Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 202 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dejan Rajčić, Goran Svilanović i Leila Ruždić-Trifunović. Saglasno članu 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 80. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda, koji je u svom zahtevu za održavanje Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije utvrdilo 96 narodnih poslanika. Dostavljeni su vam i zapisnici sa prethodnih sednica, ali po elektronskom izveštaju u ovom času nije prisutno 126 narodnih poslanika, tako da ćemo se u danu za glasanje obaviti usvajanje zapisnika. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, koje je sazvano na zahtev 96 narodnih poslanika, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Šestog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Šesto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog odluke o prestanku funkcije sudiji Ustavnog suda Republike Srbije, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu; 2. Predlog odluke o izmenama i dopunama Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbiji, koji je podneo narodni poslanik Predrag Marković; 3. Zahtev predsednika Republike Srbije da Narodna skupština Republike Srbije, saglasno članu 84. stav 1. Ustava Republike Srbije, ponovo glasa o Zakonu o Vladi. Rad prema dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O PRESTANKU FUNKCIJE SUDIJI USTAVNOG SUDA REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Podsećam vas da, prema članu 156. stav 3, a shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to još nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača Jovan Palalić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Da, narodni poslanik Aleksandar Vučić, zamenik predsednika poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam se javio da bih nešto posebno govorio o gospodinu Srđanu Đorđeviću ili da bih ukazivao na neke nepravilnosti u obavezi Skupštine da konstatuje faktičko stanje – našao je čovek bolji posao, otišao je da bude docent na Pravnom fakultetu, pa neće više da bude sudija Ustavnog suda. Izašao sam za ovu govornicu jer imam obavezu, u ime SRS, da iznesem naš stav o radu Ustavnog suda Republike Srbije. Mi od dolaska DOS-a na vlast, više od godinu i po dana, nismo imali formalno Ustavni sud, a danas ga nemamo suštinski. Formalno ga imamo, danas je to Ustavni sud koji predstavlja političku instituciju par ekselans, onakvu političku instituciju koja se bavi isključivo pitanjima koja su u interesu određenih političkih i nepolitičkih činilaca u ovoj zemlji, a koja svoj posao i svoje obaveze ne želi uvek da ispunjava u skladu sa Ustavom i zakonom. Ustavni sud Republike Srbije i Narodnu skupštinu Republike Srbije doveo je u tešku situaciju više puta, svojim s vremena na vreme besmislenim odlukama, a s vremena na vreme direktno protivustavnim odlukama. Takođe, Ustavni sud Republike Srbije je taj organ koji je doprineo davanju prava pojedinima u Narodnoj skupštini da se služe otvorenim lopovlukom i to je nešto što ne može da se toleriše. Ustavni sud Republike Srbije, na predstavke, na zahteve, na žalbe pojedinaca ili SRS, kao političke organizacije, nije odgovarao po nekoliko meseci i po nekoliko godina, ali zato danas, kada je u njihovom interesu ili interesu njihovih političkih mentora, oni će se sastajati i preko noći ili će pre same sednice Ustavnog suda izlaziti u javnost sa stavovima koje zastupa predsednik Ustavnog suda. On je politička ličnost još od devedesete godine, kada je bio ključni Miloševićev saradnik, a danas vidim da je najveći demokrata na kugli zemaljskoj, sve mu žuto izbija iz svakog dela i lica, i iz njegovih izjava kojima pokušava da se dodvori što je moguće više ne samo svojoj dojučerašnjoj organizaciji G17, već mnogo više onima za koje misli da će uz podršku nekih drugih moći da vladaju u narednom periodu. Dakle, moja primedba je samo generalna primedba SRS na rad Ustavnog suda. Konačno je vreme da Ustavni sud Republike Srbije dobije svoju pravu i suštinu i formu, da imamo pravni poredak u ovoj zemlji, a ne da imamo tobože pravni poredak ili na papiru, a da u suštini caruje divljaštvo, da imamo pravu ludnicu – da vi u zemlji imate slučaj da se pojavi neka žena koju plaćaju, mnogo para joj daju da laže, pa da izmišljaju ubistva, zločine, ne znam ni sam šta sve. Evo, da vas obavestim, zvao me je jutros doktor Švarc, a vi svi znate ko je doktor Švarc, tražio je da se ispita psihičko stanje pojedinih ljudi, pa i te gospođe! Rekao sam da nisam doktor, posebno ne bih ulazio u kombinacije sa doktorom Švarcom, ali sam rekao ovako laički da je najbolje da je vežete za radijator, neku specijalnu ustanovu da nađete, tako ćete bar da rešite građane Srbije i celu srpsku državu ludosti jednog čoveka u ovoj zemlji! Nadam se da će Ustavni sud postupati u skladu sa pravilima, u skladu sa pravnim normama, a ne u skladu sa političkim oportunitetom, kako je to bio slučaj do sada, a uveren sam da će i doktor Švarc imati više mogućnosti da u budućnosti dobro obavi svoj posao. Hvala vam najlepše.
Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Pošto niko nije podneo listu i predlog za raspravu, pre nego što zaključim jedinstveni pretres o Predlogu odluke, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o Predlogu odluke, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA I DOPUNAMA POSLOVNIKA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koji je podneo narodni poslanik Predrag Marković. Primili ste amandmane koje su na Predlog odluke podneli narodni poslanici: Predrag Marković, zajedno Žarko Obradović i Zoran Anđelković, Milan Marković, Gordana Čomić, Nataša Jovanović, Vjerica Radeta, Nemanja Šarović, Vojislav Milajić, Paja Momčilov, Petar Jojić, Božidar Koprivica, Zoran Krasić, Gordana Pop-Lazić, Sreto Perić, Miljko Četrović, Radiša Ilić, Zoran Antić, Milorad Mirčić i Zlatan Jovanović. Amandmani koji budu podneti do početka pretresa Predloga odluke biće vam uručeni u toku sednice. Primili ste izveštaj Administrativnog odbora. Podsećam vas da, prema članu 156. stav 3, a shodno članu 90. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Izvolite, po Poslovniku, narodni poslanik Milan Marković.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se sa jednom veoma malom intervencijom. Naime, radi se o sledećem. Predlog odluke o izmenama i dopunama Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije je dat po hitnom postupku. Hitan postupak je regulisan članom 157. našeg postojećeg Poslovnika, i kaže: "Po hitnom postupku može da se donese samo zakon kojim se uređuju pitanja i odnosi nastali usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide". Zamolio bih predlagača da nam objasni koje su ovde okolnosti koje nisu mogle da se predvide, te stoga danas imamo Predlog poslovnika po hitnom postupku. Ukoliko nemamo, mislim da je kršenje postojećeg Poslovnika loš početak, loš prvi korak za donošenje novog poslovnika. Molio bih vas za odgovor, ukoliko je moguće.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemamo mi u SRS nikakvih iluzija šta će da učini većina – da ćete da pređete preko svega i da izglasate ovaj novi predlog restriktivnog poslovnika. To smo i malopre mogli da vidimo na sednici Administrativnog odbora. Žao mi je samo što nije bilo predstavnika DS, mogli smo da vas preglasamo, ali su imali izgleda pametnija posla. Dakle, u članu 157. ima još nešto što je veoma zanimljivo i na šta predsednik Skupštine mora dati odgovor, a na šta nismo čuli odgovor ni na sednici Odbora. Kada je reč o hitnom postupku, kaže se:"Usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide", ali sada iza toga imate čitav deo rečenice, odnosno više umetnutih rečenica koje kažu ovako – "a nedonošenje zakona po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bezbednost zemlje i rad organa i organizacija." Da ustanovimo: dakle, sigurno je da nedonošenje ovakvog predloga ne predstavlja i nema štetne posledice po život i zdravlje ljudi; takođe sam siguran da poslovnik kao podzakonski opšti pravni akt nema nikakve veze ni sa bezbednošću ove zemlje. Kaže se – "u radu organa i organizacija." Da li je do sada bio ugrožen rad Narodne skupštine Republike Srbije dok smo radili po ovakvom Poslovniku, po pozitivnom Poslovniku kakav smo imali do sada? Znači nije, jer Skupština je radila, predsednik Skupštine nas je uveravao da smo prošle godine oborili sve rekorde u broju donetih zakona, da nikada efikasnije u istoriji srpskog parlamentarizma nismo radili. Ako je to tako i ako je zaista istina da nikada efikasnije i bolje nismo radili, u šta sam uveren, gospodine predsedniče, jer vi ne biste izgovarali takve neistine, onda me interesuje kako smo to ugroženi i zbog čega nam je ovo potrebno da se donosi po hitnom postupku?! Ako ćete da kažete: to nam je važno da bi nam bilo nešto lakše i da bismo brže mogli da završavamo stvari – pitanje brzine nema veze sa radom Narodne skupštine Republike Srbije i pitanje brzine nije dobro ni pominjati u Narodnoj skupštini Republike Srbije, zato što su brzinu i tu vrstu efikasnosti pominjali autokratski režimi '40. godina prethodnog veka i, prosto, siguran sam da niko ne želi sa tim da se poredi. Pominjali su i DOS-ovci pre tri godine. Kada ne znaju šta da rade, onda kažu – aha, potrošili ste pare na gorivo, otprilike, zato što im se ne sviđa da neko govori nešto protiv znamenitog Dosmanlijskog režima. Ali mislim da to ne bi trebalo da bude vaša argumentacija, i još jedanput ću, da bih bio elementarno korektan, reći - u ovom sazivu Narodne skupštine bolja je atmosfera nego u prošlom sazivu; u prošlom sazivu da su mogli bez sankcija da nas streljaju, streljali bi sve koji su mislili drugačije; srećom pa to nisu mogli. Ali tražim od vas da ne donosite, posebno ne na ovakav način, poslovnik koji bi bio još restriktivniji od kriminalno restriktivnog kakav je donet, kakav je usvojen, tako da ako ste hteli da učinite nešto poslanicima, mogli ste da im produžite vreme, da date proporcionalno pravo poslaničkim grupama za amandmane, a ne jedno za sve. Mogli ste mnogo toga da izmenite na drugačiji način, a hitni postupak vam nema opravdanja u Poslovniku Republike Srbije ni na koji način. To može vašim apsolutno ekstenzivnim tumačenjima. Mislim da je za rad ovog organa najvažnije i ništa preče u ovom trenutku nema nego da mi usvojimo ovakav poslovnik, ali sumnjam da će vam ijedan poslanik u ovoj skupštini u to poverovati, bez obzira na to da li pripada koaliciji vladajućih stranaka, onih koji podržavaju vlast, ili pripada opozicionim poslanicima. Jednostavno, mislim da ste dužni da nam pre ulaska u načelnu raspravu, pre ulaska u bilo kakvu ozbiljnu priču o samom tekstu poslovnika, to objasnite i obrazložite.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. (Nemanja Šarović, sa mesta: Dužni ste da odgovorite prvo na povredu Poslovnika. To je vaša obaveza po Poslovniku.) Vidite, traženo je od predlagača da da obrazloženje. Replika, ali ima prednost Poslovnik. Povreda Poslovnika, gospodin Zoran Krasić. (Dušan Petrović, sa mesta: Po Poslovniku je gospodin Vučić govorio, a na njegovo izlaganje imam repliku.) Prvo po Poslovniku. Izvolite, gospodine Krasiću.
Teško je u roku od tri minuta, kada se pobroji šta je sve prekršeno u Poslovniku, kada je nekome pala na pamet ideja da menja ovaj poslovnik. Krenuću od nečega što je očigledno, što se vidi na prvi pogled, gde i ne treba neko veliko poznavanje prava. Nesumnjivo je da je Poslovnik i odluka kojom se menja Poslovnik, akt iz člana 156. postojećeg Poslovnika, nesumnjivo je da je u stavu 3. precizno navedeno da u pogledu forme poslovnik, a i odluka o izmeni i dopuni Poslovnika mora da ispunjava sve one uslove kao kada se radi o zakonu – o izmenama i dopunama nekog zakona. Ako se pogleda obrazloženje ovog predloga odluke, onda se vidi da ne postoji pregled odredabakoje se menjaju, odnosno dopunjuju. Sećate se, niste zaboravili, kada u raspravi imamo neki predlog zakona o izmenama i dopunama nekog zakona, na kraju obrazloženja stoji pregled svih odredbi, pa je crnom olovkom podvučeno šta se menja, šta se ubacuje. Toga nema ovde, te zbog toga možemo da pričamo da je došlo do svojevrsne zloupotrebe, jer je predlagač ujedno i predsednik Narodne skupštine. On je kao predsednik Narodne skupštine povodom svog predloga odluke trebalo da postupi onako kako je navedeno u članu 133 – da vrati predlagaču akt i da mu naloži da otkloni nedostatke, kao što obično i čini predsednik Narodne skupštine ukoliko u proceduru uđe predlog nekog opšteg akta koji ima te nedostatke. Ono što je stvarno strašno i što treba da ostane zabeleženo u istoriji (bez obzira da li će biti nasilje sprovedeno prilikom usvajanja ovakvog predloga odluke), poslovnik Narodne skupštine nikada se ne donosi niti menja voljom jedne poslaničke grupe, jedne strane ili parlamentarne većine! Ako postoji neki opšti akt za koji je potreban opšti konsenzus, onda je to poslovnik. Toga nema! Pošto toga nema, onda nisu ispunjeni uslovi da se ovo nađe na dnevnom redu, jer pitanje kako će Skupština da radi nije pitanje ni većine ni manjine, nego je pitanje pune saglasnosti 250 narodnih poslanika. Možda teoretski nije moguće da se ona ostvari brojem od 250, verovatno nekim drugim brojem poslanika koji su za poslovnik, većim od broja 126 i koji obuhvata sve poslaničke grupe, što je upravo odraz parlamentarizma koji bi trebalo da vlada u ovoj sali. Pošto toga nema, ovo treba vratiti da se preuredi i da se postigne koliko-toliko neka saglasnost, jer ovako mi se preglasavamo o tome kako ćemo da radimo i kako će ko od nas da koristi ona prava koja su mu Ustavom garantovana. Tu nema preglasavanja. Oni koji su preglasavali, menjali, karikirali poslovnik, glumili parlamentarizam ovde u ovoj sali, znate i sami kako su prolazili. Ko god se uhvatio da menja poslovnik, on je rekao građanima "brzo silazim sa vlasti". Predrag Marković nam je rekao da mu je ogadila vlast, da više ne želi da bude na vlasti i zato menja ovaj poslovnik –da čovek ode u političku penziju, jer se nije snašao.
Gospodine Šaroviću, tražili ste povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, tri puta ste već prekršili član 96. Poslovnika Narodne skupštine, u kome je, između ostalog, predviđena vaša obaveza, nakon što neki poslanik ukaže na povredu poslovnika, da date objašnjenje. Zaista je skandalozno vaše ponašanje i zaista ne znam zašto na ovoj sednici, na kojoj treba da se raspravlja o nekom narednom poslovniku, na ovako brutalan način gazite Poslovnik koji ste sami doneli. Vi nemate pravo da sačekate da ovde pet-šest poslanika ukaže na povredu određenih odredbi Poslovnika, pa da tek onda dajete neko obrazloženje, nego ste dužni da odmah, svakom poslaniku pojedinačno,odgovorite da li je povređena ili nije određena odredba Poslovnika. Ukoliko jeste, onda treba da predložite mere kojima bi se ispravila ta povreda, da vidimo šta treba da uradimo i da li možemo da nastavimo dalje. Ukoliko mislite da nije, da obrazložite zašto po vašem mišljenju nije, da date priliku poslaniku koji je ukazao na povredu poslovnika da kaže da li želi ili ne želi da Narodna skupština, ukoliko nije zadovoljan vašim odgovorom na kraju, u danu za glasanje, odluči da li je bilo povrede poslovnika. Vi to niste uradili. Četvrti sam poslanik koji govori o povredi Poslovnika i zahtevam da kažete da li je povređen Poslovnik u prethodna tri slučaja, a mislim da je evidentno i da bi trebalo da priznate da ste ovu povredu, na koju ukazujem, učinili, tj. nije sporno da ste prekršili Poslovnik. Hvala.
Hvala. Povreda Poslovnika ili iznošenje da su učinjene povrede Poslovnika odnosi se na jedno isto, a to je da nije bilo prava na hitan postupak. Morate da znate da predlagač predlaže hitan postupak, i što je ovog puta u istoj ličnosti i predlagač i predsednik Skupštine, to on jedini može i da menja i da obrazlaže. Tako da je predsednik Skupštine bio dužan da sprovede volju predlagača. Ta stvar oko povrede Poslovnika ne stoji, ali ako niste zadovoljni odgovorom, onda će u danu za glasanje da se Skupština izjasni da li je Poslovnik povređen. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Zahvaljujem. Gospodine Mihailoviću, vi očigledno ne shvatate suštinu parlamentarizma. Ne znam kako možete da kažete da je predsedavajući dužan da sprovede volju predlagača. Ukoliko ste vi samo puki sprovodilac volje predlagača, onda vam predlažem da odmah ustanete sa tog mesta i pređete na neko drugo. Vi ste tu, kako predsednik parlamenta, tako i predsedavajući, da sprovodite ovaj poslovnik i da se starate o sprovođenju poslovnika. Šta nas briga šta je želja predlagača. Druga stvar, to što kažete da su sva tri ukazivanja na povredu Poslovnika bila usmerena na istu stvar, vi to nikako niste mogli da znate niti možete da prejudicirate o čemu će neki naredni govornik da govori. Vaša obaveza je bila da odmah, pošto je gospodin Marković ukazao na povredu Poslovnika, odgovorite da li je Poslovnik povređen ili ne. Sa tim da li je želeo gospodin Predrag Marković ili neki drugi budući predsednik Narodne skupštine, Narodna skupština nema ništa. Vaša je dužnost da i njega, kada prekrši Poslovnik, opomenete da je to uradio. Vaš odnos prema parlamentarizmu se upravo meri prema vašem odnosu prema predsedniku parlamenta i prema vladajućim poslaničkim grupama. Ukoliko se ponizno i podanički odnosite prema njima i sprovodite njihovu volju, onda nemate nikakvo pravo, niti moralno niti bilo koje drugo, da se nama, koji predstavljamo opoziciju u ovom parlamentu, obratite za bilo šta i kažete bilo kada da smo prekršili Poslovnik. Hvala.
Gospodine Šaroviću, predlagač je izneo svoje razloge zašto traži hitan postupak. Pitanje je političke odluke da li te razloge usvajamo ili ne. Kažem, ako vi niste zadovoljni odgovorom i ostajete pri tome da je povređen Poslovnik, u danu za glasanje Skupština će se izjasniti da li je povređen Poslovnik. Unesite, molim vas, da se Skupština izjasni u danu za glasanje da li je povređen Poslovnik. Replika, narodni poslanik Dušan Petrović. Nemojte da se obazirete na vreme, jer radićemo neprekidno do 18,00 časova. Izvolite.
DS je imala svog predstavnika na Administrativnom odboru. Potpredsednik Skupštine, gospodin Milan Marković, izneo je stav DS i u načelu povodom Predloga za izmenu Poslovnika, a isto tako i o različitim pojedinačnim pitanjima. Bez obzira kakva bila odluka Administrativnog odbora, ova skupština će doneti definitivnu odluku o tome da li bi Poslovnik trebalo da bude promenjen ili ne. Kao što je gospodin Marković na sednici Odbora rekao, ovakve izmene Poslovnika nisu prihvatljive za DS i naš poslanički klub će taj svoj stav obrazlagati za vreme trajanja pretresa u načelu i u pojedinostima. To jeste pozicija ovog poslaničkog kluba.
Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Samo želim da ukažem na ono što se govorilo. U pravu je, a oko pogrešnog tumačenja sam izašao, dakle, tačno je da je bio Milan Marković na sednici Administrativnog odbora i uglavnom je dobro govorio. Tačno je takođe ono što sam rekao: zato što nije bilo predstavnika DS iz Odbora, administrativnog, nismo uspeli da pobedimo većinu. Znači, bio je čovek iz DS koji je govorio na sednici Odbora, ali kao poslanik, ne kao član Odbora – da su bila dva člana Odbora iz DS u glasanju odnos bi bio 6 prema 5, dakle, protiv poslovnika, što ne bi ništa posebno značilo u pravnom smislu reči, jer bi Skupština Srbije opet većinom glasova, pretpostavljam, ako su se dogovorili koalicioni partneri, izglasala ovakav predloženi poslovnik, ali bi bilo značajno da se zna i to da je Skupština Srbije donela taj poslovnik protivno volji Administrativnog odbora. Bilo bi značajno, ne u tom smislu što bi mnogo toga mogli da promenimo, ali u smislu moralne osude donošenja jednog ovakvog restriktivnog akta za poslanike, posebno za opoziciju. Dakle, ako hoćete, posebno za SRS, jer je diskriminatorski u odnosu na najveću poslaničku grupu i za najveću stranku u ovom parlamentu, naročito kada se ima u vidu minutaža, odnosno vreme koje je dozvoljeno poslanicima da se obrate Narodnoj skupštini povodom amandmana. Kada dođe na red rasprava u pojedinostima, to je ono što sam hteo da kažem i to je puna istina o onome što se zbivalo na sednici Administrativnog odbora. Voleo bih i očekujem da konačno predsednik Skupštine izađe i kaže zašto je ovo bilo toliko neophodno, da li je ugrožena bezbednost zemlje, životi i zdravlje ljudi, ili šta već, pa je to moralo na ovako hitan način da se donosi i po ovom postupku. Prosto mislim da nije bilo ni vreme ni mesto.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković, povreda Poslovnika.
Dakle, najpre, i dalje čekam odgovor na pitanje koje sam postavio, a tiče se hitnosti postupka, odnosno poštovanja člana 157. Poslovnika Narodne skupštine. Što se tiče ovog dešavanja na Odboru, moram da podsetim gospodina Vučića da je koalicija DSS i SPS imala većinu na tom Odboru, na Administrativnom oboru, i da je nakon toga Zoran Anđelković, revoltiran nekim postupkom predsedavajućeg, napustio Odbor. I vi znate da je posle toga krenulo "izvinjavanje" i "jurenje" za gospodinom Anđelkovićem, tako da bi sam rezultat glasanja, obojica znamo, bio isti. Verujte, da je postojao bilo koji način da DS spreči izglasavanje, ona bi to učinila, ali znate da to prosto nije bilo moguće, jer većina je bila prisutna i tu nema nikakve dileme. Na nama iz DS i na vama kao predstavnicima najbrojnije poslaničke grupe jeste da se svim silama borimo protiv ovakvih rešenja koja su predviđena u ovom predlogu poslovnika Narodne skupštine, kako bismo sačuvali ono malo dostojanstva Narodne skupštine, koliko je ostalo do ovih godinu dana predsedavanja. Nažalost, to moram reći, nije bilo dozvoljeno da diskutujemo o radu predsednika Skupštine, predsedavanju gospodina Markovića i vladajuće većine u ovoj skupštini. Hvala.
Ako nema više prijavljenih, dozvolite da, saglasno članu 156. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvorim jedinstveni pretres. Da li predlagač, narodni poslanik Predrag Marković, želi reč? (Da.)
Hvala vam. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, u ovom uvodnom delu ću svakako odgovoriti na neka pitanja koja su postavljena povodom moguće povrede poslovnika. Dozvolite mi pre toga, nisam dobar govornik, da potražim razumevanje od svih vas, jer imam tremu. Ovo je drugi akt u ovom sazivu koji obrazlažem. Predlažem ga na isti način, posle detaljnog razgovora sa šefovima poslaničkih grupa i dobijanja, naravno, jasnih sugestija sa čime se slažu, sa čime se ne slažu, za šta bi da glasaju, za šta ne bi da glasaju. Ali, ono što je važno, dakle, razgovori sa šefovima poslaničkih grupa su trajali dugo. Budući da predsednik Skupštine predstavlja sve poslanike, svakako nemam nameru da iznosim podatke za šta se koji šef poslaničke grupe zalagao, jer bi to bilo nekorektno; isto kao što sam ovaj predlog onda potpisao sam, mada su na njemu radile i stručne službe. Naravno, u njega su ugrađene sve one primedbe koje su rezultat višegodišnjeg upoređivanja rada ove skupštine sa nekim drugim parlamentima, i konačno, samog rada i efikasnosti rada ove skupštine. Ali, držim se pravila da kada ste predsednik nečega, onda ne smete da govorite u ime stranke, inače ste vi loš predsednik i ne ispunjavate svoju dužnost. Dakle, ni na jedan način sa ove govornice ne govorim sada stranački. Molim vas za razumevanje, jer sve argumente koje sam čuo u prethodna tri meseca, koliko su trajali pojedinačni razgovori o ovome, možda neću zastupati zato što su ostali u manjini, a ne mogu ni da ih iznosim u javnost, ali će, pretpostavljam, šefovi poslaničkih grupa iznositi svoje dodatne motive i stavove vezane za ovaj predlog. Na meni je samo da kažem koji su sve motivi bili za izmenu ovog poslovnika, kratko sam u ovoj skupštini. Zahvaljujem se gospodinu Krasiću na lepim željama, ali nadam se da neću biti suviše dugo, onoliko koliko to vi odlučite – dozvolite mi da kažem koji su motivi i u kom smeru su onda išle promene Poslovnika i zašto. Prvi motiv jeste onaj koji stvarno može dvostruko da se tumači i već je prilikom povrede Poslovnika na njega ukazivano, a to je motiv efikasnosti. Zašto je važno da Skupština bude efikasna? Zbog toga što ova skupština, kao jedini predstavnik svih građana, (ne postoji više nijedna institucija koja predstavlja sve građane, to je samo Narodna skupština) mora da bude u temelju svih promena u društvu. A pošto se traži da se to društvo menja, onda mora i ona da se menja ponekad bolno, ali ono što je važno, ona mora da ostvaruje promene na zakonit način. Promene koje se ne rade po zakonu, onda se po pravilu i pod pritiskom stvarnosti vrše uredbama, vrše se formiranjem privremenih tela, i onda se nađemo u situaciji da se međusobno okrivljujemo, svađamo, delimo društvo, delimo državu. Nemojte zameriti, smatram, duboko poštujući parlamentarizam, da je ovo (ovde) mesto gde mi treba da raspravimo, a ne da se svađamo. Za svađu uvek ima mesta i na drugim skupovima, u medijima, stranačkim skupovima, a ovde je neophodno da se stvore uslovi da svi mogu, svaki poslanik, a posebno poslanička grupa da učestvuju u tačno određeno vreme, dakle, poštujući način na koji građani žive, a ne žive dobro, i najmanje veruju da žive dobro. Dakle, moramo da poštujemo ta ista pravila, njihovo vreme, i da bude jasno od kada do kada je rasprava, čega; ne svađa, da se omogući da svi poslanici, jer nije rad samo na sednici, rad je, pre svega, u poboljšanju zakona, dakle, na odborima, u pripremi zakona, u pisanju amandmana, u lobiranju za te amandmane i tu gde je ključni veliki rad –utiču da bismo dobili kvalitetne zakone. Naravno, zahvaljivao sam se tokom cele prethodne godine i smatram da je i sada trenutak da se još jednom zahvalim svim poslanicima, jer samo odgovornošću svih bilo je moguće da ovaj saziv parlamenta u toku jedne godine donese najviše zakona u istoriji parlamentarizma u Srbiji, ali je ključno i kakvi su to zakoni, koliko su kvalitetni. O tome ni na jedan način ne treba da govorim, naravno, ne morate ni vi pojedinačno. Imamo nepristrasnu ocenu. Pogledajte ocenu Studije izvodljivosti. Ona jeste pozitivna, ali ono što je važnije, ona je tačna. Ona konstatuje da su demokratski procesi zastali 2002. godine, potpuno su bili ukočeni 2003. i tek aktivnošću zakonodavnog tela, Skupštine Srbije, oni su otkočeni i omogućeno je da se velikim brojem kvalitetnih zakona stigne do te pozitivne ocene. Naravno, unutra, iako je ta ocena tačna, piše i šta sve nedostaje u radu ovog parlamenta, od tehničkih sredstava, od stručnih službi, za koje ova skupština nema novca niti prostora; vi dobro znate u kakvim uslovima radite, ne moram to da vam pojašnjavam, ali građani često ne znaju: dakle, u potpuno neprimerenim uslovima da bi se donosili kvalitetni zakoni. Zato smo mi morali da usvojimo samo deo preporuka za poboljšanje rada ove skupštine, ali sam zahvalan što je ovo što je predloženo u Poslovniku dobilo podršku od strane OEBS-a, iskazanu rečima: "U ime OEBS-ove misije u Srbiji i Crnoj Gori, želeo bih da izrazim podršku Predlogu za izmenu Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije". Sve one kojima je stvarno stalo da se radi po evropskim standardima, naravno da će ovo osokoliti da ubrzano priđu izmeni ovog poslovnika, i da i ova skupština počne da radi onako kako rade skupštine u Nemačkoj, Engleskoj, Mađarskoj, Francuskoj i da ne nabrajam. Dakle, sa jedne strane, da se omogući poslaniku da utiče na donošenje zakona, a sa druge strane da se omogući da Skupština kontroliše izvršnu vlast. Zbog toga smo mi u ovom predlogu, radi efikasnosti, stavili čitav niz predloga i amandmana. Još jednom kažem mi, jer nemam pravo da prisvajam dobra rešenja. Optužujte me za loša. Tu vam stojim na raspolaganju. Dakle, da Skupština omogući da se svakog dana radi od 10,00 do 18,00 sati i da se na taj način izbegne opstrukcija. Stvarno ne volim tu podelu i protiv sam svih podela, ali sam posle današnje diskusije na Administrativnom odboru prihvatio da moram povremeno da govorim i o vladajućoj koaliciji – pošto ne moraju predstavnici opozicionih stranaka da obezbeđuju ono što se zvalo kvorumom. To istovremeno otvara mogućnost vladajućoj koaliciji da i ona opstruira početak rada, na taj način što neće biti 84 poslanika na početku radnog dana. Ako se tako nešto dešava, to mora da se sankcioniše. To mora da bude vidljivo građanima Srbije. Sa druge strane, ne smeju da se spreče poslanici opozicionih stranaka da oni stvore taj uslov, jer će se sada po ovom predlogu u dva navrata proveravati da li postoji 84 poslanika na početku radnog dana. Naravno da nije nikakav problem da to urade, bilo predstavnici opozicije, bilo vladajuće koalicije, ali će biti vidljivo ko je stvarno došao, ko radi. Sankcija je, po amandmanu koji sam predložio, i to posle razgovora i primedbi dve poslaničke grupe, a posebno detaljnih razgovora sa predstavnicima Socijalističke partije Srbije, da posle jednog sata, dakle provere od 10 časova do 11 časova, za slučaj da još uvek nema 84 poslanika, predsednik, umesto da otpočne radni dan, otkazuje sednicu i pomera početak za 24 sata. Naravno, sankcije snose, s jedne strane, oni koji su želeli da opstruiraju rad, pa da počne rad u 14,00 časova posle podne, ali i svi oni koji nisu došli, jer sasvim sigurno, posle te konstatacije, niko neće moći da naplati dnevnice, troškove putovanja, kao i hotel gde je prenoćio, jer bi to bilo apsurdno, to ne može "ni jedan" građanin u Srbiji. Počinje rad Skupštine, i to je prvi deo efikasnosti, na način na koji se počinje u svakom preduzeću, na način na koji se otvara samoposluga. Ne možemo mi da se ponašamo onako kako ne želimo da se drugi ponašaju prema nama. To nije pitanje prava. Kad dođete u samoposlugu i oni kažu, jeste da piše na vratima da radi od 9,00 do 20,00 časova, ali ne radi, jer jedan koji je blizak sa direktorom još nije došao, ili jedan koji je protivnik direktora još nije došao, eno ga stoji tu ispred, neće da uđe, pa vi navratite kasnije, biće hleba. Kako biste organizovali život? Ova skupština treba da organizuje celu državu, jer ova skupština predstavlja građane Srbije. Isto tako, ko je pomenuo danas pivo na Administrativnom odboru, nas dvojica, dakle, neko me je pitao nedavno, šta se dešava u onoj reklami za jedno pivo gde postoji neka mašina i traka, gde se radi; neko je ušao i uključio tu traku. Neće moći to pivo da bude isporučeno dok ne stignu kamioni koji to raznose, da to stigne u prodavnice, da to neko kupi. Ali, zamislite da ispred te fabrike stoje ljudi, pričaju ili svađaju se oko svojih političkih razlika i sprečavaju da uđe onaj ko je zadužen za mašinu, da se to proizvede, da uključi mašinu. U svakom slučaju, moraju da se nađu mehanizmi. Ovde je čitav niz mehanizama ponuđen da sednice počinju na vreme. Ako ne počnu, da budu sankcionisani oni koji to sprečavaju i na taj način sprečavaju predstavnike opozicije ili vladajuće koalicije da počnu da rade. Drugo, moguće je planirati vreme, i vaše vreme, ali i vreme građana, koji hoće da provere kako ih vi zastupate. Često se dešavalo da kao rezultat različitih opstrukcija, nepočinjanja rada parlamenta, vi se nađete u situaciji da kažete stvarno je neophodno da ovaj zakon što pre bude donet, recimo, da se smanji PDV; imamo sada jedan takav zakon, koji direktno utiče na kvalitet života; ili, da se uspostave carinski propisi, i to je na dnevnom redu sledeće sednice, da bi se smanjio platni deficit ove zemlje. Naravno da su onda često poslanici u situaciji da kažu, evo, mi nećemo da učestvujemo u načelnoj raspravi, skratićemo vreme načelne rasprave da bi zakon što pre došao, pa se i međusobno šefovi poslaničkih grupa dogovaraju o nekoj važnosti. To je jako dobro, to je parlamentarizam, ali građani ne čuju koji su razlozi, a nema više toga da će jedna stranka ili jedna koalicija imati apsolutnu većinu u Skupštini. Razlikuju se razlozi zašto neko glasa. Moguće je da za ovaj poslovnik, koji priželjkujem, glasaju svi poslanici, ali iz potpuno različitih razloga. Oni bi te razloge mogli da objasne građanima. Nema razloga da oni vrše ma koju vrstu lišavanja onih koji su za njih glasali, lišavanja argumenata, zbog toga da bi se ubrzano doneo neki zakon. Zna se, Skupština radi od 10,00 do 18,00 sati. Mogu da izračunaju kada će neki zakon načelno da se razmatra i da bude na dnevnom redu. Mogu poslaničke grupe da obaveste svoje birače i da kažu, sasvim izvesno, ponedeljak ili utorak, u periodu od 10,00 do 18,00 sati ćete čuti detaljno ono što mediji nisu hteli da prenesu, jer je bio samo načelni stav. Svakako ćete biti u mogućnosti da na taj način obavežete svoje biračko telo da dobro razume argumente kojim ga branite. Kako ćete ih obavestiti, ako sam dobro čuo dobacivanje? To zavisi od sposobnosti poslaničkih grupa. Verujem da su sve poslaničke grupe sposobne da to urade i sa ove govornice, kao što sada ja obaveštavam da će to biti moguće. Drugo pitanje efikasnosti. Šta vama vredi da vi efikasno donosite zakone, ako ne mogu sve poslaničke grupe da utiču na kvalitet tih zakona. Mi sada imamo zvaničnu ocenu o kvalitetu zakona koje smo doneli prethodne godine kao saziv. Ali, šta će biti ubuduće, a imamo čitav niz neophodnih zakona, pre svega zbog naših građana, a potom i zbog međunarodnih obaveza, koje ova skupština mora da donese da bi se radilo po zakonu, a ne da se radi na neki drugi način, mimo zakona. Da bi se to omogućilo, ovde je razdvojena rasprava u načelu od rasprave u pojedinostima. Na taj način je omogućeno suštinski da se dva puta utiče na amandmane. Zatim, budući da ne postoji otpočinjanje radnog dana, ono što se zvalo radnim kvorumom tokom rasprave, jer za svako glasanje mora da postoji Ustavom predviđena većina, jedina moguća, dakle, sada se otvara mogućnost da poslanici idu i utiču na zakone. Njima ne može da manipuliše čak ni njihova poslanička grupa, time da oni treba da sede i da čuvaju kvorum. Oni mogu, jer će zbog velikog broja zakona odbori stalno raditi, i po ovom predlogu, ali i prema amandmanu koji je u međuvremenu podnet, svaki poslanik, dakle ono što je do sada postojalo, da povodom svakog amandmana govore pet minuta na sednici. Prvo na odboru poslanik vrši pritisak, pre svega na predlagača, a to je, po pravilu, Vlada i lobira da jedan amandman bude usvojen. Pošto se često dešava da pravi argumenti budu predočeni i poslanicima i javnosti tokom načelne rasprave, razdvaja se načelna rasprava od rasprave u pojedinosti, najmanje 24 časa. Za to vreme odbor ponovo zaseda i može da usvoji i da predloži amandman, što do sada nije bilo moguće, jer odbor jeste skupština u malom. Takođe, saziv na taj način može da ukaže predlagaču put za izglasavanje tog amandmana. Do sada je često bilo opravdanje predlagaču da kaže – mi bismo usvojili ovaj amandman, samo da je on malo drugačiji, da su dve reči izostavljene; e, odbor će izostaviti te dve reči, sada ima pravo. Isto tako, predlagač nema opravdanja da kaže – ne znam kako to utiče na druga ministarstva, treba mi najmanje jedan dan da se raspitam, ljudi nisu tu, ne bih smeo nešto da poremetim, pa se desi da nam se vraćaju neki delovi zakona, na koje je u načelnoj raspravi ovde ukazivano, po pravilu, često od predstavnika opozicije, da se vraćaju dopune zakona kroz nekoliko meseci. Na ovaj način nema potrebe da se troše sredstva građana, to se radi odmah, jer se ostavlja vreme da se predlagač sada raspita da li to utiče na druga ministarstva, na ukupan budžet Srbije, na ostale zakonske akte, da li postoji neka prepreka. Taj amandman, kada dođe rasprava o pojedinostima, može lakše da bude usvojen. Svi ovi razlozi, naravno, idu ka tome da se stvore uslovi da se obezbedi što veće učešće poslanika u donošenju zakona, u popravljanju zakona, ali isto tako da poslanik ne bude ni na jedan način izmanipulisan, bilo Poslovnikom, bilo pritiskom dnevnih aktivnosti, bilo pritiskom svoje poslaničke grupe. Naravno, sem razloga koji su navedeni, i zbog toga pretpostavljam gospodin Mihailović nije odgovarao na povredu Poslovnika, jer su navedeni razlozi za hitan postupak ovaj predlog formalno dat po hitnom postupku da bi građani znali – predlog je upućen poslanicima, pretpostavljam, a verujem da imaju odgovorne šefove poslaničkih grupa, da su ih oni još pre dva meseca upoznali sa detaljima razgovora, ali ako nisu, ovaj predlog je upućen 4. juna, a danas je 21. Dakle, 17 dana je on poznat. Želeo sam, kao predlagač, da omogućim da se do samog početka načelne rasprave daju amandmani. To omogućava samo hitan postupak. Dakle, to je dodatni razlog, da svaki poslanik na ono što uoči može datiamandman. Mnogi su to uradili, zahvaljujem im. Najveći deo amandmana koji su dati, kao što ćete videti, jesu usvojeni, svi oni koji su bili u skladu sa ovim načelima. Drugo načelo je načelo kontrole izvršne vlasti. Imam puno razumevanje da često ova govornica služi ne samo za propagiranje svojih stavova, već zbog različitih vrsta nemogućnosti kontrole dela izvršne vlasti da se odavde, ne u formi poslaničkog pitanja, već u formi diskusije, povodom amandmana ili u načelnoj raspravi, u stvari koristi za javno postavljanje pitanja nekome ko je u izvršnoj vlasti. Naravno, pošto mene interesuje, duboko verujem i većinu vas, kvalitet života građana i kvalitet zakona koji se donose, treba ostaviti mogućnost da se u ovom zakonodavnom procesu svaki minut koristi za argumentaciju za zakon. Ali, zato se sada omogućava šefovima poslaničkih grupa, koji daju predloge, i predsednik Skupštine najmanje jedanput mesečno – a zahvaljujem se onima koji su dodatno precizirali amandman; bilo je dva predloga, prihvatam ovaj koji skraćuje taj rok – dakle, najmanje jednom u 30 dana saziva ovde javnu sednicu, gde pozvani ministri moraju da se odazovu i da odgovaraju direktno na poslanička pitanja. Dakle, građani su u prilici da čuju i pitanja i odgovor, jer građanin je sposoban sam da zaključi, nema potrebe da čuje pitanja jednog dana (kroz diskusiju o amandmanu), a da sutra u medijima, novinama, TV dnevniku, čuje posle nekoliko dana odgovor nekog ministra. Ministre je birala ova skupština i oni moraju, po najboljoj tradiciji parlamentarizma, ne samo da budu prisutni kada se raspravlja o zakonima koje su predložili, već moraju i najmanje jednom mesečno, na zahtev šefova poslaničkih grupa, a na poziv predsednika Skupštine, da ovde sede i da odgovaraju. Molim vas, tokom diskusije, da vodimo računa o materijalima koje smo dobili. Time je učinjeno sve da se, s jedne strane, omogući razdvajanje ovde dve funkcije, dakle, zakonodavne i kontrolne u okviru ovog najvišeg tela vlasti u zemlji – još jednom kažem: telo koje predstavlja sve građane – da bi se postigla efikasnost i jednog i drugog. Unutra su ugrađeni i predlozi, ovoga puta se posebno zahvaljujem pojedinačno gospođi Čomić, gospodinu Krasiću, gospodinu Krstinu, gospodinu Nikoliću, na čitavom nizu ukazivanja tokom prethodnih godinu dana. Neke stvari koje poslovnički nisu definisane, sada su poslovnički definisane. Veliko je zadovoljstvo da je sada moguće da jedan deo nesporazuma, koji se javlja tokom sednice, bude otklonjen. Duboko verujem da svako od vas želi da učini ovaj poslovnik i rad ove skupštine još odgovornijim, efikasnijim, da daje bolje rezultate za građane, a da troši manje novca – na tome radimo. Takođe, znam da ove promene, koje su u skladu sa evropskim standardima, koje su u skladu sa potrebama Srbije, sigurno nisu ni blizu konačne i dovoljne, i sigurno postoji čitav niz nepredviđenih okolnosti koje će se pojaviti. Zbog toga verujem da će ovaj ili neki drugi saziv u ovom smeru nastaviti da radi na izmenama Poslovnika. Ali, ovaj smer mora da bude poštovan, jer koliko god bili dovitljivi, mi moramo da vodimo računa o onima koji su birali svoje poslanike ovde, o onima koji plaćaju poslanike ovde i moramo da primenimo ista pravila koja se odnose i na građane Srbije. Mnogima od nas je ovde ponekad teško, ne slažu se sa nekim stavovima, nemaju dovoljno novca, imaju problem sa svojim porodicama, imaju problem sa poslom, ali moraju da rade posao za koji su izabrani, jer se na isti način ponašaju građani Srbije! Mnogi od njih nemaju ni posao, mnogi od njih naravno da nemaju para, imaju različite probleme, ali oni ujutru moraju da idu da zarade u okviru datih mogućnosti. O tim mogućnostima mi ovde odlučujemo. Skrenuo bih pažnju na još jednu, po meni, vrlo važnu stvar, mada mi je tokom razgovora na Administrativnom odboru skrenuta pažnja da to možda i nije toliko važno. Vi znate da smo mi zemlja u tranziciji i da mi možemo mnogo toga da izgovorimo, ali ne možemo sve da postavimo. Pošto smo deo "regiona", pošto smo deo Evrope, pošto učestvujemo u čitavom nizu zajedničkih procesa, naravno, oni se ne dešavaju preko noći, već se i tamo poštuje demokratska procedura, a ne diktatura, kakvu i mi želimo da poštujemo ovde, dakle, čitav niz odluka, pa i stvaranja obaveza naše države, ugovara se mesecima, a nekada i godinama. Oko toga se prave različiti skupovi, na njima se prezentuju moguća rešenja, stavljaju se primedbe i to jeste neka vrsta diplomatije. Na kraju, posle godinu ili dve usledi rešenje koje nameće neku obavezu. Često, video sam to u prethodnih godinu dana, pojave se sada predstavnici koji treba da odrade tu obavezu. Kao predsednik Skupštine sam bio više puta u situaciji da mi se prezentira da je neko preuzeo obavezu da će Skupština Srbije da izglasa nešto ili da donese neki zakon, a Skupština Srbije o tome ne zna ništa. Proverim u stručnoj službi, nema traga. Dakle, nema parlamentarne diplomatije. Ljudi putuju, učestvuju u nekim dogovorima, zaključe da to nije njihova obaveza, pa i ne moraju da se izbore, da daju neke primedbe, ne moraju da pomognu da se izbori drugačiji status za Srbiju, jer to nije njihova obaveza. Oni su deo nekih drugih organa i u okviru toga imaju važnije prioritete, a ovi su sekundarni i ne odnose se na njih, pa se ne odnose ni na ovu godinu, nego dolaze na red kroz dve ili tri godine. Na kraju, ovde izabrani poslanici dobiju to tokom dnevnog reda i treba o tome da se izjašnjavaju. Ne može tako! Ova skupština na ovaj način stvara mogućnost planiranja vremena svojih parlamentarnih delegacija, koje će svakako učestvovati na svim skupovima na kojima se pripremaju važne odluke za državu Srbiju i za njene građane. O tome će se, takođe, poslanici ove skupštine sporiti, i na odborima i u javnosti, ali imaće informaciju. Ni građani Srbije, ni narodni poslanici neće biti zatečeni informacijom. Postoji čitav niz rešenja koja se unutra nalaze, koja će biti, pretpostavljam, predlog podrške ili kritike tokom rasprave, i na raspolaganju sam da pružim dodatna pojašnjenja o motivima, razlozima i argumentima zbog čega je do nekih izmena došlo. Ali se unapred zahvaljujem svima koji će primedbe izneti, jer verujem da, kakvu god političku poruku želimo da pošaljemo, u suštini mi, nezavisno od onoga što se nekada pod izazovom TV kamere izgovori, svakako želimo dobro građanima Srbije, a to onda znači dobro ovom sazivu, dobro ovom telu, najvišem zakonodavnom telu. Na toj dobroj volji vam se unapred zahvaljujem i hvala vam i za ono što smo do sada uradili.
Replika, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Prvo, gospodine Markoviću, pokazali ste jasno rukom u pravcu u kome sam sedeo, navodeći jedan detalj o pivu. Niko na Odboru nije razgovarao ni govorio o pivu, nego ste vi u nizu primera naveli, kao što ste i ovde naveli niz primera. Između ostalog, toj autentičnoj priči sa Odbora, dodali ste i priču o samoposluzi. Prosto se nameće razmišljanje da je vama nostalgija ili za pivom ili da budete šef samoposluge. Nismo mi ovde zaposleni kod poslovođe samoposluge, pa da vi kažete – poslovođa nije došao, ne možete da uđete. Veoma su zanimljivi životni primeri koje ste navodili, ali uvek je to bilo potkrepljivano, kao i ovaj vaš govor, sa idejom ili intencijom da što pre uđemo u Evropu ili da povećamo efikasnost ovog parlamenta. Između ostalog, mi srpski radikali smo vam predložili da uvedete novu jedinicu za meru, da to ne bude broj zakonskih akata, nego"kilogram" materijala po glavi poslanika. To bi najverovatnije doprinelo da Vi jednom prekinete da pričate u prvom licu jednine. Izgleda da Vam je to stranački manir. Tako je od tog prvog lica jednine, što na latinskom znači "ego", nastao egoizam. Nemojte taj egoizam da širite na takav način što uvek kažete: "Ja sam istakao podatak, ali svi ste zaslužni". Naravno, ništa me ne čudi, ni ovaj Vaš govor, ne razlikuje se od onoga na Administrativnom odboru. Odavno ovako demagoški govor nisam čuo. Ovakvu demagogiju još niko nije sa ove govornice prezentovao kao Vi. Počeli ste da nas poredite sa samoposlugom, sa radnicima u fabrikama. Onda ste počeli neku priču – ako mi ne dođemo u šest sati ujutru, onda će biti velike posledice, prvenstveno za vas kao direktora ili šefa samoposluge, kako god hoćete! Koga u ovoj Srbiji više interesuje ta priča? Vi donosite najrestriktivniji poslovnik u istoriji ovog parlamenta. I ono što je bilo pravo poslanika, to sada uskraćujete, uz jedno jasno objašnjenje: "mi hoćemo ravnopravnost svih poslanika i njihovo učestvovanje u javnom radu, kada je u pitanju rasprava i u načelu i u pojedinostima". Šta ste malopre sami potvrdili: da ovom izmenom i dopunom uskraćujete i ona stečena prava poslanika da ima pravo da se obrati javnosti i u načelnoj i u raspravi o pojedinostima! Vi to nadoknađujete, kompenzujete javnost tako što će poslanik, zahvaljujući ponovo vašem egu, imati pravo 10 minuta na odboru. A gde će to biti prisutna javnost, hoće li direktno sednice odbora da se prenose, da javnost bude upoznata, ili će poslanik imati obavezu, prećutno pravilo da se prvo obrati vašem egu, pa onda, ako vi budete toliko bolećivi ili toliko humani, da dozvolite da se obrati i javnosti? Ne možete to da pravdate ničim drugim, osim da vam je cilj da ispunite normu. Ta poređenja ili upoređivanja sa francuskim parlamentom, to je Dragan Maršićanin prezentovao ovde. Francuski parlament je uveo pravilo da se na nivou poslaničke grupe raspolaže vremenom, a to što je oštećen pojedinac – poslanik, to nema veze! Do čega smo došli, kakvi su rezultati, kakve posledice – taj parlament nije trajao ni dve godine?! Da je Maršićanin ostao ne bi ni godinu dana! A vi uvodite još restriktivnije mere gde oduzimate i stečeno pravo poslanicima! Mi se nadamo do jeseni, da berbu nećete dočekati!
Izvolite. Predlagač.
Stvarno je mogao neko pogrešno da protumači priču koju sam ispričao o pivu. To je anegdota. Samo da svima bude jasno: uvek je to problem šta želite da uradite i koliko smo mi dovitljivi, pa se time hvalimo; a onda sam to ispričao. Zbilja, u jednu fabriku piva naš gastarbajter je došao, zaposlio se, uvodi ga u posao čovek iz naših krajeva, Nemac, koji tu već radi i kaže: "Ovo je jedna komplikovana mašina, to je traka za pivo, ali postoje različite pozicije, moraš stalno da šetaš i da proveravaš te pozicije". I onda mu pokaže kako, i kaže: "Nisu baš neka primanja, 19 maraka je na sat, ali za slučaj, ne daj bože, kada se pokvari, onda je još manje, onda je 15 maraka na sat i onda mora odmah da se odmakneš od mašine, da pređeš u ovaj drugi deo, da tu sediš i da piješ pivo i da sačekaš da se mašina popravi, ali gubiš četiri marke po satu". Naš gastarbajter je, naravno, obišao okolo, pogledao, vratio se i sav srećan rekao: "Slušaj, shvatio sam, znam način kako da je pokvarim; kažem, a što bi pokvario mašinu; pa kaže – onda za 15 maraka sedim i pijem pivo". Pitanje je, šta hoćemo? Ako hoćemo da mašina radi, da proizvodnja ide, da jača zemlja, onda uspostavite pravila. Morate stalno da radite, krećete se, proveravate pozicije. Ako hoćete da pijete pivo i da vas neko za to plaća, možete za to da budete dovitljivi, ali će zemlja stradati. To je anegdota koja je bila ispričana na Administrativnom odboru i zahvaljujem se što mi je pružena prilika da je ponovim, kao što se, takođe, zahvaljujem na prilici da podsetim da i latinski jezik ima promenu po padežima i da se u duhu one rečenice, koja je trebalo da se prevede, ne kaže "ego" nego "igo".
Po Poslovniku, Milan Marković. Gospodine Vučiću, po kom osnovu se javljate? (Aleksandar Vučić, sa mesta: U ime poslaničke grupe.) Nisam stigao još, jer imam izvestioca nadležnog Odbora. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, vi ste izuzetno dobar govornik, veoma ste ljubazan i duhovit čovek, i zadovoljstvo je slušati vas. Najiskrenije vam to kažem. Vi znate da vas veoma poštujem, međutim, ono što zaista mislim da jeste problem, to je vaš doživljaj Narodne skupštine i rad u Narodnoj skupštini. Ne znam zašto je ovo vama smešno, ali iskreno tako mislim. Dakle, odgovarajući na moju primedbu za hitan postupak vi kažete – ali moja želja je bila ta. Kažem: jeste, gospodine predsedniče, vaša želja je legitimna, dobra je to želja, korektna, nema tu nikakvih problema, svi imamo neke želje, problem je u tome što ne smemo sebi dozvoliti da naše želje prelaze okvire koji su nam dati propisima, zakonima itd. Znači, naša želja jeste legitimna, ali rad prema želji koji prevazilazi okvire zakona nije legalan i u tome se mi očigledno razlikujemo u poimanju politike. Zbog toga i mislim da smo imali ozbiljnih problema u prethodnih nekoliko meseci u radu ovog parlamenta. Ne sporim vaše dobre namere, trudili ste se za prethodnih godinu dana da ovaj parlament bude adekvatan, ali verujem da vam je nedostajalo pravničke veštine i možda malo boljeg poimanja realnosti u ovom parlamentu, da bi ovaj parlament izbegao neke skandalozne situacije koje smo imali, a koje ćemo pomenuti kasnije u raspravi, kao što je nepoštovanje Poslovnika itd. Ne tražim da mi do kraja odgovorite na deo koji sam pomenuo, a to su okolnosti koje se nisu mogle predvideti. Ne sporim vašu želju, ali mi je drago da smo napokon našli razliku, odnosno mesto gde se razlikujemo po odnosu prema radu u Parlamentu i prema državnim poslovima.
Izvolite, gospodine Markoviću.
Upravo se po tome razlikujemo. Mora da se poštuje zakon, ovo je Parlament i prvo morate da kažete kako poštujete zakon, ali onda iznosite i dodatne argumente. U ovom predlogu jasno su navedeni i članovi koji se menjaju, neko je rekao da nisu navedeni. Prosto mi je neverovatno da ljudi ne čitaju do kraja. Navedeni su članovi koji se menjaju. Šta se menja? Obrazloženje: navedeni su pravnički razlozi za hitan postupak i to je pitanje samopoštovanja. Poštujem narodne poslanike i polazim od toga da su oni to pročitali, ali da je njihovo istupanje političke prirode i da se zbog toga kaže – ne znam kako je moguće da je tražen hitan postupak, te iznosim dodatni motiv, jer je ovaj zakonski već zadovoljen. Ali, pri tome uvek kažem "ja". Znate zašto? Zato što časni ljudi snose ličnu odgovornost. I ako nešto nije u redu u ovom predlogu, rekao sam, za to ja snosim odgovornost. Za sve što je u redu zahvaljujem se svima koji su pomogli da to bude u redu. Oni od kojih se razlikujem, a nadam se da se svi međusobno razlikujemo, zato smo ovde da kao rezultat tih različitosti u diskusiji dođemo do nečega što je zajedničko i što je bitno za građane. Dakle, razlikujemo se po tome što podržavam da snosi odgovornost neko "lično" i nema razloga da se krije iza nekog mi – i zato uvek kažem: ja sam ovo predložio i stajaću do kraja na toj poziciji za sve što predlažem.
Da li želi reč izvestilac nadležnog Odbora? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS biće protiv izmena i dopuna Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, prosto zato što je to izuzetno restriktivni akt kojim se dalje ukidaju prava narodnih poslanika, zato što se opoziciji uskraćuje pravo da temeljnije, ozbiljnije i snažnije kritikuje vladajuću koaliciju, ne samo u Skupštini Srbije, već i u Vladi Republike Srbije. Mi ovde govorimo o Predlogu poslovnika, dakle rasprava je u načelu. U ovom predlogu nigde ne piše da ćemo imati pravo jednom mesečno da postavljamo nekakva pitanja i da dobijamo odgovore! To ćete da govorite kada dođe rasprava u pojedinostima i ko zna ko će kako da glasa, osim ako vi ne znate unapred kako će to da izgleda. Što se tiče samog Predloga, da bi građanima bilo jasnije, a ne poslanicima, jer poslanici su obično uvek dobro upoznati sa unutrašnjim aktima, sa takvim podzakonskim pravnim aktima kakav je poslovnik, ovim predlogom poslovnika se ukidaju dalja prava i građana Srbije! To je ono što njih najviše interesuje. Dakle, građani Srbije su poslali svoje predstavnike, to je osnovna odlika tzv. predstavničke ili poslaničke demokratije, u ovaj visoki dom. Oni treba da zastupaju njihove interese, a mi im ovim predlogom ustanovljavamo apsolutno "neimanje" kontrole nad radom narodnih predstavnika. Kako? Treba građani Srbije da znaju da više ne postoji kvorum za rad Narodne skupštine Republike Srbije! Dakle, moguće je da u sali bude 10, 20, pa i pet poslanika, ili jedan poslanik, i da nikoga više ne bude u sali, Skupština najnormalnije nastavlja da radi, zato što su tako zamislili predstavnici vlasti, jer imaju mnogo obaveza. To mislim za sve poslanike, svi koji imaju negde i lokalnu vlast, i oni koji imaju upravne odbore u raznim preduzećima, oni koji su direktori u pojedinim firmama, pa neka rade taj posao. Ako nisu u stanju da obavljaju posao narodnog poslanika, neka ga ne obavljaju! Narod Srbije je zaslužio da ga predstavljaju narodni predstavnici koji žele da rade u ovom visokom domu i koji hoće da budu ovde u ovoj sali. To, da se skupi vas 20 ili 30 – i sada da tražim kvorum videćete da kvoruma nema, a poslanika većine nema ni 50 u ovoj sali; neću da tražim zato što znam kako će da ide ubuduće sa 10 ili 20 – pa ćete da radite iovako ionako, to je nipodaštavanje građana Srbije, to je pokušaj da se unizi ovaj visoki dom i da se kaže da je to u skladu sa evropskom praksom. Čuli smo na sednici Odbora kako je to urađeno u skladu sa uporedno-pravnom političkom praksom. Kažite nam gde i na koji način to tako funkcioniše, sem tamo gde imamo "precedentno" pravo. A reći ću vam i zbog čega je značajno "precedentno" pravo, odnosno "nekontinentalno". Zato što je na potpuno drugačiji način zasnovan sistem podele vlasti, drugačije funkcionišu, i neuporedivo su značajnije odluke odbora nego što je to kod nas slučaj, potpuno drugačiji sistem vlasti. Vi ovim forsirate neodgovornost, neozbiljnost, javašluk i rekao bih vređanje građana Srbije, koji su birali svoje predstavnike koji ne služe ničemu. Sada, da isteram Vašu logiku do kraja, gospodine predsedniče Narodne skupštine, i svih vas iz vladajuće koalicije, dakle i DSS, i G17, i SPO, i SPS, i NS i ne znam koja je još stranka tu, kako ste vi zamislili, a posebno ovu priču oko amandmana. Dakle, ako je istina da je moguće da poslaničke grupe imaju pravo da se po pojedinom amandmanu izjasne tako što će imati po 10 minuta, dakle, neproporcionalno broju poslanika, zašto smo onda išli na izbore. Zašto su građani Srbije, recimo, dali 82 poslanička mandata SRS, a 22 ili 23 SPO, SPS ili 34 G17, 37 DS! Zbog čega, kada ćemo svi da imamo isto vreme! Kaže predsednik Narodne skupštine na sednici, imate raspravu u načelu u kojoj imate, ne znam, 94 minuta, a ta poslanička grupa ima 36 minuta ili nešto manje itd. A ja kažem – u redu, ljudi, ako saberete, recimo, imate jedan ozbiljan zakon na koji je podneto 60 amandmana i svako hoće da govori, jer su amandmani izuzetno značajni i zakon je veoma važan, 60 puta 10 minuta, to je 600 minuta ili ako se usvoji amandman, ako hoćete, pa bude 15 minuta, to je 900 minuta, onda ćemo da imamo kod jednih 994 minuta, a drugi 936 minuta. Koja je razlika? Koja je razlika? Zašto smo išli na izbore? Zbog toga da bi se izabrala vlast, a onaj ko je imao 84 nema nikakvu prednost u odnosu na onog koji ima 22. Da li je to cilj ovoga? Ako je to cilj, vi time direktno kršite volju građana Srbije, a očigledno je, ne znam da li je to cilj, potpuno je jasno i potpuno očigledno da je to posledica usvajanja ovakvog predloga akta. Izvinite, mi nećemo da kršimo volju građana Srbije. Građani Srbije su hteli da daju 82 poslanička mandata SRS. To je ono što su hteli. Hteli su da daju 22 mandata nekoj drugoj stranci, nije važno kojoj. Ne možete vi sada da nas poistovetite, apsolutno ne možete! Baš me briga šta će da bude u ovom ili onom odboru, to jeste džentlmenski dogovor koji je postignut, poštuje se ili se ne poštuje. Interesuje me šta će biti u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Na taj način ne možete stvari da menjate i prosto ne možemo da prihvatimo. Ovde sam doneo, kako bih vas upozorio na to da to ne radite, "Službeni glasnik Republike Srbije" od 20. februara 2004. godine, za one koji ne čitaju odluke Ustavnog suda. Pročitaću vam samo jedan deo te odluke, veoma je duga, a upravo se odnosi na pitanje odnosa prema narodnim poslanicima i da li svi mogu da se javljaju povodom amandmana. Saslušaćete me samo tri rečenice, a onda ću vam dati direktno tumačenje onoga što danas imamo u Predlogu ovog akta. Dakle, kaže se (iz sale: bezvezni); ne, nažalost, politički najčešće, a ne bezvezni, nikada Ustavni sud ne može da bude bezvezni. To kod vas može da bude bezvezni, jer kod vas je sve bez veze inače. "Odredbom člana 33. Odluke 15/01 propisan je način rasprave o predlogu zakona u pojedinostima, tako da se rasprava u pojedinostima obavlja po članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba. U raspravi o pojedinostima mogu da učestvuju samo podnosilac amandmana, odnosno ako amandman predlaže više narodnih poslanika, onda ovlašćeni predstavnik tih narodnih poslanika, predlagač akta, izvestilac odbora, predsednik, odnosno predstavnik poslaničke grupe i ovlašćeni predstavnik Vlade." To smo znali i imali smo kao odluku. Međutim, sada Ustavni sud kaže da je utvrdio da ne postoji Ustavom utvrđeno ograničenje i uslovljavanje predstavljanja građana i izborne jedinice od strane narodnog poslanika koji je u toj izbornoj jedinici biran, da narodni poslanik na osnovu načela predstavljanja učestvuje u procesu predlaganja i donošenja svakog pravnog akta u Narodnoj skupštini, pa i zakona čiji nije predlagač, da narodni poslanik može da izrazi mišljenje o svemu što se u Narodnoj skupštini raspravlja, pa i da se izjasni o predlogu zakona drugog predlagača. Osporena odredba je, po oceni Ustavnog suda, u nesaglasnosti sa odredbama Ustava itd. Sada da vas pitam, pogledajte, da li je ovo izigravanje Ustava i zakona? Preciznu računicu sam napravio, ako bude kao u Predlogu poslovnika, 10 minuta, poslanici SRS bi imali prosečno sedam sekundi. Da li u vremenskom intervalu od sedam sekundi svaki poslanik ima mogućnost da se izjasni o određenom amandmanu ili ne? Ako mi budete objasnili kako je to moguće da u roku od sedam sekundi to uradimo, to izvršimo, onda ću vam reći u pravu ste. Ako to nije moguće, a nije, onda hajde da ukinemo Narodnu skupštinu! Šta će nama 84, 82 narodna poslanika, šta će nam 125, 300, 200 poslanika, koliko god hoćete, svejedno je? Možemo da imamo pet poslanika, koji će da dižu papir na kom će da piše broj akcija ili broj poslanika kojima tobož može da upravlja, i tako se glasa. Šta će nam onda narodni predstavnici? Šta će nam uopšte poslanici? Ovo je suština, ovo je smisao. To je isto kao i u ovome što nazivamo i dalje Saveznom skupštinom, iako nije savezna, jer nije reč o federalnoj državi, već o konfederaciji, uniji, nekoj hibridnoj tvorevini, svejedno. To je suština. Nemojte da od toga predstavljamo Narodnu skupštinu Republike Srbije – šta me briga šta misle poslaničke grupe! Mora narodnim poslanicima da se omogući da se o amandmanu svaki izjasni. Ovako kako ste doneli u ovom predlogu akta mi, odnosno poslanici SRS, nemaju mogućnost da se izjasne. Možda oni koji imaju 20 poslanika mogu da se izjasne u 10 minuta, po pola minuta imaju, a pošto imaju 22, 23, onda nešto manje od pola minuta. Izvinite, mi imamo sedam sekundi. Kako to mislite? Na koji način? Mi ne možemo da glasamo za ovaj predlog, restriktivan je, loš je, ukida pravo opozicije, a posebno najvećoj političkoj stranci, tj. SRS, i liči nam sve na to kao da je ovaj predlog pravljen, upravo, protiv poslanika SRS. Naše je da vam na to ukažemo, našu borbu u ovom parlamentu nećete time sprečiti. Uveren sam, i završavam prvih deset minuta, hvala vam na strpljenju, gospodine predsedavajući, mi ćemo, da budete sigurni, ubuduće nastaviti da se borimo u skladu sa interesima građana. Uostalom, smatram da je Nataši Kandić odavno mesto u zatvoru. Hvala najlepše.
Da li još neko od predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Skupštine, DS ne može podržati ovakve izmene Poslovnika. Poslanički klub DS je potpuno svestan činjenice da je potrebno unaprediti efikasnost rada Skupštine, jer Narodna skupština Republike Srbije treba da usvoji veliki broj zakona i drugih opštih pravnih akata koji će usaglasiti naš pravni sistem sa pravnim sistemom Evropske unije, jer posle dobijanja pozitivne ocene Studije izvodljivosti, ili Studije izvodljivosti, ulazimo u sistem pregovora sa ovom asocijacijom. Jedan od najvažnijih elemenata priključenja naše zemlje Evropskoj uniji jeste, kao što rekoh, usaglašavanje opštih pravnih akata sa onim što postoji kao pravni sistem. Međutim, po našem dubokom ubeđenju nije moguće na ovakav način poboljšati efikasnost rada Skupštine. Pri ovakvim pravilima rada parlamenta, nažalost, sednice ne počinju onda kada je predviđeno, nego nekoliko sati kasnije, pa se dešava da veliki broj zakona, koji se nalazi u sazivu pojedinih sednica, biva izdebatovan tako što je ovaj parlament nekoliko puta radio do duboko u noć ili do ranog jutra, a to je isto jedan od načina ili puteva da se suštinski onemogući rasprava o zakonskim predlozima. Parlament može efikasnije da radi ukoliko oni koji treba da diktiraju rad ovog parlamenta, a to je parlamentarna većina, imaju snagu i mogućnost da obezbede prisustvo dovoljnog broja poslanika u ovoj skupštini, da bi ta skupština mogla da radi. Sa druge strane, da se omogući opozicionim poslanicima da iznesu sve ono što predstavlja njihove stavove, ubeđenja, predloge i da sa ove govornice bude omogućeno svakom poslaniku da iznese argument za sve to. Dakle, da je ova skupština počinjala da radi u 10,00 časova ujutru i da je poštovan pun kapacitet radnog vremena, kako je to moglo da se desi, bilo bi ovde mnogo manje problema. Parlamentarna većina bi imala mnogo manje potrebe da poseže za smanjenjem radnog kvoruma i, u stvari, za pravljenjem jedne situacije u kojoj ova skupština ne mora uopšte da ima bilo kakav kvorum da bi radila. Istiniti su argumenti koji su izneti na raspravi na Administrativnom odboru, i ovde će sigurno biti prezentirani poslanicima i javnosti, da je u različitim evropskim parlamentima slično rešenje kao kako se predlaže i u Predlogu izmena i dopuna ovog poslovnika. Nikakav ovo presedan neće da bude ukoliko Predlog dobije većinu, ali želim da ukažem na nešto što je u Srbiji različito u odnosu na političke prilike u Nemačkoj, u Italiji, u Grčkoj ili u drugim zemljama gde je kvorum za rad skupštine manji od onoga što jeste trenutni kvorum za rad Skupštine Srbije. Poverenje u ovaj parlament je, ukoliko se ne varam, ispod 5%. Dakle, manje nego svaki dvadeseti građanin Srbije smatra da ovom parlamentu treba pokloniti poverenje. Želim samo u nekoliko koraka da kažem šta je po mom mišljenju dovelo do obaranja poverenja i vere građana Srbije u ovu skupštinu. Vlada Republike Srbije, Vlada koja je konstituisana i izabrana u ovoj skupštini od strane parlamentarne većine, donela je pre izvesnogvremena zaključak da se ministrima i predsedniku Vlade povećaju zarade. Ispostavilo se da je taj zaključak protivustavan, ispostavilo se presudom Ustavnog suda Srbije. Kada je taj zaključak donet, ministar finansija, gospodin Dinkić, poslao je preporuku Skupštini da bi poslanici trebalo sebi da povećaju zarade. Uz veliko protivljenje DS, uz veliko protivljenje još nekih učesnika u ovom parlamentu, uz protivljenje koje je konstatovano u svim aktima, a prate rad Administrativnog odbora i ove skupštine, parlamentarna većina je odlučila da poslanicima zarade poveća. Došli smo do toga da je danas u Skupštini tri ili četiri puta veća zarada jednog poslanika nego zarada neurohirurga, a četiri ili pet puta veća nego zarada profesora ili učitelja. Ovo su opštepoznate stvari, ali govorimo o poverenju koje građani Srbije imaju u ovu skupštinu. Građani Srbije su doživeli kao veliki udarac odluku poslaničke većine o zaradama, a šta je poruka koju šalje Narodna skupština ukoliko bude usvojila izmene i dopune ovog poslovnika. Dirljiva je, gospodine predsedniče, energija koju ste uložili da obrazložite da je to zbog potrebe povećanja efikasnosti, ali svako ko prati rad ove skupštine, a veliki broj ili gotovo svi punoletni građani to čine, izmene i dopune ovog poslovnika doživeće na način, da, praktično, više nije ni potrebno da se pojavljuju poslanici u ovoj skupštini da bi se stekli uslovi da ovaj parlament radi. Znači, ujutru ovde između 10 i 11 časova treba da bude 84 poslanika i posle toga – kud koji mili moji. Ne znam da li će poslanici biti na odborima ili će se baviti nekim drugim stvarima, ali to je slika koju ovaj parlament o sebi šalje. To je ta razlika koja postoji u političkom životu Srbije u odnosu na politički život u Nemačkoj, Italiji i u drugim zemljama, gde parlamentu nije potreban toliki broj poslanika da bi mogle da teku sednice nesmetano. Dakle, radi se o poverenju. Ovakva odluka, po mom dubokom ubeđenju, dovešće ovu skupštinu ne na 4 ili 5% poverenja, već će potpuno zbrisati poverenje bilo kog građanina Srbije u ono što ovaj parlament radi, a to je, takođe, po mom dubokom uverenju, nešto što ne predstavlja nacionalni interes. Jer, ukoliko ljudi ne veruju u institucije, ukoliko građani nemaju veru u to da država radi u njihovom interesu, ovaj parlament predstavlja najreprezentativnije političko telo u Srbiji, onda mislim da ćemo imati velike teškoće sa priključenjem Srbije Evropskoj uniji, i sa harmonizacijom našeg pravnog sistema sa sistemom Evropske unije, i sa usaglašavanjem našeg celokupnog političkog i javnog života sa onim što bi trebalo da bude da bi Srbija postala mesto gde se pristojno živi. Želim na samom kraju da ukažem na bar dve odredbe koje su po mom mišljenju s one strane ustavnosti. O tome je već rečeno ovde. Mislim da u članu 136, kada se izmena poslovnika uređuje postupanje po amandmanima, gde se svakoj poslaničkoj grupi daje 10 ili, ukoliko bude usvojeno, 15 minuta, a to je jedan amandman, dakle, za raspravu po jednom amandmanu, mislim da će biti povređeno pravo ravnopravnosti i mislim da će Ustavni sud imati negativna stav, jer će ta odredba sigurno biti predmet ocene ustavnosti. Ovde je već rečeno da je, ne tako davno, Ustavni sud drugu, ne ovakvu, ali odredbu koja je imala nekakvo slično značenje označio protivustavnom, stavio van snage, tako da je svakom od poslanika omogućio da se izjasni o svakom amandmanu. Slično značenje, po mom mišljenju, ima i član 137. Poslovnika koji omogućava, odnosno pardon, ovo je bio član 137, a inače članom 136. uređuje se pravo na podnošenje amandmana po završenoj načelnoj raspravi i načelnom pretresu. Dakle, govorio sam o članu 137, a sada govorim o članu 136. Predlogom Poslovnika dato je pravo odboru da predloži amandman, kada u roku od 24 sata Skupština miruje, između završetka načelne rasprave i početka rasprave pretresa u pojedinostima. Mislim da ta odredba takođe nije ustavna, jer ne može odbor imati bilo kakvo pravo koje nema svaki pojedinačni poslanik. Dakle, ako može više, može i manje, i to je jedno od temeljnih pravnih načela. Ukoliko poslanik može da predloži zakon, utoliko pre poslanik uvek može da podnese amandman, utoliko pre poslanik može i mora imati pravo da o svakom pojedinačnom amandmanu raspravlja. Hvala najlepše.
Reč ima gospodin Marković.
Hvala mnogo na delu primedbi koje sam čuo. Postaje mi još jednom, ali sada zajedno sa svima vama, jasno gde su mogući nesporazumi u tumačenju Predloga izmene Poslovnika. Ali, pre toga da razdvojimo teme. Jer, zbilja dolazim iz privrede, kao što je to hteo da kaže gospodin Mirčić, ja volim ono što ljudi rade, dakle, poštujem ono što pričaju, činim sve koliko je u mojoj moći da se uspostave jasna pravila i da ljudi iznesu svoje stavove, ali poštujem ono iza čega stoje i što su javno zastupali na sednici. Vidim da postoji čitav niz nerazumevanja, a ovde se čak pominju i plate, što se ni na jedan način ne uređuje Poslovnikom. Razumem ako treba i za neku od sledećih sednica, a stojim vam svima na raspolaganju, kao i stručna služba, da vam prezentujemo podatke ko koliko dolazi, koliko novca na osnovu toga je podigao. To je, uostalom, obaveza na osnovu Zakona o dostupnosti informacija. Isto kao što očekujem da će svi koji su, zastupajući jedan meni vrlo jasan i razumljiv politički stav i objašnjavajući da će polovinu svojih primanja nekome poklanjati, da javnosti pokažu kome su to poklonili. Ja o tome nisam pričao, ali sam spreman da pokažem gde idu moja primanja. Vrlo je važno da budemo dosledni, jer se više puta govorilo o tome. Vi ste potpuno u pravu kada govorite o poverenju u institucije. Nema poverenja u institucije, o tome je i reč. Kad smo ušli u ovu skupštinu, agencija koju ste citirali, koja je izmerila i rekla, poverenje u Skupštinu Republike Srbije je 4,5% u maju 2005. godine, to je ona ista agencija koja je merila i u decembru 2003. godine, te je rekla to je 1,6% poverenja u Narodnu skupštinu. E, tako se menjaju stvari. S jedne strane, to je ono: statistika naša dika. Možemo da kažemo: strašno je, samo 4,5% veruje u instituciju Skupštine Srbije; a možemo da kažemo: sjajno je, tri puta više ljudi danas veruje u ovaj saziv nego u prethodni. Zašto je to tako? Ne znam. Ali, pretpostavljam da utiče činjenica na koji način svi ovde predstavljate svoje stranke, ali i svoje birače. Zbog toga je, naravno, bilo neophodno da, kada se menjate, kada menjate Poslovnik, vodite računa o tome kakvi se rezultati postižu, a kakvi rezultati mogu da se prezentuju. Istina je, slika o parlamentu je drugačija, ona se gradi godinama u drugim zemljama. Meni niko nije odgovorio na pitanje koje sam postavio u razgovorima koje smo imali u prethodna dva meseca. Kad god je bilo rečeno, pobogu, poslanik u Francuskoj, to mnogi od vas znaju, jeste neko ko je na najvišoj mogućoj skali društvenih vrednosti. On je, naravno, tako i plaćen. On uživa takav ugled. Moje protivpitanje je bilo, a zašto onda, jer i mi to želimo, ne uvedemo one standarde koji su u tim zemljama, da na isti način radi, da mu se ostavlja vreme u kome će podnositi izveštaj onima koji su ga birali, da mu se omogući da stvarno utiče na zakon, a da ne vodimo računa baš o tome kakva je trenutna slika, nego da tu sliku promenimo? Zbog toga su ovde predlozi, gde se omogućava svakog dana od 10,00 do 18,00 sati da se obraćate javnosti, da iznosite svoje argumente, svi mi međusobno, ali naravno često se ne vidi kako neki proizvod nastaje. Izvinite, molim vas, o uspehu jedne firme ne možete da donosite ozbiljan zaključak na osnovu toga kako je ona opremila izlog, a inače ne vidite kako se pravi taj proizvod, koliko je teško, koliko ljudi na tome radi, kako su slabo plaćeni, da dođu do toga. Ovom izmenom je omogućeno, to treba otvoreno reći, da svi poslanici dolaze u priliku, i duboko verujem da hoće da iskoriste tu priliku, da aktivno rade, mada neće biti aktivno viđani u tome; umesto situacije koju sada imamo: evo je sjajna kamera koja pokazuje rad. A šta da rade ljudi posle 15,00 sati? Da li mogu da koriste kompjutere, da li mogu odavde da koriste stručnog saradnika, da li mogu da proveravaju uporedno kako je to rešeno u nekim drugim zakonima, da bi zbog svojih građana, zbog svojih glasača, popravili nešto i insistirali na nekom amandmanu? Ne mogu. Znači, to je lažna slika. Ljudi sede ovde u klupama. Vi dobro znate koliko vam je tesno. Morate da čitate novine. Stalno govorim, kad su otvorena vrata, vidi se sa ovog mesta gde sedi gospodin Mihailović, jedan normalno građen čovek, sitan sam, lako je meni, normalno građen poslanik, kad prekrsti nogu, ceo red se pomera. Ne postoji slika o tome u javnosti. Vi samo vidite da su to neka pomeranja. Stičete utisak da ljudi ne rade. Time se dodatno ruši parlament. Šta je cilj rušenja parlamenta? Da se prizove neki drugi model vlasti, diktatura. Moraju da se stvore načini da poslanici mogu da rade, da utiču i, naravno, na adekvatan način da predstavljaju, ali nije cilj samo da predstavljaju svoju politiku, nego je, pre svega, cilj da utiču da se zakoni promene i da budu što kvalitetniji. Verujem da će posle ove rasprave većina poslanika za to biti, a svakako ću, kao i do sada svaki put poštovati odluku te većine.
Hvala. Po Poslovniku, gospodin Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam jednu primedbu predsedavajućem. Očekivao sam da će da zamoli predsednika Narodne skupštine da objasni na šta je mislio kada je govorio o rušenju Parlamenta i parlamentarizma i kada je govorio o nečijoj želji da uspostavi diktaturu? To zbog građana Srbije, jer su bila samo dvojica prethodnika, dakle, dva prethodna govornika u odnosu na ovo što je izgovorio gospodin Marković. Ja sam bio jedan od njih. Gospodine Markoviću, prvo što sam tražio, to je da svi poslanici imaju jednako pravo i samo nas to interesuje. Ko to od nas hoće da ruši Parlament, ko hoće da zavodi diktaturu?! U svakom trenutku sve izborne rezultate smo poštovali, volju naroda od prvog do poslednjeg dana. Ovde se ponašamo na sasvim korektan način. Nisam ni od vas čuo da imate velike primedbe ili da vam na neki poseban način smetamo, ili da vas ometamo. Gde ste to videli, zato što smo protiv ovog predloga poslovnika, da neko hoće diktaturu na bilo koji drugi način? Ako niste, onda nam to kažite. Za nekoga ste rekli. Neko hoće. Ne znam u čemu je trik. Ko to želi diktaturu? Mislim da je sa diktaturama završeno. Mislim da o diktaturama od 1989. i 1990. godine, kada smo imali prve višestranačke izbore, niko ne razmišlja, nego razmišlja kako da dobije naklonost većine građana Srbije i da može da vlada, kao i da sprovodi svoj program u delo. Mislim da je to pitanje oko kojeg se svi ovde slažemo. Što se nas u Srpskoj radikalnoj stranci tiče, imam za vas ključno pitanje, kasnije ću vam postaviti pitanje koje se tiče dela vašeg izlaganja oko postavljanja pitanja ministrima, kako ćemo da imamo uspešniju kontrolu Vlade, nego što smo imali do sada. To ću postaviti u svom drugom izlaganju. Sad imam ključno pitanje za vas, a to je, kako je predstavljen poslanik Srpske radikalne stranke, koji ima 7,5 sekundi da govori o predlogu nečijeg amandmana? Matematika je neumoljiva. Apsolutno tačno, 7,5 sekundi. Deset minuta puta 60 sekundi je 600 sekundi, podelite sa 82 i dobićete 7,5 sekundi otprilike. Kako taj poslanik, ili kako tih 20.000 građana, koji su glasali za jednog poslanika, mogu da budu predstavljeni po jednom amandmanu u vremenskom intervalu od 7,5 sekundi? Tu nema velike filozofije. To je čisto kao suza. Tražim od vas, i tražili smo u ime Srpske radikalne stranke na sednici Odbora, ako mi možemo za to vreme, za 7,5 sekundi, ili ako mi kažete da je to moguće, ja vam, evo, verujem, ali onda neka i svi ostali imaju 7,5 sekundi. Onda neka ograničenje Socijalističkoj partiji Srbije bude tri minuta, G17 tri minuta i 45 sekundi, Demokratskoj stranci četiri minuta i 20 sekundi. Dajte da svi imaju isto pravo, a ne da poslanici budu različito predstavljeni u ovom visokom domu. To je potpuno jasno. Tu nema velike filozofije. Ustavni sud na to ukazuje. Videćete, ne želimo da govorimo unapred, ali ako Ustavni sud jedanput prestane da bude politički sud i bude Ustavni sud u skladu sa svojim prethodnim odlukama, moraće da vam proglasi ovu odredbu apsolutno neustavnom. Mislim da na to nema racionalnog i razumnog odgovora. Završiću u roku od 20 sekundi. Čuo sam vaše izlaganje u kojem ste rekli: "Ali tu nije cilj da bude predstavljena poslanička grupe, da bude predstavljeno mišljenje". Ne, mora da bude predstavljen poslanik. Vi ste nama odredili 7,5 sekundi po poslaniku. Tako kaže Ustav Srbije, najviši pravni akt, tako kaže Ustavni sud i nema dalje igre, nema dalje priče. To je suštinsko pitanje. Molim vas, da jasno kažete i da se opredelite šta ste mislili kada ste govorili ili ovde izrekli onakvu tvrdnju o diktaturi. Izvinjavam se što sam uzeo više vremena. Izvinite, smatram da je Nataši Kandić odavno bilo mesto u zatvoru. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem gospodinu Vučiću. Reč ima gospodin Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Pretpostavljam da je to bio trenutak mog obraćanja kada ste vi, gospodine Vučiću ulazili, pa verovatno niste znali na šta se odnosi. Naravno da se ne odnosi na vaše i izlaganje gospodina Petrovića. Na taj način nikada ne komuniciram sa poslanicima. Govorilo se o tome kako i zašto se stvara slika poverenja i slika javnog mnjenja, šta su ciljevi. Dakle, ko god da je mogao da pomisli da verujem da se neko ovde zalaže za diktaturu svojim ponašanjem, naravno da ne verujem. Još jednu zahvalnost, gospodinu Petroviću, za pitanje ustavnosti jedne odredbe. Još jednom ću proveriti. Mislim da ste na tragu nečega što je i meni bilo sumnjivo, ali ćemo proveriti. Hvala mnogo. Obavestio sam inače sve, kao predlagač prihvatam da je rasprava po poslaničkoj grupi, za svaki amandman – 15 minuta. Svaka čast, vrlo vispreno, sjajno izračunato koliko sekundi pripada jednom poslaniku. Ali, tu sam govorio o cilju. Na isti način kažemo kako će svi građani, a svi plaćaju koji su zaposleni, kupuju neke kartice GSP, da uđu u autobus; njima je uskraćeno pravo. 450.000 ljudi živi na Novom Beogradu, kako da uđu u autobus? Jednostavno, tako što se međusobno poštuju, poštuju pravila igre, pravila saobraćaja i ulaze onoliko koliko može da ih stane. Poštujem svakog poslanika i ne polazim od situacije kako je moguće da u načelu o nekom zakonu – a sada imamo takav Poslovnik, zatekao sam ga, ne znam ko ga je izglasao – svaki poslanik jedne grupe, kada bismo tako računali, može da govori minut i šest sekundi. Sasvim je logično pitanje, na ovako inteligentnu i tačnu računicu, kako je moguće da se govori u načelu, recimo o Zakonu o budžetu reći sve za minut; ili, kao što je više puta rečeno, povodom komplikovanih zakona o zdravstvu. U načelu postoji ova srazmera, pa onda kažete, ako poslanička grupa koja ima 50 poslanika govori 50 minuta, onda ona koja ima 30 govori 30 minuta. Žao mi je, u načelu može tako. Time se ne remeti efikasnost Skupštine, ali se vidi veličina jedne stranke. Kod amandmana je u pitanju nešto drugo. Dakle, veličina se ogleda u tome što svi oni, kojih ima više, mogu više amandmana da podnesu, mogu oko tih amandmana da više lobiraju, ali ne sedeći ovde, nego tamo gde se stvarno zakoni menjaju. Na kraju je pitanje: koliko druge poštujete. Ja poštujem svakog poslanika. Verujem da je sposoban, jedan poslanik, da za 15 minuta objasni amandman. To nije zakon, to je amandman. Takođe, verujem, ako je to dovoljno ubedljivo, priključiće se tome i poslanici iz drugih poslaničkih grupa i ukupno vreme za jedan amandman biće, recimo, u ovom sazivu, 185 minuta, ako sam dobro sračunao. Znači, 185 minuta po jednom amandmanu; ako ne, onda je u pitanju možda neki drugi cilj. Mislim da je nama cilj da taj amandman koji predlažemo ne bude amandman da bismo o njemu pričali, nego da on proizvede efekat. Na taj način ne možemo da sabiramo, ako je prvi cilj u pitanju. Što se tiče Ustavnog suda, naravno, forma zahteva Ustavnog suda, iz odluke, koju ste vi pročitali, zadovoljena je. Dakle, kao i kod načelne rasprave, i ovde formalno mogu svi poslanici, ali znate kako – u pravosuđu, u pravnim aktima postoji tzv. idealni kvadrat. Imate 50 naslednika, a 30 kvadrata, naravno, ne možemo da odgovorimo na pitanje kako njih 50 da živi u 30 kvadrata. Ali, oni su svi vlasnici idealnog dela. Ne može prvih troje da uđe, da zauzme 30 kvadrata i za ostale nema mesta, nego to mora – ili da se proda, ili na neki drugi način da se dođe do načina na koji je to deljivo. I ovde je propisana samo procedura, da se dođe do načina da se preko amandmana ubedi predlagač ili većina u Skupštini da neki amandman izglasa. Hvala. To je bio motiv, a da li se u tom motivu pogrešilo, ako jeste – žao mi je.
Zahvaljujem se gospodinu Markoviću. Po Poslovniku, reč ima gospodin Vučić. Izvolite!
Dame i gospodo narodni poslanici, nekako mi je bolja paralela i metafora bila ona danas sa pivom i mašinama, nego ovo sa autobusom i prodajom Skupštine i ne znam čega. Javio sam se po članu 100. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, pre svega zato što očekujem da predsednik Narodne skupštine kaže da se na nekom drugom mestu, a ne u ovom visokom domu odlučuje o izmenama zakona, promenama zakona. Mi mislimo da ne postoji nijedno drugo mesto na kojem se to odlučuje, to je valjda Narodna skupština Republike Srbije. Inače, ne bismo imali suverenitet naše zemlje, kao jedno do tri, ili danas u savremenom svetu četiri bitna elementa za postojanje države. Pretpostavljam da to niste mislili, verovatno vam je to izletelo. Mi mislimo da u Skupštini treba da se utiče na poslanike, da se u Skupštini borimo. Upravo ću da odnesem jednu deklaraciju predstavnicima drugih poslaničkih grupa. Tiče se Republike Srpske Krajine i prognanog stanovništva i da tražim podršku, ali ću da radim u ovoj sali. Ne vidim veliku filozofiju, ne znam koje je to drugo mesto bolje od Narodne skupštine Republike Srbije. Drugo, jeste duhovit, ozbiljan čovek, ali nisam dovoljno bistar da razumem onu metaforu sa gradskim autobusom, sa onim GSB, osim ako niste hteli da uporedite to sa onim autobusom iz "Ko to tamo peva", a vozač mu je Miško, pa sada i mi treba da imamo, pa da lepo sve to ide, pa gde grunemo - nije ni važno. Mislim da Narodna skupština Republike Srbije ne treba da se poredi sa GSB. GSB bi trebalo još mnogo da napreduje i mnogo toga da se promeni, pre svega da se iskoreni korupcija, da bi moglo da dođe do nivoa da se poredi sa Narodnom skupštinom, a i tada teško da biste smeli jasno, glasno i javno takvu vrstu poređenja da napravite. Prosto, Narodna skupština ipak treba da bude daleko iznad i ispred bilo kojeg javnog preduzeća, koje je ispred gradskog saobraćajnog. Uveren sam, sasvim sam siguran, da vi znate da Srbija ide napred, da će Srbija morati da ide u bolju budućnost, jer teško može da joj ide lošije, teško može da ide gore posle svega što su građani Srbije doživeli. Nadam se da ćete ove vaše metafore koristiti kod predloga nekih drugih zakona, jer ovaj predlog izmena i dopuna ovog podzakonskog pravnog akta je toliko loš da i vaše dobre metafore, i vaš humor, koji obično ima smisla, ne može da dođe do izražaja, ili se ne prikazuje baš u najboljem svetlu. Mislim da ova zemlja ima mnogo prečeg posla nego da donosi restriktivan poslovnik, da donosi restriktivne norme, kojima će da ograničava prava poslanika. A kada govorite o idealnom, o kvadraturi kruga, o tome kako imamo idealnih 7,5 sekundi, poslanik nije idealan, kada govorite, recimo o pravnom institutu, kakav je susvojina, u kome se taj "realni idealni" deo najbolje razlikuje. Dakle, poslanik je realan i može da se dogodi da svaki poslanik želi da izađe po pojedinom amandmanu, a onda mu realno i idealno stoji na raspolaganju 7,5 sekundi, a on u 7,5 sekundi ne može da predstavi građane Srbije, ne može da predstavi svoju ideju, ne može da izađe i kaže svoje ime i prezime, može samo da kaže jednu rečenicu, a to je da je Nataši Kandić mesto u zatvoru!!
Izvolite, gospodine Markoviću.
Sasvim je jasno ovo o čemu govorim. Nikada ne poredim Narodnu skupštinu, nego kažem da bi takva vrsta postavljanja dileme ličila na ovu vrstu dileme. To je potpuno jasno. Još jednom podsećam: dilema da li može 450.000 ljudi da stane u autobus – ne može. Ako kažemo: hajde da bude malo veći autobus – ne može. Ali, ako manji autobusi nailaze redovno, prevešće se ljudi. Dakle, ovde je isto bilo pitanje kako može realno poslanik za nekoliko sekundi da kaže sve o amandmanu. Time ne mislim da kažem da ste vi išta loše pitali. Naprosto, postavili ste jasnu dilemu, ali postoje jasne dileme u životu i postoje jasne mogućnosti. Većina građana ove države zna da ne može da sastavi kraj sa krajem, u odnosu na to što realna potreba deteta postoji, realna potreba roditelja, majke, nego prave dobar raspored. Pa imamo porodice koje uspevaju da naprave dobar raspored sa 20.000 i koje ne uspevaju, ali 20.000 i dalje nije dovoljno. Koliko god delovalo dobro svima onima koji ne primaju 20.000, a takvih je tek većina u ovoj zemlji, nije dovoljno kako godto rasporede. Moramo da se ponašamo kao građani koji su nas birali i da tražimo način kako da rasporedimo raspoloživo vreme, a da donesemo što više zakona, da što više doprinesemo našoj zajedničkoj kući – Srbiji, a ne da po svaku cenu insistiramo na podelama. Vi ste pokazali da to možete do sada i još jednom se zbog toga zahvaljujem svima i ne želim ovim metaforama ni na jedan način ma koga da povredim, nego samo da pojasnim sa čime smo se svi mi suočili kada smo razgovarali o tome kako da ojačamo prava poslanika, a da povećamo efikasnost Skupštine. Još jednom kažem, o tome smo razgovarali svi u želji, prvo, da vidimo da li je moguć konsenzus, a posle jasnog izjašnjavanja da konsenzus baš i nije moguće zbog političkih razloga, jer se šalju različite poruke. Ali je vrlo važno da ova skupština usvoji jedan novi poslovnik koji će omogućiti rad, kojim možete da budete zadovoljni. Rad tokom prvih šest meseci ove godine identičan najefikasnijem radu prethodnog saziva za godinu dana, ali ne možete da budete zadovoljni, jer samo za početak pregovora, o kome je malopre govorio predsednik jedne poslaničke grupe, neophodno je još toliko zakona. Mi moramo, kao odgovorni ljudi, da nađemo način, uz sve političke razlike, naravno, treba da se raspravljamo, ali da nađemo način da to i uradimo, a da to budu kvalitetni zakoni i da budu u interesu građana. Hvala vam.
Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine predsedavajući, izašao sam da kritikujem Vas. Vi imate Poslovnik, postoji član 100. i pre njega postoje neki članovi i molim Vas da upozorite predlagača ove odluke da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, da ne pravi ovde šalu sa nekim autobusima, nekim prostorima, matematikom kako da se smesti više u manje itd. To nije na dnevnom redu. I, da usmerite ovu raspravu na odredbe Poslovnika koje se menjaju, jer ovde imamo jednu papazjaniju. Pošlo se od toga kolika je popularnost Narodne skupštine. Naravno da je popularnost Narodne skupštine na niskom nivou kada se falsifikuju zakoni u samoj Narodnoj skupštini. Naravno da je popularnost Skupštine na niskom nivou kada umesto u 10,00 ona kreće u 11,00, 12,00, a neki put i ne krene onog dana kada je zakazana. Naravno, kada se odbori zakazuju telefonom i predsednici odbora ne dolaze na sednice odbora, naravno da je na niskom stepenu popularnost Narodne skupštine. Drugo, Narodna skupština je izgubila na svom značaju onog momenta kada nije postalo glavna tema u Srbiji ono što se priča u Narodnoj skupštini, nego ono što se priča u kuloarima, u hodnicima, gde natrče novinari da uzmu neku izjavu povodom nekog događaja koji blage veze nema sa onim što se dešava u Narodnoj skupštini. Naravno da sve ozbiljne političke stranke insistiraju na tome da Poslovnik liči na nešto, da obezbedi normalan rad zakonodavnog organa i da se politika svuče u ovoj prostoriji, a ne po B-92, u stavovima nevladinih organizacija i one Nataše Kandić koja još nije uhapšena, ali biće, ili na nekim drugim mestima. To je zadatak, a predlagač je promašio temu. On je upravo išao u susret nevladinim organizacijama, koje žele da razvodne rad Narodne skupštine, da Narodna skupština postaje marginalac, da se sve i svašta dešava. Dalje, niko nam nije rekao šta je to efikasnost rada Narodne skupštine. Da li je efikasnost rada Narodne skupštine ako Vlada za godinu i po dana četiri puta menja svoj zakon? Pogledajte dnevni red sutrašnje sednice: polovina zakona su oni koje smo prošle godine doneli, gde vlast nije prihvatila primedbe opozicije, a sada menja svoje zakone koje je donela prošle godine. O kojoj efikasnosti mi pričamo? Neka predlagač izađe i neka objasni šta je to efikasan rad Narodne skupštine koji ne ugrožava prava narodnih poslanika da diskutuju i da predstavljaju građane u Narodnoj skupštini. Mi to nismo čuli od predlagača, već čujemo neke hiperbole, neka upoređenja ovde, nešto što bi trebalo da zabavi publiku koja prati ovaj TV prenos. Zato vas molim da ubuduće predstavnika predlagača upozorite. On, kao predsednik Narodne skupštine i kao poslanik koji je predložio ove izmene, mora da zna Poslovnik i mora da zastupa ono što stoji u Poslovniku.
Gospodine Krasiću, učiniću sve, mislio sam da pređemo na raspravu, ali gospodin Mirčić želi po Poslovniku i moram da poštujem njegovu želju da se javi po Poslovniku.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 100. Naime, predlagač u liku predsednika Skupštine izlazi više puta i uvek kada govori o svom predlogu. Zašto? Zato što i on sam ističe kako je on taj predlog napravio, vrši neka neumesna poređenja. Priča nam priču o siromaštvu, o malim primanjima radnika, o situaciji u Srbiji. U najmanju ruku bi bilo korektno da sa ove govornice bar jednom, pošto je u više navrata izlazio, kaže kakva je njegova uloga u tome što je takva situacija u Srbiji. On je upravo jedna od ključnih ličnosti, vodećih ličnosti ove vladajuće koalicije. Kakva su to više poređenja i pozivanja na opštu situaciju kada je u pitanju privreda i kada je u pitanju položaj građana Srbije. Tu rešenja nema promenom Poslovnika. Neće njihov standard porasti ako se ovaj poslovnik menja, neće se njihova situacija poboljšati bilo kakve promene ovog poslovnika ako donesemo, a pogotovo ovako restriktivne, gde ne može ili je gotovo nemoguće da se većinska Srbija čuje sa ove govornice. To što se, uz čitav niz primera, navodi i primer efikasnosti, evo, najbolja iskustva ima prethodna vlast. I njihova je namera bila da se poveća efikasnost. Onda smo došli u apsurdnu situaciju da se tada najavljivalo kako može ova skupština da bude virtuelni parlament, parlament gde nećete morati čak ni da prisustvujete, nećete morati da bude na teritoriji Srbije, moći ćete daljinski da glasate, internetom. Evo, šta je ovo nego upravo otelotvorenje onog predloga ili najave odranije, moći ćete karticom da glasate, pa ćete moći karticu da date i članu uže ili šire porodice pa da glasa. Ne mora da bude 84 poslanika. To što predsednik, odnosno predlagač ovde uvek napominje da će on usvojiti amandmane, pa valjda osim toga treba i da se izjasni većina u ovoj skupštini. Osnovni predlog glasi da u ovoj skupštini ne mora više da bude prisutan nijedan poslanik. Osnovni predlog jasno govori da na odborima, radnim telima ne mora da bude kvorum. Predlog ima cilj da se jednostavno još više obezvredi rad parlamenta. Ovako obezvređena, ojađena Srbija, sa ovakvim parlamentom, jednostavno nema drugog izlaza, nego da ne samo prekida sa ovakvim izlišnim i jalovim raspravama, nego što pre u ovoj Srbiji da se raspisuju izbori, da jednom shvatite da je u ovoj Srbiji većinsko raspoloženje demokratsko raspoloženje. Nećete nikakve restriktivne odredbe imati u Poslovniku, koje će vam sutra srpski radikali pisati, i što pre raspišete izbore pre ćete imati šanse da delujete, radite i da vidite kako to teče parlamentarni život u Srbiji koja u tome ima tradiciju. Niste vi ti koji ste doneli demokratiju, niste vi ti koji ste uveli parlamentarizam u ovu Srbiju. On postoji odranije. To je tradicija Srbije, samo što je vi uporno negirate, prekidate i hoćete da je podredite sebi i svojim stranačkim interesima.
Samo da pitam, da li tražite da se glasa o povredi člana 100? Dobro, molim službu da se evidentira predlog za povredu člana 100, kako bi se Skupština u danu za glasanje izjasnila. Reč ima šef poslaničkog kluba DSS, Miloš Aligrudić.
Kada je reč o ovakvom predlogu akta, DSS je mišljenja da je najbolje da se on usvaja konsenzusom Narodne skupštine, zato što su ovde u pitanju pravila rada Narodne skupštine koja se tiču svih narodnih poslanika. DSS ne stoji na stanovištu da bi narodni poslanici u tom smislu trebalo da se dele na poziciju i opoziciju, na poslanike jedne ili druge političke stranke. Prema tome, kada je došlo do ideje, naravno, pošto kao deo vladajuće koalicije mi imamo odgovornost za donošenje zakona, pre svega oni koji čine vladajuću koaliciju za donošenje ovakvih akata, mi smo razgovarali sa našim koalicionim partnerima da bi svakako bilo dobro da se u razgovore o donošenju Poslovnika Narodne skupštine uključe svi šefovi poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini; da na taj način doprinesemo tome da donesemo ovakav akt konsenzusom ili ogromnom većinom u Narodnoj skupštini i da na taj način zadovoljimo nešto što bi bio interes ne vladajuće koalicije u Srbiji, nego Narodne skupštine u celini, i da na taj način postignemo da Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije bude akt koji može da koristi u više saziva Narodne skupštine, bez obzira ko će činiti vladajuću koaliciju. Ti razgovori su vođeni. Prilikom tih razgovora skrenuta je pažnja u odnosu na neki inicijalni tekst koji je gospodin Predrag Marković, narodni poslanik i predsednik Narodne skupštine, bio ljubazan da nam prezentuje. Dakle, bilo je odgovarajućih primedbi, i ono što ovde moram, istini za volju, da kažem da je većina tih primedbi bila kasnije inkorporirana u predlog teksta koji je ponudio gospodin Predrag Marković. Jedan deo tih primedbi je inkorporiran na taj način što je određeni broj amandmana gospodin Predrag Markovićprihvatio na Administrativnom odboru, jedan deo tih primedbi, koje su se čule ranije na našim sastancima, nije bio do danas prihvaćen. Jednostavno, ostalo je da visi u vazduhu nekoliko pitanja. Jedno od tih pitanja je pitanje načina na koji se evidentira prisustvo narodnih poslanika u Narodnoj skupštini i upravo zbog toga što se radi o vrlo osetljivoj odredbi i DSS, takođe, današnjem formalnom predlagaču je skrenula pažnju na to da je potrebno obraditi dobro tu odredbu i obratiti pažnju na njen smisao. Dakle, mi smo danas u prilici da konstatujemo, zahvaljujući onome što je do sada primetio gospodin Predrag Marković, govorim o tekstu u celini, ne o inicijalnom predlogu koji je zaveden pod određenim brojem, nego o onome što je danas prihvaćeno, da imamo tekst u kome nema mnogo mana. Ono što smo danas čuli kao zamerke na ovaj tekst koji se nalazi pred nama, uključujući određeni broj amandmana koji su prihvaćeni na Odboru od strane predsednika Narodne skupštine, Predraga Markovića, mi danas neke od tih primedbi praktično čujemo prvi put, a određena rešenja koja se nalaze u ovom tekstu bila su predlagana na sastancima kojima smo prisustvovali šefovi pojedinih poslaničkih grupa, koje su danas protiv tih rešenja, konkretno kada je reč o ograničenju rasprave u pojedinostima. Ne mislim na gospodina Petrovića. Prema tome, jasno je ko je preostao, gospodin Tomislav Nikolić, koji je to prvi predložio na našem sastanku. To je istina. Možemo pozvati gospodina Nikolića, pa da ukrstimo ove argumente i vidimo šta je tačno. Da li je to dobro rešenje ili nije drugo je pitanje i primedba koja se čula u odnosu na to rešenje je, kada o njoj govorimo, jedna od najozbiljnijih primedbi koje su se danas mogle čuti u odnosu na preraspodelu vremena u diskusiji po amandmanu. Međutim, oni koji iznose te primedbe previđaju jednu okolnost, kada je reč o raspravi u načelu u Narodnoj skupštini, to se ne izražava veličinom poslaničke grupe, jer je u pitanju jedan predlog jednog akta o kome se govori u načelu. Zaista neprimereno bi bilo da velika poslanička grupa koja ima 82 poslanika govori isto vreme i ima isto vreme za raspravu kao poslanička grupa koja ima 22 poslanika. Jeste, taj argument logički stoji u jednom delu. Kada je reč o amandmanima, gubi se iz vida nešto drugo, da velike poslaničke grupe, s obzirom na broj poslanika, takođe imaju određena prava po prirodi stvari, po prirodi samog broja, koje druge grupe nemaju i nisu u prilici da ih koriste. To je upravo podnošenje ukupnog broja amandmana na pojedine zakone. Dakle, to je nešto što je kompenzujući element. Ne kažem da se o ovome ne može razgovarati. Ne kažem da ne može biti diskusija o ovom pitanju, manje ili više uspešnihosporavanja rešenja koja su data, ali je takođe činjenica da neko nije do danas dao ozbiljan amandman o ovom pitanju. Mi ga danas nemamo u raspravi o ovom poslovniku, a sve vreme smo, bar mi iz DSS, insistirali da se ovaj akt popravlja uz naše uzajamno dejstvo i razgovore. Prema tome, pre dva-tri dana smo saznali da je potpuno isključena mogućnost konsenzusa o ovom pitanju, a danas imamo i oštro suprotstavljanje ovom aktu. Ono što će nas ostaviti mirnim u pogledu toga da li ćemo glasati ili ne za ovaj predlog – naravno, glasanje uz određene amandmane ili, recimo, bez toga ukoliko ti amandmani budu postali sastavni deo teksta u međuvremenu. Dakle, to je činjenica da zaista većina onih stvari koje su ovde rečene u pogledu kršenja, pre svega, opozicionih poslaničkih prava, kolokvijalno govoreći, ili ako je reč o nekim drugim odredbama, ovde ne stoje. Mi imamo bitno poboljšanje vezano za kvalitet rada odbora, za ono što su preciziranja njihovih nadležnosti. Imamo bitno poboljšanje do kojeg se došlo na taj način što se razdvojila rasprava u načelu u fizičkom vremenskom smislu od rasprave u pojedinostima, kako bi se u međuvremenu mogao tekst zakona poboljšati. Imamo uozbiljavanje rada Narodne skupštine u delu koji se odnosi na početak sednice i prisustvo narodnih poslanika, koji je, doduše, drugačije ovde postavljen nego što je bilo do sada, ali sa vrlo jasnom posledicom koja pogađa sve narodne poslanike, bez obzira kojoj političkoj stranci pripadaju, da li su u vladajućoj koaliciji ili nisu. Jednostavno, rad Narodne skupštine mora da počne na vreme, sa određenim uslovima i taj uslov je uslov dobijanja i naknada putnih troškova i dnevnica u ovoj skupštini. Imamo razvijene kategorije poslaničkog pitanja, ovaj put je na jedan decidan i drugačiji način rešeno, i o tome se može razgovarati, i akt koji donosimo danas ili ako ga sutra usvajamo nije nepromenjiv. On se i dalje može poboljšavati u skladu sa svim primedbama koje smo čuli, pa i u skladu sa primedbama koje ćemo danas čuti i koje smo već čuli do sada, od pripadnika opozicije. Mogu samo da kažem da mi je veoma žao što nismo bili u prilici da ovaj akt donesemo konsenzusom. Moje je duboko uverenje da one odredbe koje danas donosimo nisu takve prirode da na bilo koji način vređaju prava narodnih poslanika. Kada o tome govorim, govorim o svim narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini. Ukoliko smo i pogrešili negde i napravili neku odredbu ili došli do ideje da donesemo neku odredbu koja će se u praksi pokazati kao loše rešenje, uvek postoji mogućnost da se ova priča o konsenzusu ponovi, da neki drugi put, u septembru ili kasnije, akt popravimo. Ali, ovo radimo iz dubokog uverenja da ovim ne činimo ništa od onoga na šta nam je ovde skrenuta pažnja. Prema tome, zaista vas molim da pogledamo da li je još uvek moguće sagledati neke amandmane. Predlagač je određene prihvatio, i da vidimo da li zaista u svojoj ukupnosti ovaj akt koji se ovde donosi predstavlja štetu za Narodnu skupštinu ili poboljšanje njenog rada. Duboko smo uvereni da predstavlja određenu mogućnost za poboljšanje efikasnosti rada u Narodnoj skupštini, kvalitet rada, naročito po amandmanima, i da bi bilo dobro da se ovakav akt usvoji. Hvala vam.
Da li se još neko od šefova poslaničkih grupa ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić, šef poslaničkog kluba G17 plus. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, postavlja se pitanje kakav je rad Skupštine u ovom skupštinskom sazivu. Stiče se utisak da je rad Skupštine unapređen, nemamo određene institucionalne povrede koje su bile u prethodnim sazivima. Opozicija u ovom sazivu učestvuje u radu skupštinskih odbora. Predsednici pojedinih odbora su, takođe, predstavnici opozicije. Na taj način se unapređuje kako rad skupštinskih odbora, tako se dobija utisak o radu u celini. Takođe, u samoj skupštinskoj sali atmosfera je u izvesnoj meri promenjena u odnosu na atmosfere koje su vladale u prethodnim periodima. Predsednik Skupštine je, takođe, svojim autoritetom uneo bolju atmosferu i u samu skupštinsku salu. Uneo je jedan određeni duh tolerancije i uvažavanja. U prilici sam, pošto je poslanička grupa G17 plus prvi put u ovom sazivu Skupštine Srbije, da pohvalim poslaničku grupu G17 plus i smatram da su svojim stručnim kvalitetima, moralnim vrednostima, odgovornim radom uticali da se u određenoj meri unapredi rad Skupštine. Takođe, u poslaničkoj grupi G17 plus postoji, i mimo zakonske regulative, 30% žena u samom poslaničkom klubu, što na dodatni način predstavlja kvalitet rada poslaničke grupe. Naravno, kako ne bih selektivno pohvaljivao, pohvaljujem i druge poslaničke grupe, jer svakako za unapređivanje rada nije dovoljna jedna poslanička grupa, nego je potrebna međusobna saglasnost i međusobno uvažavanje svih. Do promene skupštinskog poslovnika došlo se u nekoliko koraka. Prvi, na osnovu dobre ocene rada parlamenta u pozitivnoj oceni Studije izvodljivosti, drugi na osnovu preporuka OEBS-a, i treća stvar, na osnovu sastanka šefova poslaničkih grupa i međusobnog dogovaranja o tome šta i na koji način treba promeniti u Poslovniku Narodne skupštine Republike Srbije. Ispred G17 plus istaći ću neke od osnovnih i najvažnijih stvari koje su u samom poslovniku promenjene. Pod jedan, to je prisustvo narodnih poslanika na početku radnog dana i aktivnosti narodnih poslanika u toku radnog dana. Reći ću vam, pošto sam čuo različite ocene kako je to u okruženju, citiraću vam nekoliko pravila iz nekoliko parlamenata u Evropi, a odnosi se na kvorum i prisustvo na početku zasedanja ili na samoj sednici. Evropski parlament, Pravilo 149. kaže, pod jedan, parlament može zasedati i donositi dnevni red i usvajati zapisnik bez obzira na broj prisutnih članova. Pod dva, kvorum postoji kada je jedna trećina članova parlamenta prisutna u predstavničkom domu, tj. zgradi parlamenta. Francuska, Pravilo 61 – Skupština može zasedati i utvrđivati dnevni red bez obzira na broj prisutnih poslanika. Italija, Pravilo 46. tačka 2 – poslanici angažovani u aktivnostima van zgrade parlamenta, na koje su delegirani od strane parlamenta, ili poslanici koji su članovi Vlade, a odsutni su iz razloga njihove službe, treba da budu uračunati kao prisutni za svrhu uspostavljanja kvoruma. Nemačka, Pravilo 46 – kvorum Bundestaga postoji kada je više od polovine njegovih članova prisutno u zgradi itd. Dakle, mislim da na primeren način su unete izmene za pravilo oko prisustva na početku radnog dana i u toku radnog dana i na taj način, zapravo, poslanici dobijaju pravo da vrše svoju poslaničku dužnost na normalan način, sa mogućnošću da stručno učestvuju u radu odbora i, ako hoćete, i prijemu građana i svim drugim aktivnostima koje poslanik mora da obavlja. Pod dva, što se tiče rasprave u pojedinostima ili o amandmanima, dobro je što se odvaja od načelne rasprave i postoji dobar predlog da protekne 24 časa po završetku načelne rasprave do početka rasprave u pojedinostima. Druga odredba jeste da imamo deset, odnosno po predlogu amandmana 15 minuta po poslaničkoj grupi za svaki amandman. Dakle, tu se radi o minutaži po amandmanu za poslaničku grupu. A svakako je svima jasno u ovom domu da najviše amandmana po prirodi stvari predlaže opozicija, pa prema tome najviše će vremena trošiti na raspravu o amandmanima. Nisam čuo da je na dobar način pohvaljena izmena – dan za poslanička pitanja i odgovore ministara, jer je to jako važno i to je, pre svega, izlazak u susret opoziciji, jer taj dan će se svakako koristiti da se postave odgovarajuća pitanja i da se dobijaju odgovori od nadležnih ministarstava i ministara lično. Prema tome, to jeste nešto novo u Poslovniku, što svakako unapređuje rad samog parlamenta. Rezultati primene izmenjenog, novog poslovnika, biće vrlo brzo vidljivi. Ispred poslaničke grupe G17 plus istaći ću sledeće: pod jedan, odgovornost za sve poslanike pojedinačno, odgovornost za šefove poslaničkih grupa, zamenike šefova poslaničkih grupa i odgovornost dodatna za predsednika Skupštine. Za sve poslanike pojedinačno zato što će morati, pored svojih prava da obavljaju dužnosti, imati i odgovornost da te dužnosti stvarno rade, jer će svaki dan poslanici imati raspored svojih aktivnosti, šta moraju da urade u skupštinskoj sali, šta u skupštinskim odborima, šta u poslaničkim prostorijama, od svih pitanja za koja su nadležni da rade. Drugo, za šefove i zamenike šefova poslaničkih grupa to će biti jedna dodatna odgovornost, da prate čitav niz aktivnosti koje se dešavaju što u skupštinskoj sali, što u odborima, što u poslaničkim prostorijama, da prave odgovarajuće rasporede i da u svakom trenutku znaju gde koji poslanik obavlja svoju dužnost tog dana. Za predsednika Skupštine, takođe, dodatna odgovornost, jer Skupština će raditi od 10,00 ujutru do 18,00 časova popodne bez prekida. U tom smislu predsednik Skupštine ima više obaveza i odgovornosti da sedi za predsedavajućim mestom i čitav niz drugih stvari za obezbeđivanje tehničke podrške (a već ću nešto o tome reći), kao i o radu stručnih službi, dodatne aktivnosti za koje će biti odgovoran. Što se tiče G17 plus, rezultat primene poslovnika svakako će biti efikasnost. Skupština Srbije će u tom smislu duže raditi. Skupština Srbije će više raditi, a to proizvodi dve stvari. Jedna, način rada za poslanike je poboljšan. Drugo, postoji osnovana pretpostavka da će kvalitet donetih zakona biti još bolji. Razume se da smo se hvalili, i to činimo, da smo prošle godine doneli najviše zakona u istorijski srpskog parlamenta. Mi ćemo morati svake godine na evropskom putu da se hvalimo da smo doneli najviše zakona u istoriji srpskog parlamenta. Dakle i broj zakona je jedna važna činjenica, i broj zakona u budućnosti će biti povećan. Ono što jevažno istaći kao rezultat primene novog poslovnika, potrebno je da stručna podrška bude poboljšana. Stručna podrška poslaničkim grupama i stručna podrška skupštinskim odborima. Takođe, potrebno je da tehnička podrška bude poboljšana. Vi dobro znate u kakvim uslovima i na koji način živimo i radimo, kako izgleda, počev od ove skupštinske sale...
Da li koristite i drugih 10 minuta?
Završavam uskoro. Dakle, u uslove rada ljudi se uvere tek kada dođu da posete na dan otvorenih vrata pojedine prostorije Skupštine. Potrebno je da se obezbedi i način evidencije narodnih poslanika na ulazu u zgradu Skupštine. Potrebno je da se sa više računara poboljša podrška u poslaničkim klubovima, potrebno je da više televizijskih ekrana bude prisutno u poslaničkim klubovima, jer će radeći različite vrste poslova poslanici moći da prate i skupštinska zasedanja i svoj redosled kada dolaze na pojedine diskusije ili pojedine skupštinske odbore. Kada sve ovo pogledamo i saberemo, vidimo da Predlog novog poslovnika približava rad Skupštine Srbije parlamentima i skupštinama u regionu i Evropi sa jedne strane. Ako smo na evropskom putu, kao što jesmo, onda ćemo svakako i mi načinom rada i načinom organizacije, i onim čime se bavimo, a mi smo najviše zakonodavno telo, pospešivati što brži ulazak Srbije u Evropsku uniju, jer ćemo stvarati neophodan usaglašen sistem sa zemljama Evropske unije, tako što ćemo ovde brže i efikasnije donositi zakone i raditi svoj posao, a sve zbog boljeg života svih naših građana Srbije. Pozivam sve poslanike da podrže izmene i dopune Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. G-17 plus će svakako glasati za izmene.
Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SPS smatra da je neophodno što pre doneti novi poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Izmene i dopune postojećeg Poslovnika, koji je donet u vreme vlasti DOS, apsolutno je nesvrsishodni posao, jer se ne može ispraviti nešto što je u startu loše postavljeno. Apsolutno je, naravno, neustavno i SPS se protiv toga više puta obraćala Ustavnom sudu, uskraćivanje prava narodnim poslanicima da govore, ne samo u raspravi o amandmanima, nego iraspravi u načelu. Takođe, smatramo da su neke odredbe ovog poslovnika, koje su donete u vreme vlasti DOS, apsolutno na daleko nižem stepenu demokratije u odnosu na ono vreme koje mnogi ovde pežorativno nazivaju – vreme vlasti SPS. Ako neko ne zna, ja ću vam citirati poslednji Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije iz 1997. godine. U tom poslovniku stoji – kvorum za rad Narodne skupštine postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno više od polovine od ukupnog broja narodnih poslanika. Znači, 10 godina vlasti SPS u ovoj sali je u svakom trenutku trebalo da bude 126 poslanika. Mi smo to obezbeđivali, iako nekada nismo imali 126 poslanika, nego u okviru koalicione vlade i uz manjinsku vladu koja je podržavala neka druga politička stranka. Naši poslanici su tada imali neke druge obaveze, ali su morali da budu na zasedanju i sednicama Narodne skupštine Republike Srbije. Takođe, u tom Poslovniku i u vremenu o kojem mnogi pežorativno govore, a dela su im se u vreme kada su bili na vlasti pokazala potpuno suprotnim, stajalo je da vreme izlaganja narodnog poslanika iznosi 10 minuta. Znači, svaki narodni poslanik je imao pravo da govori 10 minuta, svaki bez ograničenja, i čak je imao pravo da se javi i po drugi put, kada se svi oni koji to žele jave prvi put za raspravu. Takođe, poslanička pitanja su se postavljala na svakoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije. Kada je ukinut ovaj uslov za postojanje kvoruma, zaista se postavlja jedno logično pitanje koje je postavio predlagač ovog akta Predrag Marković: ako u Skupštini nema 126, zašto je onda bitno da bude baš kako je DOS rekao – 84? Time je obesmišljen rad Narodne skupštine, jer u svakom lovačkom društvu, svakom udruženju ili društvenoj organizaciji ne možete održati sednicu ukoliko nije prisutna većina od ukupnog broja prisutnih. To je moglo za vreme vlasti DOS i zahvaljujući ovom DOS poslovniku moglo je samo u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Znači, principijelno, postoji jedna stvar koja takođe tim Poslovnikom nije dobro rešena, a to je: obaveznost televizijskih prenosa. Hvala bogu, ti prenosi sada postoje. Ali će oniarbitrarno uvek zavisiti od toga da li postoje tehnički uslovi da televizija to prenosi, da li je ekonomski isplativo za televiziju i, naravno, postojaće dok ne dođe možda neki drugi predsedavajući u ovom parlamentu, koji će zaključiti nešto sasvim drugačije, kao što je bilo u poslednjih nekoliko godina u odnosu na taj neki istorijski datum 5. oktobar. Takođe, mi smo na startu, kada je počela priča o izmenama poslovnika, rekli da mi smatramo da treba da se donese novi poslovnik. Ceo poslovnik koji će definisati i prava i obaveze poslanika i naravno poslovnik koji će učiniti skupštinski rad efikasnim. Znači, ukoliko se ne prihvate naši amandmani koje smo dali, mi ne možemo glasati za ovaj predlog koji je ponudio predsednik parlamenta Predrag Marković. Mi smo dali nekoliko amandmana u želji da pokušamo da poboljšamo nešto što je u osnovi loše. Prvi amandman je se tiče broja dana, znači, kada se podnose amandmani. Ovim predlogom je regulisano da se amandmani podnose pet dana uoči početka sednice, odnosno dešavalo se u praksi da se sednica zakazuje u mnogo kraćem roku nego one koje su definisane poslovnikom. Kako vi možete spremiti amandmane za neki zakon, kada vi dobijete obaveštenje da će sednica Skupštine biti za tri dana, a rok za podnošenje amandmana je pet dana? Mi smo predložili amandman da ova odredba može da postoji, ali da je izuzetak ako se sednica Narodne skupštine zakaže u roku kraćem od roka predviđenog Poslovnikom. Znači, onda je rok za podnošenje amandmana do početka načelne rasprave o pojedinom predlogu ovih akata. Takođe, mi smo predložili da se precizira kada se postavljaju poslanička pitanja, odnosno kada je predsednik parlamenta dužan da sazove tu sednicu. Na predlog poslaničke grupe – da, ali mora da postoji obaveza da to bude barem jednom mesečno. Mi smo predložili da se spreči samovolja predsednika u slučaju kada će se ovde raditi u noćnoj smeni. Nije problem da li će Skupština u izuzetnim slučajevima raditi, ali ako izuzetak postane pravilo, ipak za to mora da postoji određena regulativa. Mi smo predložili da se taj rad posle 18,00 sati može odvijati samo do završetka rasprave u načelu, odnosno u pojedinostima o započetoj tački dnevnog reda i da se o tom produženju moraju poslanici obavestiti najkasnije do 16,00 sati na dan održavanja sednice, za koju se predlaže produženje rada. Predložili smo, pošto ovim predlogom nije bilo predviđeno, da o amandmanima na odborima mogu da učestvuju i drugi narodni poslanici, koji nisu članovi odbora; to je pojašnjenje da se tekst "predstavnik podnosilaca amandmana" zameni rečima "kao i drugi narodni poslanici". Svi narodni poslanici imaju pravo da prisustvuju i na neki način učestvuju u radu odbora, ali im ne date pravo da diskutuju o pojedinim amandmanima. Našim amandmanom se to ispravlja. Takođe, mi smo predložili da se vreme produži, zbog čega nismo srećni što se uvodi, ali Ustavni sud prošli put, kada je razmatrao pitanje oko toga ko ima pravo da govori o amandmanima, nije bio korektan do kraja. Nije proglasio neustavnom i odredbu koja se tiče načelne rasprave, ali je onda postalo neustavno to što neko nema pravo da govori o amandmanima, a potpuno je normalno i logično što nema pravo da govori u raspravi u načelu svaki poslanik. Znači, mi smo predložili da se to vreme sa 10 minuta produži na 15 minuta. Da samo kažem, bez želje za nekom polemikom, predstavnici Demokratske stranke su, naravno, ovde sa aspekta svoje opozicionepolitičke pozicije, izrazili protivljenje ovim predloženim promenama. Podsetio bih da u vreme kada su oni doneli ovaj poslovnik, za raspravu o amandmanima je mogao da se javi samo podnosilac amandmana i po jedan predstavnik svake poslaničke grupe. Čini mi se da je to bilo ograničeno na pet minuta. S kojim pravom sada oni govore i kritikuju ovakva rešenja? Mi smo predložili tri puta više vremena nego što su oni dali u svoje vreme kada su bili ovde na vlasti. I na kraju, mi bismo bili najsrećniji kada bi se doneo novi poslovnik, u kojem ne bi postojala ograničenja i gde bi postojala mogućnost da svi poslanici imaju pravo da učestvuju u raspravi u načelu i u pojedinostima, kao što je to bilo u vreme kada smo mi bili na vlasti. Mi smo protiv da se apsolutno ukine radni kvorum. Insistirali smo, da bi Socijalistička partija Srbije promenila svoj stav, da predlagač prihvati naše amandmane i neophodno je da ovaj amandman, koji je podneo predsednik parlamenta u skladu sa našim dogovorom, o tome da sednica ne može da počne dok u sali nema jedna trećina narodnih poslanika, bude usvojen. Moraju da postoje obaveze, pre svega, za parlamentarnu većinu da obezbedi prisustvo jedne trećine poslanika na početku sednice. Ako to parlamentarna većina nije u stanju da obezbedi, onda ona i ne treba da postoji. Na samom kraju, želim da kažem da smo mi protiv predloženog poslovnika. Glasaćemo za njega samo ukoliko budu prihvaćeni naši amandmani. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Srpska radikalna stranka, Demokratska stranka, G17 plus i Socijalistička partija Srbije. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović. Neka se pripremi narodni poslanik Milan Marković. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Poštovane kolege narodni poslanici, moram reći da smo mi, poslanici Socijalističke partije Srbije, sa zadovoljstvom slušali nadmudrivanje kolega koji su pre nas govorili o ovom predlogu odluke o izmeni Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Čuli smo od više kolega narodnih poslanika nadmudrivanje o tome da li su ili nisu umanjena prava poslanika ovim poslovnikom, da li je stvorena mogućnost da poslanici mogu da kažu šta hoće o nekom predlogu zakona, o amandmanima, jednostavno da li je poslovnik po svom sadržaju restriktivan ili ne. Moram priznati da se posle svega onoga što sam čuo, a polazeći od našeg iskustva u radu parlamenta od 1990. godine, znači u ovih 15 godina višestranačkog sistema u Srbiji, i onoga što je bilo pre u godinama kada su socijalisti činili većinu u Narodnoj skupštiniRepublike Srbije, može izvući prost zaključak: što više pričamo o demokratiji, to je Poslovnik restriktivniji i više smanjuje pravo poslanicima da govore. Ovaj poslovnik nije ništa epohalno, niti išta reformsko, niti išta demokratsko, niti ništa liberalno. Ovo je poslovnik koji se ne može oceniti kao kvalitetan, ali je on produkt vremena posle 5. oktobra, kada je u ime demokratije, transparentnosti i ne znam već kojih verbalnih vrednosti, koje je DOS tada promovisao, on nastao i na prost način označio smanjenje prava poslanika, ako hoćete, onog osnovnog prava poslanika, a to je pravo govora u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mi danas ovom odlukom vršimo izmene jednog lošeg Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Ne vršimo sve izmene koje bi se u tom lošem Poslovniku mogle promeniti. Ako se želela jedna vrsta analogije, ili ako se želeo uspostaviti jedan sistem, da se vremenski ograniči pravo poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije da govore o jednoj zadatoj temi, onda je trebalo ovaj predlog odluke da sadrži i uskraćivanje prava predlagaču da može neograničeno da govori. Nema osnove u tome, ako su narodni poslanici sadržajem Poslovnika onemogućeni da govore onoliko koliko bi želeli, nego je to po tački dnevnog reda sadržano u onih pet sati predviđenih za raspravu. Ovde se predviđa određeni vremenski period za raspravu o amandmanima. Ne vidim zašto predlagač nije u ovom predlogu izmene Poslovnika ograničio i pravo predlagaču, Vladi Republike Srbije ili nekom drugom ko podnese akt u Narodnoj skupštini Republike Srbije i predstavlja osnove rada Narodne skupštine Republike Srbije, vreme govora. Naravno, najbolji i najidealniji je onaj Poslovnik koji bi predstavljao konsenzus svih političkih stranaka, ali neka praksa i iskustvo pokazuju da se do toga u Narodnoj skupštini Republike Srbije teško dolazi. Posle početne želje pribegava se krajnje prostom sredstvu koje nije prihvaćeno od svih, a to je jednostavno, skupštinska većina donosi predlog poslovnika, odnosno poslovnik koji smatra da je dobar. Danas raspravljamo o izmenama Poslovnika koji po svom sadržaju nije kvalitetan. On je restriktivan, po poslanike loš i uskraćuje prava poslanicima. Najbolje se može videti kada se sadržaj ovog poslovnika uporedi sa onim što je bio mali ustav Narodne skupštine Republike Srbije devedesetih godina i onim što je Socijalistička partija tih godina Poslovnikom predvidela. Naime, devedesetih godina Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije je sadržao odredbu prema kojoj Skupština nije mogla raditi ukoliko nije u sali bilo više od polovine ukupnog broja narodnih poslanika. Znači, kvorum za rad Narodne skupštine Republike Srbije bio je 126 poslanika i on je uvek trajao. Koliko je to imalo značaja, setite se samo uz pomoć još jednog poređenja. Naime, tada je bilo predviđeno da se posle završetka rasprave u načelu i u pojedinostima i glasa o tom predlogu. Onda su svi poslanici objektivno morali biti prisutni u sali Narodne skupštine Republike Srbije tokom celog trajanja rada po jednoj tački dnevnog reda, odnosno po amandmanima, i aktivno su učestvovali. Sada imamo paradoksalnu situaciju da se o jednoj tački raspravlja u načelu i u pojedinostima, a da se glasanje obavlja posle nekih 15-20 dana, pa se često dešava da ni predlagač ne zna tačno šta sadrži koji amandman, a kamoli da to znaju ostali poslanici. Mislim da će se veće prisustvo poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije obezbediti onog trenutka kada se bude predvidelo da se predlog u načelu i u pojedinostima raspravlja,odnosno glasa u isto vreme. U vreme kada su socijalisti organizovali rad Narodne skupštine Republike Srbijesvaki poslanik je imao pravo da govori po 10 minuta, koliko god da je to poslanika želelo. Primera radi, ako bismo uzeli sadašnji odnos poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini Republike Srbije, poslanička grupa SPS bi mogla govoriti 220 minuta, a ovim poslovnikom može svega 26 minuta, znači skoro deset puta manje. To najbolje govori o demokratskom karakteru onog poslovnika pre u odnosu na ovaj. Postojala je poslovnička mogućnost, ukoliko neko od poslanika smatra da nije na adekvatan način obrazložio predlog zakona koji je bio na dnevnom redu, da je mogao dobiti ponovo reč, i to više njih, naravno, uz saglasnost predsednika Narodne skupštine. To govori, samo po sebi, kakav je bio princip rada. Imali smo, naravno, situaciju da je tadašnja opozicija vršila praktično opstrukciju rada parlamenta, ali i to je sastavni deo parlamentarnog rada. Čuli smo danas zanimljivu priču od kolega koji su bili '90. godina narodni poslanici Republike Srbije, da je ovde čitana knjiga tokom nekoliko sati i da je to bio način rada parlamenta. Imali smo i dva zakona '90. godina: jedan zakon o transformaciji "Politike", kada je podneto na taj predlog zakona preko 2.000 amandmana (čini mi se 1996. i 1997. godine); drugi je bio Predlog zakona o lokalnoj samoupravi, kada je podneto 1.350 amandmana na predlog zakona. Ovi podaci koje sam naveo, ovi primeri, najbolje govore koliko je Narodna skupština Republike Srbije '90. godina bila mesto gde se moglo, od strane narodnih poslanika, razgovarati o temama koje su bile na dnevnom redu, i to u neograničenom vremenskom trajanju. Doduše, neki poslanici su i to pravo zloupotrebljavali, ali to govori više o njima, nego o Skupštini. Onda, imamo situaciju da se to vreme proglašava nedemokratskim, totalitarnim, tiranskim, ili ne znam na koji način, a onda dobijemo posle nazovidemokratskih promena 2001. godine Poslovnik koji suštinski umanjuje prava poslanika. Moram reći da su se poslanici SPS u odnosu na Poslovnik koji je sada važeći žalili Ustavnom sudu, i to po više tačaka. Pomenuću samo dve: vremensko ograničenje, svođenje prava poslanika da mogu razgovarati o nekom predlogu zakona samo unutar prava poslaničke grupe i taj naš stav nije bio prihvaćen od Ustavnog suda; ali je prihvaćen drugi – da su poslanici mogli da govore o amandmanu koji je bio na dnevnom redu, jer je, nažalost, i to pravo bilo umanjeno. Ovo sam napomenuo da biste shvatili šta ove promene same po sebi nose. Mi poslanici SPS nismo zadovoljni ovim predlogom dokumenta, kojeg je gospodin Marković podneo Narodnoj skupštini Republike Srbije. Tražio sam od gospodina Markovića da se, kao predlagač, izjasni o našim amandmanima, da znamo kakva je njihova sudbina. Ukoliko amandmani na Predlog odluke, koje smo podneli gospodin Zoran Anđelković i ja, ne budu prihvaćeni, neće ni naša poslanička grupa glasati za Predlog odluke o izmeni Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Reč je o nekoliko amandmana, ali je suština sledeća: da se ne uskraćuju prava poslanicima, da predsednik Narodne skupštine Republike Srbije ne zloupotrebi poslovničku mogućnost da može da produži rad parlamenta popodne ili u večernjim satima na neograničeno vreme. Ovim se njegovo pravo reguliše - da može eventualno produžiti vreme u raspravi po nekoj tački dnevnog reda samo do završetka rasprave o toj tački. To, naravno, mora da najavi, da bi poslanici mogli da planiraju svoje vreme. Naravno, i ova mogućnost da se vreme za podnošenje amandmana produži sa tri na pet dana. Predvideli smo mogućnost, ukoliko se Narodna skupština Republike Srbije zakaže u kraćem vremenskom periodu, da to pravo može biti korišćeno u vreme pravog podnošenja amandmana na predlog zakona do onog trenutka dok ne počne rasprava o tom predlogu zakona. Drago nam je što je podneti amandman, moram reći na našu inicijativu, gospodin Marković prihvatio, ali očekujem da se i o drugim našim amandmanima izjasni javno, da nije dovođena u pitanje potreba da jedna trećina poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije u ovoj sali bude uslov za početak rada Narodne skupštine Republike Srbije. Pravo je da opozicija vrši bojkot rada parlamenta, to je njihovo pravo, to se uopšte ne dovodi u pitanje. Mislim da skupštinska većina treba i mora da obezbedi tu trećinu potrebnu za rad parlamenta i da je to nešto što jednostavno treba prihvatiti kao takvo. Možda se odgovor može tražiti na drugoj strani, da li neki poslanici imaju više obaveza u odnosu na posao poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. To je jedan od razloga što ne prisustvuju sednici i što to utiče na kvorum. To je pitanje koje mora svaka poslanička grupa da reši unutar sebe. Jednostavno, to je pitanje zaduženja poslanika. U svakom slučaju, ovaj poslovnik neće sam po sebi, sa ovim izmenama, predstavljati ništa revolucionarno novo. On će suštinski pomoći da produžimo rad ovog parlamenta. Možda se neće raditi četiri ili pet, radiće se samo šest sati, ako ne budemo počinjali u 10,00, počećemo u 11,00, pa će se raditi do 18,00 sati. To je jedan sat u odnosu na ono što smo do sada imali kao praksu. Sigurno će biti produžen rad parlamenta. Što se tiče rasprave u pojedinostima, videćemo kako će stvari ići. U svakom slučaju, još jednom kažem, očekujem od gospodina Markovića da se izjasni o našim predlozima, o našim amandmanima na ovaj predlog odluke. Ukoliko gospodin Marković, kao predlagač, prihvati naše amandmane, poslanici SPS će glasati za ovaj predlog odluke. U suprotnom, naš stav će biti negativan. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Ištvan Išpanović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih predsedavajućeg, ukoliko je moguće, da obezbedi prisustvo predlagača - predsednika Narodne skupštine Predraga Markovića, jer se u suprotnom postavlja pitanje koga pokušavamo da ubedimo u rešenja koja smo mi predložili. Mi iz DS smo već upozorili i vladajuću većinu i gospodina Markovića na poziciju Narodne skupštine u sistemu vlasti u Republici Srbiji. Zbog toga smo sugerisali maksimalan oprez ne samo prilikom donošenja važnih sistemskih zakona, već i prilikom razgovora o Poslovniku Narodne skupštine, o načinu kako će se urediti rad Narodne skupštine. Nažalost, mi moramo konstatovati da se za ovih 15 godina višepartijskog sistema u Srbiji parlamentarizam i nije baš zapatio. Ne možemo reći da mi suštinski imamo izgrađen parlamentarizam. Sa druge strane, teško da možemo reći i da smo usvojili jedan od onih osnovnih demokratskih civilizacijskih principa, a to je princip podele vlasti. Kada to uzmemo u obzir i realno sagledamo stanje današnjeg parlamenta, mi možemo reći da je Narodna skupština Republike Srbije na marginama političkog života u Srbiji, kako po svom ugledu koji uživa u javnosti, tako i suštinski, po odlukama koje ona donosi i njenom značaju u političkom životu Srbije. Stoga je vrlo važno razmišljati o tome kakvu poruku šaljemo javnosti kada menjamo Poslovnik o radu Narodne skupštine i kada dovodimo ovu Narodnu skupštinu u situaciju da će se ovde diskutovati u prisustvu možda samo tri, pet poslanika, ili nije bitno, kada se neće znati ni koji je redosled tačaka dnevnog reda, neće se znati kada radi Skupština, kada ne radi Skupština, da li je zasedanje u toku, da li nije u toku, da li su radili odbori, da li nisu radili itd. Suštinsko pitanje koje se tu postavlja - šta rade narodni poslanici? Šta je ključni problem ove Narodne skupštine? Ključni problem jeste šta rade narodni poslanici za platu od 70.000, 80.000 i ostale prinadležnosti od 100.000 dinara? Zar je problem narodnim poslanicima vladajuće većine da dođu u 10,00 sati u Narodnu skupštinu? Da li vi donosite ovaj poslovnik zbog toga što ne možete tako rano da ustanete? Da li razmišljate o građanima Srbije koji ustanu u 05,00 ili 06,00 časova, rade osam sati i dobiju 15.000 dinara? To je problem ove Narodne skupštine. Nema ovde priče o efikasnosti. Efikasnost se postiže radom. Ukoliko neko želi da radi, nama ne trebaju promene Poslovnika Narodne skupštine. Pre nego što pređem na priču o samom Poslovniku Narodne skupštine, mi ovde treba da rešimo prethodno pitanje, a to je za koga mi donosimo poslovnik Narodne skupštine; da li se taj poslovnik donosi za sve poslanike ili će on važiti samo za poslanike opozicije? Da li smo mi ovde svi zajedno, a posebno vi iz vladajuće koalicije, privrženici vladavine prava? Da li verujete u demokratske principe? Da li ste spremni da donesemo poslovnik i da se sutra pridržavate tog poslovnika? Sumnjam u to. Vi se niste pridržavali ni Poslovnika koji je sada na snazi. Prilikom predlaganja ovog poslovnika, vi ste već odstupili od Poslovnika koji je sada na snazi. Ne može to da se pravda dobrim željama. Meni je žao što mi imamo predsednika Skupštine Republike Srbije koji ne razume državu, ne razume sistem podele vlasti, i ne razume prava i obaveze Narodne skupštine i poslanika koji čine tu skupštinu. Ne može se dobrim željama pravdati kršenje zakona. Ne može vladati politički voluntarizam, mi moramo imati vladavinu prava. Zašto sumnjam u sposobnost ove vladajuće većine i ove Narodne skupštine da se pridržava poslovnika Narodne skupštine koji sada treba da donese? Zato što ste tako svesno odustali i prekršili odredbu 199. Poslovnika Narodne skupštine i odbili da raspravljate o poverenju Vladi Republike Srbije. Da li ima ijedan poslanik vladajuće koalicije, i žao mi je što predsednik parlamenta nije tu, njega sam želeo sve ovo da pitam vrlo direktno ... Da li ste došli, gospodine predsedniče? Dakle, da li i predsednik Narodne skupštine sme da izađe za ovu govornicu i da kaže da nije prekršen član 199. Poslovnika Narodne skupštine. Svesno ga je prekršila vladajuća koalicija. To je bilo političko pitanje za vladajuću koaliciju. Ljudi koji su to učinili nisu shvatili dublji značaj tog pitanja. Dublji značaj tog pitanja jeste kršenje sistema vladavine prava. Kršenje principa vladavine prava i promovisanje politike koja kaže – da, u parlamentu je sve dozvoljeno. Naši građani ni onako nemaju nikakvo mišljenje o našem parlamentu. Koga je briga šta se dešava u parlamentu. Hajde da mi donosimo zakone za koje mislimo da su dobri. Ali, suština demokratije jeste procedura, suština demokratije nije da većina odluči o svemu. Suština demokratije jeste procedura, a procedura će kroz svoje mehanizme dati krajnji cilj koji je opravdan i regularan. Zašto ste falsifikovali Zakon o radu? Za šta služi Narodna skupština, ako ona ovde može da izglasa neki amandman, da da svoj stav o nečemu i da vi to posle u nekoj kancelariji promenite. To ste uradili, falsifikovali Zakon o radu. Veoma mi je zasmetalo kada je gospodin Albijanić malopre rekao, istina tiho i stidljivo, sledeće: "Ovaj saziv Narodne skupštine nema institucionalnih problema kao što je imao prethodni". Nije moguće. Ima institucionalnih problema daleko većih nego što je imao prethodni. Ovaj se ogleda u činjenici da je promenjena volja Narodne skupštine. Nema potrebe da se smejete, kolega Matiću, pomenuo sam vas da biste mogli da kažete. Vi ćete meni reći ono što mi znamo i što smo mi iz DS sami rekli, što jesu greške zbog kojih ljudi odgovaraju, ali ne čujem da je neko ovde od vas hrabar da kaže – da, pogrešili smo, falsifikovan je Zakon o radu. Niko od vas ne kaže ovde – jeste, član 199. Poslovnika je prekršen. I vi znate to i sam znam. Ili treba da ga pročitam. Pročitaću ga zbog javnosti, nije problem, imamo dovoljno vremena. Znači, član 199. jasno kaže: "Sednica Narodne skupštine na kojoj će se raspravljati o pitanju poverenja Vladi ili pojedinom njenom članu" itd. Znači, raspravljaće se. Ne možete vi kao vladajuća koalicija da odlučujete da li ćete poštovati Poslovnik. To je slovo zakona. Ne možemo mi sada ovde većinom da odlučimo da li ćemo da raspišemo nove izbore. Ne možemo mi ovde da kažemo - ne, mi ćemo naš mandat produžiti narednih 20 godina. Nema te većine koja može da ide iznad prava. Vladavina prava jeste da bi se ograničila samovolja. To je meni prethodno pitanje – da li mi uzalud danas raspravljamo ovde, da li ćemo doneti kakav-takav poslovnik, boriti se (mi iz opozicije) ovde za neke amandmane i da li to ičemu vredi, ili će vama, kad vam bude neka stiska, doći do toga da vi to prekršite? Nemojte u replici, posebno vi gospodine Matiću, ukoliko budete izlazili, da branite vaše greške time što ćete pominjati greške iz prošlosti. Time je vaša odgovornost veća, jer upravo radite sve ono što ste kritikovali kod nas. S pravom ste kritikovali greške u prethodnom sazivu, ali je vaša sramota veća što vi radite to isto što ste kritikovali i na talasu čega ste došli na vlast. Gde nam je budućnost ako svaki sledeći ne bude pomak nabolje, nego pokrićem da su prethodnici bili loši on bio još gori. Vi jeste još gori. Znači, to je za mene prethodno pitanje i žao mi je što vama nije jasno o čemu pričam. Izađite za govornicu, nisam vas video za ovih godinu dana često, pa recite šta imate. Dakle, to je po meni suštinsko pitanje - da li mi rešavamo to prethodno pitanje i da li smo raščistili sa pričom o tome da li hoćemo da poštujemo Poslovnik ili nećemo da poštujemo Poslovnik? Šta donosi ovaj poslovnik? Ovaj poslovnik donosi restrikciju prava narodnih poslanika. Krajnje je degutantno slušati lep govor predlagača. Zaista gospodin Predrag Marković lepo govori, vrlo je ljubazan čovek i veoma ga cenim, ali on ne odgovara na suštinu. Suština je restrikcija prava narodnih poslanika. Ne mogu da verujem da ima neko u ovoj skupštini ko će stvarno da izađe ovde i da kaže da je ovo povećanje prava narodnih poslanika. Znate u kom smislu je povećanje prava – da ne morate da sedite i da vas više niko neće ni videti u Narodnoj skupštini. Ući ćete, legitimisaćete se kao vladajuća koalicija i šetati po Beogradu. To su povećanja vaših prava, ali ta prava su prava koja su van ovog posla. Mi govorimo o pravu poslanika u poslu, pravu da iznosimo svoje mišljenje, da kritikujemo stavove Vlade. U suprotnom, bili bi dovoljni izbori i da neko pobedi na izborima, pa ukinimo parlament, opozicija više nema šta da priča do sledećih izbora i to je to. Vi morate omogućiti opoziciji da iznese svoje stavove u parlamentu i vi morate omogućiti opoziciji da diskutuje o vašim zakonima. Vi se ne možete pokrivati time što je krajnji ishod nekog glasanja već unapred poznat. U redu, on jeste unapred poznat, jer postoji vladajuća većina. Nije to sporno, ali je suština da se pre tog krajnjeg ishoda čuje mišljenje manjine. Znači, mišljenje manjine je suština parlamentarnog života i suština procesa koji vladaju u parlamentu. Kako ste govorili kada je donošen prethodni Poslovnik, kada su vršene restrikcije prava narodnih poslanika. Ovako ste govorili, u pitanju je vaš šef poslaničkog kluba tada, Dejan Mihajlov, a sada jedan od prva tri čoveka DSS. Ovo govori DSS: "Dame i gospodo, najrestriktivnije odredbe iz ova dva sistema ogledaju se što mi ovim poslovnikom imamo ograničeno i vreme rasprave. Imamo i nepotrebnu potrebu da ne postoji kvorum." To je govorio Dejan Mihajlov. Utvrđuje se da trećina poslanika treba da bude prisutna da bi se započela rasprava. Pribegava se cifri od 84 i najrestriktivnijim merama da bi se očuvala vlada. To je govorio Dejan Mihajlov. Vaš šef je ovo pričao pre dve godine. Mi kao poslanici, čitam dalje, Dejan Mihajlov ne postoji, mi kao poslanici DSS odgovaramo građanima za ono što radimo i odgovaramo svojoj stranci. Jednostavno, ukoliko smo se borili za neka pravila i procedure dok smo bili opozicija, nemoralno je biti protiv toga kada ste pozicija. U ovom slučaju dolazi se na pozicije da smo se za jedno zalagali onda, a kada nam se vlast osladila dajte da potpuno satremo opoziciju, dajte da potpuno satremo one koji ne misle u svakom slučaju kao i vi. Ovo su reči Dejana Mihajlova, neverovatno primenjive na situaciju koju danas imamo, ovo je poštenje DSS i doslednost u politici koju vodite. Šta kaže dalje gospodin Dejan Mihajlov. Dejan Mihajlov kaže – DSS neće podržati dalje restrikcije poslaničkih prava, zato što to duboko vređa intelekt ovog naroda, zato što narod koji se jednom oslobodio jedne vrste diktature ne sme da dopusti sebi da ide u novu vrstu diktature i niko ne sme u ovoj skupštini da ponovo potcenjuje građane, jer će oni svoju volju pokazati već na prvim vanrednim izborima koji će biti u Srbiji. Verujte, dobro je govorio Dejan Mihajlov, poslušajte vašeg šefa, nemojte danas glasati za Predlog izmena Poslovnika Narodne skupštine. Ovo zaista govori o vašoj stranci. Bilo bi dobro da razmislite o ovakvim stvarima i o tome kakvu politiku vodite. Sada, idemo konkretno da vidimo šta vi to predlažete narodnim poslanicima i biću vrlo ljubazan prema svima vama, jer vi kao poslanici vladajuće koalicije niste pročitali. Dakle, garantujem da pola vas nema pojma o čemu mi danas govorimo. Niste vi danas pročitali ovo i nemojte da dobacujete bez veze. S jedne strane, ovaj predlog ima izrazite nedoslednosti. Teži se preciziranju navodno Poslovnika o radu itd, i sada imamo tu članove 1, 4, 10, 19 itd, gde se precizira kako to treba da radi Narodna skupština. S druge strane, predlog je nedosledan, puštaju se neke ideje u vidu članova 21, 23, 26, za koje nikome u ovoj sali nije jasno kako će da se primenjuju. Zatim, ima jedna dobra stvar, uvodi se odbor za lokalnu samoupravu. Ali, postavlja se pitanje šta su nadležnosti tog odbora. Mislim da ste tu duboko pogrešili, odnosno predlagač je duboko pogrešio i mislim da mu nije najjasniji sistem, odnosno značaj lokalne samouprave kao prava građana. Dakle, suština onoga što bi trebalo odbor za lokalnu samoupravu da radi u Narodnoj skupštini jeste afirmacija lokalne samouprave kao prava građana, da taj odbor vodi računa o tome kako će u našoj državi da se razvija lokalna samouprava. Mera lokalne samouprave je jedan od repera demokratije u jednom društvu, ali vi to ne radite, mi bismo onda mogli na tom odboru da postavimo neka pitanja koja su se ovde čula i ranije, kako to ministar finansija kroz transfere Vlade Republike Srbije pokušava da kontroliše sistem lokalne samouprave, protiv čega ste bili vi poslanici DSS tada. Znači, tu je greška. Dobro je da se ovo uvodi, ali je loša sadržina i tu apelujem na vas da to promenite. Kažete – rasprava na sednici odbora vodi se bez obzira na broj prisutnih članova. Stvarno ne znam kako možemo da vodimo raspravu na sednici odbora bez obzira na broj prisutnih članova odbora. Znači, predsednik odbora je ovlašćen da sazove sednicu, da raspravlja, on to može da okači tamo na tabli, da se to javi dvojici poslanika, nekima da se ne javi. Dođu dva poslanika, zakažu sednicu u nevreme i oni lepo na sednici odbora obrade sve teme koje ih zanimaju. Uopšte narodni poslanici više nisu potrebni da dolaze. Dovoljno je jedan, dva ili tri poslanika, ostali nisu potrebni da dođu ni na sednicu odbora. Mislim da je ovo rešenje koje je apsolutno neodrživo, bez obzira na tu priču o navodnoj efikasnosti. Ne može efikasnost biti do te mere prioritet da potre sve druge principe koji vladaju u jednom demokratskom društvu. Jer, ako pristupimo na taj način efikasnosti, imam konkretan predlog za vas, ukinimo parlament i bićemo najefikasniji. Što vlada poželi, to će staviti na papir, lupiće pečat i eto ga zakon. Član 9 – u pretresu na sednici odbora mogu da učestvuju članovi odbora, predlagač zakona, predstavnik vlade i podnosilac amandmana ili predstavnik podnosilaca amandmana, i to po jednom u trajanju od pet minuta. Prva moja primedba je zašto narodni poslanik ne može na odboru da učestvuje u raspravi o amandmanima. Zašto bilo ko od vas narodnih poslanika koji nije član dođe na odbor i ima interesantno pitanje za amandman koji je za njega zanimljiv. Možda je amandman kojim se smanjuje transfer u njegovoj izbornoj jedinici. Hoće da dođe na odbor, hoće da diskutuje o amandmanu i da kaže – nemojte ljudi da smanjujete novac za moju opštinu, ali on nema pravo da raspravlja o amandmanu. Vi ukidate pravo narodnog poslanika da dođe na sednicu odbora i da raspravlja o amandmanu. Da li shvatate koliko je to nelogično, jer će i vas pogađati jednako. Sutra će pogađati vas ili vaše poslanike. Šta znači jedanput u trajanju od pet minuta? Odbori, gospodine Šormaz, biću tako ljubazan da vam objasnim, vama nije to nejasno. Niko nikome ne brani da piše amandman, ali ako vi napišete amandman pa kažete –gradu Beogradu skinite 500 miliona i prebacite Smederevu, i taj amandman ode, normalno. Dobijem ga kao poslanik iz Beograda, onda odem i kažem – vidite, gospodin Šormaz je podneo amandman, ali on ne razume generalno to pitanje prihoda-rashoda u jednoj državi. Ne mogu da odem na odbor i to da kažem, zato što ste mi vi to pravo uskratili. Ne radi se o tome ko će podneti amandman. Radi se o tome da li postoji mesto gde ću moći da branim svoj stav povodom amandmana koji je neko podneo. Pošto su drugi razumeli, ne mogu da se zadržavam samo vama da objašnjavam. Zašto samo pet minuta? Zašto samo jedanput? Ako postoji jedno mesto gde je i u ovoj Narodnoj skupštini i u prethodnom sazivu Narodne skupštine vladala kolegijalna atmosfera, gde smo svi bili kolege, to su naši odbori, bar Odbor za pravosuđe, čiji sam član već šest godina. Uvek smo mogli da razgovaramo i više puta da se ponavlja jedna tema, i više puta da se priča, i to je sasvim logično. Vi ukidate tu dobru praksu koju imamo do sada. Ne znam zašto je ukidate. Zašto vam smeta da se na odborima razgovara? Zašto ukidate kvorum za rad na odborima, dajete mogućnost da se održavaju neki, bože sačuvaj, tajni odbori, gde niko neće ni znati kada se dešava, gde se dešava itd. Onemogućavate ljude da dođu da kažu i sada vi dođete na odbor gde se vode stručne rasprave, gde nisu političke rasprave, konkretnu temu pokušate da obradite. Da kažete neka rešenja za koja smatrate da su dobra ili nisu, to sme da traje maksimalno pet minuta i kada se završi tih pet minuta dovoljno je da neko drugi se javi za reč, predloži nešto drugačije itd. Vi nemate mogućnost odgovora, nemate mogućnost davanja možda neke treće ideje, time gubimo kvalitet. Šta nam vredi dobijanje na vremenu ako gubimo kvalitet? Idemo dalje. Član 10. je potpuno nejasan, potpuno je nejasno šta ste hteli da kažete članom 10. Gospodine Matiću, dao sam mogućnost da replicirate. Mislim da ovo nije u redu. U članu 10. stav 4. predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštineodrži drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži i radi posle 18 časova, i to nije u redu. Zašto? Zato što ste to vi, kao i do sada, uveli zbog zaostatka u vremenu, zbog lošeg vođenja Narodne skupštine generalno, što je posledica vođenja politike. Vi ste i sada imali običaj da radite celu noć. Nije to mnogo sporno, radi se celu noć, neko drema, prošli put je tu bilo i jogurta, i bureka i svega, to je dostojanstvena Narodna skupština koju ste obećavali građanima pre nego što ste došli na vlast. Nema problema, ali šta se može desiti sada? Može se desiti u pet minuta do 18 časova da predsednik Narodne skupštine kaže - mi ćemo da produžimo rad i da onda obradite još 15 tema. Gde je tu javnost rada, gde su tu sučeljena mišljenja, parlamentarizam? To je prevara. Vi morate tu reagovati prihvatanjem amandmana koji su podneli kolege (ne znam tačno iz koje partije), da bi to koliko-toliko imalo smisla. Taj amandman se odnosi na situaciju gde je moguće takvo produženje samo do okončanja načelne rasprave, a sve drugo jeste prevara narodnih poslanika. Opet se vraćam na raspravu o pojedinim tačkama iz utvrđenog dnevnog reda. Sednica Narodne skupštine vodi se bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika. Želeo bih da budem potpuno jasan. Meni je jasan ratio legis, odnosno racio ovog poslovnika. Tu dileme nema. Postoji to u uporednim parlamentima, takva rešenja, ali nije to ništa sporno, ali uporedni parlamenti nemaju 4,5 posto podrške građana, ne dešava im se ono što se ovde dešava već 15 godina, da svaka vladajuća većina napravi takav faul da dodatno unizi položaj ovog parlamenta. Ne možemo se mi meriti sa parlamentom Francuske. Kaže gospodin predsednik, naši poslanici treba da imaju ugled kao što to imaju poslanici u Francuskoj. Ne može to dekretom. Mi na neki drugi način moramo doći do tog ugleda. Kakav će nam ugled, predsedniče, biti kada vi ovde budete sedeli sami i ovde sedelo pet poslanika u sali. Ljudi nas ionako optužuju što zbog plata, što zbog ovoga, što zbog onoga. Bezrazložno dospevamo u žižu javnosti, rekao sam, žao mi je što niste bili tu, ponoviću i pred vama, mislim da jesmo na margini političkog života u svakom pogledu. Narodna skupština je na margini političkog života, i po ugledu koji uživa u javnosti i po odlukama koje donosi, odnosno značaju uticaja na odluke koje se donose. Sada vas pitam, zamislite kako ćete vi izgledati kao predsednik Narodne skupštine, kako ćemo mi kao narodni poslanici, kada ovde sedi pet poslanika. Iovako, koga god sretnete na ulici nekog ko prima 15.000 i 20.000 dinara platu, misli da mi ovde ne znam u kakvom izobilju živimo, i još kada vidi da nas nema to će biti dodatno. Videćemo uostalom kako će sutra ili prekosutra izveštavati mediji o ovome što danas ovde radimo. Danas sam video naslov – kvorum iz hodnika. Znači, govorimo o ugledu Narodne skupštine, a ne sporim rešenje kao rešenje, ali da li je primerno nama, to je pitanje gospodine predsedniče. Član 14 – ukoliko nadležni odbor ne dostavi izveštaj, odnosno Vlada mišljenje na predlog zakona, predlog zakona će se razmatrati bez tih izveštaja, odnosno mišljenja. Mislim da to nije u redu. To definitivno nije u redu. O tome može da odluči Narodna skupština, ali nemojte da stavite da to bude redovna praksa, jer predsednik odbora neće sazvati odbor ili će sazvati odbor i doći će dva-tri čoveka i oni ionako nemaju (i nije bitan) kvorum za rad itd. Kompletno do te mere liberalizujemo rad u ovom parlamentu, da narodni poslanik koji neće da radi može da ne radi do mile volje, i to je strašno. Moraju ovde da postoje neke obaveze narodnih poslanika. Ne znam koja je to sloboda potrebna narodnim poslanicima, ne znam kome je teško u ovom parlamentu, koji je to posao težak za 100.000 dinara?! Nije ovo nikakav posao težak, a pogotovo za poslanike koji ovde nisu izašli tri puta za govornicu i nisu podneli tri amandmana za sve vreme. Ovo je preterano. Ovo rešenje je potpuno preterano i mislim da ovde mora, a ne znam da li ovde postoji amandman, podneo sam amandman na ovaj član 14. i nemojte da vičete, molim vas, znači, mislim da član 14. treba da usvojite amandman i moramo da obavežemo narodne poslanike da dolaze na odbore. Ne mogu odbori da se održavaju, a imate većinu kao vlast, imate većinu na odborima, održite kvorum na tim odborima. Vi ste u krajnjem slučaju, ne vi, nego sadašnja vlast je to nama prebacivala i to je jedan od argumenata bio kada je trebala da dođe na vlast. Pomenuli ste, gospodine predsedniče, da je ona Narodna skupština imala dva ili jedan posto ugleda među građanima. Da, ali tadašnja opozicija je crtala panoe, pravila skandale i tu čitave predstave o tome šta se dešava u Narodnoj skupštini, kritikujući tadašnju vlast. Da li ste videli da mi to radimo. Mi imamo malo osećaja prema državi. Nismo mi kao neka gospoda koja su crtala panoe i neke finansijske imperije nekih ministara itd, a sada tim ministrima dlaka sa glave ne fali. A mi ne crtamo panoe i ne pročitamo "Kurir", gde piše 12 miliona, pa napravimo ovoliku cifru 12 miliona i sazovemo konferenciju za štampu, i pravimo komedije od toga. Vodite računa, ako već kažete da ima bolji rejting ova skupština, pa treba nas da pohvalite jednom da ne rušimo rejting, i ne samo nas, mislim i da ova druga opoziciona stranka ima daleko blaži stav nego što je to bio u prethodnom periodu. Užasno je da se hvalimo rejtingom od 4,5% generalno, to je za sve nas sramota. Član 15 – sama ideja da odbori imaju zakonodavnu inicijativu je dobra ideja i tu za nas nema spora. Ideja kao ideja je dobra. Neprimenljiva je u ovom momentu za nas, jer Ustav to ne predviđa. Isto važi i za amandmane, jer amandmani i pravo podnošenja amandmana je restriktivnije od zakonodavne inicijative, i teško je da mi sada damo odboru pravo da podnese amandmane. Nije problem, mi to možemo rešiti na drugi način i da ne bi imali tekst koji je eventualno u koliziji sa Ustavom. Tako što će poslanici koji su članovi odbora potpisati određeni amandman, kao što mogu da potpišu i određeni zakon, i time da ostvare zakonodavnu inicijativu. Suštinski, gospodine predsedniče, to je isto, a formalno je bitna razlika i ne dovodimo u sumnju našu privrženost ustavnim odredbama. Član 16 je vrlo sporan i o tome je govorilo ovde nekoliko kolega. Član 16. mislim da će biti predmet ocene Ustavnog suda. Naime, ovde ste odustali od jednog principa koji važi u ovoj Narodnoj skupštini, a to je da vreme i mogućnost iznošenja stavova zavisi od veličine poslaničkog kluba, odnosno poslaničke grupe. Tako poslanička grupa sa 80 članova ima toliko vremena, a ovi sa 60 toliko, mi sa 37 toliko itd. To nije ništa sporno. Mora na neki način da se ograniči vreme trajanja rasprave i ne može ona da traje unedogled, deset godina i tako dalje. Kod rasprave o amandmanima predvideli ste da svi mi imamo deset minuta ili ako prihvatite amandman 15 minuta. Mislim da to nije mnogo bitno, nije šija nego vrat, što bi se reklo. Gde je tu greška? Prvo, principijelno se ne slažem da nas ograničiteu pravu da govorimo o amandmanima. Zaista mislim da to netreba da uradite. Opet idete ka nekoj efikasnosti i izgubićemo na kvalitetu, i to nije dobar put da se nešto popravi u ovoj Narodnoj skupštini. Ukoliko ostanete pri tom rešenju morate ga promeniti na sledeći način: morate odrediti vreme proporcionalno veličini poslaničkih klubova. Evo, gospodin Albijanić i ja smo neravnopravni, to sam rekao na Odboru. Uvaženi kolega Albijanić, koga volim veoma da slušam za govornicom i vrlo često imamo slične stavove, nismo ravnopravni po pitanju podnošenja amandmana. Iz prostog razloga što kada se pojavi amandman za ovom govornicom, teorijski posmatrano, kao pripadnik veće poslaničke grupe imam manju mogućnost da izađem i da diskutujem o amandmanu nego što to ima gospodin Albijanić, koji je pripadnik manje poslaničke grupe. Moja poslanička grupa je veća, njegova je manja, ali mogu manje da govorim nego on kada se to podeli. Znači, nema logike da poslanička grupa sa, ne znam, 22 poslanika ima jednako pravo kao poslanička grupa sa 83 narodna poslanika. To nema logike, bez obzira što meni, kao pripadniku poslaničke grupe koji ima 37 poslanika, to nije bitno. To je stvarno principijelno pitanje i zbog toga insistiram da ga rešite. Mislim da će to biti proglašeno neustavnim iz prostog razloga što su poslanici u neravnopravnom položaju i nemaju jednaka prava. Možemo da idemo tako daleko da ograničimo diskusiju po amandmanima i na pet minuta za poslaničku grupu SRS, ali proporcionalno tome moramo da ograničimo vreme razmatranja poslaničkoj grupi SPS, G17, DSS, DS, i onda to neće biti neustavno, jer neće kršiti jednakost poslanika pred zakonom, poslovnikom i Ustavom. To je suština primedbi na ovaj član. Čudi me da toliko dugo moramo to da razmatramo i da ne želite prosto da prihvatite. Ima tu dobrih rešenja, pa da ne bude da je ovo sve kritika, ima stvarno dobrih rešenja. Za dobra rešenja neke smo amandmane dali i nadamo se da ćete ih usvojiti. Moramo da ubrzamo, vreme šta čini, prelazim na član 21 – i upoznaću vas sa našim amandmanom. Ovde ste uneli nešto što je veoma važno i o čemu smo vodili raspravu svojevremeno na nekom odboru, ne mogu da se setim tačno na kom, nešto što je veoma važno, a radi se o tome da se normalno u radu Narodne skupštine u toku zasedanja pojave određene teme koje su od takvog značaja, društvene teme, da bi Narodna skupština trebalo prvo da se izjasni o njima, odnosno da o njima raspravlja i da se izjasni. To je, naravno, po sadašnjem Poslovniku nemoguće. Po vašim izmenama i dopunama je sasvim moguće, i te teme su izbor i imenovanje, razrešenje i prestanak funkcije, predlog za odobrenje određivanja pritvora sudiji i javnom tužiocu, kao i predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi ili pojedinom članu itd. Moj predlog, predlog poslaničke grupe DS, jeste da se u svemu tome može odlučiti odmah nakon diskusije, a ne ovako kako ste vi predvideli – samo za jedan deo tih pitanja. Dakle, za sva ta pitanja i čim ona svojim značajem zaslužuju da se umetnu u dnevni red sednice, ona jednako svojim značenjem zaslužuju ne samo da budu raspravljana, nego i da o njima bude odlučeno. Ovo posebno ističem zbog stanja u pravosuđu, i o tome smo pričali i sa članovima Visokog saveta pravosuđa, a to je situacija kada zaista ne može da se čeka tri, četiri, pet meseci da se popune određena mesta u nekom sudu u Srbiji. Član 23 – tu ništa nismo rešili, odmah da vam kažem, nije problem sa obrazloženjima koje dobijaju narodni poslanici o tome koji je sudija izabran, a koji nije. Problem je sa sadržinom obrazloženja. Mi na Odboru za pravosuđe dobijamo najšturije podatke od Visokog saveta pravosuđa. Ništa ne znači da to dobiju narodni poslanici: kada je neko rođen, kada je završio fakultet itd. Nama treba sadržina tih obrazloženja i jasni razlozi zašto je neki sudija, odnosno kandidat izabran za sudiju, zašto neki nije, zašto je neki kandidat izabran za tužioca i tako dalje. Smatram da to mišljenje delite i da je veoma važno danas kada naše pravosuđe ima 11% poverenja građana Srbije. Iskreno se nadam da ste svi ovde svesni da moraju da se vrše korenite promene u pravosuđu i DS će izaći sa predlogom mera koje bi trebale da promene stanje u pravosuđu Srbije. Na kraju, član 26 – vi ste rekli da ćete ovde prihvatiti jedan amandman, a radi se o tome da predsednik Narodne skupštine, na predlog poslaničke grupe, određuje dan kada će pojedini ministri u Vladi Republike Srbije odgovarati na poslanička pitanja u vezi sa nekom aktuelnom temom. Dakle, i amandman DS i amandman, ne znam tačno čiji, jeste da se to oroči vremenski, kako ne bi ostalo prazno slovo na papiru. Znači, da se oroči vremenski. Naš predlog je da se oroči od dana podnošenja poslaničkog pitanja,a vaš predlog je da se to čini jednom mesečno. U svakom slučaju, veoma je važno da to ne bude izigravanje, pa da se kaže, ne može jedan ministar, pa ne mogu dva, i tako dalje, ako su pitanja iz različitih resora. Na kraju, nakon ovih tridesetak minuta želim da kažem da ste, gospodine predsedniče, pribegli lošem mehanizmu, nije to nasilje, ovo je loš mehanizam za rešavanje problema našeg parlamentarnog života, jer koreni problema parlamentarizma u Srbiji su duboki. Pre svega se ogledaju u nadmoći izvršne vlasti nad ovim parlamentom, a zatim se ogledaju i u nepoštovanju poslanika, vas kao predsednika Skupštine i vladajuće većine u ovoj skupštini. Dokle god se vladajuća većina ne oslobodi te boljke da time što je vlast da joj je sve dozvoljeno, mi nećemo imati napredak u parlamentarnom životu Srbije. Hvala vam.
Replika, narodni poslanik Slavoljub Matić.
Direktno sam pomenut, molim da mi date mogućnost da repliciram gospodinu Markoviću. Prvo, jedan od najvećih skandala u ovoj skupštini bilo je ono slavno ili neslavno glasanje iz Bodruma, pre toga iz Soluna. Porediti takav skandal sa jednom pravnom redakcijom teksta Zakona o radu mislim da je prosto još jedan skandal. Doduše, ovo je već pojedinačni skandal, vinovnik je samo jedan poslanik, gospodin Marković, koji priča nešto što blage veze nema sa istinom. Razlozi donošenja novog poslovnika nalaze se svakako u činjenici da je potrebno da Srbija krene evropskim putem. Nas čeka oko 120.000 stranica tekstova zakona koje valja doneti ovde, baš u ovom parlamentu. Potrebno je zbog toga što svaka anketa i svako ispitivanje javnog mnjenja kaže da je preko 78% naših građana voljno, tj. žele da uđemo u Evropsku uniju što je moguće pre. Mnogi kritičari Republičke vlade kažu da je ta vlada dobra, ali osnovnu zamerku nalaze u njenoj sporosti. Da ne bi vlada bila spora, ovaj parlament mora ubrzano da radi i naravno da nijedno rešenje, gospodine Markoviću, ne možemo da proglasimo idealnim, ali moramo da nađemo neka optimalna rešenja. Da se podsetimo, amandmani DS na Zakon o radu učinili su da taj zakon, još uz glasanje koje je pre ličilo na sprdnju nego na ozbiljno glasanje nekih poslanika, bude obesmišljen i on jeste obesmišljen. Nadam se da ćemo popraviti taj zakon. Molim vas, nemojte da poredimo stanje u parlamentarizmu 2005. godine sa onim što smo imali 2002. ili 2003. godine. Štaviše, u to doba, tek krajem 2003. godine, niti smo imali ozbiljan parlament, niti smo imali vladu, niti bilo koju instituciju. Sve je bilo rezervisano tom vašom pričom o potrebi da se izvrše brze promene u društvu, a naravno da vam je poslednje bilo da poštujete zakon. Gospodine Markoviću, trudio sam se, verujte mi, da budem blag, zato što ste sami priznali da ste činili velike greške, a kako kaže naš narod –ko priznaje, pola mu se prašta.
Po Poslovniku, narodni poslanik Milan Marković.
Znate šta, kada se nešto kaže sa ove govornice na račun DSS-a onda njih više mora da izađe da bi mogli kompetentno da odgovore, a onda moram da iskoristim pravo dato Poslovnikom i da na neki način budemo koliko-toliko ravnopravni. Gospodine Matiću, kada ste bili opozicija, a mi kada smo bili vlast, isto je čekalo 120.000 strana, ali sam vam pročitao šta ste tada rekli o promenama poslovnika. Dakle, isto je bilo 120.000 strana i meni se čini da ste vi malo promenili politiku, kao gospodin predsednik Vlade, sa onom devetom rupom na svirali, pa je okrenuo sviralu naopačke i sada je prva rupa na svirali. Znači, to je način na koji ste vi vodili vašu politiku. Reći ću vam još nešto, meni je žao što vi ne razumete jednu stvar. Famozno glasanje iz Bodruma, koje smo mi kao stranka osudili, daleko je manji problem.Znate šta je problem, gospodine Matiću: problem će biti kada vaša stranka bude morala da osudi mnoge stvari koje ste radili, počev od podrške crvenim beretkama za blokadu autoputa, pa nadalje, tako da smo mi srećni što najviše imamo da osudimo jeste upravo to glasanje iz Bodruma, a vi ćete imati mnogo gore stvari da osudite. Da vam kažem nešto, vi ne razumete parlamentarizam. Mnogo je gora stvar falsifikovati volju parlamenta nego to što su tada uradili neki pojedinci iz DS. Mnogo je gora stvar ovu volju, ovde izraženu kroz glasanje o amandmanima, prepraviti u nekoj kancelariji ovde ili Ministarstvu za rad i socijalna pitanja i onda to poturiti predsedniku Republike da potpiše. To je mnogo gora stvar, to je umišljaj i to će vas pratiti kao stranku verovatno dugi niz godina, kao i predsednika Narodne skupštine, protiv koga smo podneli krivičnu prijavu i očekujemo da će sud nakon smene ministra Stojkovića moći slobodno da deluje po toj prijavi.
Samo malo, reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, pa Dušan Proroković.
Javio sam se za repliku dva puta, direktno sam pomenut. Ali neću, slažem se sa gospodinom Markovićem, spominjati ni Bodrum ni Solun, ni te situacije iz tog perioda rada Narodne skupštine. Hoću da kažem samo jednu stvar, jednu neistinu koju je ovde rekao gospodin Marković, a to je da je i u to vreme čekalo Narodnu skupštinu Republike Srbije 120.000 strana; nije tačno. Možda je bilo 120.000 strana stranputica, jer to je bio veoma loš rad jedne vlade i jedne parlamentarne većine, i niste imali Studiju izvodljivosti. Vi ste veoma loše vodili državu, Evropska unija nije imala prema vama poverenje i zbog toga nikada niste dobili Studiju izvodljivosti. Za godinu dana rada ovoj vladi to se dogodilo i vi već jednom treba da se odlučite kao stranka, da li želite da Srbija bude deo evropske porodice ili ne želite. Ako želite, onda treba ne samo deklarativno da se ponašate i da pričate o tome, a da ništa ne radite po tom pitanju, nego da lepo kažete u kom to evropskom parlamentu nije ovako kako predviđa ovaj poslovnik. Da li je tako u parlamentu Evropske unije, u Savetu Evrope, u Strazburu, gde imamo radni kvorum, gde nemamo. Recite konkretne stvari, a ne ovako, pričate demagoški. Vi imate pravo kao opozicija i nemam ništa protiv. Ali gospodo, recite, jeste li za brži put ka Evropskoj uniji ili niste. A da komentarišete 120.000 stranica koje nas čekaju da uradimo, mislim da nemate pravo, jer vi ste tada udaljili državu od evropske porodice, i to je činjenica, to vam kažu ljudi iz međunarodne zajednice. Meni je žao što vi gubite te pozicije koje ste nekada imali u međunarodnoj zajednici i žao mi je što kada se god vidite sa bilo kim iz međunarodne zajednice vi opanjkavate ovde jednu parlamentarnu stranku, i to je sve čime se bavite. Umesto da složno radimo na imidžu ove države i da složno radimo na tome da se popravi pozicija Srbije u Evropskoj uniji, u Evropi, u svetu, vi to ne radite, i to je činjenica i to svi ovde znaju. Vi to radite po ambasadama, svuda. Već jednom recite, da li tih 120.000 stranica, o kojima je pričao gospodin Slavoljub Matić, treba da popravi život građana, svakog pojedinačno. Da li treba da doprinese povećanom investiranju, mislim na našu zemlju, da li treba da doprinese jačem privrednom razvoju ili ne treba. Ako treba, onda to treba da podržite i da pomognete. Ako niste za to, recite da niste za napredak ove države, da niste za povećanje investicija. Izađite sa tim pred vaše birače.
Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković. Izvolite.
Hvala. Mi nismo pre četiri godine bili udaljeni od Evropske unije za 120 hiljada strana, nego za sedam svetlosnih godina, s obzirom na to da je poslove evropskih integracija vodio tadašnji potpredsednik Vlade, Čedomir Jovanović. Složićete se. Drugo, vidim da opet imate 37 poslanika kao poslanički klub Demokratske stranke. Dakle, Goran Svilanović se vratio u vaš poslanički klub. Sad ne znam da li je Goran Svilanović promenio svoje mišljenje o nezavisnom Kosovu i Metohiji ili je Demokratska stranka promenila svoje mišljenje po pitanju Kosova i Metohije. Koliko sam mogao da vidim iz sredstava javnog informisanja, Svilanović svoje mišljenje nije promenio. Naravno da je Demokratska stranka Srbije oštro protestovala prilikom promene Poslovnika za vreme mandata Nataše Mićić, jer je on imao isključivo restriktivne odredbe. Stojim na stanovištu da opoziciji ne sme da se uskrati pravo na opstrukciju. Ako u svim parlamentima u svetu opozicija, osim u onim diktatorskim režimima, ima pravo na opstrukciju donošenja odluka, onda će imati i u našem parlamentu. Opoziciji se kroz rad u skupštinskim odborima ostavlja ta mogućnost. Takođe, poslanicima opozicije se kroz regulisanje postavljanja poslaničkih pitanja daje jedna nova mogućnost, dakle, poslanička pitanja dobijaju jednu novu dimenziju. Mislim da će to biti pravi test za ministre i Vladu u celini u narednom periodu. Što se tiče satiranja opozicije i nekih restriktivnih mera prema opoziciji, gospodine Markoviću, mi nemamo koga da satiremo, s obzirom na to da vas je svega šest ili sedam poslanika u sali. Valjda ste zato i hteli da privolite Dragišu Đokovića, falsifikovanjem izborne volje građana, da pređe u Demokratsku stranku, kako bi vam brojno stanje ovde u poslaničkim klupama povećao na sedam do osam poslanika. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Predrag Marković, predlagač. Izvolite.
Zahvaljujem. Da se slučajno ne bi dogodilo da imamo sumnju da je u ovaj predlog poslovnika ubačeno nešto što može da dovede u pitanje ozbiljnost rada, a pri tome je u pitanju pravovremena obaveštenost svih, zbog ovih promena koje slede, a to je, ovoga puta, nepostojanje obaveze da samoj sednici sve vreme prisustvuje određeni broj poslanika. Dakle, rečeno je da postoji mogućnost po ovom predlogu da se produži rad. Kao što znate, to pitanje nije bilo regulisano prethodnim Poslovnikom, ni Poslovnikom pre toga. Izgleda i ja sam to nasledio kao nešto što se izglasa na osnovu onog stava koji kaže da Skupština može da donosi odluke itd. Ovde se sada to definiše, kao i čitav niz pitanja koji nije bio definisan, a ukazano je od strane poslanika kako može da se definiše. Definisano je na taj način shodno sistemskom rešenju. Ne možete da pitate 126 poslanika. Ali, zbog toga što ne možete da pitate 126 poslanika za odluku, da nastavite rad posle 18,00 časova, to vam ne daje pravo da to zloupotrebite. Uvek ima ljudi kojima može da padne na pamet, evo, nimalo nisam iznenađen da sam i malopre čuo tu ideju, uzmete pa raspravljate 15 tačaka tokom noći. Izvinite, molim vas, toliko sam častan čovek da sam odmah intervenisao i u dogovoru predložio da ovo bude mera koja je na korist Skupštine, što znači da postoji jasna restrikcija: može da se produži rad samo do završetka tačke koja je na dnevnom redu i na taj način što se najkasnije do 16,00 časova dakle, dva sata pre završetka rada, Skupština o tome obaveštava. To znači, ako je to rasprava u pojedinostima, da vam ne promakne mogućnost da predstavite svoje amandmane. Imate dva sata vremena da obavestite svog poslanika da dođe, da bi pojasnio stav koji će da predstavi, jer većina amandmana se podnosi, kao što znate, u ime poslaničke grupe. Ali, ne može rad da se produži za dve tačke dnevnog reda, kao što je to do sada moglo. Isto tako, i do sada je po Poslovniku bilo moguće i predsednik je samo o tome obaveštavao navodeći razlog, da se radi drugim danima, osim utorka, srede i četvrtka. Dakle, ovo je samo zadržano. Unutra su samo ugrađeni mehanizmi. Mislim da ovo služi da pojasnimo međusobno, meni je žao što je došlo do ovih svađa malopre, šta se želi i da vidimo šta se može. Moram ponovo da pribegnem jednoj metafori. Kada imate dobar promet u prodavnici, a prodavnica radi do 18,00 časova, kad se završi radno vreme, zar vi mislite da svi odmah zaključaju vrata i odu. Ne, onoliko koliko je ostalo posla, toliko se uradi: da se počisti, da se pripremi obračun, da se to preda, da se plati porez, pa nekada se radi do 19,00, a nekada se radi do 20,00 časova. Svi zaposleni to rade. Isto tako i ova skupština, ako je ostalo tog dana još nešto da se završi – završiće, radiće do 18,15 časova, radiće do 18,20 časova. Ne pada na pamet nikome da su poslanici nešto drugo nego i ostali građani. Za njih važi isto pravilo: završiće onaj posao koji je na dnevnom redu i sutra ujutru će početi novo radno vreme. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Išpanović Ištvan, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, želim samo nekoliko napomena da dam o Predlogu odluke o promeni Poslovnika. U dosadašnjoj raspravi uglavnom smo se vrteli oko dva veoma značajna pitanja. To je kvorum, odnosno vreme potrebno za raspravljanje. Od pojedinih narodnih poslanika već smo čuli da postoji u mnogim zemljama Evrope praksa da nije potreban kvorum, neki poseban kvorum za rad skupštine. Tu su nabrojane zemlje. Mogao bih, takođe, još neke zemlje da nabrojim. Čuli smo primedbe da će, možda, da se desi da osim predsednika Narodne skupštine ne bude niko u sali. Neki smatraju da smo svi ovde, nas 250 poslanika, toliko neozbiljni da zbog toga što nema kvoruma nećemo uopšte više dolaziti. Verovatno ćemo doći u 10,00 sati, u 10,05 sati da podignemo dnevnice i da nestanemo. Ne mislim tako loše o poslanicima Narodne skupštine. Mislim da nije korektno da se tako nešto uopšte spominje sa ove govornice. Uveren sam da su svi narodni poslanici dovoljno odgovorni i da će Narodna skupština nastaviti da radi i posle ukidanja tog takozvanog radnog kvoruma na isti način kao što smo radili, gospodine Šaroviću, do sada. Takođe je bilo reči oko vremena potrebnog za raspravljanje po pojedinim tačkama dnevnog reda. Praksa je u najvećem broju evropskih zemalja da je to vreme ograničeno. Ne može drugačije da se radi. Moraju biti na neki način date neke granice u okviru kojih se vodi rasprava. Iskreno da kažem, imao sam jednu drugu ideju kako da se omogući poslanicima da učestvuju više u raspravi, nego kako je do sada bilo predviđeno, odnosno kako je u novom predlogu. Predlagao sam da se rasprava u pojedinostima prenese u potpunosti na odbore, resorne odbore, da tamo ne bude ograničenja rasprave, a da se tek nakon rasprave u odborima raspravlja po izveštaju odbora ovde na plenumu, naravno opet u nekom ograničenom vremenu. Oko ograničenja vremena želim još nešto da kažem, mislim da bi trebalo u jednoj narednoj izmeni ili novom poslovniku to uraditi. Naime, u najvećem broju parlamenata vreme se ne deli za raspravu, kao što je to kod nas, nego se vreme deli na dva jednaka dela: na deo za poziciju i deo za opoziciju. Znači, isto vreme imaju stranke koje su na vlasti i stranke koje su u opoziciji, isti obim vremena. Pored toga, neko je spomenuo da bi, na neki način, trebalo ograničiti i predlagača. U mnogim zemljama u vreme koje pripada vladajućim strankama računa se i izlaganje, recimo, ministra. Prema tome, u potpunosti su izjednačeni u parlamentarnoj raspravi - i jedna i druga strana. Ministar nema neograničeno vreme, nego se njegovo vreme mora uklopiti u ono vreme koje pripada vladajućim strankama. To je jedan od razloga za dalje razmišljanje. Ovde je bilo predloga da bi bilo dobro doneti novi poslovnik. Ja sam u trećem mandatu poslanik u ovoj skupštini. Ovaj poslovnik je krpljen više puta. Nažalost, sasvim je sigurno da je došlo vreme da se napravi novi poslovnik, naravno, ne na brzinu, nego jednim studioznim radom, da pokušamo napraviti jednu radnu grupu od predstavnika svih parlamentarnih stranaka. Imajući u vidu našu dosadašnju praksu, imajući u vidu evropska iskustva, da se temeljno pripremi jedna reforma našeg poslovnika, jedan drugačiji poslovnik. Ima puno pitanja oko kojih bi trebalo menjati Poslovnik, a ima veoma mnogo pitanja koja nisu poslovnikom regulisana. To bi trebalo uneti u poslovnik. Takođe, mislim da bi, na neki način, trebalo izbeći zloupotrebu sadašnjeg Poslovnika. Naime, često se dešava da imamo rasprave van okvira dnevnog reda, imamo raspravu prekoračenjem vremena, imamo javljanje po Poslovniku. Evo, kolega Šarović će se sigurno odmah javiti, i onda kada za to ne postoje uslovi, i to bi trebalo, na neki način, malo drugačije regulisati. U mnogim parlamentima evropskih zemalja kada istekne vreme vama se isključi mikrofon, bez posebne opomene, tako da posle izvesnog vremena ljudi nauče da je pet minuta pet minuta, a ne deset minuta. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Neka se pripremi narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, od kada je SRS na političkoj sceni Srbije, svaki put, kada nezaustavljivo krene rast popularnosti naše stranke, onda naši politički neistomišljenici pribegavaju raznim dozvoljenim i nedozvoljenim vidovima borbe protiv naše političke stranke, odnosno SRS. Tako je pre nekih desetak dana lansirana ona albanska dilerka droge, patološka lažovčina, Nataša Kandić, sa pričom u koju niko u Srbiji nije poverovao, naravno, osim onaj mali žuti, što ga je Aleksandar Vučić rasturio u jednom televizijskom duelu. Čudi me samo da, kada je potrčao da podrži Natašu Kandić, kako nije Aleksandra Vučića nazvao zločincem, s obzirom na to da ga je u toj emisiji ubio rafalima argumenata. Naravno, protiv njegovog kriminalnog delovanja i kriminalnog delovanja njegovog šefa – a to je onaj koji najavljuje odlazak u Srebrenicu 11. jula, a ne pada mu na pamet da tamo zanoći, pa da sutradan ode i u Bratunac, s obzirom na to da se i u Bratuncu, dan kasnije, obeležava deset godina od zločina. Naravno, to je onaj najdrastičniji vid borbe protiv SRS, ali postoji mnogo perfidniji i naizgled finiji vidovi borbe protiv SRS, odnosno pokušaj da se srpskim radikalima umanji značaj u javnosti Srbije. Nekome je palo na pamet, a to se i ranije dešavalo, da bi bilo dobro da se mi što manje pojavljujemo u javnosti. Naravno, medije imate pod kontrolom, ono što je ostalo van vašeg domašaja jeste Narodna skupština Republike Srbije i onda je bilo najbolje rešenje da se predloži najrestriktivniji mogući poslovnik o radu Narodne skupštine. To nam je poznato. Radio je to i DOS, pa kada su mislili da mi govorimo za ovom govornicom isključivo da bi nas gledala javnost Srbije, onda su ukinuli televizijske prenose, pa su očekivali da ćemo mi tada manje da se pojavljujemo za ovom govornicom. Međutim, naša poslanička grupa je i tada, kao i sada (tako će biti i ubuduće), govorila za ovom govornicom, koristila svoje vreme predviđeno Poslovnikom. Govorili smo uvek ono što mislimo i o Vladi Srbije i o skupštinskoj većini. Nemate načina, bez obzira što ćete ovako drastičnim merama, kroz poslovnik, pokušati, da nas sprečite da govorimo, verujte da nećete uspeti. To smo vam pokazali i pokazaćemo i na narednoj skupštinskoj sednici, jer je nedopustivo da ste sednicu Skupštine zakazali tri dana pre njenog održavanja. Nama je jasno da je to zato što je Skupština Srbije u funkciji Vlade Republike Srbije i da je to bio način da se narodni poslanici onemoguće da podnose amandmane na predložene zakone. U ime poslaničke grupe SRS, izvinjavam vam se što nismo uspeli da podnesemo više od 500 amandmana po ovih 45 tačaka, koje su na dnevnom redu od sutra ili od prekosutra, ne znam kada će naredna sednica da počne. Kada je Predrag Marković ovde obrazlagao ovaj, kako reče, svoj Predlog poslovnika, bilo bi bolje da se ne hvali da je ovo njegov predlog, jer je ovo zaista nešto drastično, očekivala sam da će Predrag Marković posle toga da nam kaže da podnosi ostavku, zato što se ovde zahvaljivao svima na saradnji, na korektnim, ovakvim ili onakvim odnosima. Meni je to ličilo na neki oproštajni govor, ali vidim da se ne radi o tome, nego da se radi o njegovom pokušaju da ubedi, pre svega, rekla bih javnost Srbije, jer nas narodne poslanike, koji imamo ispred sebe ovaj tekst odluke, ne može da ubedi da je ovo dobro rešenje. Podsetiću vas, ne znam da li ste gledali tu TV emisiju pre nekih možda nedelju ili dve dana, jedna koleginica narodni poslanik je, gostujući u toj TV emisiji, pokušala da odbrani ovaj predlog poslovnika. Bilo je tragično na koji način je to, misli ona, odbranila. Kada je novinar koleginicu pitao zašto se predlaže tako drastična mera, da Skupština radi faktički bez kvoruma, ona je rekla da je do sada bilo uobičajeno da narodni poslanici dođu, da odu do blagajne, da na blagajni podignu dnevnicu, da se tu nešto prošetaju i odoše iz zgrade parlamenta. Novinar je rekao: "Na ovaj način se stvara tek mogućnost da poslanik uđe u Skupštinu, nema obavezu da se pojavi u sali, sići će u restoran, tamo će da provede dan i opet će da uzme tu dnevnicu". Ta naša koleginica kaže: "Pa, bolje je da narodni poslanik uzme dnevnicu i da ide da sedi u skupštinskom restoranu nego da, kao neki poslanici, svaki čas izlazi za govornicu, svaki čas podnosi amandmane i da po nekoliko njih brani jedan amandman". Na takvo objašnjenje začudio se i taj novinar i upravo je sa čuđenjem konstatovao kako ona može tako nešto da kaže, a ta koleginica je rekla da ona nije ozbiljan političar, pa ona možda to dovoljno ne zna, ali to je samo njeno viđenje. Meni se čini da je to viđenje i gospodina Markovića, jer da nije, ne bi nam predložio ovakva, zaista moram da kažem, nebulozna rešenja. Vi ste, gospodine predsedniče, i vi, dame i gospodo poslanici, pre godinu i po dana dobili predlog poslaničke grupe SRS, predlog potpuno novog teksta poslovnika Narodne skupštine, i ako ste ga slučajno pročitali, ako niste, toplo vam preporučujem, budite sigurni da takav demokratičan poslovnik ova Narodna skupština nije imala. Još nešto je tačno, da je svaki koji imamo ispred sebe i koji se izmenama donosi, sve gori od goreg. Kao da je nekom u skupštinskoj većini, i ovoj sad i onoj pre, stalo da se uguši demokratija, da se uguši višestranački sistem, jer drugačije ne mogu da objasnim i niko od nas ne može drugačije da objasni činjenicu da se narodni poslanik onemogućava u svom radu kroz odredbe Poslovnika o radu. Narodna skupština nije nikakvo ad hok telo. Narodna skupština nije nikakvo neformalno udruženje. Narodna skupština je najviše zakonodavno telo u Republici Srbiji. Mi narodni poslanici smo 250 od ukupnog broja građana. Nismo bolji od naših građana, ali smo od njih izabrani da u njihovo ime branimo interese građana. Kako ćemo mi to ako nam skupštinska većina to zabrani kroz ove izmene Poslovnika? Maksimalno je restriktivan i veoma loš i ovaj poslovnik po kome sada radimo. To što je predsednik parlamenta ovde, kada je replicirao gospodinu Vučiću, pokušao da kaže kako gospodin Vučić nije izračunao koliko poslanici SRS mogu da govore u načelnoj raspravi, s obzirom da imamo ukupno, čini mi se, 98 minuta i 12 sekundi, naravno, nije to sada računao zato što to danas nije tema. Danas je tema ono što ste vi predložili kao izmenu. Nismo svi mogli da govorimo u načelnoj raspravi (svi poslanici iz, recimo, poslaničke grupe SRS, pretpostavljam da se to odnosi i na druge) zato što je nemoguće da 82 poslanika govori tih 98 minuta. Ne znam koliko je to kad se podeli po jednom čoveku. Zato smo bili u prilici da kroz amandmane govorimo svi koji smo imali potrebu da kažemo nešto u korist obrazloženja amandmana, sa namerom da ubedimo predstavnika Vlade, ako je tu, ili skupštinsku većinu, da taj amandman usvoji. To što se vama nekada činilo da je opstrukcija, to je vaš problem. Mi niti vršimo opstrukciju, niti smo je vršili! Ponavljam, nemate načina da sprečite poslaničku grupu SRS da ovde govorimo onoliko koliko mi procenimo da treba da govorimo. Džabe vam vaša ograničenja i načelne rasprave. I sad po amandmanima po 10 minuta, videćete, naći ćemo načina opet da govorimo, svi onoliko koliko mi procenjujemo da treba da govorimo! Predsedniče, vi ste danas rekli da vi ovim izmenama Poslovnika želite da izbegnete da se mi međusobno svađamo, da delimo društvo i da delimo državu. Šokirana sam ovom izjavom. Od reči do reči ste ovako rekli. Prvo, ne razumem na koji način vi možete da razmišljate, ako raspravu za ovom skupštinskom govornicom smatrate svađom. Bez obzira šta narodni poslanik kaže sa ove govornice, ako je svestan, i onaj na koga se odnosi i onaj ko govori, to ne može da bude nikakva svađa, niti je to nikakav privatni, lični odnos. Još je neverovatnije na osnovu čega ste vi zaključili da mi delimo društvo i da mi delimo državu?! Mi srpski radikali državu i društvo ne delimo! Ako vi to tako vidite, to je vaš problem. To mi više liči na nekakvo vaše zagovaranje ili vraćanje jednopartijskom sistemu. Ako vi mislite da je različito mišljenje, izneseno za ovom govornicom, deljenje države ili međusobna svađa, onda vi očigledno zagovarate jednopartijski sistem: kaže jedan i ostali treba da ćute. Zaista, sa srpskim radikalima to teško može. Dalje ste nam objašnjavali kako ćete vi ovim restriktivnim izmenama Poslovnika da naterate poslanike, odnosno Skupštinu da sednica počne na vreme. Objasnite nam, kako će sednica da počne na vreme. Nisam shvatila da li ćete vi sada da budete i radnik obezbeđenja, pored toga što ste predsednik parlamenta. Da li ćemo mi narodni poslanici smeti da ulazimo i na jedna i na druga vrata, ko će nas tamo čekati da nas evidentira, da se zna da smo ušli u zgradu? Sada ćete vi da kažete da sam bukvalno shvatila ovaj član, a nisam, nego tačno onako kako je napisano i kako bi valjda trebalo da se primenjuje. Dakle, niste objasnili na koji način ćete da hvatate poslanike po skupštinskoj zgradi, da utvrdite da smo tu negde, ne znam gde, i ko će dalje da stoji ispred vrata i da nama zabrani da izađemo, ako imamo potrebu da izađemo? Kako ćete vi ovde biti obavešteni da li je, u svakom momentu, dovoljan broj nas, predviđen Poslovnikom, u zgradi Skupštine. To nije moguće, to nije izvodljivo, a nije ni primereno. To što je neko u zgradi Narodne skupštine, pa ste vi pokušali da objasnite da poslanik ima potrebe da radi mimo ove sale, svi mi to dobro znamo, pogotovo mi koji zaista mnogo radimo i u ovoj sali i izvan ove sale. Ovde se radi tri dana, još dva radna dana stoje na raspolaganju narodnim poslanicima, stoji i vikend itd. Naravno, svako ima svoj način organizovanja svoga posla, svog poslaničkog posla, i to ne treba da bude predmet ovog poslovnika. Imam utisak da ni vi niste baš razumeli ono što ste pokušali da nama objasnite. Meni još nešto nije jasno. Ako smo mi, a trenutno jesmo poslanici opozicije, mi nikada u životu dok smo opozicija nećemo činiti kvorum, nećemo obezbeđivati skupštinskoj većini početak rada sednice. Vi na ovaj način pokušavate nas da terate, da nas vidite tamo, tu su negde po hodniku, i da ovde dođete i kažete zato što je nas 80 ušlo u zgradu, vi sami ovde, sednica može da počne. Ili mi treba da stojimo ispred vrata, ispred zgrade, dok nas neko ne obavesti da skupštinska većina ima dovoljan broj poslanika, pa onda i mi možemo da uđemo u zgradu. Gospodine predsedniče, ovo nema veze sa demokratijom, ovo nema veze sa parlamentarnom demokratijom. Ubeđena sam da je to vama jasno, ali mi nije jasno iz kog razloga pokušavate da nam poturite ovakav poslovnik. Demagoška je priča o trošenju novca građana, što pokušavate opet zarad građana koji gledaju prenos ove sednice, pokušavate da kažete kako vi štitite budžet građana, pa onda procenjujete, ne znam kako će građani manje para da potroše ako mi ovde radimo bez kvoruma, nego ako radimo sa kvorumom. Mislim da ako radimo sa kvorumom da onda bar pošteno zaradimo to što uzimamo. A vi građane štitite kao na taj način, a ne kažete građanima da sednica koja treba sutra da počne ima 45 tačaka dnevnog reda, a više od pola su zavlačenje ruke građanima u džep ili kontragarancije za neke već uzete i potrošene kredite. Ali, naravno, o tome ćemo kada počne ova naredna sednica, imaćemo vremena iako ćete pokušati da nas kroz ovaj novi poslovnik ograničite. Dakle, rekli ste da ovaj novi poslovnik predstavlja načelo kontrole izvršne vlasti. Predsedniče Skupštine, ni tu niste u pravu. Opet vas demantuje ova sutrašnja sednica, gde ste pokazali da je Skupština u funkciji Vlade Srbije – da ste ovu odluku o izmenama i dopunama Poslovnika Narodne skupštine napisali da stupa na snagu danom donošenja iz samo jednog jedinog razloga, da biste mogli da je primenjujete već od ove naredne sednice, da biste narodne poslanike onemogućili da rade u skladu sa svojim obavezama i u skladu sa Ustavom i zakonom. Mi, srpski radikali, podneli smo 17 amandmana na ovu odluku i verujem, gospodine predsedniče, da nećete insistirati sutra na Administrativnom odboru da se ne raspravlja o ovim amandmanima. Takve najave se čuju, jer smo amandmane podneli zato što ste vi prvi kao narodni poslanik podneli jedan, odnosno tri amandmana istovremeno. A posle toga smo podneli mi, a vidim i ostale poslaničke grupe. Verujem da ćete još toliko poštovati ovaj postojeći veoma loš poslovnik, ali ovo što vi predlažete je mnogo lošije i mnogo gore, a mi ćemo i po ovom lošem poslovniku moći da govorimo o amandmanima, jer imamo još mnogo toga da kažemo o svakom ovom amandmanu i o svakom predloženom članu. Ubeđena sam da ćemo ovaj put uspeti da ubedimo i vas kao predlagača i skupštinsku većinu da usvoje bar neke od ovih amandmana, da bi ova skupština koliko-toliko imala smisla. Jer ovo što vi radite, ovo što pokušavate kroz ove izmene ovog poslovnika, zaista jeste gušenje demokratije. Jednostavnije vam je ukinuti skupštinu, radite šta hoćete. Samo meni ovo liči na još nešto: i oni pre vas kada su počeli da uvode ove rigorozne i restriktivne mere, bilo je to neposredno pre njihove odluke da raspišu izbore. Nešto mi liči na ovo.
Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović, replika.
Gospodine predsedavajući, iskren da budem, gospođo Radeta, ne znam kako ste u raspravi o poslovniku došli do predsednika Republike i do potrebe da govoreći o ovoj tački dnevnog reda raspravljate o tom pitanju. Nije sporno da se pozicija DS i vaše stranke duboko razlikuje po mnogim pitanjima, pa i o pitanju sagledavanja 10 godina 20. veka, a dobrim delom u tih 10 godina je vaša stranka učestvovala u vlasti. Još je manje sporno da imamo veoma različite poglede, ali da ste dogurali dotle da odlazak predsednika Republike u Srebrenicu, gde će odati poštu na mestu gde je 7.800 ljudi ubijeno za nekoliko dana, po izveštaju koji je napravila komisija Vlade Republike Srpske, nisam znao gospođo Radeta šta je to kriminalno i u čemu se sastoji kriminalni pokušaj, kako vi to kažete. Ne znam ni u čemu se sastoji pokušaj, predsednik će otići zbog toga što je Srebrenica postala u celom čovečanstvu simbol stradanja tih nesrećnih godina i zbog toga što će na taj način država Srbija odati poštu ljudima koji su na takav način ubijeni. Predsednik Republike je u poslednjih nekoliko meseci bio u Gradiški, kada je obeležavana godišnjica oslobođenja Jasenovca. Bio je u Žitomisliću, na stratištima srpskog naroda. Ukoliko ne budemo mogli kao država da se suočimo sa prošlošću, kroz koju smo nažalost svi zajedno prošli, ukoliko ne budemo mogli kao država da postanemo deo sistema vrednosti koji ima savremeno čovečanstvo, gubićemo korak po korak sposobnost da branimo uspomenu na svoja najstrašnija stratišta, i na Jasenovac, i na Jadovno, i na stratišta našeg naroda u poslednjih 10 godina 20. veka, uključujući i Bratunac. Zbog toga mislim da je više nego strašno, ukoliko ste u stanju, da kažete za odavanje pošte tolikom broju ljudi, koji su stradali a da nisu imali priliku da se brane, da je to kriminal.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, povreda Poslovnika. Gospođo Čomić, nisam siguran da ćemo stići, sutra ćete biti prvi govornik.
Gospodin Petrović me nije pažljivo slušao. Nisam govorila o odlasku Borisa Tadića u Srebrenicu kao o kriminalu, govorila sam o kriminalu Borisa Tadića koji je Aleksandar Vučić iznosio u TV duelu sa Draganom Đilasom. Moram da kažem da je SRS prva osudila zločin u Srebrenici, da je to uradio Vojislav Šešelj po izlasku iz gnjilanskog zatvora, u vreme kada je otpočela akcija "Oluja" i "Bljesak" .Mi iz SRS uvek osuđujemo svaki zločin, ali za nas svaki zločin, svaki izvršilac zločina ima ime i svako pojedinačno treba da odgovara za ono što je izvršio. Mi, srpski radikali, takođe mislimo da ovom narodu treba staviti do znanja i prikazati zločine koji su vršeni nad Srbima. Mi to radimo i mi smo to radili ovih dana na našim konferencija za novinare, i mi ćemo to raditi i ubuduće. I dalje mislimo da predsednik Srbije u ime države Srbije ne treba da ide tamo gde se sprema da ide. Možda on ima potrebu da ide u ime svoje DS, zato što je Ljubiša Savić Mauzer, potpredsednik DS, bio ratni zločinac na teritoriji Republike Srpske. Što se tiče odnosa SRS prema pobijenim ljudima u Srebrenici, to smo pokazali, takođe, pre tri godine, kada je četnički vojvoda Mirko Blagojević, sa gospodinom Isetom Halidbegovićem, jednim od najuglednijih građana Bijeljine, otišao da se pokloni žrtvama. Kada je otvarano "spomen-obeležje" na tom mestu, mi za razliku od vas nismo od toga ni tada pravili nikakve spektakularne događaje. Znaju građani Srbije svih nacionalnosti da SRS nikada nije pravila razliku između nacionalnosti i da smo uvek uvažavali pripadnike svih nacionalnih manjina, svih drugih nacionalnosti. Naravno, uvažavali smo i uvažavamo i svoju srpsku naciju. Kada su u pitanju zločini, ponavljam, osuđujemo svaki pojedinačni zločin, ali insistiramo da i vi, koji to niste prihvatili kada je bilo govora o deklaraciji, osudite i zločine nad Srbima. Samo sam rekla i ponavljam, ako Boris Tadić ide u Srebrenicu, zašto mu ne padne na pamet da zanoći u Srebrenici, pa da ode sutradan u Bratunac, jer obeležavanje zločina u Srebrenici je 11. jula, a Bratuncu 12. jula, a razdaljina je svega 80 km. Na jednom mestu su muslimanske žrtve, a na drugom mestu su srpske žrtve.
Prekoračili ste vreme. Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho, po Poslovniku.
Član 100. povreda Poslovnika. Hteo sam samo da kažem i javio sam se povodom diskusije gospodina Petrovića. Znam da gospodin Tadić u svoje ime hoće da ode u Srebrenicu i da klekne pred humkama pobijenih muslimana. Neka ide u svoje ime i da ne ide u moje ime. Kada bude meni dozvolio, kao muslimanu, da odem u Sarajevo, u Bratunac, Srebrenicu, Tuzlu, Zenicu, i da kleknem kao Musliman pred humkama streljanih Srba, i onda ću se pitati da li ima pravo u moje ime da ode. SRS je osudila sve pojedinačne zločine, ali neki pojedini u Srbiji hoće da osude ceo jedan narod, celu zemlju. SRS će i dalje voditi računa o svim segmentima u narodu, bilo koje nacionalnosti, veroispovesti. On, gospodin Tadić, pre svega i vi žuti, demokrate, treba da osudite ono što je vaš pokojni predsednik tražio i kleknuo pred NATO agresijom, zlikovcima, i da se što više bombarduje Srbija i narod. To je jedan od većih zločina, to je jedan od najvećih zločina prema svom narodu. Hoćete da osudite samo Srebrenicu, osudite gospodina Solanu, ali vi to ne smete ili nećete zato što ste podržavali sve vreme njegovu politiku. Na kraju, moram reći, a što je jače od mene, živeo gospodin dr Vojislav Šešelj.
Samo momenat, gospodine Petroviću, daću vam repliku, ali imamo dva minuta i molim vas da budete kratki. Izvolite.
Nije mi jasno po kom osnovu je poslednji govornik dobio reč, ali da ne ulazimo sada u to. Duboko se mi razlikujemo, poštovani gospodine. Duboko se razlikujemo, zbog toga što je pokojni premijer Zoran Đinđić učinio i pokrenuo najveće i najznačajnije promene koje je ova zemlja doživela u poslednjih 200 godina u svojoj modernoj istoriji. Znam da ste vi duboko žalosni zbog toga, ali to nije tema i to nije problem, i zbog toga vi čeznete da se vratite u devedesete godine. Želim da vam saopštim lošu vest za vas: nikada se to neće desiti. Srbija je 5. oktobra promenila tok svoje istorije i ostavila jad, bedu i katastrofu devedesetih godina, koja se završila, nažalost, sa tim NATO bombardovanjem, kome ste vi toliko mnogo doprineli. Zbog toga su sada strane trupe na Kosovu i Metohiji, zbog toga je ova zemlja izgubila sve ono što je uspela u svojoj modernoj istoriji da stekne, za tih deset godina kojima ste vi toliko mnogo doprineli. Razlikovaćemo se, duboko ćemo se razlikovati. Boris Tadić je predsednik Srbije i otići će u ime Srbije da oda poštu nevinim žrtvama u Srebrenici. Ne znam zbog čega vi ne možete da odete i da odate poštu svakome za koga smatrate da treba to da učinite.
Hvala. Reč ima predlagač, narodni poslanik Marković. Izvolite.
Duboko sam rastužen, gospodine predsedavajući, dame i gospodo, što u pokušaju da se, međusobno se poštujući, ali poštujući građane koji su nas birali, dogovorimo o načinu na koji ćemo raditi da bismo što bolje, ali i što efikasnije predstavili njihovu volju, čitav niz primedbi koje sam danas čuo, nažalost, po meni, govori o međusobnom nerazumevanju. Zbog toga sam u jednom trenutku jasno rekao, svakako podržavam i sve ću učiniti, i ne samo ovim predlogom, da se omogući rasprava, a ne da se omogući svađa. (Poslanici SRS napuštaju sednicu: Šest sati je.) Naravno, čuli smo, šest sati je, svakako ćemo ovog časa završiti. Niko od naših građana nije u situaciji na taj način napusti svoje radno mesto dok ne obavi svoj posao i zbog toga smo ovde predložili čitav niz načina da se omogući da svi poslanici svih poslaničkih grupa završe svoj posao u ime građana koji su ih za to birali. Sutra ćemo nastaviti i nadam se da ćemo čuti još mnogo konstruktivnih primedbi. Unapred kažem, u odnosu na ono što je predloženo, ni na jedan način nije sprečena opstrukcija. Stvoren je čitav niz mogućnosti za političku opstrukciju, ali je sprečena opstrukcija rada parlamenta i donošenja zakona. Hvala vam.
Samo jedno obaveštenje, nastavak 52. sednice Administrativnog odbora održaće se sutra, u 9,00 časova, u sali na drugom spratu. Nastavak sednice sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 165narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 94 narodna poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Svilanović i Leila Ruždić-Trifunović. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Gordani Čomić, jedno obaveštenje. Zakonodavni odbor je u 12,30 časova, a Odbor za pravosuđe u 13,30 časova na trećem spratu. Izvolite. Imate 12,5 minuta.