa Svetim Savom i to deca urade na ovaj način: pitaju - kako se danas osećate. Sveti Sava odgovara - osećam se mrtvo. Kada se vraćate na nebo? - Prvim JAT-ovim avionom. Ko vam je napravio tu jež frizuju? - Ilija Gromovnik. Gde vam je oreol? - Ostao u mašini za pranje veša. Hoćemo li mi imati ovakve programe? Hoćemo li mi na ovakav način da edukujemo svoju decu? U Srbiji i Crnoj Gori, uz finansijsku podršku Soroša, održani su mnogi seminari, aktivne nastave i formirana mreža 20 eksperimentalnih škola, koje bi trebalo da budu uzor budućoj reformi obrazovanja. To je ovo što sam vam pročitala, to je sa predavanja u jednoj od tih eksperimentalnih škola. Ima još interesantnih primera za tako nešto, a verujem da je to samo preteča svega onoga što će nam se dogoditi, a što nije nužno da se menja. Ako nešto treba da se uradi, jesmo za to da se usavršavaju prosvetni radnici, da li na ovaj način licenciranja. Mislim da ste to nepotrebno uzdigli na taj nivo. Svakih pet godina proveravate nastavnike, u stvari ih ništa ne proveravate, samo ih terate da idu u te nove školice, na ta nova savetovanja. To im je malo radosti, i onako su im plate male. Tamo je sve džabe, to neko plaća. Na tim savetovanjima ih uče da rade ovako kako je radio ovaj nastavnik na temu značaja Svetog Save. Vaš zamenik ministra je u dnevnoj šampi rekao da u našoj književnosti, u predmetu srpski jezik i književnost, treba ubaciti izučavanje filma, stripa, spota, kompjuterske animacije. Ako je svemu tome mesto u književnosti, a nije mesto Kosovskom ciklusu ili Jovanu Dučiću ili u istoriji za šesti razred, da u jednoj jedinoj rečenici piše da je Prvi srpski ustanak podigao Karađorđe 1804. godine, onda nam ne treba nikakva reforma, odnosno, treba nam pod hitno reforma, ili nam trebaju izbori da promenimo ovu vlast i da dobijemo ozbiljnog ministra koji će da radi u interesu ove države i da se zainteresuje za to da se obezbedi poštovanje tradicionalnih vrednosti, a ne ovakve ludorije kao što sada imamo. Verujte, mi roditelji koji imamo decu u osnovnoj i srednjoj školi, u obavezi smo moralnoj da pratimo ono što uče i da ispravljamo ili dopunjujemo ono što pogrešno nauče. Ja ne mogu da dopustim da moje dete na taj način uči istoriju ili književnost. Moram da mu obrazložim da to nije tako, nego ovako i da se desilo drugačije nego što tamo piše. Molim vas, u istoriji za osmi razred, dve godine nakon revolucije veličanje Oktobarske revolucije. To je nečuveno za sistem obrazovanja. Davnih sedamdesetih godina, na katedri za svetsku književnost, profesor Dragan Nedeljković, tumačio je Gogoljeve "Mrtve duše". Znate li šta je tom prilikom rekao? Ubeđena sam da je bio u pravu. "Amerikanac ne može da shvati ni oseti rusku literaturu. On nema dimenziju kojom bi mogao obuhvatiti razmere i dubine likova Gogolja, Dostojevskog, čak ni Tolstoja. Za njega je "Zločin i kazna" samo jedan kriminalistički roman, a "Rat i mir" on razume samo na nivou događaja priče, zato oni prave "Rat i mir" u stripu. To je ono što nama Soroš, što nama UNICEF hoće kroz ovaj novi sistem obrazovanja, a naša poslušna Vlada i poslušni ministar, član Saveta beogradskog centra za ljudska prava, to naravno treba da sprovede. Po pitanju ko sve može da bude osnivač naše škole, zaista se krije jedna velika opasnost, jer ako pođemo od toga, verovatno ste juče čitali u štampi da je registrovano udruženje građana pod nazivom, mislim da je bio "Satanit" u Belom Potoku, meštani su nezadovoljni što se ta sekta nalazi tu, uredno registrovana, mada udruženje za odbranu Vojislava Šešelja nije moglo da bude registrovano kod MUP-a, i takvo jedno udruženje građana može da osnuje predškolsku ustanovu. U koga mi da imamo danas poverenje, da budemo sigurni da ako nam ministar sad to kaže, nemamo nameru da to bude ili nećemo dozvoliti da se tako nešto desi. Apsolutno nemamo poverenja u to, jer su i mnogi članovi Vlade, imali smo priliku da o tome i čitamo i čujemo kada su se međusobno optuživali, pristalice ili članovi koje kakvih sekti. Ono što treba da se uradi, umesto da se bacaju ovoliki novci na ove centra i ove komisije, koje uzgred budi rečeno mogu da rade nešto što im ministar kaže da rade, mogu i da ne rade, pa ako ne urade, onda to opet uradi Ministarstvo, a pare su tamo ostale, bolje je bilo da smo poboljšali položaj prosvetnih radnika, jer bi oni na taj način imali zaista više elana i povratilo bi im se samopoštovanje koje su davno izgubili i sigurno uložili veći napor u to da naša deca lakše savladavaju gradivo. Dakle, smanjenje programa da, usavršavanje prosvetnih radnika da, ali kome to poveriti je veliko pitanje odgovornosti i vođenje računa o materijalnom statusu radnika. Znate šta, koga zmija ujede i guštera se plaši. Mi smo doživeli ono sa Šuvarom i šuvaricom, a sada se plašimo i ove Gašine škole i naravno da sa posebnom pažnjom vodimo računa da nam se ne ponovi ista greška. Što se nas iz Srpske radikalne stranke tiče, mi nećemo glasati ni za jedan zakon koji nam bude predložila ovakva neodgovorna vlada, a pogotovo ovako neodgovoran ministar, koji je profesora pravnog fakulteta dr Vojislava Šešelja izbacio, potpuno bez ikakvog oslonca na bilo koji zakon, izbacio sa fakulteta i sada treba da mu verujemo da on neće na ovaj način lustrirati sve nastavnike po osnovnim i srednjim školama. Ja njemu više ne mogu da verujem, ni kada mi kaže dobar dan, sem kada svojim očima vidim da nešto radi, kao što sam jutros videla da je lepo išao da igra tenis i došao ovde relaksiran, može da izdrži sve ovo što smo mi noćima morali da radimo, obzirom da nam je dnevni red bio dostavljen u četvrtak, a zasedanje smo završili u petak i mogli smo samo u subotu da radimo na ovom zakonu, da podnesemo amandmane. Skoro su bili stručnjaci iz Švedske u jednoj od naših osnovnih škola u Beogradu. Ne mogu tačno da se setim naziva te škole, nije ni bitan naziv, koji su bili iznenađeni koliko su naša deca komunikativna, koliko osnovnog znanja poseduju, i žalili su se kako oni svoju decu ne mogu da nateraju da govore. Ako hoćemo takvu otuđenost, onda za ovaj zakon možemo da glasamo, da nas ne grize savest, ali što se nas poslanika Srpske radikalne stranke tiče, mi za ovaj zakon glasati nećemo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, poslanička grupa Nova Srbija.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, Vlada Republike Srbije, kao predlagač ovog zakona, je odlučila da Skupštini podnese ovaj zakonski tekst na usvajanje po hitnom postupku. Predsednica Skupštine je eliminisala odluku hitnosti, te na taj način sprečila poslanike iz unutrašnjosti da blagovremeno intervenišu amandmanima u cilju poboljšanja ovog zakonskog teksta. To govori da ponekad, u cilju sprečavanja parlamentarne opstrukcije, sami ulazimo u destrukciju. Paušalna sumnja u dobre namere svih jeste vid destrukcije. Ovaj zakon se bavi vaspitanjem, obrazovanjem i nastavom. Zašto je treći segment ukupnog pedagoškog rada olako izostavljen ostaje nepoznato. Nastava se ne može zameniti kovanicom - obrazovno-vaspitni rad, ona je nešto specifičnije. Dakle, u osnovnim odredbama ovog zakona pojam nastave je neopravdano izostavljen i to je ozbiljna manjkavost ovog zakona, koji pretenduje na sveobuhvatnost. Pravo rešenje bi bilo da se u svim članovima ovog zakona, koji sadrže sintagmu "obrazovanje i vaspitanje u osnovnim i srednjim školama" inkorporira i termin "nastava", na pravom mestu. U naslovu drugog poglavlja nedostaje "nastava". Dakle, to je već koncepcijski defekt ovog zakonskog predloga. Ovo poglavlje glasi: "Razvoj, obezbeđivanje i unapređivanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja". Pravilnije bi bilo zameniti redosled prve dve reči i dodati na kraju "nastava". Inače, vrlo sam skeptičan što se tiče osnivanja mnogih saveta, centara i stručnih timova. Čini mi se da se to čini u nameri da se uhlebi postojeća ili novostvorena tzv. reformska prosvetna birokratija. Na kraju tog spiska imamo ministarstva i detaširana odeljenja ministarstva, a sada pod nazivom "školska uprava". U trećem odeljku nedostaje odrednica "nastava". U osnovnim i srednjim školama, kao ustanovama, obavlja se vaspitanje, obrazovanje i nastava. Nastava je organizovani oblik obrazovnog rada. Forma njene realizacije je nastavni čas. Zanimljivo je da to nigde ne piše u zakonu, a trebalo bi. Autonomija ustanova je vrlo rigidno postavljena i, ako ćemo pravo, nje nema bez autonomije nastavnika. U četvrtom poglavlju zakonopisac govori o organima upravljanja i rukovođenja. Dobro je što je u duhu decentralizacije skupštini jedinice lokalne samouprave dato pravo imenovanja i razrešenja školskih, odnosno upravnih odbora, ali šta ćemo kada te skupštine ne funkcionišu. Tada privremeni opštinski organ preuzima funkcije skupštine i voluntaristički vrši seču školskih odbora. Tu se zloupotrebe zaista ne mogu izbeći. Analizirajte rad privremenih veća u Srbiji i uverićete se u opravdanost ove javno izrečene zebnje. Posebno ističem da je štetno ako takav organ upravljanja ostaje do kraja propisanog mandata, kao što to predviđa ovaj zakon u prelaznim odredbama. Kada je u pitanju izbor direktora, dosadašnja praksa je bila da su oni uglavnom članovi jedne stranke. Zašto to prosto ne ozakonite? Bilo bi to pošteno, istina nepravedno, ali ko vas pita za pravdu, ako imate silu i vlast. U ovom poglavlju pod naslovom "Programi obrazovanja i vaspitanja" prva primedba bi bila u redosledu. Prema nivou ustanova imamo prirodni redosled - vaspitanje, pa obrazovanje i opet zašto ne i nastavu. Kada zakonodavac uvodi nove kategorije, onda pristojnost nalaže da se one definišu. Dakle, šta su to ishodi obrazovanja, šta su to preporučene vrste modularne nastave. Inače, prepoznao sam da u kategoriji školskog programa mislimo na raniji nastavni plan i program. Kako je predlagač od reči "nastava" bežao kao od gube, istu je zamenio sa "školski", a to je nešto šire, nešto što napisani sadržaj podrazumeva. Šesto poglavlje glasi "Ostvarivanje obrazovanja i vaspitanja". Primedba je ista kao i ranije na redosled i nedostatak reči "nastava". Inače, predlagač ovog zakona se u ovoj glavi baš reformski razmahao. Ono što je bio školski standard i reklo bi se prosvetna tradicija, sada se inovira obrazovnim ciklusima. Primedba ranijih elitnih srednjih škola bila je da je trogodišnje trajanje oskudno za kvalitet koji se pretpostavlja u njima. Moguće je i da nisu u pravu. Konačno, ako bi bili u pravu, onda bi ovaj sistemski eksperiment bio opasan presedan. Sedma glava ima naslov "Prava deteta i učenika". Prepoznatljivo je da ju je pisao pravnik, jer je po inerciji prava čoveka i građanina transponovao u slično dvostruko određenje. Ono što je reformsko u ovoj glavi jeste pravo učenika da polaže popravni ispit iz svih predmeta iz kojih ima neprelaznu ocenu. Autor ovog zakona je dobro primetio da broj od dve neprelazne ocene, koje su predstavljale limit za pravo na popravni, odnosno tri neprelazne ocene za sankciju ponavljanja, je narodski rečeno "odokativno" određen. Ipak, ostaje pitanje da li će liberalizacija popravnih ispita popraviti prosečnu prolaznost u našim školama koje drže do svojih obrazovnih standarda. Bojim se da će ova odredba omogućiti plodno tle za manipulacije i korupciju u školama. Konačno, u osmom poglavlju, pod naslovom - Nastavnici, vaspitači i saradnici, zakonopisac prvi put pominje nastavu, priznaje da nastavu i druge oblike obrazovnog - vaspitnog rada u školi realizuje nastavnik. Ne znam šta je falilo da to i ranije učini. Ipak, dosledan svojoj koncepciji, u daljoj zakonskoj razradi termin nastava ponovo iščezava. U ovoj glavi predlagač zakona govori i o licenci kao novoj javnoj ispravi. Da li je licenca zamena za reizbor? Ako jeste onda bi morala biti i strožije propisana. Deveto poglavlje pod naslovom - Nadzor nad radom ustanova, tom poglavlju skoro da se nema šta prigovoriti. Čini se da su poslovi upravnog i stručno - pedagoškog nadzora dobro koncipirani. Možda bi, s obzirom na prirodu posla, prosvetni radnik trebao da ima prednost nad pravnikom pri izboru za prosvetnog inspektora. To je zbog toga što pravnici odredbe zakona koje se odnose na obrazovanje i vaspitanje, obrazovno - vaspitne ustanove prilično mehanički tumače. Kada su u pitanju prosvetni savetnici pravi ideal bi bio da je prosvetni savetnik stručniji ustvari, onaj ko vrši nadzor je stručniji od onoga ko ga nadzoriše i kasnije izveštaj o njegovom radu piše. Da li je tako u praksi? Deseto poglavlje koje govori o finansiranju obrazovno - vaspitnih ustanova je posebno osetljivo. Predviđeno je da jednim delom osnovne i srednje škole budu finansirane sredstvima jedinica lokalne samouprave. To će se sigurno odraziti naobrazovni standard, pa će škole u siromašnim opštinama i nastavnici u njoj biti uskraćeni za one pogodnosti koje su obezbeđene u bogatijim sredinama. Ali, šta da se radi. To je prosto životna realnost. Kaznene odredbe ne bih komentarisao. Pohvaljujem predlagača što je odustao od prvobitne namere da neposlušne roditelje kažnjava zatvorom, mada ne sumnjam da bi neki radije pristali da budu arestirani nego novčano sankcionisani. Zahvaljujući omnibus zakonu i zaslugama u NOB-u i revoluciji Vojvodina je izborila pravo da prosvetnu vlast obavlja sa atributima državnosti. Dame i gospodo narodni poslanici, koristeći prisustvo Ministarstva prosvete, gospodina Kneževića, usuđujem se da pitam imenovanog kada će odgovoriti na poslaničko pitanje sa čijim ću sadržajem upoznati ovaj auditorijum. Juče, 29. maja pišem ja 2003. godine poručio sam ministru prosvete i njegovom pomoćniku gospodi Kneževiću i Šaćiboviću pismo učenice J.B. koja je teško teretira gospodina Radoja Žugića, nastavnika Gimnazije u Priboju za seksualno uznemiravanje, lascivne ponude i pokušaj ucene. Imenovani je pozvao učenicu u svoj stan da bi joj dao pitanja i pružio navodne instrukcijeza popravni ispit. Učenica je u dogovorenom terminu došla pred vrata gospodina Žugića i saopštila mu da je u pratnji svog momka čime je izazvala njegov revolt, jer je time njegov pakleni plan provaljen, a nečasne namere razgolićene.
Narodni poslaniče, da li koristite sledećih 10 minuta?
O ovom slučaju sa kasno obavešten tako da nisam mogao blagovremeno reagovati, što je proizvelo štetne posledice, jer je gospodin Žugić posle toga izabran za direktora Gimnazije u Priboju.
Narodni poslaniče, da li koristie sledećih 10 minuta? Molim vas da se u sledećih 10 minuta vašeg vremena držite teme dnevnog reda.
Dozvolite mi još samo pola minuta. Znajući tu njegovu slabost nekoliko roditelja me je podsetilo da je pre dve decenije zbog sličnih dela gospodin Žugić izbačen iz jedne srednje škole u Zenici i razveo se od svoje supruge. Pitam Vladu - koje će mere preduzeti u sankcionisanju ovog teškog prestupa, a pogotovo imajući u vidu da je to delo u povratu. Da li je školski odbor pribojske gimnazije odstrane nadležnog organa upoznat sa ovim i da li je pokrenut postupak razrešenja direktora pribojske gimnazije? Hvala lepo i nadam se da nisam prekoračio više od pola minuta. Gospodine ministre, vaš odgovor očekujem, razume se. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS a narodni poslanici Nenad Lemajić i Zoran Ćirković su po dogovoru zamenili redosled.
Kada se radi o licenci novina koja se predlaže ovim zakonom najviše iritira prosvetne radnike jer se sumnja u iskrenost ovog predloga da se svake pete godine prosvetni radnici na neki način ocenjuju, odnosno da dobiju neke licence, odnosno diplome, jer su to praktično diplome. To govorim zbog jednog praktičnog razloga. Zadnjih desetak godina zbog veoma lošeg materijalnog položaja obrazovanja mi u osnovnim i srednjim školama imamo tzv. negativnu selekciju kadrova. To znači da oni najbolji ne žele da studiraju nastavničke fakultete ili bolje rečeno fakultete koji pripremaju kadrove za nastavu. Kako će biti sada, posle usvajanja ovog zakona, kojim se predviđa licenca, gde će on morati stalno da prati to obrazovanje, permanentno, moram vam reći da je toga bilo i do sada. Ali, ne treba postizati sve kaznama. Nešto se može, bar u pedagogiji je poznato, postići i nagradama. Mi smo posle rata imali jedan oblik nagrađivanja i to su bili tzv. platni razredi. Tamo je svaki nastavnik, svaki profesor, koji prati, koji se permanentno obrazuje, koji prati sve mogućnsoti edukacije koje mu nauka pruža, koji postiže dobre rezultate a to ptovrđuju savetnici i inspektori koji su to odlučivali, dobijao je unapređenje tj. išao je za jedan platni razred napred. To je istovremeno bio i veći lični dohodak. Mislim da je to vreme bilo i najbolje vreme. To nije vreme socijalista nego vreme posle rata, negde 50-tih godina pa nadalje. Period samoupravljanja je to ukinuo i onda su počele sve one svađe i slično. Mislim da će upravo i ovaj zakon polazeći od lustracije dovesti do toga da ćemo uglavnom imati negativnu selekciju, a to znači da će fakultete koji pripremaju kadrove za osnovnu i srednju školu, upisivati slabiji učenici. To će praksa vrlo brzo pokazati. Drugo, ova centralizacija o kojoj sam malo pre govorio prilikom izlaganja koje nisam mogao da završim zbog vremenskog ograničenja, sada bih završio. Centralizacija je do te mere daleko veća nego što je bil u prethodnom zakonu, odnosno u ovom zakonu koji je sada na snazi, ili u onom koji je bio do pre dve godine, kada je preživeo izmene i dopune, pa imam utisak da ministar ima prevelika ovlašćenja, do te mere da se malte ne od ministra neće videti ni učenici ni nastavnici ni škola, a ni roditelji. Doduše, učenika ćemo možda videti u one prve dve godine kada nema ocenjivanja i videćemo ga u toj devetogodišnjoj školi o kojoj ja nemam negativno mišljenje, kada se radi o roditelju videćemo ga verovatno u zatvoru zbog toga što nije dete upisao u vrtić. Ne znam zbog čega je to i predlagano. Pazite, predviđamo zatvor za roditelja koji dete nije upisao u predškolsko kao da sm omi Švedska. To je u Švedskoj normalno. Ali, mi teramo roditelja koji praktično i nema materijalnih mogućnosti, jednostavno nema uslova da upiše dete, da ide u zatvor. Pa, to ne možemo. Zbog toga se i bojim da i ovaj predlog, da i ova reforma, koja možda čak i ima određenih pozitivnih rešenja i svakako i ima neće uspeti upravo zbog veoma lošeg materijalnog položaja ljudi. Ne možemo mi u potpunosti prihvatati modele nekih razvijenijih zemalja Norveške ili nekih drugih zemalja sa našim materijalnim uslovima. Mislim da će tu biti problem. I na Odboru sam jednom prilikom o tome govorio, kada je trebalo rešavati pitanje devetogodišnjeg obrazovanja, pitanje celodnevnog boravka, jer to nije rešeno u ovom zakonu. Ako već to hoćemo, ako hoćemo takvu reformu, ako hoćemo da nam učenik bude oslobođen nekih predmeta, nekih sadržaja,a slažem se da je naš vaspitno-obrazovni sistem dosta zastareo, da mi radimo kao i pre sto godina, ali se ne nudi rešenje, ne nudi se ono što je bitno, a to su promene u sferi načina rada, metoda rada, pre svega, nove metode koje će to omogućiti, materijalni uslovi koji će to omogućiti. To je pod broj jedan - obezbediti celodnevni boravak dece u školi, od 9,00 do 14,00 časova; nema domaćih zadataka, dete radi sve u školi; obezbediti udžbenike koji će, na neki način, staviti u prvi plan učenika, ne nastavnika. Nastavnik bi u tom slučaju bio pravi nastavnik, bio bi samo koordinator, ne bi bilo predavanje eks katedre, kao što danas čine fakulteti. Sada govorimo o osnovnoj i srenjoj školi, ali nas sada čeka zakon o univerzitetu. Mi dolazimo u neke apsurdne situacije, da ne možemo poznati ni studenta, ni učenika, zato što imamo veliki broj đaka ili veliki broj studenata u slušaonama. Recimo, kako će nastavnik moći da oceni, a to zakon traži, četiri ocene u jednom polugođu, ako ima 35 učenika u odeljenju. Znate li koliko čas traje - 45 minuta, a svaki čas ima svoju tehnologiju. Ne može se preskakati. Zna se kada su časovi utvrđivanja, kada su obnavljanja, koliko traje uvodni deo časa itd. Prema tome, veoma teško. Neko će reći da to na Zapadu rade. Jeste, rade, ali oni drugačije rade, oni imaju drugačiji pristup, imaju drugačije uslove, drugačije udžbenike. Na jednom mestu sam u zakonu pročitao da ministar daje saglasnost na udžbenike. Ministar će pročitati sve udžbenike? Ne znam ko to može, ko je to ekspert koji može da poznaje sve oblasti i da daje svoje mišljenje o udžbeniku. Drugo, kada se radi o centrima, o savetima, stvarno je mnogo tri saveta za ovako malu državu i sedam republičkih centara. Kada smo sve to izračunali, ispada između 3.000 i 4.000 novih ljudi koji bi radili u tim centrima, u ovim savetima itd. To izlazi oko 350.000 za jedno tromesečje, ali će za godinu dana to biti preko milijardu dinara, ako se zna da je škola i ovako u teškim materijalnim uslovima, a u ovome, praktično, mi ne vidimo školu, nego vidimo te centre, vidimo ministra koji po svim pitanjima odlučuje. U članu 28.piše - nadležnost ministarstva. Prema ovim kompetencijama ispada da ima nekih pet nadležnosti. To je skoro ništa i svako bi rekao - ministarstvo bi mogli da ukinemo. Međutim, ako pogledate zakon, onda skoro nema člana gde ministar ne odlučuje ili nema neka svoja prava. Primera radi, član 43. poslednji stav glasi: "Sadržaj i način vođenja registra propisuje ministar". Nema ni jednog stručnog lica u zemlji koje bi to radilo, nego registrom mora da se bavi ministar. Recimo, član 59. govori o direktoru ustanove, a poslednji stav kaže: "Bliže uslove za izbor direktora, vrstu obrazovanja, standarde znanja, veština itd, propisuje ministar". Da vam ne čitamdalje, mogu više od pola sata, ali nemam vremena, jer ću dobiti dve opomene i jedno isključenje. Da se to ne bi desilo, ja ću to skratiti, ali ćete vi sami pročitati. Videćete da ministarstvo ne radi ove poslove koji su predviđeni članom 28, nego je tolika centralizacija da se, rekao sam malopre, od ministra ne vidi škola. Mi smo i na odboru i kroz naše amandmane, SPS je u nekoliko navrata i kod ranijih zakona i kod svih zakona polazila od toga da treba predlagati takve amandmane kojima bi se popravili pojedini zakoni. To smo uradili i sada, iako to nije stvar opozicije. Smatramo da je ovo veoma važan zakon, da je to toliko sistemski zakon, toliko bitan za buduća pokolenja, da od ovoga kako mi odlučimo danas, odnosno sutra u ovom parlamentu, zavisi kakva će nam biti škola i zavisi kakve će nam biti generacije koje dolaze. Nismo mi protiv promena koje treba izvršiti. (Predsedavajuća: Da li koristite i sledećih deset minuta?) Ne. Ovo ministarstvo je imalo istorijsku šansu da iskoristi raspolaženje svih i da postigne jedan konsenzus,da izvrši takvu reformu obrazovanja gde bi svi prihvatili i koja bi zbog toga imala uspeha. Ovako, bojim se da se to neće desiti.
Reč ima narodni poslanik Nenad Lemajić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS-a.
Reforma obrazovanja predstavlja ako ne najvažniji, a ono jedan od najvažnijih segmenata celokupnih tranzicionih procesa u Srbiji. Upravo zbog toga je izuzetno značajno da se ona pravilno usmeri i da bude uspešna. Pred nama je danas zakon o osnovama sistema obrazovanja, uz koga bi uskoro trebalo da usledi još nekoliko zakona vezanih za ovu oblast. Zakon predviđa veoma značajne promene u sferi obrazovanja, koje imaju direktne posledicei na pedagošku komponentu obrazovnog sistema. Da li su promene u tom pravcu zaista bile potrebne? Po mišljenju DSS-a, jesu. Analiza sadašnjeg obrazovnog sistema ukazuje bar na dva razloga za ove promene. Prvi su organizacione prirode i vezani su kompatibilnost našeg sistema sa obrazovnim sistemima evropskih zemalja. Većina evropskih zemalja danas prihvata model devetogodišnje škole ili se priprema da na njega pređe. Kao primer zemalja sa devetogodišnjim sistemom osnovne škole navešću Dansku, Grčku, Irsku, Portugaliju, Finsku, Švedsku, Italiju, Luksemburg itd. Jedine zemlje, pored naše, u kojima još uvek važi ovaj osmogodišnji sistem, po modelu četiri plus četiri, su BiH, Hrvatska, Makedonija, s tim što i ove zemlje planiraju prelazak na devetogodišnji model obaveznog obrazovanja. Druga grupa razloga za ove promene je čisto pedagoške prirode. Zaista, taj period između 12 i 15 godine je izuzetno važan u odrastanju. To su neke granice koje treba uvažiti. Devetogodišnji model ih u mnogo čemu uvažava. Očito da je Ministarstvo prosvete razumelo tendenciju u evropskom obrazovanju ponudivši nam predlog ovog zakona. To je dobro. Da podsetim da je upravo DSS prva izašla sa konceptom devetogodišnje škole, smatrajući ga najoptimalnijom okvirom budućeg obrazovnog sistema u Srbiji. To je ono u čemu se DSS slaže sa Ministarstvom obrazovanja. Nažalost, tu počinju i naše suštinske razlike koje smo iskazali kroz 23 amandmana ne prihvaćena na prosvetnom odboru. Naši amandmani izražavaju suštinske i praktične razlike u posmatranju procesa reforme obrazovanja. Suštinske razlike su vezane za formiranje nacionalno-prosvetnog saveta, tela koje bi trebalo da kreira pedagoški okvir reforme. U vladinom predlogu zakona, takođe je predviđeno formiranje određenih saveta. U čemu je razlika? Po našem predlogu, nacionalni savet treba formirati kao telo, nezavisno od Vlade, zaduženo za pedagoški okvir reformi. Mora ga formirati Skupština, kako bi mu se obezbedila nezavisnost u odnosu na često dnevno - političke potrebe Vlade i podložnost Vlade, bilo koje vlade, takvim potrebama. Sadašnja praksa u radu ministarstva daje nam za pravo. Nesumnjivo je da je ministarstvo počelo da se bavi i pedagoškim okvirom reformi. Za tu svrhu ono je angažovalo jednu grupu stručnjaka, o čijoj vrednosti neću da sudim, niti ima potrebe da u njihov kvalitet sumnjam. Ali ta grupa pedagoških stručnjaka ne sublinira stavove naše pedagoške javnosti, pedagoških i drugih institucija vezanih za obrazovanje. Ona nameće jedan koncept pedagoške doktrine koja je u mnogo čemu ekskluzivan iza koga ne stoji veoma značajn deo naše pedagoške javnosti. Upravo zbog toga da ne bi ova, ili već sutra druga grupa pedagoga nametala preko pozicije u Ministarstvu sopstveni koncept pedagoške doktrine, potrebno je usvojiti nacionalni pedagoški savet koji će naći pedagoški okvir, primeren potrebama društva i obrazovanja.Naslonjen na tradiciju i kompatibilan sa evropskim modelima, i što je najvažnije široko prihvaćen od pedagoške javnosti. S druge strane, Ministrstvo bi moralo da se bavi pitanjima vezanim za organizacine i materijalnu problematiku, uz pružanje sve potrebne logistike Nacionalnom pedagoškom savetu. Gospodin ministar je, govoreći na Odboru o Predlogu zakona rekao sasvim tačno da on ne bi rekao istinu ako bi tvrdio da po Predlogu zakona saveti mogu donositi odluke, ali da mogu veoma značajno uticati na njih. Tu jeste razlika u konceptima. Mi smatramo da upravo saveti, odnosno nacionalni saveti po našem predlogu, mogu i moraju donositi odluke vezane za pedagošku doktrinu. Pored ovih suštinskih postoje i praktični razlozi zašto smo izrazili rezerve prema zakonu. Vezani su za naše sumnje oko celokupnog koncepta reformi. To naše viđenje izrazili smo kroz drugu grupu amandmana, kojima smo tražili odloženo delovanje onih članova zakona koji su vezani za reformu strukture nastavnih planova i programa, odnosno reorganizaciju škola u devetogodišnju, i uslovljavaju start reforme učionici, uslovno rečeno od prvog septembra 2003. godine. Mi smatramo da taj start treba odložiti za jednu godinu. Zašto to smatramo? Verujemo da bi prebrz ulazak u reformu za koju je stvoren tek zakonski, odnosno biće eventualno usvajanje ovog zakona stvoren zakonski okvir, ali bez zaokruženog pedagoškog okvira loš. Tu pre svega mislimo na nastavne planove i programe koji nisu jasno definisani, obuku nastavnog kadra, koje bez obzira na evidentne napore Ministarstva da nešto na brzinu učini je sasvim nedovoljan. I na reformu udžbenika, koja zapravo treba da počne teko ovih dana. Ako smo dobro razumeli ministra u izjavi datoj na Prosvetnom odboru. Uz činjenicu da finansijski okvir reforme nije jasno definisan, preti nam opasnost da veoma brzo uđemo u rizičan prostor. Značajan broj zemalja, tranzicionih zemalja, je ušao u reforme, i to dosta brzo. Ali, bilo je i onih koji su se opredelili za jedan laganiji tempo u reformama obrazovanja. Praksa je pokazala da su se zemlje koje su se odlučile za dugotrajniji pripremni period da su te zemlje postigle i bolje rezultate. Najdrastičniji primer brze i neuspešne reforme svakako je Rumunija, koja je posle krilatice "reforma" odmah, pod kojom su ovi procesi sprovođeni, danas spremna da učini neke korake unazad. Za razliku od Rumunije, Slovenija predstavlja sasvim drukčiji primer reforme obrazovanja. Slovenija je 1991. godine započela javnu raspravu o reformi obrazovanja, da bi 1995. godine počela sa usvajanjem strateškog dokumenta. Te su izneta načela, teorijska polazišta i svi elementi obrazovne strukture. Sa reformom se krenulo postepeno, i to samo u nekim školama 1999. godine, da bi tek 2003. godine na novi sistem školovanja prešle sve škole. Kompromitacija reforme obrazovanja kod nas bila bi porazna. Setimo se kakve je traume na generacije đaka i na prosvetni kadar ostavila reforma obrazovanja iz sredine 1970. godine, koja kao model i nije bila loše zamišljena, ali je u praksi predstavljala obrazovnu katastrofu. Loše podsećanje na to vreme, sigurno nije dobra osnova za pridobijanje podrške sadašnjoj reformi. Za loše mišljenje o reformi u značajnom delu pedagoške javnosti, pa i šire javnosti, krivicu delom snosi i Ministarstvo. Ono je u momentu kada je naišlo na otpor njenom konceptu, ne ulazim u to da li su ti otpori bili opravdani ili ne, da li su bili argumentovani ili posledica predrasuda, umesto da nađe novu metodologiju, i pridobije prosvetnu javnost, zažmurilo i išlo dalje, ostajući u velikoj meri nedostupno za primedbe na koje je trebalo kvalitetnije odgovoriti, čak i kada su te primedbe bile neutemeljene. Rekao bih, još nešto o jednoj razlici u koncpetima aktuelnog ministarstva i Demokratske stranke Srbije vezano za reformu obrazovanja. Demokratska stranka Srbije se zalaže za koncept osnovne škole šest plus tri. U meču je razlika našeg koncepta u odnosu na koncept predložen ovim zakonom, jer je takođe reč o devetogodišnjem ciklusu. Mi smatramo da će se kroz ovaj koncept jasno izraziti naša obrazovna realnost. Srednji ciklus u devetogodišnjoj školi, koju je predložilo Ministarstvo, nije u pedagoškom smislu jednako udaljen od prvog i trećeg ciklusa. Mislimo da će se veoma brzo pokazati da je on mnogo bliže prvom nego trećem ciklusu, i da ga zbog toga treba sa njim spojiti kako zbog pedagoških razloga, najvećim delom razredna nastava unutar zatvorene grupe, tako i zbog praktičnih razloga vezanih za samu organizaciju nastave.
Da li koristite sledećih 10 minuta?
Završavam za tri sekunde. Još više argumenata za to daje najavljeni koncept izborne nastave modula i unutrašnja diferencijacija učenika koja će se vršiti u poslednja tri razreda. Zato mislimo da u ovom momentu još uvek postoji mogućnost da zbog Srbije Ministarstvo prihvati ove, rekao bih krajnje odmerene i dobronamerne primedbe DSS-a, čijim bi usvajanjem reforma obrazovanja mogla da se vrati upravi tok sa koga je u jednom momentu skrenula. Zahvaljujem.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Narodni poslanik Živko Selaković kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Srbija.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, do sada smo čuli one negativne strane ovog zakona. Viđenje poslaničke grupe Srbije i moje lično je da tu ima i ona svetlija strana, pa ću se ja osvrnuti na svetliju stranu. Ponuđeni zakonski predlog po opštoj oceni predstavlja pokušaj uvođenja evropskih standarda u sistem našeg školstva, i ovaj pokušaj treba da svakako pozdraviti. Verujući da zakon bitnije popravlja stanje u našem školstvu, i samim tim svrstati Srbiju u red evropskih zemalja a uređenim školskim sistemom. Jedno od novih rešenja jeste i uvođenje Saveta, i to Prosvetnog saveta, Saveta za stručno obrazovanje i Saveta za usaglašavanje stavova u obrazovanju. Značajno pitanje je finansiranje ovih tela koje će u celini biti obavljeno iz budžeta, kada se imaju u vidu problemi vezani za obim budžetskih rashoda. Treba izdvojiti formiranje Centra za obrazovanje lica kojima je potrebna posebna društvena podrška, jer se na taj način usmerava društvena briga prema onima kojima je najpotrebnija, i samim tim ukidaju različitosti. U članu 37. Predlog zakona posebno obrazuje van nastavnu aktivnost učenika, proširena delatnost, koja se odnosi u većini slučajeva na srednje stručne škole koje osposobljavaju učenike za praktičan rad u raznim oblastima. Članom 45. posebno se uređuje obaveza ustanove da omogući bezbednost dece u toku vaspitno obrazovnog procesa, čime se pojačava odgovornost samih ustanova. Jasnim određivanjem odgovornosti utiče se na poboljšanja bezbednosne situacije. Član 47. uvodi jednu značajnu novinu koja do sada nije bila deo zakona, oni su tretirali prosvetu, a to je zaštita prava dece. Pogotovu se ističe zabrana fizičkog zlostavljanja, kao i zabrana vređanja ličnosti dece, zabrana pravljenja razlike na osnvu vere, nacije itd. Posebno zanimljivo rešenje nudi član 51, a to je povezivanje srednjih stručnih škola u strukovna udruženja čime se omogućava bolja koordinacija između stručnih škola, razmena iskustva, kao i zajednička istupanja u svom delokrugu rada. Time se obezbeđuje i dvosmerna komunikacija Ministarstva i škola čime se omogućava školama da utiču na donošenje odluka u svojoj struci. Jedno od značajnih proširenja prava koje donosi ovaj zakonski projekat jesu ovlašćenja saveta roditelja koji između ostalog imaju uticaj na određivanje izbornog predmeta, učešće u pravljenju, odnosno u upravljanju školom, utisak na vaspitno obrazovni program. Ovim ovlašćenjima jasno je izvršena šira demokratizacija školskog sistema i na taj način je omogućeno učešće u procesu donošenja odluka najzainteresovanijoj strani, a to su roditelji dece. jedno od dobrih rešenja je i obavezno usvajanje školskog i predškolskog programa, čime se dodatno uređuje oblast obrazovanja. U okviru istih obaveza određuje se i uvođenje izbornog predmeta, a to je član 71. Na taj način se prepušta inicijativa učenicima da eventualno utiču na sopstveno obrazovanje, usmeravajući ga na one oblasti koje su najinteresantnije. Kako se podstiče inicijativa kod mladih ljudi, kao i svest da sami odlučuju o svojoj sudbini što je bitno za izgradnju stabilne ličnosti svakog pojedinca. Najznačajnija novina koju uvodi ovaj zakon, jeste povećanje trajanja školovanja na devet godina za osnovno obrazovanje. Na prvi pogled ovo rešenje predstavlja bespotreban produžetak školovanja, ali treba naglasiti da je ovo pravo rešenje za naše školstvo. Na ovaj način omogućava se deci duže sazrevanje, što znači, najbolji mogući izbor zanimanja. Treba naglasiti da pomeranje odluke za jednu godinu i te kako daje vremena budućem srednjoškolcu da donese pravu odluku i tako spreči potencijalnu grešku prilikom izbora budućeg zanimanja. U okviru istih promena, predviđeno je učenje stranog jezika od prvog razreda osnovne škole. Ovo je revolucionarna promena koja će omogućiti preko potrebno obrazovanje koje se može primeniti u raznim oblastima života, kao što je na primer internet. Član 90. obavezuje roditelje, ali i predškolske ustanove na obezbeđivanje adekvatne predškolske nastave u trajanju od šeset meseci, pred polazak deteta u školu od četiri sata dnevno. Ovo rešenje treba pozdraviti, jer se na taj način obezbeđuje period potrebne adaptacije deteta na nivou, na novu sredinu. Tako se sprečava negativna reakcija deteta na novine koje u njegov život unosi škola. Član 96. odnosi se na uvođenje prava učenika koje treba podržati. Predvieđena je mogućnost osnivanja učeničkog parlamenta, pravo na žalbu, na ocenu, pravo na uvid ocene i drugo. Treba pomenuti posebno osnivanje učeničkog parlamenta. Ovo rešenje je novina u našem školstvu i predstavlja pozitivan napredak i približavanje evropskim vrednostima i standardima. Ovim putem obezbediće se i presudan izvor ideja, što se svakako očekuje od samih učenika, a to može samo unaprediti sistem školstva. Uvođenjem učeničkog parlamenta podstiče se i učenje o demokratiji u najranijem dobu sazrevanja i na taj način omogućava učenicima da na praktičan način otkriju šta demokratija jeste u praksi. Zakonski predlog uvodi niz novih obaveza za same nastavnike, poput obavezne licence, jasnog definisanja povrede radnih obaveza, jasnog propisanog neophodnog obrzaovanja nastavnika i vaspitača. Na kraju, možemo konstatovati da ovaj zakonski projekat samo vraća stanje u normalni garant, odnosno projekat, garantujući učenicima onaj sistem prava koji im je prethodnim zakonom, zakonskim rešenjem oduzet. Treba istaći da ovaj predlog zakona treba podržati u celini, jer bi se njegovim usvajanjem obezbedila moderna organizacija našeg školstva, pa i omogućilo približavanje Srbije svetskim procesima u oblasti obrazovanja. Da zaključim, na osnovu iznetog komentara, na Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, poslanička grupa Srbije, ja lično i Seljačka stranka Srbije podržaće ovaj predlog zakona i glasaće za njegovo usvajanje. Hvala.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Gašo Knežević.
Ja vam se izvinjavam što ponovo uzimam reč, trudiću se da vam vremena potrošim što manje, iskoristio sam ovu priliku kada su svoje izlaganje završili šefovi poslaničkih grupa da nešto raščistimo, da nas sve ne bude haotično, nego da vidimo zapravo gde smo mi sada iz ovih diskusija. Postoje stari sa kojima, čini mi se da možemo reći da se svi slažemo. Dakle, iz ovih govora koji su prethodili mome, proizilazi iz svih govora da su reforme potrebne. To je ono o čemu se svi slažemo, da te reforme moraju da obuhvate u sebi rasterećenje programa koje je za sve ovde koji su govorili, jedan od problema društva, dakle, preopterećeni fakultetski program, da moraju omogućiti kvalitetniji nastavnički kadar i da takva reforma ima podršku i roditelja i dece. Dakle, političke strukture koje vi predstavljate, a i šira javnost, govorim o roditeljima i o deci, imaju sličan stav. Čini mi se da postoji saglasnost, sem u malom broju izuzetaka, zatim da škola ipak traje devet godina, da to nije van pameti, to je ono, čini mi se što bi imalo većinsku podršku ovde. Još neke podteme nisu sporne. Te podteme su stručno usavršavanje. Znači, želite svi da bi povećali kvalitetet nastavnog kadra, svi shvataju da Ministarstvo bi moralo izgubiti deo svoje moći, odnosno da bi se trebalo decentralizovati i kao paralela tome, institucije su nove potrebne. E, sada, oko decentralizacije, tu imamo male dileme, jer poslanička grupa SRS, čini mi se da insistira na zapravo još nekoj, odnosno da se ne vrši decentralizacija u ovoj meri u kojoj je to predviđeno, dok ostali uglavnom idu ka toj decentralizaciji. Moj odgovor na to je, ako pogledate, jedna je stvar opšte odredbe zakona, dakle, prvi deo. Druga stvar je tranzitorna odredba. U tranzitornim odredbama naći ćete odgovore na mnoga pitanja. Kada ministar donese odluku, on donosi na nečiji predlog. Dakle, decentralizuje se sistem na taj način što se neko javlja kao predlagač, a taj neko je identifikovan u sistemu. Dakle, već se zna i određeno je koja je to osoba. Čini mi se da na nivou decentralizacije ne bi postojala potreba za velikim razlikama. Sa tim se završava zapravo onaj teren slaganja, neslaganje je zapravo oko, da kažem, jedne stvari koja je organizacione prirode. To je, da li i u kojoj meri je stručna javnost bila uključena u ovaj projekat i jedna ozbiljnija, koju je pokrenuo, Demokratska stranka Srbije najkonkretnije, mada imamo i predlog Socijaldemokratske partije, dakle od političkog dela, to je prosvetni savet i njegova uloga. Dakle, ko bira prosvetni savet. Što se tiče ovog uključivanja javnosti, ja moram da vam kažem da smo mi na javnoj raspravi od januara 2002. godine, da je ovo što ja držim u ruci, sve došlo u sve škole. Dakle, sve škole koje imaju to, to nije sada nastalo, to je poslato i to je slato sukcesivno. Evo i osnove školskog programa. Nisam hteo da ih iznesem jer nisu došle pre mnogo vremena, nego su veoma sveže otišle. Dakle, oni su informisani. Osim toga, u saglasnošću sa dve izdavačke kuće mi ćemo u 250 hiljada primeraka poslati informatore po principu - pitanja i odgovori, pitanja i odgovorni nastavnika, pitanja i odgovori roditelja. To će dobiti besplatno, u besplatnom vidu, svi nastavnici škola u Srbiji i svi roditelji čija deca polaze u prvi razred i 80.000 nastavnika. To će oni dobiti do kraja juna, odnosno rezultat će biti zavisan od toga kako prođe ovaj zakon na Skupštini, da li ćemo štampati ili ne. Dakle, informisanje koje može biti problem, mislim da ćemo uspeti da predupredimo. Drugi je problem oko koga se očigledno, bar na prvi pogled, ne slažemo, to je problem prosvetnog saveta. Naime, pitanje je veoma prosto. Ko garantuje nezavisnost prosvetnog saveta? Da li ga garantuje Vlada, ako ga ona imenuje, ili Skupština, ako ga ona imenuje? Ja mislim da u suštini nezavisnost garantuje sam sastav, to je načelni odgovor. Prema tome, da li ćete ga vi ili mi, ako smo mi Vlada a vi Skupština, imenovati, to je izvedeno. Ako su oni nezavisne ličnosti, onda će on biti nezavistan. Dozvolimo da postoji spor u tome i dozvolimo da poslanici u Skupštini imaju više poverenja u Skupštinu, a ministri iz Vlade, više poverenja u Vladu. O tome jedva čekam priliku da raspravljamo, kada govorimo o amandmanima. Mislim da je to pogodno tle i da se tu može naći izlaz na obostrano zadovoljstvo. Naravno, kada sumiram, pošto sam ispisivao primedbe svih onih koji su govorili, postoje primedbe koje na prvi pogled stoje, ali zapravo ne stoje. Gospodin Bane Ivković je rekao, on je prvi govorio i posle su neki ponovili, da mi imamo izvanredne škole. Gospodo, ja ću vam odgovoriti na to. Mi imamo izvanredne škole za tri do pet posto populacije. Mi imamo škole koje mogu da isškoluju kadar za ceo svet. To jeste tačno, ali mi zbog jedne stolice sečemo šumu. Mi loše školujemo 95 ili 97%, imamo loš sistem za njih, a dobar u elitnom smislu za perfektne đake. Ti đaci, verujte mi na iskustvo, pedagog sam, profesor sam, ti đaci bi bili odlični i uprkos sistemu, jer su oni takva mentalna struktura, da njima obuka zapravo treba, ali jako sporadično. To je odgovor na te primedbe da je naša škola dobra. Ja cenim tradicije naše škole. Još jedno da raščistimo. Ni "A" od Amerike nema u ovim papirima. Ako smo nečega svesni, svesni smo da njihova osnovna i srednja škola je jednostavno loša. Toga ne da smo samo mi svesni, toga su i oni sami svesni, pa pokušavaju da izmene. Dakle, ako nekoga ima u ovim papirima, to je originalni papir, ali ugleda ima, ugledi su eventualno Švedska, Slovenija, Finska, Engleska. To su zemlje koje su nam bile najbliži ugledi. Obavljene su konsultacije iako niko nije nametao. Mi smo osećali potrebu da vidimo da li nam je sistem kompatibilan sa Evropom, sa Evropskom unijom i Savetom Evrope. Dali su zeleno svetlo konceptu, ali smo samo neke zemlje odatle i uzimali uopšte u razmatranje, jer znamo koji je najbolji sistem. Ova ekipa koja sedi u Ministarstvu ima iskustva i zna kakvi su sistemi. Profesor Radulović, Ministarstvo vera, odnosno uticaj crkve, Akademija nauka nije konsultovana. Jesu pojedinci koji su ušli u timove, ali kao kuća ne. Sud naš je bio da se radi o naučnoj ustanovi, a da je ovde osnovna i srednja škola u pitanju. Za Zakon o univerzitetu verovatno u većoj meri. Same crkve su sve imale, i to puno pre poslanika, naše materijale cirkulisane preko Ministarstva vera i imamo njihove odgovore. Oni u načelu nisu negativni. Vi znate da crkvene zajednice, odnosno verske zajednice, nisu jedinstvene, pa prema tome u okviru pravoslavne, katoličke ili neke druge verske zajednice, verovatno postoje osobe kojima se više ili manje sviđa, to dozvoljavam, ali načelno imamo relativnu podršku i sa njihove strane. Ono što bih na kraju hteo da kažem, kolika je bila participativnost sindikata, pošto je to Socijaldemokratska partija istakla kao prigovor. Ja njima odgovaram - mi smo u organizaciji sindikata obilazili Srbiju. U organizaciji sindikata je 125 hiljada ljudi slušalo priču o reformi Ministarstva prosvete. Trudili smo se da sve obuhvatimo. Postoji jedna objektivna okolnost, meni je žao što ću sa time završiti. Pred dan ubistva gospodina Đinđića, on i ja smo se čuli, dogovorili smo se da sledećeg dana, na dan ubistva, organizujemo konferenciju za štampu i da ja saopštim da ulazimo u reformu i da od tada počne akcija Ministarstva prosvete. To je nažalost bilo ometeno, razlozima koji su van naše kontrole, nazovimo ih višom silom, ali zato je Ministarstvo pre 10 dana ušlo u novu akciju. Ja sam već počeo da obilazim Srbiju i moje kolege će takođe da se rastrče po Srbiji. Puno vam hvala.
Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, pravo na repliku, komentar ministru.
Uzimam sebi za pravo da protumačim ono što sam već rekla u načelnoj raspravi, po pitanju centralizacije ili navodno neke decentralizacije. To je očigledno veoma moderno, kad je naša vlada u pitanju, da sve što prenosi na nekog drugog naziva decentralizacijom. Ovde nije u pitanju decentralizacija, jer sve te programe, praktično sve ono što je u nadležnosti ovih saveta koje ste predložili, a mi se zalažemo da ostane samo taj jedan, prosvetni savet sa ovim nadležnostima koje ste i predvideli, jer ova dva su potpuno izlišna i samo birokratizuju čitav posao oko obrazovanja. Taj prosveti savet, ako je kadar da donese opšte osnove predškolskog obrazovanja, a vi kažete da ste već uradili osnove školskog programa i predškolskog i školskog, onda ne vidimo šta će ubuduće da rade, ali pretpostavljam da će to da se prati. Međutim, ne možemo da se složimo sa tim da školske programe spustite na nivo lokalne samouprave, jer se zalažemo za jedinstven sistem. Mora da postoji neki minimum, nešto na nivou države određeno što mora da postoji. Ne može sada da se pusti lokalnoj samoupravi da ona odlučuje o tome šta će i kako da se planira u oblasti školskog programa za bilo koji nivo osnovnog ili srednjeg ili predškolskog obrazovanja. To je ono protiv čega jesmo, i jesmo protiv toga da fizička lica ili strana fizička lica osnivaju škole na teritoriji naše države po stranim programima. Nemam ništa protiv, neka Albanija ako je zainteresovana osnuje školu u Preševu ili Bujanovcu, neka plati tu školu, ali mora da se izučava program koji se u ovoj državi izučava. Mi to nećemo da dozvolimo. Ne samo u Preševu i Bujanovcu, oni to mogu da urade i usred Beograda. To ne vodi ničemu. Nismo ni protiv toga da dođu Englezi da osnuju svoju školu ovde na engleskom jeziku. Doduše, to znači pojeftinjenje troškova onim roditeljima koji imaju nameru da svoju decu školuju u inostranstvu, pa zašto da ih od tako malih nogu šalju u inostranstvo, neka ovde uče a engleskom jeziku po programu Engleske, pa će posle tamo završavati fakultete. Ne može to baš tako da se uradi, kao što ste vi zamislili. To je veoma opasno. Imali smo primer na Kosovu i Metohiji po pitanju obrazovanja po stranim programima i videli smo do čega je to dovelo. Dakle, mogu i privatne škole u Srbiji da budu osnovane od strane fizičkih lica. Ko hoće da plati neka izvoli, neka školuje svoju decu tako, a ko neće, ne može ili nema poverenja, kao što mnogi danas nemaju poverenja u raznorazne privatne univerzitete, pa svoju decu školuju isključivo na državnom univerzitetu, bez obzira koliko to košta, jer treba prohodnost da se obezbedi za viši nivo obrazovanja, jer treba neko posle tog stručnjaka i da zaposli.
Reč ima ministar Gašo Knežević, a posle njega narodni poslanik Žarko Obradović, drugo javljanje kao predsednik poslaničke grupe SPS.
Ja bih rekao da se radi o jednom nerazumevanju gospođe Pop-Lazić kada se radi o osnivanju, ali o tome ću u drugom koraku. Školski programi su u određenom procentu apsolutno centralizovani, ako mogu da se vratim na terminologiju koju ste vi koristili. Za prvi ciklus 90%. Dakle, 10% mi prebacujemo, što vi kažete, na lokalni teren. Za drugi ciklus 20%, za treći ciklus 30%. Sve ostalo je centralizovano. Dakle, država propisuje da srpski jezik moraju svi da izučavaju tokom celog školovanja, da matematiku moraju svi tokom celog školovanja, da fizičko i zdravstveno moraju svi tokom celog školovanja. Dakle, postoje interesi od kojih država neće odustati i mislim da mi te vrednosti i interese delimo. To nije problem. Problem je što smo mi kreativnost dozvolili u jednom malom procentu i to kako deca rastu procenat se povećava, jer se povećavaju i menjaju potrebe dece. Što se tiče osnivanja osnovnih škola, pošto je moguće da će tu biti problema, nikada više cenzure nije stavljeno za osnivanje škole nego ovim zakonom. Mi smo, zapravo, načelno otvorili vrata osnivanja i to nije sporno. Mislim da je to demokratski, ali osnovne škole, bilo ko da je osnivač, rade po našim programima. Dajte, ljudi, nemojmo da mešamo babe i žabe. Dakle, osnovne škole rade po našim programima. Srednje škole mogu raditi i po stranom programu, ako ga mi akreditujemo, dakle ako Ministarstvo da saglasnost na to. Neće ova ekipa biti doživotno u Ministarstvu i to svi znamo. Menjaće se, dolaziće drugi ljudi, drugi profili. Neću da kažem da smo mi rezervisali stvar za sebe. Mi smo upravo pustili u demokratsku proceduru tu stvar. Ako neka strana škola radi sa neakreditovanim našim programom, što je takođe jedna od mogućnosti, u tom slučaju mora da prođe postupak nostrifikacije, kao da joj je sedište u inostranstvu. Tu, dakle, nema nikakve razlike. Ono što je puno oštrije nego do sada i sa čime mi dokazujemo da se borimo protiv hazardnog prosvetnog kapitala koji hoće brzo da dođe ovde, osnuje neku školu i ode, to je da svaki osnivač mora da nam da trogodišnju bankarsku garanciju za obezbeđena sredstva. Niko nije postavio taj uslov. Mi smo ga postavili i, dakle, mi želimo ozbiljan ulaz, ozbiljan pristup prosveti. Nije lako naći banku partnera koji će vas pratiti i garantovati kapital sledeće tri godine. Dakle, mi smo puno zatvorili vrata kapitalu i ako pitate međunarodne stručnjake i ljude koji prate komparativno obrazovanje koja zemlja je malo otvorila vrata privatnom školstvu, odgovor će biti Srbija, jer to je objektivna stvar. Mi smo skoro dve godine držali zatvorena vrata. Sada smo ih malo otvorili, ali sa puno cenzure i uz puno ispunjavanja dodatnih uslova. Nadam se, gospođo, da smo i ovo raščistili.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Nisam mislio da se javljam, ali ministar je povukao nogu sa ovim prvim javljanjem, pa bih želeo, dok je on tu, da još jednom, u ime poslaničke grupe SPS, dam ocenu ovog zakona. Naime, mi smo rekli da SPS neće glasati za ovaj zakon, jer, po našem mišljenju, u ovom predlogu zakona gotovo da nema reči o sistemu obrazovanja i vaspitanja. Naprotiv, mislimo da je zakon haotičan, da je nekonzistentan, da je preuzeo različita rešenja iz više zakona i verovatno iz više različitih zemalja. U njemu nisu dovoljno istaknuti i zaštićeni državni interesi u ovoj oblasti. Restriktivnog je i diskriminatorskog karaktera, vrlo daleko od proklamovanih ciljeva demokratizacije, decentralizacije i profesionalizacije, jer su bukvalno sva ovlašćenja koncentrisana kod ministra prosvete. Zakon disciplinuje zaposlene, od direktora do nastavnika. Preterano je, po našem mišljenju, birokratizovan i strašno će skupo koštati Srbiju i njene građane. Koštaće skupo, jer se prvo ruši postojeći sistem obrazovanja i vaspitanja, a ne nudi novi bolji, kvalitetniji. Drugo, za rušenje postojećeg sistema jedan broj ljudi će dobiti dobre novce. Sada je jasno zašto se ovaj zakon donosi praktično u tišini, bez direktnog TV prenosa Skupštine. Bilo je zahteva da se zakon skine sa skupštinske procedure, da se otvori prava javna rasprava, jer je činjenica da je u jednom uskom krugu ljudi o njemu razgovarano. Naravno, javnost predlagaču ne treba. On to ne želi, jer on jednostavno želi da ovaj zakon što pre i bez velikih potresa bude usvojen. Smatramo da su mnoga pitanja u ovom zakonu preskočena, mnoga tek načeta, ali odgovora u zakonu svesno nema. Na sednici skupštinskog odbora se videlo da pojedina rešenja Predloga zakona predstavljaju politički kompromis stranaka DOS-a i predlagač, koliko god rešenja bila loša i kontradiktorna, drugim odredbama zakona nije imao hrabrosti političke, a da ne ulazim u ovu drugu, da se tome suprotstavi. Juče sam bio na sednici Odbora zajedno sa profesorom Borom Stanimirovićem, moram reći da je profesor Bora Stanimirović, kao član Odbora, videvši da politika i voluntarizam dominiraju nad činjenicama i strukom, podneo ostavku na članstvo u Odboru, jer, i to je javno rekao, ne želi da, i mi kao Socijalistička partija, učestvujemo u nečemu što smatramo, po našem mišljenju, da je jako loše i od čega će generacije mladih imati sigurnu štetu, a time i Republika Srbija. Ovaj zakon predstavlja klasičan primer supremacije birokratije nad profesorskim i stručnim kadrom. Tako zakon predviđa osnivanje tri saveta - prosvetnog saveta, saveta za stručno obrazovanje i saveta za usaglašavanje stavova u obrazovanju. Ti saveti treba međusobno da sarađuju i usklađuju svoje stavove. Predvidljivo je da će saveti u sastavu imati više manjih podsaveta za predškolsko, osnovno, srednje obrazovanje i vaspitanje, obrazovanje odraslih, čiji će rad pratiti ogroman administrativni aparat. To nije sve, jer zakon predviđa da saveti mogu da obrazuju i komisije, stručne timove i druga radna tela. Pored saveta predviđeno je osnivanje sedam novih centara, da ih ne pominjem zbog kratkoće vremena. Naravno, kako je ovde, kao i kod saveta, potrebno da neko radi, predviđeno je da centri obrazuju posebne stručne timove. Znači, i centri posebne stručne timove za pojedina pitanja. Na ovaj način 10 hiljada ljudi će da analizira, priča, koncipira, prima zarade, nadoknade, jednom rečju troše pare, a odluke će donositi resorni ministar. Da ovaj zakon apsolutno nema veze sa proklamovanom decentralizacijom i demokratizacijom sistema obrazovanja i vaspitanja, najbolje potvrđuju ovlašćenja ministra. Izvršena je potpuna centralizacija. Ministar poseduje apsolutnu vlast. O svemu se pita, o svemu odlučuje. Evo i dokaza za ovu tvrdnju. Ministar, shodno odredbama ovog zakona, donosi podzakonske akte koje pripremaju i predlažu saveti ili centri. Član 27 - propisuje bliže uslove za osnivanje, početak rada i obavljanje delatnosti ustanova za obrazovanje i vaspitanje. Član 34 - propisuje standarde znanja, veština i sposobnosti za akreditaciju programa stručnog osposobljavanja i obuke. Član 42 - propisuje bliže uslove za izbor direktora, vrstu obrazovanja, standarde znanja, veštine i sposobnosti za direktore, način i postupak provere savladanosti programa obuke za direktore i organ uprave pred kojim se utvrđuje njegova savladanost, kao i obrazac uverenja o savladanom programu. Član 59 - postavlja vršioca dužnosti direktora. Član 63. donosi akte kojim se utvrđuje obavezni godišnji fond časova, član 73. propisuje standarde znanja, veštine i sposobnosti z akreditaciju programa stručnog osposobljavanjai obuke, član 76. propisuje obrazovne profile u srednjem stručnom obrazovanju i vaspitanju na predlog nadležnog saveta, član 77. propisuje školski kalendar, član 81. odobrava korišćenje više udžbenika za isti predmet u istom razredu, kao i korišćenje stranog udžbenika, član 95. propisuje ostvarenosti ishoda u obrazovanju i cenjivanje učenika kao i kriterijume, način i postupak procenjivanja uspeha iz pojedinih predmeta i radnji i druga pitanja odznačaja za ocenjivanje na predlog nadležnog centra, član 102. propisuje program završnog ispita u osnovnoj školi, član 104. propisuje program opšte mature, član 105. propisuje program stručne i umetničke mature, član 106. propisuje program srednjeg stručnog obrazovanja u dvogodišnjem trajanju, stručnog usavršavanja, program završnog specijalističkog majstorskog ispita, član 107. propisuje više elemenata od značaja za obrazovanje nastavnika vaspitača i stručnog saradnika, član 111. propisuje način i bliže uslove izdavanja i produžavanja suspenzije, oduzimanja licence, sadržaj i način vođenja registra kao i obrazac licence, član 115. propisuje program i način organizovanja stalnog stručnog usavršavanja i uslove sticanja zvanja nastavnika, saradnika i stručnog saradnika, član 121. i tako dalje i tako dalje. Ima ih još, a nabrojao sam preko 25. A, to je decentralizacija. Kada se pored pomenutih ovlašćenja ministra pomenu i poslovi Ministarstva, obaveza donošenja brojnih posebnih zakona, tek se onda mogu videti i razumeti razmere decentralizacije odlučivanja u obrazovanju i vaspitanju kod ministra tj. Ministarstva i raskoraka sa proklamovanim ciljevima demokratizacije i decentralizacije u ovoj oblasti. Ovo ne bih ni pominjao da u zakonu ovo nije i posebno naglašeno. Ali, toliko o onome što piše u zakonu i onome što su ciljevi. Zakon je loš jer predviđa disciplinovanje zaposlenih u obrazovanju i vaspitanju direktnom i posrednom primenom kaznenih mera prema direktoru ustanove i nastavnicima, vaspitačima i stručnimsaradnicima. Ako je ustanova u štrajku, bez obzira na razloge, Ministarstvo može zabraniti rad ustanove ili prethodno smeniti direktora. Aktuelna vlast će na ovaj načinnajviše kazniti ljude koji su joj pomogli 1994, 1995. i 1996. jer je onda bilo popularno pozivati ljude na štrajk u prosveti, jer je to tada bilo u funkciji rušenja sistema i SPS-a.Sada se očigledno želi postići drugi cilj. Diskriminatorski duh zakona je prisutan i kroz davanje licence, što je po našem mišljenju samo drugo ime za lustraciju u obrazovanju i eliminaciju sa posla nepodobnih kadrova. Direktor pak može da ima apsolutnu kontrolu nadzaposlenima kroz pravo koje mu zakon daje da se rešenjem koje on izdaje utvrđuje status u pogledu rada sa punim i nepunim radnim vremenom. Da ne pominjem godišnje odmore i sadašnji predviđeni status. Nedoslednost, logična nekonzistentnost, dvostruki aršini, voluntarizam, predlagača vidljivi su i kroz odredbe zakona koje imaju kazneni karakter. Tako roditelj ili staratelj deteta koji ne upiše dete, to je pomenuo profesor Bora Stanimirović, u vrtić radi pohađanja pripremnog predškolskog programa, ili ako dete neredovno pohađa tu ustanovu, može biti novčano kažnjen ili kažnjen zatvorom do 30 dana. U isto vreme direktor škole koga je organ upravljanja razrešio dužnosti jer je počinio 13 različitih prekršaja čl. 63. zakona u koje spada i fizičko kažnjavanje ili vređanje ličnosti deteta može voljom ministra, to smo juče na Odboru čuli, ne samo da bude amnestiran od svega, već i dalje da nastavi da radi posao kao da ništa nije bilo. Ili, kod teže povrede radnih obaveza u isti rang su stavljeni ugrožavanje ili povređivanjefizičkog ili psihičkog integriteta deteta, odnosno učenika, fizičko kažnjavanje, moralno, seksualno ili na drugi način učinjeno zlostavljanje i povreda odbijanja davanja na uvid rezultata pismene provere znanja učenicima, odnosno roditeljima tj. starateljima, što je besmisleno. U kategoriju smešnog i neozbiljnog za ovaj sistem obrazovanja i vaspitanja koji se predlaže, a i same škole, spadaju odredbe zakona koje daju mogućnost učeniku koji ima 10 ili 12 jedinica iz svih predmeta da može da polaže popravni ispit i sigurno uspešno završi razred. Jednom rečju, predloženi zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja je jedan loš zakon sa čak brojnim nepredvidivim lošim posledicama po mlade generacije. Ovaj zakon se ne može izmeniti. On je takav kakav jeste. Najbolje bi bilo kada bi predlagač želeo da ga povuče, ali je očigledno da on to nema nameru da uradi, jer je i učinio sve da on bude usvojen na medijski i na najlakši način blago rečeno. Skupština, po našem mišljenju, ovakavzakon ne bi trebala da usvoji. U svakom slučaju mi socijalisti nećemo glasati za njegovo usvajanje. Hvala.
Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika. Po prijavama za reč u načelnom pretresu prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Velimir Simonović na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika.
Molim vas da ostavimo ovo za posle pauze.
Ja vas molim da konsultujete Poslovnik Narodne skupštine član 89. stav 3. koji propisuje da narodni poslanik koji ima prava da koristi odredbe ovog člana vreme rasprave u načelu je pet minuta. Sada je 13 časova i 54 minuta i pet minuta je 13 i 59.
Uvek imam nesporazum sa predsedavajućima, prema tome to je ovde već opšte poznato. Ne vidim ovde mogućnost osim da mi gospođa pozajmi neki minut jer za pet minuta ne mogu ništa da kažem o ovom zakonu. Ili ako neko drugi može da mi ustupi malo vremena. Počeću od toga šta je govorio stari, mudri Sokrat u Atini."Ako Atina nema dobre krojače, Atinjani će ići loše obućeni". "Ako Atina nema dobre obućare, Atinjani će ići bosi". Ali, "Ako Atina nema dobrih škola, Atina će propasti". Prema tome, vrlo je važno da imamo dobre školske zakone jer obrazovanje i stvaranje građana počinje od osnovne škole pa sve do univerziteta, i ako u tom sistemu nešto negde na nekom nivou nije u redu, mi ćemo upropastiti budućnost ove zemlje, ne samo te koje mi obrazujemo i njihovu budućnost. Imao sam obićaj da kažem, kao recimo na fakultetima u vidu fundamentalne nauke u prve dve godine, pa onda strog profesor Simonović, strog ovaj ili onaj, pa se teško polaže, pa se izgubi i poneka godina, ja sam kolegama govorio ovako više u šali, razume se, hajde da propustimo nekoliko generacija, da damo šestice masovno, da propustimonekoliko generacija koje će postati mašinski inženjeri bez znanja, pa će onda lepo otići u privredu, pa neće umeti ništa da rade, i onda smo upropastili državu. Pa, ako je to cilj, da se tako ponašamo, molim lepo, onda u redu. Prema tome, posao i škola, posao nastavnika u školama koji rade na svim nivoima je izuzetno odgovoran posao i ako se taj posao ne radi bez entuzijazma, a ja upotrebljavam i starinsku reč pa kažem - ako se taj posao ne radi bez ljubavi, tu posla nema. Nažalost u našim školama danas naročito u osnovnim i srednjim nema mnogo entuzijazma. Taj se posao vrlo često otaljava kao od bede. Svaka čast mnogim nastavnicima koji to još uvek rade sa entuzijazmom, iako su u lošim materijalnim uslovima, itd, a to isto važi i za univerzitet. Kako da radi profesor univerziteta sa entuzijazmom ako mu je plata npr. 15.000 dinara. On mora da se bavi nekim sporednim stvarima, da obezbedi sebi egzistenciju umesto da se isključivo posveti samo nauci i studentima. Dakle, ako sad pogledamo redom oko ovog zakona, malo konkretnije, recimo, iako izlazi iz Ministarstva prosvete, ne sviđa mi se jezik kojim je napisan. Više puta sam stavljao primedbe na tekst, na jezik i govorio ministrima - uzmite sa Filološkog fakulteta ljude - lektore da vam čitaju te zakone. Ali, ako sada treba da stavljam primedbu na to - ako taj zakon dolazi iz Ministarstva prosvete, gde valjda sede ljudi koji su završili Filološki fakulet, šta to onda znači. Ima mnogo birokratskog rečnika u ovom zakon. Recimo u članu 2. kaže se maksimalna horizontalna i vertikalna pokretljivost. Kakva maksimalna pokretljivost? Molim vas, dovoljno je samo reći horizontalna i vertikalna pokretljivost. Neznam šta je to u članu 3. - razvoj intelektualnihkapciteta. Šta to znači molim vas? Član 9. tačka 9): "Izgradnja sopstvenog sistema vrednosti i vrednosnih stavova". Da li mi to očekujemo od dece u osnovnoj školi, da stvaraju sebi vrednosne stavove? Preporučio bih ministru, ali je on to verovatno video i morao je da vidi, pošto je i on profesor na Pravnom fakultetu, da uzme zakon koji je doneo Ljuba Davidović 1908. godine, taj se zakon zvao o narodnoj školi, da pročita kako je definisan zadatak osnovne škole, šta da uradi osnovna škola sa decom. "Vrednosne sudove" - dečko u osnovnoj školi! Ili, kaže: "Poznavanje razvoja prirode i društva". To se ni na univerzitetu ne može izučavati nikada do kraja, da studentima plasiramo sva saznanja o razvoju prirode i društva. Onda, razne fraze: "prijateljstvo, usvajanje vrednosti verskog života" itd. Nije jasno šta je to "pomoćni nastavnik". Ta kategorija nije postojala. Ne znam gde je definisano do kakve škole taj treba da dođe da bi bio pomoćni nastavnik. Ovde kaže za nastavnike jednu opasnu stvar, član 6. stav 2: "Lice koje je zaposleno u ustanovi dužno je da svojim radom i ukupnim ponašanjem doprinosi ostvarivanju ciljeva obrazovanja i vaspitanja". Jako se plašim da je ovde skrivena moralno-politička podobnost nastavnika. Plašim se da je to u pitanju, jer je tako lepo skriveno - "ukupno ponašanje". To može da bude jako opasno. - Osnivanje centara. Ko upotrebi prvi put reč: "evaluacija". To je neverovatno. Pazite, u našim sudovima nema više suđenja, sada je procesuiranje. Neko je u prevodu rekao procesuiranje, valjda ministar Batić, pa sada više nema suđenja. "Evoluacija", pored naše tako lepe reči za ovu stvar. To je jedanput upotrebio neko u ministarstvu ili ne znam gde i sada to svi ponavljaju. Onda, ovi centri: za razvoj programa, za obrazovanje. Pravo da vam kažem, malo sam iznenađen da nam kolega Knežević nije ovde predložio jednu agenciju. To je moda u našoj Vladi - uz svaki zakon, agencija. Ovde bi mogle da budu čak i dve, tri agencije. Član 27, neću da ga citiram, predstavlja karikaturu jezika. Svaka čast onome ko je napisao član 27. Kakav je to način, u članu 39 - ministar može da zatvori školu ako štrajkuje. Evo, u celoj Francuskoj sada štrajkuju prosvetni radnici. Kako može da zatvori školu zbog obustave rada? Neverovatno je uopšte se usuditi tako nešto napisati. Pošto ja spadam u one koji hoće da poštuju prava đaka i da đaci budu zaštićeni itd, ali dužnost je đaka da uči i nas da ih naučimo, da im damo konkretna znanja. Moraju da se znaju pravila igre. Ne mogu da imaju deca tolika prava, a da nemaju nikakve obaveze. Znaju se pravila igre, šta mora đak da uradi, kako da se ponaša itd. Ovaj zakon toliko govori o pravima dece, a nigde o pravima profesora. Reći ću vam jedan drastičan primer koji se dogodio prošle godine u jednoj gimnaziji u Beogradu. Jedan dečko je imao slabu ocenu iz fizike i pao je na popravnom ispitu iz fizike. Radi se o jednom odličnom profesoru fizike, koji mu nije dao pozitivnu ocenu. Dođe razbesnela majka, jer roditelji uvek misle da im deca više vrede nego što ih mi profesori ocenjujemo i udari tu profesorku. Direktor poništi taj ispit, zakaže nov za nedelju dana i taj dečko položi ispit. Ono što je najmanje morao da uradi ministar u tom trenutku, to je da tog đaka premesti iz te škole, da bar ne sreće tu profesorku i dalje. To se nije uradilo. Onda, oko ponavljanja. Dame i gospodo, srednja škola nije obavezna. Kako možemo da dozvolimo da neko ko ima 10 jedinica može da polaže popravni ispit. Ne, on ne može da se školuje više. Mora kompetentna komisija da zaključi da taj mladić ili devojka nije više za školu. Ili ne želi da uči ili ne može da uči ili, neka pređe u privatne đake, pa neka polaže i neka plaća i neka završi školu, ali ne može da bude u redovnoj školi. Preko cele godine nije dobio ni jednu dvojku, same jedinice, ali će sada polagati u junu, avgustu, u septembru, pa će to da završi. Videćemo kako će to da ide. Članu 46: "Zaposleni imaju obavezu da svojim radom i ukupnim ponašanjem doprinose razvijanju pozitivne atmosfere". Ako uzmemo izvorno značenje reči "atmosfera", ona ovde nema mesta čak i u mojoj dobronamernoj želji da nekako posredno pokažemo da bi se mogla ovde upotrebiti. Znači da onda postoji i negativna atmosfera, kao što neki govore i o negativnoj energiji, ali je to fizički potpuno besmisleno. U 51. članu su strukovna udruženja. U redu, nekoliko gimnazija se ujedini u strukovno udruženje. Kakve su njihove mogućnosti? Da li su njihovi predlozi obavezni ili samo mogu da pričaju priče, pa nikom ništa. To je dosta nejasno. Žao mi je što ovoga puta nije iskorišćen predlog ovog zakona da se konačno vratimo našem ustavu, da smo mi jedna laička zemlja i da veronauci nema mesta u državnim školama. I novi ustav će predvidetida su crkva i država odvojeni, pa će Srbija i dalje biti laička zemlja, pogotovu što imamo iskustvo od godinu - dve dana, sa kojima nisu zadovoljne ni verske zajednice ni škole. To je trebalo da razdvojimo, da svako radi svoj posao, da državne škole rade svoj posao, a crkvene zajednice neka osnivaju versku zajednicu u svojim prostorijama itd. Ja sam čak ranije govorio da ako crkva nema pogodne prostorije u blizini, da direktor škole može da kaže - daću vam jednu učionicu ili jedno popodne u nedelji, pa vi organizujte nastavu, ako nemate svoje prostorije, ali ništa više od toga. Takođe mi je žao što nije uvedeno što je naša tradicija. Ne to što ministarstvo ima neke inspektore itd, nego jetrebalo uvesti ono što je postojalo u Kraljevini Jugoslavije i možda nekoliko godina iza rata - inspektore koje je slao ministar. Oni nisu bili plaćeni, nisu bili službenici ministarstva, nego kada ode da obiđe neku školu, eventualno dobije dnevnicu ili putni trošak. To su najčešće bili profesori univerziteta i vrlo retko neki direktori gimnazije, recimo, poznati direktor neke beogradske gimnazije, pa ga ministar pošalje u inspekciju, recimo, da ode u gimnaziju u Vranju, da je obiđe. Oni provedu po dva, tri dana, idu na časove i gledaju šta se radi, napišu i neku svoju ocenu o toj gimnaziji i to posle saopšte ministru, kakav je njihov nalaz. Obavezno je prisustvovao inspektor kada se polagala matura. Sedeo je tamo nedelju dana, koliko se matura polagala. Da ne spominjem maturu. Odmah da vam kažem da sam protiv toga da se rade ovi tzv. maturski radovi, kao do sada, jer najveći broj toga, nemojte reći da to nije tačno, rade roditelji ili prijatelji roditelja itd, a neki to čak i plaćaju. Vrlo retko maturski rad ima neki značaj. Ispričao mi je jedan direktor da je grupa od dvoje, troje đaka otišla da ispituje zagađenost topčiderske reke, da opišu, uzmu uzorke vode, provere u laboratoriji i to je na nešto ličilo. Nažalost, najveći deo tih radova je potpuno prepisivanje, a najčešće drugi ljudi rade za to dete. To treba ukinuti. Možda treba ovu drugu maturu pojačati. Jedna dobra beogradska gimnazija ima 430 maturanata ove godine.Kao što znate, svi polažu pismeni iz srpskog jezika, a onda mogu da izaberu iz matematike ili jezika. Kako se deca ponašaju, kada je racionalno, od tolikih maturanata samo je troje radilo pismeni iz matematike. Znači, lakše je da polažu jezik. Ja sam na stolu video matematiku, i pitam direktora "da li to više nije tajna, da li je to otvoreno", a on kaže "pogledajte". Kada sam video te zadatke, koji su bili preterivanje. Dvanaest zadataka za tri školska časa, to je zaista mnogo. Međutim, ja bih dao svakom detetu u Evropi, osim Francuske, da reši te zadatke za tri školska časa. Ne računam Francusku gimnaziju, jer se matematika jako mnogo izučava. Ove druge, neka pošalju engleskom detetu da uradi te zadatke.
Konstatujem da je narodni poslanik Velimir Simonović govorio 14 minuta i 30 sekundi mimo poslaničkih pravila. Znači, devet minuta i 30 sekundi na račun potpuno neuobičajeno vreme na koje bih ja potrošila kao narodni poslanik, ali nikako sa sadržajem koji je poslanik Velimir Simonović izneo. Hvala vam. Vidimo se u 15,00 časova, na početku popodnevnog dela. [[Posle pauze – 16,00]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu i molim vas da zbog utvrđivanja kvoruma ubacite svoje kartice da vidimo da li imamo kvorum za rad. Konstatujem da imamo kvorum za rad i nastavljamo sa raspravom u načelu po prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Reč ima narodni poslanik Dragiša Popović, posle njega narodni poslanik Petar Petrović.
Gospođo Čomić, gospodine ministre, poštovane kolege poslanici, reforma u obrazovanju teče od onog trenutka kada je DOS preuzeo vlast u ovoj državi. Pre ovog zakona usledile su izmene i dopune koje su premostile ovaj period do ovog zakona koji na jedinstveni način posmatra predškolsko, osnovno i srednje obrazovanje. Ja uvažavam mišljenje poslanika, gospodina Radulovića koji je rekao da je ovaj zakon i temeljni i krovni i da u ovaj zakon ugrađujemo sve ono što je dobro u našem obrazovnom sistemu. Zaista želimo da delatnost obrazovanja dovedemo na nivo ekonomskih prilika koje su trenutno i da poboljšamo položaj prosvetnih radnika. Zakon je reformski, normalno, jer je i Vlada reformska. Tu nema spora. Reformska Vlada gospodina Đinđića, reformska Vlada gospodina Živkovića, a šta je u centru ovog zakona? U centru je učenik sa svim svojim pravima i obavezama. Članom 47. učenik je posebno zaštićen iposebno se uvažava subjekt u nastavnom procesu. Od strane reformske Vlade uvaženo je i nastavno osoblje, jer smo iz jednog sistema, desetogodišnjeg gde su nastavnici bili omalovaženi, obezvređeni, i to na sve moguće načine, ipak uz pomoć ove vlade i na osnovama našeg ekonomskog potencijala doveli našu struku na jedan, da tako kažem, zadovoljavajući, odnosno pristojan nivo. Ovaj zakon ide prema decentralizaciji. Posebno ističem u ovom zakonu član koji reguliše mrežu škola. Uvođenjem srednje škole u zakon, daje se mogućnost opštinama sa manjim brojem stanovnika da zadovolje potrebe koje imaju, da opštine sa 30, 25 ili možda 40.000 stanovnika mogu da imaju u toj srednjoj školi gimnazijsko odeljenje, ti učenici normalno posle idu na fakultet, idu i ovi iz stručnih škola, ali na taj način se izlazi u susret lokalnim sredinama da se na pravi i valjan način obavlja kadar svih struka u opštini. Ovaj zakon ima i jednu lošu vest. Loša vest je za direktora škola. Direktori škola su kod socijalista bili batina vlasti, oni su bili strah i trepet, a bogami, kod nas u DOS-u, direktori ako hoće da ostanu na funkciji, ako nameravaju da ostanu na toj funkciji, oni moraju dobro da rade, a drugo, njima nije zagarantovano radno mesto posle direktorskog mandata. Normalno, ja se ne kandidujem za direktora, sa ovim rešenjem nisam se složio sa ministrom, ali šta je tu je, objašnjeno je da se time ide od one pozicije direktora koji je bio sve i svja u školi, do pozicije direktora da bude menadžer, d abude saradnik, da bude onaj koji pomaže. Dobra vest je i da u soskim sredinama, ako na prvom konkursu ne bude kandidat sa visokom stručnom spremom, a bude izabran kandidat sa višom, može iz DSS-a, dobro, što na neki način izlazimo iz jednog stanja kada smo imali vd direktore na duži vremenski period. Dobra stvar je, to je rešenje dobro što je Ministarstvo, što je Vlada prihvatila, dobra vest je, sada idemo od one loše, idemo prema dobroj vesti, za nastavnike da je norma časova nedeljno 20 časova. Šta ovim postižemo? Ovim legalizujemo trenutno stanje, jer se sa tom normom praktično radi, iako u dosadašnjem zakonu piše 24, a u predlogu Ministarstva stoji 24, ali stvaramo i dodatni prostor da kontrolišemo nastavnike više da se bolje pripremaju da nam nastava bude kvalitetna. Dalje, šta je dobra vest za đake prvake? Dobra vest je da mi koji donosimo ovaj zakon i da čika ministar, kako deca zovu gospodina Gašu, saopštava da je škola lakša, i da se u prvi i drugi razred, nema ocenjivanja, to će onda biti mesto gde će deca radije odlaziti i gde ćemo školu približiti deci. Dobra vest je za ceo sistem obrazovanja i vaspitanja da se stvara obaveza da svako dete ide u obdanište, da prođe taj ciklus predškolskog obrazovanja, da normalno nastavi prvi i drugi i treći ciklus ovog obaveznog obrazovanja. Sve u svemu, još jednom zahvaljujem se kolegama iz Odbora za prosvetu i Ministarstvu koje je prihvatilo amandmane Odbora, time je izašlo u susret zahtevima kolega, nastavnika, tako da je ovo jedan reformski zakon, jedan zakon koji ovoj profesiji vraća dostojanstvo. Zaista, Vlada je maksimalno učinila da se vrati dostojanstvo prosvetnom radniku. Na samom kraju, moram u ime kolega i u ime struke da demantujem navode jednog od prethodnih govornika, a u tim navodima su rečene određene neistine. Pomenut je direktor Radoje Žugić, direktor pribojske gimnazije ... (Predsedavajuća: Narodne poslaniče, ja vas molim da se držite teme dnevnog reda.) ... ima podršku kolektiva, ima podršku školskog odbora, ima podršku jedinice ministarstva u Priboju i da su svi navodi netačni, za to postoje materijaln dokazi. Ja se izvinjavam gospođi Čomić što sam malo vremena potrošio da iznesem istinu o kolegi, znao ga ili ne. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, posle njega narodna poslanica Anita Beretić. Narodni poslanik Zoran Ćirković, pravo na repliku u odnosu na izlaganje narodnog poslanika Dragiše Popovića. Izvolite.
Ne sporim ja, dame i gospodo, da gospodin Žugić ima reference koje je prethodnik izneo. Ali, oni koji su to napisali bili su u strašnoj zabludi. Prosto, oni nisu imali saznanja o tome. Evo da je gospodin ministar znao ono onda što zna sada, sigurno mu ne bi potpisao befel da bude direktor. A ja, dame i gospodo, raspolažem sa pismom te učenice. Ono stoji iza devet brava i ne možete me lišti tih dokaza. Ja to pismo sada vama pokazujem. Jedna strana, druga strana, pisano latinicom, omiljenim pismom nekih poslanika. Inače, istina je, verovatno je to Velja Ilić napisao između dva majgerija. Treća strana se završava potpisom. Izvolite gospodo, branite se. Ja raspolažem sa adutima u svojim rukama. Hvala lepo.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Gašo Knežević.
Bez obzira što je ovo van dnevnog reda, ja uvažavam potrebu da se govori, samo molio sam poslanika na Odboru za prosvetu, moramo zaštititi ličnosti u pitanju. Nemojte da maloletno dete, na bilo koji način dođe do javnosti, a ja se plašim da ovim putem idemo u tom pravcu.
Ja upozoravam narodne poslanike Dragišu Popovića i Zorana Ćirkovića, dakle, upozorenje pred bilo koje sledeće javljanje da se drže teme dnevnog reda kao obaveze iz Poslovnika Narodne skupštine. Ministar je obrazlagao interes maloletnog deteta koje se pominje mimo Poslovnika Narodne skupštine u izlaganjima Dragiše Popovića i u vašem izlaganju, nemate pravo na repliku. Ja ću vam citirati šta je ministar rekao. Govorio je o onome što je govorio i na Odboru za prosvetu i govorio o zaštiti maloletnog lica. Nemate pravo na repliku, već ima narodni poslanik Petar Petrović, posle njega narodna poslanica Anita Beretić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, dame i gospodo iz Ministarstva, pre nego što se sa par reči osvrnem na predloženi zakon o obrazovanju i sistem obrazovanja, u ime poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva, ne mogu a da ne kažem samo par rečenica o tim reformskim zakonima koje je ova narodna skupština, naravno uz protivljenje opozicije i glasanje protiv, predloženi zakon usvojila, a najbolje pokazuje narod Srbije i stomaci radnika i građana Srbije, koliko su te reforme bile uspešne, pa se bojim da, i posle ovog reformskog zakona koga ćete vi usvojiti, stomaci prosvetnih radnika ne budu prazniji nego što su sada. Toliko o reformama i o boljem životu u Srbiji posle reformskih zakona. Što se tiče predloženog zakona od strane Ministarstva prosvete i sporta, jedno proceduralno pitanje se nameće samo po sebi. Ova skupština je završila sa radom u petak kasno uveče. Poslovničko pitanje jeste - da li je moguće u vreme zasedanja zakazati novo zasedanje Skupštine, ostaviti poslanicima manje od pet dana slobodnog vremena da mogu da razmatraju ovaj predloženi zakon koji smo mi poslanici dobili sa naznakom da će se razmatrati po hitnom postupku, a neposredno dva dana pre nego što ćemo dobiti predlog dnevnog reda od strane Vlade je stigao dopis, verovatno namerno, da se skida reč "hitnost" u Predlogu zakona i da će zakon ući u redovnu normalnu proceduru. Kao što nam je poznato, Predlog zakona je u Skupštinu stigao 19. maja. Ako želimo da o reformskim zakonima govorimo sa puno razumevanja, da ga možemo napadati, braniti, hvaliti itd, onda je normalno da se poslanicima ostavlja malo duže vreme, da mogu da konsultuju i ljude koji su stručni u ovoj oblasti.Ja vam u moje ime i ime Stranke srpskog jedinstva tvrdim da kad je u pitanju bar Pomoravski okrug i prosveta u Pomoravskom okrugu, odnosno osoblje, nastavnici u Pomoravskom okrugu, da su vrlo malo bili upoznati, odnosno manjina je bila upoznata sa Predlogom zakona i govorila je u ime većine. Mogu da vam kažem da veliki broj prosvetnih radnika, odnosno nastavnika koji rade u osnovnim i srednjim školama izražavaju nezadovoljstvo sa predloženim zakonom. Gospodo iz Ministarstva, nameće se utisak da kad ste pravili ovaj zakon, da ste razgovarali sa predstavnicima velikih gradova, Beograd, Niš, Novi Sad, Kragujevac i slično. Ja vas u ime Stranke srpskog jedinstva pitam - da li ste konsultovali predstavnike malih sredina, seoskih škola, u kojima od prvog do četvrtog razreda i slovima i brojčano ima jedan do pet učenika. Kako će se oni uklopiti u ovu reformu obrazovanja, naročito osnovnog? Govorim o osnovnom obrazovanju. Kako će oni sada da se organizuju, ukoliko su svoj predlog 3 + 3 + 3, odnosno, da se od prvog do trećeg razreda izvodi razredna nastava, od četvrtog do šestog kombinovana, predmetna i razredna nastava, i u sedmom, osmom i devetom, samo predmetna nastava. Kako će u tim malim sredinama, koje imaju pet-šest učenika do četvrtog razreda, da organizuju ovakvu vrstu nastave i da li će te škole moći materijalno da obezbede nastavni kadar, odnosno vi iz Ministarstva, da svi učenici u Srbiji, bez obzira na broj stanovnika u tim mestima gde postoje osnovne škole, da mogu da budu adekvatno zastupljeni, odnosno da im se na adekvatan i stručan način prezentira gradivo koje će im poslužiti kao osnova za srednju školu. Sa druge strane, stručne srednje škole će trajati tri godine, kako vi predlažete, a radnička zanimanja će trajati dve godine. Gospodo moja, da li vi znate da i sada te škole za prave radnike i slično, koje traju do tri godine, daju nam kadrove koji bukvalno nemaju pojma o svom znatu kada dođu na radno mesto. Zašto se ne vratite, kako je bilo pre 15-20 godina, ja pripadam toj generaciji, kada se jedan dan išlo u školu, a jedan dan na praksu. Izlazili su majstori iz škola, koji su znali odmah po završenom školovanju da se uključe u posao. Da li će se ovakvim sistemom obrazovanja moći za dve godine, posle devetogodišnjeg osnovnog školovanja i dve godine stručnog školovanja, ti mladi ljudi sa 18 godina ili sa 17 da se uključe u posao i da adekvatno rade na radnim mestima za šta su obrazovani. Moram da ponovim samo neke stvari i ne bih oduzimao vreme, jer i drugi poslanici iz Stranke srpskog jedinstva će diskutovati, da vam kažem da ste u članu 90. predvideli, gospodo iz Ministarstva, da roditelji imaju pravo da biraju dečiji vrtić i osnovnu školu, gde će da upišu svoje dete. Jeste to demokratija, da se bira, ali da li želimo da napravimo elitne škole gde će deca poznatih ljudi u svakom gradu težiti da se upišu u jednu školu ili svoju decu da upišu u taj vrtić, pa da pravimo elitne vrtiće ili predškolske ustanove, elitne osnovne škole, a neke druge gde će ići deca običnih ljudi. Da li je to predlog, ako se daje pravo da se bira, a sada je, kolik je meni poznato, bilo po principu teritorijalne povezanosti, odnosno stanovanja roditelja i deca su se uglavnom upisivala u škole koje se nalaze u tim delovima grada ili u tim selima. Mislim da to nije dobro i da neće dati dobre rezultate. Poseban paradoks jeste u članovima 101. i 102. gde kod ocenjivanja predlažete da najmanje četiri puta učenici moraju da budu ocenjeni. Gospodo, da li vi shvatate da u razredu koji ima 35 učenika tehnički nije izvodljivo da svaki učenik bude adekvatno ispitan i pravilno ocenjen četiri puta u toku godine. Dešavaće se, kao što se i sada dešava, dođe nastavnik, izdiktira 10 pitanja, da neku pismenu vežbu i to mu kao dođe ocenjivanje. Da li se dete snašlo ili se nije snašlo, to je posebno pitanje. Treba ostaviti slobodu nastavnicima kao do sada, da na neki način imaju slobodu da ocenjuju. Sa druge strane predviđate da učenik koji ima sve slabe ocene u toku godine može to da polaže na kraju godine. Vi, dame i gospodo iz Ministarstva, dovodite u neravnopravan položaj takve učenike koji bukvalno godinu dana ništa nisu radili, dobili slabe ocene, u odnosu na učenika koji se trudio koliko se trudio, zaradio neku pozitivnu ocenu koja je u ovom trenutku brojčano izražena sa brojem 2, tako da će onaj učenik na bilo koji način i neću sada da govorim o negativnim pojavama u obrazovanju, kao i u svim segmentima društva, ali ima ih u obrazovanju i da ne zatvaramo oči da ih nema, da će neko čiji je roditelj poznata politička ličnost ili trenutno u vlasti DOS-a, ima para, radi u inostranstvu, da jednostavno omogući njegovom detetu da popravi 10 ili 12 jedinica. Toga ima i sada, vi to vrlo dobro znate, bolje nego ja, ali žmurite i nećete da priznate. Dakle, treba zadržati pravilo koje postoji već 50 godina u ovoj državi, da se razred ponavlja sa tri, a eventualno da pomerimo granicu sa četiri ili pet slabih ocena, ali da se omogući učeniku da 10 ili 12 negativnih ocena može da popravi za dva ili tri dana, to je smešno i to i dalje mogu argumentovano da obrazlažem u ime Stranke srpskog jedinstva, a vi radite kako hoćete. Sa terena će vam doći ocene toga. Dame i gospodo, pošto govorimo o reformi obrazovanja, zašto nijednim članom, ili bar nisam video, niste pomenuli u ovim osnovama sport i fizičku kulturu u osnovnim i srednjim školama. Vi ste Ministarstvo za obrazovanje i sport, a nijednom rečju, nijednim članom niste pomenuli sport i fizičko obrazovanje i kako će se to odvijati u osnovnim i srednjim školama, a govorimo kakva su nam deca. Sve više sa krivim kičmama, sve više sa nedovoljnom fizičkom kondicijom itd. Mislim da je bila obaveza vas iz Ministarstva da jednim delom nešto bar pomenete i da bude neka obaveza organizovanog i obaveznog fizičkog vaspitanja, bavljenja sportom itd. Nije dovoljno da se na bilbordima nalaze reklame - igraj za život, droga ne, a svi smo svesni da je sve više droge i alkohola u srednjim i osnovnim školama. Mislim da je sport način da se to onemogući ili da se bar smanji, koliko je to u ovom trenutku moguće. Na kraju, govorite šta su razlozi da ovaj zakon uđe u proceduru, zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Govorite o demokratičnosti, o većoj demokratiji, decentralizaciji u školama, a u zakonu ste odmah uneli odredbe kojima zabranjujete pravo na štrajk, odnosno tu ustanovu ćete jednostavno zatvoriti ili ugasiti. Zašto to radite kada upravo ti štrajkovi u osnovnim i naročito srednjim školama, višim i visokim su vama omogućili da dođete na vlast. Sada kada ste došli na vlast, sada više nema štrajkova, to je zabranjeno, zatvaramo ustanove itd. Jedno osnovno pravo, pravo na obustavu rada ili štrajk vi zabranjujete ovim zakonom. Dozvolite mi na samom kraju da kažem da ovaj zakon nije baš tako nedarežljiv prema svima. On izričito i na prvom mestu traži da Vlada odmah i neodložno formira sedam centara i tri saveta kao javne ustanove, koje će se finansirati iz budžeta sa nedefinisanim brojem stalno zaposlenih, kao i povremenih stručnih timova koje imaju pravo da formiraju. Njihovi zadaci određeni su samo opštim formulacijama koje se svode na unapređenje školstva. Te nove ustanove i ti novi službenici Ministarstva su izgleda jedini razlog što žurite da se usvoji zakon o reformi školstva. Pitam se kada se potroše sredstva za sve te nove kabinete, kompjutere, klima uređaje, telefone, televizore, automobile, sekretarice, šofere, dnevnice, hotelske račune i ostalo, hoće li uopšte preteći nešto za unapređenje nastave za đake i njihove učitelje. Iz ovih razloga, Stranka srpskog jedinstva ne može podržati Predlog ovog zakona, jer smatramo da nije reformski.
Reč ima narodna poslanica Anita Beretić, a posle nje narodna poslanica Vjerica Radeta.
Poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, poštovana gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo poslanici, želela bih samo sa nekoliko rečenica da se dotaknem primedbi koje su do sada izrečene na Predlog zakona koji je danas u raspravi pred nama. Naravno, uopšte bez želje da time pokrenem polemiku ili neku repliku, nego prosto samo da pokušamo naći neke tačke oko čega se sporimo ili šta je to tačka uporišta kritike i osnovne teze da predloženi zakon nije dobar. Primedbe koje se tiču načina i trajanja pripreme, vremena donošenja Predloga ovog zakona, mislim da zaista ne stoje. Odgovorno tvrdim, kao osoba koja je vrlo blisko vezana za struku koju reguliše ovaj Predlog zakona. Mislim da su apsolutno u dužem vremenskom periodu zaista obuhvaćene sve ciljne grupe ovog zakona i ove profesije, a ne znam koja je to društvena i socijalna grupa koja ne može biti ciljna grupa ovog zakona. Javna rasprava, stručna rasprava, prezentacije po okruzima, po školama, malim, većim, po seoskim sredinama, prosto u poslednjih godinu i po dana najmanje intenzivno teče rasprava i prezentacija reformskog zahvata, koji je konačno predložen ovim zakonom. Prema tome, prosto ne vidim da stoji ta primedba da je zakon stigao niotkuda. Više puta se čula primedba, u najmanju ruku, kao da smo prvi put suočeni sa nekim predlogom za čije elemente apsolutno nikada ranije ništa nismo čuli. Naravno, i sam trenutak kroz nedku definiciju da eto baš sada nije vreme da se donese ili usvoji ovaj zakon, pa da se krene faktički sa prvim ciklusom reformi, malo je kontradiktorno sa ne tako davnim zahtevima, mislim oko godinu dana ili malo više da smo usvojili prethodnih, još uvek važećih zakona o osnovnoj i srednjoj školi, kada je jedan od glavnih, opet, argumenata vremenski bio - sada je već vreme (prošle godine) da krenemo sa reformama. Znači, onda smo već zakasnili a sada smo poranili. Tu je malo loša vremenska procena izvršena. Što se tiče poslanika i njihovog učešća i mogućnosti uticaja na konačan predlog ovog zakona zaista nema osnove da se osećaju bilo čije uskraćeni i ugroženim. Odgovorno tvrdim, član sam Odbora za prosvetu, predsednik je tu prisutan, ispraviće me, 20 i nekoliko blizu 30 sednica Odbora za prosvetu je u ovom sazivu do sada održano i po mojoj slobodnoj proceni bar trećina sednica je bila tematski vezana za ovo što sada imamo u tekstu Predloga zakona. Tu smo imali apsolutno u svakom trenutku otvorenu jasnu, vrlo tolerantnu, uvažavajuću komunikaciju između predstavnika Parlamenta, između zainteresovanih predstavnika struke koji su se obraćali Parlamentu, gospodina ministra, pomoćnika ministra, zamenika i stručnih saradnika iz Ministarstva. Prosto,to je bio jedan višemesečni neprestani dijalog na ovu temu. Rekla bih da se iz niza primedbi može zaključiti, najblaže rečeno, bez pretenzija, a verujte mi da sad tu procenjujem kroz sposobnosti tuđeg procenjivanja da su mnogi poslanici, bez obzira nasvoju struku a ima nas dosta ovde nas koji smo svojom profesiojom vezani od predškolskog, srednjeg i visokog obrazovanja, a da nisu shvatili suštinu ovog zakonskog predloga. Njegova suština je izrečena u njegovom nazivu. Radi se o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i prosto ono što je dosadašnji sistem bio stavlja se na prave noge, na noge deteta. Dakle, ovo jezakon koji u prvi plan stavlja ono biće koje i jeste predmet bavljenja sadržinom ovog zakona. Kratko bih vas podsetila - u dosadašnjim diskusijama i nismo se mnogo toga dotakli ili ja nisam dovoljno pažljivo slušala pa me onda prosto izvinite, malo smo se dotakli samih ciljeva koje definiše ovaj zakon, ciljeva obrazovanja i vaspitanja. Već u njima ono osnovno načeloza kojim poteže ovaj zakon je načelo depolitizacije se vrlo jasno iščitava i već u samim ciljevima mi tačno prepoznajemo koje je to biće koje jeste ona osnovna tačka interesovanja ovog zakona. Ciljevi brazovanja i vaspitanja jesu - razvoj intelektualnih kapaciteta i znanja dece i učenika nužnih za razumevanje prirode, društva, sebe i sveta u kome žive u skladu sa njihovim razvojnim potrebama, mogućnostima i interesovanjima; podsticanje i razvoj fizičkih i zdravstvenih sposobnosti dece i učenika; osposobljavanje za rad, dalje obrazovanje i samostalno učenje; u skladu sa načelima stalnog usavršavanja i načellima doživotnog učenja; osposobljavanje za samostalno i odgovorno donošenje odluka koje se odnose na sopstveni razvoj i budućiživot; razvijanje svesti o državnoj pripadnosti i negovanje tradicije i kulture; omogućavanje uključivanja u procese evropskog povezivanja; razvijanje svesti o značaju, zaštiti i očuvanja životne sredine i prirode; usvajanje, razumevanje i razvoj osnovnih socijalnih i moralnih vrednosti demokratski uređenog, humanog i tolerantnog društva; uvažavanje pluralizma vrednosti i omogućavanje podsticanja izgradnje sopstvenog sistema vrednosti i vrednosnih stavova koji se temelje na načelima različitosti i dobrobiti za sve; poštovanja prava dece, ljudskih i građanskih prava i osnovnih sloboda i razvijanja sposobnosti za život u demokratski uređenom društvu; razvijanje kod dece i učenika etničke i verske tolerancije i jačanje poverenja među decom iučenicima i sprečavanje ponašanja koje narušavaju ostvarivanje prava na različitost i dvanaesto - razvijanje i negovanje drugarstva i prijateljstva; usvajanje vrednosti zajedničkog života i podsticanje individualne odgovornosti. Izvinjavam se, ali sam zaista želela da citiram ovih 12 tačaka iz trećeg člana,jer zista mislim da ovi ciljevi sa kojim se staje pred dete od šest pa do 19 godina jesu ciljevi koji zaista, kada ih objašnjavamo, možemo odbraniti osnovnu tezu da se pre svega radi o jednom depolitizovanom zakonu, o zakonu koji zapravo okreće učesnike u procesu, izvođače radova pod znacima navoda, učitelje, vaspitače, profesore, saradnike, na to da iznađu u sebi i da od sebe daju maksimum i iznađu u svakom pojedincu ono ili nešto od onoga što ciljevi jesu. Opet, zbog suštine samog zakona u celini, puno je bilo primedbi o tome da se ne tretira dovoljno nastavniički položaj, da nisu regulisana ova ili ona prava iz radnog odnosa, da nisu definisani kolektivni ugovori, obaveze poslodavca, itd, dakle, opet samo podsećam, to nije suština sistema obrazovanja. To je deo koji se reguliše drugim zakonima koji prosto pokrivaju oblast i iz radnih odnosa. Dakle, položaj zaposlenog u ustanovi u obrazovanjui vaspitanju već je tretiran važećim Zakonom o radu ili će biti tretiran nekim drugim zakonima koji se prosto bave radnim odnosima. Uopšte ne vidim da u sistemu obrazovanja koji je zapravo jedan novi vrednosni sistem uopšte oko toga treba naročito dizati posebnu prašinu. Što se tiče ovih osuda da se administrira previše ili da se pokušava objasniti da se uvođenjem saveta i centara zapravo vrši još strožija decentralizacija, opet moram reći izvinite jer se opet nismo razumeli dobro. Mislim da upravo ako pažljivo pročitate i razumete članove koji tretiraju obrazovanje saveta i centara prvo i osnovno što iz toga proizilazi jeste da oni imaju osnovni zadatak da budu zapravo logistička, reformska, profesionalna podrška tom sistemu koji ovaj zakon ustanovljava. Do sada je sistem obrazovanja bio kao NLO. Imali smo Ministarstvo koje donosi zakone, koje propisuje uredbe, donosi dekrete i imamo ustanove škole koje sprovode propisani školski program na koji se svi istovremeno žalimo ali samim sistemom se niko institucionalno u principu nije bavio. Dakle, glavna uloga, ako sam ja to dobro razumela saveta i centara jeste da kontinuirano prati, obogaćuje, inovira, usklađuje sa evropskim standardima ono što atributi dobrog sistema obrazovanja jesu. Da se ne bih preterano ponavljala ja vas samo za kraj podsećam da je u centru interesovanja ovog zakona, u centru interesovanja Ministarstva, nas poslanika, svih ljudi iz struke koji jesu na ovaj ili onaj način vezani za neku obrazovno - vaspitnu ustanovu jeste ono dete, onaj učenik koga su, na ovaj ili onaj način i kad je kome bilopotrebno, svi su se u njega zaklinjali adecenijama je iskorišćavan, ovim zakonom zaista je doveden na svoje pravo mesto. Moraće se taj jedan nastavnik baviti sa njima, pa bilo ih jedan, dva ili 35. To će se vremenom, u toku procesa urediti. Pošto ovaj zakon prvo uvažava ličnost deteta, oslobađa ga balasta nepotrebnih činjenica i od njega želi napraviti i stvoriti kreativnog stvaraoca, ja ću, poslanici DS i poslanici DOS-a podržati ovaj zakon. Molim vas, pogledajte još, verovatno ćemo razgovarati nekoliko dana. Mislim da zaista ima dovoljno elemenata i dovoljno onih dodirnih tačaka gde se naši interesi podudaraju.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, o kvalitetu ovog predloga najbolje govori broj podnetih amandmana i činjenica da je od 12 članova Odbora, koji su bili na glasanju, sedam glasalo za, a pet izdvojilo svoje mišljenje. Kada usvojite ovaj zakon, budite sigurni, ne da nećete reformisati sistem obrazovanja, već ćete potpuno degradirati i uništiti sve ono što je bilo dobro u dosadašnjem sistemu obrazovanja. Mi iz SRS ćemo, obrazlažući amandmane koje smo podneli, govoriti o nedostacima zakona pojedinačno, a jaću sada da govorim o nekoliko stvari koje je gospodin ministar izneo danas za ovom govornicom, a pogotovo ono što sam slušala u nedelju u emisiji "Nije sprski ćutati". Čini mi se da bi bolje bilo, gospodine ministre, da ste ćutali. Prvo, danas ste rekli da niste spomenuli nikad i nigde da je jedna od zemalja na koju ste se ugledali pri izradi ovog teksta Amerika, a u nedelju ste rekli da vam je žao što mi još nismo u situaciji da učimo kao Amerikanci, po beleškama, jer mi još uvek koristimo udžbenike, a takođe ste rekli, što me je šokiralo, da ste dali jednoj nevladinoj organizaciji da radi udžbenike. Dva dana posle toga sam videla Soroša na TV-u, sa značajnim ličnostima ove zemlje i bi mi jasno ko će nam raditi udžbenike za buduće generacije. Što se tiče vaše primedbe vezano za decentralizaciju, mi u SRS programski jesmo za decentralizaciju, ne samo u prosveti, nego i inače, ali ne na način na koji ste vi ovde predložili. Decentralizacija može da se odnosi samo na mrežu škola, a nikako na donošenje programa i na ostavljanje na volju lokalnim jedinicama da one donose programe prema nekakvim svojim prohtevima ili razmišljanjima. Gospodine ministre, rekli ste u nedelju da neće biti klasičnog rasporeda časova, da nema klasičnog predavanja, nema klasičnog ocenjivanja. Pitam se da li će uopšte biti ikakvog obrazovanja, da li će biti ikakve škole, da li će deca da se igraju? Dobro što će to da rade u predškolskoj ustanovi, ali po onom što ste vi rekli, radiće to sve dok ne stignu do koledža, verovatno će se tako zvati ono što će se studirati kasnije. Takođe ste rekli da ste izdali ili izdajete, nisam dobro zapamtila, neki priručnik za ocenjivanje, jer bože moj, kod nas to do sada nikada nije bilo. Pa, ja sam išla u školu i vi ste išli u školu, valjda su nas ocenjivali po nekakvim kriterijumima ili ne priznajete sve one ocene i sve diplome. Onda, pre svega, mislite i na vašu i na moju i na sve ostale diplome koje su se stekli u prethodnim vremenima. Takođe ste rekli, što mi je bilo interesantno, da će sada đaci zavoleti školu. Gospodine ministre, zar vi niste voleli školu kada ste išli u školu? Zar ne vole naša deca vukovci,oni koji osvajaju nagrade na opštinskom, gradskom, republičkom takmičenju? Zar njih neko tera da to rade? To su deca koja vole školu i voleće je čak i po ovom vašem zakonu. O depolitizaciji ste govorili i danas, a i u nedelju. Meni nije baš najjasnije na koji način mislite da sprovede depolitizaciju. Mislim da vas je novinar u nedelju pitao da je bilo primedbi da ove savete treba da bira Skupština, a ne Vlada, a vi ste rekli - ne, treba Vlada, jer ako to prenesemo u Skupštinu, onda se to politizuje, ali i onako Vlada ima većinu u Skupštini. Pa, šta se onda tu depolitizuje? Možda ste mislili na ove licence, a to je dosta narodnih poslanika koji su govorili pre mene reklo. Verovatno ste mislili na ovu specifičnu lustraciju koju ćete sprovoditi nad nastavnicima. Još nešto niste rekli, gospodine ministre, a vezano je za vašu ideju u javnoj raspravi o ovom zakonu, da se srpski jezik, doduše, to ovde nije ugrađeno, a reći ću i zašto, zove jezik komunikacije. U nedelju ste novinaru odgovorili da ste vi samo mislili da je to jedno od sredstava komunikacije, a sredstvo komunikacije je i telefon, internet, pismo itd. Vi ste poslali gospodina Vigora Majića, vašeg pomoćnika u Aranđelovac na jedno savetovanje i tamo je on izneo vaš stav da se srpski jezik zove jezikom komunikacije. Tamo je bio gospodinVigor Majić izviždan od prosvetnih radnika i svi koji su se javljali da govore o tom predlogu, odnosno da se protive tom predlogu, počinjali su i završavali stihom Đure Jakšića - "Otadžbina je ovo Srbina".
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Gašo Knežević.
Samo radi faktografije. Vigora Majić je bio nekada zamenik. Već dugo, dugo vremena nije zamenik i nisam mogao nigde da ga pošaljem. Prema tome, nemojmo da mešamo stvari, a osim toga, potpuno je jasno rečeno u emisiji. Gospođo, potrudiću se da vam nabavim kasetu, ako vas interesuje, da preslušate još jednom.
Reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, kolege i koleginice narodni poslanici, gospodine ministre, o ovako važnom sistemskom zakonu mislim da bi trebali da izdvojimo malo više vremena za raspravu, a ne samo pet sati za raspravu u načelu. No, šta je, tu je. Pokušaću u kratkom vremenu da iznesem neke svoje sugestije i neke zamerke na ovaj predloženi tekst zakona. Pre toga bih želeo da kažem. Kada sam sa kolegom Borem Stanimirovićem bio kod vas na razgovoru, da nas informišete o nacrtu ovog zakona, očekivao sam, posle vašeg obrazloženja i vaših sradnika, jedan dobar zakon. Čak sam i zamolio da se u želji za reformom sistema ne ponove greške iz Šuvarovog zakona, tzv. šuvarice, koji je upropastio desetak i više generacija učenika. Vi ste tada obećali da od toga neće biti ništa, da nema ni govora o ponavljanju toga. Pravo da vam kažem, bio sam obradovan tom vašom tvrdnjom. Međutim, kada je zakon stigao, kada sam ga pogledao, neke kolege i koleginice rekoše da treba pažljivo da pročitamo naslov zakona. Ja umem da čitam i razumem ono što je napisano. Zakon glasi: "Predlog zakona o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja". Međutim, prema sadržaju koji je unutra, pre bi moglo da se kaže da je ovo zakon o razbijanju sistema obrazovanja i vaspitanja Srbije. Po meni, ovaj zakon predstavlja honglomerat odredbi za intelektualno i nacionalno ubijanje Srbije. Zašto ovo kažem? Možda su teške reči, ali kažem, zato što ste izbacili odredbu da srednje obrazovanje bude besplatno. Zacrtali ste da samo osnovno obrazovanje bude besplatno, a srednje ispada da treba da se plaća. Po ovom zakonu će deca moći da se školuju, samo onih roditelja koji imaju para, a oni koji nemaju, šta je to? Drugo, uveli ste mogućnost da i sa više slabih ocena ne ponavljaju deca razred, pa ispada da oni mogu u nedogled da nastavljaju sa tim rokovima za polaganje i tome slično. Nije to uredu. Zato sam izrekao tu rečenicu. Drugo, u članu 4. stoji da svako ima pravo na obrazovanje i vaspitanje, a da je osnovno obrazovanje obavezno i besplatno. To jasno stoji u članu 4.Međutim, u članu 32. daje se mogućnost formiranja obrazovno vaspitnih ustanova i fizičkim licima. Pitam se da li će i ti osnivači organizovati besplatno osnovno obrazovanje. Mislim da neće. Posebno što se i strancima omogućava otvaranja škola. U članu 7. u stavu 3. predviđa se izvođenje obrazovno-vaspitnog rada i na stranom jeziku. Ja se pitam nije li ovo početak potiskivanja srpskog jezika iz škola u Srbiji. U članu 10. predviđeno je formiranje tri saveta. Prvi i drugi savet u redu. Pošto sam čovek iz prosvete, znam da je to neophodno i da ti saveti treba da funkcionišu, ali po čemu ovaj treći koji glasi: "Savet za usaglašavanje stavova u obrazovanju". Ovo me podseća na Zakon o udruženom radu kada su radne zajednice živele od rada organizacije udruženog rada. Zašto to? Član 11. predviđa formiranje raznih radnih tela i komisija. Ako ovome dodamo odredbe člana 18. kojim se formira sedam centara sa svojim organizacionim jedinicama, čak 12, stvara se ogroman administrativni aparat, a sve se finansira iz budžeta. I sada je svima nama poznato da je budžet deficitaran, a šta će tek biti sa novom administracijom. Ilustracije radi, koliko će ovo koštati, dovoljno je pogledati podatke na pretposlednjoj strani Predloga zakona. Izračunao sam da samo od 1. septembra ove godine do kraja ove godine, za četiri meseca, treba za novu administraciju koja je predviđena ovim zakonom da se izdvoji čak 369 miliona 18.254 dinara. Dakle samo za četiri meseca. A za godinu dana to bi prešlo i milijadru dinara. Nije to mala suma za finansiranje novog administrativnog aparata, po meni suvišnog. Postavljam pitanje odakle se predviđaju ova sredstva. Stoji u Predlogu zakona, od kredita Svetske banke, kao i iz donacija. Dokle ljudi krediti za novu nepotrebnu administraciju? Ko će te kredite da vraća? Da li se nekad zapitate? Po ovom zakonu takođe se predviđa čak 4.000 mentora u ovim administrativnim organima. Posebno želim da naglasim neustavan član 39. Predloga zakona koji predviđa zabranu rada ustanove. U stavu 1. predviđa se zabrana štrajka, a u stavu 2. Ministarstvo zabranjuje rad. Ove odredbe ne samo da su u suprotnosti sa Ustavom, već i evropskim konvencijama. Mislim da je vešto proučena odredba o zabrani obustave rada prosvetnih radnika. To nema smisla. U članu 41. stoje odredbe po kojoj svedonačnstva koje đaci dobijaju u školama stranih osnivača moraju se nostrifikovati. Mislim da je apsurd da deca u sopstvenoj zemlji moraju nostrifikovati svoja svedočanstva. Ono što je posebno uočeno je da nema nastavnih planova i programa i da odnos opšteg i posebnog programa je vrlo nepovoljan i vraća nas u vreme Šuvarice. Posebna apsurdna odredbastava 5. u članu 69. gde se predviđa da čak i u predškolskoj ustanovi poseban program mora da odobori odgovarajuće međunarodno udruženje. Doduše nije rečeno da li je Soroš ili neko drugo, ali stoji odgovarajuće međunarodno rešenje. Moram da skratim diskusiju zbog mojih kolega. Pomenuo bih član 101. i 102. koje se odnosi na ocenjivanje. Vraćamo opet Šuvarov sistem ocenjivanja. Opisne ocene. I tada su te ocene bile smešne. Zvali smo ih vitaminskim ocenama A, B i C. Zašto to? Imam još mnogo toga da govorim, ali ne bih zbog mojih kolega. Ja se zahvaljujem.
Reč ima ministar Vlade Republike Srbije, gospodin Gašo Knežević.
Molim vas, istine radi, samo nekoliko podataka. Zapravo tri ću dati, i na kraju jedan kratak zaključak. Besplatna srednja škola, pogledajte član 84, tamo to piše. Nemojmo sada ovde neistine. Ja ne znam zbog čega se to iznosi. Drugo, Zakon od 1992. godine, nisam ga ja donosio, neko drugi je, a plašim se da ste to vi. Strani jezik u školama, odnosno program školovanja na stranom jeziku uveden je več 1992. godine. Ništa novo nismo izmislili. Prepisali smo rešenje iz 1992. godine. Vi ste ga doneli. Stranka srpskog jedinstva, odnosno gospodin Petar Petrović, kaže "Vi sada zatvarate škole zbog štrajka". Ja ne znamda li je neinformisanost u pitanju. Mi smo usvojili amandman Stranke srpskog jedinstva. Usvojili smo amandman u kome kaže "štrajk koji je nezakonit". Prema tome, nemojmo više da pričamo o zatvaranju škola zbog štrajkova i ugrožavanju prava radnika. Treće, pogrešni su podaci o novoj administraciji. Neću u to da ulazim. Samo ću vam nešto reći. Jedino skupa škola, to je loša škola. Sve druge škole nisu skupe.
Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, a posle njega narodni poslanik Pal Šandor.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, izvinjavam vam se svakom ponaosob, a posebno predsednici Narodne skupštine, što sam jutrošnjom diskusijom narušio skupštinsku disciplinu propisanu Poslovnikom. Žalim što je došlo do toga.
Narodni poslaniče, u ime Narodne skupštine iskreno vam zahvaljujem što dajete primer kako se ophodi narodni poslanik kada je u pitanju poštovanje i samo poštovanje ove institucije. Izvolite.
Jutros, u prepodnevnoj raspravi, poslanici Demokratske stranke Srbije, kao i nekih drugih poslaničkih grupa, dokazivali su da ovaj zakon nije prošao javnu raspravu. Ja bih, pošto jutros nisam stigao da razvijem tu tezu, počeo upravo od toga. Zakon je trebalo da ima svoj prednacrt i da posle tog prednacrta dobijemo Predlog zakona, naprosto zato što bi smo sada imali mnogo manje nesporazuma nego što ih imamo. Recimo da su članovi Odbora za prosvetu saznali nešto detaljnije o zakonu pre dve nedelje, ali većina javnosti, šire javnosti, ne zna ništa o ovom zakonu. Javnost, prosvetna javnost zna da Ministarstvo prosvete vrši reformu, da donosi novi zakon, zna takođe da je reforma, odnosno neke promene u obrazovnom sistemu nužno izvršiti, ali u kom smeru će te promene biti izvršene, na koju osnovu će biti postavljene, to je do dana današnjeg za najširu javnost potpuna nepoznanica. Najšira javnost kao što sam rekao i jutros morala je da bude uključena u donošenje ovakvog zakona, zato što je ovo zakon koji prevazilazi svojim značajem, prevazilazi značaj jedne vlade i jedne skupštine, prevazili čak i značaj političkog sistema kao takvog. Ovo je zakon koji nama utvrđuje neke civilizacijske puteve kojima će se kretati naše buduće generacije. Recimo da su bile te konsultacije, onda bi ljudi u vrtićima znali da od sada vrtići ne spadaju u sistem socijalne zaštite, nego u obrazovni i vaspitni sistem. Obrazovanje i vaspitanje počinje ranije no što je bilo do sada. Predškolsko, ono što je do sada bilo predškolsko vaspitanje bilo, postaje obavezno. Deca počinju da idu u školu nešto ranije, dakle, od deteta od pet godina do mladića do 19 godina, do punoletstva, mi imamo jedan vaspitni sistem i država se stara da u određenom duhu vaspita tu generaciju, u rasponu od pet do 19 godina. Da li je bilo prirodno da ljudi znaju u kom duhu mi predviđamo da će naše mlade generacije biti vaspitavane, na kojim osnovama će biti vaspitavane, na kojim primerima će biti i uzorima, vaspitavani, koje će ideale taj vaspitni sistem koji je tako ekstenzivan, traje nekih 14 do 15 godina, koja će moralne i nacionalne i kulturne i socijalne ideale da taj sistem projektuje i da decu vaspitava u duhu tih ideala. Važno je to zato što vaspitni sistem mora u jednoj državi da bude jedinstven, jer ono što građani jedne države bez razlike na veru, naciju, političku, ideološku, socijalnu pripadnost i opredeljenost, povezuje upravo ta civilizacijska i kulturološka vertikala koja se stiče procesom vaspitanja. Isto tako, da je Ministarstvo organizovalo malo širu javnu raspravu, onda bismo mi čuli od ljudi iz lokalne samouprave šta oni misle o predlogu da će od sada iz budžeta lokalne samouprave da se finansira sturčno usavršavanje zaposlenih, što će reći, nastavnika, da se izgrađuju kapitalni objekti, zgrade, da se oni projektuju i da će oni da finansiraju opremanje škola. Možda da je bilo neke javne rasprave na tom planu, možda bismo došli do mogućnosti da izbegnemo jednu opasnost koja je sadržana u ovakvom rešenju. Naime, mi smo i do sada imali situaciju da škole nisu na isti način opremljene, da nisu one po kvalitetu, prosto, prostor školski nije na istom standardu, nisu isti uslovi školovanja, a sada ćemo, bojim se, te razlike još više povećati. Imaćemo lokalnih samouprava koje će razumeti značaj školskog sistema i lokalnih samouprava koje će to tretirati kao trošak. Razvijenije sredine će to tretirati kao ulaganje u razvoj, a siromašne sredine će to tretirati kao izdatak i gledaće da uštede na tome. Na taj način, nastavnik u jednoj nerazvijenoj opštini i razvijenoj opštini, neće imati iste uslove za stručno usavršavanje, niti će deca imati iste uslove za učenje zato što neće svaka škola biti isto opremljena. Prirodno bi, čini mi se, bilo, da su standardi školovanja ujednačeni ili da se bar teži da što više uslovi školovanja budu izjednačeni, svejedno iz koje sredine dete dolazi. Naprosto za to što i u nerazvijenim opštinama i u razvijenim opštinama imate ljude, odnosno decu koja su talentovana i koja moraju da dobiju iste mogućnosti za razvoj tog svog intelektualnog kapaciteta, odnosno potencijala. Da je isto tako, mislim da je bilo potrebno u ovim diskusijama koje su, ruku na srce, to priznati moramo, vođene u školama, trebalo je možda obratiti pažnju na ove razmere između obaveznih predmeta, odnosno obaveznih i zajedničkih poslova za sve škole i fakultativnih. Taj razmak se kreće od 90% obaveznog sadržaja u prvom osnovne, do recimo samo 30% za zanatske profile dvogodišnje. Razumem da je Ministarstvo htelo da na ovaj način poruči sledeće, mi imamo zajedničke osnove, moramo da uvedemo fakultetivne predmete, pa neka sada lokalna samouprava, zavisno od toga šta njenoj privredi, koji obrazovni profil treba, neka prilagođava svoj program i prosto neka obučava decu da mogu odmah da idu da rade. Međutim, dve su ovde opasnosti. Prva je opasnost da sa ovako malim procentom zajedničkog programa školski sistem možda neće biti ipak jedinstven. Bojim se da ovakvom dinamizacijom sistema koji je okoštao, on je zaista sada okoštao i obrazovni profili su dosta zastareli, da će unošenjem jedne dinamike i proizvoljnosti u ovu oblast, da može da dođe do haotizacije tog sistema, da ne kažem do njegovog razbijanja. Možda su ljudi u praksi, možda su ljudi mogli da smisle neku pametnu ideju da se u ovom zakonu otkloni takva jedna opasnost. Isto tako, ovimzakonom, kada smokoristili te članove, nije otklonjena opasnost da će onih 5% đaka o kojima je jutros ministar govorio, koji su vrhunski kapaciteti, koji mogu da budu stručnjaci, ne samo u našoj zemlji, nego u bilo kojoj drugoj zemlji, da će tih 5% imati svoj program, da će oni biti zaštićeni, da će sadašnji vrlo ambiciozni program, ako se posmatra na nivou proseka biti sačuvan za darovite, a da će sami programi biti prilagođavani inijansirani prema nivoima đačkih sposobnosti. Sigurno bi se pronašla neka rešenja da se otklone ovi problemi i ove realne opasnosti koje postoje u ovom zakonu, a koje će naravno, posebnim zakonom biti reuglisane. Pošto je ovo osnovni zakon, osnovni zakon mora da sve ove dvosmislice i sve ove opasnosti, sve ove podvodne mine koje prete da eksplodiraju u primeni zakona, da se predvidi na koji će način da ih demontira, odnosno da njihovo dejstvo onemogući. Na kraju, samo sam hteo da kažem još nešto o statusu nastavnika kako je predviđeno ovim zakonom. Ovaj zakon zaista menja status nastavnika, po mom osećanju, nabolje. Bolji je status zaposlenih, ali u jednom članu, a postoji ceo jedan član i poglavlje koje se zove - autonomija ustanove, kada se garantuje određena stručna autonomija. Bolji je status ako vama kada ste u struci neko garantuje, bilo Ministarstvo, bilo da vam garantuje lokalna samouprava, da ćete vi imati priliku da se usavršavate u struci i da će vam to usavršavanje biti plaćeno. Dobro je kada vam neko, ako ste zaposleni, garantuje da će to vaše usavršavanje biti valorizovano tako što ćete dobiti neko pedagoško zvanje, zajedno sa zvanjem i veću platu. Međutim i ovde je ostalo malo nedorečenosti. Nastavnici imaju jednu generalnu primedbu da je obuka koja je do sada vršena, da je jednostrana, da je metod i doktrina koja im se demonstrira, da je u kulturnom i pedagoškom smislu monistična. Ako đaci imaju mogućnosti i ako đaci imaju pravo da biraju oblasti koje će izučavati, prirodno bi bilo da zakon predvidi da će ključni uticaj na programe usavršavanja nastavnika imati sami nastavnici. Najbolje svako od nastavnika zna u kojoj je on oblasti manjkav i šta bi njemu za njegovu praksu bilo korisno da usavrši. Konkurencija ovih programa koji se akredituju mora biti zagarantovana zakonom i Ministarstvo mora zakonom da bude ograničeno, da neće favorizovati jednu vrstu programa na račun drugih. Sve su ovo bile neke nedoumice, tačnije rečeno dvosmislice i mač sa dve oštrice koji je položen u ovaj zakon, koji je mogao da bude prevaziđen bilo da je na vreme vođena javna rasprava, bilo da je prihvaćen stav Demokratske stranke Srbije, da je nužno formirati jedno nacionalno telo od vrhunskih eksperata iz oblasti struke, iz oblasti kulture, ekologije, pa naravno i iz verskih zajednica. Dakle, jedno telo vrhunski kompetentno, koje će sve ove nedoumice da rešava i koje će se baviti planiranjem razvoja, strategijom razvoja. Bojim se da je Ministarstvopored toga što je prenelo dosta nadležnosti stručnim savetima i centrima i što je u članu 28. relativno suzilo ili znatno suzilo svoje sadašnje nadležnosti, da je u samim članovima unutar zakona ostavljeno mnogo procesa, mnogo vrlo važnih stručnih odluka, koje donosi ministar. Naš je predlog bio da ministar po funkciji bude predsednik nacionalnog saveta, i da taj nacionalni savet koji bi izabrala Skupština lepo razmatra strategiju od sada pa nadalje, a Ministarstvo da prati kako se zakon primenjuje, koji se problemi pojavljuju i da tom nacionalnom savetu prosto daje informacije. Ono što je strategija u ovoj izuzetno važnoj oblasti, u oblasti u kojoj ne sme biti i ne može biti razlika između političkih stranaka, u oblasti gde nema razlika u verama i nacijama i ideologijama, da u toj vrhunskoj oblasti društvenog organizovanja imamo jedno telo koje će da preuzme odgovornost. Hvala.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Gašo Knežević, pa narodni poslanik Pal Šandor.
Biću kratak. Ja molim da budem dobro shvaćen i to molim pre svega profesore. Kada imamo jednu ovako kvalitetnu diskusiju, koju smo sada čuli, onda imam potrebu da kažem da vi i ja možemo da se razlikujemo u hiljadu stvari, ali da postoji nešto što delimo, a to je briga za budućnost podmlatka. Ja ne znam da li će ovo javno priznanje vama da uđe u pozitivnu ili negativnu stranu, ali ono je izrečeno. Što se tiče vaše javne diskusije, pre svega želim da vam kažem da je postojala knjiga kvalitetno obrazovanje za sve već godinu i nešto dana i oko nje je bilo javnih diskusija. Ja sam hteo i u holu Skupštine da vas pitam - profesore, šta je to javna a šta stručna diskusija? Gde počinje jedno, gde se završava drugo? To je uvek moja dilema i biće i dalje moja dilema. Zakonom o ministarstvima je preneto u nadležnost prosvete predškolsko obrazovanje. Prema tome, nismo mi ništa sada uradili. Mi smo jednostavno ozakonili, odnosno, u naš zakon odenuli nešto što je puno ranije uradio Zakon o ministarstvima. To nije novost. Hoću još nešto da vam kažem. U finansiranju, na moju veliku žalost, stvari nisu promenjene. Dakle, ona vaša primedba - da li će razvijena, odnosno nerazvijena opština - ona stoji, ali stoji isto kao što je stajala ranije ta primedba. Nije bilo izmena. Samo da obavestim ovu skupštinu da sam ja u ovoj sali imao sastanak sa svim predsednicima opština i svim zaduženim za prosvetu, na kome smo razgovarali o finansiranju škola. Za taj sastanak ja sam pripremio pregled izvršavanja obaveza opština prema školama i da ne bi denuncirao neke koji su mnogo loše, u mnogo malom procentu finansirali, ja sam prećutao podatke. Rekao sam im samo okvirne podatke. Profesore, iznenadiće vas, opštine koje su veoma visoko razvijene, manji procenat izdvajaju za prosvetu nego neke manje razvijene opštine. To je fakat i sa tim živimo. Jedna velika operacija na nivou finansiranja obrazovanja nama predstoji. Prelazak na novi način finansiranja nama predstoji. Dakle, ovde u ovom momentu nismo puno radili. Što se tiče onoga što ste nazvali "monolitnost" ili tako nešto, nastavnici sada imaju katalog kurseva. Oni mogu da biraju, da se opredeljuju za te kurseve. Dakle, prvi put je uveden red u jedan sistem koji je ranije bio haotičan i tačno se zna koji jeseminar akreditovan od strane Ministarstva. Ja ne mogu odgovarati za sve seminare koje u ovoj zemlji neko organizuje, ako se taj neko zvao UNESKO i UNICEF itd. Ako nemaju akreditaciju Ministarstva, to nije naš nacionalni program. Naš je onaj koji mi prihvatimo. Nešto što je pokrenuo neki vaš prethodnik, ali ja ću nastaviti kod njega, pošto ste i vi to pomenuli, to je dve godine zanati, odnosno oni koji spremaju neposredno za rad i 30%. Prvo, želim da vas informišem da će prvi put dvogodišnji zanat, po ovom novom konceptu, ući u sistem 2007. godine. Dotle ćemo posebnim programom, posebnim osnovama, regulisati potpuno te predmete, opšteobrazovne, tako da ćemo imati na celoj teritoriji zemlje to. A tih 70% je ostavljeno zbog naše želje, da upravo bude ovako kako je prethodnik govorio, kada se on školovao pre 20 godina, sa zanata su izlazili majstori. Naš je cilj da sa zanata i posle 2007. godine stvarno izlaze majstori, jer smo sada u jednom vakuum prostoru kad slabo učimo i same majstore. Hvala vam za diskusiju.
Reč ima narodni poslanik Pal Šandor, posle njega narodni poslanik Miloš Lukić.
Poštovane kolege, poštovani ministre, poštovana gospođo Čomić, videli ste iz diskusije koja se upravo razvijala, da biste morali da opomenete gospođu Mićić što na neprimeren način zaskače narodne poslanike, na primeru gospodina Radulovića, kad prođe peti minut, ne mogu rečenicu da završe. ...
Narodni poslaniče, ja vas molim da se vratite na temu i da koristite skupštinske mehanizme, ako imate primedbe na način vođenja sednice. Molim vas, poštovanje Poslovnika Narodne skupštine. Izvolite.
Sada ću da vam kažem ono što mislim. Moram da kažem da sam se u nedostatku vremena konsultovao sa nekoliko svojih kolega i da imam velike rezerve u odnosu na ovaj predlog zakona. Pokušaću to najkonkretnije da formulišem u dva dela. Jedno je što su opšte primedbe, i drugo je ono što se po prirodi stvari, s obzirom na stranku čiji sam predsednik a i na manjinu kojoj pripadamo , odnosi na pripadnike nacionalnih manjina, pa ćete mi dozvoliti da kažem ono što mislim da, generalno o nekim mojim mišljenjima i mišljenjima mojih kolega, nije dobro, a nešto iz aspekta manjina nije dobro. Ja mislim da je ovim zakonom izvršena nepotrebna fragmentacija školskog sistema, fragmentacija koja može da se pravda na razne načine, ima i argumenata za i protiv, ali nije opravdana. Fragmentacija se ogleda u ovome: 3 + 3 + 3 + 2 + 3 + 4. Ono kako ja shvatam školski sistem jeste i ono o čemu smo mi, ja mislim u Srednjoj Evropi, bili poznati jeste dobro opšte obrazovanje sa usmerenjima u kasnijim godinama. To znači ovo. Kažu mi kolege koje malo bolje poznaju američki sistem, da njihov sistem školstva nije dobar i zato prave koledže. A mi imamo dobar sistem školstva u osnovi, koji sa malo opštih znanja, sa malo pravog usmerenja od nekoliko godina postiže bolju kvalifikaciju i bolje rezultate od tog sistema. Zašto da rušimo ono što je dobro? Znači, mi smo po svemu, ja mislim, trebali da izvršimo reformu pre svega sadržaja, a ne forme. Ako su nastavni planovi i programi preopterećeni, menjajmo nastavne planove i programe. Učinimo da to bude primerenije, da se svodi na to da se što manje memorišu zadaci, a da se deca usmeravaju na rešavanje problema. Ja se sa tim slažem, ali ovaj sistem školstva, znači sa osnovnom školom od osam razreda i sa nekom srednjom školom od četiri razreda, to je nešto što se u svih ovih 50 godina u našem sistemu pokazalo kao najprimerenije za nas. Sa mnogo specijalističkih struka mala država, sa malim brojem stanovnika, ne može dati dobre rezultate. Doći ćemo u situaciju kao kada smo imali za vreme Šuvara da je jedan pripremao gornji deo cipele, drugi je pripremao donji deo cipele, treći je pripremao petu, a niko nije znao cipelu da napravi. Znači, ono što ja mislim jeste da smo čak i ove trogodišnje škole mogli produžiti na četvorogodišnje škole da bi se postiglo što više prakse. To bi bio neki put i neka logika kako smo mogli da reformišemo ovo čemu sada težimo. Drugo, što je za mene velika rezerva, nema potrebnog društvenog konsenzusa za promene u oblasti školstva. Sva društva u tranziciji moraju da postignu neku kvalifikovanu većinu društvenog konsenzusa oko toga da je nešto potrebno menjati u nekoj oblasti. Mi po sili Boga možemo ovde izglasati taj zakon, ali će doći opet neka druga konstalacija vlasti, neki drugi odnos političkih snaga, koji će to da promeni. Društva u tranziciji bi oko osnovnih strateških stvari morala da nađu, bez obzira na stranačka opredeljenja, najmanji zajednički sadržalac. Mi se ovde sporimo i tog najmanjeg zajedničkog sadržaoca među nama nema. Ja po sili Boga onda ne bih rušio i reformisao ono što možda ne mora da se reformiše. Drugo, mislim da je ovako kako je ovde predviđeno nepotreban završni ispit u osnovnoj školi. Zato što će kriterijumi završnog ispita o uspešnosti od škole do škole, od sredine do sredine, u zavisnosti od kvaliteta nastavnika, biti različiti. Mnogo je bolje napraviti ovo što imamo sada, prijemni ispit jednak za sve. Mislim da ga jednostavno ne treba uvoditi, da je bolje da polažu prijemni ispit. Sledeća stvar oko zemljišta i oko zgrada, kaže se da je to državna svojina. To nije tako jednostavno, jer te zgrade nam je uzeo onaj zakon od pre 10 godina, da je sve u vlasništvu Republike, ali mi smo u mom selu školu gradili mesnim samodoprinosom i ja sam tamo vlasnik jednog sedamhiljaditog dela te škole. To će sada opet da bude državno vlasništvo. To nije u redu zbog toga što su školske zgrade nekada nacionalizovane, konfiskovane, pripadaju verskim zajednicama itd. To ne može da bude državno vlasništvo. Može da bude ono za šta je država dala pare. Po onom sistemu pre toga iz samodoprinosa država nije dala. Može pravno da se objašnjava i to ne sporim, ali za moju školu u mom selu država nije dala ni dinara i kako to sada da bude državna škola. Ja jednostavno to ne mogu da prihvatim. Drugo, ono što je najveći nedostatak ovoga jeste da fali čitav niz zakona koji bi preciznije odredili šta se dalje događa sa sistemom školovanja. Mi imamo sada ram za sliku, a ne znamo kako slika izgleda. Ja bih voleo da znam kako slika izgleda, da li je više plava, zelena, crvena ili neka druga boja. Voleo bih da u ovom setu, kada donosimo ovaj okvirni zakon, a ne bih rekao ni da je temeljni, ni da je krovni, da nema hiljadu formulacija. To će se rešiti nekim specijalnim zakonom, jer ja onda zaista ne znam za šta glasam. Glasam za mačku u džaku, jer ne znam kako će, recimo, izgledati zakon o pravima obrazovanja nacionalnih manjina. Zaista ne znam kako će to izgledati. Sa druge strane, mislim da bi još jednu stvar, a na to nas teraju Vlada i međunarodne konvencije, bilo dobro rešiti, a to je bar u naznakama problem udžbenika i naročito problem udžbenika iz matične države. Neko je govorio o tome da udžbenici nisu dobri, mislim gospođa Pop-Lazić. Da gospođa Pop-Lazić, nisu dobri iz aspekta onoga što je srpski nacionalni identitet, ali zamislite kada Mađari uče iz udžbenika u kojima se kaže otprilike - mi smo sloveni i došli smo u šestom veku na Balkan. (Milorad Mirčić: Nego kada?) Nismo sloveni, Mirčiću, u tome je problem. Prema tome, to je suština problema. Mislim da bi se moralo reći da se za pripadnike nacionalnih manjina pišu udžbenici na njihovom jeziku. To je nešto drugo od udžbenika koji se prevode. To je zaista nešto što je vrlo važno. Zaista ne mogu da se složim sa ovim što piše u članu 7. stav 2. da se obrazovno-vaspitni rad ostvaruje na srpskom jeziku, a onda se kaže da se za pripadnike nacionalnih manjina obrazovno-vaspitni rad ostvaruje i na maternjem jeziku, u skladu sa posebnim zakonom. Suprotno je potpuno Zakonu o pravima nacionalnih manjina, gde nema onoga "i", nego se garantuje, to je norma, pravo obrazovanja na maternjem jeziku, a izuzetno može i na srpskom jeziku. Ja, naravno, ne sporim ovde pravo i potrebu, a to piše u međunarodnim konvencijama, da Mađari i pripadnici drugih manjina kvalitetno, dobro i efikasno nauče srpski, ali se mora garantovati njima pravo školovanja na maternjem jeziku, a u izuzetnim slučajevima, zakon može da propiše koji su izuzetni slučajevi, kada ne može to pravo da se ostvari, da se konzumira u potpunosti, onda nastava može da se odvija na nekom drugom jeziku. Ako ostane ovakva formulacija, onda direktori škola se neće truditi da obezbede za pripadnike, neće imati zakonsku obavezu da obezbede nastavu na maternjem jeziku za pripadnike manjina i molio bih vas da prihvatite taj amandman, nego će se ići linijom najmanjeg otpora i nastava će se odvijati na nekom drugom jeziku. Ne daj Bože, za pripadnike Mađara u Kovačici može i na slovačkom, pošto je takva sredina. Mislim da je to rešenje izuzetno dobro i mislim da bismo trebali onako kako sam ja formulisao, da se obezbeđuje nastava na maternjem jeziku, a izuzetno može i na srpskom, a pravilo je da se nastava izvodi na srpskom jeziku za sve i to je valjda logično, da će ti đaci učiti i srpski u osnovnoj školi. Samo da podsetim ovde, ako sam vas ubedio, na još neke međunarodne konvencije i međunarodne dokumente. Recimo, međunarodna Konvencija o ukidanju svih oblika rasne diskriminacije iz 1965. godine, član 4. tačka 3. kaže "imaju pravo na nastavu na maternjem jeziku". Zatim, KEBS iz Ženeve u poglavlju 4, ne znam koja je alineja, ali se kaže da imaju pravo obrazovanja na maternjem jeziku ili Savet Evrope, preporuka 1201, član 8. stav 1 - svako lice koje pripada nacionalnoj manjini ima pravo da se obrazuje na svom maternjem jeziku u odgovarajućem broju škola. Sada smo došli do još jednog problema, koji bi zakonom, takođe, trebalo formulisati, a to je da broj učenika koji se upisuje u srednju školu na jezicima manjina, znači raspoloživih kapaciteta, mora da bude približan onom broju koliko tih učenika završi osnovnu školu na maternjem jeziku. Sada imate slučaj da se oni koji na srpskom završe osnovnu školu, 98% se upisuje dalje na svom maternjem jeziku, a u slučaju mađarske manjine to je svega oko 50%. Naravno, onda bi u zakonu morali dalje da kažemo i to da taj konkurs mora da bude takav da on zaista privuče one koji žele da se upišu na maternjem jeziku a ne da se raspisuje konkurs za neke struke koje su neatraktivne i neprivlačne i u sredinama gde to ne može da se ostvari. Na primer, Dača Marković je radio tako što je otvorio dva odeljenja gimnazije na mađarskom u Kovinu. Pa, to ne mogu Mađari u Kovinu da ispune, i onda on kaže - evo ovim Mađarima smo dali ovoliko i ovolik procenata, toliko i toliko mesta, a oni Bože neće da idu uškolu na mađarskom. Prema tome, škole, raspisivanje konkursa sa privlačnim strukama treba da bude tamo gde za to ima materijala a ne u sredinama gde jednostavno to ne može da se ostvari. Podneo sam i čitav niz drugih amandmana, naročito oko udžbenika iz matične države, jer to ništa nije sporno. Nas čeka spiritualizacija granica. Sutra ćemo biti manje - više svi u ... dobro, dobro, strane države (obraća se ministru čiji se komentar nije čuo). Pa, dobro, ali vidite ovako, ako mogu u Mađarskoj, ja sada znam da ima jedno šest učiteljica koje predaju kao jugoslovenske ili hajde da kažemo srbo-crnogorske državljanke u mađarskim školama, zašto za nedostajuće predmete iz Mađarske, po odobrenju Ministarstva ne bi mogao da dođe odgovarajući kvalifikovan kadar. Prema tome, to je sve logično i moguće je potpuno urediti i to molim vas to je sve logično i moguće i potpuno je moguće urediti. I to molim vs ne za strane škole nego i za one i možda može da se postigne čak i finansijska pomoć od strane matične države. Prema tome, zakon bi baru natuknicama morao, iako jaznam da ćete vi reći da će se to rešiti posebnim zakonom, ali on bi morao da kaže ove stvari - ono što pripadnici manjine generalno mogu očekivati kao svoje pravo. Naravno, ne mislim da oni imaju više prava od pripadnika drugih južnih slovana ali moraju na neki način da budu, hajde da kažemo zaštićeni, da kažemo čak i pozitivno diskriminisani ali njihova perspektivau ovom procesu mora da bude jasna i mora da bude garantovana. Ako ta fragmentacija zahvati i pripadnike nacionalnih manjina na ovaj način kako je to ovde predviđeno bojim se da će rezultati biti loši. Zato bih vas zaista uputio na to i to nije sada pitanje sujete, da je čitavo Ministarstvo za pitanja nacionalnih manjina, da je čitav Savet Evrope, da je ne znam ko, pa nije video da ovo smeta, pa eto Pal Šandor se setio, pametan pa vidi da to i smeta, nego vas prosto upućujem na to da je to tako jedino logično. Hvala.
Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić ima pravo na repliku.
Gospodin Šandor me nije dobro razumeo, kao ni gospodin ministar kada je odgovorio na moju repliku koju sam imala u prepodnevnom delu zasedanja. Mi apsolutno nemamo ništa protiv i mislim da je to i sada tako, da se pripadnici nacionalnih manjina obrazuju i školuju na maternjem jeziku. Mi smo protiv toga da se po stranim programima ovde obrazuju. Znači, po udžbenicima koji bi došli iz inostranstva. A apro po ovoga što ste rekli oko toga da naši kadrovi izSrbije idu u Mađarsku da bi kao nstavni kadar mogli da predaju, to je nužnost jer u Mađarskoj postoji samo jedna gimnazija u Pešti na srpskom jeziku i ne mogu Srbi da se školuju na univerzitetskoj nastavi. A, ovde u Srbiji Mađari imaju i ekonomski fakultet na mađarskom jeziku u Subotici i imaju učiteljski fakultet gde mogu da se školuju na mađarskom jeziku i nastavni kadar može normalno da se obrazuje. U tome je problem. Mada, moram da priznam, da ne treba toliko potencirati taj problem jer problema u stvari nema kod nas. Imala sam priliku da budem u Dimitrovgradu gost jedne gimnazije. Znate kakva je struktura stanovništva u Dimitrovgradu. Uvek se đaci izjašnjavaju na kom jeziku žele da uče gimnaziju i nijedan jedini đak u proteklih desetak godina se nije izjasnio da želi da pohađa nastavu na bugarskom jeziku. To je nešto što govori u prilog, to nije asimilacija, nije ni nasilna asimilacija, jednostavno su shvatili da ako žele prohodnost posle na fakultetima ili hoće zaposlenje moraju da ovladaju dobro srpskim jezikom i da uče na srpskom. Ali, svakako, kažem nacionalne manjine apsolutno treba, to sam i rekla i ako me niste dobro razumeli evo ponavljam, da se školuju po svom izboru i na maternjem jeziku. To nije sporno ali da nam dolaze udžbenici iz bilo koje druge države to je neprihvatljivo za nas.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije.
Sada ovde imamo dve mere napada na Ministarstvo. Jedni napadi da je mondijalizam u pitanju, a drugi da je nacionalizam, pa smo verovatno negde u sredini, što možda i nije tako loše. Evo, ovako, gospodinu Pal Šandoru, mi smo dobili vaš amandman i sve je u redu. Mi smo krivi jer smo prevideli, dakle tu uopšte nije nikakav problem. Iznesite taj amandman i ja ću ga ovde prihvatiti i to će ići. Što se tiče ovih načelnih primedaba ako treba da pričamo mislim da ste pogrešno shvatili postavku reforme. Nema fragmentarizacije. Što se tiče na cikluse to nema fragmenata. Sve je to jedna nit, ali otom - potom, to je stvar za raspravu. I, najzad, procenat đaka koji se upiše u srednju školu n maternjem jeziku sada imamo i vi to verovatno znate, pošto ste u prosveti, vezani za prosvetu, sada imamo izražavanje želja. Pripadnici mađarske nacionalne manjine ukoliko to napišu mi sada možemo mrežu škola praviti i to dalje neće biti problem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, drugo javljanje, a zatim narodni poslanik Miloš [[žagor]] znači SNS, izvinjavam se narodnom poslaniku na lapsusu i izgovoru SPS, on je SNS. Izvolite poslaniče. Molim Narodnu skupštinu da sasluša narodnog poslanika.
Poštovani predstavnici Ministarstva na čelu sa ministrom, iskoristio bih priliku da ukažem na nešto našta nisam u prepodnevnom izlaganju, tj. na propuste koji se nalaze u ovom zakonu. Prvo, kaže se da se ide na devetogodišnje osnovno obrazovanje i mi treba da verujemo da će to obrazovnje imati odgovarajuće sadržaje i da unapred damo limit tome da je to tako. Vas samu prethodnomrazgovoru zamolio da pogledate jer bi bilo dobro i radi ukupnog sagledavanja osnovnog obrazovanja da nam date broj sati koji će se izučavati, tj. koji su to predmeti sa kojim brojem sati tokom devetogodišnjeg školovanja. Ovde sam za primer uzeo švedski sistem gde imate definisan broj sati. Slušam da ćete vi kombinovati neke predmete, uvoditi nove nazive i slično. Pa, ako uzmemo srpski jezik bi se izučavao sa 1.500 sati, prirodni predmeti, matematika, fizika sa 800 sati, tj. matematika sa 900 itd. Ovaj deo bi nama dao garanciju da mi možemo sada, kada se usvaja taj deo zakona o osnovnom obrazovanju videti šta je vaš cilj bio tj. šta je cilj vaše reforme bio, koji su tu pravcii da ne postoji ona opasnost o kojoj se priča u javnosti da su ljudi koji su pravili programe dosta vremena proveli u inostranstvu, a da je jedan od finansijera bio Soroš. Ovo je garancija, kad ponudite predmete, broj sati i predmete koje izučavaju, osnovna škola je to mogla uraditi. Oko diskusija i oko informisanosti javnosti oko škola - ni jedan organ u školi nije razmatrao strategiju obrazovanja na stručnim telima. Upozorio sam vas da vi koji koordinirate obezbedite nama to. Znači, prosvetni radnici koji su učestvovali u komisijama ili prosvetni radnici koji su učestvovali u Centru sava, nisu obavešteni o onome što je reforma obrazovanja. Izuzetak, ako ne računate nastupe na televiziji. Mislim da je to pragmentarno i da nije to potpuno obaveštavanje. Dalje, kaže se da se ide na demokratizaciju. Zar je demokratizacija ako Vlada Srbije odredi sve savete? Tu nema govora o demokratizaciji. Što nismo uzeli pozitivne primere iz drugih gledanja drugih država, gde kaže da se u stručnom savetu nalaze predstavnici privredne komore, predstavnici sindikata, predstavnici zaposlenih. Ko garantuje da ćete vi da ispunite to sve? Šta to obavezuje ministarstvo, odnosno Vladu Srbije da postupi po tome? Reći ću vam, najmanje ljudi u stručnom savetu treba da bude vezano za ministarstvo. Mi nemamo to nigde napisano. Da ste vi napisali da je toliko ljudi u tim, toliko u tim. Govorim o stručnom delu. Kada se radi o onom savetu uopšte, onda je u toj situaciji trebalo regulisati koje su to strukture, gde je tu mesto pravoslavne crkve, gde je tu mesto Akademije nauka, gde je mesto instituta itd? Kukali smo na politizaciju u obrazovanju. Plašim se da mi ništa ne radimo na tome. Sve što nije napisano je moguće u određenom trenutku da se zloupotrebi. Mi smo takvi ljudi. Dalje, odbili ste amandmane i smetalo vam je da uvodite pojam parlamenta u školama. Jedan logičan amandman, prilaz, nešto što je tradicionalno u obrazovanju, vi niste imali sluha, da li zbog toga što je opozicija podnela. Ako može u Sloveniji da se kaže ovako: "Đaci, odnosno studenti mogu organizovati zajednicu đaka, odnosno studenata. Zajednica deluje na nivou škole ili odeljenja. Zajednom rukovodi odbor" itd. Zar je to smetalo da priznate, što smo podneli jedan zahtev, jedan amandman? Što ste pobegli od toga? Hoćemo sve parlament. Pustite to, ostavimo nešto što je naša tradicija. Govorim o tradiciji školstva, koja nema veze sa politikom. Naša tradicija školstva jeste zajednica učenika, jeste školska zajednica učenika i ne moramo se bahato ponašati sa određenim terminima, da je to parlament. Dalje, u sistemu obrazovanja, vi ste rekli jutros da je to bila Socijaldemokratija, ja znam koleginicu Milojević koja je sedela tu i tražila prisustvo sindikata. Vi ste odbili moje amandmane gde sam tražio da se uvrste sindikati kao jedan vid sporazumevanja između ministarstva, koji je i zaštita radnika. Sindikati ne mogu da smetaju. Oni su mogli da pomognu i da prate zaštitu i interes radnika. Oko štrajkova - dobro je što je usvojen ovaj amandman, ali se nije smelo ponuditi. Ko je to ko hoće da brani zaštitu profesije? Ako ne može drugim sredstvima, mora izaći na ulice, ako treba. Hajde da se vratimo, predvodili ste štrajkove prosvetnih radnika godinama i uništavali generacije. Ako ste to radili, sada štrajk treba odjednom da izbacite. E, ne mokže tako. Štrajk je sastavni deo i pravo radnika koje će biti legalizovano. Oko učenika, završetka itd. Šta ćemo sa učenikom osnovne škole koji ne položi tu malu maturu? Mi nigde nismo rekli, možda vi imate u glavi idejno rešenje, ja ga nisam video i žao mi je što nisam postavio pitanje tamo - šta je sa njime, kuda taj učenik ide, koja je njegova mogućnost? Video sam u propisima drugih zemalja koja je, ali u našem delu, mislim da to treba tek dopuniti. Dalje, oko ponavljača i ne ponavljača. Ljudi koji su radili u obrazovanju znaju sve šta je prošlo i šta nije valjalo. Uvažite malo iskustva ljudi koji su u obrazovanju. Popravni ispiti su se kretali i sa četiri slabe. To je bila gornja granica. Pokazalo se da to nije dobro i to je ukinuto izmenama zakona. Nigde nije poznat ovaj model da učenik sa 10, 11 predmeta polaže popravni ispit ili polaže predmete, da ne kažemo popravne ispite. Dalje, oko polaganja. I tu smo se sporili. Predložio sam u amandmanu da je za polaganje popravnih ispita učenika koji nisu završni razred termin avgust. Lepo sam objašnjavao da je vreme kratko, jer se školska godina završi dvadeset i nekog juna i nema razloga da tada ide popravni ispit. I to ste odbili. Mislim da nije dobro u toj postavci prilaziti, bez obzira da li sam u ovoj stranci, da li je ovaj koncept naj. To su bila praktična pitanja koja nemaju zaista nikakve veze. Mi se možemo razlikovati, ministre, u konceptu, oko devet ili oko broja godina, ali kada je u pitanju sindikat, kada je u pitanju obrazovanje, kada su u pitanju učenici, zaštita prava, kada je u pitanju završetak školske godine, ko to završava itd, mislim da tu nema razloga i da ste mogli te amandmane, čime bi pokazali da poštujete iskustvo, nezavisno od političkog opredeljenja. (Predsedavajuća: Deset minuta.) Mislim da je malo dobre volje. Apelujem na vas, bez obzira šta je bilo na odboru, da još jednom, kada budu razmatrani amandmani, sagledate ovo što je zaista tehničko, ali i jedan deo koji ne škodi zakonu, koji ne remeti zakonu.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Golub Rajić.
Na dnevnom redu se nalazi još jedan u nizu Predloga zakona Vlade Republike Srbije koji može da se opiše sa nekoliko reči: nedorečen zakon, neprecizan zakon, loš zakon, zakon koji se zasniva na odgovornosti, na neodgovornosti i promoviše neodgovornost. Do ovog zaključka može da se dođe ukoliko se napravi jedna blic analiza, pravno-tehnička analiza o odredbi ovog zakona. Onda će da se vidi da svaki član, svaka norma ima katastrofalne rupe, propuste zbog kojih ovaj zakon, praktično, nije primenljiv ukoliko ne postoji nadsila, izinad zakona i iznad Vlade, koja garantuje sprovodljivost ovog zakona. Zbog toga se i koristi termin nekoliko, ostvarenost ishoda, verovatno malo ko i može da shvati šta to znači. Stičem utisak da je na delu nešto što nam je ministar Gašo Knežević obećao još 27. decembra 2002. godine. To je ona čuvena rečenica po kojoj će biti poznat, da je pri donošenju jednog rešenja primenio nacrt zakona koji još nije donet, ali se primenjuje. Pošto dva meseca Pravni fakultet nije mogao da završi posao, onda je Gaša skupio hrabrosti i presekao to po službenom nadzoru i to je ta slična logika kako nam se nudi i ovaj predlog zakona. Ovaj predlog zakona ne promoviše niti novi sistem, ovaj predlog zakona promoviše revolucionarnu volju koja se javlja tako što u pojedinim odredbama dobijamo jedan kapilarni sistem centara saveta i drugih institucija od lokalne samouprave do tog republičkog nivoa koji se pitaju. Savetodavna su tela, daju neka mišljenja, ali ipak ona poslednja ostaje kod ministra. Ako je to oblik centralizacije, onda je to pogrešan oblik cenralizacije. Ja jesam pristalica centralizacije, pogotovo u oblasti obrazovanja i vaspitanja, onoga što nazivamo školstvo, iz jednog prostog razloga što država ima obavezu da na celokupnoj svojoj teritoriji obezbedi pod jednakim uslovima ista prava, a to je dostupnost sticanja znanja i obaveznost sticanja tog znanja. Ovaj predlog zakona ne daje sistem. Ne daje stistem, on daje jedan skup normi a prepuno rupa i to je jedna magla koja znači da treba da se uništi ono što je postojeće, a to je ta vrednost. Pri tome treba imati i urođenu averziju gospodina Gaše Kneževića prema svemu što je nacionalno. Imate u onoj knjizi od pre godinu dana, od 180 strana gde smo otpisali sva dela i zlodela gospodina Gaše Kneževića kada smo tražili njegovo razrešenje. Tada smo najavili ovakav zakon. Jedan zakon koji će da poništi ovaj prostor, u tom smislu što više naša deca neće dobijati ono po čemu su prepoznatljiva kada odu u inostranstvo, a to je jedno opšte temeljno znanje. Nije za to kriv samo gospodin Gašo Knežević. Kriva je i prethodna vlast, jer poslednjih nekoliko godina ono što izlazi kao svršeni učenik, ili kao svršeni student, verujte to pre 15-tak godina ne bi mogao da dođe ni do druge godine bilo kog našeg fakulteta. Kriterijum je snižen zbog mnogih razloga, ali verovatno tendenciozno, jer na ovaj način se izbegava ono što je neophodno u procesu školovanja, a to je da naša deca dobiju taj osećaj odgovornosti i dobiju jednu svest o sistemu vrednosti koji vlada. Tu sam verovatno puritanac. Naravno, konzervativan, ne zatvoren za nešto novo, ali temeljne vrednosti se ne menjaju. Ne menjaju se i naš obrazovni sistem je u dobrom delu toga i imao. Slažem se sa gospodinom Pal Šandorom. Ne bih hteo da ponavljam ono što je rekao. On je dobro primetio da možda nešto treba uraditi u metodologiji saopštavanja onoga što je programom propisano. Nije dobro da imamo posebne savete za mirenje dava saveta. Nije dobro da imamo posebne centre. Nije dobro da onaj koji je izvlačio i studente i učenike i đake i prosvetne radnike na ulice sada zabranjuje štrajk. Nije dobro, jednim zakonom o osnovnom obrazovanju regulisati neke stvari koje su regulisane drugim stvarima. Mi ćemo da govorimo o amandmanu na član 60, gde gospodin Gašo Knežević uspeo sam sebe da demantuje. Tu je dao jedno zakonito rešenje šta znači složeni upravni akt kod njegove saglasnosti na izbor direktora, ali to nije primenio. To nije primenio od 27. decembra od 2002. godine. Naravno, verovatno da osećate da to vam Srpska radikalna stranka nikada neće zaboraviti. 1300 strana te knjige je štampano u nekoliko hiljada primeraka. Potrudićemo se da obezbedimo još nekoliko hiljada primeraka te knjige dopunjene sa komentarom jednog ovakvog zakona koji treba da razori ono što je tekovinaovog naroda, a to je opšte široko obrazovanje.
Reč ima narodni poslanik Golub Rajić, a posle njega narodni poslanik Milutin Prodanović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici i gospodine ministre, na dnevnom redu Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koji je predložila grupa od 86 poslanika DOS-a, i to po redovnoj proceduri. Mada je bilo najavljivano razmatranje po hitnom postupku. Ovi predlogom zakona Vlada i Ministarstvo prosvete žele da izvrše reformu obrazovanja i vaspitanja prema zahtevima Evropske unije slično ostalim zemljama u tranziciji. Bez obzira na uslove gde se mi nalazimo kao društvo, pomalo u tajnosti, dosta brzo, bez sprovođenja javne rasprave i konsultovanja određenih institucija, bez logike i smisla i bez kritike postojećeg stanja ovaj zakon prvi put u srpsko školstvo uvodi sistem devetogodišnjeg osnovnog obrazovanja, dvogodidšnjeg srednjeg stručnog i trogodišnjeg, odnosno četvorogodišnjeg srednjeg obrazovanja. Predškolsko obrazovanje se prvi put uvodi u obavezni sistem obrazovanja, a novina je i to da je polaganje popravnog ispita omogućilo svima, bez obzira na broj nedovoljnih ocena. Učenici bi se u prve dve godine opisno ocenjivali, završni ispit bi se polagao posle osnovne škole oplštom maturom, a nastavnici bi sa obavljanjem profesije dobijali dozvole za rad, licence na svakih pet godina i za usavršavanje bi bili dodatno stimulisani. O Socijalističkoj partiji Srbije, znanje jedan od naših najvećih uloga za treći milenijum, obrazovanjem se mlada generacija mora osposobiti da radi, živi i stvara u novom veku, i da se reformom treba izvršiti rasterećenje od glomaznog programa uz njegovo osavremenjivanje sa politikom jednakih šansi, besplatno na svim nivoima i prilagođeno potrebama privrede i društva. Ovaj predlog zakona to ne nudi. Ova skupština je već donela neke zakone koji su napravili haos u državi i građanima stvorili puno problema. Navešću Zakon o privatizaciji, Zakon o radu, ali posledice koje će doneti usvajanje ovog zakona i štete intelektualnog i nacionalnog propadanja Srbije su nenadoknadive. Ovaj zakon će nas dovesti u inferiorni položaj prema svetu, a za sada važimo za izuzetno umnu i intelektualnu obrazovanu naciju. Ovaj predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja gde znaocima srpskog jezika za određene izraze je potreban tumač, gde se ne vodi dovoljno računa o negovanju nacionalne pripadnosti, kulture i tradicije, uvodi ponovo rešenja i zakona o usmerenom obrazovanju tzv. Šuvarevom zakonu, i drugih davno prevaziđenih propisa gde smo imali prosvetne inspekcije, pomoćne nastavnike, mala matura i drugi. Obrazlažući izmene i dopune zakona o osnovnoj i srednjoj školi, ministar prosvete je spomenuo neka tri "D", depolitizaciju, decentralizaciju, demokratizaciju. To je i danas spomenuo kroz profesionalizaciju. Međutim, kroz Predlog zakona je odustao od toga, pogotovou od decentralizacije. I skoro u svakom članu zakona ostavnjena je mogućnost da nešto bude regulisano u posebnom zakonu ili kako propiše ministar, pa zato i član 28. zakona koji obrađuje nadlženosti ministarstva je dosta štur i ima nekih pet nadležnosti, a sve drugo će se naknadno regulisati uredbama i drugim propisima i mislim da to nije dobro. Interesantno je da se članom 10. formiraju tri saveta. Svrha trećeg je da usklađuje prva dva, što je nepotrebno i samo se gomila administrativni aparat uz ogromne troškove kada su budžeti prazni jer privreda ne radi. Takođe su nepotrebne silne komisije, stručni timovi i druga radna tela. Mandat Prosvetnog saveta je logičnije da prati mandat Vlade što je regulisano članom 12. Nepotrebno je postojanje Saveta i centara ukoliko oni nisu u obavezi da u određenom roku pripreme odgovarajući materijal ili utvrde predlog akta i ispune zadatke propisane članom 27. Zakona. Pitanje je koliko je dobro da po članu 32. ustanovu mogu da osnuju pored Republike, autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave i druga pravna i fizička lica, znači, oni koji imaju para. Gde će nas to odvesti, bez obzira što se od privatnih osnivača, prilikom osnivanja traži bankarska garancija, kojom će dokazati da imaju novca za trogodišnji ciklus obrazovanja. Nije dobro što se učlanu 59. ostavlja mogućnost da za direktora osnovne škole bude izabran i nastavnik sa odgovarajućim višim obrazovanjem, sa pet godina staža uz savladavanje obuke i to doživotno, mislim da to treba ograničiti, bar na dva mandata, a apsurd je da direktor ima višu školu, a sekretar mora biti diplomirani pravnik. Ne treba ostavljati ni mogućnost ministru u članu 61. da on daje saglasnost na odluku školskog odbora, gde su nastavnička veća koja predlažu kandidate i školski odbor dovoljno kompetentni da izvrše pravi izbor direktora. Isto tako u članu 102. treba ostaviti pravo nastavniku da ocenjuje učenike po utvrđenim kriterijumima na kraju prvog i drugog polugodišta, a ne iz vladanja u skladu sa posebnim zakonom. Nije dobro ni u članu 132. izjednačavati kao teže povrede radnih obaveza zaposlenog odbijanje i davanje na uvid rezultata pismene provere znanja učenicima i roditeljima sa podstrekavanjem na upotrebu alkohola i narkotika ili sa fizičkim moralnim i seksualnim zlostavljanjem. SPS je na ovaj predlog zakona podnela 20 amandmana, a neki su prihvaćeni, ali bez obzira, on se ne može popraviti i prihvatiti i mi nećemo glasati za njega, jer će on biti poguban po obrazovanje i mlade generacije, a za njegovo sprovođenje su potrebna ogromna budžetska sredstva.
Pre nego što završimo današnji rad, obaveštenje, deseta sednica Odbora Narodne skupštine Republike Srbije za Kosovo i Metohiju održaće se u četvrtak 5. juna 2003. godine, sa početkom u 9,30 časova u sali predsedništva u prizemlju. Na dnevnom redu biće ubistvo porodice Stolić u Obiliću. Ovim završavamo današnji rad i rad Skupštine nastavljamo sustra u 10,00 časova. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Milutin Prodanović, a posle njega narodni poslanik Đuro Popović. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Obaveštavam vas da prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine i nastavljamo rad današnje sednice. Obaveštavamo vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Dragan Lazić, Marko Jakšić, Dragica Radulović, Sava Popadić, Vladimir Dobrosavljević, Ljubodrag Grbić, Nebojša Leković, Bojan Kostreš, Miroslav Markićević, Ratimir Svirčević, Ištvan Išpanovič, Slavoljub Matić, Jon Čizmaš, Aleksandar Stefanović, Višnja Nežić, Branislav Pomoriški, Dragan Šutanovac, Branimir Trajković, Neda Arnerić, Goran Vesić, Nenad Bogdanović, Milan Marković, Dragiša Marinković i Goran Ćirić, narodni poslanik Predrag Stojanović i narodna poslanica Ružica Veljović biće odsutni u toku prepodnevnog dela današnje sednice. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O OSNOVAMA SISTEMA OBRAZOVANjA I VASPITANjA (nastavak u načelu) Molim vas da Narodna skupština dozvoli dase narodni poslanik Momčilo Trajković obrati Skupštini, kao predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju. Izvolite narodni poslaniče.