Poštovane dame i gospodo, otvaram sednicu Dvadeset prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite još jednom svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 134 narodna poslanika. Odsustvo su prijavili sa današnje sednice poslanici: Milisav Petronijević, Žarko Obradović i Vladimir Marinković. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da je ova sednica sazvana u roku kraćem od roka utvrđenog članom 86. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da što pre razmotrimo predlog predloženog akta. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, za sednicu Dvadeset prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu, određen je sledeći D n e v n i r e d: Predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 48. stav 6. Zakona o izvršenju i obezbeđenju („Službeni glasnik Republike Srbije“ broj 106/15, 106/16 – autentično tumačenje, 113/17 – autentično tumačenje i 54/19), koji je podneo Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah sada podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 195. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres o Predlogu autentičnog tumačenja odredbe člana 48. stav 6. Zakona o izvršenju i obezbeđenju („Službeni glasnik Republike Srbije“ broj 106/15, 106/16 – autentično tumačenje, 113/17 – autentično tumačenje i 54/19). Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Đorđe Komlenski, predsednik Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, želi da obrazloži svoj predlog? Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo je na svojoj sednici od 31. januara 2020. godine doneo odluku da predloži Narodnoj skupštini, na osnovu člana 194. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, da razmotri predlog o donošenju autentičnog tumačenja, i to član 48. stav 6. Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Ujedno je, radi sprečavanja nastupanja štetnih posledica ukoliko se ovo ne usvoji po hitnom postupku, predložio da se o ovom autentičnom tumačenju raspravlja po hitnom postupku, jer su ispunjeni svi uslovi iz član 167. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Naime, 15. januara 2020. godine ovlašćeni predlagač, gospodin Aleksandar Martinović, je podneo predlog za donošenje autentičnog tumačenja u skladu sa Poslovnikom i ustaljenim procedurama. Taj predlog je prosleđen Republičkoj vladi na mišljenje. Pozitivno mišljene Republičke vlade je stiglo u parlament i Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo dana 30. januara 2020. godine. Naime, ja ću vam objasniti ukratko o čemu se radi, a ponavljam da se radi o odredbi člana 48. stav 6. Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Radi preciznosti citiraću taj deo zakonske odredbe koji kaže – kada izvršnog poverioca u izvršnom postupku zastupa advokat, naplata dosuđenih sudskih troškova i troškova izvršenja izvršiće se na račun advokata i bez ugovora o prenosu potraživanja, na osnovu zakona, overenog punomoćja kojim ga je izvršni poverilac ovlastio da naplatu troškova postupka zahteva i primi na svoj račun. Odbor je prihvatio inicijativu predlagača u celosti sa čime je i Republička vlada saglasna, a to je da ovu odredbu treba razumeti na takav način da advokatu nije potrebno overeno punomoćje da bi primio sudske troškove i troškove izvršenja na svoj račun, osim i isključivo ako zakon kojim se uređuje sudski postupak u kojem je nastala izvršna isprava zahteva overu punomoćja. Radi veće preciznosti i mogućnosti da i građani razumeju o čemu se radi, ukoliko u sudskom postupku iz kojeg je proistekla presuda, rešenje ili na bilo koji drugi način obaveza i pravo naplate troškova postupka, a da sam postupak, zakon koji uređuje upravo tu vrstu postupku, nije zahtevao advokatu, punomoćniku punomoćje bude posebno overeno, znači overeno kod notara u ovakvim situacijama, onda ni za naplatu takvih troškova postupka nije nužno da punomoćnik ima posebno overeno punomoćje. Upravo ovo o čemu govorim je u skladu i sa ranijom odlukom Ustavnog suda iz septembra 2017. godine, tako da se procenilo da zaista postoji potreba da se izađe, da kažem, u susret već uočenim problemima u mogućem tumačenju ovog dela Zakona o izvršenju i obezbeđenju i da se kroz ovo autentično tumačenje obezbedi apsolutno jedinstvena primena zakona kada su svi građani Republike Srbije u pitanju. Za sada toliko. Ako bude nekih posebnih pitanja, pružićemo odgovore. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Komlenskom, predsedniku Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Kolega Jovanoviću, izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Imajući u vidu da je danas na dnevnom redu Autentično tumačenje odredbe zakona, koja je izazvala veliku polemiku u stručnim krugovima, naročito u krugovima advokature i sa tog aspekta i sa tog stanovišta, kao i sa stanovišta onoga što je naša obaveza kao poslanici da iznesemo pred građanima Republike Srbije, dužan sam da iznesem neka tumačenja koja, u svakom slučaju bi bila korisna, ako ni za koga drugog, onda za nas narodne poslanike u ovom parlamentu. Pre svega, treba poći od činjenice da bilo koje autentično tumačenje ne samo ove odredbe Zakona o izvršenju i obezbeđenju, već bilo kojeg drugog zakona samo potvrđuje da zakon nije normiran kako treba. Samo potvrđuje činjenicu da norma na koju se autentično tumačenje odnosi nije potpuna, nije jasna, nije praktično dovoljno primenjiva i zbog toga se pribegava autentičnom tumačenju i kao čovek koji se bavi advokaturom i naravno narodni poslanik smatram da mi treba da izbegavamo praksu koja podrazumeva davanje autentičnih tumačenja, jer na taj način samo potvrđujemo da nismo uradili prethodno posao koji smo trebali da uradimo valjano i u tom pravcu preuzimam ličnu odgovornost za jedan takav pristup, jer smo očigledno propustili da reagujemo na određene odredbe zakone koje su zavredele pažnju da se na njih treba reagovati. U tom smislu smatram da je jako važno da u buduće svaki zakon, ne samo Zakon o izvršenju i obezbeđenju, nego svaki zakon mora zavredeti daleko veći stepen pažnje kako se ne bi desio propust koji podrazumeva da u praktičnoj primeni izazivamo posledice koje su za građane Srbije štetne, jer se uvodi pravna nesigurnost, a tu pravnu nesigurnost stvara neujednačena sudska praksa. Zašto ovo govorim? Zbog toga što čim neka odredba zakona nije dovoljno precizna i jasna, onda oni koji tu odredbu zakona primenjuju, a to su uglavnom sudovi daju različita tumačenja, različite stavove ili donose različite sudske odluke koje u svakom slučaju ne bi smele da figuriraju kada je u pitanju naravno pravni saobraćaj. Ono što je jako važno istaći jeste činjenica da je ovo autentično tumačenje zaista popravilo nedorečenost, nepotpunost, nejasnoću i nešto što nije smelo da se desi u zakonu, jer ovim autentičnim tumačenjem odredbe člana 48. stav 6, koja inače predmet ove naše rasprave, se faktički advokatura stavlja u onu poziciju koju zaslužuje, a to znači da odnos između advokata i klijenta mora biti isključivo odnos između advokata i klijenta. U taj odnos kao odnos poverenja ne može niko da se meša. Niko nema pravo da sistemskim ili normativnim uticajem devalvira bilo šta što dogovore advokat i klijent odnosno advokat i stranka. Zašto? Zbog toga što se odnos između advokata i klijenta, odnosno odnos advokata i stranke, zasniva prevashodno na principu poverenja, a taj princip poverenja je nešto što je inače predviđeno i kodeksom profesionalne etike advokata s jedne strane, a s druge strane odgovornošću advokata prema klijentu. Moram, drage kolege, uvaženi poslanici, da vas podsetim da ni jedan jedini procesni zakon u Republici Srbiji, ni Zakon o parničnom postupku, ni Zakonik o krivičnom postupku, ni Zakon o vanparničnom postupku, Zakon o upravnom postupku, sve su to procesni zakoni, ni jedan jedini zakon ne predviđa da advokat mora dobiti overeno punomoćje od stranke. Ni jedan jedini zakon. Govorio sam o procesnim zakonima. Postoji jedan zakon, koji je nažalost uveo procesnu normu, to je Porodični zakon, koji u članu 221. propisuje da advokat u bračnom sporu, izvinjavam se, ne advokat nego da u bračnom sporu tužbu može podneti punomoćnik samo ako ima overeno punomoćje. S obzirom da u red punomoćnika se svrstavaju i advokati Porodični zakon je uveo jednu diskriminatorsku odredbu ili diskriminatorsku normu kako za advokate tako i za stranke. Zašto za stranke? Iz jednostavnog razloga što stranka nema apsolutno razloga niti je dužna da trpi bilo kakve terete. Prvo i osnovno, stranka nije dužna da trpi teret troškova. Overa punomoćja podrazumeva odlazak stranke kod javnog beležnika, plaćanje naknade javnom beležniku za overu, koja bez obzira kako se god kome činilo nije mala, istovremeno izlaganje određenim neprijatnostima koje sama ta procedura podrazumeva. Zašto bi stranka trpela te troškove i zašto bi stranka bila obavezana da overava punomoćje advokatu? Jel stranka ima poverenje u advokata? Ima. Jel stranka želi tog advokata? Želi. Jel stranka ima prema tom advokatu odnos koji podrazumeva istovremeno i odgovornost advokata prema stranci? Naravno, da da. Čisto radi činjeničnog utemeljenja ja ću se pozvati na zakone koji regulišu obaveznost advokata da poštuje sve ono što je u njegovom profesionalnom delovanju obaveza prema stranci. Hajde da pođemo od sledećeg – prvo, kodeksom profesionalne etike advokata predviđeno je nekoliko načela koja su kada su u pitanju advokati obavezujuća. Zašto? Zato što i advokati po kodeksu profesionalne etike imaju odgovarajući stepen odgovornosti. Prvo je načelo poverljivosti. Šta to znači? To znači da pouzdanje u tajnost podataka koje je klijent preneo advokatu jeste od suštinske važnosti za pružanje pravne pomoći i ti podaci imaju kategoriju poverljivih podataka. Sledeće jeste advokatska tajna ili profesionalna tajna, što znači da advokat ima obavezu da čuva kao tajnu sve ono što je od stranke dobio na osnovu svega što se vezuje za predmet u kome zastupa stranku. Ta tajnost obavezuje advokata da jednostavno štiti interes stranke tako što će sprečiti bilo kakvu vrstu zloupotreba, odnosno curenja informacija koje prevazilaze ono što podrazumeva odnos poverenja između advokata i stranke. U tom pravcu postoji naravno i odgovornost kako građanska, tako i krivična, a istovremeno je bitno naglasiti činjenicu da advokati radi sigurnosti koju moraju pružiti sa strankama su obavezni da zaključe ugovor o osiguranju. Taj ugovor o osiguranju ima samo jedan smisao i jednu svrhu. To je da se stranka zaštiti tako što može nadoknaditi štetu koju prouzrokuje advokat neprofesionalnim radom. Svi advokati zaključuju tu vrstu ugovora o osiguranju stvarajući jedan fond, jednu novčanu masu iz koje se isplaćuju do određenog limita, koji je propisan zakonom, naknade štete strankama koje tu štetu pretrpe. Kada se imaju u vidu sve ove obaveze advokata prema stranci logično je postaviti pitanje – zašto overeno punomoćje? Moj uvaženi kolega Martinović je i prepoznao ovaj problem kada je podržao autentično tumačenje odredbe člana 48. stav 6. Zakona o izvršenje i obezbeđenju. Jedna vrsta zahvalnosti u stručnom smislu reči mora da postoji zbog toga što popravljamo nešto što u svakom slučaju mora da postoji i u pravnoj regulativi, a to je da otklonimo sve nejasnoće, da otklonimo bukvalno sve ono što u praktičnoj primeni dovodi do problema, a verujte mi da problema nije malo. Ti se problemi multipliciraju sa jedne strane, a sa druge strane smo dužni da štitimo advokaturu. Moja lična obaveza jeste i kada sam ovde da to činim i ja to iskreno i činim. Ono što je važno, važno je istaći da je u zadnje vreme ovakvih pojava neujednačene sudske prakse sve više i više. Postavlja se pitanje – zbog čega bi bilo potrebno overeno punomoćje advokatu čak i u brakorazvodnoj sporovima? Zašto je Porodični zakon normirao jednu obavezu koju ne normiraju svi drugi procesni zakon? Zbog čega bi punomoćnik iz reda advokata morao da ima overeno punomoćje stranke koja je učesnik brakorazvodne parnice, još uvek bračni partner, a posle presude u toj brakorazvodnoj parnici, najverovatnije više ne bračni partner, ali postavlja se pitanje – zašto overeno punomoćje? Da li je taj odnos između stranke u brakorazvodnoj parnici prema advokatu drugačiji u odnosu na građansku parnicu, u odnosu na krivični postupak, u odnosu na upravni postupak? Pa nije, potpuno je identičan. Advokat je punomoćnik stranke i u brakorazvodnoj parnici i u krivičnom postupku, i u parničnom postupku i u vanparničnom i svakom drugom. U čemu je onda razlika? Zašto bi se advokati na taj način diskriminisali? Apsolutno nema ni jednog jedinog razloga za tako nešto. Zbog toga bi trebalo razmisliti da i odredba člana, ako se dobro sećam 221. Porodičnog zakona, bez obzira što to nije u nadležnosti Ministarstva pravde, doživi intervenciju. Ne bih voleo da to bude ponovo autentično tumačenje, ne bih voleo da opet reagujemo na ovaj način zbog toga što smo dužni i to je naša obaveza kao narodnih poslanika da vodimo računa o kvalitetu zakona. Kvalitet zakona će bitu utoliko bolji ukoliko ga učinimo takvim bez autentičnog tumačenja. Svako autentično tumačenje na neki način nas odvodi u neki drugi pravac, koji u svakom slučaju ne podrazumeva da smo previše odgovorni i previše ozbiljni kada je u pitanju normiranje, još u vreme predloga pa čak i nacrta zakona. Zato apelujem i na kolege advokate koji su u radnim grupama, kada su u pitanju izrade nacrta, a kasnije i predloga zakona koji se direktno dotiču advokature, da strogo vode računa o tome da bilo koja norma koja je predviđena da bude sastavni deo zakona, bude potpuno jasna, precizna i praktično primenljiva. U suprotnom ćemo imati ozbiljne probleme. Ono što želim da kažem jeste činjenica koju na žalost moramo prihvatiti kao takvu. Od momenta uvođenja javnobeležničke delatnosti, advokatura postaje sve više marginalizovana. Ja moram uvažene kolege, narodni poslanici da vas podsetim da advokatura jeste i mora biti nezavisna profesija. Ona funkcionalno predstavlja deo pravosuđa, jer je u funkciji pravosudnog sistema, ali je institucionalno advokatura nesumnjivo nezavisna i ne može biti zavisna ni od države, ni od bilo koga drugog. Država nema pravo da se meša, osim naravno onog tzv. sistemskog uređenja koji se vezuje za strukturu advokature, za organizaciju advokature i za sve ono što advokatura podrazumeva u okviru svoje nezavisnosti, a to je jedini način gde država može da reaguje. Kada je u pitanju rad advokata, kada je u pitanju obavljanje advokatske delatnosti, država nema pravo da se meša i da u tom pravcu na bilo koji način stavlja advokaturu u položaj koji podrazumeva eventualno podržavljenje advokature. Kada sam pomenuo javnobležničku delatnost, naravno apsolutno nemam ništa protiv javnih beležnika, jer je prenošenjem javnih ovlašćenja na javne beležnike došlo do nekih, da kažemo pozitivnih pomaka, odnosno situacija koje se mogu prihvatiti kao pozitivne, a prva je rasterećenje sudova velikog broja predmeta, jer je uglavnom kompletna vanparnična materija i sudova premeštena na javne beležnike. Međutim, šta je ono što je advokaturu poprilično dovelo u veliki problem? Advokatura je došla u situaciju pre nekoliko godina da se brani od uzurpacije određenih ovlašćenja i delatnosti. Advokatura je pre nekoliko godina bila prinuđena da se tom vrstom odbrane suprotstavi da javni beležnici uzurpiraju deo advokatskog posla i advokatura je istrajala u toj borbi. Ono što je najvažnije, resorno ministarstvo je prihvatilo i zahteve i kritike advokature, koji su bili više nego osnovani. Prema tome, advokatura ne sme ni u kom slučaju doživeti status koji je pre nekoliko godina mogao prerasti u nešto, što podrazumeva težu posledicu, a ta teža posledica jeste i ustavna povreda statusa advokature. Naravno, cela ova moja diskusija nije usmerena protiv javnih beležnika. Advokatura nema nameru, niti će otvarati front sa javnim beležnicima, nije to činila ni tada, neće činiti ni sada, ali advokatura će i te kako znati da odgovori na sve izazove i iskušenja koja se pojave zbog propusta u normativnom okviru, dakle, zbog propusta u predlozima zakona i donošenju zakona o kojima mi odlučujemo. Zato smatram i cenim napore i uvaženog kolege Martinovića i kolege Đorđa Komlenskog koji su dali doprinos da na ovan način normiramo nešto što smo trebali ranije normirati, odnosno da autentičnim tumačenjem jednu normu poboljšamo po kvalitetu, dajući tumačenje koje je nesumnjivo prihvatljivo i zakonito. Još jednom apel da ubuduće autentična tumačenja svedemo na najmanju moguću meru, dakle na onu meru gde je samo obaveznost autentičnog tumačenja takvog stepena da jedino tako, jedino na taj način možemo popraviti kvalitet zakona, odnosno dovesti zakon u praktičnoj meri na onaj nivo, stepen primenjivosti koji kod sudova neće izazivati negativne reakcije, a to je neujednačena sudska praksa, imajući u vidu da smo i onako pravosuđe doveli upravo, ne mi, nego samo pravosuđe sebe, doveli u situaciju da građani Republike Srbije očekuju pravnu sigurnost, očekuju dostupnost pravdi. Da bi to uspeli, upravo ovaj moj apel ide u tom pravcu. Nadam se da ćemo svi u tom pravcu dati svoj doprinos. Zahvaljujem se i nadam se da će i ovom mojom diskusijom moći u nekom budućem periodu sve zakone uskladiti tako da autentična tumačenja eliminišemo. Hvala.
Zahvaljujem kolega Jovanoviću. Da li još neko od predsednika, odnosno od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama Predlog za donošenje autentičnog tumačenja odredbe člana 48. stava 6. Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Ta odredba glasi – kada izvršnog poverioca u izvršnom postupku zastupa advokat, naplata dosuđenih sudskih troškova i troškova izvršenja izvršiće se na račun advokata i bez ugovora o prenosu potraživanja, na osnovu po zakonu overenog punomoćja kojim ga je izvršni poverioc ovlastio da naplatu troškova postupka zahteva i primi na svoj račun. Očigledno je formulacija - po zakonu overenog punomoćja, stvorila različita tumačenja koja dovode do neujednačene sudske prakse, te postoji potreba za donošenjem autentičnog tumačenja koje će rešiti neke dileme. Ako uzmemo u obzir članove Zakona o parničnom postupku koji se odnose na punomoćnike, videćemo da jasno stoji da ako je stranka izdala punomoćje za vođenje parnice, punomoćnik advokat je ovlašćen da podnese između ostalog i predlog za izvršenje, da od protivne strane primi i naplati dosuđene troškove i da nije propisana obaveza overe punomoćja koje je dato advokatu. Ove odredbe Zakona o parničnom postupku shodno se primenjuju i na izvršni postupak. Zaključak je da ako je stranka dala advokatu punomoćje za vođenje parnice, a nije bliže odredila ovlašćenje u punomoćju, advokat može na osnovu takvog punomoćja na svoj račun primiti sudske troškove i troškove izvršenja, odnosno troškove parničkog postupka i troškove izvršnog postupka i takvo punomoćje ne mora biti overeno. Ja predlažem da donesemo ovakvo autentično tumačenje kako bi se otklonile dileme i nedoumice prilikom primene zakona. Ono što je važno da zbog građana kažemo kako bi im bilo jasnije, ja potpuno razumem da je mnogima suvoparno ovo o čemu govorimo, jesu zapravo primeri koje bi trebalo da navedemo koji idu u prilog usvajanja ovakvog autentičnog tumačenja. Advokati su u praksi, dešavalo se da su se advokati dogovarali sa izvršiteljima, recimo, da glavni dug i kamata idu na račun stranke, a da troškovi koji pripadaju advokatima iz parničkog ili izvršnog postupka idu na račun advokata, ali se neretko dešavalo da advokati to čine podneskom. Taj podnesak se svakako naplaćuje i taj podnesak bi na kraju platio izvršni dužnik. Prema tome, donošenjem ovakvog autentičnog tumačenja mi ćemo praktično skratiti troškove koji su eventualno mogli da se dese u nekim predmetima. Dakle, štite se stranke, konkretno izvršni dužnici. Takođe, za izvršne dužnike smanjuju se troškovi overe punomoćja. Punomoćje je nekada moglo da se overava u sudu, međutim sada kada stranka ode kod javnog beležnika, odnosno notara i zatraži overu punomoćja, ona je dužna da plati određenu taksu. Tu taksu logično plaća stranka ne plaćaju je advokati. Tako da je i u tom smislu dobro usvojiti ovo autentično tumačenje, jer ćemo ponovo uštedeti novac za jednu od stranaka u postupku. Međutim, sa druge strane, ono što sam još htela da kažem, dešava se da stranka da generalno punomoćje advokatu za zastupanje u parnici i u tom generalnom punomoćju nije konkretno navela ovlašćenja za koja je advokat ovlašćen da postupa u tim stvarima. Međutim, kasnije dešavalo se i to, razgovarala sam sa advokatima, pa su mi preneli svoja mišljenja, postoje stranke koje na kraju nisu želele jednostavno da advokatima daju njihov novac za koji su oni radili, odnosno da naplate troškove parničkog i izvršnog postupka i onda su advokati tu bili u problemu. Prema tome, ovim autentičnim tumačenjem tačno će se znati šta ide na račun stranke, šta ide na račun advokata i štitiće se i advokati. Osim toga, dovešće do efikasnijeg sistema izvršenja i obezbeđenja, uneće sigurnost usvajanje ovakvog autentičnog tumačenja, uneće sigurnost u čitav postupak, jer će svako od stranaka i advokata znati za šta mu je legao novac na račun. Takođe, pojačaće se odgovornost i stranaka prema advokatima i advokata prema svojim strankama koje zastupaju. I današnja sednica će proći naravno u parlamentu u duhu parlamentarnog dijaloga ovde u plenumu, ali ponovo bez prisustva onog dela opozicije koji se ne interesuje za rad Narodne skupštine, niti kako će se odluke koje ćemo mi ovde doneti reflektovati na građane Srbije. Želim nešto da vam pročitam. Kada čujete izjave tipa - Vučić najodgovorniji za aferu „Jovanjica“, ili Andrej Vučić nije jedini iz vrha režima koji je umešan u aferu, ili nereagujući na aferu tužilaštvo postalo javni servis vlasti, a ovo su sve dominantni naslovi u medijima proteklih dana, odnosno proteklih nedelja, očekujete da bi iza toga morali da stoje ozbiljni argumenti i dokazi. Ali, ne, to je još jedan talas izmišljotina i laži sa ciljem napadanja Aleksandra Vučića i njegovog diskreditovanja i kao predsednika Republike i kao predsednika najjače političke partije. Naime, gore navedene optužbe izrekao je Miroslav Aleksić za koga se sećamo da je svoju partiju prodao Vuku Jeremiću, a sebe je izgleda prodao Draganu Đilasu, samo još cifru nismo utvrdili, sve ostalo je i više nego očigledno. Šta se u stvari desilo? Na poljoprivrednom imanju kod Stare Pazove pronađena plantaža marihuane. Uhapšeno je devet osoba, među kojima i čovek koji se sumnjiči da je bio vođa te grupe koja se bavila proizvodnjom marihuane. Odmah su tu vest iskoristili lideri iz Saveza za Srbiju, koji već mesecima unazad izmišljaju afere ili umešanost Aleksandra Vučića u afere i maltretiraju njegovu porodicu, vršeći na taj način strašan pritisak na njega i vodeći na taj način najprljaviju kampanju. Pored toga što se MUP oglasilo, i pored toga što je utvrđeno da ni predsednik Republike, ni njegov vrat nisu bili u kontaktu sa uhapšenim Koluvijom, Miroslav Aleksić je iz dana u dan besomučno lagao, pri tom, po mom mišljenju, zloupotrebljavajući pravo na sazivanje konferencije za novinare iz hola doma Narodne skupštine, jer je on tako nešto koristio isključivo za otvoreni rat protiv Aleksandra Vučića. Pošto je izneo na kraju toliko tešku optužbu, kako je tužilaštvo postalo javni servis predsednika, koji se rukovodi političkim motivima režima, Miloš Vučević se odlučio, gradonačelnik Novog Sada, na korak, a to je da podnese krivičnu prijavu protiv Aleksandra i Andreja Vučića kako bi se ispitali navodi o njihovoj navodnoj povezanosti sa aferom „Jovanjica“. Šta ćemo sada kada je tužilaštvo utvrdilo da ne postoji nikakva njihova povezanost sa slučajem „Jovanjica“? Da krenemo od izvinjenja, koje od Miroslava Aleksića ne možemo da očekujemo i koje sigurno predsednik dobiti. Ali, šta sa dvomesečnom torturom, sa naslovima u novinama? Šta sa svakodnevnim blaćenjem predsednika Republike? Šta sa njihovim porodicama? Šta sa decom koja su svakodnevno izložena pritiscima? Državni organi su svoj posao uradili što se tiče slučaja „Jovanjica“. Uhapšena su lica koja su se protivzakonito ponašala. Ali, naravno sa druge strane, to lidere Saveza za Srbiju ne interesuje, već samo način kako da iskoriste svaki momenat da lažima o visokim državnim funkcionerima obmanjuju građane. Još nešto želim da pitam. Pošto je sada dokazano da je Miroslav Aleksić lagao, hoćemo li da čujemo konačno od raznih nezavisnih tela, od Zaštitnika građana ili možda od Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, i oni su se ranije oglašavali, od ostalih nezavisnih tela, osudu svakodnevnom razapinjanja na krst Aleksandra Vučića, ili je sada to samo postao neki predmet koji njima nije važan? Zašto su im drugi slučajevi važniji od ovog, pa često reaguju, a sad u vezi ovog slučaja ćute? Još jedno pitanje možemo da postavimo. Da li ćemo dobiti izvinjenje od Marinike Tepić za sve laži iznete o tome kako se u Vojnoj ustanovi „Morović“ gaji marihuana? Za sve laži koje je izrekla, a odnose se na to da je tamo državna plantaža marihuane, a u stvari tamo se gaje koke nosilje. Da li će neko, osim poslanika SNS i nekih ministara u Vladi, reagovati na konstantne višemesečne napade na vojni poredak Srbije, na direktno ugrožavanje bezbednosti i urušavanje ugleda naših organa i institucija? Podsetiću vas, to je ista ona Marinika Tepić koja je tvrdila kako država Srbija novcem od trgovine oružjem kupuje povlačenje priznanja lažne države Kosovo od država članica UN. Tom prilikom smo ostali uskraćeni za izvinjenje za tako tešku tvrdnju koja je zapravo gnusna laž. Setimo se afere „Krušik“. Onog trenutka kada je Nebojša Stefanović najavio istrage povodom brojnih afera i malverzacija Dragana Đilasa, postao je meta napada Đilasovih jurišnika. Njihov cilj je samo jedan, a to je da sklone pažnju sa sebe i sa svojih zloupotreba koje su činili i da je preusmere na neistinu koju su plasirali u određenom trenutku. Pri tome, uopšte ne uzimaju u obzir posledice koje će nastati. Tvrdnja da Srbija snabdeva teroriste oružjem je ozbiljna laž koja može ugroziti našu namensku industriju, ali takođe i položaj Srbije na svetskoj političkoj sceni. Više puta je objašnjeno da MUP ne daje dozvolu za trgovinu oružjem, niti da to čini sam ministar unutrašnjih poslova, već da postoji čitav sistem u kome učestvuje više ministarstava, više raznih službi i uprava, mnogo sektora koji imaju svoju ulogu i ovlašćenja, a da zapravo MUP samo fizički obezbeđuje transport naoružanja i to samo kroz našu zemlju. Međutim, Đilasova kuhinja iz koje dolaze neosnovani navodi i optužbe, radi 24 sata na urušavanju čitavog sistema, jer misle da će se tako lakše dokopati vlasti. Ali, više su puta poslanici SNS u ovoj sali ponovili – novog „5. oktobra“ neće biti, nećemo dozvoliti da se vlast menja na ulici, već na legitimno održanim izborima. Da se još samo na kratko vratim na aferu „Krušik“ od jednom se pojavio lažni uzbunjivač koji je predstavljen žrtvom države, a u stvari je on prodao svoju državu iznoseći informacije iz fabrike namenske industrije u kojoj radi. To koristi Savez za Srbiju, lideri kreću u kampanju rušenja i Nebojše Stefanovića i Aleksandra Vučića, ali i naše namenske industrije, vojske i bezbednosti naše zemlje. Kada su se neki od njih pitali, podsetimo se „Krušik“ je bio na ivici propasti i njegovo poslovanje je stavljeno na kocku. Neki sadašnji lideri Saveza za Srbiju u prošlosti vodili su politiku propadanja Srbije i ništa drugačije se ne bi ponašali ni danas kada bi došli na vlast. Ti isti lideri Saveza za Srbiju su zloupotrebili tzv. uzbunjivača, našli su mu advokata i počeli svakodnevno da korist njegov položaj za nanošenje udaraca, za nanošenje štete državi Srbiji. Odmah je naravno sve bilo jasno i zbog čega on nije uzbunjivač i koje su namere lidera Saveza za Srbiju. Ne može neko dobiti, o tome smo ovde više puta govorili, ne može neko dobiti status uzbunjivača ako to ne zatraži od poslodavca, ako ne zatraži takav status od nadležnog državnog organa, ili ako ne uzbuni javnost na zakonom predviđen način, a Obradović od toga ništa nije učino. On dobija advokata Gajića, inače šefa stranačkog pravnog tima Vuka Jeremića i kreće hajka u medijama, kreću gostovanja, govori na političkim skupovima itd. To je trajalo nedeljama. Sve dok i sam lažni uzbunjivač nije izašao iz kućnog pritvora direktno na protest „jedan od pet miliona“ i na taj način zapravo svima nama pokazao ko je i šta radi. Da bi njegov advokat Gajić plakao ispred suda i svima pokazao, ne samo koliko je neprofesionalan, već da zapravo ulogu advokata koristi za političke obračune sa SNS. Čini mi se da Dragan Đilas i suze dobro plaća. Na samo nekim primerima, koje sam sada iznela, videli smo sistem po kome funkcioniše Savez za Srbiju. Oni izmisle aferu, plasiraju je preko svojih medija, onda danima vrte jednu istu priču iz hola doma Narodne skupštine. Na žalost, oni su deo političkom miljea u Srbiji. Onaj deo koji se nikada neće baviti građanima i državom već sobom, tračevima i politikom na nivou rekla - kazala. I, kad smo kod onih koji čine politički život u Srbiji aktuelno je ovih dana formiranje nekih novih pokreta i pitanje ko će izaći na izbore, pa bih kratko da rezimiram i da ovde sa kolegama prokomentarišem. Imamo prvo koaliciju „Metla 2020“ koju predvodi DSS, imamo „Narodni blok“ u kome su Velimir Ilić i grupa građana „Iskreno za Niš“. Prošle nedelje je formiran pokret „Slobodna Srbija“, to su ovi što su se otcepili od Sergeja Trifunovića i od „Pokreta slobodnih građana“ zato što je „Pokret slobodnih građana“ rešio da bojkotuje izbore. Onda su se oni ocepili, stvorili novi pokret koji se zove „Slobodna Srbija“, pa su i oni doneli odluku da će bojkotovati izbore. Imamo pokret koji je formirao Čedomir Jovanović „Zvono, a ne stranke“ sa još mnogo njih koji nemaju stranke, a jedan od pet miliona je rešio da izađe na izbore da bi vratili bojkot u parlament. Ostalo je da vidimo, konačno, ko će na izbore, a ko u bojkot i ko ozbiljno shvata kada se kaže da treba da se proveri izborna volja građana Srbije, a ko ne. Čini mi se da ovaj deo opozicije o kojima sam govorila će se još cepati i dok se oni budu bavili sobom neće ni primetiti da je SNS uveliko pobedila i da je nastavila da vodi Srbiju napred. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Žarić Kovačević. Obzirom da se više niko ne javlja od predsednika…. Kolega Šešelj, želite reč? (Da) Izvolite.
Hvala, gospodine Milićeviću. Dame i gospodo narodni poslanici, današnja sednica pokazuje bezobrazluk i bahatost u odnošenju, pre svega, prema građanima Srbije. Sve ću vas podsetiti da smo još 16. septembra, SRS je predala Predlog zakona o izvršnom postupku i obezbeđenju za koji je za manje od dva meseca prikupila više od 100.000 potpisa građana Srbije. Budući da smo sada u vanrednom zasedanju, jedini način da bilo koja tema dođe na dnevni red, jeste kada bi se saglasali poslanici vladajuće većine. Ne samo što to nije moglo da dođe u redovno, nego sada ne može ni u vanredno zasedanje. Sa tim je pokazala vlast u Srbiji da jedan veliki deo građana Srbije apsolutno ne poštuje i da ih ne zanima šta oni misle o bilo kojoj temi, a pre svega na ovako jednoj važnoj temi, kakvo je pitanje javnih izvršitelja u Srbiji. To je jedno veoma važno pitanje i tiče svakog građanina Srbije. Mi smo imali prilike da vidimo da Narodna skupština radi punom parom, ne zato što se neko tu provrednio, nego zato što je došao diktat iz inostranstva. Kuka Fajon, ovaj, onaj, koji su došli ovde da budu tutori vlastima u Srbiji, da im govore kakvi su nam izborni zakoni, kako se glasa, kako se broji, kako se broje glasovi, kako treba da izgledaju regulatorna tela, razne stvari. Oni su u stvari stvarni gospodari i oni određuju o čemu će se raspravljati. Tako smo videli reakcije vlasti u Srbiji, koji su hvalili našu demokratiju, vladavinu prava i ostalo, dal su u stvari se saglasili sa svim promenama zakona koje se tiču finansiranja izbornih kampanja, Agencije za borbu protiv korupcije i šta smo još imali što je bilo kao deo diktata? Bivših i sadašnjih poslanika Evropskog parlamenta. Dakle, oni su rekli i došli i rekli o čemu treba da se raspravlja u Narodnoj skupštini. Od jednom se pojavio problem i onda su svi bili saglasni da problem postoji, pa se ja pitam, ukoliko je SRS prikupila više od 100.000 potpisa građana Srbije i Predlog novog zakona o izvršnom postupku i obezbeđenju, to predala na pisarnicu Narodne skupštine, u Ministarstvo pravde, možda je to bila pogrešna adresa. Možda smo trebali to da predamo u Fond za otvoreno društvo kod Milana Antonijevića, ovog vašeg stručnjaka za izborne zakone, Fondaciju pod pokroviteljstvom Džordža Soroša ili u predstavništvo EU u Srbiji, da bi se to jednom našlo na dnevnom redu Narodne skupštine. Dakle, apsolutno nepoštovanje velikog broja građana Srbije. Podsetiću vas da smo mi ne tako davno raspravljali o jednom drugom zakonu koji je isto tako podržalo mnogo ljudi. U pitanju je uvođenje doživotne kazne zatvora sa svirepa ubistva dece i još neke članove. Na svaki argument koji je mogao da se uputi protiv tog rešenja ili za neku dodatnu izmenu tog rešenja, sa strane vlasti, od gospođe Kuburović, odgovaralo se – da, da, jeste, ali 150.000 građana Srbije je ovo podržalo. Kako su jedni građani u Srbiji važniji od drugih da se ovako brutalno vređaju? To je jedna veoma važna tema nad kojom vlast u Srbiji zatvara oči, apsolutno ih ne zanima. Da pogledamo malo genezu pitanja javnih izvršitelja. Oni su uvedeni 2011. godine u sklopu sveopšte reforme pravosuđa koju je u Srbiji diktirala EU, o kojoj smo čuli kritike ljudi koji su danas na vlasti, i vladajuća stranka je svojevremeno bila protiv tog rešenja. Dakle, SNS je bila protiv uvođenja javnih izvršitelja, u vreme dok su bili opozicija 2011. godine, a nakon što su došli na vlast, to su rešenje svesrdno prihvatili, potvrdili ga još jednom 2015. godine, a onda i polovinom 2019. godine. Videli smo neke populističke izmene koje ne znače ništa. Bile su dobre da posluže u marketinške svrhe prošle godine kada je gospođa Kuburović obrazlagala promene kako neće moći da se pleni imovine kod dugova za komunalne usluge koji su manji od 5.000 evra. Nismo čuli argumentaciju ni za tu cifru, ni za tu odluku, važno je da to dobro zvuči u medijima iako je reč o komunalnim potraživanjima. Najveći deo otimanja stambenih jedinica, otimanja nekretnina građana Srbije jeste zbog zaduženja prema bankama, a ne zbog komunalnih usluga. To kao da niko ne primećuje, kao da niko ne zna u Ministarstvu pravde. Nije se sa tim problem rešio. Dakle, od 2011. godine mi imamo javne izvršitelje. Pokazalo se u praksi već, uskoro će biti devet godina, dakle da jedno privatno lice se naplaćuje iz dužničko-poverilačkog odnosa, često i više puta za svoje takse, dakle takse za njihove usluge su mnogo veće nego što je to osnovni dug. Imali smo skandalozne situacije gde jedan izvršitelj zapleni stan na Novom Beogradu, na tajnoj licitaciji za koju niko ne zna kada se i gde održava. Sin od potpredsednika Komore iz Kragujevca kupi stan na Novom Beogradu potpredsednika Komore izvršitelja, kupi stan od izvršitelja koji je prethodno sa Novog Beograda to zaplenio za cenu tri puta manju od tržišne. I to niko ne vidi. Imali smo situacije skoro svakodnevno da se nemilosrdno i beskrupulozno izbacuju ljudi koji iz objektivnih okolnosti nisu mogli da servisiraju svoj dug na vreme, oni koji se nisu zaduživali iz obesti, oni koji su se zaduživali zbog životnih potreba, izbacivani su na ulicu iako su bili u pitanju nemoćna lica, osobe sa invaliditetom, samohrani roditelji, ljudi u godinama, penzioneri itd. To je u Srbiji dopušteno. Javni izvršitelji nesmetano, čast izuzecima, ali velika većina njih nesmetano otima nekretnine, dakle imovinu građana Srbije i uz sve to ih zvanično podržava Vlada Republike Srbije imajući u vidu da oni gde god da se pojave idu sa bataljonom policije. Dakle, policija je u funkciji bogaćenja određenog dela tj. određenog broja ljudi. Nešto više od 200 tih izvršitelja ima u Srbiji. Gospođa Kuburović se hvalila kako sada, zato što imamo izvršitelje više nisu izvršenja u sudovima, sada imamo mnogo efikasnije naplaćivanje dugova. Na primer od milion i po neizvršenih predmeta sada smo ispod 600.000. Princip efikasnosti naplaćivanja dugova ne može da stoji pre principa poštovanja ljudskih prava i ljudskog dostojanstva, a to smo videli da se krši svakodnevno u Srbiji. To je neprihvatljivo. Postavlja se pitanje. Uvođenjem izvršitelja je jedna od sudskih nadležnosti i nadležnost kod izvršenja naplaćivanja dugova poverena privatnom licu. To je za jednu državu poražavajuće. Kako može neka sudska nadležnost da bude u privatnim rukama? Da li to onda otvara mogućnost da sutra imamo i privatnu policiju, ili privatnu vojsku, ili privatni zatvor itd? To je pandan onome što imamo kod izvršitelja. Dakle, to nije državni organ, to je privatnik koji ima nadležnosti suda. To što on istakne zastavu Srbije ispred svoje kancelarije ne znači da je on državni organ niti da predstavlja državni organ. Sutra možemo mi da se setimo da može i privatni sud ukoliko će efikasnije da donosi presude ili privatna policija ukoliko će efikasnije da se stara o čuvanju reda i mira u Srbiji. Pokazalo se, pre svega, da DS, a onda i druga vlast posle 2012. godine nisu bile u stanju da reše problem neefikasnog sudstva. I, umesto da urade nešto po tom pitanju oni su išli linijom manjeg otpora da daju jednostavno nekom privatniku da se time bavi i onda posle devet godina imamo na delu jednu reketašku organizaciju koja, pre svega vidi šansu da izvuče, pre svega iz prezaduženih građana, ne onog najbogatijeg sloja u Srbiji, a videli smo da se takvi zadužuju sve više i više i da niko ne dira te što su dužni milione evra, a ovi koji nisu vratili dve rate za kredit treba da strepe. Dakle, to su dali nekom reketašu, privatnom licu. Uterivač dugova iza koga ide policija. To je danas javni izvršitelj. Postavlja se pitanje, gospođa Kuburović je rekla da su u prvoj polovini 2019. godine argumentujući postojanje, pravdajući postojanje javnih izvršitelja u Srbiji javni izvršitelji na ime poreza na dodatu vrednost uplatili u budžet Srbije skoro milijardu dinara za šest meseci u 2019. godini. To samo znači da su oni u prvih šest meseci imali obrt od pet milijardi dinara, dakle, zaradili su četiri milijarde dinara. Postavlja se pitanje, ukoliko oni rade u skladu sa zakonom, ukoliko oni ne krše ljudska prava i ljudska dostojanstva, ukoliko se oni nesmetano ne bogate na prezaduženim građanima, zašto bi svojevoljno jedna država se odrekla tog prihoda, ukoliko sa tim nema ništa sporno zbog nekog privatnika? Šta može da se uradi za četiri milijardi dinara, to je samo u šest meseci, dakle, nije na godišnjem nivou? Zašto je to dato privatniku da se time bavi? Nebrojeno takvih slučajeva smo imali. Imali smo slučaj da se javni izvršitelj naplati iz invalidskih kolica. O tome pišu novine, a to, na primer, u Ministarstvu pravde, zaista niko ne vidi, jer njima je važan princip efikasnosti. Dakle, dođe javni izvršitelj, bez ikakvog obaveštenja uz pratnju policije, nekoga izbaci iz stana, i posle toga taj neko je dužan da plati izvršitelju tu uslugu što ga je ovaj izbacio iz stana. To je danas realnost u Srbiji. O ovome treba da se razgovara i treba da se nađe način da se sudstvo reformiše, da se izvršenje vrati u sudove zato što nije normalno da jedan privatnik, za koga, izgleda, zakoni ne važe, Ustav Republike Srbije ne važi, nesmetano se bogati, pa smo imali slučajeve, i to smo mogli da vidimo u štampi, koliko se imovina tih ljudi, tih izvršitelja promenilo, pa da su od nekih ljudi sa prosečnim zaradama postali milioneri, da žive u najekskluzivnijim naseljima i tako dalje, a sve to im je omogućila država Srbija. Sudstvo mora da se reformiše i da se izvršenje vrati u sudove. Ukoliko je neefikasno treba zaposliti više ljudi koji će na tome da rade, na izvršenju, vezati im plate za učinak izvršenja, ali na način kad se o tome stara sud garancija mora da bude poštovanje ljudskih prava i ljudskog dostojanstva o to je onda garancija da izvršitelj nikog ne sme da prevari da pikira neku nekretninu, neki stan, u koji on misli da može da se useli ili da proda nekom koga poznaje. Gde se održavaju te licitacije i te aukcije, da li neko zna za to? To niko ne zna. To se dešava sve u krugu nekoliko njih. Mora da bude garancija, i to je predlog sa kojim smo mi izašli, da minimum 12 kvadrata stambenog prostora po članu domaćinstva mora da bude zagarantovano, iz kojih ne sme da se izvrši. To je poštovanje ljudskog dostojanstva i ljudskih prava. A ne - rešiti problem tako da ćemo dati nekome da drugi se time bavi. Valjda nam je iskustvo u ovih devet godina pokazalo da je to jako loše rešenje. Postojanje javnih izvršitelja u Srbiji je jako loše rešenje, apsolutno protiv interesa građana Republike Srbije. Najveći gnev je danas prema javnim izvršiteljima. To nije bez razloga. To je zbog njihove prakse. To su zvanični, oficijelni uterivači dugova, reketaši. Apelujem ponovo na vas da se ovo pitanje stavi na dnevni red, da pokažete bar neku razliku između vas i Demokratske stranke, da ne prihvatite ova njihova rešenja, tj. da prestanete da izražavate podršku tim njihovim rešenjima. Ukoliko ne, onda pokazujete da ste isti kao oni. Da se mi razumemo, svako treba da plati ono što je dužan i treba da plati sa razumnom kamatom. Ali, da ostane bez svega zato što nije zbog nekih životnih situacija, objektivnih okolnosti na koje nije mogao da računa kada je podigao neki kredit, ostane bez kuće ili stana i da zbog toga treba da se zabije u zemlju, to ne sme da bude dopušteno u Srbiji. Ne sme privatnik da ima ovlašćenja države i ne sme da sve što uradi izvršitelj bude dozvoljeno zato što se broj neizvršenih predmeta smanjuje. To nije normalno. Reforma sudstva je svojevremeno, u skladu sa direktivama EU, sprovedena u Srbiji. To nije zbog naših najboljih interesa, već zato što su oni sa nama hteli da eksperimentišu - hajde da vidimo, ako Srbiji uradimo to i to, šta će tu da bude. Za to mi njima služimo. I ovaj Zakon o izvršenju i obezbeđenju je u funkciji toga. Zato treba kompletan da se promeni. Srpska radikalna stranka vas još jednom poziva da predlog zakona koji smo podneli, koji je podržalo više od sto hiljada građana Srbije, stavite na dnevni red. Srpska radikalna stranka je jedina parlamentarna stranka koja se zalaže za njihovo ukidanje, za ukidanje javnih izvršitelja. Imajte u vidu, ukoliko pružate podršku nesmetanom divljanju, nesmetanom bogaćenju, prevarama, nije to vezano za sve javne izvršitelje ali za veliku većinu jeste, uopšte njihovom nemilosrdnom postupanju, vi takođe preuzimate odgovornost za sve to što oni rade. To je nedopustivo i mora hitno da se promeni. Mora da bude poštovanje ljudskih prava građana Srbije. Poštovanje dostojanstva svih građana Srbije je važnije od toga koliko će biti izvršenih ili neizvršenih predmeta, a Republika Srbija treba da radi na tome da se sudstvo reformiše, da se stvori ambijent da sudovi mogu nesmetano da obavljaju svoj posao, da se dugovi naplaćuju, ali da garancija sa strane države bude da niko neće biti opljačkan samo zato što je dužan. To je suština, to je najvažnije i o tome treba da se razgovara. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Koleginice Žarić Kovačević, vi želite repliku na izlaganje kolege Šešelja kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe? Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Želela sam da reagujem. Meni je jasno da će se svašta spočitavati SNS, ali baš nepoštovanje građana Srbije i kršenje ljudskih prava i dostojanstva su teške optužbe na koje sam ja želela da reagujem, pri tom vrlo jasnim podacima koje ću vam izneti sada. Što se tiče izvršnog postupka i zaštite izvršnih dužnika na kojima je svakako Vlada Srbije radila u ovom mandatu, jedno od najvažnijih rešenja odnosi se upravo na zabranu određivanja izvršenja prodajom jedine nepokretnosti u vlasništvu izvršnog dužnika, fizičkog lica, radi namirenja potraživanja iz komunalne ili srodne delatnosti. Doći ćemo i dotle kako je, vezano za komunalne delatnosti, određen iznos od pet hiljada evra, jer je ministarka, gospođa Kuburović, zaista o tome i govorila kada smo radili izmene i dopune Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Dakle, toliko SNS i ova vlast ne misli o građanima Srbije da se više ne zadužuju dve trećine primanja, nego jedna polovina, da se više ne zadužuju dve trećine penzije nego jedna trećina, a kod penzija koje ne prelaze iznos prosečne penzije, prema poslednjem objavljenom podatku Fonda za penzijsko-invalidsko osiguranje, desetina, kada je reč o penziji čija visina ne prelazi najniži iznos penzije. Toliko o tome da SNS i ova Vlada ne vode računa o građanima Srbije. Kada je reč o antikoruptivnim merama, tačno je da je prepoznata potreba da se u ovom delu značajnije interveniše, i u samom tekstu zakona, i to smo radili kada su bile izmene i dopune Zakona o izvršenju i obezbeđenju, kada je pojačano pravilo o tome ko ne može biti kupac u postupku izvršenja - javni izvršitelji, njihovi zamenici, pomoćnici, kao i druga lica zaposlena kod javnog izvršitelja. Ona su u potpunosti izuzeta od mogućnosti da kupe nepokretnost, pa čak ministarstvo vrši nadzor nad radom javnih izvršitelja. Nemoguće je da ljudi koji su u ministarstvu i koji vrše nadzor takođe kupe neku nepokretnost. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Žarić Kovačević. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite, kolega.
Možemo mi da pričamo da je nikad bolje stanje, da su nikad veće plate, nikad veće penzije, nikad veća zaposlenost, nikad veće ovo, nikad veće ono, prvi put u istoriji u ovo ili prvi put u istoriji ono. To ne odgovara realnosti u Srbiji. To se najbolje vidi kod ovog pitanja izvršitelja. Čuli smo gospođu Kuburović, nije imala odgovore na ta pitanja. Ta mera od pet hiljada evra, propisana za komunalna potraživanja, je mera populistička. Ne rešava osnovno pitanje, a osnovno pitanje je zaduživanje kod banaka. Kada je neko dužan za struju, dužan je jedan mesec. Drugi mesec struja se isključuje. Koliko treba da bude neko dužan, fizičko lice, za struju da bi došao dug do pet hiljada? Da ne plaća dve godine. Ili za vodu? Dakle, to nije osnovni problem, to je jedna populistička mera. Mi smo videli kod više pitanja toga pravdanje kako to nije donela sadašnja vlast, nego bivša itd. To nije razlog da ova vlast nema 126 poslanika da ovo rešenje promeni. Samo u 2017. godini više od 3.700 nekretnina, pre svega stambenih jedinica i to do 50 kvadrata je oteto građanima Srbije. Nemojte sada da pričamo kako se to ne dešava. Dakle, to je jedno goruće pitanje sa kojim se građani Srbije suočavaju. Mora pod hitno da se reši u njihovom interesu, a ne u interesu bilo kog esnafa ili udruženja nekih privatnih lica, makar to bila i komora izvršitelja. Oni ne smeju da imaju prioritet nad građanima Srbije i ne smemo da se zavaravamo da problem ne postoji, pošto je problem očigledan, veliki i svakog dana je, nažalost, sve veći.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Pravo na repliku, narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Nismo mi ovde danas da pričamo šta se prvi put u istoriji desilo, da li se desilo ovo ili se desilo ono u Republici Srbiji. Ovde smo da pričamo neke konkretne stvari i da baratamo konkretnim podacima. Pošto se SNS spočitava da nastavlja rad DS, prvo, šta znači kontinuitet vlasti? Znači, postojala je Vlada tada, donosila je određene zakone, postoji Vlada sada, Skupština donosi određene zakone, ali znam da se ovde o kontinuitetu priča na jedan ružan način, u smislu kakve su zakone donosili do 2012. godine. Pa, evo ja ću da vam kažem. Dakle, 2011. godine Zakon o izvršenju i obezbeđenju, apsolutno nije bilo predviđeno da javni izvršitelji moraju da imaju, kao jedan od uslova koje će ispuniti za izbor, položen pravosudni ispit. Godine 2015, koliko se ja sećam, SNS i vladajuća koalicija su bile na vlasti, pa smo rekli da javni izvršitelji moraju da imaju položen pravosudni ispit. Ali, podsetiću vas, kao dodatnu kvalifikaciju rekli smo da moraju da imaju i završenu obuku da bi znali šta rade i kako rade. Podsetiću vas na još jednu stvar. Zakon iz 2011. godine oduzeo je pravo dužniku na osnovno pravno sredstvo, na pravni lek. Izvršni dužnik tada nije imao pravo na podnošenje žalbe. Od 2011. godine do 1. jula 2016. godine, kad su izmene i dopune stupile na snagu, koje su donete 2015. godine, izvršni dužnici imali su samo pravo korišćenja prigovora i zahteva za otklanjanje nepravilnosti, jer žalba nije postojala u izvršnom postupku. Godine 2015. je strašna vlast SNS dovela do toga da naši građani koji su u ulozi izvršnog dužnika mogu da podnesu žalbu u izvršnom postupku. Ako hoćete da s vratimo još malo unazad, taman toliko vremena imam, zakon iz 2000. godine uveo je dužničko ropstvo, odnosno dužnički zatvor, zato što je tada rečeno – ukoliko lice ne ispuni svoju obavezu, odnosno obavezu činjenja, ta se obaveza zamenjivala novčanom kaznom ukoliko ne isplatite novčanu kaznu, vi ste 2000. godine išli u zatvor. U tome je razlika između SNS i svih partija koje su ranije bile na vlasti.
Zahvaljujem, koleginice Žarić Kovačević. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Kontinuitet postoji zbog, pre svega, prihvatanja jako loših rešenja. Dakle, poslanička grupa ukradenih mandata, koja je bila od 2008. do 2012. godine, koja je sebe nazivala „Napred Srbijo“ nije bila za ovo rešenje kada su demokrate ovo usvajale, a nakon što su došli na vlast posle 2012. godine, to smo videli 2015. i 2019. godine, ovo rešenje je oberučke prihvaćeno. Obuka, ovako i onako, itd, šta to znači, da su izvršitelji obučeni za ovo što rade sad po Srbiji? Kao i kod pitanja Poslovnika o radu Narodne skupštine, ne može biti argument – nismo mi to doneli. Odgovornost je na vama da se to promeni, u poslednjih osam godina. Jednom zakon kada se donese nije donet za sva vremena, može se promeniti po zakonom utvrđenoj proceduri ili doneti novi zakon. Tako i kod pitanja izvršenja. Kritikuju se reforme pravosuđa. Koliko smo puta čuli i od predstavnika izvršne vlasti i od narodnih poslanika – žute sudije, sudije koje su postavili žuti, itd, njihova zakonska rešenja? Šta je ovo? Ko je postavio te izvršitelje? Ko ih sada podržava? Nemojte mi reći da ih sad podržava DS u 2020. godini. Podržava ih neka druga stranka. Veliko je pitanje, veoma je važno, ne rešava se. To te kozmetičke promene ne mogu da pomognu onima koji su za poslednjih osam godina ispaštali zbog prakse javnih izvršitelja, a to je u 90% slučajeva otvorena otimačina koju Republika Srbija podržava, imajući u vidu, pre svega, što ih uvek i svuda prati policija. To je nenormalno. To mora da se promeni, a to šta se desilo 2015. ili 2019. godine, da su neke začkoljice zakonske promenjene nije rešilo suštinsko pitanje.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Pravo na repliku, narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. To što sam i ja govorila ranije na sednicama Narodne skupštine – žuti sudovi, žute sudije itd, nažalost, ja jako dobro znam kakva je bila reforma sudstva 2008. i 2009. godine, jer sam ja tada radila u advokaturi. Što reče jedna koleginica odavde – bilo, ne ponovilo se. Znamo i kakvi su bili kadrovi koje su doveli žuti da sude, a znamo i kakva kadrove su oterali iz sudova na najstrašniji mogući način. Ali, da se ne vraćamo na to, biće prilike da pričamo o tome. Meni je potpuno jasno da neko smatra da neki zakon ne treba da postoji ili da neko ima neke primedbe, ali šta ćemo sa zaštitom dužnika, ako smo ovde, recimo, sada u ovom delu rasprave stavili dužnike u prvi plan? Uočeno je dosta situacija u kojima postoji situacija tzv. „cepanja zahteva“. Dakle, protiv jednog istog dužnika jedno isto preduzeće podnese više predloga za izvršenje. Znate koliki je dug onda tog dužnika kad jedno isto preduzeće podnese više predloga za izvršenje, a predlozi za izvršenje podnose se svakog meseca? Svakog meseca se prekida tok zastarelosti i na kraju, kad se svi ti predlozi za izvršenje spoje u jedan, onda je dužnik dužan onoliko, a vi se pitate ovde odakle 5.000 evra? Neko može da bude dužan malo za neki komunalni dug, ali kada se to desi onda bude dužan i preko 5.000 evra. Zato je u tom Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju i obezbeđenju dat limitiran iznos od 5.000 evra. Takođe, htela sam da vam kažem, jedan od razloga kako se došlo do 5.000 evra jeste i zato što se gledala prosečna zarada na godišnjem nivou. Kad izračunate 12 meseci puta prosečna zarada, to je otprilike taj iznos. Znači, sa jedne strane prosečna zarada na godišnjem nivou, a sa druge strane imali su u vidu, Radna grupa u Ministarstvu pravde imala je u vidu i predmete koji su stari, koji su po sudovima, potraživanja određenih ljudi su u pitanju, sa zaračunatom zateznom kamatom na period duži od 10 godina, vrlo lako može da se dođe do cifre koja i prelazi 5.000 evra. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Stanovi i kuće se ne otimaju zbog računa za struju u Srbiji. To se otima zato što su građani dužni bankama, a ne EDB. To je činjenica. (Veroljub Arsić: Po Poslovniku.) Toga nema. Nije rešilo glavno pitanje. Mi smo prikupili više od 100 hiljada potpisa za manje od dva meseca. To je pokazalo važnost tog pitanja za građane Srbije. To treba da bude dovoljan razlog da Narodna skupština bar o tome raspravlja. Ne mora da usvoji, ne morate da glasate „za“, ali treba da ih uvažite i da se o tome raspravlja pa da da svako svoje argumente. Mi smo i odlučno i bićemo i u budućnosti za ukidanje javnih izvršitelja. Vi zbog nečega pravdate njihovo postojanje. Ne možemo mi da razmišljamo ukoliko se sada desi da račun za struju dođe pa ne znam ni ja šta, koliko je takvih slučajeva od ovih više od 600 hiljada izvršenja koliko je bilo, da se nekretnine otimaju zbog komunalnih potraživanja? Vrlo malo. Veliki broj za infostan, ali u odnosu na kredite, vrlo malo. Kada izvršitelj naplaćuje troškove, to nije u korist poverilaca, nego u njegovu ličnu korist, on se pojavljuje kao treća strana u obligacionom odnosu i vrlo često se dešava da mnogo biše zaradi iz obligacionog odnosa izvršitelj, nego poverilac. To je isto tako realnost u Srbiji. To je nedopustivo. Poverioce, takođe, treba zaštiti. Svako treba da plati ono što je dužan, ali ne zaštiti ih tako što će neki dužnik biti opljačkan, nego što će platiti svoj dug u razumnoj meri bez nekog rizika da zato što zbog konkretnih životnih okolnosti nije mogao da plati dug na vreme, ostane bez krova nad glavom.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Kolega Arsić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 107, predsedavajući, dostojanstvo Narodne skupštine, a to je iz razloga što ja razumem pojedine narodne poslanike da pričaju populistički o nekim temama, ali da ipak ne vređaju dostojanstvo Narodne skupštine. Znači, činjenica jeste da u narodu nikada nisu popularni ni sudski izvršitelji, ni privatni izvršitelji. Nisu popularne ni banke kao davaoci kredita i kao poverioci za neke određene dugove. E sad, pogotovo još ako su te banke gde su osnivači stranog porekla, vrlo lako je dovoditi građane u zabludu, navlačiti gnev građana na finansijske institucije i na taj način sticati određene političke poene. Međutim, takođe je zabluda jedna velika, a to je da banke rade najviše sa svojim novcem. Ne. One najviše rade sa novcem koji pripada građanima Republike Srbije, pa nikako da se dovedemo u tu korelaciju, odnosno da mi neko objasni ako banka ima previše NLP, znači od NBS dobija negativnu ocenu o svom poslovanju i pokrene Narodna banka stečaj, ko će tim građanima koji su deponovali novac kod banaka primili platu, penziju itd, da obešteti te građane? To uvaženi kolega Šešelj nikako da spomene. Ko će da obešteti te građane? Sada njima banka, koja je otišla u stečaj, duguje taj novac, a otišla je u stečaj zato što nije mogao da se sprovodi postupak izvršenja naplate sudskog potraživanja. Neka mi to odgovori. Znači, vrlo lako je napraviti populističku priču i na osnovu te populističke priče praviti neke političke poene. Ali, vrlo teško je odgovorno voditi državu. I sam njihov odnos prema populizmu i populističkim poenima pokazuje kako bi vodili državu, na jedan način koji je prevaziđen, a to je iz vremena kada su banke bile državne, kada su državne banke davale kredite koje niko nije mogao i nije ni hteo da naplaćuje, nego ste štampalo na Topčideru punom parom, pa znamo kako smo prošli kada su građani primali platu od pet maraka.
Zahvaljujem, kolega Arsiću. Obzirom da ste ukazali na povredu Poslovnika član 107. dostojanstvo Narodne skupštine, a povredu Poslovnika mogu samo ja da učinim, ne mislim da sam je učinio u konkretnom slučaju, jer nije na meni da vodim dijalog sa narodnim poslanicima, već sednicu Narodne skupštine i samo sam omogućio da kolega Šešelj i koleginica Žarić Kovačević imaju demokratsku raspravu. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne.) Koleginice Žarić Kovačević, vi želite repliku na izlaganje kolege Šešelja? Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Pošto smo prešli na drugi teren, a to je da su građani dužni banci i pošto kolega Arsić kaže da ne pričamo populistički, evo, ja ću reći nešto što se možda neće svideti mnogima, a to je da, građani su dužni banci, ali da li znate koliko ja ljudi poznajem da su ušli u zaduživanja potpuno ne razmišljajući na koji način će vratiti te kredite? Uzimali su kredite za godišnje odmore, uzimali su kredite za automobile, uzimali su kredite za stanove a da prethodno te ugovore o kupoprodaji stanova nisu gledali, nisu konsultovali advokate, nisu konsultovali pravnike i onda su u problemu i oni, ali u problemu je i banka. Sa druge strane, kaže – zarađuje izvršitelj, pa izvršitelj mora da zarađuje. Javni izvršitelj pruža određenu uslugu, kao što advokat pruža određenu uslugu i najnormalnije je i najlogičnije je da za taj svoj posao zarađuje određeni novac. Što se tiče zaštite dužnika, nisu samo izvršni dužnici građani Srbije i izvršni poverioci su građani Srbije. Ministarstvo pravde je formiralo disciplinsku komisiju koja nadzire rad izvršitelja i u tu komisiju se biraju većinom članovi iz reda sudija koji kontrolišu rad u tom delu. Takođe, na oglasnoj tabli Komore izvršitelja sa svakim zaključkom o prodaji, o javnoj prodaji neke nepokretnosti, svako može da se upozna da i da dođe ako je zainteresovan i da prisustvuje javnoj prodaji. Prema tome, nije baš situacija da se ništa ne kontroliše. Nije baš situacija da ne postoji nikakav nadzor. Jeste situacija da od 2000. godine pa nadalje, odnosno do 2019. godine se Zakon o izvršenju i obezbeđenju mnogo menjao, ali se menjao zato što je SNS, pre svega, sa svojim kolegama poslanicima iz vladajuće koalicije želela da unapredi Zakon o izvršenju i obezbeđenju, da izjednači položaj izvršnog dužnika i izvršnog poverioca, da obezbedi određenu zaštitu izvršnim poveriocima, da obezbedi određenu zaštitu izvršnim dužnicima. A, što se tiče sudova, o tome možemo da pričamo, ali ja sam već vreme prekoračila. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Lepo je da čujemo da je u stvari njihovo postojanje zbog građana Srbije. Ja sam bio ubeđen da je potpuno drugačije, ali ako je potreba građana Srbije da postoje javni izvršitelji, onda je to sasvim druga stvar. Mora izvršitelj nešto da zaradi, pa mora, ali da li je normalno za šest meseci da 200 ljudi podeli 30 miliona evra? Da li je to normalno? To je rekla gospođa Kuburović, nisam ja izmislio. Malo više od 200 ljudi oko 30 miliona evra za šest meseci i tako svake godine. Ko je onda tu u pravu i na koji način su zaista tu građani zaštićeni i poverioci? Pazite, 30 miliona evra za šest meseci. Privatnici bolje funkcionišu i prilagođavaju se tržištu nego preduzeća koja su pod kontrolom države, što se tiče ekonomije. To je empirijski dokazano. Ali, ne može da to bude pandan da je neko efikasniji, pa da mu se onda ustupi državna nadležnost, nadležnost suda. Tako sutra možemo mi da se setimo da je efikasnije da neko privatno zakonodavno telo donosi zakone nego Narodna skupština i da onda po principu efikasnosti ukinemo parlament i da tamo neki privatnici donose zakone, da ne pričamo o tome da možemo da imamo i privatne zatvore i privatnu policiju i privatnu vojsku. Možemo da se setimo, privatna policija je efikasnija od zvanične policije Republike Srbije, šta će nam onda policija? To je logika stvari kod postojanja javnih izvršitelja i ona je nakaradna i nenormalna i nepotrebna. Niko nije zaštićen osim javnog izvršitelja i njegovog ekstra profita iz svakog potraživanja, do tih stvari koji otvoreno vređaju građane Republike Srbije, koje, pre svega, prvo ih izbace na ulicu iz svog stana, a onda im to izbacivanje na ulicu naplati. To je nenormalno, nedopustivo i treba hitno da se promeni.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević, pravo na repliku. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Neću reći ono što mi je rekao kolega Arsić. Postavlja se pitanje zašto su uvedeni sudski izvršitelji? Pre svega, sudski izvršitelji su posledica odluka Evropskog suda za ljudska prava, gde su donošene odluke protiv Republike Srbije zbog nepoštovanja razumnog roka za suđenje, jer suđenje u razumnom roku obuhvata i parnični postupak i izvršni postupak i najveći broj predstavki koje su bile pred Evropskim sudom za ljudska prava odnosile su se na neisplaćene zarade radnice u restruktuiranim preduzećima. Mi smo imali na desetine, na stotine odluka Evropskog suda za ljudska prava gde su utvrđene izuzetno visoke obaveze neizvršenja odluka u izvršnom postupku. To je sa jedne strane. Sa druge strane, ja zaista smatram da nije u redu satanizovati jednu struku, da nije u redu satanizovati jedan postupak. Izvršni postupak javlja se kao kruna parničnog postupka. Ukoliko ste vi završili parnični postupak i ako ste dobili presudu i ako ste uzeli klauzulu izvršnosti i ako vam je presuda pravnosnažna i izvršna, vi tu presudu ne možete da sprovedete u delo. Vi ne možete da je izvršite. Vi ne možete da naplatite svoja potraživanja. Šta onda to znači za izvršni postupak? Onda izvršni postupak ne treba da postoji. Kako ćete naplatiti svoj dug ako ste nekome pozajmili novac za izvršnom presudom ako smatramo da izvršni postupak ne treba da postoji, odnosno da javni izvršitelji ne treba da postoje? I javni izvršitelji i sudski izvršitelji postupaju isključivo po sudskom rešenju. Dakle, sud donese rešenje po kome će postupati javni izvršitelj ili sudski izvršitelj. Još nešto da kažem samo u prilog tome. Dok su izvršenja bila u sudovima, prema zvaničnim podacima Saveta Evrope, Srbija je imala 408.000 nerešenih izvršnih predmeta, od kojih je 90.000 čekalo duže od dve godine, a evropski prosek tada za izvršenje u tom trenutku bio je između 30 i 40 dana. To je ono zašto ja kažem – žuta vlast, jer to je informacija, odnosno podatak iz 2009. godine. Ovo je bila jedna od glavnih stvari u to vreme koja je odvraćala i investitore i strane investitore i investicije i sve za ostatak u sprovođenju izvršnog postupka. Hvala.
Zahvaljujem. Kolega Šešelj, dobićete pravo na repliku, ali molim i vas i koleginicu Žarić Kovačević da polako ovu raspravu privodimo kraju, jer imamo negodovanje ostalih kolega ovlašćenih predstavnika koji mole i čekaju da dođu na red da govore o tački dnevnog reda. Izvolite.
Prvo, više puta smo čuli sudski izvršitelji. To nisu sudski izvršitelji, to su javni izvršitelji. Sve ovo što smo do sada čuli je poražavajuće za državu Srbiju. To je priznanje da država Srbija ne može da reši problem neefikasnosti izvršenja i da umesto toga daje privatniku da to radi. A, onda imamo situaciju da na nivou od pola godine, dakle, za šest meseci 200 ljudi zaradi 30 miliona evra zato što su izvršavali u ime države. Sa druge strane, kada se pleni nekretnina, banku zanima šta će da se zapleni, ne pita se tu sud ništa. Tarife određuje izvršitelj, koliko će da košta kada vas izbaci napolje, koliko će da košta kada vam dođe na vrata sa policijom, pa da vas obavesti, pa da vam uruči i tako dalje. To je nenormalno. Država Srbija priznaje poraz da ne može da se reši sa problemom. Umesto da je radila na tome, pa makar ta reforma trebala da traje i dve, tri, četiri, pet, koliko je god potrebno, godina, mnogo je bolje nego da se legalizuje pljačka. Dakle, da se stvori takav ambijent da sudski izvršitelj može da obavlja svoj posao, neko lice kome je plata vezana za učinak, a garancija da niko neće biti prevaren i opljačkan zato što pripada nadležnom sudu, država Srbija stoji iza toga. Zaposlite više ljudi, ako treba, i povećajte im plate, a ne interes banke, interes javnog izvršitelja da bude tu prioritet i bilo kom smislu. Nedozvoljeno je i nenormalno njihovo postojanje zato što smo videli iz prakse šta se dešava. Nismo se mi toga setili zato što se to ne dešava u Srbiji, da je to neki hir i tako dalje i zato je toliko broj ljudi to podržao. Šezdeset miliona evra za godinu dana, 30 miliona evra za šest meseci, ti ljudi zarade. Da li je moguće, da to toliko košta? To je rekla gospođa Kuburović. Samo to je problem i pokazuje da ova država nije samostalna, ne može da reši svoje probleme. Kakav god režim da je bio kada se to uvodilo, sada je neki drugi režim, možda može bolje da sagleda situaciju.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Koleginice Žarić Kovačević, želite repliku? Izvolite.
Samo još neke podatke da iznesem poštovani predsedavajući, i ja se više za replike neću javljati, biće još vremena u toku današnjeg dana. Ono što je poražavajuće za Republiku Srbiju jeste žuta reforma žutog pravosuđa 2008. i 2009. godine. Ono što je poražavajuće bilo za Republiku Srbiju i što je bilo poražavajuće za grad Niš je Zoran Živković koji je izneo kontejnere na Trg kralja Milana i pozivao ljude da pale račune za struju, pa su tim ljudima ispred vrata bili izvršitelji, a ne Zoranu Živkoviću koji se odlično ovde provodio u Beogradu. Što se tiče razlike između sudskih izvršitelja i javnih izvršitelja, sudski izvršitelji su uglavnom bila lica koja su sprovodila izvršenje u sudovima, bili su državni službenici, ali vrlo često su bili sa, recimo, srednjom školom. Sada izvršitelji moraju da imaju pravni fakultet, moraju da imaju pravosudni ispit i moraju da prođu određene obuke. Upravo zbog toga, evo, koliko je bio efikasan sistem u izvršenju u sudovima. O tome govori podatak da smo od 2015. godine imali preko 2.000 izvršnih predmeta u sudovima koji su trajali i više desetina godina. Da li znate da sam u praksi videla primere kada izvršni poverilac podnese inicijalni akt i zajedno sa tim inicijalnim aktom, odnosno predlogom za izvršenje izvršni predmet stoji u sudu godinu, dve, tri, pet, 10, 15 i nikako da se sudski izvršitelj seti da radi. Sa druge strane, sretala sam i sudske izvršitelje koji su odlično radili svoj posao, ali ne može zbog toga samo da se kaže - sudovima je potreban veći broj sudskih izvršitelja. Koliko ima stanovnika u Srbiji? Srazmerno tome ima i zaposlenih sudija, sudskih izvršitelja i ostalih ljudi koji rade u pravosuđu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo i ja došao na red. Poštujem to što postoje sledbenici Ivana Pernara. Dakle, glavni politički stav ili deo političkog programa je izvršenje. Teško je biti arbitar između poverilaca i dužnika. Teško je biti i izvršitelj, da li si sudski, da li si javni. Pazi, imamo javne izvršitelje i sudske. Za mene su i jedni i drugi javni. Sud je deo javne vlasti, barem ja to tako vidim. Sudski izvršitelji i javni izvršitelji, tzv. privatni, donose odluke, sprovode odluke koje donosi sud. Bez rešenja o izvršenju, sudskog, nema izvršenja. Zakon koji smo mi zatekli je bio veoma loš. Ko je od vas bio predmet izvršenja tih godina to najbolje zna. Ja sam imao tu sreću i nesreću da osetim izvršenje DS. Bojan Pajtić je, recimo, naštancovao, jer mu se nisu svidele neke moje diskusije i dok su još vladali Vojvodinom sa 6% podrške… To su ovi koji bi sa 6% podrške nasilno da osvoje vlast, jer su navikli sa 6% podrške da drže vlast. Nemaju sad ni 6%, već svi zajedno imaju 6%, to je desetak verzija DS, nisu mogli sami sa sobom, oglodali su stranku, oglodali su program, postali su stranka bez programa i bez članstva i sad oni kao nešto bojkotuju. Dakle, u njihovo vreme ja sam bio predmet izvršenja. Nije se odbijalo do pola plate, već dve trećine plate. Kod mene na sreću su imali šta da uzmu. Zamislite, dobijem 14 rešenja 2014. ili 2015. godine, 14 rešenja iz 2006. i 2007. godine. Četrnaest rešenja – naknada za odvodnjavanje „Vojvodina vode“. Jedan poreski obveznik može da ima jedno rešenje godišnje, ali za dve godine kada imate 14 rešenja, to ukazuje na to da ta izvršilačka nagrada bude onako malo deblja. Što više rešenja, to više štancovanja itd, onako baš da bude bogato. Naravno, onda su našli žutog izvršitelja, žuti izvršitelj je našao žutog sudiju. Znate li kako je sudija donosio odluku? Tako što je samo lupio pečat na rešenju o izvršenju, Rističević Marijan itd, da se izvrši, parica, gotovo. Taj pečat je, ne znam, koštao dve, tri hiljade dinara. Navodno, moji podaci koji su se koristili su koštali dve, tri hiljade dinara itd. Lepo su oni to namnožili i zajedno sa kamatama uzeli 750 hiljada dinara, doktori vadili iz njih, a šta da radimo? Dakle, u tom trenutku sam imao pravo na prigovor. Žalbe nije bilo. To smo mi uvodili, razne olakšice po pitanju, posebno, dužnika. Znači, sve od tada što smo menjali, menjali smo u korist dužnika. Nadam se da će doći vreme da tih dužnika bude što manje, da će Srbija stajati ekonomski bolje, sve bolje i bolje i da će tih dužnika i poverilaca biti sve manje, da neće biti potrebe ni za sudskim izvršenjem, niti za izvršenjem javnih izvršitelja. Radim na tome i vladajuća većina, a verujem i mnoge dobronamerne kolege iz opozicije rade na tome, kritikujući nas, da napravimo što bolju ekonomsku situaciju u zemlji, da budu što bolji lični dohoci, prihodi poljoprivrednika, zanatlija, preduzetnika, da ne dođu u situaciju da zbog nekog neplaćanja dođu i da budu predmet izvršenja. Recimo, ja koji sam bio predmet, napravim ja prigovor zato što je sudija napisao da se izvrši to na meni, iskoristio moje podatke, ali na rešenju kojim sam ja terećen iz „Voda Vojvodine“ piše „Rističević Mirjana“, dugovi iz 2006, 2007. godine, pet godina zastara, prošlo je osam, ali se Pajtić prisetio i ko veli – sigurno ne čuva rešenja o naknadama za odvodnjavanje i posle jedno osam godina našli su svog izvršitelja, izvršitelj je našao svog žutog sudiju, koji, gle čuda, iz Mitrovice dolazi da to radi u Inđiji, izvršitelj je iz Sremske Mitrovice. Sve je to lepo bilo uvijeno u žutu oblandu i oni su lepo, ne polovinu, nego dve trećine plate revnosno izvršili. Uložio sam taj prigovor u roku od pet dana. Naravno, prijatelji Pajtića nisu bili predmet izvršenja. Znači, ja sam uložio prigovor u roku od pet dana što je bila zakonska odredba, samo vi galamite, mene ometati ne možete, ni omesti, dakle, ja sam uložio legalan prigovor. Sudija je imao, jel tako gospodine Martinoviću, imao obavezu da to reši u roku od pet dana. Znači, prigovor se podnosi u pet dana, sudija ima pet dana da prigovore reši. Nisu ga rešili pet meseci. To se zove u zakonu nemar sudije, a to je razlog za opoziv sudije da mu prestane funkcija i naravno Visoki savet sudstva, sastavljen od žuto bogoslovenih sudija, razumeš, nije im palo na pamet da takvom sudiji kod ovog ko je odobrio takvo izvršenje uskrate šansu da više takvo neko rešenje ne donese nekome drugome, jer kod mene su imali šta da naplate, ali je veliko pitanje šta bi se desilo, a verovatno se dešavalo da neko drugi pod nekim uslovima ne dođe pod udar takvog zakona. Mi smo zakone menjali, ustanovljeno pravo žalbe. Ja da sam ga imao verovatno bi bolje prošao i na kraju da kažem da je starešina tog suda rekao – da, ja sam sve bio u pravu, ali eto, ona je morala da štiti koleginicu i da bi zaštitili koleginicu oni su doneli zaključkom odluku da to što je bilo 2006. i 2007. godine, to što je bila Rističević Mirjana nije bitno, da oni zaključkom usklađuju podatke iz 2006. godine sa mojim podacima, gotovo neverovatna egzibicija, a taj zaključak je valjda akt suda na koji nije dozvoljena žalba. Da li je tako gospodine Martinoviću? I lepo su se hvalili kako su izvršili to na meni, a starešina suda rekla - pa dobro, jeste to, on je bio u pravu, ali ja sam morao da štitim koleginicu. Što sam ovo ispričao? Zato što mi dižemo buku na javne izvršitelje kojima uskraćujemo deo po deo nadležnosti, ja ne tvrdim da tu nema zloupotreba, ali po meni glavno pitanje je pitanje suda. Dakle, ako sud ne dozvoli izvršenje javni izvršitelj može da peva borbene, a najveća je nepravda kad sud na nekoj sirotinji donese rešenje izvršenju koje nije zakonsko, a često to radi. Najveća grehota je kad sud napravi zaključak o izvršenju, pa recimo, tamo bilo za one komunalne usluge, dopadne im se neki stan, pa sudski izvršitelj nađe nekog sudiju, pa se lepo oni dogovore za određeni procenat, pa se taj zaključak obavesti neko, jel, pa čim se taj zaključak okači na onaj ekser na oglasnoj tabli neko ga skine, pa prođe ta prva cena, pa se onda cena smanjuje itd. Znamo mi da su pojedine sudije u kombinaciji pokušavajući sa onom elektronskom oglasnom tablom itd. Pokušavamo i to da rešimo. Više ne može da se uzme dve trećine plate, dve trećine penzije. Maksimalno smo pokušavali da izađemo dužnicima u koristi. Ali, moja kritika se odnosi na sud. Ne sme se olako donositi rešenje o izvršenju. Ne sme se sudskim putem olako dati, a nečija sudbina u ruke neodgovornih izvršitelja, onog dela neodgovornih izvršitelja. Ne može se više ta izvršilačka nagrada tek tako da prevaziđe, to smo već zabranili, visinu duga. Ne može se komunalne usluge pleniti nekretninama ukoliko to nije 5.000. Neki od glavnih argumenata zloupotreba smo izbacili. Verujem da ćemo mi i dalje raditi na ovom zakonu, jer praksa donosi kod njih sve novine, pokušaj zloupotrebe itd, ali ja verujem da treba da dođe vreme kada će izvršenja biti sve manje, kada će dugova biti sve manje, kada će biti manje nezadovoljnih poverilaca i još nezadovoljnijih dužnika. Da bi to postigli Srbija mora da razvija svoju ekonomiju, ali niko ovde neće da priča o nekim drugim izvršiteljima. Najpoznatiji za mene izvršitelj u Srbiji Dragan Đilas. Taj je izvršio nad građanima Srbije izvršenja vredna 619 miliona evra. Ja to odgovorno tvrdim. Ako neko ko nema proizvod, ako neko ko je na javnoj funkciji na svoje firme dok je bio na javnoj funkciji je prihodovao 619 miliona evra, ja pitam – na čiju štetu je 619 miliona evra Dragan Đilas zaradio, odnosno verovatno je izvršio na određenom broju građana, a ja mislim da je to gotovo na svim građanima Republike Srbije. Gledajte samo šta je uradio sa strankom čiji je predsednik bio. Zamislite to izvršenje kada se on dogovori sa Bojanom Pajtićem koji je meni naplatio što je naplatio, već sam rekao da su doktori vadili iz njega i ja se ne stidim da uputim takvu vrstu kletve onome ko je vladao na 6% i koji svakodnevno na društvenim mrežama vlada pripadnike većine. Dakle, u dogovoru sa Bojanom Pajtićem on je postao vlasnik jedne stranke tako što je kupio dug, kupio dug stranke, odredio kamatu od 18%, to je specijalna vrsta kamate izvršitelja koji naplaćuje 18% kamate godišnje i koji na takav način je postao vlasnik te stranke. Ostvario politički uticaj u parlamentu koji objektivno nije imao. Postao je šef stranke preko novca iz senke i mogao je da naredi ovim nesrećnicima da izađu napolje i da bojkotuju Narodnu skupštinu. Zašto oni bojkotuju Narodnu skupštinu? Zbog Đilasovog i Šolakovog biznisa. Godinu dana sam vas upozoravao, vas iz većine, vas iz opozicije i gotovo da smo svi složni oko toga da mi nemamo problem sa ovim žutim nesrećnicima, već da imamo problem sa Đilasom i Šolakovim biznisom, sa njihovim izvršenjem. Pogledajte ucenu na „Telekomu“. Zamislite kada bi 150 ili 200 kanala, koliko „Telekom“ ima, svakom od kablovskih kanala plaćali 0,4 evra po korisniku. To bi bilo 320 hiljada evra puta 150 dolazilo do 45 miliona evra, pa bi recimo na 800 hiljada korisnika svako morao da plaća mesečnu pretplatu od 60 evra. Čisto da vam kažem kako Šolak i Đilas žele da izvrše nešto nad građanima Srbije koji nisu u SBB pretplatnici, nego su u „Telekomu“, a SBB bi da iskoristi svoju šansu i pri tome ove koriste kao fizičku radnu snagu. Znači, ako zapne Šolaku i Đilasu, Đilas koji je gurnuo ove u dužničko ropstvo rešen je da izvrši to i politički i finansijski uz 18% kamate, Aleksandra Jerkov ide gratis, Gordana Čomić ide gratis, Balša Božović ide gratis, hajne Kena ide gratis i oni su primorani, oni se malo bune, da budu na određeni način izvršitelj moći Dragana Đilasa, da budu izvršitelji naknadama koje dobijaju ovde od države za stranku itd, da tim otplaćuju dug i 18% kamate itd. a deo tog novca na ono udruženje „Davidović“ od kamate da bi vegetirali, Đilas vrati, ali onda iz tog „Davidovića“ dobiju pare njegovi ljudi da tim održava proteste da bi oni mogli, da bi on imao tu fizičku radnu snagu koja ide da izvrši volju Šolaka i Đilasa. To je specijalna vrsta izvršitelja. Svi ste zaboravili Borka Stefanovića. On je izvršio satelite. Ako se sećate što su Tadić, Marović i onaj nesretni Đukanović, koji vija Srbe, samo juri Srbe samo zato što su Srbi, želi da izbriše srpski identitet u Crnoj Gori, oni su kupili… Znate kako kupe? Oni kažu savezna država kupuje satelit, odnosno snimke sa zakašnjenjem od dva dana kao zbog terorizma. Zamislite teroristu koji izvrši terorističko delo i dva dana čeka da ga slikaju, odnosno da slike dođu u Srbiju da bi mogli da ga jure. Takvu vrstu terorista nisam video, a zbog toga su kupili satelite od Izraelaca. Koliko je bilo, gospodine Orliću? Nekih četrdesetak miliona evra. Kupili Crnogorci, tri Crnogorca za saveznu državu, ali da plati Republika Srbija. Znate ko je izvršio tu volju? Izvršio je Borko Stefanović svih četrdesetak miliona evra, taj isti je bio ono sa Amerikancima – daj američkoj porodici tamo, ne znam, ovaj lupio čvrgu Kovačević nekom tamo liku, milion evra. Ko je izvršitelj? Izvršitelj je Borko Stefanović. To je specijalna vrsta, da ne spominjem, to je specijalna vrsta izvršenja. Oni su doneli taj prvi sakati Zakon o izvršenju, oni su glavne arhitekte ovog zakona. Mi smo pokušavali i pokušavaćemo i dalje da to prepravljamo. Ali, ja imam zamerke na izvršenja, a najviše zamerki imam na sud, a već smo videli da sudovi u većini slučajeva, recimo onaj Majić, on je zaštitio pedofila na štetu devojčice od 13 godina. To je činjenica. Već smo videli razne sudije i razne njihove presude. On je zaštiti 11 albanskih terorista koji su ubili 80 Srba i mučili još 270. Dakle, čuvena Gnjilanska grupa koja je život oduzimala laganim oduzimanjem duše. Što znači, mučili su Srbe dok ne ispuste dušu i gle čuda, sud u Beogradu i sudija Majić i, kako se onaj zvao Karamehmedović, ne mogu da se setim onog drugog, Hadžiomerović, jel? Ja se izvinjavam Karamehmedoviću što sam ga doveo u tu vezu, ali to mi je prvo palo na pamet. Dakle, kad imamo takve sudije u apelacionim sudovima, zamislite šta imamo u ovim osnovnim sudovima, zamislite razne strine, rođake, tetke svih ovih žutih, koji zbog one velike pljačke nisu odgovarali. Ja bih voleo da su ti sudovi, za koje tvrdim da ne treba menjati Ustav, i da im ne treba davati još veća ovlašćenja, jer oni su već izabrali Vrhovni savet sudstva koji njih treba da razreši, a neće da ih razreši ako im damo još veća ovlašćenja, to će postati ne samo politička stranka u državi, to će postati privredno društvo i ništa nećemo moći da im učinimo ukoliko bude raznih nezakonitih izvršenja. Zato je moj apel na sudije da to više ne čine. Apel na kolege narodne poslanike da mi jednog dana moramo da prečešljavamo malo taj sud, da vidimo ko je zaslužan stvarno da bude sudija, a voleo bih da u tome učestvuju mladi pravnici, da ne bude to neka naša politička odluka, da nam skup nekih pravnika koji su postali pravnici u međuvremenu od 2012. godine, pa do danas, da oni kao novi ljudi odrede šta oni misle da bi mi trebali da uradimo i ko je stvarno dosledan sudijske funkcije. Sa Majićem i ovim, kako se zove, Hadžiomerovićem i raznim drugim, mi daleko nećemo stići u izvršenju. Dakle, sve dok sudije budu odobravale izvršenje nepravdi će biti, a ja apelujem na sve ministre, na sve opozicione i vladajuće poslanike, da sve uradimo da srpska ekonomija napreduju još brže nego što sada napreduje, da plate budu sve veće, da bude iz realnih izvora iz ekonomskog rasta i da time smanjimo mogućnost da ljudi ostanu dužni, a da poverioci izvrše, odnosno izvršitelji izvrše u korist poverioca taj dug, jer onda, ja ne verujem ni da je poverilac mnogo veseo, a dužnik u tom slučaju u nekoj vrsti očaja. Da bi sprečili to ubuduće, moj apel je što više da radimo na ekonomiji, da svako u svojoj opštini, svi mi u Narodnoj skupštini, donesemo što više propisa, odluka koje će biti u korist svih investitora sa domaćim i stranim kapitalom da ova zemlja napreduje sve brže i da narod ima sve više novca, da ne mora da bude nikom dužan i da ne mora da doživi pred porodicom neko poniženje u slučaju izvršenja. Hvala.
Zahvaljujem kolega Rističeviću. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština raditi posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akt iz dnevnog reda ove sednice. Prelazimo na redosled narodnih poslanika, prema prijavama za reč o pretresu o Predlogu za autentično tumačenje iz tačke 1. dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani prisutni, pred nama je jedno proceduralno pitanje koje zbog odluka iz stava Ustavnog suda svakako treba da uskladimo i rešimo. No, ovo jeste povod i da se pozabavimo pitanjem Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Svaki zakon kada se po prvi put uvodi u jednoj državi i društvu, treba imati na umu i biti spreman da primena tog zakona može izazvati određene probleme, koje treba kasnije usklađivati sa stvarim potrebama, ali isto tako i sa vrednosnim principima i interesima. Dobro je kada zakon obezbeđuje efikasnost, što je slučaj sa ovim zakonom, međutim, nijedno napredno društvo i država ne smeju zaboraviti da centralna figura svakog zakona nije sam zakon ili sama materija, već uvek čovek. Namerno kažem čovek, možda pre nego što ću kazati građanin, jer nekako je i pojam građanin pomalo dehumanizirao čoveka, svodeći ga na određenu statističku brojku. Pojam čovek je zapravo ono što se ni na koji način ne sme zapostaviti, ni na pojedinačnom, a ni na kolektivnom planu, jer kada se bavimo čovekom i kada ovaj pojam i sve vrednosti koje proizilaze iz ovog pojma i tiču ga se, imamo pred sobom dok projektujemo i donosimo zakone, zasigurno će greške i nedostaci tih zakona, kako u teorijsko regulativnom delu, isto tako i u praksi, odnosno u primeni sigurno biti manje. Činjenica da je da se pojavljuju određeni problemi u primeni ovog zakona, ne u proceduralnom, već u suštinskom smislu, kada je u pitanju čovek, pogotovo onaj siromašni, oslabljeni čovek koji je nažalost žrtva brojnih, ranijih politika, ali isto tako i ovoga što se zove tranzicija, a traje više od tri decenije, što ne bi trebalo biti moguće, jer tranzicija ne bi smela toliko trajati. Ovo više liči na neku vrstu fermentacije, nego same tranzicije, ali žrtva i posledica tog stanja i pogrešnih, ranijih politika jeste vrlo često da je čovek, njegova ljudskost, njegovo dostajnostvo, odnosno osnovna vertikala koja ga čini čovekom najčešće ugrožena. Zapravo mi narodni poslanici, pored brige da zakone koje donosimo budu pravno utemeljni, argumentnovani, budu usklađeni sa Ustavom i drugim zakonima, ne smemo nipošto gubiti osećaj za čoveka, pogotovo za onog slabog i siromašnog čoveka koji je najčešće žrtva. Imamo bogata iskustva iz istorije. Napomenuću da je jednom prilikom još u sedmom veku čuveni muslimanski vladar, poznat po svojoj pravičnosti Azret Omer u godini gladi i siromaštva suspendovao verski propis davanja zekjata, dakle božji propis obaveznog davanja zato što su građani te godine bili gladni, odnosno siromaši. Dakle, ljudski vladar je suspendovao božji propis pokazujući time afinitet i senzibilitet za čoveka, odnosno za siromašnog čoveka. Ovo su sve razlozi, pozivi da se značajnije, kroz naše celokupno zakonodavstvo, ali isto tako i osvrćući se na Zakon o izvršenju i obezbeđenju, pozabavimo čovekom i objektivno, bez potrebe na akcentovanje stranačkih razlika, pozabavimo čovekom i tamo gde postoje ozbiljni razlozi zaštitimo tog siromašnog čoveka od ovog zakona, odnosno od izvršitelja koji se nažalost pokazalo da nemaju puno dušu, a zakon im je to omogućio. Hvala.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, sada u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine određuje pauzu. Sa radom nastavljamo u 15.00 sati. Hvala.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici nastavljamo sa daljim radom. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Dozvolite mi, pre svega, da se zahvalim Narodnoj skupštini Republike Srbije za pomoć u organizaciji Svečane akademije povodom jednog velikog jubileja. To je 150 godina Saveza poljoprivrednih inženjera i tehničara, koji je pravni sledbenik Društva za poljsku privredu osnovanog 1869. godine, koga su uglavnom osnovali naučnici koji nisu bili agronomske profesije, izuzev jednog dr. Đorđa Radića, prvog doktora agrarnih nauka, rodom iz Zrenjanina, koji je doktorirao na Filozofskom fakultetu u Beču sa radom na temu „Ogledi iz poljoprivrede“. Zahvaljujem se predsednici što je odobrila konferenciju za novinare sa učesnicima, generalnom sekretaru za odobrenje korišćenja male sale, Grupi za edukaciju što su učesnike ovog jubilarnog skupa upoznali sa znamenitostima Narodne skupštine, Službi informisanja za organizaciju i Službi obezbeđenja. Takođe, hteo bih da iskoristim priliku da obavestim javnost da je 1. i 2. februara na Beogradskom sajmu održan tradicionalni Sajam pčelarstva Srbije. Ovo je jedan od plakata koji poručuje da čuvanjem pčela čuvamo sebe, ističući da, pre svega, na problem održivosti pčela utiče crno tržište pesticida u Srbiji, zatim prskanje u vreme cvetanja biljaka cvetnica i zaprašivanje iz aviona. Međutim, na ovoj plakati ima i nešto što je diskutabilno, a to je da, recimo, Vlada Republike Srbije, Republički sekretarijat za javne politike je logo na latinici. Ne znam zašto državni organi koriste latinicu u prikazivanju loga na ovakvim plakatima, kao i zašto jedna nacionalna organizacija, koja je inače vrlo reprezentativna, kao što je Savez hrvatskih organizacija, koristi latinicu za pripremu ovakvih plakata. Treće, želim da u kontekstu rasprave pre pauze o javnim izvršiteljima, kažem da se građani veoma žale još na jednu plasovnu pojavu, a to je da, pre svega, javna komunalna preduzeća koja imaju na desetine advokata, pardon pravnika, u svojoj službi angažuju još i advokate koji onda po tipiziranim obrascima podnose tužbe i na taj način uvećavaju troškove duga za dva ili više puta. Sledeće što želim da obavestim, to je da sam tri puta molio predsednika Republike da primi na razgovor ratne veterane i on je to konačno učinio pre 20 dana, posle 103 dana, ali od tada nema nikakvog novog sastanka, niti predloga bilo kakvih rešenja koja oni očekuju. Zatim, želim da kažem da je sinoć održana premijera dokumentarnog filma „Težina lanaca 3. deo“, Borisa Malagurskog, u kome su sa svojim izjavama i intervjuima nastupila i dva poslanika Narodne skupštine, kolega Đukanović i moja malenkost. Ono što je mene kao gledaoca sinoć zaprepastilo, to je činjenica da je tamo prikazan i dokument „Vikiliksa“, u kome stoji da je jedan politički aktivista obavestio američku ambasadu o spremnosti za podelu Kosova. Pa vas molim da pogledate to, da vidite ko je to predložio, da li podleže nikim sankcijama u ovoj zemlji, itd? Dalje, želim da postavim još jedno pitanje. Moja kuća je opljačkana pre nego što sam postao poslanik i to nije sporno. Postupak se vodi i tek sada će biti prvo ročište, 14. februara u Čačku, posle toliko godina. Ali, ono što je sporno, 1. novembra javile su mi komšije da se u mom dvorištu nalazi automobil. Pitali su me, da li sam nekog poslao da nešto istovari itd. Rekao sam da nisam, pozvao sam policijsku upravu u Čačku, zamolio da pošalju patrolu. Nisam se predstavljao kao poslanik, nego kao građanin. Oni su vrlo ljubazno poslali patrolu, posle dva sata su me obavestili da se tamo nalazi vozilo, ali da ne mogu da pronađu u evidenciji na prijavljenoj adresi na kojoj je registrovano to vozilo osobu na koju glasi vlasništvo nad vozilom. To vozilo je prenoćilo u mom dvorištu i tek kada sam izjutra zvao, rekli su da je ono tehnički neispravno, pa ga je dogurao 116 metara od ulice do mog dvorišta što je apsurdno. Otišlo je iz dvorišta i nisam dobio obaveštenje čije je vozilo. Rečeno mi je da angažujem advokata da podnese tužbu, pardon zahtev, javnom tužiocu da on pokrene postupak, pa tek tako mogu dobiti. Novembra 12, ovde je bila peta sednica, ako se ne varam, tada sam zamolio državnog sekretara iz Ministarstva unutrašnjih poslova, da li je to moguće? On kaže – nije mi poznato, nešto tako, rekao je da će me obavestiti i da ću dobiti informaciju čije je vozilo. Do danas nisam dobio od MUP-a tu informaciju. Ne znam da li je to u skladu sa propisima ili nije, ali ne vidim koja je svrha izlaska, vrlo uljudnog, ispravno, korektnog patrole policijske uprave u Čačku, a da ne mogu dobiti informaciju, ne ja, nego bilo koji građanin, koja se tiče njegovog poseda i njegovog vlasništva. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam kakav je prethodni govor imao veze sa advokatima i izvršenjem, ali po pitanju Kosova i Metohije kao neko ko se duže vreme bavi politikom, dužan sam da odgovorim. Godine 2004. desio se martovski pogrom. Na vlasti su bili Vojislav Koštunica, Slobodan Samardžić, Kovačević i cela ona ekipa i nisu se ozbiljno ni namrštili na kosovske Albance, a kamoli pokušali da zaštite Srbe. Ako je zaštita to što su planule dve džamije u Beogradu i Nišu, a kasnije i ambasade, onda smo time samo pokazali da smo jednako loši kao i Albanci, što nije tačno. Dakle, interes tadašnje vlasti je bio da se izjednačimo po paljenju svetinja, da bi oni opravdali to što nisu reagovali. Takođe, 2008. godine, na kraju 2007. godine, poznato je da Vuk Jeremić, Dragan Đilas, Borsko Stefanović, da su Dženifer Braš obećali da neće preći američke crvene linije ukoliko Boris Tadić bude izabran za predsednika Republike. S tim u vezi su tražili da Amerika utiče na kosovske Albance, da nezavisnost proglase tek posle izbora Tadića za predsednika Republike. U suprotnom, umanjiće mu šansu da pobedi Tomislava Nikolića. Pobeda nad Tomislavom Nikolićem DSS-u i DS-u je bila važnija od Kosova i Metohije. Poslanik koji je bio na listi DSS-a se odjednom zabrinuo za podelu Kosova i Metohije i s tim u vezi moram da obavestim naše gledaoce da je Slobodan Samardžić, jel tako gospodine Martinoviću, otišao na Đilasov skup, a to je bio Koštuničin ministar, čini mi se, za Kosovo i Metohiju i s tim u vezi ja cenim da je on pristupio onim snagama koje su zarad izbora Tadića žrtvovali našu južnu pokrajinu. Današnja Vlada sve čini da popravi gotovo nemoguć položaj naše južne pokrajine. S tim u vezi, povučeno je negde 17 priznanja, 17 država je povuklo međunarodno priznanje, koje se desilo za vreme te bivše vlasti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Reč ima narodni poslanik Žarko Mićin.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što krenem da govorim o današnjoj temi dnevnog reda o autentičnom tumačenju Zakona o izvršenju i obezbeđenju, moram da najoštrije osudim ono što se desilo u Gornjem Milanovcu, kada je brutalno pretučen aktivista SNS, Janko Langura. Tri lica su ga brutalno pretukla i pretila mu rečima - debilu naprednjački, pobićemo ti celu porodicu. Inače, treba da znate da je Janko Langura čovek koji se hrabro suprotstavio Bošku Obradoviću kada je ovaj, po običaju, hteo nasilno da upadne u SO Gornji Milanovac, a ono što deo javnosti ne zna je da je Janko Langura 11. februara trebalo da svedoči u postupku po tužbi Dragana Đilasa protiv narodnog poslanika Marka Parezanovića, a povodom saznanja koje je Marko izneo da je Dragan Đilas nudio odbornicima da ne dolaze na sednice Skupštine kako bi srušio vlast u Čačku, nudio određeni novac. Ja sam advokat Marka Parezanovića u tom predmetu i ono što mogu da se setim je da kada smo predložili Janka Langura za svedoka, da je upravo Dragan Đilas rekao da će on doći da vidi ko su ti svedoci, šta god to značilo. Takođe, Langura nam je rekao da posle ovog našeg predlaganja njega za svedoka, da je dobio anonimne pozive i uznemiravanja. Ostaviću svakako građanima Srbije da procene da li Dragan Đilas ima direktne ili indirektne veze sa ovim što se desilo Janku Languri, ali mislim da građani ne mogu da zaborave da je Dragan Đilas direktno stajao iza onoga što se dešavalo u RTS-u kada su ljudi nasilno ušli sa motornim testerama, da je direktno ili indirektno stajao iza onog nasilnog pokušaja upada u Skupštinu i da je faktički podržao ono nošenje vešala na Terazijama, koje znamo kakvu simboliku ima. Pozivam nadležne organe da pronađu počinioce ovog napada na Janka Languru i da zaštite Janka Languru na sve moguće načine, jer je on jedan čestit i pošten čovek. Što se tiče ovog autentičnog tumačenja, apsolutno pozdravljam jedno ovakvo usvajanje ovog autentičnog tumačenja, kao advokat, a siguran sam da i moje kolege advokati podržavaju ovo, jer ćemo ovim faktički otkloniti pravnu nesigurnost koja je postojala, jer upravo tim članom 48. Zakona o izvršenju i obezbeđenju nije baš najjasnije bilo definisano šta znači overeno punomoćje, pa je to tumačeno na taj način da to overeno punomoćje mora biti overeno kod notara. Na ovaj način, ovo tumačenje će pomoći da ubuduće to punomoćje ne mora da se overava kod notara, čime ćemo ne samo povećati pravnu sigurnost, uskladiti Zakon o izvršenju i obezbeđenju sa kodeksom profesionalne etike advokata, nego ćemo i smanjiti troškove postupka, obzirom da stranke više neće morati da plaćaju javnim beležnicima overu. Zato, podržavam ovo Autentično tumačenje i pozivam sve narodne poslanike da ga usvoje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, veoma je zanimljivo što ste ovu tačku dnevnog reda uvrstili kao jedinu i mislim da je to najbolji pokazatelj koliko su jaki pojedini lobiji u Srbiji, interesni lobiji, naravno, pre svega, advokatski lobiji. Vi, očigledno, niste zaboravili kako je bilo kada su vam advokati štrajkovali, praktično, u jednom dužem vremenskom periodu kada su blokirali čitavo sudstvo u Srbiji. Vi, na primer, ne hajete za to što su ratni vojni invalidi i ratni veterani, praktično, prezimili, u Pionirskom parku, preko puta ove sale u kojoj sedite, oni koji su najzaslužniji za odbranu Srbije, oni koji su izgubili delove tela, oni koji su rizikovali svoje živote nisu dovoljno bitni i nisu došli na dnevni red. Zašto je to tako? Da li je to zbog toga što oni ne blokiraju ulice, kao što su to danima i nedeljama radili taksisti u Beogradu, pa su zaslužili subvencije koje im je obećao Aleksandar Vučić? Međutim, kada neko protestuje pristojno, protestuje dostojanstveno, kada ne želi socijalu, kada ne želi da bude ponižen, onda ste vi i slepi i gluvi. Mi smo ovde čuli od prethodnih govornika kako je veoma bitno da advokatska profesija bude nezavisna, pa eto, treba da bude nezavisna i od davanja ovog punomoćja, a pre svega, ja mislim da su tu nezavisnost izborili onog trenutka kada su postali nezavisni prema PDV i prema fiskalnim kasama. To pokazuje koliko je advokatski lobi u Srbiji jak, i koliko kada je nešto njima bitno može brzo da dođe do izmene zakona, odnosno, u ovom slučaju, do Autentičnog tumačenja jednog člana zakona. Pričao je tu gospodin Neđo Jovanović da valjda treba imati poverenja u advokate, jer, kaže, s jedne strane je to, a s druge strane postoji odgovornost advokata. Ja bih voleo da on kaže konkretne podatke koliko je to advokata ne u prethodnoj godini, nego u prethodnih 20 ili 30 ili 50 godina, neka nabroji na prste jedne ruke, da čujemo koliko je to advokata odgovaralo zbog nesavesnog rada, zbog štete koju su pričinili svojim klijentima? Jedino sa kim se po tome mogu meriti advokati su možda sa lekarima, jer kao što nema lekara koji je osuđen za loš rad i za nesavesno lečenje, e tako nema ni advokata koji su osuđeni za nesavestan rad. Kaže, na primer, isti govornik kako stranka nije dužna da trpi teret troškova i da plaća nadoknadu za overu kod notara koja nije mala. Dakle, kada je reč o advokatima, onda ta nadoknada treba da se ukine, ali kada je reč o građanima Srbije, koji će i dalje biti dužni da plaćaju ogromne, ničim opravdane, nadoknade kod notara, onda je to u redu. Da vidimo kako vi pravite taj, da kažem, rang za koga je bitno za koga nije bitno. Nekad su izvršitelji dobri, nekad nisu dobri. Nekad su notari dobri, nekad nisu dobri. Svaki advokat zna da je overa, dok je rađeno u nadležnim sudovima, bila desetostruko i dvadesetostruko jeftinija. Onda ste priznali da kao vlast i kao režim niste u stanju da obezbedite građanima kvalitetnu uslugu, da obezbedite da proces sudskog izvršenja funkcioniše u skladu sa zakonom i onda ste to dali privatnicima. Privatnicima dali javna ovlašćenja ne da bi oni radili u interesu građana, nego da bi se oni enormno obogatili. Pogledajte njihove finansijske izveštaje, pogledajte nekretnine koje kupuju. Dok najsiromašniji građani Srbije grcaju u dugovima, jedva sastavljaju kraj s krajem, ti ljudi se enormno iz dana u dan bogate. Vi ste nedavno izmenama i dopunama zakona, za koje je ja mislim najzaslužnija poslanička grupa SRS baš zbog toga što uporno kritikujemo javne izvršitelje, za dve trećine smanjili nadoknade koje javni izvršitelji naplaćuju onima koji dospeju, da kažem, u proces da im deru kožu. Vi ste pričali kako, za razliku od onih žutih lopova, koji su doneli taj zakon, kada su sudski izvršitelji bili praktično nestručni, vi ste im dali neke kurseve da završe, pa da kad deru kožu sa leđa građana, da to rade veoma stručno i ta se stručnost, nažalost, vidi. Time što ste smanjili nadoknade javnim izvršiteljima za dve trećine, ne za 10 ili 15%, vi ste priznali koliko su one bile neumerene, koliko su bile neopravdane i kakva je to pljačka građana Srbije bila. Sada da vas pitam koliko je javnih izvršitelja nakon smanjenja nadoknadi odustalo od daljeg obavljanja tog posla? Koliko je njih reklo - nećemo više, ne isplati nam se da radimo za trećinu nadoknade? Koliko? Nije nijedan i to vam govori da oni i dalje dobro žive, da su te nadoknade i dalje ogromne, da su i dalje neopravdane i da se i dalje na taj način pljačkaju građani Srbije, ali tu postoji još jedno zanimljivije pitanje. Za ove građane koji su plaćali do skoro tu enormnu nadoknadu u punom iznosu, kako planirate njih da obeštetite? Priznali ste da su nadoknade bile ogromne, da su neopravdane. Kada i kako planirate da te ljude obeštetite i do kad će Srbijom vladati oni koji mogu da utiču na vrh režima? Mi smo čuli pre nekoliko dana i za tajkune jednu perfektnu definiciju od ekonomskog eksperta iz SNS, koji kaže - nisu tajkuni obični kriminalci, to su kriminalci povezani sa vrhom vlasti i zato ne mogu tajkuni da se hapse i tu ste apsolutno u pravu, ali je problem što su ti tajkuni povezani sa vrhom vaše vlasti i to je razlog zbog koga tajkuni ne odgovaraju, zbog koga tajkuni ne mogu da budu uhapšeni. Pričate o odgovornosti advokata, a ovo je država u kojoj ne odgovaraju ni ministri. Ovo je država u kojoj niko ne odgovara, pogotovo ne oni koji su na vrhu te kriminalne piramide. Evo danas nova hapšenja u „Železnici“. Nakon hapšenja onog direktora Miroljuba Jevtića, koji je bio bliski saradnik i savetnik Zorane Mihajlović, koga je lično odabrala i postavila na mesto odakle je pljačkao građane Srbije, a preporuka mu je bila to što je uništio prethodna preduzeća u kojima je radio. Evo, danas je uhapšen i državni sekretar, Miodrag Poledica se valjda zove, takođe još jedno od fenomenalnih rešenja SNS i Zorane Mihajlović. Ko će za to odgovarati? Znate, očekivati od Zorane Mihajlović da snosi moralnu odgovornost, morali bismo pretpostaviti da ona ima neki osećaj morala, za osobu koja novac prima, kako ona kaže, ne od države, to bi je valjda bilo sramota, a nije je sramota da troši ogroman novac, da uživa u luksuzu, da potroši više od milion dinara sa kartice ministarstva na donji veš ili desetina hiljada evra na ženske tašne, ali je sramota da prima platu kao potpredsednik Vlade ili kao ministar. Kaže, ona je časna, neće da prima novac od građana Srbije, nego prima od Miće Megatrenda. Prima na „Megatrendu“, na kojima, kako sami kažu, vlada rasulo i na kojima se mesecima ne primaju plate, ali to i dalje ne smeta Zorani Mihajlović da iz dana u dan puno troši. Sada ja vas pitam da li će i kada će odgovarati Zorana Mihajlović? Da li, kada je ona u pitanju, se opet vraćamo na onu priču ne valjaju sudije i ne valjaju tužioci? Čas vam valjaju, čas ne valjaju. Čas su ih birali žuti, pa zbog toga puštaju lopove ili uopšte ne hapse lopove za koje biste vi da budu uhapšeni, a malo, malo opet su dobri, pogotovo kada ih vi birate i kada ih vi unapređujete. Da li to znači da treba očekivati u narednom periodu možda da imamo i privatne sudije, da imamo privatne tužioce, jer vi kada se suočite sa problemom, vi umesto da ga rešavate, vi ga zaobiđete? Tako je bilo sa ovim javnim izvršiteljima. Umesto da uredite sistem, da funkcioniše kako treba, vi ste to rešili tako što ste privatnicima dali da oni to rade. Čuli smo maločas, pet milijardi dinara i preko pet milijardi su inkasirali za svega šest meseci. Zamislite vi koliki je to novac? Dakle, nije tačno da u Srbiji nema para. Nije tačno da ne postoje mogućnosti. Problem je drugi, Srbija je zemlja nepravde. Srbija je zemlja u kojoj se pogoduje onima koji su najmoćniji. Srbija je zemlja u kojoj se pogoduje onima koji su najbliži vlasti. Srbija je zemlja u kojoj se ne rešavaju problemi građana, već se teži nekim megalomanskim projektima kako bi ostali zapamćeni u istoriji. Kao što je Đilas pravio most koji je koštao više stotina miliona evra, iako je mogao da bude neuporedivo jeftiniji, a valjda ne bi bio toliko lep, tako i vi pravite pijacu od milijardu i po dinara, tako i vi pravite i radite mnoge druge projekte za koje jednostavno nema opravdanja. Ja sam zaista bio, da kažem, negativno iznenađen što ste vi na prethodnoj sednici kada sam o tome govorio, branili pijacu od milijardu i po dinara i hvalili to kao jedan od najvećih dometa vašeg režima. Eto, kada su žuti napravili pijacu od milijardu i po dinara? Nisu, ali tu su ovi njihovi bivši rukovodioci, bivši funkcioneri Demokratske stranke da pokažu da ono što nisu uspeli da ostvare u zlatno vreme DOS režima mogu da ostvare u zlatno vreme i kako vi kažete zlatno doba režima SNS. Godišnji budžet Svrljiga je 450 miliona dinara, a milijardu i po za Palilulsku pijacu. Milijardu i 100 miliona budžet za Prijepolje godišnji, milijardu i po za pijacu. Sedamsto pedeset miliona dinara budžet za Mladenovac godišnji, milijardu i po za pijacu. I vi umesto da ćutite, vi to branite. To pokazuje koliko ste vi u ovoj političkoj sceni nedorasli i koliko ništa ne razumete. Dok ljudi nemaju osnovne životne potrebe obezbeđene, dok su deca gladna, pogledajte koliko dece ide bez doručka u školu, u osnovnu školu, po vašim istraživanjima i vi u toj situaciji kažete - imamo viška novca, ne znamo šta ćemo sa njim, potrošićemo ga na pijacu. Sve smo druge probleme rešili u državi i još je ostalo da donesemo autentično tumačenje da ne mora neko da ode kod notara da plati advokatu, odnosno da plati notaru da bi overio punomoćje za advokata. Jesu li ovo gorući problemi u državi Srbiji, po vašem mišljenju? Ima li nešto važnije od Palilulske pijace koja koštala milijardu i po dinara? Ima li? Evo kažu kolege da je to možda vaše rešenje za korona virus. Imali ste jednog eksperta koga ste poslali u Kinu, on je tamo primetio problem na vreme, vratio se i rekao – gradi pijacu. To su dakle, vaši ekonomski eksperti. Još jedanput, gospodo, podsećam vas na to da ratni vojni invalidi i ratni veterani već duže od četiri meseca mirno, dostojanstveno, časno i pošteno izražavaju svoj protest zbog toga što im Srbija kao država nije odala priznanje za posao koji su obavili za istu tu državu, oni koji su je branili, oni koji su krvarili, koji su izgubili živote, koji su izgubili delove svoga tela, a pogledajte o čemu vi raspravljate?
Poduži spisak za replike. Narodni poslanik, Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Pa slušajući ovu krajnje populističku i demagošku priču koju je moj prethodnik ovde tako maestralno izneo, građani Srbije bi došli do zaključka da se on stvarno bori za njihova prava. Nasuprot, građani Srbije moraju da shvate da ovo nije borba za njihova prava, ovo je borba za jeftine političke poene, ovo je borba za cenzus čak i ako se spusti, pitanje je da li mogu da ga ostvare, mislim na mog prethodnika i stranku koju on predstavlja. Napad na advokaturu na način kako je to učinio moj prethodnik je opet jedna vrsta klasične demagogije imajući u vidu da je upravo on bio i deo advokature i deo pravosudnog sistema. Pa uvaženi gospodine, ako je tako bajno u advokaturi, evo izvolite vratite se u advokaturu da bi stekli velike prihode na koje tako besramno ukazujete, pa se obogatite ukoliko želite da se obogatite i pod uslovom da imate dostojnost kao osnovni uslov da bi mogli da budete advokat. Ali, ono što građane Srbije treba daleko više da interesuje, treba da ih interesuje ono o čemu je moj prethodnik govorio 30 sekundi, a 15 minuta potrošio na drugu priču, 30 sekundi je govorio o autentičnom tumačenju, a 15 minuta je potrošio na demagogiju tražeći od ratnih vojnih veterana da glasaju za njegovu stranku. Nemam ništa protiv toga, neka bude tako i dozvolite mi samo još nekoliko rečenica. Ja sam advokat kad uđem u ovu Skupštinu i kad izađem iz nje. Za mog prethodnika ne znam. Ono što je bitno, bitno je da građani Srbije znaju da je advokatura reagovala samo onda kada je bila ugrožena. Deset hiljada i 200 advokata postoji u Srbiji. Od tih 10 hiljada i 200 advokata, veliki broj advokata nema one uslove o kojima govori moj prethodnik, bori se za egzistenciju i traži mesto kako će da afirmiše svoju struku i svoju profesiju. Advokatura, kao branša, je jedinstvena i ostaće jedinstvena i apsolutno nikada neće dozvoliti ni podržavljenje, niti uticaj na način kako je to moj prethodnik pokušao da usmeri i to navodni revolt građana prema advokaturi. Advokatura je časna profesija. Kada smo već kod odgovornosti advokata, za razliku od drugih komora, esnafskih komora, upravo Advokatska komora vodi veliki broj postupaka protiv advokata koji su se ogrešili i o zakon i o kodeks profesionalne etike advokata. Veliki broj njih je sankcionisan. Neki su isključeni iz advokatskih komora, ne mali broj, a to što pravosuđe nije reagovalo procesuiranjem, to ostavljam onima koji obavljaju kao nosioci pravosudnih funkcija onaj posao koji podrazumeva sankcionisanje svih onih koji su se protivpravno ponašali, odnosno protivpravno delovali, pa makar bili i nekadašnji advokati. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Eto, videli ste maločas u izlaganju Nemanje Šarovića kako izgleda potpuna konfuzija kada neko pokušava da pošto-poto, a sve na silu, nešto smisli da prebaci Aleksandru Vučiću, SNS, parlamentarnoj većini ili Vladi Srbije, kako zna i ume, a po pravilu slabo zna i još slabije ume. Potpuna konfuzija. Kažu – ne stara se država danas dovoljno da pokaže da uvažava ljude koji su učestvovali u odbrani zemlje. To kaže neko ko naravno dovoljno retko dolazi u Narodnu skupštinu da bi čuo kada mi pričamo, a pričamo i pokazujemo. Evo, vidite, ovako se odnosi ta država prema tim ljudima danas. Ovako izgleda vojna spomenica povodom dvadesetogodišnjice od herojske odbrane države 1999. godine. Ovo je potpisao Aleksandar Vučić, ovako izgleda samo odličje i to se ove godine dodeljuje svim ljudima koji su učestvovali u toj odbrani 1999. godine. To vam je živ primer kako se država prema tim ljudima odnosi danas. To kaže neko i zbog toga je ponajviše zbunio samog sebe, koji bez stida i srama sedi i dan-danas u vlasti sa onima koji su se uvek stideli ljudi… (Milorad Mirčić: Bastać.) Tako je, vaš Bastać i vaš Đilas, na njih mislim. Na vašeg Bastaća i vašeg Đilasa i vašeg Vuka Jeremića i ostale sa kojima sedite zajedno i trošite narodne pare na Starom Gradu, koji su se stideli svih ljudi koji su branili ovu zemlju, koji su ih potcenjivali, nipodaštavali. Godine 2009. kada je bilo 10 godina od odbrane zemlje, nisu se nikoga setili. Naprotiv, te su ljude izbacivali, tim ljudima su prekidali radni odnos i gledali samo kako da ih se reše pošto-poto, nisu to ni krili. E, dok sa takvima delite te vrednosti i sedite zajedno, vi nas pitate nešto. To je taj nivo demagogije. Pa, ja ne znam da li sam ga čuo skoro, osim možda od poslanika Ševarlića danas, koji, koliko vidim, ne može sam da odluči više jel za celovito Kosovo nezavisno ili se vratio na pozicije Sande Rašković Ivić i Samardžića, da hoće samo da trguju i šićare, pa neka bude 10, 20, 30% nije važno, samo da nam njihovu vlast niko ne ugrozi ili je nešto treće. Dok ste vi tako lepo zbunjeni, da vam kažem nešto, 3% je, i kada mi dođemo do 3% cenzusa, za vas misaona imenica. Ali, samo nastavite tako, što više tako radite, više ljude podsećate koliko je danas sve bolje, drugačije i sa mnogo više dostojanstva za ovu zemlju.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Evo, normalno, i ja bih se javio pošto sam čuo za Svrljig. Drage moje kolege, ja se ne stidim mesta odakle dolazim ili dolazim iz Svrljiga, 450 miliona budžet jeste budžet za našu opštinu za teritoriju blizu 500 kvadratnih kilometra. Sa tim se borimo, trudimo, to radimo najbolje što možemo. Jeste kada neko kaže da je milijardu i 500 hiljada dinara dato za izgradnju pijace, to je velika cifra. To je cifra koja treba da se pitamo u ovoj situaciji kada smo svi, male opštine na jugoistoku Srbije, sredine, to su tri, četiri budžeta. Ali o tome neka neko kaže, to će da kažu građani opštine gradske opštine Palilula, za to što je tamo urađeno ima neko ko je dao nalog, ko je tražio nabavke i sve te stvari. Za to sigurno nije kriv naš predsednik Aleksandar Vučić, koji se bori za sve nas, na svakom mestu da se ulažu sredstva. Za to ne može kriva ni predsednice Vlade, ni Vlada Srbije. Ima neko ko vodi tu gradsku opštinu, ima neko ko donosi odluke, ima neko ko će za to da odgovara. Inače, to mogu da kažem samo, ili je to sad tržni centar, ja nisam tamo bio zato i da vam kažem pošteno, meni je bitniji moj kraj gde živim i bitnije mi je tamo kod nas uloženo 150, 200 hiljada dinara, da uradimo nešto za decu, da uradimo nešto za školu, da uradimo nešto u nekom selu. Teritorija odakle ja dolazim je velika teritorija, blizina Stare planine, lepota, sve na jednom mestu. Prema tome, zalagaću se i u narednom periodu da veliki broj takvih opština, kao što je moja opština, da ima mogućnosti da dobiju sredstva za izgradnju pijace. Ali, vrlo je bitno šta na toj pijaci treba da se radi, šta treba da se tu prodaje, da li će to biti iz Svrljiga, Bele Palanke, Gadžinog Hana, da li će to biti iz Merošine ili će to biti iz Kine ili će to biti iz Španije? Mi moramo da se borimo da naši proizvodi budu na tim pijacima. Ja mislim da trebamo naredni period mnogo više ulagati u sredinu odakle ja dolazim, jugoistok Srbije, zdrava sredina, zdrava hrana i da tamo možemo da živimo, da ljudi iz Palilule, Vračara, da dođu tamo kod nas, da tamo kupuju kuće u nekim selima da mogu da žive, da imaju svež vazduh, a ne da tu udišu smog. Znači, loša sredina jeste gde ima mnogo ljudi, gde je vazduh zagađen. Mi se moramo zalagati da gde je veliki broj, da dođu u te sredine, da dođu u Svrljig, da dođu u Belu Palanku, da tamo zajedno sa nama radimo, da tamo dolaze ljudi koji su završili fakultete, logopedi, psiholozi, pedagozi, tamo šta nama fali i da dođu tamo kod nas i normalno, radna mesta, zdravlje, hrana, to je ono što nama treba. Inače, ja nisam protiv toga što grad Beograd, kao najveći grad, dva miliona ljudi, ima sredstva za svoje potrebe, za svoje gradske opštine. Meni je mnogo bitnije da u selu Palilula, koja se kaže isto Palilula, to je u Svrljigu, u tom selu da možemo da uradimo put, da približimo to selo opštini Knjaževac i normalno, da radimo za male sredine.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Predsedavajući, ja sam tražio kao ovlašćeni predlagač.
Pa, onda ćete morati, kolega Komlenski, da sačekate da se završi krug replika.
Pa, nisam baš siguran, ali ću prihvatiti i kao repliku…
Ja sam siguran.
Vi ste sigurni?
Da.
Hajte, kad ste vi sigurni, onda ću ja da se odjavim.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, pravo na repliku.
Meni nije delovao sigurno, ali vi sačekajte, gospodine Komlenski. Ja ne bih imao ništa protiv i da ste mi vi replicirali. Pa kud su ova trojica, moglo je još troje, četvoro, potpuno svejedno. Na stranu to što vi iz vladajuće koalicije replicirate po tri i po, četiri i po minuta, a nama dozvoljavate po dva. Ovo je bila pokazna vežba kako izgleda kada se malo pročačka osinje gnezdo. Vidite vi kako su svi puni jeda, kako nastupaju oštro, kako su pravedni. Ja bih pomislio da će gospodin Neđo Jovanović tako da reaguje kad pričaju o tome kako je njegova stranka donosila zakone zajedno sa žutim lopovima pre 2012. godine. Onda nema demagogije, onda nema jeda, nema srdžbe, onda ćutite. Vi politički birate kada ćete odgovarati, a kada nećete odgovarati i mislite da možete na taj način da ubedite u nešto građane Srbije. Gospodin Miletić kaže ne ljuti se on što se u Beogradu milijardu i po dinara da za jednu pijacu, a godišnji budžet u Svrljigu 450 miliona. Jeste. Ali, da li je to u skladu sa proklamovanom politikom Vlade o ravnomernom razvoju svih delova Srbije? I, kako će ljudi ostati u Svrljigu ako više od tri godišnja budžeta vaša se u Beogradu potroši na pijacu, a od toga prvi građani Beograda nemaju nikakve koristi? Dakle, 60% građana Beograda i dalje nema kanalizaciju, nema gasovod, nema toplovod, nema dostupnu zdravstvenu negu. E, to je problem. Dakle, suštinski i principijelno prigovarate po ko zna koliko puta za naše koalicione partnere. Pa, jesmo li mi u koaliciji sa Sulejmanom Ugljaninom? Jesmo li mi u koaliciji sa Hašimom Tačijem? Jesmo li sa Ramušem Haradinajem? Jesmo li sa Kurtijem? Sa svim vašim koalicionim partnerima koji su okrvavili ruke ne do lakata, nego do ramena. Nemojte vi pričati o koalicionim partnerima. Treba da vas bude sramota. Sa najvećim srpskim neprijateljima i ubicama ste pravili koalicije i govorite da je to u interesu građana Srbije. Jel sad bolje ljudima na Kosovu i Metohiji nego pre četiri ili pre osam godina? Nije. Drugo, Đilasa ste vi birali na mesto predsednika Košarkaškog saveza, nisam ja, a Đilas je pre toga finansirao vašu stranku i vaše kampanje, a ne SRS. On je taj koji je vama, zajedno sa Mikijem Rakićem, zajedno sa Borisom Tadićem, obezbedio da ukradeni mandati, u skladu sa Ustavom, ne budu vraćeni SRS. Evo, vidim, sad i gospodin Martinović tu nešto priča. On je jedan od većih junaka u SNS. Moram da pohvalim koliko je on častan, koliko on ima osećaja i morala i kako je spreman da napadne nekoga ko mu je politički protivnik, ali pre svega onda kada nije tu. Ćuti kada dobije miša po glavi, ćuti kada mu neko argumentovano ukaže na nešto šta radi, ali kad primeti da nema nikoga ko može da mu odgovori… [[Isključen mikrofon.]]
Kolega Šaroviću, moram da vam skrenem pažnju da pravo na repliku ne podrazumeva da vi možete da vređate sve poslanike u sali. (Nemanja Šarović: Koga sam uvredio?) Ja vam sad skrećem pažnju da kad budete replicirali, da se tog bezobrazluka uzdržite. (Nemanja Šarović: A koga sam uvredio?) Ako ne možete, verujte mi, postoje mehanizmi po Poslovniku koji mogu to da vas nateraju. (Nemanja Šarović: Po Poslovniku.) Po Poslovniku, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Po Poslovniku. Gospodine Arsiću, prekršili ste član 107. – dostojanstvo Narodne skupštine. Vi ako pričate o bezobrazluku i ako pričate o nekakvim uvredama, koga sam ja to uvredio, koju sam to neistinu izrekao? Nikoga uvredio nisam. Ja sam pohvalio Aleksandra Martinovića za hrabrost da napadne političke protivnike kada nisu tu. Rekao da je to svetli primer… [[Isključen mikrofon.]]
Kolega Šaroviću, ja vas zaista molim da vaše diskusije, pa makar i kroz povrede Poslovnika, privedete redu. Ni u jednom trenutku nisam prekršio odredbe člana 107. Poslovnika. Da li želite da se Narodna skupština o tome izjasni u danu za glasanje? Da ili ne?
Izvolite, gospodine Arsiću. Šta da ili ne?
Da li želite da se Narodna skupština…
Dakle, ja nisam na kvizu gospodine Arsiću. Ovo je Narodna skupština.
Izričem vam opomenu, kolega Šaroviću.
Odlično, hvala, gospodine Arsiću. To je vaša slika i prilika, izričite ih slobodno. Vi ste taj koji krši Poslovnik. Ovo neko gleda, vas će kad tad biti sramota zbog toga što činite.
Izričem vam drugu opomenu, kolega Šaroviću.
Hvala, gospodine Arsiću.
Molim vas, odgovorite mi sa da ili ne.
Hvala, gospodine Arsiću, što pokazujete da ne možete politički… [[Isključen mikrofon.]]
Oduzimam vam reč kolega Šaroviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Ne smem da odgovorim Nemanji Šaroviću, čoveku koji mi je psovao mrtvog oca gore sa galerije dok sam držao konferenciju za novinare. On kaže da smo mi u koaliciji sa ratnim zločincima. Njegov predsednik pozvao srpski narod na KiM da glasa sa Srpsku listu. Da li vi slušate šta vam govori predsednik stranke? Ja ne smem da kažem Nemanji Šaroviću ovo ili ono. Ko je Nemanja Šarović? Pa, već sam rekao sto puta. Politički jalov čovek, bio i ostao, i dok sam bio u SRS, pa zna Mirčić. Ko je donosio glasove SRS. Mi iz Vojvodine, Nataša Jovanović iz Šumadije. (Predsedavajući: Koji član?) Nemanja Šarović, koliko god para da date, on čovek ne može da prebaci jedan, dva posto u Beogradu i on se našao da drži lekcije nekome o tome kako se vodi politika i kako neko ne sme njegovom veličanstvu da odgovori. Nemanja Šarović ne predstavlja apsolutno bilo kakav politički faktor u Srbiji. Jedino što zna to je da se javlja po Poslovniku, da vas lično vređa i jako voli pare. Jako voli pare, Đilasove pare i da se on pita SRS bi bila deo Saveza za Srbiju. Što se tiče Marka Bastaća, vi koji toliko naričete nad sudbinom Srpske pravoslavne crkve u Crnoj Gori i koji se busate u junačke grudi, gospodine Šaroviću, kada je u pitanju odbrana srpskih svetinja u Crnoj Gori, pa taj Marko Bastać je produžena ruka svih crnogorskih mafijaških klanova ovde u Beogradu. Da zaboravimo i kesu na glavu, da zaboravimo i uzimanje para za izdavanje građevinskih dozvola tamo gde ne mogu da se grade objekti, da zaboravimo 13.000 evra koje je uneo u rancu na aerodrom Beograd, kaže, kao pomoć nekom svom prijatelju, možda si ti taj prijatelj kome je nosio 13.000 evra, ali sve to da zaboravimo, Marko Bastać je i dan danas direktna veza režima u Crnoj Gori sa crnogorskim mafijašima ovde u Beogradu, i to je živa istina i to građani Srbije treba da znaju.
Niste naveli odredbu Poslovnika za koju smatrate da sam je prekršio, pa u skladu sa članom 133. stav 8. vreme vašeg izlaganja biće oduzeto od poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine Arsiću, vi ste dužni da sednice vodite u skladu sa ovim Poslovnikom, i to kaže član 27. Način na koji vi vodite ove sednice najbolje je ogledalo vaše koalicije. Vi danas i svih ovih prethodnih dana, meseci i godina, evo već ste osam godina na vlasti, pokazujete koliko ste silni, pokazujete koliko ste časni, pokazujete koliko razumete parlamentarnu demokratiju i koliko razumete šta znači fer i korektna politička borba. Vas nikada niko nije vređao na ovaj način, bilo koga od vas. Umesto da se potrudite da se u Srbiji napravi minimum konsenzusa oko bilo kog pitanja, oko bilo kog političkog pitanja pa makar oko najsitnijeg, sve što radite, sve što radi vaš režim je satanizacija političkih protivnika. Vi pričate nekom da je politički jalov… (Predsedavajući: Kakve to veze, kolega Šaroviću, ima sa povredom Poslovnika?) Gospodine Arsiću, vi možda niste slušali prethodnog govornika i možda niste čuli šta je on sve izgovorio… [[Isključen mikrofon.]]
Kolega Šaroviću, odlično sam čuo šta je sve izgovoreno. Niste naveli… (Nemanja Šarović: Šta? Šta nisam naveo?) Pravo na repliku ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Ona priča ko je tu, ko nije tu, Nemanja Šarović služi samo za to što se on nada da ćemo mi da primetimo da je on tu, jel tako, pošto se to dovoljno često dešava da mi to moramo da primetimo, jer se ne podrazumeva. Svaka čast što je smogao snage i hrabrosti da se pojavi u Skupštini jednom i ovog meseca. Koliko je to konfuzno i koliko je to samo sa sobom u zavadi potpuno je jasno na osnovu svega što je ovde rečeno. Kažu ljudi da su oni protiv enormnog bogaćenja, kažu da su protiv nekih tajkuna, čak i kritikuju Dragana Đilasa zbog one pljačke koju je napravio na mostu. Jeste, napravio je, a sede i dan danas sa tim istim čovekom u koaliciji na Starom gradu. Da li dele pare od mosta? Šta rade tamo? Da li im smetaju tajkuni i enormno bogaćenje? Odlično. Da li ste se setili da pitate tog vašeg Dragana Đilasa ili, ako je zauzet nešto ovih dana, pitajte tog vašeg Bastaća sa kojim se družite tamo svaki dan po Starom gradu, tog švercera što navlači ljudima kese na glavu, koji je recept za to famozno uspešno bogaćenje da se postane multimilioner, da se 619 miliona evra nabaci na računa svojih firmi tokom vlasti, tokom bavljenja politikom na najodgovornijim funkcijama, a upravo zahvaljujući bavljenju politikom? Recimo, ispitajte kakve postoje veze između te vrste bogaćenja i direktnih veza sa kriminalnim klanovima koji vršljaju po Beogradu, a na koje je upravo ukazao i Aleksandar Martinović. To su sve stvari koje možete, što se kaže, u krugu porodice da razjasnite, da pitate te vaše najbliže saradnike i verne koalicione partnere kako to ide. To bi bilo dobro da nam objasnite. Bio sam ubeđen da ljudi koji su na nivou onih priča Marinike Tepić, deca sirota padaju u nesvest od gladi, u ovoj sali više nema nakon što su oni rešili da se prebace na restoran „nikada dovoljno siti i zabrinuti za glad“ i na blagajnu. Međutim, imamo njihove eksponente i ovde. Nemanja Šarović sada priča priče Marinike Tepić – jadna deca padaju u nesvest od gladi, baš kao što je pričao Kenine priče ili priče Boška Obradovića kako je ovde neka strašna diktatura i niko neće da pronađe minimum nekog konsenzusa. Vi koji ste svoj konsenzus sa tajkunima i lopovima našli odličan tamo na Starom gradu, taj konsenzus negujte, nemojte da se brinete za demokratiju u Srbiji, nemojte da pokušavate da izigravate Boška Obradovića u njegovom odsustvu, kada smo kod toga ko je prisutan, ko je odsutan, jer da znate sve i da ste umesto njega vi, a to vam je očigledno najveća želja, sada uz skute Đilasu u Savezu za Srbiju, da vi budete Boško Obradović umesto Boška Obradovića, vama bi i dalje tih 3% koje ćemo da napravimo kao cenzus bili misaona imenica. Gospodine Rističeviću, vaš predlog da amandmanski spustimo to još niže 2%, 1%, možemo da raspravljamo o tome, ali znate šta, njima je i to veliko kao kuća.
Kolega Šaroviću, vama je oduzeta reč, nemate pravo ni na povredu Poslovnika. (Nemanja Šarović dobacuje.) Napravio sam mali previd i sada to ispravljam. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Ni kao advokat, ni kao narodni poslanik neću dozvoliti da se komentari o advokaturi svedu na nivo banalnosti, trivijalnosti i prizemnosti, čak i uvreda koje su izrečene od mog kolege Nemanje Šarovića. Ponoviću, advokatura je časna i čestita profesija, a mi danas, umesto da govorimo o autentičnom tumačenju jedne odredbe, jednog člana Zakona o izvršenju i obezbeđenju se svodimo na to da prihvatamo nešto što je i bestidno i besramno od kolege Nemanje Šarovića kada komentariše advokate i advokaturu. Advokatska profesija se ne može ni u kom slučaju devalvirati na način kako to čini Nemanja Šarović. U samom autentičnom tumačenju smo non-stop ukazivali i to ću da ponovim - ovo autentično tumačenje nije u interesu advokata i advokata pojedinca, ovo je u interesu advokatske profesije, koja mora da se obavlja u korist građana, kao korisnika advokatskih usluga, kao klijenata, kao stranaka. Poređenje sa nekim drugim slojevima stanovništva i nekim drugim strukturama je zaista bestidno. U konkretnom slučaju građani Republike Srbije imaju pravo da budu zaštićeni upravo sistemski, upravo zakonom, na način koji im dozvoljava da ne trpe nikakve terete, nikakva overena punomoćja, nikakve neprijatnosti, već da grade odnos poverenja sa lekarom, kao što ga grade sa advokatom. Međutim, očigledno je da u ovoj Skupštini postoje oni koji i to što je dobro za građane ne žele da prihvate na taj način, već isključivo populizmom, već isključivo demagogijom pokušavaju da pridobiju nešto što je očigledno utopija. Utopija je izborni cenzus. Advokatura ostaje onakva kakva jeste. I oni koji su se ogrešili o advokaturu u redovima advokature će uvek odgovarati i odgovaraju. I advokatura se zbog toga razlikuje od drugih. A ono što je već postavljeno kao političko pitanje na koje sam smatrao da ne treba da odgovorim, ali sam dužan kao član i narodni poslanik ispred Socijalističke partije Srbije da ukažem, i pre 2012. godine i mnogo pre toga SPS je bila i ostala državotvorna stranka. Za razliku od drugih stranaka, SPS je u kontinuitetu u parlamentu i nikad nije izlazila iz parlamentarnog rada. A neka Nemanja Šarović razmisli gde je on i njegova stranka u celokupnom vremenskom periodu parlamentarnog delovanja. Zahvaljujem se.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Evo, ja bih gospodinu Šaroviću isto rekao - normalno je da se ja ljutim zašto je za milijardu i 500 hiljada dinara urađen taj pijac. Ljutim se i voleo bih da je to bilo urađeno kod nas, u Svrljigu. Ali, s druge strane, mogu da kažem nekoliko stvari koje su bitne za sve nas. Kod nas u Svrljigu, prema Knjaževcu, prema Staroj planini, urađen je kompletno put, blizu 20 km, kompletno urađen, koji je rađen iz države, iz budžeta Republike Srbije. Put kojim sutra može svako ko želi iz Beograda, Palilula, Vračara, da dođe, a i dolazi veliki broj ljudi tamo kod nas, idu do Stare planine. Meni je veliko zadovoljstvo da i vi dođete, zajedno da odemo do Stare planine, da obiđete lepote našeg kraja, da vidite kakav je put. Put je urađen kao da ste u Švajcarskoj. To je Srbija, to je Svrljig, to je okolina Svrljiga. Radi se pruga. To su velike investicije za naš kraj. Pruga se radi od Niša preko Svrljiga prema Knjaževcu, pruga koja će biti žila kucavica za razvoj privrede, za razvoj poljoprivrede, za sve ono što nije urađeno ranije. Ja sam više puta govorio ovde u Skupštini u kakvom je stanju bila ta pruga, koja je za vreme mandata prethodne Vlade, 2007. godine, tad su bili žuti ili neki drugi, ne znam koji su tačno bili na vlasti, tad je pruga bila proglašena kao nepodobna i ta pruga je trebala da se ugasi, da tamo ništa više ne ide, ni jedan voz. Evo, ta pruga se sada gradi, pravi se i ta pruga će biti nešto za nas vrlo bitno. Tu će, osim privrede, da budu i turistički kapaciteti. Lepote našeg kraja, Svrljiga, Bele Palanke, Gadžinog Hana, to je nešto što samo na licu mesta neko može da vidi. Inače, ja bih uvek više voleo i želim da se mnogo više ulaže i stvara u Svrljig, u te naše opštine jugoistočne Srbije, a ne u Beogradu. Stvarno, to iskreno kažem. Ja volim svoje mesto, volim svoje selo, volim svoj kraj. Ja u Beograd dolazim zato što je tu Skupština, inače, volim svoj kraj. Nisam protiv Beograda, nisam protiv Novog Sada, nisam protiv Subotice, volim svaki pedalj naše zemlje, ali više volim svoje selo i više volim svoj Svrljig i više volim Niš, gde je centar jugoistočne Srbije.
Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Ja u mojoj diskusiji nisam spominjao ni jedno ime. Međutim, doživeo sam repliku, ne znam po kom osnovu? Nikoga nisam spomenuo, ali ću zato sada reći. U tom filmu tangira se jedan od sadašnjih potpredsednika Vlade i ministar. Ja vas molim da pogledate. To je Nebojša Stefanović. (Vladimir Orlić: Šta se tangira?) Tangira se da je, prema Vikiliksu, preneo američkoj ambasadi ponudu da se podeli Kosovo. (Vladimir Orlić: Kada?) Ne znam, nisam ja mogao da vidim na ekranu koji je dokument, od kog datuma, itd. Kao portparol SNS-a, proverite. Ja to nisam hteo namerno da iznosim, da ne bi dobijali repliku. Ali mislim da je dobro da proverite zbog vas, a i zbog Srbije. Hvala lepo.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Fantastično, šta da vam kažem! Čuo sam, negde je neko nešto rekao ili prikazao, ali nisam video dobro kad, ko i kad je to bilo - e, to vam je nivo svih priča na tu temu. A jeste videli, gospodine Ševarliću? Ti ljudi sa kojima ste izašli na izbore, šta su napravili na Kosovu i Metohiji? Jel ste videli to? Za to vam nije trebao neki ekran da mu priđete bliže. Kakvu su politiku vodili? Jel ste zaključili da se nešto pametno tamo dešavalo zaslugom tih ljudi 2004. godine kad je narod stradao? Ili ste možda propustili da primetite njihovo sramno ponašanje 2008. godine? Evo, taj Vikiliks pomenu danas i gospodin Rističević. Taj isti Vikiliks kaže - ljudi, sa kojima ste vi na izbore izašli, sa kojima ste delili vrednosti u dovoljnoj meri da svoje ime uz njihovo stavite i na kontu toga postali narodni poslanik, molili su američku ambasadu da ne proglašava nezavisnost do izbora u Srbiji, da njima rezultate ne ugrozi i da oni mogu da postanu opet narodni poslanici, opet ministri, itd. Posle toga, dan, dva posle izbora nije ih ništa bilo briga. Mogli su da rade šta god hoće. Rekli su američkoj ambasadi – onda slobodno proglasite, mi da se mešamo nećemo. Jel vam to poznato? Jel vam poznato na primer zašto je dao ostavku svojevremeno gospodin Koen koji je bio zadužen da vodi te pregovore? Jel vam možda poznato ili ste čuli? Za to vam ne treba Vikiliks. Za to vam treba samo da pročitate dnevne novine, da pogledate vesti iz tog perioda, zvanične državne informacije, da čovek nije mogao svojim očima i ušima da veruje kada je slušao od evropskih zvaničnika koji svedoče da ih je kabinet Borisa Tadića, Vuk Jeremić lično u Tadićevo ime molio da zajednički naprave implementaciju Ahtisarijevog plana. Jel vam je poznato da taj plan, taj Ahtisarijev plan podrazumeva nezavisnost tzv. Kosova? To je radila država, to su radili ti ljudi u ime države na našu sramotu, na našu nesreću, otvoreno i javno. O tome su govorili i dogovarali se sa kojekakvim zvaničnicima raznih država, što evropskih, što svetskih i sa tim ljudima ste vi delili stavove, prihvatili te njihove rezultate kao svoje da bi postali narodni poslanik. Jel vam za to treba neki film, neka projekcija ili da sedite malo bliže da biste to videli i razumeli? Na kraju krajeva, kakva je politika, vi nam objasnite, Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, ovih ostataka od reslova DS, što danas hoće državu ponovo da ruše, što hoće opet da pale Skupštinu, opet da odavde uzimaju šta se kome dopada da bi oni bili na vlasti. Jel te ljude predstavljate politički danas ili ste im samo bliski? Evo objasnite nam pošto od njih ne može čestit čovek jednu reč da čuje. Šta vi to predlažete geniji za KiM nakon što ste sve temeljno uništili i temeljno upropastili ili je možda istina da ne smeju ništa da kažu jer nemaju šta da kažu? Nikada ih nije zanimalo Kosovo, nikada Metohija, nikada srpski narod gde god živeo. Zna se šta ih je samo zanimalo, samo pare, samo moć i samo vlast. Jel znate vi nešto više od toga na tu temu, evo da podelite sa nama?
Pravo na repliku narodni poslanik Marijan Rističević. (Milorad Mirčić: Poslovnik.) Po Poslovniku narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Reklamiram član 109. Gospodine predsedavajući, vi ste izrekli opomenu poslaniku SRS Nemanji Šaroviću, a nemate osnova po članu 109. Ni po jednom osnovu po članu 109. Nemanja Šarović nije zaslužio da mu izreknete i to dve opomene. Nije se uvredljivo izražavao i odnosio prema kolegama, vodio je raspravu. Da li ste to sviđa nekome ili ne sviđa – to je sada drugo pitanje. Vi lični animuzitet prema Nemanji Šaroviću sprovodite ovde u Skupštini. To je veoma loša ... [[Isključen mikrofon.]]
Kolega Mirčiću… (Milorad Mirčić: Nismo mi kolege.) … ne samo da sam postupao po odredbama člana 109. (Milorad Mirčić: Nismo bili, niti ćemo biti.) … nego i na osnovu člana 103. stav 7. i člana 107. da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (Milorad Mirčić dobacuje.) Pravo na repliku narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Orliću, sve što sam izneo u depešama „Vikiliksa“, stojim iza toga. Dakle, krajem 2007. godine Borko Stefanović, Dragan Đilas, Vuk Jeremić su vrlo rado boravili u Američkoj ambasadi kod Dženifer Braš. Ako se dobro sećam, tom prilikom su izrazili, Dragan Đilas, pre svega, nezadovoljstvo ambasadorom Rusije, Konuzinom. Dakle, Dragan Đilas se predstavio kao veliki borac protiv ruskog uticaja, Borko Stefanović je tražio da Amerikanci skrenu pažnju Albancima da se, zbog pobede Borisa Tadića, ne proglašava nezavisnost divlje države Kosova, sve dok Boris Tadić ponovo ne bude izabran, što im je i učinjeno. Znači, Boris Tadić je 14. februara, koliko znam, položio zakletvu, a 17. februara kosovski Albanci su proglasili nezavisnost, sa nekima od njih. Dakle, to je bilo vreme vlasti DSS i DS, na njihovoj listi se našao i gospodin Ševarlić, bez obzira što je, takođe mogao da vidi ove depeše „Vikiliksa“. Ono što želim da kažem je da se ne ogrešimo malo o pijacu na Paliluli. Ovde je dosta toga negativno rečeno, zbog jedne pijace koja zauzima 12.000 kvadrata. Ona je nama poljoprivrednicima veoma značajna zbog prodaje poljoprivrednih proizvoda, pre svega u nepovoljnim vremenskim prilikama, a s obzirom da se radi o zatvorenom prostoru, vi svakako u Beogradu, gospodine predsedavajući, znate da kvadrat zatvorenog prostora dostiže i više hiljada evra. Tu ima negde sedamdesetak lokala, 50 tezgi, tržni centar, itd., rashladni uređaji, vitrine, itd. Sve to ukazuje da ta investicija koja je bila milijardu i po ili 12 miliona evra, na 12.000 kvadrata svakako nije dopingovana, a nama poljoprivrednicima i te kako to znači, jer bez pijaca, bez prodaje teško ćete plasirati svoje proizvode. Oni koji se zalažu da poljoprivrednici imaju poznatog kupca, svakako ne treba tako negativno da govore o pijacama. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo. Dakle, ja nisam spominjao ni jedno ime. Drugo, šta je bilo pre mog ulaska u Skupštinu, zaista ne znam, niti moram da pratim to. Ja se nisam bavio politikom, ali jedino što sigurno znam jeste da su do tada, uključujući te izbore 2012. godine, Srbi na KiM mogli da učestvuju na izborima. Postavljam pitanje – da li će Srbi na KiM moći da učestvuju na ovim izborima sada koji će biti raspisani? (Aleksandar Martinović: Pa, naravno.) Može? Odlično, hvala lepo.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Gospodine Ševarliću, sad stvarno ne znam kako da vas razumem. Vama nije poznato da ste koliko do juče sedeli u istoj poslaničkoj grupi, odnosno bili na listi iz koje su nastale poslaničke grupe među kojima su bili narodni poslanici koji žive na teritoriji KiM, učestvovali na izborima, za njih tamo glasali neki ljudi i za druge koji su se kandidovali na našim izborima i onda ovde sedeli najnormalnije, predstavljali nekoga. Vi se sad tome čudite i pitate se da li je to moguće? Ne znam koga predstavljaju danas, verovatno ste u pravu što kažete da mnogi od njih nemaju ni dva glasa iza sebe. Verovatno ste u pravu, ali ti su vam ljudi živi dokaz, laži koje su sami iznosili i koje ste sa njima delili, da nema pravo naš narod da glasa na KiM, da nije mogao ili neće moći. Kako? Eto. Ti ljudi su vam dokaz da to veze sa vezom nema. Kad se već dotakosmo pitanja našeg naroda na KiM i izbora, da li ste, možda, pratili kako glasa naš narod na KiM, koga podržava naš narod tamo? Za Srpsku listu, ako ste to možda propustili da primetite, koju jesu politički podržali Aleksandar Vučić, SNS, ali i svi drugi, i, pazite sad, ne samo iz parlamentarne većine, nego i iz opozicije u Srbiji koji su svesni ljudi, razumeju koliko je važno da imamo zajedničku, jedinstvenu, složnu politiku na KiM baš da bismo zaštitili naš narodni interes tamo. Za tu listu glasalo je, čini mi se, 98% naših sunarodnika na KiM. To vam je odgovor na pitanje – kako ti ljudi doživljavaju pitanja ko njih štiti, kako ti ljudi razumeju ko je na njihovoj strani, kako ti ljudi razumeju ko je njihov, ne samo zaštitnik, nego čovek koji je u stanju da izbori ono što je dobro za njihove interese. Naravno, Aleksandar Vučić, naravno, svi mi koji smo tu politiku sledili, zagovarali i podržali Srpsku listu, između ostalog. Znate li da nisu bili svi na toj istoj strani? Da li znate da su postojali i oni koji su išli protiv Srpske liste, protiv narodnog jedinstva na KiM, protiv autentičnog predstavljanja naših političkih stavova, nego su radili za to da se nekako, šićardžijski, pilićarski, ogrebu negde za neki mandat, ako ikako bude moguće, da bi prodavali naše nacionalne interese, da bi prodavali naš narod tamo, da bi se umilili svima onima koji nam u Prištini ne misle dobro, a znate koliko ih samo ima. Ti koji su bili na drugoj strani, to su ovi sa kojima ste vi učestvovali na izborima 2016. godine za naš parlament ovde. To su Dragan Đilas, to je Vuk Jeremić, to je Rada Trajković, to je onaj Rašić koji na tečnom albanskom kaže – ja sam Kosovar, molim vas glasajte svi za mene. Znate li koliko su dobili glasova? To je bilo toliko smešno, mi smo čitali te podatke ovde, od mesta do mesta gde su Srbi glasali, negde nula, uglavnom nula, negde jedan glas, negde dva. Znate ono kada neko greškom promaši broj pa slučajno zaokruži nekoga koga nije hteo. Naravno da nisu nijedan jedini mandat osvojili, ali to je bilo bukvalno, kad se sve sabere na nivou statističke greške. To vam je najbolji mogući odgovor gospodine Ševarliću šta misle Srbi na KiM, ko za njih radi, ko njih štiti, ko je u stanju da se za njih izbori. Prema tome i ti ljudi glasaju, 90 i plus posto za Aleksandra Vučića, SNS i politiku koju sprovodi Vlada Srbije, koju brani i zastupa ova parlamentarna većina. Ovi sa kojima ste na izbore izašli, toliko da i upravu ste kada kažete gospođo Jovanović, možete samo ruke da raširite i kažete – pa za njih ne glasa više niko, njih ne predstavlja više niko. Sada nam samo recite na samom kraju, jel smo se razumeli ko se ovde za srpski narod na KiM bori i ko se ovde ne samo zalaže, nego je u stanju da za njih na teškom terenu, na terenu na kom su svi protiv nas, ipak dobro osvoji.
Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić.
Najtragičnije je da raspravljamo o tome ko više štiti Srbe na KiM, umesto da raspravljamo da svi moramo stati iz Srba na KiM i iza jedinstvene teritorije Republike Srbije, uključujući i pokrajinu KiM u Srbiji. Tako da svaki govor bilo čijeg predstavnika iz ranijeg ili ovog režima o podeli KiM jeste bumerang efekat za Republiku Srbiju. Nadam se da je to građanima jasno, ako nije jasno poslanicima pojedinim u ovoj Skupštini. Nikad se nisam zalagao za neki drugi koncept. Što se tiče izbora, molim vas, možemo da razgovaramo i drugačije. Ajde da formiramo jednu nestranačku grupaciju i da vidimo koliko će ta nestranačka grupacija dobiti glasova na sledećim izborima i da pokažemo legitimitet. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Dve stvari gospodine Ševarliću. Prvo, ne možete, pošto već dolazite iz redova onih koji nama svako malo zameraju na patriotizmu i govore da smo ne znam kakvi izdajnici, da smo ne znam šta prodali, a znate da najviše to rade Aleksandru Vučiću. Pa jel su ovi ljudi koji su sedeli sa vama do juče u poslaničkoj grupi zajedno dolazili ovde u Narodnu skupštinu sa onim transparentima na kojima piše „Vučić izdajnik“? Jel su nosili transparente „Vučić nije moj predsednik“? upravo govorili sve najgore što mogu da izmisle i slažu, a sve izmišljaju i sve laži na temu KiM, pokušavali da prebace na teret Aleksandru Vučiću, a šta se desilo zapravo? Šta se dešavalo u stvarnom životu u međuvremenu? Pa jel ste čuli da je 17 svetskih država upravo zahvaljujući neumornom radu Aleksandra Vučića povuklo priznanje tzv. nezavisnosti Kosova? To se desilo u praksi, to se desilo u stvarnom životu, to je bilo stvarno, a ovi sve vreme pričali – vi ste izdajnici. Oni pričali, mi nešto izdali, mi nešto prodali, a mi obezbedili da naš narod može da živi sigurnije i materijalno zbrinutiji nego ikada ranije. Taj narod sam kaže gospodine Ševarliću – pa, da tako je. Naš narod sam kaže – Aleksandar Vučić se brine o nama i pokazuje da nam je stalo i može to da nam obezbedi što obeća i zbog toga i za njega glasaju. Sada, vi nas optužujete za izdaju, a onda kažete – ali, ne može, nije u redu da mi sad govorimo na temu ko je šta više učinio i više pomogao. Nije to ni pošteno ni korektno ako ćemo da pričamo iskreno. Dakle, to je prva stvar koju imam da vam kažem. Ljudi sa kojima ste sedeli do juče, ne znam da li sedite i dalje, evo, verujem vam da ne sedite, ali oni te stvari govore na naš račun, oni te optužbe bez stida i srama nama pokušavaju da prikače na leđa, a onda kad mi kažemo - hajde da izmerimo, hajde da pokažemo šta ste vi uradili 2004, šta ste uradili 2008. godine, hajde da pokažemo jeste milion i jedan put tvrdili otvoreno u medijima da ste protiv Srbije na KiM, e da bi se dodvorili što međunarodnim predstavnicima ili prištinskim vlastima. Ti ljudi, gospodine Ševarliću sa kojima ste listu delili, koji su izašli na izbore, i pokušali protiv srpske liste da igraju, pa nisu dobili ni jedan posto glasova. Ta Rada Trajković, koliko je puta pričala da su naši napori da pomognemo našem narodu tamo, remetilački faktor. Koliko puta su pričali da se time Beograd meša i pokušava da uništi sve ono što su oni, veliki geniji, koji nemaju dva glasa iza sebe, pokušali da ostvare od 1999. na ovamo, a šta su i koliko su ostvarili, sve sam vam već rekao. Dakle, gospodine Ševarliću, to su stvari oko kojih moramo da se razumemo. Da li vi znate za neki drugi plani, neki novi plan Đilasa, Jeremića, ovog Obradovića, Ljotićevca, nekog trećeg, petog, nije bitno, ko pripada toj strani, koji u nas upire prstom, a mi spašavamo što god možemo na terenu na kom su oni sve upropastili što god su mogli, na kom su već sve prodali, sve uništili. Gledali gde će granicu da postave između Srba i Srba, gledali sa kim će da se dogovore, kome da se umile, da dobiju malo više međunarodne podrške i malo podrške za svoje međunarodne karijere, da mogu po belom svetu da troše pare koje nikad zaradili nisu, a sve na račun državnog suvereniteta i srpskog nacionalnog interesa. Dakle, to su stvari oko kojih moramo da se razumemo, gospodine Ševarliću.
Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Gospodine Orliću, ja bih molio da mi kažete šta zamerate mom patriotizmu, ako uopšte nešto zamerate? (Vladimir Orlić: Čijem? Vašem?) Mom ličnom. (Vladimir Orlić: Nisam ja vama rekao da ste izdajnici.) Jeste. (Vladimir Orlić: Vi ste nama rekli.) Ne, ja sam samo rekao da u filmu „Težina lanaca“ je prikaz dokument „Vikiliksa“ na kome prema saopštenju koje je bilo, a nisam bio ja jedini sinoć prisutan na toj premijeri, bili su i drugi poslanici ovde prisutni, spominje se ime, i nisam naveo uopšte ime da ne bih izazivao polemiku. Vi ste insistirali da se kaže ime. Ja ga ne bih saopštio. To je bilo u periodu, prema onom saopštenju iz filma, u periodu pre izbora vaše Vlade. (Vladimir Orlić: Koje Vlade?) Verovatno 2012. godine, jer ne može biti portparol SNS neko ko je potpredsednik Vlade i ministar. (Aleksandar Martinović: Nebojša Stefanović je tad bio predsednik Narodne skupštine, kakav potpredsednik Vlade.) Ja znam zato i kažem. (Aleksandar Martinović: Kakve 2012. godine. Kako te nije sramota!) Zašto bi me bilo sramota, molim vas? (Aleksandar Martinović: Zato što lažeš!) Šta lažem? (Aleksandar Martinović: Čovek 2012. godine bio predsednik Narodne skupštine.) Hoćete da idemo večeras nas dvojica da gledamo film? (Aleksandar Martinović: Gde da idem sa tobom.) Kakav je ovo način? (Aleksandar Martinović: Pa kakav je to način, potpredsednik Vlade 2012. godine je bio predsednik Narodne skupštine. Da li ti znaš o čemu govoriš?) Ja sam rekao samo da nije bio potpredsednik. (Aleksandar Martinović: Po Poslovniku.)
Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se na najgrublji mogući način vređa dostojanstvo Narodne skupštine. Koju god depešu „Vikiliksa“ da pročitamo, gospodin Ševarlić za nju nije čuo, ali je čuo i gledao je, kaže, na filmu depešu „Vikiliksa“ iz 2012. godine gde Nebojša Stefanović, po njegovim rečima, tada potpredsednik Vlade Republike Srbije, nudi Amerikancima podelu Kosova. Svako ko se iole bavi politikom, prati politička dešavanja na političkoj sceni Srbije, zna da je Nebojša Stefanović te 2012. godine izabran za predsednika Narodne skupštine. Niti je bio ministar u Vladi, niti je bio ministar unutrašnjih poslova, a pogotovo nije bio potpredsednik Vlade Republike Srbije. Oni koji su nam napravili gotovo nerešiv problem, gotovo nerešiv problem na Kosovu i Metohiji, gospodine Ševarliću, su oni sa kojima ste vi izašli na izbore 2016. godine, to su DSS, Dveri i to su oni sa kojima ste danas u savezu, Dragan Đilas, Boris Tadić, Vuk Jeremić i njima slični. Oni su hteli da se otresu KiM kao balasta. Malo zbog para, malo zbog obećanja da ćemo lakše da uđemo u EU, malo zbog toga što su inače političke neznalice i ne umeju da rešavaju bilo koji problem, pa ni problem KiM, jer su oni samo stvarali probleme, oni ni jedan problem nisu rešili. Vi nam držite lekcije o patriotizmu, vi ste bili u savezu i dan danas ste u savezu sa čovekom koji je direktno 2006. godine učestvovao u razbijanju državne zajednice Srbija i Crna Gora, mislim na Vuka Jeremića. Objavljeni su transkripti razgovora Vuka Jeremića, tada savetnika Borisa Tadića, služio je vojsku kod Borisa Tadića u predsedništvu Republike i ambasadora, tada Srbije i Crne Gore u Moskvi, onog Roćena, gde kažu – mi smo j… majku Srbiji i Crnoj Gori. Onda u 2019. godini, ovdeu Beogradu, u Novom Sadu, u Nišu lupamo se u junačke grudi, mi smo za odbranu srpskih svetinja na KiM, mi smo za odbranu srpskih svetinja u Crnoj Gori, ne damo Ostrog itd. A učinili smo sve da odu iz Srbije i da odu iz krila srpskog naroda i Pećka Patrijaršija, Visoki Dečani, Sveti Vasilije Ostroški i svi redom. Ko je kriv? Krvi si ti Vučiću, kriva je SNS, kriv je, kaže, Nebojša Stefanović. Pa krivi ste vi, Dragan Đilas, Vuk Jeremić, Boris Tadić, Boško Obradović, ovaj vaš Samardžić što vodi nekakav pokret. Bio čovek ministar za KiM 2008. godine, u Vladi Vojislava Koštunice. Juče bio na skupu koji je organizova Dragan Đilas u Domu sindikata. Taj veliki moćni Savez za Srbiju ne može da skupi u Domu sindikata više od hiljadu ljudi. Na tom skupu se pojavljuje veliki državotvorac, veliki branilac KiM, Slobodan Samardžić, bio ministar za KiM 2008. godine. Nije beknuo, nije jednu rečenicu prozborio o odbrani KiM kada su Šiptari proglasili lažnu državu KiM. Svaki dan nam Slobodan Samardžić drži lekcije o patriotizmu, o tome kako Srbija ne treba da uđe u EU. On, Marko, predaje na Fakultetu političkih nauka – politički sistem EU, objašnjava studentima kako funkcioniše EU. Decu je poslao na školovanje u EU. Zašto ih nije poslao na neki drugi deo sveta? To je taj lažni patriotizam, to je to licemerstvo, to je taj besmisao kad se pravite da ste nešto, a u stvari ste ništa. Ostavili ste nam državu u razvalinama, kamen na kamenu nije ostao tom Aleksandru Vučiću o kome vi pričate sve najgore. Sve ste nam upropastili i zajedničku državu sa Crnom Gorom, prećutali ste 2004. godinu, prespavali ste 2008. godinu. Državu ste nam doveli do bankrota. Onda kažete – e, ali ja sam gledao film u kome se čita neka depeša gde Nebojša Stefanović 2012. godine, kao potpredsednik Vlade, nudi Amerikancima podelu KiM. Kada ste tako veliki Srbin i veliki stručnjak za poljoprivredu, zašto ne odete u Gnjilane malo da držite predavanje Srbima o tome kako se uzgaja kukuruz? Zašto malo ne odete u Prištinu? Što malo ne odete u neki drugi deo Kim gde žive Srbi? Lako je biti veliki Srbin ovde u Beogradu i držati patriotske pridike, neko nudi podelu, neko traži podelu itd. Što ne odete malo na KiM? Između ostalog, i da vidite koliko država Srbija ulaže u KiM, u srpski narod koji je ostao da živi na KiM. Bio sam pre neki dan i znate šta kažu ljudi? Kažu da nikada više nije stizalo para iz budžeta Republike Srbije za puteve, za škole, za bolnice, za univerzitet. Bio sam na Univerzitetu u Kosovskoj Mitrovici. Bolje izgleda zgrada Univerziteta u Kosovskoj Mitrovici, nego ijednog univerziteta u centralnoj Srbiji. To je dokaz koliko se Aleksandar Vučić, koliko se Vlada Srbije bore za KiM. Ali, mnogo bi nam lakše bilo, bolja bi nam startna pozicija bila da nije bilo pogubne politike Borisa Tadića, Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Samardžića i svih onih sa kojima ste vi i vama slični u savezu.
Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Pravo na repliku. Izvolite.
Nemam nameru više da polemišem. Nisam uopšte rekao da je gospodin Nebojša Stefanović bio potpredsednik Vlade i da se tako spominje u depeši. (Aleksandar Martinović? Kako nisi?) Rekao sam da se u depeši spominje kada je bio potparol SNS. (Aleksandar Marković: Nikad nije bio potparol.) Ne znam, tako piše u depeši. Tako je barem saopšteno. Ja drugo ne znam. (Aleksandar Martinović: To nije tačno.) Moguće da nije tačno. Ja zato nisam… Zato što ja nisam imao taj dokument kod sebe u rukama da bih mogao ovde da ga pokažem, zato nisam ni hteo da spominjem ime i prezime. Molim vas. Što se tiče odnosa prema ovima drugima, to vi najbolje znate. Tada ste radili zajedno u Skupštini i na drugim mestima.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Kolega Orlić je u jednom od svojih prethodnih javljanja govorio o zajedničkoj retorici, odnosno o retorici koju je usvojio jedan narodni poslanik, koji nije više u sali, nažalost, Nemanja Šarović, od Marinike Tepić, Boška Obradovića i ostalih, i nažalost takvih primera je dosta, ali ako ste se pitali zbog čega je usvojio tu retoriku Marinike Tepić, Boška Obradovića i ostalih, pa to je zato što se informišu iz istog izvora. Dakle, oni se zajednički informišu isključivo preko onog časopisa, „Tabloid“, koji uređuje Milovan Brkić, pa onda taj govornik, koji nije nažalost više u sali, kada mu ponestane argumenata onda uvek vadi one teme, nekakav hotel, nekakav ric i sve ono što je mogao da pročita u „Tabloidu“ Milovana Brkića. Ali, dame i gospodo narodni poslanici, današnja sednica prolazi u atmosferi kampanje koju organizuje jedna televizija. U pitanju je televizija „N1“, kao deo jedne kompanije, a to je ona Šolakova „Junajted medija“. Ta kampanja služi kao dodatan pritisak na državne organe, neka državna preduzeća, ali i kao politički pritisak usmeren protiv nekih državnih funkcionera, prvenstveno premijera Srbije, ali i predsednika Srbije i sve to zamaskirano, tobože pričom o gušenju medija, medijskom mraku, cenzuri, otprilike kako vlast SNS guši televiziju „N1“ i ostale besmislice koje svaki dan možemo da slušamo. Onda se ispostavilo da iza te priče, u stvari stoji isključivo finansijski momenat. Dakle, u pitanju je poslovni odnos dve firme, dva preduzeća, dve kompanije, dakle, čisti poslovni odnos, pregovori oko komercijalnog ugovora, konkretno istekao je ugovor jednoj od tih firmi, e onda su ovi iz „N1“ otpočeli hajku i harangu i protiv „Telekoma“, protiv države, protiv Vlade Srbije, Vučića i to traje svaki dan, evo već nedeljama i to postaje polako glavna tema u državi. Dakle, samo zato što je njima istekao ugovor i zato što su oni nezadovoljni poslovnom ponudom „Telekoma“, mi sada svaki dan moramo da slušamo besmislice kojima nas danima obasipaju na svojoj televiziji. Dakle, da bi ljudi shvatili, ovde je u pitanju čisto poslovni jedan spor koga televizija „N1“, zloupotrebljava danima u dnevno političke svrhe. Ovde je u pitanju čisto politička kampanja koju su oni nazvali da se vidi „N1“ i one njihove, kako oni to zovu haštagove ili heštegove, šta god to značilo i onda imamo okrugle stolove, emisije, konferencije, mitinge u poslednjih dana, evo vidim da zakazuju i mitinge i posebno kampanju laži, lažnih vesti, zamena teza koja se vodi protiv državnih institucija i preduzeća. Dakle, radi istine, „Telekom“ je dao više ponuda, između ostalog i ponudu da se „N1“ besplatno emituje sve do okončanja pregovora, dakle do konačnog rešenja tog spora, a „Junajted medija“ je na to odgovorila tako što je obustavila pregovore, tako što je prekinula pregovore. Na taj način oni su poslali poruku da nikada, zapravo, i nisu želeli da dođu do kompromisa, da dođu do dogovora. Ali je još važnije što su oni na taj način, zapravo ogolili svoju poziciju i pokazali da im je ovde u celoj toj priči bio bitan isključivo finansijski momenat, a ne nikakva medijska sloboda, gušenje medija i ostalo što su navodili. I najvažnije niko nigde nije zabranio televiziju „N1“, nego su oni sami sebe isključili iz pregovaračkog procesa. Treba napomenuti, predsedavajući, još jednu stvar, a to je politička kampanja koja se iz tih medija vodi protiv premijera Ane Brnabić. Šta je greh Ane Brnabić u ovom slučaju? Greh je što je primetila i iznela da je „N1“ zapravo, postala bezmalo, pa politička partija. A istina je da televiziji „N1“ fali još jedino da skupe potpise i da se registruju i u tom slučaju bi imali sve elemente političke stranke. Dakle, imaju kampanju, imaju haštagove, ili heštegove, kako se to već kaže, svaki dan, 24 časa dnevno vode kampanju protiv Vučića, protiv Vlade Srbije, Srpske napredne stranke, imaju politički program, taj politički program se zove – kako srušiti Aleksandra Vučića i kako dovesti Dragana Đilasa na vlast. Dakle, sve je tu. Evo, ja im predlažem da se lepo registruju, očekujem i da se kandiduju na izborima, da skupe 10.000 potpisa i da počnu, polako, da predstavljaju svoj politički program, ne znam samo ko će biti nosilac njihove liste, da li Šolak, da li Đilas, možda Jugoslav Ćosić, ali u svakom slučaju više će šansi imati na izborima „N1“ televizija, nego Savez za Srbiju. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Šta da kažemo o ovom Zakonu autentičnog tumačenja? Mislim da je ovo potrebno da uradimo i u jednom delu ne želim nikad da kažem nešto protiv ljudi koji se bave svojom profesijom, konkretno mislim što kažu malo pre i za naše advokate, za ove izvršitelje, ali izvršitelji koji su nekada ranije radili, za vreme kada su radili preko suda, bilo je malo drugačije. Jesu ljudi bili sa srednjom školom, ali su imali više razumevanja. Sada izvršitelji koji su veoma aktivni, koji su u jednom delu imali mogućnost za vrlo kratko vreme da se obogate, sve su to stvari o kojima možemo pričati, a ima puno argumenata na štetu građana, a za njihovu dobrobit. Neke stvari sada menjamo i to je dobro. Dobro je da imamo mogućnost da obezbedimo da se slobodnije naši građani koji imaju neka dugovanja, a da mogu da se osećaju da nemaju problema, ali sa druge strane, ovim ćemo sada neke stvari rešiti. Malo pre govorimo o problemima u pravosuđu, kako je u pravosuđu veoma loše, kako je u jednom, kako je u drugom. Evo, svedoci smo današnjeg dana da policija, tužilaštvo i da pravosuđe radi svoj posao, gde ljudi koji su uradili nešto loše ili se sumnja da su uradili nešto loše da će odgovarati pred zakonom. Ranije sam ja govorio, za vreme 2017. - 2018. godine, vezano za Železnicu, kako je veliki problem u delu pruge koja ide od Niša prema Svrljigu, Knjaževcu, da je pruga u lošem stanju, da su po toj pruzi išle cisterne sa povećanom količinom određenih sastojka, gde se dešavao veći broj iskakanja tih cisterni, gde je na konto toga moglo da dođe do katastrofalne situacije i da bude ekološka katastrofa. Ne daj Bože da su se ti sastojci iz cisterne izlile u reci Timok, to bi bila katastrofalna situacija, bila bi ekološka bomba. Ja sam o tome govorio više puta. Čak su i ljudi, koji su stručni, iz Železnice govorili da su te cisterne preopterećene, da zbog toga ima ispadanja tih cisterni i dešavaju se loše stvari. Očekujem da, ovo su sada elementi, država radi svoj posao, da pravosuđe radi svoj posao i da niko nije zaštićen pred zakonom. To je velika stvar za sve nas, da niko nije zaštićen pred zakonom, ni ministri, ni državni sekretari, ni poslanici, ni predsednici opštine, ni ljudi. Svi koji rade u interesu građana i rade po zakonu, oni nema od čega da se sekiraju, nema čega da se plaše, ali zato svi oni koji rade samo za svoj džep, niko ih neće zaštititi pred zakonom i zato pravosuđe, siguran sam da radi svoj posao na najbolji način i onako kako se može. Prema tome, setimo se nekog perioda ranije kada su za sudije gubili svoja radna mesta zato što se nisu svideli nekom političkom lideru. To je bio neki period 2010, 2011. godine, kada su to vreme vladali neki drugi. U tom periodu veliki broj sudija je izgubio posao. Kasnije su te sudije vraćene na posao i nastavili su da rade. Još jednom, dragi moji prijatelji, kolege, država radi svoj posao. Svi oni koji su kršili zakon odgovaraće pred zakonom. To je neminovno i to se pokazalo i sada, pokazaće se i na dalje. Država Srbija, predsednik države i svi mi radimo u interesu svih građana. Ja govorimo o problemu jugoistoka Srbije, jer želim da tamo se ulaže više, da se radi i na završetku puteva, na završetku izgradnje pruge, da se radi na obezbeđivanju kvalitetnih i vodovoda i kanalizacije, da se obezbede. Nova radna mesta na jugoistoku Srbije jesu i mogućnost tamo ljudi da ostanu da žive. Što se tiče poljoprivrede, i na tome želim da radimo. Država Srbija će sigurno raditi svoj posao na najbolji način. Mi ovde radimo svoj posao onako kako treba. Ima neko ko ne misli tako, ali sutra, kada dođe vreme, evo, vrlo će to brzo doći i vreme, građani će reći onaj ko vredi dobiće podršku građana, da li je to lokalna samouprava, da li je to mesna zajednica, da li je region, da li je država. Ja sam siguran u jednu stvar, da najveći broj naših građana će podržati ljude koje vrede, a predsednik Srbije je čovek koji je za sve nas, mogu da kažem, kišobran, sve nas pokušava da na neki način pomogne da se svuda grade i da se svuda radi, ali jedna stvar sigurna da niko ko je grešio neće biti zaštićen. Još jednom, ja ću kao predsednik USS podržati sve ovo, da se radi za dobrobit svih, ali sa akcentom na sela, na poljoprivredu, na jugoistok Srbije i na taj način ići napred i cela Srbija.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je predloženo autentično tumačenje član 48. stav 6. Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Prosto, praksa je nametnula jednu ovakvu potrebu i ja lično smatram da se ovaj problem neće razrešiti sa autentičnim tumačenjem zato što bi trebalo 551 autentično tumačenje da bi se ovaj zakon protumačio na pravi način ili da bi se opravdali mnogi, ja slobodno kažem, nezakoniti postupci javnih izvršitelja. Ovo jeste došlo u Narodnu skupštinu, da Narodna skupština da autentično tumačenje pod pritiskom, na molbu ili sasvim je sve jedno jedne profesije tj. advokatske profesije. Ne treba ovo čitati ni tumačiti kao atak na jednu određenu profesiju i nema skupine da li je to politička stranka, da li je određena firma, da li neki državni organ gde svi ne valjaju. To, prosto, nije tačno i mi to tako ne doživljavamo i ne želimo to da kažemo. Ovde je problem sa primenom, odnosno, da budem precizan, sa naplatom potraživanja nakon završenog postupka imaju advokati zato što bi trebalo ponovo overavati taj predlog za izvršenje. To i usporava i poskupljuje postupak, ali ima jedna stvar, poštovane kolege, koju bi trebali imati na umu. Sve prolazi, poslanički mandat, saziv, ali ono što mi izgovorimo, što uradimo ostaje. Evo, ovde ja imam beleške kada je ovaj zakon 2011. godine, Zakon o obezbeđenju i izvršenju, 5. aprila 2011. godine, kada se o njemu govorilo, kada se raspravljalo ovde u Narodnoj skupštini i veoma je zanimljivo šta su o tom predlogu zakona tada govorili poslanici SRS, a šta su govorili sadašnji guverner Narodne banke Republike Srbije i direktor, na primer, preduzeća „Putevi Srbije“ ili „Koridori Srbije“. Sve to ovde ostaje zabeleženo. Ovde je rasprava u načelu bila u skupu tih tada pet zakona, objedinjena rasprava, a ovde su samo diskusije poslanika SRS na amandmane koje smo mi podneli. Ovo kada sam rekao šta je govorio guverner NBS i direktor Koridora Srbije, govorili su i negativno se izjašnjavali o ovom zakonu. Trebalo je tu pratiti jednu nit. Mi smo to očekivali. Nismo mogli 2012. godine, pripadnici ili vlast SNS, odmah nakon dolaska na vlast, da promene taj zakon, ali su to mogli već, sada da ne određujem vreme, godinu ili dve posle toga, nego tu nije postojalo dovoljno volje. Ustav na najprecizniji način ne definiše šta je sudska vlast. On kaže da sudsku vlast vrše sudovi i zato mi imamo razvlašćivanje sudskih nadležnosti. To razvlašćivanje sudske nadležnosti nije krenulo od SNS, ali SNS je to u nekim segmentima i podržavala. Imali smo jedan deo izuzimanja u to vreme od privrednih sudova, pa je oformljen APR, pa onda smo posle imali i pojavu notara. Sećate se koja je uzbuna bila kod advokata kada su notari trebali da preuzmu određen deo sudske nadležnosti? Sada, manji je problem to što nije odgovaralo možda advokatima, ali je veliki problem za građane Srbije. Neko je danas pričao da se popravlja zakon, da se nešto menja, a ne popravlja se. Osnovna suština jeste pod pritiskom javnosti Srbije, građana i akcije u kojoj je učestvovala SRS i prikupila preko 100 hiljada potpisa i mogu da vam kažem da su građani Srbije prilikom potpisivanja izjašnjavali se veoma, veoma loše o izvršiteljima. Hoću da verujem da od 217, odnosno 214 izvršitelja, plus tri zamenika, da postoje i čestiti ljudi, ali, prosto, ne dozvoljava im ona većina, a zna se dobro da je u pretprodaji jedno izvršilačko mesto, da ga nazovem tako kolokvijalno, koštalo i 50.000 evra. Prve javne izvršitelje je postavio ministar Snežana Malović, čini mi se. Manji deo izvršitelja je postavljen sada pod vlašću SNS, ali to ne oslobađa vas odgovornosti i odnosa tih izvršitelja prema građanima Srbije. Mi smo poznati, srpski radikali, da volimo da pričamo sa vama i da baratamo činjenicama. Ovde ja imam jedan konkretan zaključak o sprovođenju izvršenja, gde je osnovni dug bio nepunih 30.000 dinara, 29.800 dinara, a troškovi javnog izvršitelja 24.600 dinara. Od toga je 11.400 su za sprovođenje izvršenja, 1.200 dinara paušalno poštanske usluge ili poštanska dostava. Pa, svako od vas je ponekad imao potrebu da pošalje nešto post-netom. Evo, koleginica iz Pošte je tu i zna da to košta do sto dinara, otprilike, ako to nije sada preterano bogat skup… ili do 180 dinara, to ako se šalje najbržom mogućom poštom. Evo, ovde je 1.200 dinara naplaćeno za to. Put izvršitelja od mesta njegove kancelarije do mesta izvršenja, 30 kilometara, tri hiljade dinara. Uspešno završen posao, šest hiljada. Ovde gore stoji i grb države Srbije. Ovde treba nešto uraditi. Mi smo, čini mi se, jedina država u kojoj izvršitelji pljačkaju i otimaju od svog naroda. Iz Zakona o izvršenju i obezbeđenju, ovakav kakav jeste, sada je ostavio jednu takvu mogućnost. Ko se pojavljuje kao izvršni poverioc, u principu? Pojavljuju se jako siromašni građani Srbije, kao izvršni poverioci, ali u principu to se ne može osporiti, pojavljuju se strane banke, ređe se pojavljuju, odustala su javna preduzeća u Srbiji, to meni kažu – sramota nas je koliko javni izvršitelji uzimaju od naših komitenata, od naših potrošača, vode, iznošenja smeća ili neki drugi javnih uslova koje koriste građani, pa su neki počeli da odustaju, nego razgovorom i nekim drugim načinom pokušavaju da naplate svoje odluke. Ovde mi, na neki način, potiremo i francusku buržoasku revoluciju koja je imala za zadatak da napravi tu, izvrši podelu vlasti. Ovde podela vlasti ide na štetu sudske vlasti. Od koga? Pa, od strane izvršnih organa, od strane izvršne vlasi, iako je ona deo i te sudske vlasti gledajući kroz Ministarstvo pravde i slično. I, onda ovde ko ima mogućnost da dobije, ne onaj ko je jači i u pravu, ovde ima mogućnost da dobije onaj ko je bogatiji i tačno tamo kad spisak, Poreska uprava Republike Srbije kaže ko su njeni dužnici, a onda ko su najveći dužnici, da li se tu sprovodi izvršenje? Pa znate dobro da se ne sprovodi. Ogromna je razlika između onoga na čemu insistira SRS da se izvršenje vrati u nadležnost sudova. Rekao je neko od kolega da su ti sudski izvršitelji bili uglavnom ljudi sa četvrtim stepenom stručne spreme, ali njihova veština i mogućnost da na najracionalniji, najefikasniji način omoguće naplatu izvršnom poveriocu i omoguće, odnosno zatraže obavezu od izvršnog dužnika da to uradi na najjeftiniji i najbolji način. Da li je to funkcionisalo najbolje? Nije. Da li je tu nešto trebalo menjati? Pa, svakako da jeste. Ali, sigurno nije trebalo na ovakav način to uraditi. Sad vi možete da kažete, ovaj jedan primer koji ću izneti, koji Boga mi mnoge građane dovodi u zabrinuto stanje. U državi Srbiji brojke su različite. Kaže se da godišnje ode oko 51, 52 hiljade, sada da ne iznosimo statističke podatke, gde je preko 90% roditelja, uglavnom mladih, stručnih ljudi, podržavaju odlazak njihove dece u neke druge zemlje, odnosno države. Ja sam potpuno siguran da to nije svaki put zbog bolje ekonomske zarade, odnosno bolje zarade. Vrlo često je to i zbog nepravde koju određen broj stanovništva, odnosno građana Srbije doživljava, ne možemo reći od države. Državu personifikuju neki izvršitelji, neki konkretni ljudi od strane tih ljudi. Znači, Srbija je 10 država u svetu kod koje je najbrži odliv, odnosno izlazak stanovništva. Potpuno sam siguran da to nije zbog nedostatka prirodnih lepota, da to nije zbog nedostatka ili manjka patriotizma ili ljubavi prema svom zavičaju, svojoj državi, nego i zbog nepravde i zbog tih nekih propisa koji ne dozvoljavaju nekim ljudima da budu ravnopravni u odnosu na neke druge. Mi imamo obavezu i to ćemo uraditi, ne mogu da kažem kada, sve dok građani Srbije to žele i dok oni nama daju podršku i kažu da žele da se javni izvršitelji zauvek izbrišu iz pravnog sistema države Srbije, mi sada imamo kao dualno obrazovanje, imamo i ovde dualni način, odnosno dualno izvršenje. Imamo još uvek i sudske izvršitelje i javne izvršitelje. Istina, sudski izvršitelji se pominju u neke dve grupe izvršenja, a to su radni odnosi i porodični odnosi. Valjda jedno zbog brzine i potrebe da se brzo odreaguje i znači može, i tu se kod radnih odnosa traži se brza intervencija, a kada su u pitanju porodični odnosi, valjda tu i zbog nečeg što je privatno i što bih ja rekao sveto, jer porodica treba da bude nešto sveto, valjda zbog toga u eksperimentu, pre svega DS nije smela da taj deo ili taj korpus pitanja poveri u ruke ljudima koji su prave haračlije. Ovde se ograđujem od određenog broja koji nisu takvi, ali da li može, ako može građanin ili stranka u postupku da traži izuzeće sudije, da li može da traži izuzeće javnog izvršitelja? Ne može. Može samo ako mu je određen mesno nenadležan izvršitelj. Ako je mesno nadležan pokriva određen broj viših sudova ili jedan viši sud i jedan privredni sud, e onda on ne može da traži izuzeće. Primer koji sam navodio o visini naknade ili nagrade ili kako god hoćete, za javnog izvršitelj ne bi bio tako drastičan i bolan da sud nije rekao da je ovaj dužnik u pravu. Dva puta je ovo naplaćeno. Nije jednom, nego dva puta. Pokazao sam vam, ilustrovao koji je to odnos glavnog duga i troškova izvršenja. Poštovane kolege, ako ste u stanju da ostanete pred ovakvim činjenicama i nemi i slepi, mi tu nećemo. Pa naravno, pokazuje sada da jeste. Jeste jer smo mi od oktobra meseca izašli sa konkretnim predlogom Zakona o obezbeđenju i izvršenju. Najpre, smo išli sa tim da se taj zakon stavi van snage, a onda smo pripremili jedan dobar Zakon o obezbeđenju i rešenju gde ne bi bili favorizovani ni dužnici, a ni poverioci. I ne bi bilo te treće strane koja bi se enormno bogatila kroz postupak izvršenja. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, jeste, tačno je da je praksa nametnula potrebu da danas govorimo o donošenju autentičnog tumačenja. Ja sam na početku dala neke primere iz prakse zašto bi donošenje autentičnog tumačenja pomoglo i zašto će pomoći i strankama u postupku, sa jedne strane, i advokatima sa druge strane. Prosto, povećanju stepena pravne sigurnosti u našoj zemlji. Smatram da nije potrebno autentično tumačenje za svaki član ovog zakona. Govorim o Zakonu o izvršenju i obezbeđenju. Meni je jasno da postoje poslanici koji ne bi želeli da ovakav zakon postoji ili koji imaju predlog da se ukinu javni izvršitelji, ali takođe smatram i da je bilo potrebe za autentičnim tumačenjem baš svakog člana ovog zakona, takva potreba bi se pojavila. Nikako da napravimo razliku između donošenja zakona za vreme vlasti DS i SNS. Ja sam i danas govorila o tome, ali, evo, ponoviću. Dakle, 2011. godine bila je potpuno drugačija situacija. Moram da kažem da se nije baš najozbiljnije prilazilo problemima koji reguliše, odnosno pitanjima koja reguliše Zakon o izvršenju i obezbeđenju. Pre svega, tada nije bilo predviđeno da izvršitelji imaju kao jedan od uslova za izbor položen pravosudni ispit. To se otklonilo 2015. godine. Znamo ko je 2015. godine bio na vlasti. Kao dodatnu kvalifikaciju, mi smo tražili da je završena i određena obuka. Takođe, zakon iz 2011. godine, podsetiću vas, oduzeo je pravo dužniku na osnovno pravno sredstvo, na pravni lek, a to je pravo žalbe. Od 2011. godine do 2016. godine kada su izmene i dopune iz 2015, kada je zakon stupio na snagu, u tom periodu izvršni dužnici nisu imali pravo na žalbu, imali su samo pravo korišćenja prigovora i zahteva za otklanjanje nepravilnosti. Žalba nije postojala. Ono što bih ja želela da kažem, a što se tiče tarife javnih izvršitelja, završiću u još jednoj rečenici, tarifu javnih izvršitelja ne donose sami izvršitelji, tarifu donosi ministar pravde. Poslednje izmene, gospođa Kuburović dala je 23. decembra 2019. godine kada je korigovana tarifa iz 2016. godine. Prema tome, ne stoji baš konstatacija da mi ne želimo da popravimo stanje ili da i ove odredbe ovog zakona idu na bolje, jer postoji nadzor koji se vrši od strane ministarstva i postoje mere koje je ministarstvo preuzelo, upravo se tiču smanjenja tarife javnih izvršitelja. Hvala.
Pravno na repliku, narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Simbolično, kad sam rekao da za 551 član moglo bi se tražiti autentično tumačenje, ne mislite valjda da onaj poslednji, kad kaže - zakon stupa na snagu tad i tad primenjivaće se, da i njega treba tumačiti? To je potpuno jasno. Ja sam na taj način želeo da skrenem pažnju na sve loše posledice ovoga zakona. Ima jedna stvar, koleginice, koju vi prenebregavate. Situacija je sad lošija po dužnike nego što je bila 2012. godine, kad je zakon počeo da se primenjuje. Jer, podaci o kojima smo mi govorili i gospođa Nela Kuburović kao ministar pravde je iznela koliko je nepokretnosti prodato u 2017. i 2018. godini. To nadmašuje kompletan period pre toga, od stupanja na snagu ovog zakona. Meni je potpuno jasno, kad se pričalo o reformi pravosuđa, kad su imenovane i birane sudije, da je to bilo kao da radite nekom svom protivniku, nekom svom neprijatelju, kao da ne radite u državi u kojoj vi živite i treba da uradite najbolje što je to moguće. I tad je u pravosudnom sistemu, uključujući i predsednika Vrhovnog kasacionog suda ili u ono vreme samo Vrhovnog suda, koja je bila spremna da kaže - dobili smo presudu. To je bilo strašno. Mi danas imamo odlične profesore pravnog fakulteta, imamo sjajne studente, imamo dobre pravnike, diplomirane pravnike koje prvi put biramo kao sudije. Evo, samo jedno ime, koje ne mogu a da ne pomenem, a to sa namerom da i drugi požele da se takmiče. Jedna mlada devojka, diplomirani pravnik, Tatjana Tešić, sve ocene desetke izuzev, čini mi se, Rimskog prava. Izvinjavam se ako nisam u pravu. Pravosudni ispit položila sa odlikom. Ona je danas, ako se ne varam, portparol Višeg suda u Beogradu. Ja verujem da to nije usamljen slučaj. Mi tako dobrih, mladih stručnjaka imamo. Na tome treba raditi. Na takav način se otklanjaju propusti i greške i nas narodnih poslanika u zakonodavnoj aktivnosti, a i sudija prilikom konkretnog donošenja sudskih odluka.
Pravo na repliku, narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Arsiću. Ja sam takođe simbolično govorila kada sam rekla da nije svakom članu ovog zakona potrebno autentično tumačenje, jer sam želela zapravo da kažem da postoji dosta odredbi u glavnom Zakonu o izvršenju i obezbeđenju, koji jeste dobar. Kažete da je situacija lošija po dužnike. Ja ne znam kako situacija može da bude lošija po dužnike ako smo, kada smo govorili i o izmenama i dopunama ovog Predloga zakona, u prvi plan isticali pre svega zaštitu izvršnih dužnika, do te mere da smo morali na kraju da stavimo do znanja da smo svesni da postoje i izvršni poverioci i da smo svesni da su izvršni poverioci takođe građani Srbije. Jedno od najbitnijih i najosetljivijih pitanja je svakako pitanje srazmere koje se odnosi, s jedne strane, na visinu duga izvršnog dužnika, a sa druge strane na vrednost imovine izvršnog dužnika koja predstavlja predmet izvršenja. Kaže se da prilikom izbora između više sredstava i predmeta izvršenja javni izvršitelj po službenoj dužnosti vodi računa o tome da li se izvršenje sprovodi onim sredstvom i na onom predmetu koji su za izvršnog dužnika najmanje nepovoljni. Može da se promeni već određeno sredstvo i predmet izvršenja ukoliko postoji očigledna nesrazmera između određenog sredstva i predmeta izvršenja i visine potraživanja izvršnog poverioca. Prema tome, ovo je još jedan primer na osnovu koga bih ja zaključila da situacija nije lošija po izvršne dužnike. Danas u prvom delu sednice sam takođe govorila, ako smo ranije imali situaciju da može da se zapleni dve trećine plate a danas jedna polovina plate, i ako smo imali situaciju da se ranije radilo o dve trećine penzija a danas o jednoj trećini, pa čak jednoj desetini penzije, to je takođe zaštita dužnika. Na kraju, samo da kažem, pošto smo na terenu situacije koja je navodno lošija po dužnike, ono što je bitno jeste da ovaj zakon ima socijalni karakter, iako se od Zakona o izvršenju i obezbeđenju zaista ne očekuje da ima socijalni karakter, ograničenja koja se odnose na prinudna izvršenja, na platama i naknadama izvršnih dužnika, na prinudna izvršenja kada je reč o penzijama, kada je reč o ograničenju na kojim stvarima izvršenje apsolutno ne može da se izvrši. I još jedna stvar o kojoj smo mi govorili kada smo usvajali izmene i dopune ovog zakona jeste da su izuzeta od izvršenja sva primanja koja se dobijaju na osnovu Zakona o finansijskoj podršci porodici, da su izuzeta izvršenja i sva sredstva koja koriste državni organi za obavljanje svojih delatnosti, tako da se više neće desiti u Srbiji da se licitacija sprovodi na medicinskoj opremi ili na sredstvima za obavljanje delatnosti u okviru sudova, kako se ranije dešavalo. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Samo još jednom da se podsetimo da smo mi 2011. godine bili protiv ovog zakona, a da smo već 2016. godine, kad smo se ponovo vratili u parlament Republike Srbije, uporno insistirali na tome da se ovaj zakon stavi van snage. A onda smo imali izjave, ako se dobro sećam imena pomoćnika ministra pravde, Jelena Deretić, koja je 2018. godine, početkom 2018. godine, najavljivala izmene i dopune Zakona o obezbeđenju i izvršenju, govoreći da više neće biti divljanja, doslovno divljanja, izvršitelja. Ja ne kažem i neću uopšte da se pozivam na primere oduzimanja kolica i slično, to zaista ne dolikuje, i ako se negde i desilo, to neka ide na dušu ili kako god hoćete, onom izvršitelju ili onom poveriocu koji je mogao to sebi da dozvoli i da insistira i dalje na izvršenju. Određene stvari su se promenile. Ali kada? Godine 2019. Godine 2019. je izmenjen Zakon o obezbeđenju i izvršenju i tu ima određenih korekcija u odnosu na neko ranije vreme. Ali, zar treba vlasnik stana da dokazuje, ako se pojavi kao izvršni dužnik podstanar, vlasnik stana treba da dokazuje da su to njegove stvari da ne bi bile oduzete u takvim slučajevima? Pa, ovde je niz primera gde dužnik, a ponekad to nije ni dužnik, nego možda povezano lice, mora da dokazuje nešto što ne bi trebalo, ni u jednoj normalnoj državi se to ne dokazuje, nego se polazi od neke pretpostavke, a ovde uglavnom i postoji sprega. Vama je to poznato. Ima još jedan primer, podsetiću vas, vi dolazite iz Niša, da je tamo imovina koja vredi preko 100.000 evra prodata za 30.000 evra zbog namirenja nekog duga. Pa, znate da je jedan izvršitelj, možda je to sad popularno, možda će i drugi poverioci tražiti tog izvršitelja, treći, četvrti stan već uzimala i prodavala ga svojim prijateljima da bi obezbedila svoj neki status. To građani Srbije ne mogu da trpe. Oni su protiv toga. Građani Srbije nisu protiv izmirivanja svojih obaveza i duga. Istina, ponekad iz nekih razloga koji su možda mimo njihove volje nisu u situaciji da blagovremeno ispune svoju obavezu, ali oni ne beže od toga. Ne žele to. Vrlo često, ranije se to i dogovaralo i pravljeno je neko odloženo izvršenje. Ovde ne postoji mogućnost. Pa, jel vam poznat slučaj da je načelnik policijske uprave u Čačku novčano kažnjen sa preko 100.000 dinara zbog toga što nije hteo da pruži asistenciju u slučaju gde je greška bila više nego očigledna? Sad ćete reći - pa, nema on pravo da razmišlja svojom glavom. Ja mislim da svaki građanin, svaki ozbiljan i profesionalan čovek treba da razmišlja svojom glavom da bi bilo bolje i drugima.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski, predlagač. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, kažu kod mene u selu - strpljen, spašen. Neću ja govoriti o autentičnom tumačenju člana 96. stav 1. Poslovnika Skupštine. Osvrnuću se na deo komentara koje su neke kolege u prethodnoj diskusiji imale vezano za Predlog autentičnog tumačenja koje je danas na dnevnom redu. Moram da kažem jednu stvar, pa neka neko tumači subjektivno, ali to zaista sebi mogu da dam za pravo, jer 2016. godine stavio sam advokatsku kancelariju u mirovanje da bih mogao da se posvetim ovom poslu, a i to mi pruža jednu mogućnost da, čini mi se, malo nepristrasnije gledam na inicijative i ono što advokatura radi kada su u pitanju zakonodavne aktivnosti. Podsetiću vas sve ovde, uvažene kolege, kojima su puna usta problema sa notarima, problema sa javnim izvršiteljima, da su jedini bili advokati koji su ozbiljno pokušali da utiču na to da se zakoni 2011. godine ne donesu. Advokati su štrajkovali 2011. godine, ali nisam nešto primetio, moram priznati, tad doduše nisam imao tu čast da budem poslanik u Skupštini Republike Srbije, da su baš naišli na neku veliku podršku građana i politike, jer jednostavno nisu shvatili ono što im advokati poručuju. Iz tog razloga mislim da mnogo više sluha treba da postoji na ono na šta advokatura ukazuje. Raznorazni smo mi advokati, ali ima mnogo kolega uvaženih koji se bave na izuzetno visokom nivou i teorijskim proučavanjem svega, ali u praksi, u životu mi smo oni koji su praktičari, koji štiteći interese svojih stranka ove zakone, kakve donosimo, moraju da primene i one zakone koji su doneti pre nas. Prema tome, morate iskreno verovati da advokatura može, pre svih, da prepozna gde su potencijalne opasnosti u nečemu i da se o tome na jedan ozbiljan način razmisli. Naime, u ovom trenutku advokatura, ono sa čime se ja slažem, ne bih sad čitao sve to što je napisano, nam govori dve stvari: da Advokatska komora Srbije ima stav da je neophodno unaprediti mehanizme ujednačavanja sudske prakse proširenjem nadležnosti najvišeg suda itd. Znači, ukazuje da mi imamo jako ozbiljan problem u praksi kada je u pitanju izjednačavanje sudske prakse ili, kako ja to više volim da kažem, jednake primene zakona na sve građane Srbije. To nama u našem pravosudnom sistemu ovog trenutka ozbiljno nedostaje i ozbiljno škripi, a da je advokatura jako dobro prepoznala zašto je to tako jeste još jedna stvar koju ću ja ovde pročitati, a to je konstatacija da ustanovljena mreža sudova ne odgovara stvarnim potrebama građana i nužno je donošenje zakona u oblasti pravosuđa i nužno je ustanoviti drugačiju mrežu sudova, pre svega imajući u vidu i ravnomernu opterećenost nosioca pravosudnih funkcija, tako da i advokatura ovde na vreme, blagovremeno pokazuje da je odgovorna i ukazuje, kroz praksu, videvši šta se dešava, gde škripi, gde šta nedostaje, kada je u pitanju pravosuđe u Srbiji. Prema tome, ne bih ja ni u kom slučaju nipodaštavao, ni na koji način omalovažavao jedan iskren pristup i želju advokata da pomognu u tome da zakoni koji se donose budu što efikasniji i primenljiviji, ali ja vam kažem iskreno, i pravičniji, kad su građani Srbije u pitanju. Ovo autentično tumačenje jeste upravo iz tog razloga, jer za razliku od nas, advokatura je prepoznala gde u praksi može da nastane problem, da problem može da nastane upravo u različitom tumačenju odredbe člana 48. stav 6. Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Moram da kažem da ja lično, a učili su me pravu neki profesori tamo, kasnih osamdesetih godina, u vreme kad je pravnički jezik bio jasan, kad su pojmovi i termini koji su se koristili bili potpuno jasni i tačno se znalo šta se podrazumeva pod određenim terminom i kad nam nisu trebali ovoliki pojmovnici ispred svakog zakona, ne bih uopšte imao dilemu da pravilno tumačenje ovog člana jeste upravo ovakvo kakvim ga i predlažemo. Nedostatak u radu pravosuđa, koji je sistemske prirode, i to nije samo u pitanju ravnomerne raspodele predmeta između sudija, nego uopšte kakvu mrežu sudova imamo. Treba u nekom budućem periodu, time će se verovatno baviti naredni saziv ovog parlamenta, da napravi jednu krajnje ozbiljnu analizu šta su promene u srpskom pravosuđu donele, gde su greške i šta treba uraditi. Znate, paušalne ocene ili predlozi da treba ukinuti javne izvršitelje bez duboke analize kakvu to posledicu može da ostavi na pravni sistem, moram da kažem – jeste nešto što možda donosi popularnost, jeste, na neki način, poistovećivanje sa dužnicima, ali može da dovede pravni sistem Republike Srbije u ozbiljan problem. Neću da budem niti advokat javnih izvršitelja, niti nekih drugih lica kojima su poverena javna izvršenja, ali ono što moram da kažem činjenica jeste, da šta god mi hteli da priznamo ili ne u ovom trenutku izvršenja se sprovode daleko efikasnije nego što je to bilo rađeno u periodu dok javnih izvršitelja nije bilo. Da li su to mogli da rade i službenici suda i da to bude manji teret za dužnika? Slažem se da su mogli, ali mi sad imamo nasleđenu instituciju javnih izvršitelja i ono na čemu mi moramo da radimo jeste da to bude ili prihvatljivo za građane Republike Srbije ili da donesemo odluku u nekom budućem sazivu, nakon ozbiljne analize, šta uraditi. Upravo zato što nam se pre 2012. godine dešavalo da nam se sistemski remeti funkcionisanje sistema koje je do tad postojalo, bez odgovarajućih procena, bez odgovarajućih analiza, bez analize kakve sve posledice može da proizvede, danas mi ovde posvećujemo pažnju nečemu što ne bi ni trebalo da bude predmet rasprave. Međutim, slažem se ja da o svakom problemu treba razgovarati i svaki problem zavređuje pažnju ovog Doma. Danas je ovo na dnevnom redu i treba ovo što efikasnije i što korisnije po građane Republike Srbije rešiti. U prilog ovog autentičnog tumačenja, dodaću samo još jednu stvar, ovo jeste čak, ne samo povoljnija varijanta za dužnike, ovo je povoljnije za poverioce i za dužnike, jer u krajnjem slučaju to je trošak koji bi ušao u ukupan iznos dugovanja, samim tim podigao bi i osnovicu za obračun naknade javnih izvršitelja, takse koje su dužni prvo poverioci da predujme kada je postupanje suda, odnosno javnih izvršitelja u pitanju, ali na kraju balade to sve opet dođe na teret dužnika. Nama nije cilj da dužnika još više opterećujemo. Moram samo da pitam jednu stvar – hoćemo li bar jedanput pokušati da izađemo iz kože dužnika u kožu poverioca? Hajde da za momenat zaboravimo potraživanja javnih preduzeća za komunalne usluge, za TV pretplatu, za „Infostan“, za šta bilo gde je bilo u onome da je država poverilac. Da li mislite da onaj ko ima pravo, po osnovu sudske presude i po pravdi da naplati nešto, nije neko ko zavređuje našu pažnju? Da li on treba da čeka godinama da svoje potraživanje naplati? Nemojte da sklanjamo pogled sa istine u kojoj živimo. Nažalost, danas u Srbiji važi jedna uzrečica koju mi mnogi neće oprostiti jer ću je izgovoriti, ali ona kaže ovako – ako hoćeš da izgubiš prijatelja, pozajmi mu novac. Kada sam ja bio mlađi, u neka druga vremena, kada neko od komšija reši da zida kuću, nije morao da razmišlja da li će imati novca da je završi. Ljudi su se nudili da pomognu, a znali su da će taj isti učiniti sve da što pre vrati i njima, a i da pomogne nekom drugom kada bude bio u prilici. Nažalost, pustili smo da se pokvarimo, da ne budemo ono što smo bili pre 30-ak godina i mi na tome moramo ozbiljno da radimo. Da li je veća šteta da onoga ko je krajnje iskreno u želji da pomogne nekome dao novac, a u stvari bio u samom startu prevaren, da ga mi onemogućimo da ne može da naplati svoje potraživanje koje je kroz mučan i dugotrajan sudski postupak uspeo da utvrdi da postoji, zato što nam je žao prevaranta? Znate, ne možemo stvari da gledamo jednostrano, ima i ovakvih ima i onakvih situacija. Ja mogu sa vama da se složim da treba napraviti određene barijere da mi od dužnika ne bismo napravili socijalne slučajeve, a jesmo li u nekim situacijama od poverilaca skloni da napravimo socijalne slučajeve? Pričam opet o čoveku, pričam o ljudima, ne pričam o državi, ne pričam o komunalnim preduzećima, ne pričam o javnim institucijama. Bili smo ljuti, da napravim jednu digresiju sad, u vremena kada je građevinsko zemljište proglašeno društvenom svojinom, upisano pravo korišćenja i mogli ste na njemu da zidate kuću samo pod određenim uslovima, a niste mogli da ga prodate. Bili smo s pravom ljuti. Sada ćemo se složiti svi ovde, ja verujem, da je država tada bila dužna da ako kaže da je nešto od interesa za državu da isplati tržištu naknadu štete za tako nešto, kada je već stavila šapu na nečiju imovinu rekla - ne možeš da je koristiš itd. itd. Da li je sada analogno tome izvodljivo da država kaže – opraštamo do nekog iznos dugove dužnika koje imaju prema drugim ljudima, a onda država treba ako je to učinila da kaže – da, država će to da plati. Prvo, imamo li pravo na tako nešto, imamo li mogućnosti za tako nešto? To bi bilo pravedno prema poveriocima. Uvažene kolege, meni je drago što nije bilo mnogo komentara da li ima ili nema osnova za ovo autentično tumačenje. Ja ću samo podsetiti, i ovo stvarno nije stepen sujete i odgovornosti, slušajući moje kolege advokate upravo na ovu primedbu odmah nakon usvajanja izmena i dopuna Zakona o izvršenju i obezbeđenju, ja sam podneo Predlog zakona da se upravo ova odredba promeni i glasi na drugačiji način. Nisam primetio da ste obratili pažnju na to u toku redovnog jesenjeg zasedanja i da ste na bilo koji način podržali tu inicijativu. Mogu da prihvatim da tekst toga možda i nije bio dobar, nije bio lepo napisan, da sam ja to loše uradio, ali nismo čak razgovarali na temu da to na bilo koji način i popravimo. Tema, između ostalog, i toga predloga o azilu je bila ono o čemu smo imali jednu raspravu, a to je, kad sam pokušao amandmanski da reagujem na to, da se ne može blokirati preko jedne polovine zarade kad su u pitanju potraživanja za izdržavanje po osnovu izvršnih isprava. Ja vama tvrdim, a i advokatura vam tvrdi, uskoro ćemo ozbiljno razmišljati da i to promenimo, jer će vreme vrlo brzo pokazati da ćemo tim odredbama populističkim onemogućiti neku decu, neke nemoćne da potraživanje zasnovano na pravdi, na pravičnoj sudskoj odluci ne mogu da naplate. Neću ovde danas pričati o manifetlucima na koje su sve spremni izvršni dužnici, nažalost pogotovo nesavesni roditelji, na šta su sve spremni da izbegnu da pomognu toj svojoj deci kad već odrastaju bez njih da bar to materijalno ne osete kao preterani nedostatak. Prošao sam svašta kroz 20 i nešto godina advokature, video. Ne bih da nekome ovde još dam neku ideju kako bi mogao da pokuša da to izbegne i eskivira. Nažalost, postali smo takvi ljudi. Zato vas molim kolege, da kada kritikujemo javne izvršitelje da kažemo – da, da, i mi smo krivi ovde u ovom domu svi, jer nismo usvojili amandmanom kojim je trebalo da se promeni odredba i da kaže – nečija nepokretnost se ne može prodati ispod 80% tržišne vrednosti. Time bismo zaštitili izvršnog dužnika, time bismo zaštitili izvršnog poverioca, ne pričom o tome da se ono uopšte ne može prodati. Ako hoćemo da budemo iskreni i pošteni sami prema sebi, i da pogledamo sebe iskreno u ogledalo i da shvatimo gde smo ponekad i sami odgovorni, ovo jeste mesto na kojem o ovome treba razgovarati. Možda sam ja otišao malo preširoko u odnosu na ovo autentično tumačenje, ali valjda to još ne možete iskoreniti, onaj advokat budi se iz mene i ono iskustvo koje imam i želim da vam ukažem na moja razmišljanja koja su vezana za iskustvo, a potvrđena je i mnogim porukama koje sam dobio danas od kolega koje su još uvek aktivne i rade i bave se ovim poslom. Rade ga izuzetno časno i pošteno. Iskreno rečeno, ono što mi je drago, ovo autentično tumačenje će u mnogome pomoći i jako je važno da se ona advokatura koja se zove malom, individualnom advokaturom, lakše održi, a samo individualna advokatura, samo advokat pojedinac s kojim imate jedan više prijateljski, jedan zaštitnički odnos može da vam garantuje da će se neko za vaše pravo boriti i izboriti na pravi način, nego velike kancelarije koje nastaju ovde pod uticajem i utiskom koji nam dolazi odande odakle se meni ne sviđa, a to je zapad. Hvala.
Koleginice Banac, po kom osnovu? [[Grozdana Banac: … Zbog replike. Imate u Krivičnom zakoniku …]] Izvolite.
… stvari o izvršiteljima molim vas. Ja sam htela samo da skrenem pažnju, da istaknem, da u Krivičnom zakoniku postoji za neplaćanje alimentacije društveno koristan rad. Niko to ne primenjuje. Ne znam zašto. Izvolite, druže, razne manipulacije, izvoli čisti, daj mu metlu, neka počisti ovaj grad i nije problem, ali to neće niko da uradi zato što među njima ima puno i kolega. Drugo, što se tiče izvršitelja, molim vas, javnih izvršitelja, oni su, ja neću da iznosim svoj lični primer, blokirali su u dogovoru sa bankarima, pa su obustavljali primanja koja ima u Skupštini bez dokumentacije, bez mesne nadležnosti, bez ičega, pa sam slala iz kabineta, pa njih to ne dotiče uopšte, jer nijedan sudija neće da primeni zakon. Zašto? Zato što mu je kolega. Druga stvar. To treba da se zna, pa to mi svi znamo, zašto se to ne kaže. Ja ne razumem zašto se to ne kaže. U advokaturi, to su esnafi, da ne pričamo mi o advokaturi, mi pričamo o pravosuđu da li se primenjuje ili se ne primenjuje. Mnoge stvari se ne primenjuju. Ja se slažem sa kolegom Sretom Perićem i čestitam mu, on je dobar pravnik i čestit čovek. On je lepo izneo da u pravosuđu, ovo je razvlašćeno pravosuđe, nemojte molim vas, da li stiže ili ne stiže. Mi moramo da gledamo i solidarnost, moramo da gledamo i socijalnu kategoriju. Ne možete vi nekom ko živi, ko me je egzistencija da mu se sve uzme zbog dugovanja iz objektivnih razloga. Koji su objektivni razlozi? Da li je ovaj narod imao primanja? Da li i danas ima redovna primanja? Nema. Po tri meseca se ljudima ne isplaćuju plate. Zašto?
Pravo na repliku narodni poslanik Đorđe Komplenski, zatim Sreto Perić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Trudiću se da ostanem u okviru načina na koji sam pokušao da to govorim i u prethodnom javljanju i sada ću reći samo – znate li koliko onu bebu od osam meseci kojoj majka ne može da radi, jer mora da je gaji, a otac neće da joj isplati izdržavanje nego je dao otkaz na radnom mestu samo da ne bi plaćao izdržavanje, koliko njoj znači da li će ovaj ići da čisti ulice i društveno koristan rad? Pa ne znači joj ništa ni da ta bitanga ode u zatvor, gde mu i jeste mesto, na žalost. Prema tome, taj deo jednostavno ne stoji. Nemojte sebe prepoznavati i svoje lične probleme iznositi kao univerzalnu stavku. Deca imaju pravo na pristojan život i kada govorimo o izdržavanju i zapleni dve trećine zarade, govorim isključivo i samo o izdržavanju dece i onih starih, najugroženijih. Prema tome, ako će zbog toga neko ko svoju decu ne izdržava, on da bude gladan umesto dece, ja nemam nikakvu dilemu.
Zahvaljujem. Izvinite, kolega Periću, upozoren sam da je prvo pravo na repliku imala koleginica Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, ja bih vas na početku zamolila da kada dajete reč, date je na osnovu osnova za reč i da vodite računa o tome ko je, kako i zbog čega dobio reč i da li ima osnov za javljanje ili nema osnov za javljanje. Takođe, želim da kažem da i oni ljudi koji se ne slažu sa politikom koju sprovodi Aleksandar Vučić ili sa politikom koju sprovodi SNS, uopšte nisu u obavezi da izađu na izbore sa SNS u koaliciji, nego neka izađu samostalno na izbore i umesto što neki poslanici se vuku uz najbrojniju poslaničku grupu koju, čine pre svega poslanici SNS, evo sada ćemo spustiti na 3% cenzus pa ćemo da vidimo ko će, koliko da dobije glasova na sledećim izborima. Ja im svu sreću u tome želim. Što se tiče moje replike, pre svega želim da se osvrnem na izjavu Jelene Deretić, pomoćnika ministra pravde. O tome se govorilo i kada smo radili izmene i dopune Zakona o izvršenju i obezbeđenju i pošto ja kod sebe imam steno beleške ja ću pročitati, to bi bilo najbolje da ne parafraziram, to bi bilo najbolje da brzo pričam, zato što nekako uvek malo vremena imam. Da ne bih prepričavala šta je gospođa Kuburović rekla, dakle, citiram gospođu Kuburović, kaže – pošto moj pomoćnik ne može da se obraća u Skupštini, moram da kažem da nije tačno to što ste naveli na početku da je Jelena Deretić rekla, tako da, ja mogu još jednom da kažem, s obzirom da sam imala prilike i da pročitam taj intervju u integralnom obliku, da takvu rečenicu pomoćnik nikada nije izgovorila. Tako da to što sada ovde na sednici trenutno nije gospođa ministar Nela Kuburović, ne znači da mi ne znamo o čemu se raspravljalo na sednicama koje smo ranije imali u ovom sazivu. Što se tiče novčanog kažnjavanja, novčano kažnjavanje, apsolutno nije u nadležnosti javnih izvršitelja i ja pozivam svakoga ko je bio u situaciji da ga javni izvršitelj novčano kazni, mada ja smatram da je to nemoguće, da protiv istog podnese krivičnu prijavu i da nadležni državni organi u skladu sa tim reaguju. Što se tiče prodaje imovine u bescenje i zloupotrebe od strane izvršitelja, pre svega postoji elektronski nadzor rada javno izvršiteljskih kancelarija, Ministarstvo je donelo pravilnik u vezi toga tako da na dnevnom nivou sada Ministarstvo može da prati šta se dešava u javno izvršiteljskim kancelarijama, čak znaju i do koliko sati uveče. Inače, ustanovljeno je da javna aukcija, kao centralna faza prodaje nepokretnosti jeste najslabija karika bila godinama unazad i oko toga su se desile neke promene o kojima smo mi takođe tada govorili, a to su da javni izvršitelj, saradnici njegovi iz kancelarije, pa čak i zaposleni u Ministarstvu koji prate javne aukcije ne mogu više da se nađu na mestu kupca neke nepokretnosti. Za kraj bih rekla, ipak i pored svega što smo danas čuli i pored svih napora i pored svih intencija Vlade da se bilo koji zakon u ovoj zemlji poboljša, ako su se desile neke promene, desile su se kasno, ako se te promene nisu desile, opet smo pogrešili, tako da ja mislim da se ja više neću javljati za replike. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Ja bih ovu priliku iskoristio da obavestim poštovanu koleginicu Žarić Kovačević, da će SRS samostalno izaći na izbore kao i svaki put do sada, pa šta nam Bog da, a daće nam ono što zaslužujemo. Mi tu nemamo nikakvih problema, možda vi niste ni mislili na nas, ali evo da znate. Drugo, volim da polemišem sa kolegom Komlenskim, zato što je strogo čovek bio u materiji i otprilike jedan deo o čemu je on govorio odnosio se i na diskusiju poslanika SRS. Mi smo izvršili kolega Komlenski analizu svih zakona obezbeđenju izvršenju, ne Srbije sada, nego i bivše SFRJ i poredili sa ovim iz 2011. godine i utvrdili ogromne prednosti koje se nalaze na strani tog, jel tako kolega Mijatoviću, bivšeg komunističkog režima, pa smo videli da je tada to bilo humanije nego što je kasnije 2012. godine. Znači, mi smo napravili tu jednu detaljnu analizu, kolega Komlenski. Mi u istu ravan pokušavamo da stavimo i poverioca i dužnika i iz te iste ravni da istisnemo treću stranu, a to su izvršitelji. Opet na osnovu nekih analiza i na osnovu onoga što građani Srbije žive i preživljavaju, a kada je u pitanju alimentacija o kojoj ste vi pričali, ja sam malo i emotivan čovek, možda i zbog specifičnih svojih ličnih razloga, ne mogu da razumem roditelja, da li je majka ili otac kojeg bračni drug mora da tuži zbog doprinosa o izdržavanju zajedničke dece. Nikada to nisam mogao da razumem, ni danas ne razumem i niko me ne može ubediti u to. Kada je visina u pitanju, mogu da razumem da on može da bude onoliko ili ovoliko, zavisi od njegovih primanja, ali uopšte potreba za tako nečim, to ne mogu da shvatim. Drugo, pokrenuli ste jednu dobru temu, a mi o tome uvek govorimo, kada je u pitanju pravosuđe, da preispitamo i sudsku mrežu. Mi znamo šta nam se sve dešava, koliko košta državu Srbiju putovanje sudija iz jednog u drugo mesto. Znači, evo konkretan primer, sudija od prvo lo Loznice, jel tako koleginice Grubor, pa se onda vrati u Ljuboviju, zato što taj dan treba da ima suđenje u Ljuboviji. To je nešto što je veliki trošak. Neke sudije su imale i toga ima nekoliko, ovo ne navodim sada kao pokazatelj toj analizi, ali se dešavalo da su imali čak i saobraćajne udese putujući iz jednog u drugo mesto, koje nije ponekad ni tako blizu, čak i do 100 km. Da vidimo mi o čemu se tu radi. To je neko hteo da potpuno unakazi sistem pravosuđa u Srbiji. Hajde sada da ne čekamo da nam se svi negativni efekti pojave, pa da onda kažemo da ćemo to menjati. I koleginice, ovo nije pitanje politike, ovaj zakon je materijalno procesne prirode i njega treba kao takvog tumačiti, i tako ga posmatrati i pokušati da otklonimo sve ono što je moguće. Autentično tumečanje kolega Komlenski, imam prijatelje advokate i oni su mi takođe ukazivali da je ovo problem i dobro je što je urađeno, ali mi sa ovim autentičnim tumačenjem samo jedan, rekao bih manji deo, problema koji proizilaze iz ovog zakona rešavamo, a ostaje mnogo više problema koje još nećemo ni da sagledamo. Hvala.
Reč ima ovlašćeni predstavnik predlagača, Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, meni je veliko zadovoljstvo da čujem da je nešto u komunizmu bilo bolje nego što je počelo 2011. godine da se stvara, pa smo mi ovde danas dočekali i treba da pravimo boljim i humanijim. Tako da tu možemo da se složimo da iz jednog humanog ugla, iz iste ravni prema izvršiocima i poveriocima treba posmatrati dovođenje ovog zakona na pravo mesto gde mu jeste. Drago mi je da ste se složili, ali se niste složili samo samnom, složili ste se sa većinom advokata u Republici Srbiji koji kažu da mreža sudova nije odgovarajuća. Ne samo po svom mesnom rasporedu, odnosno u mestima i sedištima gde sudove imamo, nego čak i u načinu organizacije samih sudova i tu ću biti sklon pa reći da ono što je promenjeno, po meni je daleko bolje bilo i o tome treba takođe napraviti jednu ozbiljnu analizu. Mislim da je mreža opštinskih i okružnih sudova bila daleko bolje efikasnija, pravednija, pravičnija i dostupnija građanima Srbije, omogućavala bolje funkcionisanje primene ujednačene sudske prakse i jednake primene na svakom mestu. Znate, racionalizacija po svaku meru protiv koje sam ja, ne sme da bude primenljiva i primenjivana tamo, kada je u pitanju pravosuđe i kada je u pitanju dostupnost pravde građanima Republike Srbije. Uostalom, ozbiljnost države meri se prema i njenoj prisutnosti u svakoj sredini u kojoj je to moguće. Znači, ne treba to meriti samo ekonomskom isplativošću, da li u Ljuboviji treba da ima sedište sud i da se tamo nalazi sud ili ne treba da bude ili treba da ima samo sudeće dane. Po meni treba da ima sud, kao što je bilo po staroj mreži, ukoliko se ja ne varam, davno je od toga prošlo, ali je vreme takođe da mi preispitamo mnogo toga vezanog za pravosuđe. Ja se nadam da smo u dovoljnoj meri u dosadašnjem periodu od 2012. do 2020. godine, Srbiju stavili ekonomski na noge, ojačali je, stabilizovali je kao državu, stabilizovali njenu vojnu snagu da smanjimo rizike. To je ipak morao da bude prvenstveni zadatak kojim se i ovaj parlament i ova Vlada bavila do sada. Ali, sada treba preispitati sve te novotarije koje su nam se loše pokazale, a ja jednu od tih novotarija, protiv kojih sam takođe ja lično bio, to je tužilačka istraga. Istražene sudije su bile daleko efikasniji sistem rada, ali ovako ako krenemo možemo poprilično dugo da razgovaramo na tu temu tražeći sve što je bilo bolje i sve što bi trebalo da bude bolje, naravno da ne postoji ništa idealno. Ulaženje zakona u svaku pojedinačnu situaciju, otvara još mnogo više prostora za ono što nije dobro, znate. Mene su na fakultetu naučili, to je jedna od retkih lekcija koju sam zapamtio, da je zakon od 12 tablica, a to je u stvari zakon koji sadrži samo 12 osnovnih pravila, sve ostalo je bilo na svesti i savesti, sudija je bio najbolji zakon. Tu nije bilo nečega što nije bilo pokriveno načelima na osnovu kojih se u to vreme postupalo. Naravno, ne treba se vraćati u to doba, ali da radimo zajednički na jednom ozbiljnom unapređenju bez obzira na to kojoj političkoj grupaciji, čak i na ideološke prefikse u svemu tome, to nam jeste zadatak za neki budući period. Ja se iskreno nadam da će to biti prioritet u radu nekog novog saziva parlamenta posle izbora koji nas čekaju u aprilu mesecu kakav god mu sastav bio i ko god bio u njemu imaće jednostavno obavezu da ovom delu života građana Srbije posveti pažnju i da radi na njenom unapređenju bez obzira kome pripadao u poslaničkim klupama. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Komlenski. Kolega Periću, želite repliku? Izvolite.
Kolega Komlenski, mi smo još 2008, 2009, 2010. godine govorili to i to, sve postoji, kao što je i ovo malopre vezano za ovaj zakon. Pa, koliko treba da prođe još vremena da bi mi napravili ovu analizu? Slažem se sa vama i to je rekao i Muftija dobro - čovek treba da bude u centu, eto, jel vi vidite da mi nemamo problem ako je nešto u redu, da je u redu. Ja sam usput naveo kao neku sporednu stvar finansijske efekte, mada treba i to imati u vidu, tu je i bezbednost onih koji putuju s jedne strane, ali najbitnije je da se sud nalazi u jednom mestu, da je on blizu i da je dostupan građanima. Pitanje, da postoje sudovi gde su ranije bili, kako vi kažete, su bila sedišta opštinskih i okružnih sudova, da li bi za izvršiteljima i ovakvim načinom izvršenja uopšte imali potrebu? Ja sam siguran da ne bi, a to sad da mogu da se primene neki zakoni koji su ranije važili, ja sam, čini mi se, iako tako ne izgleda malo stariji od vas, pa sam takođe neke principe učio, ali ne možemo se pozivati na ono vreme i ovo, idealan pravni sistem ne može da se napravi ni danas ni sutra. Ne može da se napravi iz razloga zato što mi nismo idealni ljudi. Kada bi mi poštovali svoje obaveze, obaveze poštovali, onda bi to bilo sve drugačije, manje bi trebali da dokazuju neki svoja prava. Kada bi mi manje koristili svoja prava, znate koliko ne bi bilo saobraćajnih nesreća ili koristili prava drugih da ponekad mi stanemo. Nismo takvi, ne možemo, ali hajte za početak biću zadovoljan, neću se više javljati, da probamo da uradimo analizu ove mreže sudova i svega drugog što je od 2010. godine. To je jedna decenija, jedna decenija od ovakvog načina primene ovih pravosudnih zakona, a to je sasvim dovoljno vremena da vidimo šta nam je uraditi da bi popravili situaciju. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Periću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas smo u jednoj situaciji da dajemo jedno autentično tumačenje zato što zakoni ne mogu da predvide sve životne situacije, i kada donosimo ovde zakon, ne možemo da predvidimo kako će ko taj zakon da primenjuje i zato dolazi do određenih nedoumica, nedoslednosti, različitog tumačenja, različite primene. Zato i služi Narodna skupština da da jedno takvo autentično tumačenje na zakon koji je ona sama donela. Naravno, Narodna skupština jeste mesto gde se vodi politička, ne samo stručna debata, ja to pravo svojih kolega poštujem bez obzira da li oni podržavaju Vlade Republike Srbije ili ne, da li su opozicija ili nisu, da li su bivši režim ili nisu. Ali, kada se bavimo tumačenjem ili donošenjem zakona, hajde da pogledamo o nekim stvarima, činjenicama i realnostima u oči, kao što gledamo da je ovo jedno pitanje, da ne znamo kako će zakon da se primenjuje u životu, hajde da vidimo i kako se neke stvari koje se dešavaju, koje nisu pravilo u sprovođenju zakona politizuju i prikazuju da je to problem otkad je taj zakon ušao u primenu i da je to generalno problem koji postoji. Znači, kao što sam i rekao već u jednom delu svog izlaganja, jako je popularno napadati poreznike, jako je popularno napadati i policiju kada radi svoj posao pa kontroliše brzinu, alkoholisanost vozača itd, jako je popularno napadati i sudske izvršitelje, privatne izvršitelje, jako je popularno napadati banke, javna preduzeća ako imamo neku obavezu prema njima, jer narod čak i ako zna da nije u pravu, voli da ih neko napadne, prikaže kao loše, eto iz nekog načina da im se osveti za ono što im se dešava i zbog nekih obaveza koje imaju, a ne vrše. Ali, hajde da pogledamo zaista i one životne situacije kakve su, znači imamo priču da posao oko izvršenja treba da rade isključivo sudovi, nikako privatni izvršitelji. Kažem, postoji ta opcija da razgovaramo i da osuđujemo možda troškovnik koji koriste privatni izvršitelji, ali hajde da vidimo kako to izgleda, kako bi to sprovodio sud opšte nadležnosti, jer on je bio nadležan za postupke izvršenja sa teritorije svoje sudske jedinice i da li je to bilo isključivo izvršenje bez troškova. Evo, ovako, svi ti troškovi koje sada naplaćuje privatni izvršitelj, mora da se plati sudskom izvršitelju, ali ste morali još nešto da date sudskom izvršitelju, ne svima. Ali, da ga namolite da počne da radi svoj posao, najčešće ste morali da ga častite, u najmanju ruku bar jednim ručkom. Za svaki njegov izlazak na teren morali ste da ga častite bar jednom ručkom, i za svaku pravnu radnju koju je preduzimao morali ste da ga častite. Jer, eto, čovek nije imao dovoljno veliku platu, pa zato nije hteo da radi svoj posao, pa ste morali zato da ostvarite pravo koje je nastalo na osnovu pravosnažne sudske presude, na osnovu rešenja o izvršenju koje je taj njegov sud kao poslodavac izdao, eto, morali da ga častite. Sad idemo u tu priču i širimo kako izvršitelji sprovode neke samovoljne radnje, pravne radnje i da uništavaju građane, rasprodaju njihovu imovinu. Pa kažemo da to treba da rade sudski izvršitelji. Moram da pitam – a na osnovu kog akta i papira to radi privatan izvršitelj? Pa na osnovu sudske presude i na osnovu rešenja o izvršenju koje je dao nadležni sud. Nema on tu samovolju, on može samo da postupa onako kako mu je naložio sud. Međutim, vraćam se na taj deo priče da je uvek popularno napadati banke, javna preduzeća, izvršitelje. A sad moram i ja da postavim jedno pitanje – šta ako je poverilac samohrana majka i da otac, njihove zajedničke dece, neće da uplaćuje alimentaciju svojoj deci, odnosno da učestvuje u izdržavanju dece čiji je on otac ili majka svejedno? Vama se obraćam, kolega Periću, vi ste to najviše napadali. E, sad mi recite kako će ta samohrana majka sa sudskim izvršiteljima koje ste morali da častite, da ih nagovarate, terate, molite i čekate ispred suda da krenu na posao da naplati alimentaciju za svoju decu? Evo, nema više banaka. Nema više ni javnih preduzeća. Nema više ni zelenaša. Kako ćete ovo da naplatite? Kakvu sliku to šaljete o nama kao državi ako nismo u stanju da sprovodimo, izvršavamo naloge svojih sudova? Rekao sam vam, kada spominjete banke, zapamtite da je u njima novac naših građana i naše privrede, i ako banka ode u stečaj da će i ti ljudi ostati bez novca zato što je neki mangup ili masa mangupa podigla kredite i pobegla po celom belom svetu, ili kriju imovinu, ili, eto nećemo da im uskratimo socijalnu pravdu. A šta je sa socijalnom pravdom poverioca? Neko će da kaže – pa, banke ne odlaze u stečaj. Samo u zadnjih nekoliko godina koliko je banaka otišlo u stečaj. Hoćete da vam pokažem koliko imam zahteva akcionara, to su fizička lica, ljudi koji su pod nekom prisilom u vreme komunista morali da otkupljuju akcije „Agrobanke“ njima je taj novac propao, njima su akcije propale, „Agrobanka“ je propala, otišla u stečaj. Kako će oni da naplate svoja potraživanja? Znate kako je „Agrobanka“ otišla u stečaj? Zbog loših sistema naplate i obezbeđenja potraživanja. Tako je otišla u stečaj. Skupila se ekipa, podigli kredite, razvukli kredite i imovinu po čitavoj Evropi… Izvolite i naplaćujte sad kad nema ničega. I sad opet, hoćemo li da branimo dužnika ili poverioca? Hoćemo li da se hvatamo za socijalni aspekt i jednog i drugog? Jer, činjenica jeste da je neko podigao, ako je imao neku obavezu da je ona nastala ili zato što je podigao neki novac, da li po osnovu pozajmice od fizičkog lica, da li po osnovu kredita od finansijske institucije, da li po osnovu usluge koja mu je pružena? Hajde sad da raspravimo. Ako je taj dug nastao da li on i ne treba da se naplati? Evo, rekli smo za dugove koji su, zakonom je određeno, za dugove koji su manji od 5.000 evra u dinarskoj protivvrednosti, a nastale su po osnovu korišćenja javnih sredstava, znači, komunalnih i javnih preduzeća ne može da bude plenjena imovina. Šta ako je dug privatan? Šta ako je nekog prevario, opljačkao i uživa u tome zato što ne postoji pravni sistem koji će da zaštiti tog čoveka? Pa, kao da njegovoj deci nije oduzet novac. Spremni smo da prihvatimo i kritike i razgovore oko te tarife koju imaju izvršitelji, da ona bude zaista realna, da zaista pokriva njihove troškove i njihovu nagradu srazmernu njihovom angažovanju. Ne može da mu bude nagrada ako je on iz prve poslao nalog za prinudnu naplatu u poslovnu banku ili kod poslodavca. Pa, on ima samo redovno ono što mu i sleduje. Tu se slažemo, i o tome možemo da razgovaramo, treba to dovesti u red i mnogo je bolje sada, nego što je bilo pre godinu dana. Mislim da još uvek ima mesta da se ti paratroškovi više ne koriste. Ali, nemojte više da se stavljate na stranu samo dužnika, narodni ste poslanici, gledajte i poverioce, i oni su vaši građani. Kad banka ode u stečaj to se plaća iz budžeta Republike Srbije, pa taj budžet opet pune naši građani. Javno preduzeće kada ode u stečaj, pa to se opet naplaćuje iz budžeta Republike Srbije ili iz budžeta lokalne samouprave, koju opet pune naši građani. Ne možete zakon da gledate – do pola ga primenjujemo, do pola ga ne primenjujemo. Zakon se primenjuje ili ne primenjuje. Zato, nemojte da sve bude podređeno jednoj relativno maloj političkoj popularnosti, a kasnije da budete u neprijatnoj situaciji kada vas neko pita zašto ste to govorili, zašto i dalje to ne tražite, jer možda nešto participirate negde, ispada da ste prevarili te građane. Nema potrebe za tim. Budimo realni i da govorimo stvari onakve kakve jesu. Imamo pravo na političke razlike, imamo pravo da različito vidimo situaciju u Republici Srbiji, ali ne možete da kažete da Republika Srbija i pored toga što se danas još uvek teško živi nije mnogo bolje mesto za život nego što je bila pre nego što je Aleksandar Vučić i Srpska napredna stranka preuzela odgovornost za budućnost Republike Srbije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, posle ovako vrlo dobrog obrazloženja advokata Đorđa Komlenskog, Neđe Jovanovića i našeg advokata Mićina, a pored njih i uvaženih narodnih poslanika, suvišno je bilo šta da ja kažem, ali želim samo da dam podršku i da kažem jednu rečenicu da bez sudskog rešenja nema izvršenja. Glavno pitanje je pitanje suda, dok sud ne donosi rešenje o izvršenju ne mogu izvršitelji to da rade, ali ostavimo to advokatima, oni su danas, ti pravnici izuzetno obrazložili, građani su to čuli. Ono što želim reći, to je da smo danas pet sati raspravljali o nečemu drugom. Oni koji su raspravljali o nečemu drugom danas ih nema ovde, pobegli su. Bilo je onih političkih protivnika koji su stalno napustili, pa čak i jednog dela koji dolaze ovde, važno je da su optužili Srpsku naprednu stranku i govorili, gospodin Ševarlić, da smo mi krivi za KiM. Uvaženi građani, imalo smo strpljenja danas čitav dan, kako vidite, neki da ostanemo do kraja i da damo odgovore. Oni su mislili da kažu svoje i da pobegnu. E, sad ćemo ići redom. Najpre, ova dva zadnja dana, čuli ste, kako je takozvano udruženje „Jedan od pet miliona“ politička organizacija. Da li smo mi, dame i gospodo narodni poslanici i uvaženi građani Srbije govorili to od početka poslanici SNS? Naravno da jesmo. Dakle, evo vidite šta je tu bitno, po meni, da ne oduzimam vreme. Prvo, što je formirano od strane pojedinih fakulteta. Da li pojedini fakulteti mogu organizovati političke stranke? To nema nigde na svetu. Mi smo to od početka, gospodine Martinoviću, Orliću i uvaženi poslanici, stalno govorili. Da li je tačno, gospodo, narodni poslanici, kojih nema večeras ovde? Da li je tako, poštovani građani Srbije? Odgovorite sami. I ono što me jako, jako boli, a to je što su mladi studenti izigrani. Zloupotrebljeni su studenti, naša deca. Mi smo to od početka govorili. Gle čuda, poštovani građani, u njih se razočarala, kako ste sinoć čuli, i gospođa Srbijanka Turajlić. I tačka. Ali, nije dodala ko je odgovoran za to. Gde su njihovi profesori sad? A ja ću da dam odgovor zašto su to radili. Znate, poštovani građani, zašto su to radili, i vi uvaženi studenti, izigrani? Onaj ko vas je predvodio, jedan od njih je izabran četvrti put za docenta, a predavao je i na fakultetu na kojem sam ja predavao poslednjih 10 godina. To je njemu bio cilj i zato ste, gospodo studenti, izmanipulisani. Oni su dobili zvanja, vas isturili, raspršili se, putujući cirkusanti, kao što sam ja od početka rekao, ne samo za ove od "Jedan do pet miliona" nego i inače za ove proteste. Dozvolite, idemo dalje redom. Verovali ili ne, poštovani građani, a vi koji niste pratili, lider Narodne stranke, gospodin Zoran Živković je potvrdio ovo što ja kažem, da su protesti "Jedan od pet miliona" od samog početka bili stranački skupovi. Citiram gospodina Živkovića: "Smešno mi je da slušam priče "Jedan od pet miliona" kao grupu nezavisnih studenata. Od prvog protesta to nije organizovana imaginarna grupa slučajnih prolaznika, već političkih stranaka", od novembra 2018. godine sve do 13. marta prošle godine. O tome - pazite poštovani građani - ko će govoriti i šta će biti tema protesta nije odlučivao nikakav pokret "Jedan od pet miliona", nego naše konsultacije - gospodine doktore Orliću - u Starom gradu, kod Marka Bastaća". Završen citat, 24. januara gospodnje 2020. godine. Jel tačno, gospodine Živkoviću, ili ne? Poštovani građani, razobličavamo ono što svaki dan to činimo. Sada idemo malo redom. Danas je uvaženi narodni poslanik, ne samo jedan uvaženi moj kolega profesor nego i neki drugi iz političkih stranaka, pokušali su optužiti Aleksandra Vučića i SNS za Kosovo i Metohiju. Jel tako, gospodine doktore Orliću i Martinoviću? Vi ste u tome njih demantovali. A radi javnosti i istine, pošto ste Vikiliks pominjali, a oni se pozivali lažno, moja malenkost će pokušati da kaže istinu, da pita njih da li je istina ovo što ja večeras budem izgovarao. Vuk Jeremić je 29. novembra 2018. godine u autorskom tekstu za "Vašington post" rekao, citiram: "Aleksandar Vučić je izdajnička bitanga", završen citat. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, za razliku od njih Aleksandar Vučić je veliki srpski državnik, veliki srpski reformator, veliki srpski rodoljub koji nikada, ma nikada neće ništa učiniti na štetu srpskog naroda, građana Srbije i svoje otadžbine. Pođimo sad redom. Da li je tačno, gospodo iz Saveza za Srbiju, da ste u čačanskoj kafani "Moravski alasi" sastali se 4. 07. 2018. godine, nema uvaženog Ševarlića da ovo čuje, Dragan Đilas, u narodu zvani "Điki mafija", Vuk Jeremić, član međunarodne grupe bandita i lopova, Janko Veselinović, zvani "Janko stanokradica", to mu ja nisam, usput da kažem, rekao nego mu je "Slobodna Dalmacija" splitska 14. 11. 2014. godine, ima spisak tamo, tako da ta imena meni ne prepisujete, gospodo novinari, Boško Obradović, zvani "Boško nasilnik", ne treba obrazloženje, govorili smo prošli put, Dušan Petrović, u narodu zvani "Dule kravoubica", da podsetimo građane Republike Srbije, kad je bio ministar poljoprivrede, stočni fond je bio 500 hiljada krava, 250 hiljada krava naredio je za godinu dana da se pokolju - jel tako, gospodine Petrović, zvani 10% u svom kraju? E, šta su oni radili? Skrojili su plan da pokrenu proteste, da Vučića ruše na temu Kosova. Poštovani građani i uvaženi narodni poslanici, umesto da ruše Vučića, trebali su da se dogovore da vrate Kosovo i Metohiju odakle su ga oterali. Jel tako, poštovani narodni poslanici? Da šire ne obrazlažem. Tako su nisko pale te moralne gromade, da nesreću srpskog naroda koriste za svoje sebične interese. Sad ćemo preći na Vikiliks. Vuk Jeremić, član balkanske i međunarodne bande lopova i prevaranata, u razgovoru sa američkim kongresmenom Tedom Doom, decembra 2008. godine izjavio je, citiram: "Ulazak Kosova i Metohije u UN je najbolje čemu se Srbija treba da nada", završen citat, i time zabio nož u leđa sopstvenoj zemlji. Jel tako, gospodine Vuče Jeremiću, a optužujete druge? Šta je dalje Vuk Jeremić govorio, danas je govorio moj uvaženi kolega Aleksandar dr Martinović i dr Vlado Orlić. Idemo dalje. Sergej Trifunović, u narodu zvani "Sergej pišoje", nisam ja to dao naziv taj, nego on, odnosno narod je rekao, citiram: "Da će pišati po grobu Aleksandra Vučića", je 31. 1. 2019. godine izjavio, citiram: "Kosovo je izgubljeno, Kosovo pripada Albancima a ne Srbima", završen citat i time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Boris Tadić, samo jedan citat za njega. Naime, 27. 7. daleke 2006. godine, u razgovoru sa, ovo treba gospodin Ševarlić da sluša a ne da beži i izmišlja priče nekakve, 27. 7. gospodnje 2006. godine, u razgovoru sa američkim izaslanikom Viznerom, citiram: "Pružio uveravanja da je u sebi obradio i prihvatio nezavisnost KiM kao ishod" završen citat. Jel tačno, gospodine Borisu Tadiću, ili nije? A o drugim citatima da ne govorim. Idemo dalje. Saša Janković, u narodu zvani "Sale prangija", misli da smo zaboravili, a ima onih koji nisu zaboravili, koji će možda i pisati neke stvari iz ove Skupštine danas, sutra. Dana, 03.08.2017. godine je izjavio: „Srbiji je u interesu da Kosovo uđe u Interpol i time prizna nezavisnost Kosova“ i time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje, a ne onog koga oni optužuju. Nenad Čanak, u narodu zvani "Nešo gicoje", taj izraz nije ono što meni novinari prepisuju. Gicoje Sebastijan je uvaženi narodni poslanik u rumunskom parlamentu, kontradiktoran kao što je i gospodin Nenad Čanak. On to vrlo dobro zna, za razliku od drugih. Izjavio je 05.03.2017. godine kao propali predsednički kandidat: „Spreman sam da priznam nezavisnost Kosova“ i sa time se i on svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje, a optužuju Aleksandra Vučića. Čedo Jovanović, da i ne govorim, već smo govorili, 29.09.2015. godine izjavio je da Kosovo i Metohija treba da budu nezavisno. Dragan Đilas, u narodu zvani kao "Điki mafija" je 13.08.2009. godine u razgovoru sa otpremnicom američke ambasade Dženifer Braš rekao tačno ovako i ja ga pozivam da kaže da li je ili nije – ja se zalažem za hapšenje Ratka Mladića i odreći ću se Kosova i Metohije i time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Profesor doktor Rade Veljanovski, koji nam soli pamet svaki dan, u narodu znani kao „Rade jajara“, profesori znaju zbog čega, da ne obrazlažem zbog vremena, je 21.4.2018. godine rekao, citiram: „Srbija treba da prizna nezavisnost Kosova i da obezbedimo stolicu u UN“, završen citat. Da li je tako, gospodine profesore, kolega Veljanovski, a solite nam svaki dan u Gradskoj skupštini i po raznim novinama i televizijama? Time ste se, gospodine Veljanovski, svrstali u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Sad da ponovim još jednom. Mislim da se ovaj kolega slabije javlja, ali radi javnosti citat. Goran Marković, u narodu zvani „bumbar“, 4.7.2019. godine rekao je, citiram : „Da je Aleksandar Vučić primitivna ličnost“, završen citat, i dodao: „Prostak, a rulja je njegovo prirodno okruženje“, završen citat. Gospodine Markoviću, kod mene nema rekao – kazao, nego da li ste rekli ili ne to? A, 30.8.2019. godine izjavio da je srpska vlast, citiram: „Teroristička i da izbore organizuje grupa bandita“, završen citat. Da li je tako, gospodine uvaženi, gospodine Gorane Markoviću? Još jedanom, radi građana Republike Srbije, preporučujem Goranu Markoviću da sve ove izgovorene gadosti o predsedniku Republike, Aleksandru Vučiću, i njegovim saradnicima, a i u ovoj Skupštini uvaženi narodnim poslanicima, uokviri i stavi u svoju dnevnu sobu i da se svakodnevno podseća na svoj visoki umetnički domet i visoki stepen civilizacijskih vrednosti, a ujutru kada se probudi, ustane i pogleda u ogledalo, videće jednog nabumbrenog bumbara punog mržnje prema srpskom narodu i predsedniku Vučiću, koja se taloži zadnjih 28 godina u njemu. Uvaženi građani Republike Srbije, bojim se kada spozna da je Aleksandar Vučić i njegov predsednik, a izjavio je da nije, da će ta mržnja u njemu da pukne i uništi njega samog. Bog neka mu je na pomoći. Na kraju, uvaženi građani Republike Srbije, dozvolite i uvaženi narodni poslanici da pitam vas i uvažene građane Republike Srbije sedam pitanja. Prvo pitanje postavljamo nama i građanima – ko je prvi od predsednika države Srbije obeležio NATO agresiju na našu zemlju? Odgovorite vi, poštovani građani Republike Srbije i vi, uvaženi narodni poslanici, a ja ću da vas podsetim - Aleksandar Vučić. Ko je prvi od predsednika Srbije rekao – neću u NATO? Ko drugi, nego Aleksandar Vučić. Treće pitanje – ko je prvi od predsednika zemlje naše rekao – neću uvesti sankcije Rusiji? Dobio sam od uvaženih profesora na ovome, oni znaju, dve opklade dve i molim da izvrše. Ko je prvi to rekao? Pa Aleksandar Vučić. Da li je to istina ili ne, odgovorite sami, uvaženi građani? Ko je prvi od predsednika Republike Srbije rekao zapadu – nećete me sprečiti da sarađujemo sa prijateljskom Kinom? Ko je prvi? Ko će drugi, nego Aleksandar Vučić. Peto pitanje – ko je posle bombardovanja naše otadžbine 1999. godine od strane zločinačke NATO alijanse podigao Vojsku Srbije na zavidan nivo? Odgovorite vi, poštovani građani Republike Srbije, a ja ću samo da kažem - Aleksandar Vučić. I ovo je vrlo važno, uvaženi narodni poslanici, poštovani intelektualci, gospodo profesori, uvaženi građani Republike Srbije, dobro zapamtite. Ko je prvi, posle 175 godina povratio 166. list Miroslavljevog jevanđelja, a pokušavali su mnogi predsednici Republike Srbije? Aleksandar Vučić. Ovo poslednje pitanje je jako interesantno, Aleksandar Vučić je poslednji i jedini slobodan vladar u Evropi. Da li je tako gospodo intelektualci sa istoka, zapada, severa i juga i unutar naše otadžbine? Da li je tako, poštovani građani Republike Srbije? Da li je tako, uvaženi poslanici, ili ne? Još jednom da završim, vi „1 od 5 miliona“ koji vodite sa mnom polemiku dve godine, ne branite vi uvaženu profesorku i još dva profesora od nas, nego branite vi njih od vas. Poštovani građani Republike Srbije, žao mi je što su danas pojedini opozicioni poslanici u prvom redu iz DOS pokušali na neki način da odgovornost za ono što se dešava na Kosovu svale na SNS. Najbolje to dokazuje da je Srpska lista osvojila sve glasove. O Radi Trajković ja neću govoriti jer sam govorio 15 minuta ovde. Svi oni koji ste ovih dana pokušali neke svinjarije, što bi narod rekao, učiniti dr Aleksandru Martinoviću i meni na Trgu Republike pred 300 građana Republike Srbije, počeli ste dirati i u naše porodice. Neka vam služi na čast. Naša ljubav prema otadžbini i prema vama je jača nego vaša mržnja. Hvala.
Zahvaljujem, profesore Atlagiću. Dame i gospodo narodni poslanici, ovim završavamo današnji rad. Sa radom nastavljamo sutra u utorak, 4. februara 2020. godine sa početkom u 10,00 časova. Zahvaljujem.