Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije sednici, konstatujem da sednici prisustvuje 100 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Saša Dujović i Milorad Mijatović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova Ivana Mrkića, ministra inostranih poslova i Nikole Selakovića, ministra pravde i državne uprave da prisustvuju i Zoran Marković, generalni sekretar Ministarstva spoljnih poslova, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Nataša Kalezić, načelnik Odeljenja za međunarodno pravne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova, Mira Jegdić prvi savetnik u Odeljenju za međunarodno pravne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova i Nina Veličković, prvi savetnik u odeljenju za međunarodno pravne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički, načelni jedinstveni pretres o Predlozima zakona po tačkama 8, 9, 10. i 12.dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkom 8, 9, 10. i 12. a pre otvaranja pretresa podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, o čemu ste detalje dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Shodno članu 157. stav 2. i članom 170. Poslanika Narodne skupštine otvaram zajednički, načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o zaključivanju izvršavanju međunarodnih ugovora, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava, Predlogu zakona o ptvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Države Izrael o zapošljavanju članova porodice diplomatskog ili konzularnog osoblja i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o policijskoj saradnji. Da li predstavnici predlagača žele reč? Ministar Selaković. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsedniče, prestavnici ministarstava, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi i Predlog zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora o kome bih na prvom mestu želeo da kažem nekoliko reči. Važeći zakon kojim je regulisana oblast zaključivanja i izvršavanja međunarodnih ugovora donet je pre više od 30 godina, 1978. godine. Budući da je u međuvremenu došlo do promene državno pravnog subjektiviteta, državnog uređenja i pravnog sistema postoji potreba za donošenjem novog zakona koji će ovu materiju regulisati saglasno novim ustavno pravnim rešenjima, kao i savremenim razvoje međunarodnog ugovornog prava i prakse. Predmet zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora je regulisan do postupka zaključivanja i izvršavanja međunarodnih ugovora, kao i drugih pitanja u vezi sa međunarodnim ugovorima. Ta druga pitanja se odnose na stupanje ugovora na snagu, prestanak važenja međunarodnih ugovora, stavljanje i povlačenje rezervi i deklaracija i interpretativnih izjava na višestrane međunarodne ugovore i tome slično. Postupak zaključivanja međunarodnih ugovora ne razlikuje se bitno od postupka koji je predviđen odredbama važećeg zakona. Naime, postupak vođenja pregovora i zaključivanja međunarodnih ugovora pokreće Vlada na sopstvenu inicijativu ili na predlog nadležnog organa državne uprave u čijem se u delokrugu pitanja koja su regulisana ugovorom. Nadležni organ predlaže Vladi pokretanje postupka za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnog ugovora ako u vršenju poslova iz delokruga utvrdi da sa drugim državama i međunarodnim organizacijama treba urediti ugovornim putem određena pitanja. Zakon reguliše i krug subjekata koji mogu podneti inicijativu za pokretanje postupka, za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnog ugovora u koje spadaju i drugi državni organi, privredni subjekti ili udruženja, kao i postupak po podnetoj inicijativi. Zakonom se preciznije reguliše sadržaj predloga osnove za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnih ugovora koji predstavlja akt kojim se pokreće postupak zaključivanja ugovora. Zakon predviđa mogućnost da Vlada u izuzetnim slučajevima može da ovlasti delegaciju Republike Srbije da prihvati da se međunarodni ugovor koji podleže potvrđivanju u celini ili pojedine njegove odredbe privremeno primenjuje do njegovog stupanja na snagu. Razlozi zbog kojih se predlaže privremena primena određenog međunarodno ugovora moraju biti posebno obrazloženi u predlogu osnove. Ukoliko se ugovori privremena promena, postupak potvrđivanja mora se pokrenuti u roku od 30 dana od dana potpisivanja ugovora. Zakon reguliše postupak potvrđivanja međunarodnih ugovora, sadržinu zakona o potvrđivanju i predviđa obavezu prilaganja mišljenja nadležnih organa uz Nacrt zakona o potvrđivanju. Ovim zakonom se ispunjava obaveza koja proizilazi iz člana 99. stav 1. tačka 4) Ustava, time što se reguliše koje međunarodne ugovore potvrđuje Narodna skupština. Konkretno, ovim članom utvrđeno je da Narodna skupština potvrđuje međunarodne ugovore, vojne, političke i ekonomske prirode, ugovore kojima se stvaraju finansijske obaveze za Republiku Srbiju, ugovore koji zahtevaju donošenje novih ili izmenu važećih propisa i ugovore kojima se odstupa od postojećih zakonskih rešenja. Ugovori koji ne spadaju u navedene kriterijume međunarodnih ugovora, zaključuju se po predviđenom postupku, s tim da ne podležu potvrđivanju. Na postupak zaključivanja međunarodnih ugovora na diplomatskim konferencijama, mešovitim međuvladinim telima, kao i na pristupanje Republike Srbije zaključenim višestranim međunarodnim ugovorima, predviđena je shodna primena ovog zakona. Zakonom se uvodi kategorija posebnih međunarodnih ugovora koje, radi ostvarivanja saradnje, zaključuju nadležni organi državne uprave sa nadležnim organima državne uprave drugih država. Reč je o međunarodnim ugovorima koje zaključuju ministarstva, a nekada i drugi organi državne uprave. Posebnim međunarodnim ugovorima uspostavlja se i reguliše se saradnja nadležnih organa državne uprave sa istim takvim organima jedne ili više država. Istim se ne mogu preuzimati nove obaveze koje bi zadirale u zakonsku materiju. Ovakva vrsta ugovora je poslednje dve decenije postala uobičajena u ugovornoj praksi većine država, koje su te ugovore uvele u svoj pravni poredak. Zakon predviđa da se Zakonom o potvrđivanju višestranog međunarodnog ugovora može ovlastiti Vlada da prihvati izmene i dopune tehničkih propisa, donetih na osnovu međunarodnih ugovora. Ovakva odredba je uneta, s obzirom na prirodu propisa koji se donose na osnovu pojedinih međunarodnih ugovora koji su manjeg značaja i tehničkog karaktera i zbog relativno kratkih rokova u kojima država treba da se izjasni o njihovom prihvatanju. Zakon predviđa obavezu nadležnih organa državne uprave da prate izvršavanje međunarodnih ugovora, da o tome obaveste Vladu, kao i obaveza Vlade da obaveštava Narodnu skupštinu o izvršavanju međunarodnih ugovora koje je Narodna skupština potvrdila. Izmene međunarodnih ugovora vrše nje u skladu sa odredbama samog ugovora i opšte prihvaćenim pravilima međunarodnog prava. U postupku izmene međunarodnog ugovora shodno se primenjuju i odredbe ovog zakona, koje se odnose na njegovo zaključivanje. Povlačenje rezervi ili izmena deklaracija i interpretativnih izjava vrši se u skladu sa odredbama samog ugovora i opšte prihvaćenim pravilima međunarodnog prava. Zakonom se propisuje da se na povlačenje rezervi ili izmenu deklaracija ili interpretativnih izjava shodno primenjuje postupak propisan za zaključivanje međunarodnih ugovora. Međutim, Narodna skupština može Zakonom o potvrđivanju međunarodnog ugovora ovlastiti Vladu da povuče ili izmeni deklaracije ili interpretativne izjave. Ovim zakonom regulisan je i prestanak važenja međunarodnih ugovora, tako što je propisano da međunarodni ugovori prestaju da važe u skladu sa odredbama samog ugovora i opšte prihvaćenim pravilima međunarodnog prava. Na postupak prestanka važenja međunarodnog ugovora shodno se primenjuju odredbe ovog zakona koje se odnose na njegovo zaključivanje. S obzirom da postoji potreba da se nadležni organi i zainteresovana lica upoznaju sa činjenicama vezanim za važenje i primenu međunarodnih ugovora, zakon sadrži veći broj odredbi koje se odnose na objavljivanje međunarodnih, odnosno međudržavnih ugovora i podataka vezanih za njihovo važenje. Tako se objavljuju Zakon o potvrđivanju međunarodnog ugovora, datum njegovog stupanja na snagu, izmene i dopuna tehničkih propisa donetih na osnovu međunarodnih ugovora i datum prestanka važenja međunarodnog ugovora. Mogu se objaviti međunarodni ugovori za koje ne postoji obaveza potvrđivanja od strane Narodne skupštine i posebni međunarodni ugovori koje zaključuju nadležni organi državne uprave sa odgovarajućim organima državnih uprava drugih država. Pred vama su, takođe, i predlozi sporazuma zaključeni sa Republikom Slovenijom i sa državom Izrael, koji se odnose na zapošljavanje članova porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava. Predlogom zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i države Izrael o zapošljavanju članova porodice diplomatskog ili konzularnog osoblja, predlaže se potvrđivanje sporazuma koji je potpisan u Jerusalimu 13. novembra 2012. godine. Predlogom zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o bavljenju plaćenim poslovima članovima porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava, predlaže se potvrđivanje Sporazuma postignutog u Ljubljani 26. oktobra 2012. godine. Svrha ovih sporazuma je da se na recipročnoj osnovi omogući zapošljavanje, uz naknadu, članova porodica diplomatskog i drugog osoblja države imenovanja u državi prijema, u skladu sa unutrašnjim propisima države prijema. U tom cilju sporazumima se određuje krug lica koja predstavljaju članove porodice osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava. U konkretnim sporazumima, članove porodice čine bračni ili vanbračni supružnik i deca koja ispunjavaju kriterijume u pogledu godina starosti i redovnog školovanja. Zaključivanje ove vrste bilateralnih ugovora, u poslednjoj deceniji, postala je uobičajena međunarodna praksa. Njima se omogućava očuvanje normalnog porodičnog života, odnosno očuvanje celovitosti porodica diplomatsko-konzularnih predstavnika. Konstatovano je da su efekti rada diplomatsko-konzularnih predstavnika, u slučaju razdvajanja porodice, manji od efekata rada onih predstavnika koji obavljaju dužnost u sređenim porodičnim prilikama, kada je porodica na okupu u mestu službovanja. Ovom vrstom sporazuma, pomenutom krugu lica ograničavaju se imuniteti u građanskom i upravnom postupku, u vezi sa delima koja proizlaze iz obavljanja plaćenih delatnosti, koja bi im inače pripadala prema odredbama bečkih konvencija o diplomatskim i konzularnim odnosima. Predmetnim sporazumima države ugovornice se uzajamno obavezuju da će, kada je u pitanju imunitet od krivičnog postupka, ozbiljno razmotriti svaki pismeni zahtev za odricanje od krivičnog imuniteta. Postupak zapošljavanja članova porodice osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništva u odnosu na postupak zapošljavanja drugih stranaca, na osnovu ovih sporazuma razlikuje se u tom smislu što protokol ministarstva spoljnih poslova države prijema, na zahtev diplomatsko-konzularnog predstavništva zemlje imenovanja, nakon sprovedene procedure, izdaje prethodno odobrenje za zapošljavanje člana porodice. Sporazumima je predviđeno da članovi porodice osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava države imenovanja, zaposleni u državi prijema potpadaju pod režim socijalnog osiguranja i oporezivanja države prijema u vezi sa svim pitanjima koja se tiču njihovog zaposlenja u toj državi. Do sada su ovakvi ugovori zaključeni sa Kanadom 2004. godine, SAD 2006. godine, Holandijom 2010. godine, Španijom i Belgijom takođe 2010. godine, Argentinom, Slovenijom, Izraelom 2012. godine, 2013. godine sa Turskom i Makedonijom, od kojih su na snazi sporazumi sa Kanadom, SAD, Holandijom, Španijom i Argentinom. Sa Albanijom, Portugalijom, Nemačkom, Švajcarskom, Rumunijom, Brazilom i Australijom pregovori, u cilju zaključenja ovakvih ugovora, su u toku. Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o policijskoj saradnji. Početkom 2011. godine slovenačko ministarstvo unutrašnjih poslova je pokrenulo inicijativu za zaključenje Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Slovenije i Vlade Republike Srbije. Iako naziv nije ukazivao na predmet sporazuma, već iz preambule tadašnjeg predloga dalo se zaključiti da se radi o tipskom sporazumu o policijskoj saradnji. Nakon prijema predloga Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije započinje unutrašnju proceduru predviđenu za pripremu međunarodnih sporazuma. Nakon sprovedene procedure sačinjen je srpski alternat ponuđenog teksta i dostavljen slovenačkoj strani u maju mesecu iste godine, ali ovoga puta pod nazivom – Sporazum o policijskoj saradnji, diskretno upodobljen sa standardima kojih se Ministarstvo pridržava u sačinjavanju odredaba budućih međunarodnih ugovora, kao i sa nacionalnim zakonodavstvom, sa ciljem da se tekst unapred usaglasi putem zvanične korespodencije u najvećoj meri, kako bi se pregovori završili na jednoj rundi. Posle godinu dana ponovo se aktuelizuje pitanje nastavka pregovora i slovenačka strana dostavlja nacrt koji je u našem MUP ocenjen kao solidan osnov za započinjanje neposrednih pregovora. Na poziv Ministarstva unutrašnjih poslova slovenačka delegacija boravila je u Beogradu 24. i 25. oktobra 2012. godine. Tom prilikom je održana prva i jedina runda pregovora, na kojoj je tekst u potpunosti usaglašen. Delegacije obe strane su usaglasile ovaj tekst i u jednoj, može se reći, prijateljskoj atmosferi su protekli pregovori. U preambuli Sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o policijskoj saradnji navedena je jedna konvencija, kao i preporuke Komiteta ministara Saveta Evrope, od kojih se oba akta odnose na zaštitu podataka o ličnosti, čime su se strane potpisnice obavezale na implementaciju najviših standarda u ovoj oblasti, a to su: Konvencija Saveta Evrope o zaštiti lica u odnosu na automatsku obradu podataka o ličnosti, iz 1981. godine, kao i preporuke Komiteta ministara Saveta Evrope o regulisanju korišćenja podataka o ličnosti od strane policije, iz 1987. godine. Prvim članom Sporazuma definisan je obim saradnje koji je postavljen široko i kojim se mogu prepoznati sve nadležne linije rada MUP-a Republike Srbije – oblast javnog reda, bezbednost saobraćaja, rasvetljavanje krivičnih dela, organizovani kriminal, trgovina ljudima, ilegalne migracije, visoko-tehnološki kriminal, borba protiv trgovine drogama, čime su ugovorene strane postigle konsenzus oko razvoja policijske saradnje u njenom punom obimu i punom kapacitetu. Ovako postavljen obim saradnje omogućava svim upravama u direkciji policije da prepoznaju osnov za razvoj saradnje iz delokruga svoje nadležnosti, što mogu da čine kroz unapred utvrđene oblike saradnje koji su uređeni članom 2. Sporazuma. Prvenstveno, kao početni oblik saradnje, u članu 2. navedena je razmena informacija kao osnov za svaku dalju aktivnost. Policijska saradnja obuhvata i policijski nadzor, kontrolisane isporuke, prikrivene operacije, zaštitu svedoka, zajedničke istražne timove, upućivanje oficira za vezu i drugo. Važno je istaći da su obe ugovorne strane predvidele primenu nacionalnog zakonodavstva kao osnovnog polaznog pravnog okvira, koji ostaje prepoznat i obavezujući i u bilateralnom ugovoru. U preostalom delu Sporazuma veliki broj odredaba odnosi se na upućivanje na nacionalna zakonodavstva strana potpisnica, predviđena za oblast zaštite podataka o ličnosti. Strane potpisnice su se složile da se ova izuzetno osetljiva oblast tretira shodno nacionalnim propisima, odnosno da međunarodni ugovor sadrži odredbe izvedene iz nacionalnog zakonodavstva, jer postoji posebna pažnja posvećena ovoj oblasti prava, kako bi u najvišoj meri zaštitili građane od eventualne zloupotrebe njihovih podataka prilikom sprovođenja policijske istrage. Nadležni organi ugovornih strana su Ministarstvo unutrašnjih poslova i direkcija policije sa obe strane, a to je utvrđeno članom 4. ovog sporazuma. Članom 8. Sporazuma je utvrđeno da će svaka strana potpisnica snositi svoje troškove prilikom sprovođenja saradnje, što je standardna formulacija za ovakav tip međunarodnog sporazuma. Devetim članom ostavljena je mogućnost zaključivanja dodatnih protokola kao administrativnih sporazuma, u cilju bližeg uređivanja pitanja vezanih za primenu određenog oblika saradnje. Na primer – kontrolisanih isporuka ili upućivanja oficira za vezu. Stupanjem na snagu ovog sporazuma prestaje da važi Sporazum između Savezne Vlade Savezne Republike Jugoslavije i Vlade Republike Slovenije o saradnji u borbi protiv organizovanog kriminala, trgovine nezakonitim drogama i psihotropnim supstancama, terorizma i drugih teških krivičnih dela, koji je potpisan 6. maja 2001. godine u Ljubljani. U ostalim odredbama ovog sporazuma ne postoje posebnosti koje je potrebno naročito isticati. Nadam se da ćete svojim glasovima, uveren sam, podržati usvajanje ova tri sporazuma i predloga zakona. Hvala vam.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Đorđe Kosanić. Izvolite.
Poštovani ministre, predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama objedinjena rasprava četiri predloga zakona: Predlog zakona o zaključivanju i izvršenju međunarodnih ugovora, na koji ću se najviše osvrnuti, zatim, dva predloga zakona, maltene identična, o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije i Izraela o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica osoblja diplomatsko-konzularnog predstavništva i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o policijskoj saradnji. Odmah ću reći da će u danu za glasanje poslanička grupa Jedinstvene Srbije podržati ove predloge zakona. Inače, moje izlaganje danas će biti fokusirano na Predlog zakona o zaključivanju i izvršenju međunarodnih ugovora. Naravno, nešto kasnije osvrnuću se i na ostale predloge zakona. Na samom početku reći ću da poslanička grupa Jedinstvene Srbije podržava ovaj predlog zakona kojim se uređuje postupak zaključivanja, izvršenje međunarodnih ugovora, kao i druga pitanja u vezi sa međunarodnim ugovorima. Govoreći o međunarodnim ugovorima, moram napomenuti da je to svaki sporazum sklopljen između dva ili više subjekata međunarodnog prava, koji je uređen međunarodnim pravom, bilo da je sadržan u jedinstvenoj ispravi ili u više međusobno povezanih isprava, bez obzira na njegov poseban naziv. Treba svakako naglasiti da svaki međunarodni ugovor potvrđen od strane zakonodavnih tela država ugovornica i po svojoj pravnoj snazi jeste iznad zakona i podzakonskih akata, mada je to u praksi ponekad i sporno usled toga što nisu sve zemlje spremne na takvo odricanje. Međunarodni ugovori, ovo je opšte poznato, ali reći ću, mogu nositi razne nazive, kao što su – ugovor, konvencija, akt, pakt, memorandum, povelja, statut. Najznačajniju podelu, i ovo je verovatno poznato, međunarodnih ugovora izvršio je teoretičar Han Stripel, a odnosi se na ugovore, zakone i ugovore pogodbe svakako. Međunarodni ugovori se mogu sklapati između dva, inače, to su bilateralni, što je opšte poznato, ili multilateralni subjekat međunarodnog prava, tj. država, međunarodnih organizacija i drugo. Međutim, kod međunarodnih ugovora razlikuju se trenutak potpisivanja do trenutka stupanja na snagu tog ugovora. To zavisi od ratifikacije, odnosno od razmene isprava i usvajanja od strane parlamenata država potpisnica. Tek njihovom potvrdom međunarodni ugovor je preuzet u unutrašnji pravni sistem svake od država ugovornica i kao takav stupa na snagu i počinje njegova primena. Vraćajući se na sam predlog zakona i razloge za njegovo donošenje, reći ću da je važeći zakon, koji definiše oblast donošenja, zaključivanja i izvršenja međunarodnih ugovora, donet još davne 1978. godine i, naravno, postoji potreba za donošenje novog zakona koji će ovu materiju regulisati saglasno ustavno-pravnim rešenjima. Ovu materiju, koja je na međunarodnom planu regulisana Bečkom konvencijom i Konvencijom o pravu ugovora između države i međunarodnih organizacija, potrebno je uskladiti i sa međunarodnim razvojem međunarodnog ugovornog prava i prakse, budući da je u tako dugom vremenskom periodu došlo do određenih promena. Malo pre sam pomenuo Bečku konvenciju i govoreći o Bečkoj konvenciji reći ću da pravo međunarodnih ugovora je grana unutar opšteg međunarodnog prava koja obuhvata propise, pravna običajna načela koja se odnose na međunarodne ugovore. Pravila međunarodnog prava danas su u najvećom meri kodificirana. Opšta kodifikacija propisa u međunarodnim ugovorima izvršena je u okviru UN, usvajanjem tri konvencije, ja ću pomenuti samo dve. Znači, prva Bečka konvencija o pravima međunarodnih ugovora usvojena je u Beču 22. maja 1969. godine, a stupila na snagu 27. januara 1970. godine, a Bečka konvencija ima 180 država stranaka, stanje je iz januara 2007. godine. Drugo, Bečka konvencija o pravu međunarodnih ugovora između država i međunarodnih organizacija, usvojena je 21. marta 1986. godine. Ovom konvencijom prihvaćena su rešenja koja "Mutatis mutandis" ili sa latinskog prevedeno "uz neophodne izmene", su jednaka rešenjima Bečke konvencije iz 1969. godine. Vraćajući se na sam Predlog zakona i govoreći o pojedinačnim rešenjima, naravno, ne mogu svaku tačku pojedinačno komentarisati, ali reći ću ono što je po meni najznačajnije iz ovog predloga zakona, reći ću da ovaj zakon uređuje postupak zaključivanja izvršenja međunarodnih ugovora, kao i druga pitanja u vezi sa međunarodnim ugovorima, kao što je stupanje na snagu i prestanak važnosti međunarodnih ugovora, stavljanje i povlačenje rezerves deklaracija, interpretativnih izjava na međunarodne ugovore i naravno sl. Isto tako, ovim zakonom određuje se i pojam međunarodnog ugovora koji se, usklađen sa Bečkom konvencijom o kojoj sam malo pre rekao, tako da međunarodne ugovore sud definiše kao ugovor koji Republika Srbija u pismenom obliku zaključuje sa jednom ili više država, odnosno međunarodnih organizacija, koji je regulisan međunarodnim pravom nezavisno od njegovog naziva i činjenice da li je on sadržan u jednoj ili više međusobno povezanih instrumenata. Protokol, zapisnici i drugi međunarodni akti koji radi izvršavanja međunarodnih, zaključuju, odnosno usvajaju organi ovlašćeni ili osnovani tim ugovorima, kojima se ne preuzimaju nove obaveze, ne smatraju se u smislu ovog zakona međunarodnim ugovorom. Za pokretanje postupka za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnih ugovora nadležna je Vlada Republike Srbije koja može da pokrene postupak na sopstvenu inicijativu ili na predlog nadležnog organa iz državne uprave. Osnovu za vođenje pregovora i zaključivanja međunarodnih ugovora utvrđuje Vlada koja je istovremeno određuje i stav, sastav delegacije za vođenje, naravno, pregovora. Članom od 11. do 16. regulisan je potvrđivanje međunarodnih ugovora. Isto tako, vodi se kategorija posebnih međunarodnih ugovora. Reč je o ugovorima koji uglavnom zaključuju ministarstva, a nekada i drugi organi državne uprave. Originalni primerci potpisanih međunarodnih ugovora i drugih međunarodnih akata evidentiraju se i čuvaju u ministarstvu nadležnom za spoljne poslove. Vlada se stara isto tako o izvršavanju međunarodnih ugovora preko nadležnog organa državne uprave. Komentarišući ovo, reći ću još član 28. reguliše se prestanak važenja međunarodnog ugovora. Ono što je za nas važno, za JS pričajući o samim ugovorima, jeste činjenica da potpisivanjem svakog ugovora koji doprinosi poboljšanju saradnje sa drugim zemljama i time ostvaruju širok spektar mogućnosti saradnje i u drugim oblastima koje svakako mogu da doprinesu sveobuhvatnom prosperitetu zemlje. Naravno, što se tiče ovog predloga zakona reći ću da poslanička grupa JS u danu za glasanje podržaće ovaj Predlog zakona. U daljem izlaganju ću se osvrnuti na tri sporazume iz ove ujedinjene rasprave. Govoreći o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o bavljenju plaćenim poslovima članova porodice, osoblja, diplomatskog konzularnog predstavništva i Predlogu, opet sam rekao ovo sa maltene identični predlozi zakona i Predloga zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i države Izrael o zapošljavanju članova porodice diplomatskog konzularnog osoblja. Još jednom reći ću ovo je maltene ista tema, isti predlozi zakona i njima se između pomenutih država na recipročnoj osnovi omogućava zapošljavanje uz naknadu članova porodice diplomatskog konzularnog predstavništva i to u skladu sa unutrašnjim propisima zemlje u kojoj se traži posao. Kako je prema odredbama Bečka konvencija o diplomatskim odnosima, diplomatsko konzularnom osoblju i članovima njihovih porodica zabranjeno bavljenje ukrativnim delatnostima u države prijema, poslednjih godina je postala praksa uobičajno međunarodno pravno praksa zaključivanje bileteralnih sporazuma kojima se na recipročnoj osnovi dozvoljava zapošljavanje. Razlog za potpisivanje ovakvih sporazuma leži u činjenici da u mnogim zemljama supružnici odbijaju da napuste svoj posao da bi pratili u inostranstvu diplomatsko konzularnog predstavnika. Osnovi cilj je očuvanje porodičnog života, jer efekti rada su znatno veći kada je porodica na okupu, nego kada to nije slučaj. Na kraju govoreći o Predlogu zakona ukratko o potvrđivanju sporazuma o političkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije, reći ću da ovaj sporazum predstavlja potrebu za daljim jačanjem, unapređenjem policijske saradnje između dve države. Iako, treba naglasiti da je saradnja i do sada bila na visokom nivou, naročito u oblasti organizovanog kriminala. Ovaj sporazum će svakako doprineti da saradnja bude još konkretnija, obimnija i kvalitetnija. Malopre sam rekao da svaki ugovor doprinosi poboljšanju saradnje sa drugim zemljama i svakako produbljuje saradnju u drugim oblastima, pa sada govoreći o Izraelu i o Sloveniji neophodno je da istaknem još neke stvari. Navešću da ukupna spoljna-trgovinska razmena između Srbije i Izraela iznosi oko 35 miliona dolara, od toga oko 15 miliona dolara u izvozu, odnosno 20 miliona dolara u uvozu. Izraelska ulaganja u Srbiji zvanično iznose oko 50 miliona dolara iako je u praksi to mnogo više. Ono što je značajno Izrael godišnje uvozi oko 40 milijardi dolara robe i to najčešće hranu, poljoprivredne proizvode, što za Srbiju može da predstavlja dobar resurs. Isto važi i za Sloveniju. Reći ću da spoljno-trgovinska razmena Srbije i Slovenije u prošloj godini je preko 800 milina evra, ali mogućnosti nisu sve iskorišćene. Na samom kraju reći ću da u Danu za glasanje poslanička grupa JS podržaće sve ove predloge zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici i narodne poslanice, govoriću samo o jednom Predlogu zakona za koji mislim da je najbitniji u ovim današnjim tačkama dnevnog reda. Naime, danas je pred nama Zakon o zaključivanju izvršavanju međunarodnih ugovora. Ovo je jedan od zakona iz oblasti spoljne politike koji je za našu zemlju neobično važna obzirom na njenu veličinu i položaj, jer smo često u situaciji da ono što ne možemo da rešavamo snagom, moramo da rešimo diplomatijom. Za zemlju od oko 7 miliona stanovnika diplomatija je resurs koji je neophodan da bi našla svoje mesto pod suncem i s toga ne treba da propustimo nijednu šansu da ovu oblast normativno i zakonski regulišemo, što upravo čini ovaj zakon. Tim više što često imamo pojavu da smo promenili nekoliko država od stare socijalističke Jugoslavije SFRJ, preko savezne Republike Jugoslavije SRJ, preko zajednice Srbije i Crne Gore. Da trenutno obitavamo u samostalnoj Srbiji, a da su veoma često ostala zakonska rešenja od pre nekoliko decenija i daveoma često zakoni koji su bili na snazi u ovoj oblasti spoljne politike, veoma stari, regulišu oblast koju bi trebalo da regulišemo danas. Prethodno je ova oblast, kao što je rekao ministar u svom predstavljanju zakona, bila regulisana zakonom iz 1978. godine, što znači, dozvolite mi da se tako izrazim, da više od 30 godina nismo "provetrili" ovu oblast međunarodnog ugovornog prava. Budući da su se u međuvremenu promenili međunarodne ugovorne prakse, bilo je nužno da i mi promenimo normativu po ovom pitanju i treba odati priznanje Vladi što je našla vremena uprkos svim teškim situacijama u kojima se nalazi naša spoljna politika da učini ovaj rutinski, ali neophodan korak. Ovaj zakon je rutinski i tehnički, više nego li suštinski i to treba pošteno i iskreno reći. Ovaj zakon neće kardinalno uticati na našu spoljnu politiku, ali ako želimo da imamo preciznu diplomatiju moramo da joj obezbedimo precizne instrumente za delovanje, a jedan od takvih preciznih instrumenata je upravo i ovaj zakon. Konkretno, ovaj zakon reguliše oblast zaključivanja i izvršavanja međunarodnih ugovora, veoma važnu i bitnu. Da ponudim jednu metaforu – budući da nijedna država nije ostrvo i da je upućena na druge države i na međunarodne organizacije, međunarodni ugovori su njen prozor u svet i njen most prema svetu. Zato je potrebno ovu oblast valjano urediti, što ovaj zakon i čini. Ovaj zakon osavremenjuje normativna rešenja iz ove oblasti i ovaj zakon donosi neke nove formulacije koje se nisu mogle naći u onom zakonskom rešenju od pre 30 godina. Pažljivo sam čitao onaj zakon od pre 30 godina koji je bio na snazi i znate šta u njemu piše? U tom zakonu iz 1978. godine piše da organizacije udruženog rada i samoupravne interesne zajednice mogu da predlažu inicijative za međunarodne ugovore. Sasvim je jasno da ne možemo u 2013. godini govoriti o organizacijama udruženog rada i samoupravnim interesnim zajednicama. Znači, mi treba da pročistimo zakone koje imamo. Mnogi zakoni su nam ostali, neki iz SFRJ, neki iz SRJ, neki iz zajednice Srbije i Crne Gore i mora to da prilagodimo vremenu u kojem živimo. U ovom zakonskom predlogu, u članu 4. umesto tih samoupravnih itd, da ne ponavljam, jasno se kaže da privredni subjekti i udruženja mogu inicirati preko nadležnih organa državne uprave određene inicijative za međunarodne ugovore. Ovo je posebno bitno jer se omogućava privredi, društvu, da učestvuje u iniciranju međunarodno-pravnih aktivnosti. Budući da je nekada država sve kontrolisala, a da danas država, bogu hvala, ne kontroliše sve, ovaj zakon i ovo zakonsko rešenje omogućuje društvu, privredi, privrednim subjektima da predlože neku međunarodno-pravnu aktivnost, da predlože neki međunarodni ugovor za koji misle da je potreban i konačno da država od toga ima određeni interes. Jednostavno govoreći, dok je država odnosno Vlada ranije bila isključivi inicijator za sve međunarodno-pravne aktivnosti, sada je prostor ostavljen da i društvo i ostali subjekti mogu da uzmu učešća kao inicijatori, što pre svega može biti dobro za našu privredu. Ovim zakonom se omogućuje da Vlada prima inicijative od svih društvenih subjekata za svoju međunarodno-pravnu aktivnost i da onda proceni šta je u najvećem interesu države. Na društvu je da da one predloge za koje misli da su korisni, a na Vladi i državi je da proceni koji su od tih predloga korisni za državni interes i da pokuša da ih realizuje sa međunarodnim partnerima. Ono što je takođe veoma bitno a što reguliše ovaj zakon i bilo je o tome reči u inicijalnom predstavljanju ovog predloga zakona jeste da ovaj predlog zakona reguliše tačnu proceduru shodno kojoj neko može podneti inicijativu za međunarodno-pravnu aktivnost. To je nešto što se zove predlog osnove. Dakle, neki privrednik, kompanija, ukoliko smatra da će nešto da bude u državnom interesu, da potpuno direktno rastumačim građanima i da izađemo iz ovih pravnih apstrakcija i diplomatskog rečnika, znači, ukoliko bilo koji privredni subjekat ili bilo koje drugo udruženje misli da bi neki međunarodni ugovor bio koristan za državu Srbiju i za njen interes, može da konstituiše predlog osnove, da ga pošalje Vladi, Vlada onda razmatra taj predlog osnove, odnosno razmatra da li ima osnova za pokretanje postupka pregovora i eventualnog zaključivanja međunarodnog ugovora, što je definisano tačkom 5. ovog predloga zakona. Ukoliko utvrdi da je ova inicijativa valjana, Vlada utvrđuje osnovu za vođenje pregovora, formira delegaciju i eventualno ovlašćuje šefa delegacije da potpiše određeni međunarodni ugovor. Sve su ovo tipski članovi. Ovo su članovi koji su već viđani u ovakvom tipu ugovora. Na prvi pogled, ništa posebno. Ali, imamo jedan član koji je veoma bitan a to je član broj 7, koji kaže da delegacija određena za vođenje pregovora ne može u toku pregovora odstupati od načelnih stavova utvrđenih u osnovi, odnosno platformi za pregovore, čime se iz naše spoljne politike i međunarodno-pravne delatnosti uklanja bilo kakva mogućnost improvizacije i da neko deluje na svoju ruku. Znači, stvar je krajnje jednostavna. Država nekome za međunarodne pregovore i potpisivanje međunarodnih ugovora daje mandat i očekuje se da taj neko postupa u skladu sa tim mandatom. U tom smislu ovaj zakon uozbiljuje neka rešenja iz naše spoljne politike, ne samo što više nemamo samoupravne zajednice itd, već imamo jedan potpuno moderni i savremeni tekst zakona. Ono što je bitno u članu 7. jeste da se omogućuje da država ima svoju jasno definisanu politiku u međunarodno-pravnim stvarima i da se ta politika mora sprovesti objektivno, bez bilo kakvih iskakanja, soliranja i improvizacija. Ovaj zakon je instrument koji mora da ima svaka ozbiljna država kako bi prema spolja, prema međunarodnim partnerima delovala ozbiljno i odgovorno, bez bilo kakvih improvizacija i kako bi se u svakom momentu znalo ko ima mandat i kakav mandat ima od države. Jedna ozbiljna država sebi ne može da dopusti da u spoljnoj politici i mnogim drugim oblastima postupa improvizovano. Ovaj zakon je nešto što daje jedan dobar okvir za delovanje u tom pravcu potpisivanja i uopšte rada na međunarodnim ugovorima. S druge strane, ovaj predlog zakona ostavlja državi fleksibilan prostor prilikom vođenja pregovora u međunarodno-pravnim stvarima jer Vlada, shodno članu 8. ovog predloga zakona, gospodin ministar je govorio o tome, može ovlastiti delegaciju koja pregovara da se neki segmenti ugovora mogu privremeno primenjivati do njegovog stupanja na snagu. Znači, krajnje narodski rečeno, da bi rastumačili građanima koji ovo gledaju o čemu se tu zapravo radi, Vlada ima mogućnost da preko svojih delegacija koji pregovaraju o različitim međunarodno-pravnim stvarima deluje fleksibilno, a opet odgovorno. Delegacija je dužna da Vladi po završetku pregovora podnese izveštaj, te Vlada daje punomoćje za potpisivanje međunarodnog ugovora određenom licu. Dalje imamo u ovom predlogu zakona čitav niz tehničkih članova i ja vam ne bih mnogo vremena time oduzimao, pošto se radi o tipskim članovima, samo bih rekao da ono što je posebno bitno a što je definisano članom 19. ovog predloga zakona jeste da se odredbe ovog zakona "primenjuju na postupak zaključenja međunarodnih ugovora na diplomatskim konferencijama i mešovitim međuvladinim telima, kao i prilikom pristupanja Republike Srbije zaključenim višestranim međunarodnim ugovorima". To znači da će Republika Srbija, shodno ovom zakonskom predlogu, imati uređenu oblast. Gde god da ode neka naša delegacija i o čemu god da pregovara, neće biti mogućnosti da se improvizuje, već će se morati držati normativnog okvira iz ovog predloga zakona. Ovim predlogom zakona se još definiše izvršavanje i prestanak važenja međunarodnih ugovora, što je opet korektno tehnički definisano i to spada u ove tehničke članove u koje ne treba suviše podrobno ulaziti i ja ne bih oduzimao vreme oko ovoga. U završnoj reči povodom ovog predloga zakona rekao bih da ovaj predlog zakona predstavlja jedan precizan instrument za vođenje spoljne politike. Na kraju, upotrebiću jednu konačnu metaforu – spoljna politika je često poput hirurške intervencije, komplikovana i osetljiva, te u njoj treba biti suptilan i imati prave instrumente. Jedan od takvih instrumenata je i ovaj predlog zakona, za koji se nadam da će poslužiti svojoj svrsi, vođenju jedne ozbiljne spoljne politike i zaključivanju što boljih međunarodnih ugovora po državu Srbiju, po našu zemlju i stoga će SDPS u Danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Hvala vam na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, poštovani gospodine ministre, uvažene kolege narodni poslanici, već duže vreme imamo promenjene društveno-političke okolnosti, te s tog aspekta smatram neophodnim donošenjem ovog zakona. Što se tiče poslaničke grupe Nove Srbije, mogu da kažem da je sam zakon vrlo jasan, precizan i konzistentan. Njegovim odredbama je precizno definisani i sam postupak zaključivanjem međunarodnih ugovora, postupak potvrđivanja međunarodnih ugovora, samo izvršavanje, ali i izmene i prestanak važenja međunarodnih ugovora. Članom 3. i 4. propisana je nadležnost Vlade Republike Srbije za pokretanje postupka za vođenje pregovora kao i zaključivanje ugovora, ali, ono što je novina, predstavlja i činjenicu da sami drugi subjekti, privredni subjekti, ali i razna udruženja mogu predložiti neki međunarodni ugovor i taj međunarodni ugovor će se na osnovu njihovog predlog naći u razmatranju Vlade Republike Srbije. Član 5. predviđa interakciju više ministarstava. Smatram da istovremenim uključivanjem više ministarstava dolazimo do boljih rešenja. Član 7. stav 1. precizno i jasno definiše politiku države i ponašanje naše državne delegacije u toku činjenice da u samim pregovorima može doći do nekih nepredviđenih okolnosti. Poslanička grupa Nove Srbije je intervenisala amandmanom u članu 8. Predloga zakona, a samo s jednim ciljem, da poveća kontrolnu funkciju Narodne skupštine Republike Srbije. U pomenutom članu smo tražili da se precizira da Vlada Republike Srbije tek po pribavljenom mišljenju nadležnog odbora može ovlastiti državnu delegaciju da privremeno primenjuje sporazum do njegovog stupanja na snagu. Članom 9, 10. i 21. utvrđena je nadležnost Vlade Republike Srbije da odredi lice koje će potpisati ugovor i Ministarstvo spoljnih poslova da preuzme ugovor sa svom pratećom dokumentacijom. Članom 14. precizno je definisano koji međunarodni ugovori podležu obavezi ratifikacije od strane parlamenta, a koji ne. Ovde smo iz razloga podizanja ukupnih kapaciteta Narodne skupštine Republike Srbije predložili da Narodna skupština Republike Srbije mora biti obaveštena i o onim ugovorima koji ne podležu obavezi ratifikacije. Što se tiče izvršavanja međunarodnih ugovora, članom 25. propisuje se da nadležni organi prate realizaciju tih ugovora, da nadležni organi obaveštavaju Vladu, a Vlada Republike Srbije Narodnu skupštinu Republike Srbije. Članom 28. regulisan je način na koji prestaje da važi konkretan međunarodni ugovor. I ovde smo intervenisali amandmanom, jer smatramo da je u cilju boljeg informisanja javnosti. Taj naš amandman predviđa obavezu Ministarstva spoljnih poslova da na adekvatan način objavi činjenicu prestanka važenja svakog pojedinačnog ugovora. Sve u svemu, smatramo da je ovaj predlog zakona više nego konkretan i jasan. Poslanička grupa Nove Srbije će u danu za glasanje podržati ovaj zakon, jer smatramo da se njime vrlo jasno precizira vođenje spoljne politike države Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam. Gospodine predsedavajući, poštovani gospodine ministre, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, u razlozima za donošenje ovog zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora, s obzirom da ću prevashodno o ovom predlogu zakona da govorim, pozvali ste se na promenjene okolnosti od 1978. godine, kada je prethodni zakon donet, pozvali ste se i na Bečku konvenciju o ugovornom pravu iz 1969. godine, kao i na Konvenciju o pravu ugovora između država i međunarodnih organizacija, koja faktički još nije ni stupila na snagu. Sve u svemu, mi ne bismo imali neke velike primedbe na sve to što ste naveli u ovim razlozima za donošenje zakona, svesni smo toga da je prošlo više od 30 godina od 1978. godine, svesni smo toga koliko se ovde država promenilo na ovim prostorima, i to nije problem, problem sa ovim zakonom je u stvari nedostatak odgovornosti i nedostatak kontrolnog mehanizma koji bi promovisao tu odgovornost. Ukoliko pažljivo pročitate zakon, pogotovo te odredbe koje se odnose na izvršavanje međunarodnih ugovora, vi ćete shvatiti da je ono što govorim da je tako i to je tačno, a kada nemate odgovornost i nemate kontrolu izvršavanja međunarodnih ugovora, u tom slučaju imate jedan problem. Da li se ovde radi o jednom zakonu koji zaista ima za cilj da se izvršava i da li zaista ovaj zakon ima pravu suštinu koju opisujete u obrazloženju? Postavlja se i pitanje da li vi u stvari kreirate neke paralelne svetove? Jedan svet koji se prikazuje je jedan sasvim drugi, koji predstavlja pravu suštinu onog života koji mi danas u Srbiji živimo. Ovo pitanje postavljam upravo iz tog razloga, jer smo svakodnevno svedoci tome da, s jedne strane, imamo sliku koju nam dajete, a s druge strane imamo jednu pozadinu te slike koja nam je zamračena ili koja se na neki pogrešni način tumači. Imate neke akcije i neke radnje koje opisujete na jedan način,a u stvari se radi o tome da sve te radnje predstavljaju samo neki alibi za neku drugu suštinu koja se krije u pozadini. Zato je moguće da mi u stvari imamo jedno pravosuđe, a da tom pravosuđu se pretpostavlja rad nekih anketnih odbora, nekih radnih grupa i zato nama može da se desi da, umesto tužilaštva i sudova, na utvrđivanju krivične odgovornosti i pronalaženju onih koji su učinili ta teška krivična dela, ubistva novinara to radi neki anketni odbor. I to je veliki problem. Vi pravite paralelnu instituciju na ovaj način. Da li je to, gospodine ministre, zaista dopustivo i moguće u jednoj državi koja ima ambiciju da bude pravna država? S jedne strane imate zdravstvo, Ministarstvo zdravlja. Imate mogućnosti na tome da lečite građane Srbije i onda odjednom vidimo da to zdravstvo ne funkcioniše, zdravstveno osiguranje ne funkcioniše, nego su potrebne donacije da bi lečili našu decu, decu građana Srbije. To je problem. Dakle, izmeštamo lečenje iz okvira zdravstva, iz okvira Fonda za zdravstveno osiguranje u neki domen donacija, sponzorstva, solidarnosti, dobre volje, velikodušnosti i humanizma, što nismo protiv toga, ali prosto ne može da dominira takva vrsta finansiranja lečenja, pogotovo dece ove Srbije. S jedne strane imate Ministarstvo spoljnih poslova. Dakle, imate mesto gde se kreira i sprovodi ta spoljna politika. Imate parlament, imate Vladu. Dakle, imate uokvirenu instituciju koja se bavi spoljnim poslovima, a s druge strane, predsednik države deli naveliko. Preko 250 odlikovanja je podelio i nekim osvedočenim diktatorima.
Molim vas, gospođo Popović. Mislim da ste svesni da ste odstupili od dnevnog reda.
Upravo vam dajem primer kako se u Srbiji prave paralelni svetovi. U jednu od tih fikcija spada i ovaj predlog zakona koji ima jednu krucijalnu manu – nedostatak odgovornosti koji bi bio ugrađen u tekst zakona i nedostatak mehanizma kontrole kako će se kontrolisati sprovođenje međunarodnih ugovora. Znate zašto je to potrebno gospodine predsedavajući? Zato što ova država kada god nije znala da izbegne domaće propise, kada je god nameravala da izigra domaće propise a imala je određenu političku volju ili ambiciju, u tom slučaju te poslove je dizala na nivo međunarodnog ugovora. Na taj način je prodat NIS za bezobrazno nisku cenu. Na taj način je utvrđena rudna renta koja je bezobrazno niska od 3%, a takvog primera nemate ni u Evropi. O tome se radi gospodine predsedavajući. To je međunarodni ugovor, koji trenutno egzistira i zbog kojeg ova država ima ogromne manjkove, između ostalog i u svom budžetu. Međunarodni ugovori očigledno u Srbiji služe kao neka vrsta alibija za neku političku volju čija suština se želi sakriti upravo iz tog razloga, jer se gradi taj način vođenja politike i taj način egzistiranja političke volje većine, onih koji vrše vlast, da jednostavno sprovode ono što je njima u interesu, ono što im donosi političke poene, ne razmišljajući o posledicama, pogotovo o štetnim posledicama koje trpi ova država i građani. Kada se razgovara o međunarodnim ugovorima jako je bitno da se postavi pitanje koja je uloga parlamenta? Da li je parlament samo jedan protočni bojler kroz koji prolaze ti predlozi međunarodnih ugovora, ti zakoni o međunarodnim ugovorima ili je u stvari parlament neki suštinski činilac, aktivni činilac u kreiranju tih ugovora, u sprovođenju tih ugovora, u kontroli sprovođenja tih ugovora? Iz dosadašnje prakse nismo mogli da steknemo utisak da parlament zaista ima neku ozbiljnu ulogu, pogotovo u kontroli izvršavanja tih ugovora. Sa ova tri člana u Predlogu zakona i dalje ne vidim da je uopšte bilo i razmišljanja o tome da se ojača uloga parlamenta u pogledu izvršavanja međunarodnih ugovora. Nije dovoljno da samo predvidite, da se i Skupština izveštava o izvršavanju međunarodnih ugovora, jako je bitno da se obaveštavaju narodni poslanici. Narodni poslanici su ti koji mogu da stave određene zamerke, koji mogu da kontrolišu da li se taj međunarodni ugovor zaista izvršava, na koji način se izvršava i koliko je dobra volja u tom međunarodnom ugovoru, kada dolazi do realizacije? Prema tome ni jedan od tih zakona koji dolazi u parlament ne može da se posmatra samo kao jedan pojedinačan zakon, samo tekstualno. Svaki od tih zakona ima svoju političku pozadinu, svaki od njih ima određene ciljeve, a često ni ta politička pozadina ni taj cilj nisu u dovoljnoj meri osvetljeni, jer da jeste tako u tom slučaju ne bismo bili u ovakvoj ekonomskoj, institucionalnoj, privrednoj i u svim ostalim krizama koje nas pogađaju. Možda bi bilo potrebno da razmislite o tome da kada predlažete ovakve zakone da ujedno i kažete da ste taj zakon predložili s obzirom da niste imali druga posla, s obzirom da ne želite ništa drugo da radite, da nemate nameru da nešto kvalitetno, pozitivno i korisno promenite u ovoj Srbiji. Zato se pozivate na zakon iz 1978. godine i kažete – postoje tu neki zastareli instituti i ti instituti moraju da se menjaju, da se to osavremeni. Pri tom pozivate se i na konvencije koje takođe datiraju i više od dvadeset godina, jedna iz 1969. a druga iz 1978. godine. Nismo mi poslanici u toj meri naivni, nismo u toj meri spremni da samo olako prihvatimo ove vaše predloge zakona. Mi to uvek stavljamo u kontekst i uvek dobro proučimo svaki od ovih zakona. Mnogo šta očigledno želite da sakrijete, mnogo šta stavljate po strani, a ono što prikazujete, najčešće ne odgovara istini. Dakle, malo više odgovornosti, malo više poštenja, malo više transparentnosti u vašoj politici i u tom slučaju možemo o tome da razgovaramo kako i šta da pomogne jedna opoziciona partija kao što je LDP. Mi smo uvek spremni za saradnju i uvek smo spremni da uradimo sve ono što je potrebno da bi se bar pokrenuo taj put izlaska iz ove sveopšte krize u kojoj se nalazimo. Na žalost ne nailazimo na saradnju, ne nailazimo na dobru volju da se ta saradnja digne na neki nivo. Vaši postupci nam ne daju nadu da će nešto značajnije da se promeni u tom smislu. Danas razgovaramo u parlamentu o ovom setu zakona i juče smo razgovarali i prošle nedelje. Bilo je tu puno literalnih sastava i bilo je puno reči o tome kako treba pomoći deci, kako treba pomoći osobama sa invaliditetom, kako treba pomoći mladima i kako to sve treba raditi ali nekako ste uvek stavili po strani onu krizu u kojoj se Srbija nalazi i kako to Srbija zaista misli da sprovodi sve vaše dobre volje i sve vaše lepe priče.
Samo moram jednu opasku. Molim vas da ubuduće kada govorite o bilo kojem zakonu, govorite u svoje ime i u ime vaše poslaničke grupe a ne da sve poslanike svrstavate da su naivni i da će tek tako svi ostali olako prihvatiti zakon. Molim vas da vodite računa o rečniku. Imate pravo da date svoje mišljenje ali u tom smislu vas molim da to govorite u svoje ime i u ime vaše poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Hvala, gospodine predsedavajući, Ja ću pričati o temi dnevnog reda. Što se tiče sporazuma, odnosno Predloga zakona o Potvrđivanju sporazuma o policijskoj saradnji Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije, mislim da je jedini nedostatak svega ovoga što je sporazum trebalo da se zaključi ranije. Nebitno je koja je strana je bila inicijator zaključenja ovog sporazuma. Vidimo da je to u ovom slučaju bila Republika Slovenija, ali mislim da je s obzirom da je na stepen korupcije i kriminala i organizovanog kriminala i da je Srbija, nažalost, crna rupa uz prostor Kosova i Metohije, Makedonije i Bugarske, crna balkanska rupa u pogledu organizovanog kriminala. Mislim da je Srbija upravo zbog tog razloga trebalo da bude inicijator donošenja ovakvog jednog sporazuma, i sa druge strane, zato što je geografski jako bitno tranzitno područje za trgovinu i narkoticima i belim robljem i za organizovani kriminal. Ali, eto, nekako ti ljudi sa ovih prostora koji su se bavili organizovanim kriminalom i koji su do pre neku godinu bili proglašavani za velike srpske patriote, u momentu kada je država rešila sa njima da se obračuna i da ih procesuira, videlo se da su većina od njih, bez obzira što se javnosti prikazivali kao veliki neprijatelji Hrvata, veliki Srbi, itd, imali i hrvatske, bosanske, bugarske pasoše, itd, što je pokazalo da je taj proces integracija posle razduživanjabivše Jugoslavije, nažalost, počeo pre svega od kriminalaca. Oni su preteče stvaranja neke nove ekonomske zajednice, ali zajednice koja bi poslovala mimo zakona. Verujemo da će prostor bivše Jugoslavije u budućnosti još tešnje sarađivati, ali na nekim drugim osnovama, budući da, nažalost, ni Hrvati, ni Srbija dominantno 1990. godine nisu razumeli šta se dešava u Evropi i u svetu i koji su trendovi u budućnosti. Zbog toga je i Slovenija prva pokrenula proces razduživanja da bi se kasnije udruživali, ali na nekim drugim osnovama i u nekim drugim savezima. Zbog činjenice da sve ovo što reguliše ovaj sporazum, od trgovine narkoticima od visoko-tehnološkog kriminala, od trgovine belim robljem, od borbe protiv organizovanog kriminala i pošto ta vrsta kriminala ne poznaje određene granice, određeni prostor, pošto oni jako dobro sarađuju, onda ni država sama ne može biti usamljena u toj borbi, već je potrebna jako tesna i intenzivna međunarodna saradnja i upravo su rezultati takve saradnje uslovili da se najorganizovaniji kriminalni klan, koji se bavi trgovinom narkoticima na ovim prostorima locira, da se zapleni najveća količina narktorika, ali takođe i da se obračuna u velikoj meri sa najvećim kriminalnim klanom u istoriji Balkana koji je postojao i delovao u Zemunu i Surčinu. Zbog toga SPO i DHSS neće se baviti demagogijom kod pristupanja ovom problemu. Nećemo pričati da bilo ko ovde zamagaljuje stvarnost i da smo mi neki protočni bojler koji po inerciji ili po zadatku diže ruke i glasa za ove zakone. Mi ćemo glasati, pre svega, za ovaj sporazum zato što je u pitanju bezbednost i države, bezbednost svakog građanina i pročišćenje države uz pomoć drugih država, od kriminala, koji ne opterećuje samo naš prostor, nego opterećuje i zemlje u regionu. Opet ću pričati o tački dnevnog reda. Glasaćemo i za sporazume između Republike Srbije i Republike Slovenije i Izraela i poboljšanju plaćenih poslova članova porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava, jer naravno da smo u potpunosti saglasni sa onim što zakon reguliše i naravno, ako nam je briga da očuvamo i porodice diplomatsko-konzularnih predstavnika, onda su potrebni i ovi sporazumi. Ono što je naše zapažanje, s obzirom na to koliko imamo diplomatsko-konzularnih predstavništva, vidimo da, nažalost, sa većinom zemalja mi ovakve sporazume još uvek nismo zaključili. To je još jedan predlog naše poslaničke grupe, da se pokrene sa naše strane diplomatska inicijativa. Verujem da su mnogi u toku. Znam da se vode neki pregovori da se sa svim zemljama sa kojima imamo diplomatsko-konzularnu saradnju ovakvi sporazumi zaključe. Što se tiče Zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora, to je po svojoj sadržini jedan opšti tehnički zakon. On ne može biti drugačiji, jer on reguliše ne samo postupak iniciranja zaključivanja međunarodnih ugovora, sastav delegacija, način vođenja pregovora, potvrđivanje i ratifikacije međunarodnih ugovora koji postaju sastavni deo našeg pravnog poretka, ali i način izvršavanja međunarodnih ugovora. Ono što je sa stanovišta nas kao političkih stranaka koji vidimo našu zemlju kao članicu EU, bez obzira što se mi deklarišemo i jesmo nacionalisti, stranke desnog centra, nacionalizam, prosvećeni nacionalizam pre svega treba da znači zaključenje, između ostalog, i svih vrsta ugovora koji će uticati na ekonomsku bezbednost i jačanje snage zemlje, koji će poboljšavati spoljno-političku zaštitu naše zemlje, na zaključivanje trgovinskih sporazuma koji su od interesa za našu zemlju, na uspostavljanje što boljih odnosa pre svega sa susedima, ali i sa ostalim zemljama, ne samo članicama EU i nije svejedno kakav ćete sporazum zaključiti i o vazdušnoj plovidbi i trgovinski sporazum, kakav ćete finansijski ugovor zaključiti, kakva će biti kamatna stopa itd. Mi kao narodni poslanici, skoro u svakom sazivu imamo po neki od tih sporazuma, i kada uporedimo sporazume, možemo videti da su želje svake države da zaključi što bolji međunarodni sporazum, ali skoro smo imali sporazume koje smo zaključili u oblasti ekonomske saradnje sa različitim zemljama i videli smo i različite kamatne stope i različite uslove, što je naravno obraz i pregovaračke snage, ali i odraz naše ekonomske sposobnosti, ali i onih uslova koje druge zemlje nude. U ime naše poslaničke grupe sam želeo da kažem da pored ovih bilateralnih i višestranačkih međunarodnih ugovora ne treba zaboraviti i mislim da nas i jučerašnji briselski pregovori na to podsećaju, da nažalost ili srećom sve države, a može biti dominatna sreća, bez obzira što se želi često u toj populističkoj patriotskoj demagogiji ukazivati na totalni suverenitet, totalnu nezavisnost, ipak su moderne države modernog sveta države ograničenog suvereniteta. Upravo zbog te potrebe za međunarodnom pravnom saradnjom, zbog potrebe da te sporazume ugradimo u naš pravni poredak, da međunarodne sporazume ugradimo u naš pravni poredak, i mi smo nebrojano puta, posebno u periodu do 2000. godine ukazivali na istorijat mnogih, pre svega, mirovnih konferencija, koje nisu ono što u potpunosti reguliše ovaj zakon, ali jesu od istorijskog značaja za sudbinu naše zemlje. Mi nikada, ne samo mi, nego sve zemlje ove veličine, nismo bili suvereni i samostalni u odlučivanju o svojoj budućnosti po završetku ratova. Tako je bilo i što se tiče Londonskog sporazuma posle završetka Prvog balkanskog rata i Bukureštanskog sporazuma po završetku Drugog balkanskog rata i Sporazuma u Parizu po završetku Prvog svetskog rata. Velike sile su imale interes i 1938. godine da obuzdaju Adolfa Hitlera, pre svega mislim na Ujedinjeno kraljevstvo i Francusku, kada su Hitleru ustupili Sudetsku oblast gde većinski žive Nemci, da bi ga odvratili od rata. Jedini koji je tada bio protiv Minhenskog sporazuma je bio Čerčil. Nažalost, bio je u pravu, bio je usamljen. Nismo imali u tom crnom periodu naše novije istorije situaciju da su mnogi koji su videli dalje od drugih bili usamljeni u proceni da ćemo mi, a bilo je mnogo mirovnih konferencija i 90-ih i na ovamo sa svakom sledećom mirovnom konferencijom zbog naše startne loše pregovaračke pozicije i zbog toga što nismo u dovoljnoj meri respektovali međunarodne okolnosti i međunarodnu politiku koja se odražava i na status naše zemlje. Nažalost, takvi su bili usamljeni. Ono što SPO i DHSS u budućnosti očekuju, ne samo od ove, nego od svih budućih Vlada, to je da se u potpunosti, kod zaključenja svakog međunarodnog sporazuma, u potpunosti sasvim objektivno, trezveno analiziraju međunarodno-pravne okolnosti prilikom zaključenja međunarodno-pravnih ugovora i ratifikacije ovde u Skupštini, i da ta vrsta demagoškog patriotizma, koji je najviše koštao Srbiju, bude naša prošlost. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, hajde malo da unesemo živosti i krvi u ovu raspravu, jer za to elemenata ima. Od četiri tačke dnevnog reda koje su objedinjene ovde, mi ćemo se ovde pozabaviti zapravo samo jednom, koja zaslužuje podrobnu analizu i raspravu, a to je ovaj zakon o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Ono što je ovde uopšte dobro, to je da se menja važeći zakon koji je na snazi skoro 34 godine, više od jedne trećine veka. Ono što je, po meni, zabrinjavajuće,to je informacija koju sam dobio sa valjanog mesta, da su službe nadležnog ministarstva, resornog pet godina radile na izradi ovih 30 članova zakona koji je pred nama. Verujte mi, i vi gospodine Selakoviću, kao ministar pravde i vrstan pravnik, sigurno znate da rezultat koji je pred nama apsolutno nije adekvatan trudu, ako je istina da je pet godina utrošeno da bi se dobio ovaj tekst. Dakle, ovaj tekst šta nudi novo? Kao što ste i sami rekli u vašem uvodnom izlaganju, novele ovog teksta, u odnosu na postojeće rešenje, odnose se na usklađivanje normi sa aktuelnom unutrašnjom pravnom situacijom, tj. mi više nemamo SFRJ, imamo Republiku Srbiju koja je sledbenik SFRJ, terminološki je ovaj zakon morao biti usklađen sa sadašnjim trenutkom, i određene promene na polju međunarodne ugovorne politike su morale naći svoje mesto u ovom zakonu. Ali, ništa suštinski ovaj zakon nije promenio, sem ukoliko nije na par mesta promenio nešto na štetu našeg pravno-političkog sistema i onoga što bih ja nazvao dobrim štivom za učenje međunarodnog javnog prava na onim fakultetima koji taj predmet izučavaju, kao što su političke nauke, pravni fakutet, ekonomski itd. Dakle, u dve grupe kritika su ovde, kada je reč o ovom zakonu. Prve su one kritike, na njima ću se najviše zadržati, to su one kritike koje se tiču generalnog pristupa zakona, određenih opštih mesta, gde je put koji se trasira ovim zakonom, način na koji zakon sagledava materiju, takav da se prosto ne da ni amandmanski popraviti. To je pitanje filozofije zakona. Postoji druga grupa primedaba koje su krajnje konkretne, gde smo izašli sa određenim brojem amandmana, u okviru kojih smo dali par primedbi koje prosto hoće da dopune ovaj zakon, jer smatraju da je ovde nešto propušteno. Sada ću biti slobodan da vam ovo sve izložim, od početka do kraja. Prva osnovna zamerka ovom zakonu je što on ne poznaje tipologiju ugovora. Osnovna tipologija ugovora u ovom zakonu svodi se na ključnu podelu, tj. na međunarodneugovore koji se potvrđuju u Narodnoj skupštini i međunarodne ugovore koji se ne potvrđuju u Narodnoj skupštini. Sve drugo što je ovde pomenuto u nekoj zagradi, u nekom članu zakona, opisujući potencijalno sadržinu tih ugovora, služi samo ovoj svrsi, da bi razdelilo ugovore na ove dve grupe i ne postoji nikakva druga vrsta podele. Činjenica da ne postoji nikakva podela u ovom zakonu koju zakon vidi, koju prepoznaje suštinski, rađa nove posledice kada je reč o samom sadržaju zakona. Naime, postoje oni ugovori međuanrodnog prava koji su jednokratni po svojoj primeni, bilateralni po sadržaju, po broju ugovornih strana. Postoje multilateralni ugovori, postoje posebni multilateralni ugovori, oni se dalje mogu deliti na konvencije, mogu se deliti na određene posebne sporazume. Mi ne razlikujemo, recimo, na osnovu ovog zakona nigde se ne može izvući razlika da u međunarodnom javnom pravu postoje čak i te finese u razlikama sporazuma koje, recimo, engleski jezik poznaje, zadržimo se samo na EU, koja vam je tako bliska i koju toliko volite, da se, recimo, SSP naziva rečju Agreement, a da se, recimo, Lisabonski sporazum uopšte ne zove Agreement, nego Treaty. Dakle, ne postoji u praksi međunarodnog javnog prava potreba da se toliko različitih naziva dokumentima daje, sem ukoliko različitost u nazivima ponegde, a to nije mali broj slučajeva, ne povlači i određene konsekvence u pogledu sadržine tih ugovora i njihove prirode. Ako je to tako, iz toga proističe vrlo logičan zaključak. Da bi imali savremen zakon pred nama, on bi morao da prepoznaje barem nekoliko tipova ugovora na osnovu kojih bi postojale barem razlike u finesama, kada je reč o proceduri zaključivanja i potvrđivanja međunarodnih sporazuma. Nažalost, to se ovde ne nalazi. Ova primedba koja je krajnje načelna, koju sam vam dao, za koju mislim da uopšte nije slaba, ona se ne može popraviti amandmanima. Dakle, ne postoji poslanički klub koji može ovakvu primedbu amandmanima na postojeći zakon prevazići. Dakle, ova primedba iziskuje, ako se ozbiljno shvati, iziskuje potrebe promene ovog zakona, bilo da se donese u budućnosti skoroj neki nov ili da se ide sa masivnijim izmenama i dopunama ovog zakona. Ako nisam do kraja bio jasan o čemu govorim, daću vam jedan vrlo konkretan primer za tipologiju ugovora i određene finese ili razlike u aranžmanu, kada je reč o načinu zaključivanja ili primene tog sporazuma. To su ugovori sa ekonomskom sadržinom, tzv. finansijski međunarodni ugovori. Imate zemlje u okruženju koje imaju posebne odredbe u zakonu koje tretirajutakve ugovore, kao što je, recimo, slučaj sa Hrvatskom. Ne treba da vam kažem da je zaduživanje u Srbiji postao jedan od glavnih instrumenata ekonomske politike u poslednjih nekoliko godina. Videćete da je, ako pogledate podatke Uprave za javni dug, Srbija je samo prošle godine platila 429,5 miliona dinara provizije na odobrena, a ne povučena sredstva po osnovu datihzajmova. Među tim zajmovima je mali broj onih koji su odobreni, ima i onih koji su odobreni pre pet godina, a još uvek nisu realizovani zato što nismo pripremili projekte. Hoću da vam kažem da jedna država koja se nalazi u fazi ovakve ekonomske politike, prosto je neverovatno da Zakon o zaključivanju i potvrđivanju međunarodnih ugovora ne poznaje ovu vrstu specifičnosti. Sada da mi dajemo amandman na to, to je prosto jedan zaludan posao. Niti imamo kapacitet u tehničkom smislu da to uradimo, taj kapacitet ima Vlada i njihove službe, kojima je pet godina trebalo da naprave ovaj tekst. Dakle, imamo u svakodnevnoj praksi, zašto treba biti dovoljno precizan kada je reč o ovim stvarima? Zato što u svakodnevnoj praksi, današnjoj, imamo, blago rečeno, jedan haos u poimanju međunarodnih ugovora, kada je reč o ulozi naše zemlje u međunarodnim ugovorima. Podsetiću vas na nešto što zapravo nije međunarodni ugovor, a proizvodi efekte u spoljno-političkom smislu, bez obzira što nije sadržinski međunarodni ugovor. Imate tzv. Istambulsku deklaraciju koju je raniji predsednik, Boris Tadić, potpisao sa Abdulahom Gulom, predsednikom Turske i potpisao je, sa treće strane, Haris Jojdžić ispred predsedništva BiH. Ta Istambulska deklaracija, kao akt dobrih volja strana, sadrži i određene norme, za čiju prirodu mi ne znamo kakva je, treba konzilijum da se skupi i odluči šta je pravna priroda toga što je tamo potpisano. Tu piše, između ostalog, da mi kao Srbija podržavamo teritorijalni integritet Bosne i Hercegovine, a u toj istoj Istambulskoj deklaraciji nema jedne jedine reči o teritorijalnom integritetu države Srbije, koja je očigledno ugrožena. Zašto sam ovaj ugovor pomenuo? Zato što on nije ugovor, on je izjava, izjava volje, ali čija? Onih predstavnika država koje po ustavu tih država predstavljaju te države. Po čijem nalogu je Boris Tadić to uradio, po čijem ovlašćenju, u kom kapacitetu, u kom ustavnom kapacitetu itd? To definitivno, pravno gledano, nije obavezujući međunarodni akt. Ali, dame i gospodo, on proizvodi određena spoljnopolitička, čak neželjena dejstva. Zašto sam vam ovo pomenuo? Zato što je u nekim pravnim tekstovima, zahvaljujući situaciji i haosu u kojem se mi nalazimo, koje je politička elita ove države proizvela proteklih godina, prosto neophodno nešto definisati. Vi znate vrlo dobro, kao pravnik, da život piše zakone. Države koje napišu štur zakon, a nemaju problema sa njegovom primenom, znači da se nisu sukobile sa ovakvim svakodnevnim problemima. Mi koji smo u sudaru sa takvim problemima imamo obavezu da definišemo odgovarajuće stvari. Predsednik države kod nas, naime, čak nema nikakva automatska ovlašćenja za zaključivanje bilo kakvih međunarodnih ugovora. On može, doduše, biti ovlašćen od strane Vlade, ali to su vladini ugovori i po ovom zakonu koji je predložen i po važećem zakonu. Dalje, imamo i ove čuvene sporazume Stefanović – Tahiri. Žao mi je što gospodin Stefanović nije tu. Ti sporazumi nikako nisu međunarodni sporazumi. Oni se tiču razgovora o unutrašnjim političkim pitanjima Srbije. Ali, da bi bili primenjeni, neko se setio da donese uredbe na Vladi o tome, pa da uredbe koje su potpuno protivustavne stavi u pravni promet. Zato i postoji postupak pred Ustavnim sudom, za koji su poslanička grupa DSS i još neki poslanici u parlamentu podneli predlog za ocenu ustavnosti tih uredbi. Ne znam šta Ustavni sud radi, ali se nadam da će u jednom trenutku ipak odlučiti o tome, uz sva ova zakašnjenja i diskreditaciju samog predlagača. Dakle, ovaj zakon ima još neke nedostatke koji nisu vezani toliko za prirodu samog zakona i njegov osnovni smer, nego se tiču pojedinih konkretnih rešenja u zakonu i tu postoji par primedbi koje su za nas krucijalne. Kao što imamo ovu osnovnu manu da nemamo razrađenu tipologiju, iz toga proističe i niz drugih konkretnih mana samog predloga zakona, koji se oslanja na neka stara rešenja koja su definitivno prevaziđena, gde se pogrešno tumače međunarodni sporazumi koji služe u osnovi ovog zakona, kao što je, recimo, Bečka konvencija u ugovornom pravu. Određene pretpostavke za proceduru zaključivanja, potvrđivanja i izvršavanja međunarodnih sporazuma su ovde uključene u zakon, ali moramo poći od pretpostavke da postoje potencijalno tipovi sporazuma, koji nisu ovde predviđeni, čija razrada ne nalazi svoje mesto u ovom zakonu, a mi mislimo da bi tako nešto trebalo da bude ovde, jer to naše pozitivno pravo već poznaje. Šta je priroda rezolucije ili deklaracije ili odluke koju donosi Narodna skupština? Šta je njihova priroda? Deklaratorna, kada samo nešto potvrđuju, ali kada nešto Narodna skupština naređuje, onda se radi o obavezujućoj pravnoj normi. Ova skupština je naredila da u slučaju da nekom padne napamet da Srbija, koja je ovlašćeni inicijator, treba da bude član ili da pristupi nekom postojećem vojnom savezu, odluka ove iste Narodne skupštine predvidela je delimično, odnosno ukazala na proceduru kojom se ide pristupanju takvom savezu, prethodno proglašavajući vojnu neutralnost. Vojnu neutralnost koju je proglasila Narodna skupština može da sruši samo narodnim referendumom, te ako neko ima inicijativu da Srbija pristupi bilo kakvom vojnom savezu, prethodno mora da ide na referendum da bi se uopšte postupak pokrenuo i sve ove faze postupka koje ste ovde predvideli, koje su neke moje kolege tako veselo čitale, što mislim da je krajnje nepotrebno. Dakle, to nije sporno u ovom zakonu. Mi smo zato dali jedan amandman koji ukazuje na to koji postupak treba primeniti ukoliko Vlada podnese inicijativu da se pristupi bilo kojem vojnom savezu i ugrađena je referendumska procedura. To je naša obaveza, da ovakvu odredbu stavimo u ovaj zakon. Mislim da vi, gospodine ministre, uviđate da takva obaveza postoji. Nešto što nema prethodnu obavezu odlukama Skupštine, a mi mislimo da treba, ali nismo dali takav amandman, to je svakako razmišljati i o posebnoj proceduri za ulazak u posebne ugovore, kao što je ugovor o članstvu Srbije u EU. Dakle, tu takođe treba reagovati referendumskom procedurom. Zatim, negde u ovom zakonu imate dosta mesta gde postoje nekakve gramatičke i stilske greške, na koje smo ukazali poslednjim amandmanom, ali najinteresantnija od svih grešaka u ovom zakonu, koja nije ni stilska ni gramatička, na kojoj ću se još jednom više zadržati, to je ova čuvena privremena primena ugovora. Vi ste ovde predvideli da se ugovori, koji bi se inače potvrđivali u Narodnoj skupštini, mogu privremeno primeniti. Osnovnu za to ste našli, to nije sporno, niste morali to eksplicitno da napišete, u Bečkoj konvenciji, koja to predviđa u članu 25. To je Bečka konvencija o međunarodnim ugovorima i članom 25. stipuliše tu mogućnost. Problem je u tome što sve potpisnice Bečke konvencije nemaju isti pravni problem ili isti pravni status kada je reč o unutrašnjem pravu tih država i načinu na koji gledaju na zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora. Gospodine ministre, naša država ima jednu od najjednostavnijih procedura za potvrđivanje međunarodnih ugovora. Međunarodni ugovor može jutros biti potpisan i, ako je potreba, tokom popodneva se može sazvati sednica Narodne skupštine i doći do potvrđivanja međunarodnog ugovora u Narodnoj skupštini, što bi se već tokom večeri ili sutra izjutra objavilo u "Službenom glasniku". Dakle, koji je suštinski razlog za ostanak ovakve odredbe? Ona ovde nema mesta. Vi meni sada možete navesti različite situacije u životu u kojima je primena sporazuma moguća, ali ja ću vam onda, šta god vi meni budete rekli, na to odgovoriti pitanjem – ako je to tačno, može li se desiti da finansijski sporazumi, tj. kreditni aranžmani, krediti koje država povlači, proizvode dejstvo pre potvrđivanja u Narodnoj skupštini? Hajde da vidim tu narodnu skupštinu koja posle toga neće potvrditi taj sporazum. To su stvari koje su, po meni, ovde nedopustive. Prosto, mi ne možemo ići za tim. Dalje, u obrazloženju Predloga zakona, kada govorite o tom članu koji predviđa mogućnost privremene primene sporazuma, pogledajte dobro obrazloženje zakona, pominjete ulogu nadležnog odbora Narodne skupštine u davanju prethodne saglasnosti za ovu proceduru. To u ovom zakonu ne postoji. Znate zašto? Zato što je to obrazloženje, u ovih pet godina mukotrpnog rada na ovom tekstu zakona, prepisano iz starog obrazloženja starog zakona iz 1978. godine. Zbog toga. Jer, zbog čega bi se našlo u obrazloženju neka priča o nečemu o čemu nema nikakve reči u samom tekstu zakona? Dakle, vi ne predviđate nikakvu ulogu parlamente u određivanju privremene primene. To je ono što ste vi uradili. Što se tiče same odredbe, takva odredba je u vreme SFRJ bila stavljena van snage odlukom Ustavnog suda SFRJ. U suštinskom smislu, u pravnom, suštinskom smislu reči, ništa se od te odluke Ustavnog suda do danas nije promenilo da bi se ta odredba prepisala, a Ustavni sud SFRJ je svakako imao u vidu Bečku konvenciju iz 1972. godine. Postoji još jedno pitanje i za sada ću time završiti, a ako bude bilo potrebe nešto da dopunim, javiću se u drugom delu rasprave. Dakle, šta se dešava sa ugovorima koji se ne potvrđuju? To je takođe anahrona odredba. Vi kažete da se ti ugovori, čitajte dobro član 20, parafrazira, po pravilu ne objavljuju, nego će se po potrebi možda objaviti. To je direktno suprotno sa članom 51. Ustava Republike Srbije i članom 196. Ustava Republike Srbije. Član 51. govori o javnosti državnih organa i pravu na obaveštenost, a član 196. o objavljivanju zakona i svih drugih opštih akata. Dakle, afirmacijom tajnih sporazuma mi afirmišemo sporazume kao što su policijski sporazum u graničnim prelazima sa Euleksom koji je definitivno tajni sporazum, jer ga nijedan narodni poslanik Narodne skupštine Republike Srbije do dana današnjeg nije dobio. Mi afirmišemo sporazume kakav je nekad kralj Milan imao sa Austrougarskom koji je 1882. godine prihvatio tajnu konvenciju sa poslednjim beneficijama u trgovini i privredu saradnje sa Austrougarskom da bi stekao ličnu afirmaciju i podršku u krugovima ove imperije i da bi kasnije 1887. godine ova konvencija bila dopunjena i stavkom da će Austrougarska štititi u svakom pogledu Obrenovićku dinastiju. Svaka slučajnost sa današnjim trenutku je namerna. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Stojčić. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre Selakoviću, uvažene kolege i koleginice poslanici, poštovani građani Srbije, odmah ću na početku da kažem da će poslanička grupa SPS podržati Zakon o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora ne samo zato što je zakon koji je još na snazi do donošenja ovog zakona usvoje u SFRJ 1978. godine, kada jedan broj sadašnjih poslanika možda nije bio ni rođen, a neznatno je dopunjavan 1989. godine, već zato što se nameće njegova neophodnost u sklopu svih reformi koje preduzima ova vlada i ovaj parlament, a gde se ima za cilj da Republika Srbija na osnovu Ustava sama uređuje i obezbeđuje svoj međunarodni položaj i odnose se sa drugim državama i međunarodnim organizacijama. Neminovno da jednu ovakvu oblast treba urediti i uskladiti sa razvojem savremenog prava, s obzirom da je došlo do određenih promena u ovako dugom vremenskom periodu, kao što ste i vi rekli gospodine ministre. Dobro je što ovaj zakon veoma precizno definiše sve detalje vezane za zaključivanje i izvršavanje međunarodnih ugovora. Prvo, pojam šta je to međunarodni ugovor koji zaključuje Republika Srbija? Koji su postupci zaključivanja međunarodnog ugovora? Kakav je postupak zaključivanja međunarodnih ugovora? Koje su posebne odredbe? Kako se izvršavaju međunarodni ugovori i na koji način se vrše izmene i kad prestaje da važi međunarodni ugovor? Članom 2. ovog zakona je definisan pojam međunarodnog ugovora u kom obliku i da može sa jednom ili sa više država, ili međunarodnih organizacija da se zaključi, ali da je regulisan međunarodnim pravom. Što se tiče postupaka za vođenje pregovora i zaključivanje ugovora vidi se da to pokreće Vlada, ali je dala i mogućnost da organi državne uprave iz svog delokruga iniciraju i predlažu Vladi zaključivanje ugovora. Dobro je što je članom 4. data mogućnost da inicijativu za pokretanje postupka i vođenje pregovora mogu da daju i drugi državni organi, privredni subjekti kojima je čini mi se, u ovom trenutku, ovaj zakon najneophodniji, kao i udruženja, ali jasno definisano preko državnog organa u čiji delokrug pretežno i spadaju pitanja međunarodnih ugovora. Na ovaj način i na ovaj član smo ja i moj kolega Đorđe Milićević uložili amandman jer smatramo da i lokalne samouprave mogu dati inicijativu za pokretanje i vođenje pregovora i zaključivanje ugovora, jer je to u skladu sa Zakonom o lokalnoj samoupravi gde jedinice lokalne samouprave imaju pravo da uspostavljaju saradnju i zaključuju sporazume o saradnji sa drugim i odgovarajućim teritorijalnim jedinicama i zajednicama lokalne samouprave drugih zemalja. Posebno treba imati u vidu i to što je skoro svaka jedinica lokalne samouprave učlanjena u jedan ili više euroregiona gde se definišu određeni projekti preko graničnog karaktera i gde će sigurno morati da se uključi Vlada Republike Srbije ili određeni organ državne uprave i urede i regulišu u sadržaj tih ugovora. U daljem tekstu zakona jasno je precizirano ko podnosi predloge za pokretanje postupaka i da je to organ državne uprave u čiji delokrug spadaju pitanja koja treba urediti. Član 5. u stavu 2. definiše sadržaj predloga u svim aspektima, ali je Vlada ta koja utvrđuje osnov za vođenje pregovora i delegaciju za vođenje pregovora, kao i to da šef delegacije može da potpiše ugovore, što govori da ovaj zakon daje mogućnost efikasnosti i brzog dogovaranja, ali i mogućnost odlaganja pregovora do utvrđivanja novih stavova. U daljem tekstu ovog zakona, u ovoj oblasti, definisani su naredni koraci nakon usaglašavanja ugovora i ko daje punomoćje za potpisivanje ugovora, odnosno ministar za spoljne poslove u licu koje odredi Vlada. U trećem delu ovog zakona uređen je postupka potvrđivanja međunarodnih ugovora i to članovima od 11. do 16. čime je jasno definisana priprema zakona o potvrđivanju međunarodnih ugovora, sadržina zakona o potvrđivanju međunarodnih ugovora, pokretanje postupka za potvrđivanje međunarodnih ugovora, potvrđivanje međunarodnih ugovora, koji su instrumenti u potvrđivanju i kako se objavljuje zakon o potvrđivanju. Što se tiče ovog dela zakona, smatram da je u članu 14. gde je definisano u stavu 1. – Narodna skupština potvrđuje međunarodne ugovore, vojne, političke i ekonomske prirode, ugovore kojima se stvaraju finansijske obaveze za Republiku Srbiju, ugovore koji zahtevaju donošenje novih ili izmenu važećih zakona i ugovore kojima se odstupa od postojećih rešenja. Treba proširiti, odnosno definisati da Narodna skupština može potvrđivati i međunarodne ugovore iz oblasti bezbednosti, nauke, obrazovanja, kulture i sporta. Iz tog razloga sam podneo amandman i očekujem da će predlagač prihvatiti ovaj amandman, jer treba imati u vidu da će ovaj zakon verovatno trajati više od 35 godina ili barem koliko i prethodni, a za to vreme će se sigurno stvoriti potrebe za sklapanje međunarodnih ugovora koji treba da definišu određena pitanja i iz ovih oblasti. Na primer određena naučna istraživanja na prostoru dve ili više država, mogućnosti obrazovanja u dve ili više država, saradnja u oblasti kulture na prostoru nekoliko država, organizovanje sportskih prvenstava na teritoriji dve ili više države, ako imamo iskustvo da je prošle godine evropsko prvenstvo u fudbalu bilo organizovano u Ukrajini i Poljskoj, verovatno treba imati u vidu da to može da se desi i ovde na našim prostorima. Ono što je takođe dobro u ovom zakonu je i to što je jasno definisana i odgovornost oko izvršavanja međunarodnih ugovora, odnosno koja su pravila, ko se stara oko izvršavanja međunarodnih ugovora i ko prihvata izmene i dopune tehničkih propisa. Takođe, želim na kraju da napomenem da je dobro što ovakav zakon definiše i nivo odgovornosti oko izvršavanja međunarodnih ugovora. Tako da je predviđena obaveza nadležnih organa državne uprave da prate izvršavanje međunarodnih ugovora, da o tome obaveste Vladu, kao i obaveza Vlade da obaveštavam Narodnu skupštinu. Na kraju, želim još jednom da napomenem, da će poslanička grupa SPS glasati za ovaj zakon, a meni će biti uvek zadovoljstvo, a verujem i vama uvažene kolege poslanici da glasamo za nove međunarodne ugovore koji definišu razvoj Republike Srbije. Takođe, želim da napomenem da će poslanička grupa SPS u Danu za glasanje glasati za Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o bavljenju plaćenih poslova članova porodica, osoblja diplomatsko-konzularni predstavništva, Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i države Izrael o zapošljavanju članova porodice diplomatskog ili konzularnog osoblja, kao i Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o policijskoj saradnji. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što smo mi morali da zakažemo sastanak poslaničkog kluba jer mi kao DS više ne možemo da utvrdimo poslanički rad, kada i od koliko sati se radi, ali ja sam ovlašćeni predlagač, pa bih nešto da kažem o današnjem zakonu. Gospodine Selakoviću, veoma cenim vaš entuzijazam, vaš elan, trud, pravničko znanje i ono što radite kao ministar pravde, ali baš zbog tog vašeg neospornog pravničkog znanja, nemojte da dozvolite da budete "devojka za sve", ove Vlade. Nemojte da dolazite da branite one zakone koji su neodbranjivi pred narodnim poslanicima, pogotovo narodnim poslanicima opozicije. Nemojte dolaziti da branite one zakone, kako god dali objašnjenje iz Ministarstva spoljnih poslova, da je prethodni zakon star preko 30 godina, da ga je potpisao Josif Broz Tito. Mislim kada kaže neko da je pet godina radio na pripremi ovog zakona i onda nam dostavi ovakav zakon o kome treba da se izjasni Narodna skupština, da tu nešto nije u redu, pogotovo, što je izostala ikakva javna rasprava. Nemojte da potcenjujete i pravničko znanje i stručnost ljudi iz opozicije. Pa, valjda bi ljudi iz DSS, LDP i DS, ali i iz drugih stranaka imali da daju neke primedbe, smislene primedbe, na ovaj zakon, da se ne interveniše na zakon sa ovako malim brojem članova, ovako velikim brojem amandmana. Probaću da vam kažem zašto je ovo zakon za jednokratnu upotrebu i zašto će ovaj zakon trajati samo koliko i ova Vlada. Prvo, nekoliko puta su moje kolege iz drugih stranaka, iz DS, molili neki Odbor za zakonodavstvo, neku službu koja se bavi lekturom zakona, da nam više ne dostavljate nepismene zakone. Ako nismo jedno stotinu puta predali amandman i kolege iz DS, DSS, LDP i NS, da se ne kaže da Srbija zaključuje sporazume i ugovore u pismenom obliku, nego u pisanom obliku. To smo mnogo puta apsolvirali. Mislim da se to uči u drugom razredu osnovne škole. Neka se lepo jave učiteljici i zamole učiteljicu da im vrati novac, jer ih ništa nije naučila. Kažite – izvinite mi nismo ništa naučili, ne znamo razliku između "pismeno" i "pisanih", kritikuju nas ovi iz opozicije. Hajde jednom da se dogovorimo da je ovde nulta tačka, kada ćemo preseći i više ne dostavljati u Skupštinu Srbije ovakve predloge. Kada govorimo konkretno o ostalim dometima ovog zakona, ja ću krenuti redom. Zamolio bih nepismene da saslušaju nas pismene. Dakle, inicijativa… (Marijan Rističević, sa mesta: Ovo je iz "Nambije" možda?)
Molim narodne poslanike da ne dobacuju sa mesta.
Znate, kada neko kaže "Nambija", to nije problem. Veći je problem, a isto ima veze sa međunarodnim sporazumima. "Nambija", neko ko se bavi politikom pa napravi lapsus, to je uredu, ali kada predsednik Republike kaže da ide na beatifikaciju živog Pape, a to ima veze sa međunarodnim odnosima… (Predsedavajuća: Gospodine Milivojeviću molim vas da se vratite na temu.) To je skandal neviđenih razmera. Valjda je Papi poklonio onu knjigu "Vatikan, glavno satanističko gnezdo", sa sve potpisom, pošto je on indencent te knjige. Dakle, ja ću sada krenuti na član 4. Inicijativu za pokretanje postupka za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnog ugovora, mogu dati i drugi državni organi, privredni subjekti ili udruženja preko Državne uprave u čijem delokrugu pretežno spadaju pitanja koja se uređuju međunarodnim ugovorom. Apsolutno podržavam amandman SPS, da lokalna samouprava u skladu sa Zakonom o lokalnoj samoupravi, može da daje određene predloge. Mislim da je to dobar amandman koji su oni predali na ovaj zakon, mislim da je to smislen amandman, jer u Zakonu o lokalnoj samoupravi se kaže da jedinice lokalne samouprave imaju pravo da uspostavljaju saradnju i zaključuju sporazume o saradnji sa odgovarajućim teritorijalnim zajednicama, jedinicama lokalne samouprave iz stranih država, uz poštovanje teritorijalnog jedinstva i pravnog poretka Republike Srbije u skladu sa Ustavom i zakonom. Kada dalje pogledamo Zakon, u istom ovom članu, u članu 4, u stavu 3, kaže – ako organ Državne uprave iz stava 2. ovog člana smatra da ne treba prihvatiti inicijativu, obavestiće o tome Vladu i podnosioca inicijative. Valjalo bi da da i neko obrazloženje, zašto to nije prihvaćeno, zašto to nije dobro, valjda je to neki demokratski način komunikacije? Kažu – izvinite, nešto odbijamo, ali odbijamo iz razloga tog i tog. Odbijamo iz razloga zato što je podnosilac inicijative iz DS. Prihvatamo, možda je to dobro obrazloženje, ali je ipak obrazloženje, ili je možda loše obrazloženje, ali je ipak obrazloženje. Naravno, meni je nekoliko članova ovog zakona veoma sporno, a najsporniji, gospodine Rističeviću, ako vam je do cigaret pauze, slobodno izađite, ne morate prema meni da gestikulirate, ja zaista nemam nikakvih problema. (Predsedavajuća: Gospodine Milivojeviću, ja vas molim da se ne obraćate narodnom poslaniku.) Dakle, meni je najsporniji član 8. ovog zakona, koji kaže da Vlada izuzetno može ovlastiti delegaciju Republike Srbije da prihvati da se međunarodni ugovor koji se potvrđuje u celini ili pojedine njegove odredbe, mogu privremeno primenjivati do njegovog stupanja na snagu. Postupak potvrđivanja ovog međunarodnog ugovora mora biti pokrenut u roku od 30 dana, od datuma njegovog potpisivanja. Privremena primena ugovora prestaje ako Republika Srbija odluči da ne postane strana tog međunarodnog ugovora i kada o toj svojoj odluci obavesti ostale strane ugovornice, između kojih se ugovor privremeno primenjuje, itd. Dakle, šta je tu glavni problem? Glavni problem tu je sledeći, za ove nepismene, Vlada preuzima ingerencije Narodne skupštine i drago mi je da se nepismeni prepoznaju i sami javljaju. Dakle, Vlada preuzima ingerencije Narodne skupštine i to se u razvijenim demokratskim državama zove "državni udar". Ne može Vlada da odlučuje i preuzima nadležnosti Narodne skupštine, to je veoma opasan presedan, loš presedan, pogotovo što je gospodin Miloš Aligrudić, koristeći svoje vrsno pravničko znanje, objasnio kako se brzo u Srbiji neki međunarodni sporazum može dovesti pred poslanike Narodne skupštine i kako se brzo neki međunarodni sporazum može ratifikovati u ovoj Narodnoj skupštini. Mislim da bi valjalo i trebalo da razmislite da li je ovaj član zakona dobar ili loš, da razmislite, šta to znači, kakve pravne konsekvence može da proizvede, kakve političke konsekvence može da proizvede. Mislim da bi valjalo da se čitav ovaj član briše, ako već nemate nameru da povučete Zakon i mislim da bi bilo dobro da ovakvih presedana više ne bude u radu Narodne skupštine. Znate, tu postoji jedna kontradiktornosti u samom ovom zakonu. Ako pročitate obrazloženje zakona, u njemu se kaže da će Vlada pribaviti saglasnost nadležnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije, ali to ovaj član 8, barem za nas pismene, nigde ne kaže. Možda za vas genijalce, koji se razumete u "stelt tehnologiju". Možda ste ga vi napisali nekom "stelt tehnologijom", ali ga mi obični smrtnici ne vidimo. Tako da ja mislim da ste ovde napravili zaista opasan presedan i da ste ovde napravili nešto što demokratska praksa do sad u Srbiji nije imala i nije se susretala do sada. Znači, vi ovde imate situaciju da legalizujete praksu postojanja sporazuma privremenim članom 8. i istovremeno, imate još niz negativnih efekata o kojima je takođe vrlo dobro govorio moj kolega Aligrudić. U članu 10. ovog zakona, dat vam je, odnosno vi sami sebi dajete rok od 30 dana, kada se ovaj neki međunarodni ugovor potpiše, da se on za 30 dana dostavi i ljudima iz Ministarstva nadležnog za spoljne poslove. Zašto samo ovom Ministarstvu nadležnom za spoljne poslove? Možda bi trebalo još nekim ministarstvima, ako se taj ugovor odnosi na neke druge oblasti i segmente života. Zašto toliki rok od 30 dana? Da li toliko treba da se nešto prevede? Ili da uzmete orbit žvake i da svi žvaćete, kao sada? Ne, treba tri dana, i za tri dana možete da pošaljete to ministarstvu. Liberalno demokratska partija je predala amandman na tri dana, DSS na 15 dana i mislim da su to takođe vrlo smisleni amandmani, koji koliko-toliko popravljaju ovaj zakon. Imamo još nekoliko ozbiljnih problema kada je reč o ovom zakonu a oni se nalaze, pre svega, u članu 20. U članu 20. ovog zakona se kaže da "Vlada po potrebi, na predlog nadležnog državnog organa državne uprave, može odlučiti da međunarodni ugovor iz člana 14. stav 2. ovog zakona i posebni međunarodni ugovor iz člana 19. ovog zakona objavi u "Službenom glasniku Republike Srbije", ali o objavljivanju međunarodnih ugovora iz stava 2. stara se ministarstvo nadležno za spoljne poslove". Da li to znači da neki ugovor može da bude neobjavljen? Da li to znači da ne važi član 196. Ustava? Ili član 51. Ustava, koji kaže da građani Srbije imaju pravo da budu obavešteni? Ja znam da od predstavnika stranaka koje ni Kumanovski sporazum nisu stavile u proceduru ne treba očekivati da se sada bolje ponašaju, ali mislim da je to loše. Mislim da je loše da se neki član zakona krije od građana. Imam jednu veliku primedbu i kada je reč o članu 25. Šta ste vi, i mi, narodni poslanici? Mi smo ti koji kontrolišemo Vladu. Bez obzira da li neki od vas to smeju ili ne smeju, čik da vas vidim da će ikada iko od vas išta da pita Vladu, a pogotovo ministre iz svoje stranke, ne bi li uspostavio parlamentarnu kontrolu rada Vlade, ali da vidim ko će od vas poslanika vladajuće koalicije da pita ikada ikog ministra – izvinite, kako se sprovode ovi ugovori? I mi kao narodni poslanici valjda imamo pravo da vidimo kakvi su efekti i dometi tog dogovora? Valjda mi kontrolišemo Vladu, ne Vlada nas? (Narodni poslanik SNS, s mesta: Ti si još u Otporu?) Ja ću biti u Otporu dok sam živ, zbog takvih kao što ste vi. I biću ponosan zbog toga. Moram da vam kažem da morate da imate hrabrosti da kontrolišete Vladu. Pošto vidim da vam mnogo toga nije jasno, ipak moram da vas pohvalim, jer je dobro što ste od politike konfrontacije sa svim progresivnim zemljama sveta ipak prešli na politiku saradnje. Jer, ovaj zakon nam kaže da se vi ipak menjate, da hoćete da sarađujete sa svetom, da nećete u Brisel da idete preko Karlobaga, nego preko Horgoša. Dobro je što vi sada uviđate svoje zablude, ali cenu tih vaših zabluda plaćamo mi, građani Srbije. Može ovaj zakon da posluži i za neka druga, vrlo neprijatna pitanja za vas – kako vodite spoljnu politiku? Da li to što je Ivica Dačić i Aleksandar Vučić u Briselu obećali na engleskom, da li to može Tomislav Nikolić… (Predsedavajuća: Gospodine Milivojeviću, ja vas molim da se vratite na temu.) A vi na srpski jezik građanima Srbije. Dakle, da rezimirimo. Loš vam je zakon – nemušt, nepismen, na brzinu donet, iako su razlozi za njegovo donošenje bili jaki. Niste ga doneli uz konsultacije sa opozicionim strankama, niste otvorili javnu raspravu. Ovde ima sijaset odbora koji su i te kako mogli da raspravljaju o kvalitetu ovog zakona. Nije mi poznato da se ovaj predlog zakona našao na nekim vrlo važnim odborima koji bi imali šta da kažu o njemu. Opet kažem, dobro je što se uspostavlja politika međunarodne saradnje. Dobro je što se sukobi više ne rešavaju zarđalom kašikom i paljenjem stranih ambasada, pa se onda na zgarištima tih ambasada traži iskra koja će upaliti fitilj na zgarištu nečije politike bureta baruta. Ali, dobro je što se donose zakoni koji će urediti međunarodnu saradnju. Dobro je što ste odlučili da umesto sa bina gledate kako gore ambasade, trčite da se rukujete sa tim ambasadorima, bez obzira na kratak vremenski period koji je protekao između ta dva perioda. Boli vas prošlost? Bolela bi i mene, da sam takav bio, verujte mi. Ma, vidim da vas boli. Ali, da rezimiramo. Srbiji je potreban ovakav zakon o izvršavanju međunarodnih ugovora. Srbiji su potrebni međunarodni ugovori. Srbiji je potrebna saradnja sa svetom, pogotovo kada se suočava sa tragičnim posledicama politike koju ste vodili, kada se suočava sa tragičnim posledicama politike izolacije, nošenja bedža, kratkih majica kada ovde dođu predstavnici stranih ambasada, državnici, pevanja pesama…
Gospodine Milivojeviću, pošto sam vas dva puta upozorila, izričem vam opomenu.)
Ja vam se zahvaljujem. Veoma sam ponosan na ovu opomenu, ona mi je najdraža. Ja ću se svakako obratiti Ustavnom sudu da proceni opravdanost vašeg mobinga nada mnom i vašeg pokušaja da me opstruirate u radu i nadam se da ovo neće biti predmet i nekih prijava nekim drugim nadležnim institucijama koje se time bave. Vama poručujem – dobro je što ste bedž protnuli kroz sako, ne valja što ste ga protnuli kroz srce i dobro je što ovakav zakon podnosite, ali on je loš, ne pokazuje da ste se popravili.
Hvala. Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, sve ste mogli da čujete. Reklamiram povredu člana 107. Poslovnika koji kaže da nije dozvoljeno koristiti uvredljive izraze. Pokušaću da obrazložim u čemu se sastoji taj uvredljivi izraz i povreda Poslovnika. Ovde je prethodni govornik pokušao da poslanike deli ne na dobre i loše, poštene i nepoštene, već na pismene i nepismene. Dakle, više puta se obratio i poslanicima i Vladi govoreći da su ovaj predlog zakona napisali nepismeni, odnosno da oni koji ga podržavaju i koji će glasati za njega, da su nepismeni. Mislim da nije uvredio nas, kojima se obratio, i to je zabranjeno, već je uvredio sopstvenu stranku. Dužan sam da kažem da je ovaj Predlog zakona napisala DS, dakle, bivši režim, a mi smo ga samo preuzeli, pa ako je zakon nepismen i ako su ga pisali nepismeni ljudi, nije uvredio nas, uvredio je sopstvene članove. Hvala.
Hvala. Smatram da nisam povredila član.
Ne tražim da se izjašnjavate.
Hvala. (Srđan Milivojević, s mesta: Replika.) Ne mogu da vam dam pravo na repliku, pošto je ovo bila povreda Poslovnika. (Srđan Milivojević, s mesta: Koristim vreme ovlašćenog predlagača.) Nemate sada pravo. Možete na kraju, kada svi govornici završe ili kada bude vaše vreme za diskusiju. Reč ima narodna poslanica Irena Vujović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici i poštovani ministre i predstavnici ministarstva, pred nama je danas Predlog zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Kao što smo čuli od prethodnih govornika, važeći zakon kojim je regulisana oblast zaključivanja i izvršavanja međunarodnih ugovora, donet je pre više od 30 godina. Budući da je u međuvremenu došlo do promene državno-pravnog subjektiviteta, državnog uređenja i pravnog sistema, postoji potreba za donošenjem novog zakona koji će ovu materiju regulisati saglasno sa novim ustvano-pravnim rešenjima. Predmet Zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora je i regulisanje postupka zaključivanja i drugih pitanja koja su u vezi sa međunarodnim ugovorima. Ta druga pitanja se odnose na stupanje ugovora na snagu, prestanak važenja međunarodnih ugovora, stavljanje i povlačenje rezervi i deklaracija. Postupak zaključivanja međunarodnih ugovora ne razlikuje se bitno od postupka koji je predviđen odredbama važećeg zakona. Naime, postupak vođenja pregovora i zaključivanje međunarodnih ugovora pokreće Vlada na sopstvenu inicijativu ili na predlog nadležnog organa državne uprave, u čijem su delokrugu pitanja koja su ugovorom regulisana. Zakon reguliše i krug subjekata koji mogu podneti inicijativu, kao i postupak po podnetoj inicijativi. Zakon preciznije reguliše i sadržaj predloga, osnove za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnih ugovora, koji predstavlja akt kojim se pokreće postupak zaključivanja ugovora. Zakon predviđa i mogućnost da Vlada u izuzetnim slučajevima može da ovlasti i delegaciju Republike Srbije da prihvati da se međunarodni ugovor, koji podleže potvrđivanju, privremeno primenjuje do njegovog stupanja na snagu. Ukoliko se ugovori privremena primena, postupak potvrđivanja se mora pokrenuti u roku od 30 dana od potpisivanja ugovora. Zakon reguliše i postupak potvrđivanja međunarodnih ugovora, sadržinu zakona o potvrđivanju i predviđa obavezu prilaganja mišljenja nadležnih organa uz nacrt zakona o potvrđivanju. Jako važno je reći da se ovim zakonom ispunjava obaveza koja proizilazi iz člana 99. stav 1. tačka 4) Ustava, time što se reguliše koje međunarodne ugovore potvrđuje Narodna skupština. Konkretno ovim članom utvrđeno je da Narodna skupština potvrđuje međunarodne ugovore, vojne, političke i ekonomske prirode, ugovore kojima se stvaraju finansijske obaveze za Republiku Srbiju. Ugovori koji zahtevaju donošenje novih ili izmene važećih propisa i ugovore kojima se odstupa od postojećih zakonskih rešenja. Ugovori koji ne spadaju u navedene kategorije međunarodnih ugovora zaključuju se po predviđenom postupku i sa tim ne podležu potvrđivanju. Na postupak zaključivanja međunarodnih ugovora na diplomatskim konferencijama shodna je primena ovih zakona. Zakonom se i uvodi kategorija posebnih međunarodnih ugovora koji uglavnom zaključuju ministarstva. Zakon takođe, predviđa da se o potvrđivanju višestranog međunarodnog ugovora može ovlastiti Vlada, da prihvati izmene i dopune tehničkih propisa donetih na osnovu međunarodnih ugovora, ugovora koji su manjeg značaja i tehničkog karaktera. Zakon predviđa i obavezu nadležnih organa državne uprave da prate izvršavanje međunarodnih ugovora, da o tome obaveste Vladu kao i obaveze Vlade da obaveštava Narodnu skupštinu. Ovim zakonom regulisan je prestanak važenja međunarodnih ugovora, tako što je propisano da međunarodni ugovori prestaju da važe u skladu sa odredbama samog ugovora i opšte prihvaćenim pravilima međunarodnog prava. Za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti posebna sredstva u budžetu Republike. Srpska napredna stranka, odnosno poslanički klub će podržati ovaj predlog zakona u danu za glasanje. Takođe, bih želela i nešto da kažem vezano za potpisivanje sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije, istog takvog sporazuma između Vlade Republike Srbije i države Izraela. Naime, sporazum je o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica, osoblja diplomatskog konzularnih predstavništava. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije potpisan je u Ljubljani oktobra 2012. godine, a između Vlade Republike Srbije i države Izrael, novembra 2012. godine. Svrha zaključivanja ovakvih ugovora pre svega je da se ovim sporazumima o zapošljavanju članova porodica, osoblja diplomatsko konzularnih predstavništava između dve države na recipročnoj osnovi, omogućava zapošljavanje uz naknadu članovima porodica diplomatskog i drugog osoblja prema propisima države prijema. U tom cilju sporazumom se određuje krug lica koji predstavljaju članovi porodica, osoba diplomatskog konzularnog predstavništava. U konkretnom sporazumu članove porodica čine bračni i vanbračni supružnik i deca koja ispunjavaju kriterijume u pogledu godina starosti i stepena školovanja. Poslednje decenije zaključivanje ove vrste bilateralnih ugovora su prosto postala uobičajena međunarodna praksa. Naime, mnoge države su uočile da savremeni način života dovodi do sve češće pojave da supružnici, članovi osoba diplomatskog konzularnih predstavništava odbijaju da napuste svoj posao da bi pratili u inostranstvo svog bračnog druga, i samim tim to je sve navelo Ministarstva spoljnih poslova tih država da se pozabave problemima svojih zaposlenih i iniciraju zaključivanje ovakvih ugovora. Osnovi cilj ugovora je očuvanje normalnog porodičnog života diplomatsko konzularnih predstavnika i celovitosti njihove porodice. Naime, i efekti rada diplomatsko konzularnih predstavnika koji deluju u uslovima razdvojene porodice su mnogo manji od onih koji funkcionišu u okruženju dobrih porodičnih prilika. Druga svrha ovog sporazuma je da pomenutom krugu lica ograniče privilegije i imunitete u obimu u kojem su vezani za bavljenje plaćenih delatnosti, a koja bi im inače pripadala prema Bečkoj konvenciji o diplomatskim odnosima iz 1961. godine i prema odredbama Bečke konvencije o konzularnim odnosima iz aprila 1963. godine. Naime, ova lica neće uživati imunitet od građansko-pravnog i upravnog postupka u vezi sa svim pitanjima koja proističu iz tako zasnovanog radnog odnosa koji bi prema ovim konvencijama uživala. Sporazumom se ne uskraćuje imunitet od krivičnog sudstva koje članovi porodica uživaju prema navedenim konvencijama, već se država imenovanja obavezuje da će ozbiljno razmotriti svaki pismeni zahtev koji podnose država prijema za odricanje od ovog imuniteta. Postupak zapošljavanja članova porodica, osoblja diplomatsko konzularnog predstavništva u odnosu na postupak zapošljavanja drugih stranaca na osnovu ovog sporazuma se razlikuje u tom smislu što protokol Ministarstva spoljnih poslova države prijema na zahtev diplomatsko konzularnog predstavništva države imenovanja, nakon sprovedene procedure izdaje prethodno odobrenje za zapošljavanje članova porodice. Na osnovu ovog sporazuma članovi porodice, osoblja diplomatsko konzularnog predstavništva države imenovanja, zaposleni u državi prijema potpadaju pod režim socijalnog osiguranja države prijema, a takođe u toj državi su i u obavezi da plaćaju sve poreze na prihod ostvaren po osnovu posla koji obavljaju u skladu sa sporazumom. Do sada imamo osam zaključenih ugovora od kojih su četiri na snazi. U pripremi je još sedam, odnosno sa sedam država još sedam ovakvih sporazuma. Troškovi su minimalni, odnosno ih nema. Kao što sam već i spomenula, nažalost, nema mnogo ovakvih potpisanih sporazuma. Ovi sporazumi, konkretno, sa Republikom Slovenijom i državom Izraelom se smatraju značajnim napretkom u diplomatskim odnosima dve zemlje.
Hvala. Da li još neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) U tom slučaju prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Sanda Rašković Ivić. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodo iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, dobro je da se zakon iz 1978. godine menja s obzirom na značajne promene koje su nastupile u našem društvenom sistemu, u samoj strukturi države, a takođe i u međunarodnoj praksi. Međutim, pored napretka koji je očigledan, ova materija ostaje nepotpuno definisana. Zaista bih bona fide rekla nekoliko reči o članu 8. koji se bavi primenom određenih sporazuma, pre ratifikacije u Parlamentu. Ovim izvršna vlast na neki način iznutra preuzima ulogu zakonodavnog organa vlasti i možemo da dođemo u situaciju da pojedini međunarodni ugovori npr. krediti počinju da se realizuju pre samog ulaska u proceduru. Onda je moje pitanje – u čemu onda parlament odlučuje? Bečka konvencija, istini za volju prepoznaje potrebu da se pojedini ugovori sprovode odmah. Međutim isto tako kao što parlament može da sazove sednicu radi ukidanja imuniteta nekom sudiji, ili tužiocu dan za dan, tako isto može i da se prepozna hitnost i da Skupština sazove sednicu na kojoj će biti urađena ratifikacija. Napravila bih jednu malu digresiju i rekla da glavni problem, kada su finansijski sporazumi u pitanju, nije ni privremena primena, niti brzina ratifikacije. Prema podacima Uprave za javni dug, Srbija je prošle godine platila 429,4 miliona dinara provizije na odobrena, a ne povučena sredstva na osnovu datih zajmova. Među tim zajmovima ima i onih zajmova koji su odobreni još pre pet godina, a nisu realizovani zbog nepripremljenih projekata. Prema tome neko debelo u ministarstvima ne radi svoj posao i zato zakon ne treba menjati na ovaj način. Mi predlažemo da se ova privremena primena briše. Osvrnula bih se i na član 14. koji definiše koji ugovori podležu potvrđivanju od strane Narodne skupština Republike Srbije. Dobro je da se uvodi obaveza Vlade da mora dostaviti ugovore na potvrđivanje, vojne, političke i ekonomske prirode, kao i one ugovore koji stvaraju finansijske obaveze i one ugovore koji zahtevaju donošenje novih ili izmenu postojećih zakona, čime se sprečava zloupotreba izvršne vlasti. Međutim zakonopisac je nejasan u smislu ko je taj koji je nadležan da ocenjuje prirodu ugovora i po kojim kriterijumima se ta priroda ugovora ocenjuje. Dosadašnja praksa govori da je to bila Vlada. To ostaje tako i na dalje, što otvara ponovo prostor za zloupotrebu. Radi ilustracije, recimo Kumanovski sporazum nije ratifikovan. Zakonopisci takođe nisu naveli potrebu potvrđivanja međunarodnih ugovora iz oblasti unutrašnjih poslova i pravosuđa što je takođe vrlo značajno. Po mišljenju DSS neophodno je popisati koje vrste međunarodnih ugovora podležu u potvrđivanju u Narodnoj skupštini Republike Srbije i definisati da svi oni ugovori kojima se pristupa nekoj međunarodnoj organizaciji nacionalnog karaktera, moraju proći kako potvrđivanje u Narodnoj skupštini Republike Srbije, tako i od građana putem referenduma. Recimo, ako neka buduća vlast želi da inicira pregovore ili potpiše ugovor o eventualnom pristupanju Srbije nekom vojnom savezu, onda je neophodno da se o tom pitanju sprovede najpre referendum, a onda i potvrđivanje u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ako referendum bude pozitivan. Time mi afirmišemo odluku parlamenta o vojnoj neutralnosti, koja je doneta decembra 2007. godine u okviru Rezolucije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Takođe, ovim se izbegava da nas bilo koja vlast, po ugledu, recimo, na Mađarsku ili Sloveniju, bez izjašnjavanja građana uvede u neki vojni savez. Pozabavila bih se i sa članom 20, kojim se definiše da Vlada može arbitrarno po potrebi da objavi u "Službenom glasniku RS" međunarodne ugovore koji podležu potvrđivanju. Ova arbitrarnost Vlade je u suprotnosti sa garantovanim pravom na javnost rada državnih organa, odnosno pravom na obaveštenost, što je zagarantovano i u našem Ustavu, i to u članu 51. i obavezom objavljivanja zakona i drugih opštih akata, takođe član Ustava 196. Ilustrativan primer je, recimo, taj da Sporazum između MUP Srbije i Euleksa nije uopšte objavljen u "Službenom glasniku". Nisu čak na uvid dobili ni narodni poslanici. Da se malo prisetimo istorije, kralj Milan Obrenović je prihvatio tajnu konvenciju, kojom je 1882. godine dao ozbiljne državne ustupke Austrougarskoj, tako da je Srbija pored političke zavisnosti od Austrougarske monarhije, negde i potčinila svoju privrednu moć monarhiji. Zauzvrat, Austrougarska je štitila interese dinastije Obrenović. Da ne bi bilo tajnih konvencija i tajnih ugovora, mi sad vidimo da je recimo jedan od zahteva Bundestaga da Srbija sa prištinskim institucijama, citiram, na pravno obavezujući način reguliše normalizaciju odnosa. Time se Kosovo i Metohija tretira kao nezavisna država i uvodi se princip dve Nemačke. Sada se pitam – da li bi donošenje zakona u ovako nedorečenoj formi moglo da posluži kao pravni osnov za zaključivanje ovakvog ugovora i da li ovakav zakon pruža okvir za nekakav protivustavni sporazum sa Prištinom, da on stupi na snagu čak i bez objavljivanja u "Službenom glasniku"? Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Vlade, imamo jednu retku životnu praksu pred sobom, a to je da je na sceni zakon koji je u ovom državi donet pre 35 godina i sada se zamenjuje novim zakonskim projektom, odnosno predlogom zakona. Retko je koji zakon na ovim prostorima izdržao ovoliki životni vek – 35 godina. To može da govori da je zakon bio jako dobar ili može da govori nešto negativno, a to je da je zakon retko bio upotrebljavan, jer u međuvremenu nekoliko pravno-državnih subjektiviteta se na ovim prostorima izmenilo, a upotrebljavao se isti zakon, upravo taj Zakon o sklapanju međunarodnih ugovora i o potvrđivanju međunarodnih ugovora i sporazuma. Dobili smo Predlog zakona u proceduri, sagledali ga. Ono sa čime se kao poslanička grupa nismo u potpunosti složili, to smo pokušali amandmanski da izmenimo. Ako će ministar imati sluha da nas uvaži, ispoštovaćemo. Inače, ne vidimo nekih drugih ozbiljnijih problema zašto ne bismo podržali u danu za glasanje kao poslanička grupa ovaj zakon. Dakle, pre svega smatramo da kroz amandmane koje smo aplicirali, a mislim da su i kolege iz drugih poslaničkih grupa reagovale slično, treba pojačati nadzornu ulogu Skupštine, odnosno treba sačuvati nadzornu ulogu Skupštine. Treba kroz rad odbora biti prisutan i na taj način jasno sarađivati sa Vladom, upravo po pitanju međunarodnih ugovora, jer u zakonu se u članovima 1, 2. i 3. jasno određuje predmet zakona, pojam međunarodnog ugovora, subjekti koji sprovode međunarodni ugovor. Međunarodni ugovori mogu bili legislativni i mogu biti kontraktuelni. Međunarodni ugovori mogu biti bilateralni ili multilateralni. Ali, ono što je važno, međunarodni ugovori su nešto čime se u svakom slučaju potvrđuje suverenitet i integritet države. Značaj države je upravo u tome koliko su zainteresovane druge države da sa njom sklope međunarodne ugovore, bez obzira na njihovu prirodu. To je ono u čemu svakako treba da učestvuje Skupština, pre svega preko odbora. Mi se zalažemo za jačanje kapaciteta skupštinskih odbora, koji mogu da budu izuzetno i konstruktivni i izuzetno korisni upravo Vladi u donošenju ovako značajnih ugovora. Mislim da ćete sagledati upravo amandmane koji se tiču pre svega člana 8, a i nekih drugih članova i da ćete ih u radu odbora, kada budemo odlučivali o amandmanima i u samom zasedanju odlučiti da ih prihvatite. Ono što smatramo isto važnim, to je da se napomene da sprovođenje ovog zakona neće opteretiti budžet Republike Srbije. Ono što je u ovom zakonu dobro, to je da Srbija ima jedan moderan zakon vezan za potpisivanje sporazuma i ugovora na međunarodnoj političkoj sceni, da bi bila svakako relevantan partner i da bi druge države bile zainteresovane da sa Srbijom sarađuju, odnosno da u Srbiji vide ravnopravnog partnera. Na ovoj Skupštini je da u tome aktivno učestvuje. Na ovoj Skupštini je da se dignitet, suverenitet i integritet Srbije čuva i na ovaj način što ćemo jedan dobar zakonski projekat podržati i u danu za glasanje. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Hvala. Ovo je drugi put, da bi završili raspravu. Moja prethodnica iz DSS Sanda Rašković Ivić je vrlo dobro osvetlila problematiku člana 14. Ja bih se još tu nadovezao, vezano za taj član 14. Kao što smo rekli na početku, zakon poznaje ugovore koji se potvrđuju u Narodnoj skupštini i koji se ne potvrđuju. U članu 14. zakona daje formulu na koji način razlikovati one ugovore koje treba potvrditi u Narodnoj skupštini i one ugovore koje ne treba. Biću slobodan da vam to i pročitam. Član 14. kaže: "Narodna skupština potvrđuje međunarodne ugovore vojne, političke i ekonomske prirode, ugovore kojima se stvaraju finansijske obaveze za Republiku Srbiju, ugovore koji zahtevaju donošenje novih ili izmenu važećih zakona i ugovore u kojima se odstupa od postojećih zakonskih rešenja". Ovo poslednje što sam pročitao, kad god međunarodni ugovor iziskuje promenu u domaćem zakonodavstvu, bilo kakvu izmenu, to je jedna vrlo odrediva odredba. Tu smo vrlo malo na klizavom terenu. Tu je lako to identifikovati. Međutim, kada je reč o ovim drugim pojmovima koji su ovde uneti, oni ljudi u administraciji nadležnog ministarstva koji su radili predlog zakona su smatrali da su standardi i izrazi "vojna priroda", "politička priroda", "ekonomska priroda", da su oni dovoljno odredivi. Međutim, problem je u tome što naša spoljno-politička praksa pokazuje jedan izvestan haos u toj oblasti. Kao što sam i na početku rekao, život piše zakone, ne pišemo ih sami. Moramo voditi računa o tome da li primeri koje smo imali u našoj dosadašnjoj praksi ukazuju na nedostatak ovakvih standarda. Da li je ovakva definicija standarda, politička priroda ugovora, dobra? Vratiću se još jednom na primer preko koga sam prvog puta brzo prešao, zbog nedostatka vremena koje stoji na raspolaganju ovlašćenom predstavniku grupe, to je pitanje čuvenog policijskog sporazuma, znači, graničnog sporazuma sa Euleksom. Može li me neko uveriti da to nije politički sporazum, da on nema političku sadržinu? Hajde o tome otvoreno da pričamo. Da li je moguće da policijski sporazum nema nikakvu političku sadržinu? Da li je moguće da taj sporazum svojim sadržajem ne daje obavezu da Narodna skupština takav sporazum ratifikuje? Ovde je Euleks inostrani element u celoj priči. Euleks predstavlja EU kao partnera u međunarodnom sporazumevanju. Taj sporazum proizvodi određene efekte u svakodnevnoj stvarnosti. Tako da je dovoljno taj primer izneti, da se ne vraćamo u našu istoriju 19. veka, da je neophodno taj sporazum ratifikovati u Narodnoj skupštini. Do to ratifikacije nikad nije došlo i zato mi vezujemo, u našem izlaganju, namerno to ponavljam da bi bilo što jasnije, primenu člana 11. u vezi člana 20. Član 20. koji izuzima objavljivanje međunarodnih sporazuma koji ne podležu ratifikaciji. Iz toga proističe vrlo jasna posledica. Ako policijski sporazum nije sporazum koji podleže ratifikaciju u Narodnoj skupštini, iz toga proističe da se ne mora ni objaviti. Ako se ne mora ni objaviti, ne moramo ni mi da znamo detaljno njegovu sadržinu, kao narodni poslanici. Hajde da budemo do te mere racionalni da odgovorimo na to pitanje. Da li je to greška u sistemu ili nije? Naravno da jeste. Setimo se samo Kumanovskog sporazuma. To je sporazum kojim je faktički obustavljeno ratno stanje. Da li je normalno da takav sporazum kao što je normalno i da odluku o objavljivanju ratnog stanja prođe kroz Narodnu skupštinu, zar je moguće da takav sporazum ne ide na ratifikaciju u Narodnoj skupštini? Tada je to bila naravno federalna država. Ne menja nam stvari. Znači, to nisu normalne stvari. Nemamo definitivno kroz ovaj zakon odgovor na izazove koje je ova država istrpela. Uopšte ne pričamo imaginarno. Ne pretpostavljamo stvari koje se možda mogu dogoditi, nego o nečemu što se događalo, o nečemu čime se mi zabavljamo - o jadu u ovoj državi. To je suština cele priče. Idemo na još jednu stvar za koju smatram da je izuzetno važna. Kada je već reč, a vezano za član 14, o prirodi ugovora, to je Sanda Rašković Ivić već pomenula, postavlja se osnovno pitanje – ko to procenjuje? Naravno da je prirodno da državni organ, koji je po Ustavu nadležan da vodi spornu politiku, taj koji učestvuje u proceni. Ali, ako državni organ, tj. Vlada koja vodi spoljnu politiku, na ovaj način procenjuje i pravi ovakve kriminalne propuste – ne govorim o ovoj Vladi, govorim o vladama koje su zaslužne za ovakve efekte, onda je normalno i prirodno je to sprečiti. Kako se to može sprečiti? Samo kroz odgovarajuću razradu zakonskih normi koje upućuju na greške koje su se događale u prošlosti, kako se u budućnosti ne bi ponovile. Zato i kažem da nije moguće amandmanom delovati na ovaj član zakona, nego to mora Vlada, u dogovoru sa nadležnim Odborom Skupštine, da iznađe odgovarajuće rešenje. Verujte mi, ovo rešenje nije dobro i ne postoji nijedan drugi razlog da se protiv ovog zakona glasa. Ovim je bio apsolutno jedan jedini dovoljan. Jedan jedini dovoljan i nema razloga da dalje idemo. Ostao sam dužan objašnjenje o nečemu, o čemu je takođe maločas bilo reči, o nečemu što smo predložili i što nije našlo mesta u predlogu zakona, pa bez obzira hoće li zakon biti usvojen ili neće, valjalo bi to uneti. Vi znate kada ugovor stupa na snagu. Kada se primenjuje međunarodni ugovor? Onda kada se strane dogovore - na način i u vreme kada se ugovorne strane o tome dogovore. Načelo sporazuma saglasnosti volje ugovorne strane je primarno načelo. Ako se ugovorne strane dogovore da se sporazum primenjuje na takav i takav način, da počinje da se primenjuje tada i tada, to valja poštovati. Ugovor je zakon za stranke, zakoni za državu u odnosu na druge države ili međunarodne organizacije sa kojima se taj ugovor zaključuje. Polazimo od jedne druge stvari, od jednog drugog doživljaja koji smo imali relativno nedavno, pre nekoliko godina. To je pitanje jednostrane primene sporazuma, kada jednostranost primene sporazuma nije ugovorena. Nije ugovorena. Znači, ako imamo jednostranu primenu sporazuma, nju treba izbaciti i uvesti izuzetno. Mi je ne bismo uvodili ni izuzetno, nego bi to prepustili politici i ugovornim stranama. Zato mora da se u zakon unese načelo uzajamnosti. Dali smo i amandman koji glasi ovako, da se stavi novi naslov posle člana 23, koje glasi – načelo uzajamnosti, a član 23. bi bio onda 23a ili 24. i glasio bi – potvrđeni međunarodni ugovori iz ovog zakona će primenjivati obe strane potpisnice, u skladu sa načelom uzajamnosti. To je zaštita. Zašto je to zaštita? Zato što je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, koji je jednostrano primenjen, naneo nesumnjive štete državi Srbiji. Imali smo štete u carini. Imali smo štete u milionskom iznosu u evrima svake godine od jednostrane primene Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Tromesečni gubitak od 17 miliona evra je on proizvodio u prvih par godina za državu Srbiju. Ako je to nešto što je normalno i ako je to nešto što ova Skupština ne treba da zabrani, onda zaista ne znam. Hvala vam na tome što ste me saslušali.
Hvala. Gospodine Babiću, po Poslovniku? (Da.) Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, prekršen je Poslovnik, član 107. dostojanstvo Narodne skupštine. Zaista ni u nekim mlađim i neiskusnijim godinama nisam bio tužibaba. To nije popularno, niti vrednost koju treba vrednovati u Srbiji. Međutim, ono što moram da ukažem i zbog čega se plašim, baš zbog nekog prethodnog iskustva, a to je da neke kartice u poslaničkom klubu DS su ubačene. Osim kolege Milivojevića, bez želje da ga izazivam na repliku, više nikoga nema tu. Neke poslaničke jedinice su oborene i da li unutra postoje kartice ili ne postoje - zbog nekog prethodnog iskustva i iz nekih vremena kada se glasalo iz Bodruma, kada se glasalo iz Atine, u vreme kada je sadašnji zamenik predsednika DS bio šef poslaničke grupe DS, stvarno izražavam sumnju da opet može nešto sa tim karticama da se uradi, što nije ni po Poslovniku, ni po pravilu, a ni po zakonima Republike Srbije. Pozivam da stručne službe, ne samo u poslaničkoj grupi DS već i u svim ostalim grupama, pa i u poslaničkoj grupi SNS, ako je tako nešto potrebno, da reaguju po Poslovniku i da se te kartice izvade. Mislim da se na taj način, zaista, i ovakvim neprisustvom sednici i nezanimanjem za teme koje su danas na dnevnom redu, pokazuje jedno nepoštovanje građana Republike Srbije zbog kojih smo danas ovde i zbog kojih ove zakone i donosimo. Zahvaljujem se.
Hvala. Zamolila bih stručne službe da pokupe kartice tamo gde nisu poslanici. U skladu sa članom 27. i članom 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, vas obaveštavam da će Narodna skupština raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da se usvoje akti iz dnevnog reda. Određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 16,00 časova. Zahvaljujem se.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Samo se prijavite. Po Poslovniku, narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika čl. 129. i 127. stav 2. U članu 129. kaže se - narodni poslanik je dužan da nestanak svoje identifikacione kartice odmah prijavi generalnom sekretaru Narodne skupštine. U članu 127. stav 2. kaže se - za narodnog poslanika koji koristi identifikacionu karticu drugog narodnog poslanika, odnosno na drugi način zloupotrebljava elektronski sistem za glasanje, predsednik Narodne skupštine izriče meru udaljenja sa sednice. Moram da vas informišem da mi je, pred kraj sednice, nestala identifikaciona kartica, koja se nalazila na mom mestu gde sada sedim, i ja sam generalnom sekretaru uputio dopis sa zahtevom da mi Služba obezbeđenja dostavi snimak sednice, da bi se videlo ko je od narodnih poslanika prilazio mom mestu i uzeo moju identifikacionu karticu, pošto mi imamo informacije ko je to uradio, ali ipak više verujemo podacima generalnog sekretara. Moram takođe da vas obavestim da sam u prepodnevnom delu dobio opomenu zbog toga što sam kritikovao vladajuću većinu, a na listi govornika nalazim se pod brojem osam. Odmah postavljam pitanje - da li je ovo način da se opozicija takođe spreči da govori u ovoj skupštini i koliko puta je neko krao kartice da bi obezbedio kvorum za prepodnevni rad sednice? Hvala.
Obavešten sam o ovom slučaju i od strane generalnog sekretara obavešten da je u proceduri vaš zahtev, takođe, da je služba pronašla vašu karticu i u ovom trenutku, koliko vidim, kartica je vraćena. Naravno, utvrdićemo sve činjenice vezano za ovo. Ali, isto tako, samo želim da vas uverim, prvodve stvari. Zaista, ni na koji način, bar ja neću dozvoliti da bilo ko bude sprečen da govori u Narodnoj skupštini i to je svakako stvar koja se ne može dogoditi i zbog zamenske kartice, koja u svakom trenutku može da se izda narodnom poslaniku, i isto tako moram moliti sve narodne poslanike da, naravno, ne uzimaju tuđe identifikacione kartice. One kartice koje ostanu u sistemu, i narodni poslanici su naravno dužni da kartice nose sa sobom, na šta su svi više puta ukazivali, da kartice kada napuste narodni poslanici salu, moraju biti sa njima. Naravno, apelujem na druge poslanike da dopuste da skupštinska služba radi taj posao, uzimanje kartice i vraćanje narodnim poslanicima, dakle da oni te stvari ne uzimaju u svoje ruke. Naravno, isto tako, proverio sam u sistemu, vaša kartica od trenutka nestanka do ovog trenutka nije bila korišćena u sistemu, tako da nije bilo zloupotrebe, niti pokušaja da se vaša kartica iskoristi da bi se, da kažem, lažno predstavilo vaše prisustvo, odnosno ne prisustvo u sali, što je dobro. Znači, nije bilo teže zloupotrebe kartice, ali vaš zahtev je u proceduri i to ćemo sa službom generalnog sekretara rešavati. Sledeći prijavljeni govornik je Dragan Nikolić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, vrlo sam pažljivo slušao celo pre podne izlaganje na prvom mestu ministra, a onda i svih poslanika, kako iz opozicije, tako i pozicije, kako onih koji oponiraju ovom zakonu, tako i onih koji su za ovaj zakon i koji će podržati predlog četiri zakona koja imamo danas na dnevnom redu. Mene je, kao poslanika, ubedilo ono što je ministar pravde, koji je ovlašćen ispred republičke vlade, danas obrazloženjem potvrdio, volju većine nas da usvojimo ovaj zakon u onom obliku koji je dat. Naravno, podložan je svaki od ovih predloga amandmanima i mi ćemo vrlo ozbiljno i studiozno razmotriti sve amandmane na ove zakone i mislim da će Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo veoma pažljivo razmotriti i dati predloge ovoj skupštini. Takođe očekujem i da svi, da li se nalaze u opoziciji ili su na vlasti, konačno shvate da kartice moraju da nose sa sobom, da onog momenta kada su im kartice u jedinicama, oni su predstavljeni kao da su tu, a zapravo nisu. Očigledno da se to desilo sa poslanikom koji se malopre javio i koji je zatražio povredu Poslovnika. U isto vreme je zapravo on prekršio Poslovnik, ostavljajući svoju karticu u svojoj poslaničkoj jedinici nezaštićenu i verovatno je neko to uzeo, možda da se našali, možda da stavi do znanja tom poslaniku… (Predsednik: Molim vas, to je tema o kojoj nema potrebe da se govori u plenumu. Ovo je nešto o čemu smo mi razgovarali. Molim vas da se vratite na dnevni red.) Samo sam hteo da nema potrebe praviti ekces od nečega što to nije i da smo svi ovde vrlo ozbiljni prilikom diskusija i prilikom ponašanja u ovom parlamentu. Prvi zakon, o kome se danas najviše pričalo, mada nisam očekivao da će se toliko detaljno o njemu razgovarati, jeste Zakon o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Ovde je potpuno jasno, koncizno, na jedan konzistentan način izneto sve, kako teče procedura od momenta pokretanja postupka, ovlašćenog lica, ovlašćenog predlagača. Naravno, za takve predloge je ovlašćena Vlada i ona, na svoju sopstvenu inicijativu ili na predlog organa državne uprave, u čiji delokrug pretežno spadaju pitanja koja se uređuju međunarodnim ugovorom, predlažu vođenje ovoga postupka. Inicijativa može biti pokrenuta od različitih subjekata. To mogu biti državni organi, privredni subjekti ili udruženja preko organa državne uprave, u čiji delokrugu pretežno spadaju pitanja koja se uređuju međunarodnim ugovorom. Postoji jedan amandman koji je, po meni, veoma prihvatljiv i o kome ćemo verovatno pričati kada to dođe na dnevni red, jeste da i lokalne samouprave mogu davati inicijativu za sklapanje određenih ugovora koji su od međunarodnog značaja, a tiču se te lokalne samouprave. Takođe je predviđeno i ko će činiti delegaciju za vođenje ovih pregovora. Naravno, to Vlada utvrđuje, a utvrđuje i osnovu za vođenje pregovora i određuje delegaciju koja će voditi te pregovore. Dakle, to će biti ljudi veoma stručni za određenu vrstu posla, za određenu delatnost. Oni će činiti delegaciju koja će sastavljati ove ugovore koje će kasnije morati da prezentuju Vladi, koja dobija taj izveštaj o pregovorima od delegacije i taj izveštaj se predaje Vladi. Vlada takođe ovlašćuje nekoga, određeno lice koje će ga potpisati i nakon svega toga Vlada daje predlog Skupštini i mi smo ti koji ćemo, svaki od tih zakona koji se tiču raznih oblasti, moći ovde da pretresemo, da o svim tim ugovorima se izjasnimo i na kraju ih ratifikujemo, odnosno potvrdimo ugovor koji je već potpisan. U članu 14. stoji potpuno jasno – Narodna skupština potvrđuje međunarodne ugovore koji se tiču vojne, političke, ekonomske prirode, ugovore kojima se stvaraju finansijske obaveze za Republiku Srbiju, ugovore koji zahtevaju donošenje novih ili izmenu važećih zakona i ugovore kojima se odstupa od postojećih zakonskih rešenja. Dakle, u potpuno jasnom obliku je dato šta je to što će Narodna skupština usvajati, koje su to oblasti koje se tiču zakona o kojima ćemo mi ovde pretresati i jasno je da treba, o svim zakonima koji se budu zaključivali, da se izjašnjava i ova skupština, jer ima mnogo zakona koji su mnogo nižeg nivoa, koji nisu potrebni da se ratifikuju u Narodnoj skupštini i na taj način će, potpuno jasno, biti usvojen jedan zakon, u danu za glasanje SNS će glasati za njega, koji vrši izmenu zakona koji je usvojen ovde 1978. godine, kada je postojala tadašnja SFRJ. Mnogo se od toga dana promenilo, pa je jasno da je ovaj zakon morao biti predložen i usvojen, zato što se mnogo stvari i u ustavnom uređenju promenilo i ovaj zakon ćemo mi podržati u danu za glasanje. Oni zakoni koji su takođe interesantni, a koji su danas na dnevnom redu, su Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica, osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava. Takođe, takav isti sporazum je potpisan i sa državom Izrael. Ono što je važno za ove zakone, odnosno sporazume koji su napravljeni, treba reći da svi ljudi koji se bave diplomatsko-konzularnim poslovima, a u isto vreme su odvojeni od porodice, ne mogu da pruže onoliki obim odgovornosti i posla kakav bi pružili ljudi koji su okruženi svojom porodicom, koji uz sebe imaju i supruge ili vanbračne supruge, koji imaju svoju decu i koji su u isto vreme zbrinuti od države u kojoj se nalaze, po principu reciprociteta. Tako da, svako od njih će imati mogućnost da se zaposli, svako od njih će biti izuzet od krivičnog gonjenja, svako od njih će imati određenu socijalnu zaštitu koja je predviđena za građane u državi u kojoj živi. Dakle, mi ćemo sa Slovenijom i sa državom Izrael imati mogućnost da svi naši predstavnici u diplomatsko-konzularnim predstavništvima mogu da povedu svoju porodicu, da povedu svoje supruge koje će tamo biti zaposlene i imati mogućnost da se i profesionalno iskažu, da ne zapostavljaju onu profesiju za koju su se školovale. Na kraju, četvrti predlog zakona je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o policijskoj saradnji. Bitno je reći da je ova vlada, želeći da svede na minimum mogućnost bavljenja kriminalom, stvorila takvu situaciju u okruženju, da sa svim državama u kojima su kriminalci iz Srbije nalazili utočište, gde su mogli da pobegnu, gde su stvarali mrežu jataka, onog momenta kada budemo usvojili ovaj zakon sa Slovenijom i o saradnji između naše dve policije to neće biti mesto ili utočite gde može da se neko sakrije, da se skloni od organa gonjenja ili policije Republike Srbije, a takođe i policije iz Republike Slovenije. Ono što je takođe bitno reći, obim saradnje između ugovornih strana, između policije Republike Srbije i policije Republike Slovenije, se sastoji u tome da će se naročito imati u vidu javni red i bezbednost saobraćaja, kao i suzbijanje, otkrivanja i rasvetljavanje krivičnih dela, naročito organizovanog kriminala, terorizma, trgovine ljudima i ilegalnih migracija, visoko-tehnološkog kriminala, ilegalne trgovine drogama i psihotropnim supstancama, kao i ostalih krivičnih dela međunarodnog karaktera, koja, naravno, u međuvremenu mogu da postanu vrlo aktuelna. Takođe se i ovo radi na principu reciprociteta, poštujući zakone i proceduru u državama u kojima ovaj sporazum važi, a to se odnosi na Sloveniju i na Srbiju. Dakle, čitav ovaj set zakona je naišao na odobravanje u javnosti Srbije i naišao je na prihvatanje većine poslanika u ovom parlamentu. U danu za glasanje SNS će dati svoj glas i usvojićemo sva četiri predloga zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Petković. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, po Bečkoj konvenciji o ugovornom pravu međunarodni ugovor okarakterisan je kao međunarodni sporazum između država, a kasnije je dodato i međunarodnih organizacija i to je regulisano međunarodnim pravom. Naša je obaveza, više nego kada je reč o drugim državama, da poštujemo međunarodno pravo, posebno imajući u vidu secesionistički akt kosovskih Albanaca koji je zdušno podržan od strane velikih zapadnih sila. Zato je važno držati se utvrđenih načela međunarodnog prava, jer je to jedini garant da sila ne nadvlada pravo. Svrstati se u red država koje insistiraju na međunarodnom pravu zapravo znači, između ostalog, i pažljivu procenu države u zaključivanju međunarodnih ugovora. Za međunarodni ugovor u praksi koriste se razni nazivi. Između ostalog, tu je i naziv povelja, konvencija, pakt itd. Ja ću se zadržati na nazivu sporazum, koji označava razmenu nota između dve vlade, dva parlamenta, šefova država ili ministra spoljnih poslova, a time se zapravo stvara određeni međunarodni pravni odnos. Verovatno rukovođeni i ovom činjenicom, mi smo bili u prilici da čujemo u javnosti kako je sedam sporazuma, koje je dogovorio u Briselu Borko Stefanović, zapravo vrsta sporazuma koji imaju neku međunarodno pravnu obavezu i iz toga sledi da je i sadašnja Vlada govorila da ono što je dogovoreno mora biti i primenjeno. Ovde sada dolazimo do ključnog problema. Naime, državna politika koja se zasniva na evropskim integracijama samim tim podrazumeva da mora da sleduje volju, odnosno interes Brisela. Time ta državna politika dolazi u opasnost da ti sporazumi koji su dogovoreni u Briselu dobiju karakter međunarodnih sporazuma. Cilj EU je nezavisno Kosovo i EU je ta koja je pokrovitelj pregovora između Beograda i Prištine. Ne samo što je EU ta koja koristi ove pregovore da bi pre svega svoj cilj ispunila, nego pokušava da natera Srbiju da bude saučesnik u priznanju nezavisnog Kosova, odnosno da Beograd bude taj koji će zapravo priznati i odreći se dela vlastite teritorije. Kada tako postavimo stvari, kada znamo i za izveštaj Evropske komisije gde EU traži da Srbija prizna teritorijalni integritet Kosova, kada znamo za poslednji briselski papir, gde se najotvorenije traži od Srbije da prizna nezavisnost Kosova, mi moramo da budemo svesni da sve ono što se bude dogovorilo pod pokroviteljstvom EU, za EU će takav dogovor imati isključivo međunarodni karakter. Zato je DSS kritikovala i tih sedam sporazuma i kritikovala je pregovore koji se vode pod okriljem EU, jer da je prethodna vlast pred sobom imala Ustav Srbije, svakako ne bi došlo do ovih štetnih sporazuma i DSS ne bi bila u prilici da podnosi predlog Ustavnom sudu za ocenu ustavnosti četiri uredbe Vlade koje su nastale na osnovu ovih štetnih briselskih sporazuma. Očigledno da je prethodna vlast, nemajući pred sobom Ustav Srbije, imala Ahtisarijev plan, po kome je donosila ove sporazume. Jer, kako drugačije objasniti činjenicu oko dogovora, odnosno sporazuma, kada je reč o matičnim knjigama i katastrima, da mi imamo činjenicu da se to traži i aneksom 7. Ahtisarijevog plana? Takođe, tačka 1,5 tog Ahtisarijevog plana zahteva učešće Kosova u regionalnim konferencijama. Takođe, aneks 8, tačka 3,1 zahteva uspostavljanje integrisanog upravljanja granicom. Dakle, imamo sprovođenje, odnosno dogovor tih sporazuma prema Ahtisarijevom planu. Zato, jedini način da ovi štetni sporazumi ne dobiju karakter međunarodnih sporazuma jeste da Srbija odustane od evropskih integracija, jer nema dileme – za EU pregovori Beograda i Prištine su isključivo pregovori dve države i na svaki dogovor koji se tu desi oni gledaju kao na neku vrstu međunarodnih sporazuma. Zbog toga je bilo važno da pre ulaska u ove pregovore, koji su svakako bili štetni, država Srbija izađe sa svojom platformom koja podrazumeva uspostavljanje ustavno-pravne veze između Srbije i njene južne pokrajine Kosova i Metohije, jer bez te veze mi dolazimo do toga da svako rešenje koje se nudi u rezoluciji koju je usvojila Skupština Srbije, a za koju DSS nije glasala, jeste rešenje u okviru nezavisnog Kosova. Zbog toga automatski stavlja Srbiju u položaj da prizna nezavisnost Kosova. Tako da tu nije reč o većim ili manjim nadležnostima koje treba da dobije srpski narod na Kosovu i Metohiji već, pre svega, o tome da se kroz te pregovore izručuje srpski narod nezavisnoj državi Kosova. Zbog toga potrebno je odbaciti put evropskih integracija i samo tako ti sporazumi ne mogu dobiti karakter međunarodnih sporazuma, a činjenica da su sinoć propali pregovori Beograda i Prištine. (Predsednik: Molim da se držite dnevnog reda, ako se ne budete držali dnevnog reda izreći ću vam opomenu.) Dakle, govori o tome da smo na dobrom putu uspostavljanje politike državnih i nacionalnih interesa gde će biti odbačena politika da EU nema alternativu, gde će biti odbačeni vrlo štetni sporazumi koje je dogovorio Borko Stefanović, gde će jednom početi da se poštuje Ustav Srbije, a ne da nam pre svega, Ahtisarijev plan bude osnov za rešavanje pitanja Kosova i Metohije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajin. Gospodin Šajin nije tu. Narodni poslanik Srđan Milivojević. Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, mi imamo objedinjen pretres o četiri tačke dnevnog reda, ali ću kao i većina mojih kolega zadržati se najviše na Predlogu zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Razlozi za donošenje ovog zakona su što se tiče nas nespornim. Dakle, ostaje samo pitanje da li ovaj zakon na najbolji mogući način definisao ono što jeste predmet, način, postupak i ovlašćenja koja imaju oni koji vode pregovore, odnosno zaključuju međunarodne ugovore. Mislim da ne bi bilo na odmet da ovaj zakon sadrži u sebi i objašnjenje šta se sve smatra međunarodnim ugovorom, a šta se ne smatra međunarodnim ugovorom, jer bismo tada sa mnogo više sigurnosti znali na šta se ovaj zakon u celini zapravo odnosi. Jasno je da je bilo potrebno doneti ovaj zakon, ali kada je politika u pitanju onda se uvek postavlja pitanje političkog trenutka u kome se neki zakon predlaže, pa se za nas postavlja pitanje – zašto je baš ovo politički trenutak u kome se predlaže donošenje zakona o sklapanju međunarodnih ugovora kada istovremeno pratimo pregovore koji se vode između Beograda i Prištine i nagoveštajem da bi naša pregovaračka delegacija u Briselu mogla da prihvati nešto što bi možda moglo da potpadne pod međunarodni ugovor. Dakle, mislim da bi bilo dobro da ministar otkloni svaku sumnju ukoliko je to moguće, da koincidiranje vremena donošenja ovog zakona i onoga što se dešava sada u Briselu nije ni na koji način povezano, jer zaista se može postaviti pitanje – da li pregovori u Briselu vode ka nečemu zašta će nam biti potreban ovaj zakon. Onda dolazimo do samih rešenja unutar zakona koji takođe otvaraju izvesne političke rezerve i sumnje, pa čak može se reći i zebnje, oko toga kakve mogu biti namere ne samo donošenjem ovog zakona, već i rezultatima pregovora koji se vode u Briselu. Naime, u članu 8. iako je ministar ili ko god da je pisao obrazloženje rešenja iz zakona, iako je rečeno da Vlada može da primeni međunarodne ugovore i pre ratifikacije, a to se posebno odnosi na one međunarodne ugovore za koje je neophodno da ih ratifikuje Narodna skupština. Netačno stoji u obrazloženju da se za to prethodno pribavlja mišljenje nadležnog skupštinskog odbora. Naime, u članu 8. koji reguliše ovu materiju nigde ne stoji da se bilo koji organ Skupštine izjašnjava u slučaju kada Vlada pristupi primeni međunarodnog ugovora koji prethodno nije ratifikovan u Narodnoj skupštini, a po ovom zakonu spada u onu kategoriju međunarodnih ugovora koje je neophodno ratifikovati u Skupštini. Hoću da verujem da je u pitanju greška, a ne nameran pokušaj da se obmane, ne samo poslanici Narodne skupštine, već i javnost oko toga na koji će se zapravo način moći omogućiti Vladi da primenjuje međunarodni sporazum i pre no što ga ratifikuje Narodna skupština. Takođe, očekujem od ministra da da nedvosmislen odgovor kako je moguće da u obrazloženju člana 8. stoji da će prethodno mišljenje dati nadležni odbor Skupštine Republike Srbije, a da u samom zakonu to nigde nije navedeno. Ne radi se o sitnom propustu, radi se o ogromnoj grešci koja može imati zaista nesagledive posledice. Naravno, ostaje pitanje definisanja koji su to međunarodni ugovori, odnosno da li je jasno precizirano koji su to međunarodni ugovori koje mora da ratifikuje Narodna skupština. Postoji jedna opšta odrednica u kojoj se definiše da su to politički, vojni, ekonomski i oni koji obavezuju Srbiju na nekakva finansijska izdvajanja. Mislim da ta definicija je toliko uopštena da ona ne daje apsolutno jasan odgovor na to šta to zapravo jeste. Jer, šta je politički međunarodni ugovor? Šta je ekonomski međunarodni ugovor? Ko će da tumači na osnovu ovako opšte odredbe svaki pojedinačni međunarodni ugovor da li podleže ratifikaciji u Narodnoj skupštini ili ne. Dakle, mi iz ovoga možemo da zaključimo samo jednu stvar, a to je da se na ovaj način pokušava stvoriti zakonodavni prostor u kome će Vlada imati diskrecionu mogućnost da sam procenjuje šta je ono što ide pred Narodnu skupštinu, a šta ne treba da bude ratifikovano u Narodnoj skupštini. To nas opet dovodi do sledećeg pitanja – da li se na taj način zapravo kršu osnovna ustavna nadležnost Narodne skupštine u kojoj se kaže da Narodna skupština ratifikuje i potvrđuje međunarodne ugovore. Pošto nije jasno definisano šta jeste u ovoj kategoriji, a šta nije u ovoj kategoriji. Dakle, nije jasno definisano šta je to što zaista Narodna skupština neizostavno mora da ratifikuje, a šta je to što su međunarodni aranžmani, međunarodni ugovori koji ne spadaju u kategoriju onih ugovora koje treba da ratifikuje Narodna skupština. Postavlja se pitanje – da li međunarodne konvencije o ljudskim pravima, pošto sada ne mogu da ih definišem u ovu opštu definiciju koju ste vi naveli kao četiri kategorije vrlo uopštene. Da li međunarodne konvencije o ljudskim pravima jesu nešto što ratifikuje ova Narodna skupština? Da li međunarodne konvencije međunarodnih organizacija čiji smo mi član, npr. UN, ili UNESKO, ili druge međunarodne organizacije, ratifikacije deklaracija, konvencija itd, da li spada u ovu kategoriju koju ratifikuje Narodna skupština. Po mom dubokom uverenju morale bi da spadaju. Po ovoj definiciji možda i ne. Dakle, da li aneksi pojedinih deklaracija međunarodnih koje smo mi već usvojili, a koji nam dolaze kao aneksi ili dopune, da li ih ova Narodna skupština ratifikuje ili ne? Deklaraciju je ratifikovala Narodna skupština po ovom zakonu. Anekse tih istih deklaracija kojima se država obavezuje na poštovanje određenih prava ili uvođenje određenih standarda u određenu oblast ne mora da ratifikuje Narodna skupština? Osim što naravno postoji potreba da se ova oblast uredi, s obzirom na to da je protok vremena ovaj sistem uredio na jedan potpuno novi način, mislim da se zaista postavlja pitanje pred ministra da nam da jasne odgovore na pitanja koja su ovde postavljana. Sa druge strane, mislim da je neophodno da ako ne postoje konkretni amandmani koji će popraviti ove članove koje ostavljaju širok prostor za diskreciono tumačenje, da se prihvate amandmani kojima će to biti otklonjeno. Isto tako, u članu 20. se kaže – Vlada po potrebi, na predlog nadležnog organa Državne uprave, može odlučiti da međunarodni ugovori, iz člana 14. stav 2, dakle, to su oni ugovori koji se ne ratifikuju u Narodnoj skupštini, i posebni međunarodni ugovori koji mogu biti sklopljeni, da se mogu objaviti u "Službenom glasniku". Dakle, ukoliko nešto nije objavljeno "Službenom glasniku", postavlja se pitanje – da li javnost može da ima uvid u ono što je sklopljeno kao međunarodni ugovor? Ako on može, a ne mora, i o tome Vlada opet diskreciono odlučuje, da se objavi u "Služenom glasniku". Dakle, ja mislim da svaki međunarodni ugovor koji je definisan ovim zakonom mora biti oglašen u "Služenom glasniku", jer bez obzira na sve on podrazumeva određene obaveze države i to znači da te obaveze moraju biti dostupne javnosti na uvid. Dakle, ma kako definisali član kojim se objašnjava i podrobnije definiše koji su to međunarodni ugovori koje ratifikuje Narodna skupština, svi ugovori međunarodnog karaktera moraju na neki način dobiti svetlo javnosti objavljivanjem u onome što jeste "Službeni glasnik". Vraćam se na početak, iako je potreba za ovim zakonom postojala, trenutak u kojem se on donosi izaziva izvesnu zebnju, zbog mogućnosti da se on sada donosi kao preduslov za ono što nam sledi nakon briselskih razgovora, s jedne strane, i s druge strane zakon u sebi sadrži dovoljno nepreciznosti i dovoljno diskrecionih ovlašćenja Vlade da bi izazivao ozbiljne rezerve u dobru nameru onoga ko nam ovaj zakon predlaže. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani gospodine ministre pravde, ja sam danas u prepodnevnom izlaganju, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS, dao dovoljno argumenata i kritika na račun ovog zakona i onoga što treba da se ispravi. Imam obavezu, istine radi, da odgovorim samo na nekoliko nedoumica, nejasnoća i neistina koje su kasnije iznete, neke kroz povrede Poslovnika, neke na drugačiji način, a tiču se ovog zakona. Dakle, ja sam kritikovao u članu 2. ovu reč – Republika Srbija zaključuje u pismenom obliku ugovor. Mnogo amandmana je predato zbog ove reči "pismeni", jer se gramatički pravilno kaže "pisani" oblik i ja sam to više puta govorio. Međutim, neki od poslanika su kazali da je ovo zakon koji je napisala DS. Imali ste prilike da vidite kako izgledaju zakoni koje piše DS. Ovakve gramatičke greške nama se ne dešavaju. Istine radi, ovo nije zakon koje je pisala DS. Svi zakoni koji dođu u skupštinsku proceduru, o kojima raspravlja ovaj saziv, ovaj parlament, prođu neku lekturu. Postoji procedura kako zakon od Vlade putuje ka Parlamentu. To vi kao ministar pravde jako dobro znate, vaši su zakoni, bar što se toga tiče, stilski urađeni i tu se vidi vaše pravničko znanje, ali vidi se neznanje i nepismenost onih koji ovu lekturu urade. Ne vidim potrebu da bilo ko reaguje i proba da me demantuje, jer ovo je činjenica koja je nesporna. Kada je reč o svim drugim zamerkama i sugestijama, zbog efikasnosti rada ovog parlamenta, ja ne bih ponovo da ponavljam i da govorim o onome što sam kazao prepodne i u prepodnevnom zasedanju, ali bih samo da dopunim nekoliko veoma važnih stvari i da ukažem na dva nonsensa, preko kojih mi jednostavno ne možemo tek tako da pređemo. Tiču se člana 8, koji kaže da Vlada Republike Srbije može odlučiti da se jedan međunarodni sporazum koji je potpisan, primenjuje pre nego što prođe ratifikaciju u Narodnoj skupštini. Pitam sada, ako lokalna samouprava grada Kruševca donese odluku da se zaduži zbog nekih svojih potreba, taj kreditni aranžman bude odobren, Vlada da mogućnost da se taj sporazum koristi, a onda mi odbornici SO Grada Kruševca, na neki način promenimo neku takvu odluku ili, sa druge strane, još gora situacija je kada je reč o međunarodnim finansijskim aranžmanima, sa nekim drugim finansijskim institucijama, Vlada odobri nešto da prođe i da to može da se primenjuje, a onda poslanici Narodne skupštine kažu – mi nećemo to da ratifikujemo, jer smatramo da nije u najboljem interesu po građane ove zemlje. Zamislite recimo kada smo imali onu aferu "Satelit", za iznajmljivanje satelita, potpisan sporazum i da je ovakav zakon bio na snazi, 30 dana se taj sporazum primenjuje, onda ga Skupština ne izglasa i ko snosi konsekvence zbog toga? Posebno, moram da opet ponovim ovo što je kazala gospođa Nada Kolundžija, veoma je osetljiv trenutak u toku pregovora sa samoproglašenom republikom Kosovo, sa prištinskom delegacijom, da li mi ovoga trenutka usvajamo ovakav zakon, zato što Vlada Republike Srbije želi da odgovornost sa pregovaračkog tima koji čine Dačić, Nikolić i drugi članovi Vlade, iz koga se elegantno izvukao Tomislav Nikolić, da li je možda namera našeg pregovaračkog tima da ovu istorijsku odgovornost prebaci na leđa ovog parlamenta i da time pokaže da nije dorasla iskušenjima koje je sama proizvela i prouzrokovala? To su važne stvari, pogotovo kada u članu 20. postoji odredba koja je direktno u suprotnosti sa članom Ustava 196, koji kaže, a u vezi sa članom 51, koji kaže prvo da javnost, svaki građanin ove zemlje imam pravo da bude informisan o svemu, o svakom aktu, o svakom onom potpisanom paragrafu, o svakom ugovoru na koji taj paraf bude stavljen i da li to sada neko pokušava da ukine pravo građana Srbije na obaveštenost koji garantuje član Ustava 51. ili se negira član Ustava 196. koji kaže – objavljivanje zakona i drugih opštih akata, zakonii svi drugi opšti akti objavljuju se pre stupanja na snagu. Nije dobro da se na ovakav način potpisuju međudržavni sporazumi, a posebno je osetljiv trenutak kada ste ovaj zakon dali pred narodne poslanike. Znam koliko u vladajućoj većini ima poslanika koji su grčevito branili Kosovo i Metohiju. Nemojte da na mala vrata donosimo zakon koji će poništiti vaš trud, vaš rad, vaša uverenja. Nemojte da na mala vrata donosimo pred narodne poslanike zakon koji kroz ključaonicu omogućava da se urade stvari zbog kojih ćete se možda stideti pred pokolenjima. Ponovo čujem dobacivanje, drago mi je, jer očigledno da ima onih koji se toga neće stideti. Ti su već juče putovali u Brisel. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja i dalje ostajem pri svojoj tvrdnji da smo ovaj zakon preuzeli od bivše Vlade. Ako nisam u pravu, neka me ministar demantuje. Pre nego što sam saopštio ovaj podatak, ja sam to, što se vizuelno moglo i utvrditi, proverio. Dakle, na moje pitanje, ministar koji zastupa ove zakone je rekao – tačno je, doslovce je prepisan zakon koji je predložila stranka bivšeg režima. To ništa nije sporno i time mi na određeni način pokazujemo svoju veličinu, svoju demokratičnost, da jedan zakon koji je u proceduru stavila i napisala jedna stranka bivšeg režima preuzmemo i u tom istom obliku ga predložimo Skupštini. To nije ništa čudno i to dokazuje da mi od razlika ne pravimo podele. Ali, veoma je čudno da oni koji su taj zakon napisali sada žestoko oponiraju sami sebi, sopstvenom tekstu. Očigledno je da kad si vlast, odgovara ti, ali kad izgubiš vlast, onda ti sopstveni tekst više ne odgovara ako dođe u proceduru a ti si u međuvremenu izgubio vlast. Spominjanje ugovora o satelitu je veoma neukusno, s obzirom da vrlo dobro znamo ko je u poslednjih 10 do 12 godina vršio vlast, a posebno je neukusno zato što je do afere satelita i tog ugovora došlo uz odobrenje Vrhovnog saveta odbrane u kome je učestvovao jedan pojedinac koga su hteli i nadalje da nam gurnu da nam bude predsednik Republike. Dakle, kad to čujemo iz redova njihove stranke, takvu vrstu prigovora nekoj novoj vlasti, onda mi je to još čudnije. Bojim se da će gospodin Katančević imati problem da utvrdi neku hijerarhiju u organima stranke u koju neću dalje da se mešam. Što se tiče ovog zakona o zaključivanju izvršavanja međunarodnih ugovora, ja ću ga podržati, bez obzira ko ga je napisao i ko ga je predložio, iz prostog razloga što je nama do sada važio zakon, ne prošle ni pretprošle države, već mislim da smo, od bivšeg zakona koji je uređivao ovu oblast, da smo promenili tri države i ušli u četvrtu. Mislim da su se međunarodni ugovori sklapali na osnovu zakona koje je donela bivša SFRJ 70-ih i 80-ih godina i bilo je krajnje vreme da se takav zakon koji uređuje sklapanje međunarodnih ugovora promeni. Možda on nije savršen, možda nije dobro napisan, možda je ovo u pismenom obliku pogrešno, ali, kako smo preuzeli, tako smo i predložili poslanicima koji sada vade iz ovog teksta ono što im ne odgovara iako su njihove partijske kolege to svojom rukom pisale. Što se tiče ovih međunarodnih ugovora, želim da kažem da se ovde tačno zna ko uređuje, ko utvrđuje, ko potvrđuje međunarodne ugovore i vreme je da se to zna. Ukoliko nešto baš i nije dovedeno do savršenstva, ima vremena da se to popravi, ali, s obzirom da SFRJ odavno ne postoji, posle toga je nestala i Savezna Republika Jugoslavija, u kojoj je nastala ova afera "Satelit", nestala je i država SCG, a sada je nadležna država Srbija, mislim da je vreme da se ovaj zakon promeni. S tim u vezi, nedavno smo usvojili Ugovor iz 2001. godine. Vrlo dobro znamo ko je na republičkom i saveznom nivou vršio vlast. Dakle, to je bila Vlada Zorana Đinđića, koju sam i ja podržavao, a na saveznom nivou bila je koalicija DOS i partije iz 90-ih godina, jedna crnogorska partija koju danas neki koji su tada sa njima činili koaliciju prozivaju vrlo nazadnim snagama. To je bila koalicija koja je 2001. godine zaključila Međunarodni ugovor o genetičkim resursima. To smo tek nedavno potvrdili. Sramota je bilo da 12 godina jedan ugovor koji je potpisan ne bude potvrđen a da u međuvremenu nestanu dve ili tri države. Ja sam vrlo nerado govorio o tom zakonu, s obzirom da smo mi svoje genetičke resurse ustupili odmah, bez odlaganja i time smo doveli u opasnost svoja sortna semena, jer prethodni režim nije uradio u proteklih 12 godina ništa da od momenta potpisivanja ugovora do potvrđivanja obezbedi da zaštiti naše sorte semena sadnica, tako da nam je u problemu Palanka, Čačak, Zemun Polje i Institut za ratarstvo u Novom Sadu. Dakle, s obzirom da oni nisu u tom periodu znali da je takav ugovor potpisan, da nisu zaštitili naše genetičke resurse i sortna semena, sada smo u problemu da posle potvrđivanja ovog ugovora može da dođe do toga da neko preuzme naše genetske resurse jer smo u skladu sa tim ugovorom dužni da to obezbedimo i da dođemo u poziciju da sopstvena semena kupujemo od onih koji su preuzeli sasvim besplatno naše genetske resurse. Vrlo dobro znamo ko je tada vodio savezno Ministarstvo poljoprivrede, ko je činio koaliciju. Voleo bih da ovaj zakon vremenski utvrdi da nam ne prolazi 12 godina od momenta potpisivanja ugovora do njegovog potvrđivanja. Znači, samo je utvrđen rok, da se u slučaju privremenog postupanja po sklapanju nekog ugovora, rok koji Vlada ima da predloži potvrđivanje Skupštini, je 30 dana i to je dobro. Ukoliko dođe do primene delova ugovora ili celog ugovora, to je dobro, da Vlada nema duži rok od 30 dana i da Skupština u tom roku mora da potvrdi taj ugovor ili da ono što je potpisano bude stavljeno van snage. Želim da kažem, još jednom, da bez obzira ko je napisao i ko je predložio ovaj zakon, ja ću za njega glasati, ali imam rezervu kao predsednik Narodne seljačke stranke na onaj ugovor za koji smo čekali 12 godina da ga potvrdimo a da u tom periodu ništa nije učinjeno na zaštiti naših proizvođača sortnih semena i sadnica. Što se tiče Zakona o potvrđivanju saradnje sa Slovenijom, to ću podržati i žao mi je što takav zakon nije postojao ranije, kad je bio ovaj "Nuba invest" ili kako se već zvala ta firma. Da smo imali pravo da razmenimo sa njima podatke, da je Slovenija, kao i mi, imala obavezu da to u određenoj proceduri i u određenom vremenskom intervalu proverimo neke podatke, možda bi stali na vreme nekom određenom političkom kriminalu na put. Jer, kad govorimo o policijskoj saradnji, mi govorimo o klasičnom kriminalu, prodavcima droge, klasičnim kriminalcima, koji su na Balkanu napravili svoju mrežu, a zaboravimo da na Balkanu, a posebno u Srbiji, u poslednjih 10 do 12 godina postoji jedan najveći kriminal, koji je najveću štetu naneo ovoj državi i ovom narodu, a to je politički kriminal koji je ove građane koštao, po nekim procenama, gotovo 50 milijardi evra. Dakle, i te kako su građani ove države platili taj političko-funkcionerski kriminal koji nije suzbijan. Zato pozdravljam saradnju sa Slovenijom. Da je ovakvih sporazuma bilo ranije, da je bilo razmene podataka o žiro računima, o otiscima prstiju određenih funkcionera verujem da bi ova država mogla da izbegne višemilionsku štetu. Svaki ugovor koji nam omogućava suzbijanje kriminala ja ću podržati, a posebno onaj za koji sam već podvukao da je koštao ovu državu i ovaj narod mnogo, da su nam obećali da ćemo jesti zlatnim kašikama, a da su nas doveli do potpuno praznih tanjira i da zbog toga moraju da odgovaraju. Hvala.
Gospođo Đerić, imam vas prijavljenu u sistemu. Vi imate još pet minuta, ali tek kada iscrpim listu govornika koji nisu do sada govorili prvi put. Tako je po Poslovniku. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li je to replika? (Da.)
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Ima u srpskom narodu jedna divna poslovica, koja kaže: "Ne kune me majka što se kockam, nego što se vadim". Ako neko ne zna da napiše zakon, onda neka krene da ga prepisuje, ali kada ga prepisuje, neka bar prepisuje da to bude pismeno, da ne bude nepismeno. Nemamo mi problem ako će neko neke dobre odredbe našeg zakona da prepiše, ali imamo problem kada ne zna gramatički pravilno to da prepiše. To je prvi problem koji imate. Možda nije pomenuo mene, ali je pomenuo moju diskusiju, a po Poslovniku imam pravo na repliku. To je vrlo lako pročitate u Poslovniku za one koji čitaju Poslovnik. Ćirilicom je pisan, za one kojima je ćirilica strano pismo. Drugi problem je zašto ovako loše mišljenje imate o svojim sadašnjim koalicionim partnerima. To ne može niko da zakrpi. Stalno kažete prethodna Vlada. Zar toliko ne volite kolege iz PUPS, iz SPS, iz G17 plus? Zar toliko loše mišljenje imate o njima, da morate svaki put javno da ih kritikujete? Mislim da to nije dobro. Na kraju, kada govorimo o sporazumu sa Slovenijom - da je sreće da ste 1991. godine ovako razmišljali kao danas, pa Slovenija i Srbija bi i dalje bili ista država i svima mi bili tanjiri puni, ali bi groblja bila prazna. Kada govorite o milionima i milijardama pokradenih, setite se, jedanput i kažite nešto o stotinama hiljada pobijenih. Pare će nekada neko vratiti. Mrtvi iz grobova nikada neće ustati. Hvala.
Replika narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo nisam razumeo osnov za repliku, ali nema veze. Nisam od onih koji… (Predsednik: Isti osnov koji ste vi imali, pogrešno protumačeno.) Hteo sam da kažem da ste u pravu, Od onih sam koji ne izbegavaju polemiku i vrlo mi je drago kad predsedavajući primenjuje iste standarde. Do sada obično ne bih dobio reč, ali sam zahvaljujući vašem predsedavanju uspeo da obezbedim ista prava kao i prethodni kolega. Što se tiče te replike o pismenosti i nepismenosti i ovo zaključili u pismenom obliku, moram ponovo kažem da neko prvo treba da konsultuje sve bivše ministre, pa ću reći da to piše, na ovakav isti način u pismenom obliku, da se treba izražavati tako, piše udžbeniku međunarodnog prava. Udžbenik Gaše Kneževića i Tibora Varadi. Dakle, ako oni nisu stručni, ukoliko su oni pogrešili onda je ova greška preneta i u ovaj zakon, onda sam i ja pogrešio zato što sam verovao Gaši Kneževiću i Tiboru Varadi, a to svakako nije politička opcija kojoj pripadam. Stvarno sam glasao za jednu Vladu od 2000. do 2003. godine i već sam sit svega kad neko pokuša na ovu stranu da svima kolektivno prebaci saradnju sa nekim snagama iz devedesetih godina kada se ginulo itd. Dužan sam da kažem da nisam pravio savez za Šešeljem 1993. godine, ali da to Zoran Đinđić jeste. Dakle, radilo se o savezu kada se birao predsednik Skupštine i svakako ovi stariji poslanici se vrlo dobro sećaju toga i desilo se da četiri poslanika DS taj sporazum koji je opozicija tada napravila zajedno sa Vojislavom Šešeljem, da taj sporazum izdaju i da toga nije bilo. Takođe, mene Gadafi nije odlikovao, dakle, odlikovao je bivšeg njihovog predsednika, a kad govorimo o tim totalitarnim režimima, o devedesetim godinama onda treba da imao to u vidu, a i da imamo u vidu onog vola na Palama. Hvala.
Narodni poslanik Srđan Miković.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo, poštovane koleginice i kolege, mi danas između ostalog govorimo o Predlogu zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Verujte mi da sam zadovoljan što je konačno u proceduru ušao Predlog zakona koji treba na neki način da zameni postojeći zakon, Zakon o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora koji se primenjuje danas, a to je zakon koji je 1978. godine usvojen, koji je potpisao predsednik Republike Josip Broz Tito, a tada je predsednik Skupštine SFRJ bio gospodin, odnosno drug Dragoslav Marković. Činjenica je da to treba na neki način promeniti, urediti i u vezi sa ustavnim rešenjem i svim ostalim. Međutim, činjenica je da sam tajming kada to dolazi u proceduru može na neki način da produbi sumnju da li se tu radi o samo popravljanju, odnosno usvajanju teksta koji treba da bude u primeni za dugi niz godina ili se radi o rešavanju određenih aktuelnih situacija koje mogu da se postave ispred nas. Upravo zbog toga smatram da našu diskusiju treba da vežemo za ono što se samim Predlogom zakona predlaže. Da li postoji mogućnost da dok se ne budemo izjašnjavali, glasali o samim ponuđenim rešenjima, da vidimo da li amandmanski, bilo usvajajući određene amandmane koji su u proceduri, bilo eventualno usvajanjem amandmana, odnosno predlaganje amandmana od strane nadležnog odbora da stignemo do teksta koji će razvejati svaku moguću sumnju na određene namere u Predlogu teksta zakona? Najmanji problem je po pitanju ovih tehničkih stvari, da li je u pisanom obliku ili u pismenom obliku. Činjenica je da je iz 1978. godine pisalo u pismenom obliku,jezički, ukoliko je ispravnije u pisanom obliku. Mislim da je to najmanji problem. Šta je suština? Suština je da zakon koji se i danas primenjuje, praktično kod zaključivanja međunarodnih ugovora predviđa i saglasnost u to vreme, pošto je to bio savezni propis, predviđao je saglasnost nadležnih republičkih, odnosno pokrajinskih organa. Znači, međunarodni ugovori koji zahtevaju donošenje novih ili izmenu važećih tada, republičkih odnosno pokrajinskih zakona ili koji proističu posebne obaveze za jedan ili više republika i autonomnih pokrajina, zaključuju se uz saglasnost sa nadležnim republičkim, odnosno pokrajinskim organima. To što je sada važeće to je taj tekst. Drugo, u članu 27. tog zakona je bilo predviđeno da ukoliko se saglasnost o osnovi ne postigne, Savezno izvršno veće obavestiće nadležni organ republike, odnosno autonomne pokrajine da saglasnost nije postignuta i postoji određeni proces. Tada je bio predviđen proces usaglašavanja, upravo zato da pojedini bilo kakav interes ne može da bude ne spomenut prilikom ugovaranja ili prilikom potipisivanja određenih ugovora koji treba da izazovu pozitivne ili negativne efekte po celu zajednicu. U tom smislu opet moram da kažem da je dobro što određeni propusti koji su nam se pojavili u samom Predlogu zakona, o tome je govorila gospođa Nada Kolundžija, kada je pominjala i citirala izričito odredbu člana 8. Predloga zakona gde kaže – Vlada izuzetno može ovlastiti delegaciju Republike Srbije da prihvati da se međunarodni ugovor koji se potvrđuje u celini ili pojedine njegove odredbe mogu privremeno primenjivati do njegovog stupanja na snagu. Tu ne stoji – po dobijanju saglasnosti nadležnog odbora Narodne skupštine. Istina, dobro je navedeno. Na desetoj strani materijala, član 8. predviđa da Vlada može u izuzetnim slučajevima po dobijanju saglasnosti nadležnog odbora Narodne skupštine ovlastiti delegaciju i tako dalje. Dobro je što je nađena forma, što je Gospođa Filipovski i verovatno jedan broj kolega narodnih poslanika predložio amandman koji će to što piše u obrazloženju inkorporirati u sastavni deo teksta zakona, koji će postati deo zakona i koji će biti objavljen u Službenom glasniku. Obrazloženje se ne objavljuje. Obrazloženje nije obavezno. U tom delu, dobro je da uđe danas-sutra u Službeni glasnik ova verzija gde se traži dobijanje saglasnosti nadležnog odbora Narodne skupštine. Mislim da je dobar deo diskusije u kojem je gospođa Kolundžija rekla u pogledu člana 14. u vezi potvrđivanja međunarodnih ugovora. Tu je navedeno da Narodna skupština potvrđuje međunarodne ugovore – vojne, političke i ekonomske prirode, ugovore kojima se stvaraju finansijske obaveze za Republiku Srbiju, ugovore koji zahtevaju donošenje novih ili izmenu važećih zakona i ugovore kojima se odstupa od postojećih zakonskih rešenja. Tačka. Međunarodni ugovori koji ne spadaju u ugovore iz stava 1 ovog člana, ne podležu postupku potvrđivanja. Samo ukazujem na ono što smo imali relativno skoro i što je razmatrano na sednici Skupštine. Na prethodnoj sednici smo imali razmatranje Predloga zakona o potvrđivanju tri sporazuma i jednog ugovora. Ta tri sporazuma i jedan ugovor su zaključeni između Vlade Republike Srbije i Vlade Ujedinjenih Arapskih Emirata. Po pitanju dva sporazuma i jednog ugovora, nesporno je da postoji nadležnost Narodne skupštine, odnosno postojala bi nadležnost Narodne skupštine da ratifikuje i to, jer je navedeno u saradnji u oblasti odbrane o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja. Prvi sporazum je sporazum o saradnji. U samom naslovu – sporazum o saradnji, nije navedeno da li se radi o ugovoru vojne, političke ili ekonomske prirode. Upravo to sad navodim kao primer da bi trebalo omogućiti i naći pravu meru da ni Skupština ne bude opterećena s onim što možda ne treba da bude ovde razmatrano u plenumu, ali u svakom slučaju, mislim da mora da postoji obaveza da o svakom potpisanom međunarodnom ugovoru bude obaveštena Narodna skupština i njen nadležni odbor, u smislu zakonske obaveze. To je neki minimum koji bi morao da bude, pa čak i ukoliko bi ostala formulacija iz člana 20. Predloga zakona. U članu 20. se kaže – Vlada po potrebi može i ne mora na predlog nadležnog organa državne uprave, da li će se setiti taj ili neće, da li će to ministarstvo predložiti ili neće, može odlučiti da međunarodni ugovor iz člana 14. stav 2. ovog zakona i posebni međunarodni ugovori iz člana 19. tog zakona se objave u "Službenom glasniku RS" i međunarodni ugovori. Ne vidim zbog čega ne bi svaki ugovor bio objavljen u "Službenom glasniku RS", ali ukoliko čak i ne bude ta odredba, zato mislim da bi valjalo da se ova odredba tumači tako da Vlada po pravilu treba da objavi svaki. U svakom slučaju, ne možemo da pobegnemo od obaveze i ne bi smeli da pobegnemo od obaveze Vlade da svaki međunarodni ugovor bude dostavljen na uvid Narodnoj skupštini i nadležnom odboru. To je neki minimum koji bi morao da postoji. Konačno, po pitanju ugovora, konvencija i svega ostalog, koji se tiču ljudskih prava, manjinskih prava, koji se tiču prava deteta, tim odborom predsedava predsednik Narodne skupštine, upravo zbog potrebe da se na poseban način te stvari razmatraju. Upravo smatram da su sve to oblasti koje bi morale i imperativno da budu razmatrane i ratifikovane od strane Narodne skupštine. Time, naročito kod usvajanja opšteprihvaćenih normi, ono što je prihvatljivo, ono što je dobro, ono što je pozitivno za ceo svet, to je i dobro da se ratifikuje u Narodnoj skupštini, jer onda to ne prihvata samo Vlada kao izvršni organ, nego to prihvata cela država, ceo narod. Upravo zbog toga, kada se usvajaju takve vrednosti, smatram da je korisno da se traži da Narodna skupština izrazi i državno jedinstvo, nacionalno jedinstvo i jedinstvo svih građana za usvajanje osnovnih vrednosti koje su prihvaćene u celom svetu. U tom smislu, smatram da postoji mogućnost da se ono što može na neki način da budi sumnju da se u narednom radu popravi i da stignemo do dobrog zakona koji će biti na ponos i diku svima nama i koji će obezbediti ono što je najvažnije – zaštitu interesa svih građana Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću veoma kratko o ovom setu zakona i najviše ili jedino o zakonu koji je izazvao najviše pažnje, najviše polemike, a to je Predlog zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Ne želim da ulazim u temu da li je ovaj zakon preuzet ili nije preuzet. Takođe, ne želim ni da govorim o tome da li je gramatički ispravan, jer smatram da u tekstu zakona da li piše "pisani" ili "pismeni" zaista suštinski neće doneti boljitak građanima Republike Srbije, a složićete se da smo svi mi ovde predstavnici građana Republike Srbije i u obavezi da radimo u interesu onih koji su nas u ovo najviše zakonodavno telo Republike Srbije i poslali. Ono o čemu bih želeo da govorim je jedan ugovor koji je potpisan početkom februara meseca 2012. godine. To je primer onoga da više takvih ugovora, neozbiljno prihvaćenih od strane prošle, hvala Bogu prošle, Vlade Republike Srbije. Taj ugovor o zajmu je na iznos od 300 miliona evra. Radi se o izradi ozbiljnog infrastrukturnog objekta Republike Srbije i tim ugovorom se Vlada Republike Srbije obavezala da će za 56 dana uraditi eksproprijaciju 30% zemljišta kuda taj infrastrukturni objekat prolazi, a u narednih šest meseci da će uraditi eksproprijaciju i ostalih 70% zemljišta. Dva puta je napravljena greška prihvatajući i obavezujući i dajući impute za takav ugovor. Prvo, što se zna da u budžetu za 2012. godinu, a Vlada Republike Srbije je znala da ne postoji novac za eksproprijaciju. Druga greška, drugi faul koji je napravljen je u rokovima, jer i 56 dana, ali i šest meseci je veoma kratak rok da bi se eksproprijacija izvršila i napravila i da bi se izvođač radova uveo u posao. Vlada Republike Srbije, budžet Republike Srbije, svi građani Republike Srbije su jednim takvim ugovorom stavljeni pred jedan svršeni čin da se plate ozbiljni klejmovi, ozbiljni odštetni zahtevi koji se mere desetinama miliona evra, neodgovornošću onoga ko je sačinio ovakav ugovor, ko je ovakav ugovor u ime Vlade Republike Srbije i potpisao. Ono što je uradila ova Vlada Republike Srbije, odgovorno prihvatajući i shvatajući svoj posao, je – prvo je obezbedila 784 miliona dinara u budžetu za 2013. godinu da se ta eksproprijacija i izvrši, jer prethodna Vlada koja je i prihvatila i potpisala ovaj ugovor, svesno ga kršeći u startu, jer su znali da taj novac nije postojao u budžetu u tom trenutku. Druga stvar koju je Vlada Republike Srbije uradila u dogovoru sa izvođačima radova, ja sam im zaista zahvalan, jer su prihvatili da rade taj posao na onim deonicama gde je eksproprijacija i izvršena i završena. Dame i gospodo narodni poslanici, to je razlog zbog čega je jedan ovakav zakon dobio svoje fizičko finale u parlamentu Republike Srbije. Desetine je ovakvih ugovora, stotine je ovakvih ugovora, međunarodnih ugovora, koji su sklapani da li iz neznanja ili sa namerom o trošku i na štetu građana Republike Srbije. Zbog toga, nemojte da se bavimo "pisanim" ili "pismenim". Nemojmo da se bavimo trivijalnim stvarima. Hajde da se bavimo suštinom. Ono u čemu se jedino slažem je da svaki ovakav zakon, svaki ovakav sporazum koji će se u budućnosti potpisati i primeniti mora da prođe kroz kontrolnu funkciju parlamenta Republike Srbije. Moramo da imamo prolazna vremena, kao što je SNS uvela prolazna vremena za najodgovornije ljude na najodgovornijim mestima u Republici Srbiji, tako moraju da postoje i prolazna vremena za svaki zakon, za svaki ugovor. Nikada više ne sme da se dozvoli ta nonšalancija trošenja budžetskih sredstava, namerno prihvaćenih i potpisanih ugovora, iako se znalo da novca za eksproprijaciju nema. Ko je odgovoran za to? I nije dovoljno reći – pa mi smo našu političku cenu platili time što smo izgubili izbore. Ne. Ovo je jedan ugovor koji smo zbog građana Republike Srbije, uz veliko razumevanje druge strane potpisnika ugovora, uspeli da sačuvamo desetine miliona evra koje smo morali za klejmove da platimo. Desetine milona evra smo morali i trebali za odštete i klejmove da platimo. Desetine i stotine ovakvih ugovora je prošlo u proteklih 12 godina. I nije dovoljna politička cena, potrebno je da se zna ko je odgovoran, ko je potpisao, koja skupštinska većina je tako nešto prihvatala i aminovala. Ovaj zakon mora da stavi tačku na tako nešto. Ovakav jedan zakon i preuzimanje kontrlone funkcije parlamenta Republike Srbije mora da stavi tačku na takvo ponašanje koje je bilo u proteklih 10-12 godina.
Hvala. S obzirom da na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč,pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, pitam da li reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Polsovnika? (Da) Narodni poslanik Zlata Đerić. Vreme koje je ostalo poslaničkoj grupi NS je pet minuta i 40 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću istrošiti svoje vreme, biću vrlo kratka. Imam potrebu samo da objasnim javnosti Srbije, upravo zato što je ovde mnogo polemisano oko amandmana koji se odnosi na termin pismeno ili pisano, pa je sada to u ovoj plenarnoj raspravi dobilo na posebnoj težini Da podsetim, u prethodnom sazivu pri donošenju zakona, takođe sam bila poslanik u istoj poslaničkoj grupi NS i upravo sam ja taj poslanik koji je podnosio stalno amandmane u svim zakonskim predlozima na termin pisano i pismeno, govoreći da nije isti sadržaj pojma pisano i pismeno. Svi listom su te amandmane odbijali, do gospodina Dejana Šoškića, ako se sećate te rasprave kada su bili zakoni o Narodnoj banci Srbije i on je imao hrabrosti, tek posle konsultacija svojih lektora, da kaže da je to ispravno i da prihvati te amandmane. Dakle, nije to neka novina. Bitno je da zakoni budu pismeni. Oni se pred nas donose i nama predstavljaju u pisanom obliku. To jeste sadržaj pojma i to je ono što je bitno da se kaže. Zašto na tome insistiramo, na tačnosti, ispravnosti, jezičkog ispravnosti zakona? Na tome uvek insistiram lično, kao poslanik, kao građanin, kao profesor jezika i književnosti, i sa te stručne strane, zato što očekujem da naši zakoni, kao nekada, budu uzor nekom svetskom zakonodavstvu. Kada se prevode, veoma je bitno da taj integralni tekst bude u potpunosti jezički tačan i ispravan. Znajući izuzetnu retoričku veštinu gospodina ministra, znam da će on to razumeti i ispoštovati. Dopada mi se to što je, jednostavno, bez sujete, imao hrabrosti da svaki zakonski predlog koji nam predstavi i donese i brani ovde, kaže da li ga je, kažem bez sujete, prihvatio od prethodne vlade. Hvala lepo.
Hvala. Narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na kraju ovog današnjeg dana možemo da sublimiramo sve današnje diskusije, sve razloge za i protiv ovog zakona, sve kritike i možemo da donesemo neki konačan sud kada je reč o ovom zakonu. Samo bih da se vratim na nekoliko stvari koje sam govorio u prepodnevnom delu. Prvo, žao mi je što ministar pravde obrazlaže ovaj zakon a ne ministar spoljnih poslova. Mislim da bi ministar spoljnih poslova bio korisniji danas ovde nego tamo gde je bio juče. Dalje.Kada govorimo o ovim zakonima i obrazloženjima koja smo čuli, čuli smo da se neko poziva i na neke ugovore o izgradnji puteva. Čudi me da to među sobom ne raspravite na sednici Vlade, sa gospodinom Mrkonjićem, valjda govorite sa njim? Siguran sam da bi vas on primio u svoj novi stan od 500.000 evra, da bi vam sve objasnio kako te stvari stoje. Kada se već pitate kolika će šteta da nastane, kolika će šteta da nastane od najavljenog autoputa,izgradnja je 1. maja, da će krenuti put kojim ćemo i ja i neke moje kolege putovati kada se bude izgradio, a put kreće od Pojata do Preljine? Šta je s tim putem? Da li je moguće da je tu završena eksproprijacija, a svi znamo da nije i već se potpisuje kreditni aranžman. Ne samo da se potpisuje, već i makazice zvekeću kojim će traka da se preseče u izbornoj kampanji. Znate, nije dobro da imate jedan aršin prema opoziciji a drugi prema svojim koalicionim partnerima. Kada govorimo o nekim drugim obrazloženjima koje smo čuli, ponovo istine radi, ovaj zakon nije pisala DS. Da ga je pisala, bio bi mnogo kvalitetnije napisan, pripremljen i urađen. Za kraj, pošto je u okviru ovog zakona i rasprave o ovom zakonu bio pomenut i vo na Palama, opet ću da vam citiramjednu lepu narodnu poslovicu – "Ko na zvezde pljuje, na obraz mu pada". Hvala.
Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 8, 9, 10. i 12. dnevnog reda. Zahvaljujem se ministru Selakoviću. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima kandidata za izbor članova Odbora Agencije za borbu protiv korupcije – tačka 13. dnevnog reda i predlozima odluka iz tačaka 14, 15. i 16. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova te poslaničke grupe, o čemu ste detalje dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlozima kandidata za izbor članova Odbora Agencije za borbu protiv korupcije, koje su podneli ovlašćeni predlagači: Odbor za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, Vrhovni kasacioni sud, Državna revizorska institucija, zajedno Zaštitnik građanai Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti i Advokatska komora Srbije, Predlogu odluke o izboru zamenika Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, koji je podneo Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, Predlogu odluke o obrazovanju Anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica o načinu trošenja sredstava budžeta Republike Srbije na teritoriji Autonomne pokrajineKosovo i Metohijau periodu od 2000. do 2012. godine, koji je podneo narodni poslanik Milovan Drecun i Predlogu odluke o prestanku funkcije javnom tužiocu u Višem javnom tužilaštvu u Novom Sadu, koji je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Da li predlagači, odnosno predstavnici predlagača žele reč? (Ne.) Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Do sada nemam prijavljenih za raspravu. Niko mi se ne prijavljuje. Tek se sada prijavio gospodin Jakšić. On je prvi ovlašćeni koji je pritisnuo dugme i prijavio se.Znate i sami da ne mogu u sistemu dati nekome reč ako se taj neko i ne prijavi. Reč ima gospodin Jakšić. Izvolite.
Dame i gospodo, mislio sam da ćemo prvo čuti uvodnu reč gospodina Drecuna, predsednika Odbora za Kosovo. S obzirom da je predsednik Odbora za Kosovo, na neki način je čovek koji je zadužen da o ovom pitanju da uvodnu reč. Ono što je važno i bitno da se kaže u odnosu na ovu temu jeste da smo mi iz DSS u principu, na Odboru za Kosovo, glasali protiv toga da se on po ovoj temi formira, imajući u vidu važnosti trenutka jedne žestoke borbe, pre svega za Kosovo i Metohiju. Nažalost, meni se čini da je gospodin predsednik potpao pod utisak, pre svega, određenih medija, složio se, dao predlog. Mi ne bežimo od svega toga. Čak sam i ja na Odboru za Kosovo, koji je održan prošli put, dao i insistirao na jednoj ovako važnoj i bitnoj temi. Ono što moram da konstatujem jeste da je možda bolje da je Odbor za Kosovo u više navrata govorio, pričao oko ovih samih pregovora, ali gde smo – tu smo, mi ne bežimo od same teme i upravo se radujemo da će anketni odbor, imajući u vidu svu harangu koja se desila, kroz, recimo, patriotsku pljačku na ljude, pre svega na severu Kosova, imati prilike da se utvrdi jedna jasna i čista istina. Nažalost, zašto se sve ovo radi? Radi se, pre svega, imajući u vidu, da je trebalo da se u Briselu na neki način ostvari normalizacija odnosa između Kosova i Srbije i onda je trebalo, na sve moguće načine, što više izbrukati, popljuvati Srbe, koji se žestoko, više od 13 godina bore, pre svega za državu Srbiju, a onda i za goli opstanak. Šta je u svemu tome čudno? Šta se sve to dešavalo i kako je to sve kretalo? Sem određenih proevropskih medija, neko će da kaže, u neku ruku, i proalbanskih, to je krenulo, pre svega, od međunarodne krizne grupe, koja je još negde od 2000. godine sa ružnim rečima, pisanijom i svim ostalim stvarima počela da pljuje po Srbima, pre svega, na severu Kosova. Sad moram da vas podsetim da je predsednik te međunarodne krizne grupe bio niko drugi nego Marti Ahtisari, čovek po čijem planu se na neki način i kroji nezavisno Kosovo. Ne samo to, imali smo prilike i u kasnijim navratima da čujemo da se na isti način, pre svega, ljudi koji su se borili za goli opstanak, nazivali su se na svoj način kriminalcima, i otprilike je postajao sledeći sistem - što ste veći rodoljub, što ste veći patriot, na neki način su vas više pljuvali i govorili o vama sve i svašta. Otprilike, po rečima Matije Bećkovića, postajalo se od one – što sam ja veći pesnik, otac mi je veći četnik. Šta iza svega toga imamo kasnije? Kasnije smo čak imali primere i priču, čak je i jedan od poslanika, čini mi se da ovde nije prisutan, nekadašnji ministar odbrane, znao da kaže – kad god neko iz DSS spomene Kosovo, ja se mislim šta će da ukrade. Očekujem da nekadašnji ministar odbrane, imajući u vidu sve ono što smo čitali proteklih meseci, da će da se izvine DSS. Šta je u okviru svega ovoga važno i bitno i zašto je DSS na meti? Upravo iz sledećih razloga, jer je ona organizovala otpor Srba na severu Kosova, kada je dobar deo institucije srpske države napuštao te prostore. Setimo se samo da je pokrajinsko izvršno veće se preselilo na Kopaonik, vojska i policija otišle, a univerzitet se preselio, čini mi se, u Kruševac. Upravo su ljudi iz DSS stali… (Predsednik: Gospodine Jakšiću, samo da vas zamolim da se vratimo na dnevni red, pošto je dnevni red obrazovanje odbora koji treba da kontroliše kako se troši budžetski novac Republike Srbije.) I upravo su ljudi iz DSS se našli na meti zbog onoga što su se borili za sprečavanje stvaranja nezavisnog Kosova. Šta je još važno i bitno da se kaže? Važno je da nema potrebe za formiranje anketnog odbora, imajući u vidu da organi vlasti, da milicija mora i treba da radi svoj posao, da sudski organi treba da se bave time. Ono što smo imali prilike da čujemo i da čitamo, jeste da je pre dve godine, samo da vas podsetim, uhapšen Bojan Radovanović zvani Masers, koji je posle toga, na svoj način, pušten kao svedok saradnik. Gledajte bizarnosti, posle toga jednostavno niko od onih, za koje je on u istrazi rekao da su faktički bili uključeni u raznorazne radnje, ne nalazi se pred sudom zakona, imajući u vidu da čovek ima moćne zaštitnike, da ti ljudi imaju moćne zaštitnike. Zašto ako, pre svega, bilo ko u ovoj državi sumnja da se dole nešto radilo, zašto sud, s obzirom da dole postoje svi organi države Srbije, ne krenu da preuzmu svoje poslove? Neko će da kaže – dole nema naših organa. Da vas podsetim da je pre samo četiri meseca naša policija u fantomkama uhapsila Slavoljuba Jovića. Prema tome, svi ljudi koji su na bilo koji način se ogrešili o zakon, mogu na svoj način biti dostupni svemu tome. Možda u okviru svega ovoga treba da razmislimo malo i o sledećoj stvari, da, recimo, ova skupština formira anketni odbor kako se finansiraju određeni mediji, odakle novac stiže za te medije i za određene emisije koje se emituju, pre svega one koji forsiraju i finansiraju stvaranje nezavisnog Kosova. Hajde, recimo, da ova skupština formira i rad određenih nevladinih organizacija za koje znamo da je njihov učinak pre svega protiv interesa i Ustava ove države. (Predsednik: Gospodine Jakšiću, samo još jedna molba. Nemam ništa protiv da formiramo sve te anketne odbore, ali to trenutno nije tema dnevnog reda. Molim vas da se vratimo na dnevni red. Dnevni red je formiranje …) Gospodine predsedniče, pustite me da pričam. (Predsednik: Ne mogu da vas pustim da pričate pošto je moj zadatak, po Poslovniku, da se staram o redu na sednici.) Ja sam upravo to počeo da pričam. Šta je još važno da se kaže? Imali smo prilike da na svoj način gledamo, slušamo da se dobar deo ljudi, koji žive, pre svega, na Kosmetu, faktički optužuje da, samo zato što ne plaća porez Vladi Hašima Tačija, nazivaju se kriminalci, šverceri ili ne znam kojim sve imenima. Šta je bitno da se kaže? Bitno je da se kaže da se ti ljudi nisu ogrešili o zakon države Srbije. Ovih desetak godina nema jednog jedinog čoveka koga su istražni organi države Srbije kaznili, uhapsili ili priveli zato što nije na uredan način plaćao porez državi Srbiji. To je važno i bitno da se kaže, gospodine predsedniče. Nažalost, sad imamo tzv. zajedničku granicu. Vidimo da se budžet Vlade Hašima Tačija u potpunosti puni i pretpostavljam da će plate, penzije i sve drugo u okviru samoproglašene države Kosovo biti puno jače i veće. Mislim da je to sve jedno tema koja je bitna ovde. Ono o čemu treba da govorimo i da kažemo jeste da se kroz emisije, pre svega jednog takvog sadržaja i kroz razne medije, govori da se plate ili novac poreskih obveznika države Srbije navodno troše nenamenski, da nije u duhu onoga što treba i što valja. Imajući to u vidu, čujemo da se sama cifra o kojoj se govori na svoj način uvećava, umnožava, skriva od očiju javnosti, dodaje, što jednostavno nije korektno, nije u redu. Otprilike smo došli do cifre da je, pre svega, po pitanju Kosova i Metohije potrošeno, navodno, negde od 1999. godine, više od dve milijarde dolara. Ono što je važno da se kaže, imali smo prilike da usvojimo budžet, on za ovu godinu iznosi negde četiri milijarde. To samo po sebi govori. Koji je krajnji cilj, pre svega, ovakvih priča? Jeste da se građanima države Srbije ogadi, pre svega, prostor KiM, da se jednostavno kaže da dole žive kriminalci, da se ne treba boriti za taj prostor i da treba taj prostor pustiti albanskoj strani. To je ono što u ovih desetak godina imamo prilike da čujemo od raznih proevropskih medija i od raznih poslanika, pre svega političkih stranaka. Ovde, sa ovog mesta, gospodine predsedniče, treba da znate da niko ne postavlja pitanje koliko košta, tj. koliko vredi Kosovo i Metohija. Prema slobodnim, takozvanim zapadnim izborima, samo rudno bogatstvo Kosova i Metohije ceni se na vrednost od tri i po hiljade milijardi dolara. Ponavljam, gospodine predsedniče, tri i po hiljade milijardi dolara. Ponavljam, gospodine predsedniče, tri i po milijardi dolara. Imajući u vidu da ćete retko gde u medijima, štampi ili na bilo kom drugom mestu sresti stvarnu vrednost Kosova i Metohije, oko duhovne i ove druge vrednosti ne želim ni da pričam…
Gospodine Jakšiću, molim vas da se vratimo na temu dnevnog reda. Tema dnevnog reda nije skoro ništa od onoga o čemu ste vi danas govorili. Razumem vas, ali ako vi nastavite na takav način, onda ću morati svim narodnim poslanicima da dozvolim da po ovoj temi govore o čemu god hoće vezano za Kosovo i Metohiju. Ovo nije slobodna tema o Kosovu i Metohiji, ovo je formiranje anketnog odbora, koji treba da utvrdi činjenice i istinu o trošenju budžetskog novca, čime mislim da podržavamo i državnost ove zemlje i to da je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije, jer mi kontrolišemo trošenje budžetskog novca svih građana Srbije koji je upotrebljen na Kosovu i Metohiji u periodu od 2000. do 2012. godine. Nemam ništa protiv i da sledeće godine utvrđujemo kako se trošilo u 2013. godini i svake naredne godine, ali vas molim da ovde govorimo o obrazovanju ovog odbora i zašto je to dobro za Republiku Srbiju. Razumem vas i pustio sam da kažete sve što ste rekli, ali vas molim da se vratimo na dnevni red i da govorimo o tome. Vratiću vam ovaj minut koji sam vam oduzeo.
Gospodine predsedniče, mislim da ste mi uzeli samo minut i po vremena. Upravo i pričam u okviru same teme. Zašto ovo govorim i pričam? Vi niste bili prisutni na Odboru za Kosovo i ne znate koji su bili pravi motivi formiranja ovog odbora, ne znate razloge zbog čega smo ih formirali. Rekli smo da se utvrdi način trošenja sredstava od 2000. do 2012. godine. Mislim da je to jedna široka tema i meni je kao poslaniku jako drago da to može da se utvrdi, da se vidi, da se ispita i da na licu mesta demaskiramo sve one priče i one govore oko same zloupotrebe. Želeo sam i hoću da kažem da je možda bolje da se policija i sudstvo bavilo tim pitanjem, imajući u vidu veliki broj afera i svega onoga što se dešava u državi Srbiji. Mislim da je to jedan bolji put, sa više uspeha i mislim da bismo onda na pravi način mogli da utvrdimo sve ono što se dole i ako se dešavalo, a mislim da načini i sredstva koja su trošena dole ne prelaze 1% BDP Srbije. Imajući u vidu samo Razvojnu banku ili, recimo, "Srbijagas", vidimo da je to minorni deo sredstava. Apsolutno se slažem, iako nismo glasali za ovu odluku, imajući u vidu da Srbiju čekaju mnogo važnije teme, verujem da će me stranka sutra pre svega delegirati u jedan ovakav odbor, na licu mesta da utvrdimo sve ono što se dešava. Zato sam, gospodine predsedniče, i govorio o Bojanu Radovanoviću, koji je uhapšen negde 2012. godine. On je posle toga na svoj način uzet kao svedok-saradnik. Nažalost, odatle se nije mrdnulo. Ljude na koje je on trebao da ukaže, da se dešavao problem sa novcem, jednostavno imaju moćne zaštitnike i te teme nema na dnevnom redu. Ono što takođe možemo da naglasimo, jeste da je stvorena jedna velika medijska haranga oko načina trošenja novca. Drago mi je što će ovaj anketni odbor doći na lica mesta, pogledati sve objekte, kako se radilo, šta se radilo, ko je radio, šta je uzimao, ako je uzimao, i jednostavno doći do prave istine. Ovo što sam govorio bio, mislim da je prava pozadina, gospodine predsedniče, jer upravo pričom o anketnom odboru treba jednostavno da se narodu, građanima Srbije ogadi Kosovo i Metohija, da jednostavno kažu – mi nećemo da se borimo za te ljude koji se bave kriminalom dole. Mislim da je to cilj svih ovih medijskih harangi koje, nažalost, više od 12 godina potresaju našu medijsku i političku scenu. Lično se nadam, imajući u vidu sredstva koja su trošena, da ću imati prilika tačno i da znam kako i za koju godinu je uzimano, kolika su sredstva trošena i verujem da ću kao član anketnog odbora na neki način biti taj koji će da uputi ceo anketni odbor, koji bi trebao, pre svega, na lice mesta da dođe dole, da se vidi gde su sredstva išla i koja je to masa sredstava. Imajući to u vidu, danas moram jednu stvar da kažem. Jedna mala digresija, ako je moguće. Primera radi, danas se manje sredstava troši po pitanju zdravstva kada su u pitanju sve zdravstvene ustanove na prostoru Kosova i Metohije za mesec dana, nego što je trošio Kliničko-bolnički centar u Prištinu negde 1999. godine. Sve ovo govori da sredstva, novac i pare koje država Srbija izdvaja na svoj način nisu veliki u odnosu na samu vrednost koju daje, ali imajući u vidu ono što biva, što se dešava, apsolutno ćemo učestvovati u radu anketnog odbora i na svoj način demaskirati jednu harangu koja je prisutna ovde zadnjih par godina. Na kraju, gospodine predsedniče, moram još jednom da ponovim, kao kada je Sipion nekada pričao u rimskom senatu – ali, Kartagina mora pasti! Moram da vam kažem da je vrednost rudnog bogatstva Kosova i Metohije tri i po hiljade milijardi. Ponavljam, vrednost rudnog bogatstva Kosova i Metohije je tri i po hiljade milijardi. Ovo pre svega govorim imajući u vidu da je stvorena takva medijska slika da se o ovome malo zna ili malo želi da se priča u državi Srbiji. Hvala, gospodine predsedniče, i ostali ste mi minut vremena dužni.
Imate još dva minuta i 15 sekundi. Po Poslovniku se javio gospodin Aligrudić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, javljam se po članu 27. Uz dužno poštovanje i svo uvažavanje vas kao predsedavajućeg, moram da vam skrenem pažnju da prilikom izlaganja narodnih poslanika uvek može doći do određenih digresija, pogotovo kada su ovakve teme. Potrebno je zaista da se pusti ceo govor onog ko je ovlašćen po jednoj određenoj tački, da bi mogao da zaokruži celinu i kaže poentu. Ovde je poenta bila vrlo jasna. Dakle, zbog čega postoji određeni motiv kod podnosioca predloga za anketni odbor i taj motiv se mora tumačiti. On mora biti predmet ove rasprave i kada se tumači motiv kod ovakve stvari, on dozvoljava izvestan stepen digresije. Moje mišljenje je da to niste uradili namerno, želim da znam da to niste uradili namerno, ali prosto možda zbog toga što niste pažljivo slušali i vezu digresije sa osnovnom temom. Hvala vam. (Borislav Stefanović, s mesta: Poslovnik!)
Naravno, samo da dam odgovor narodnom poslaniku Milošu Aligrudiću. Dakle, trudio sam se da pažljivo slušam izlaganje prethodnog govornika, ne želeći na bilo koji način da uskratim pravo, što se videlo na kraju, jer on je zaista iskoristio gotovo 18 minuta vremena na koje ima pravo kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Ja uvek dozvolim šest-sedam minuta, a čini mi se i osam, u kojima nisam nijednu reč, niti primedbu uputio, puštajući da narodni poslanik iskaže i zaokruži svoju misao, upravo poštujući to što vi kažete, to pravo na digresiju. Međutim, u nekoliko navrata smo prilično odlutali od teme kojom se bavimo, jer ovo je vrlo precizna tema – trošenje budžetskog novca u određenom vremenskom periodu, a u ovom slučaju čak formiranje anketnog odbora koji se time bavi. Ne bih ulazio u sijaset drugih tema koje su otvorene. Samo sam zamolio narodnog poslanika i on je to na kraju uradio, on je svoju raspravu sveo na ono što je predmet ovog dnevnog reda i nastavljamo sa radom dalje. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Član 106. i 107. Poslovnika, je prekršen. Samo ću kratko. Dakle, i pored sve i najbolje volje i poštovanja koje imam prema poslaniku Jakšiću, mislim da je ovo bilo neslušljivo, zbog decibela koji su ispaljeni u ovoj sali. Znam da se svi sada poslanici slažu sa mnom, a možda neće da kažu. Ali, verujte ovo nije bilo moguće slušati, da li zbog greške u sistemu mikrofona? Sumnjam. Ili zbog toga što je poslanik Jakšić želeo da unese veći stepen emocije ili ne znam čega. Dakle, zaista moram da ukažem da je ovo bilo 20 minuta torture u kojima niste mogli da čujete, a zaista sam želeo da čujem sve što je rekao poslanik Jakšić. Ali, prosto nisam moga, bio sam izložen dvadeseto minutnom udaranju u mozak decibela od strane poslanika Jakšića. Morate reagovati u tim situacijama ili kroz opomenu, da poslanik se odmakne od mikrofona, ili kroz ugradnju sistema reglera koji bi ste mogli da smanjite ton. Ovo zaista govorim dobronamerno. Apsolutno ne govorim o sadržini izlaganja, nego prosto, verujte, ovo govorim kao čovek koji je želeo da čuje to šta će poslanik Jakšić da kaže. Ne vidim zašto je to sporno da se ukaže u ovakvoj situaciji. Pogotovo što je tema vrlo ozbiljna. Kako mislite da to dopre do nekoga ko nema oštećen sluh u ovoj sali? Hvala.
Gospodin Palalić, po povredi Poslovnika. Pre toga, samo da kažem, to jeste pitanje na koje treba da se povede računa, šta ćemo učiniti. Konsultovaću se sa tehničkom službom, pošto i prilikom izlaganja određenih, svih narodnih poslanika postoji različiti ton koji oni koriste. Ne bih uzeo na sebe da dajem subjektivnu ocenu, šta je glasno, a šta nije, nekada narodni poslanik glasnim govorom želi da iskaže možda i nešto drugo. Slažem se sa vama u ovom slučaju i meni je bilo bučno. Slažem se sa tim. Ali, to nije nešto što Poslovnik tretira kao takvo. Inače, čisto bih zamolio sve narodne poslanike da nađemo neku optimalnu udaljenje od mikrofona da bismo mogli da pratimo jedan drugog. Narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Povreda dostojanstva. Gospodine predsedniče, mislim da ste morali da reagujete na izjavu prethodnog govornika da je gospodin Marko Jakšić svojim izlaganjem govorio na taj način da je to bila tortura. Znate šta, možda je za nekoga tortura to što se izražavao, i davao političke stavove sa kojima se on ne slaže. Ali, kvalifikovati govor narodnog poslanika u Narodnoj skupštini, kao torturu je duboka uvreda ovog doma i svih narodnih poslanika. Mislim da je to neprihvatljivo. Ako neko ne može da sluša drugačije političke stavove, ima mogućnost da to sebi uskrati. Ali, kvalifikovati torture, zato što se razlikujemo u stavovima, zato što ukazujemo propuste prethodne vlasti. Molim vas, ja bi ovu priliku zaista iskoristio da takve stavove ovde ne dopustimo. Inače, možemo onda različito kvalifikovati i šta su radili predhodnici u vezi njihove politike. Nikada to nećemo činiti. Želimo da se vodi dostojanstvena rasprava. Gospodin Marko Jakšić je rekao, i izneo razloge zašto nije dobro u ovom trenutku formirati anketni odbor, važnom trenutku za Srbiju. Izneo je sve argumente vrlo detaljno i precizno. Ako je to za nekoga tortura, molim vas da sledeći put reagujete i zaštitite dostojanstvo Narodne skupštine, da je to apsolutno ne prihvatljivo. Davno takvu kvalifikaciju, govor jednog narodnog poslanika nismo čuli. U isto vreme, neko to kvalifikuje torturom, pojedini poslanici su začepili uši. Gospodo, ako ne možete da slušate, izađite, jednostavno ako vam se ne sviđaju nečiji stavovi. Hvala.
Nadam da niko od narodnih poslanika neće na bilo koji način namerno kvalifikovati i to se ovde nije u parlamentu zaista nije radilo. Ne želeći da budem bilo čiji advokat, ali gospodin Stefanović je samo, moram to da kažem, se jasno ogradio da nije mislio na sadržaj onoga što je rekao gospodin Jakšić. Zbog toga nisam smatrao da je on na bilo koji način želeo da diskvalifikuje sadržaj teksta, da kažem sadržaj govora gospodina Jakšića, što mislim da mu to svakako ne bih dozvolio. Mislim da smo ovde raspravljali više o tehničkoj stvari postavljanja, da li je čovek bio preblizu mikrofona ili nije. Gospodin Jakšić nije ni na koji način namerno uradio. Znači, potpuno sam siguran da je ono što je rekao mislio da kaže i to je izrekao, jedino da je bio udaljen od mikrofona nekoliko santimetara možda bi to bilo za ljude u sali bolje. Televizija to reši, dakle, ljudi koji to prate u direktnom prenosu oni tu razliku ne osete. Možda bi za nas u sali bilo lakše da slušamo. Ali to nije bila zla namera i ne mislim da je gospodina Stefanović to rekao iz zle namere. Iskreno se nadam da to nije rekao iz zle namere. Reč ima narodni poslanik Marko Jakšić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, mislim da vi nema potrebe da budete advokat gospodina Stefanovića. Ako on misli da je tortura ono što sam ja kao poslanik ovde izgovorio, pričao, mislim da je to jedna strana medalje. Mislim, da bi Borko Stefanović sam trebao da kaže da li je njemu smetao sadržaj govora ili mu je smetala tehnika. Ako je u pitanju sadržaj govora, onda mogu da kažem još nešto drugo i još nešto više. Recimo meni kao čoveku koji živi dole na prostoru Kosmeta, recimo rad od četiri godine, pre svega same političke stranke, a i njega samog je tortura za način življenja pre svega nas koji dole živimo. Ako je gospodin Stefanović mislio da je u pitanju sama tehnika, mislim da bi on sam to trebao da kaže, a ne vi kao njegov advokat.
Dakle, kao što sam rekao nisam ni imao nameru, niti sam bilo čiji advokat, a gospodin Stefanović je to rekao, zato sam to ponovio, zato što sam dužan da vodim sednicu. Da to nije rekao, mogao sam da ga upozorim da termin tortura ne iznosi na osnovu vašeg govora. Samo sam zbog toga sam intervenisao. On je jasno rekao da ne misli na bilo koji način na sadržaj onoga što ste vi rekli. Znači, moram zbog istine to da kažem. Izvolite, imate pravo na repliku.
Da mi ne bi bio niko advokat u ovoj sali. Zaista potpuno besmislena rasprava o nečemu što je toliko tehničkog karaktera, najdobronamernija, a vidite u šta se pretvori. To pokazuje jedan vrlo nezreo odnos prema temi, prema kolegama. Znači, ponoviću rekao sam ne u smislu sadržaja. Dakle, ponavljam sedmi put, ne u smislu sadržaja. Sve što kaže poslanik Jakšić poštujem, slušam, mogu da se složim, ne moram, ali apsolutno ne u tom smislu, gospodo sedmi put ponavljam. Ukazao sam na potrebu ili da se tehnički nedostatak otkloni ako ga ima ili da poslanik prilagodi snagu svog verbalnog izražaja sali u kojoj se nalazimo, ali i temi, ako tako hoćete. Dvadeset minuta možemo svi da vičemo, možda ćemo tako postići bolje rezultate, ne govorim o sadržaju. To čija je kakva politika, o tome ću govoriti kada mi predsednik Skupštine da reč zašto pravimo ovaj anketni odbor. Ne znam zašto smo onda nervozni. Pričam samo oko toga, nemojte gutati mikrofon ako hoćete nešto da saopštite Skupštini ili naciji. Hvala.
Reč ima gospodin Đurić, po Poslovniku.
Reklamiram član 27. Mislim da ste ovu nedopustivu raspravu koja traje više od deset minuta, vi svojom intervencijom dopustili ili svojim komentarima, gospodine Stefanoviću. Prvo, menjate pravila vođenja sednice od sednice do sednice. Hajde da ustanovimo pravilo koliko puta opominjete narodnog poslanika da se vrati na temu pre nego što preduzmete mere predviđene Poslovnikom. Da li je to jednom, dva puta. Tri puta ste opominjali gospodina Jakšića, onda ste davali pravo na repliku na povredu Poslovnika. Da li je to dozvoljeno u Skupštini ili nije dozvoljeno? Samo tražim da važe ista pravila na svakoj sednici Narodne skupštine. Naravno da smo onda otišli predaleko. Na kraju stvarno pričamo o reglerima, miksetama i tome da li televizija može na jedan način da reši problem, da li neko treba da guta mikrofon ili da se udalji od mikrofona. Ipak je ovo preozbiljna tema za tako nešto. U redu su jedna, dve povrede Poslovnika, ali ovo traje već duže od 10 minuta. Mislim da bismo sve te probleme izbegli kada bismo imali jasna pravila – jedna opomena, dve opomene, kada se vraća na temu. Vi ste sad ustanovili pravilo da dozvoljavate pet, šest minuta, jel tako? Ja sam tako shvatio. Dakle, od sada pet, šest minuta može da se priča mimo teme, ako se nakon toga vrati govornik, onda je sve u redu. Dok ta pravila ne ustanovite, imaćete stalno ovakve situacije. Atmosfera u Skupštini će zavisiti od našeg raspoloženja, od toga koliko je nervozan dan ili koliko su važne teme. Mislim da to nije dobro ni za koga.
Nisam rekao da dozvoljavam da neko priča bilo šta pet-šest minuta, rekao sam da u pet-šest minuta procenjujem da li se čovek udaljio od teme ili koristeći način na koji želi da predstavi temu je tako predstavlja. Kao što sam više puta upozoren i od nekih drugih poslanika, potrebno je jedno vreme da poslanik iskaže svoju misao. Ja ne mogu u 14. sekundi da znam na koji će način on da govori o temi o kojoj govori. Ja sam rekao pet-šest minuta okvirno, ali, ako vidim da se neko udaljio od teme, ja ga opomenem. Pošto se gospodin Jakšić neprestano doticao teme, on nije izlazio iz okvira teme, ja sam mu dozvolio da priča. Da je pričao o nečemu potpuno drugom, ja bih ga prekinuo. Ali, upozoravao sam ga onda kad sam mislio da njegov izlazak iz okvira teme može da ga odvede u nekom drugom pravcu i onda bih morao da mu oduzmem reč. Takođe se slažem da je ovo važna tema i ne mislim da treba da pričamo o tehničkim stvarima, ali sam želeo da nijedna tema ne ostane neodgovorena. Dakle, ne želim da bilo ko smatra da smo nešto preskočili. Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite. Po Poslovniku.
Član 107, ukazujem na povredu koju ste počinili vi ne opominjući Borislava Stefanovića. Njegovo izlaganje, koliko god da je bilo mekim tonom rečeno, sadržalo je opasnu žaoku. Dakle, nemoguće je koristiti formu povrede Poslovnika da bi se dodatno vređali drugi narodni poslanici. Ja razumem da u žaru diskusije o temi, kada se javljamo po redosledu po kojem smo prijavljeni ili u replikama, možemo imati takve dosetke oko gutanja mikrofona, urlanja, dranja u mikrofon, neprilagođenog tona, da bi se postigao efekat. Ali, u prilikama u kojima se reaguje po povredi Poslovnika, to se shvata kao najdirektnija uvreda. Ja vas molim, trebalo je i tada da reagujete kada je gospodin Borislav Stefanović govorio.
Sada sve poslanike molim da se vratimo na temu i da razgovaramo o onome što je suština ovog predloga iz dnevnog reda. Gospodine Jakšiću, po kom osnovu se javljate? Replika.
Mislim da se gospodin Stefanović obratio na jedan ružan način. Navodno, sa jednom pričom da sam progutao mikrofon. Što se tiče vređanja, mi svi tu možemo da kažemo puno stvari jedni o drugima, ali, mislim da ovaj parlament to ne zaslužuje. Gospodinu Stefanoviću ja mogu u hiljadu navrata da kažem da je izdajnik, da je ovo, da je ono, međutim, ja to ne želim, imajući u vidu da je ovo najviši dom srpskih predstavnika… (Predsednik: Ovo što govorite je više nego neprimereno.) … da ovde ne treba da se vređamo i zato pozivam gospodina Stefanovića da bude kulturan, civilizovan, učtiv i da nema potrebe da jedan drugog nazivamo i da vređamo na ovako neprikladan način. Što se mene tiče, sami vidite, gospodine predsedniče, da ne želim da se koristim ružnim izrazima i zato očekujem i da će gospodin Stefanović da vodi dijalog na jedan civilizacijski način.
Narodni poslanik gospodin Đurić ima reč.
O ovome vam govorim, gospodine Stefanoviću. Znači, čl. 107. i 27. Dopustili ste da neko kaže da optužuje druge narodne poslanike da su izdajnici. (Dragan Todorović, s mesta: Jesi li ti gluv, jesi li čuo da nije rekao?) Nadam se da vi dobro čujete, za razliku od mene koji sam gluv, pa da ćete sankcionisati ovo ponašanje i dobacivanje iz klupe, što je suprotno Poslovniku. (Predsednik: Molim vas da ne dobacujete narodnom poslaniku.) Ja vas samo molim da poštujete Poslovnik. Kažnjavali ste strogo i oštro u ovoj skupštini za mnogo blaže reči. Nedopustivo je korišćenje reči – izdajnik. Za bilo kog narodnog poslanika, bez obzira na to kojoj političkoj partiji pripada. Ja vas molim da primenjujete Poslovnik dosledno. Prilično ste blago opomenuli gospodina Jakšića.
Potpuno se slažem sa vama. I ja smatram da je nedopustivo da bilo ko koga nazove izdajnikom i upravo zbog toga pozivam da se u ovoj skupštini takvi termini ne koriste. Gospodin Babić ima reč. Izvolite.
Reklamiram Poslovnik, član 107. Zaista nisam za to da se u ovoj sali govori mitingaškim tonom, nisam ni za to da se u ovoj sali govori rečnikom gutanja mikrofona, nisam ni za zloupotrebu Poslovnika jer svako ko u ovoj sali podigne Poslovnik i zatraži reč po Poslovniku predsednik ili predsedavajući je dužan da mu da reč, ali se slažem sa vama, gospodine predsedniče, da ovu temu ne smemo kroz ovako besmislene rasprave da relativizujemo i pozivam sve kolege, u ime SNS i poslaničke grupe SNS. Mi u takvoj raspravi nećemo učestvovati i molim vas da se vratimo na temu dnevnog reda i da sledeći govornik po redosledu ovlašćenih predstavnika dobije reč.
Kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ima reč narodni poslanik Zoran Ostojić.
Hvala predsedniče. Koleginice i kolege, ljudi nas gledaju. Ovih dana cela Srbija je iščekivala ishod dijaloga u Briselu. Sinoć smo saznali da je dijalog završen neuspešno. Stvorena je atmosfera da od toga zavisi sudbina zemlje. Verovatno da dosta toga zavisi i ja vas molim, ako već pričamo o Kosovu, da pričamo o onome što je tema. Nedostatak argumenata često se nadoknađuje na dva načina – ili vikom i drekom ili ćutanjem. Gospodine Drecun, vi ste ovde predložili formiranje anketnog odbora, jer smo tako glasali na Odboru za KiM. Sami ste potpisali taj predlog, iako ste tokom pripreme ovoga predloga pitali nas, ostale članove, da li hoćemo da potpišemo. Ja zaista ne razumem zašto niste vi ispred vladajuće većine na početku obrazložili ovo, pa bi mi mogli da vas dopunimo ako bi za tim bilo potrebe, nego ste dopustili da krene ovako rasprava? Vi ste krivi. To što vi hoćete da govorite na kraju, to vam pravo niko ne može oduzeti, kao predlagaču. Ali, mislim da vam je bila obaveza da govorite i na početku, da ne bi ovde imali ovakve izlive patriotizma od strane nekoga ko se možda i oseća pogođenim formiranjem anketnog odbora. Poreski obveznici su 500 miliona evra godišnje kroz budžet plaćali sve ono što funkcioniše kao ostatak države Srbije na Kosovu. To je 10% povećanja penzija. I to tako kroz 13 godina. Svi smo svedoci da je svašta bilo sa tim novcem, i ne samo s novcem za Kosovo, i sa drugim novcem. Vi se dičite borbom protiv korupcije i kriminala, a tih 500 miliona evra za koje postoje velike indicije da su se trošili nenamenski, jedva ste na pritisak izgurali. I dobro je da ste na kraju to pristali, jer vam je ključni argument u raspravi bio, sećam se, da vas slomi, jer ste i vi bili protiv formiranja anketnog odbora, pa šta će vam reći Vučić ako nećete da formiramo anketni odbor da vidimo kako se troši novac na Kosovu, a ovamo vam je to glavna kampanja i onda ste popustili i izglasali sa jednim izuzetkom. Zato mislim da priču o pljački, o nenamenskom trošenju sredstava, o desetinama stanove koje neko poseduje, doći će i unakrsno ispitivanje imovine, ne samo u Srbiji nego i na Kosovu, pa će se sve to otkriti. Dakle, da priču o zaštiti nečijih interesa koji su se namirivali budžetskim parama, švercom itd, vi prvi ne treba da dopustite da se brani tzv. patriotizmom, pod navodnicima. To nije posao LDP. Ako se sećate, mi smo u raspravi o budžetu predložili i amandman da državni revizor obavezno kontroliše novac koji ide na Kosovo, da mu to bude pod obavezno, a ne kad mu kompjuter izbaci šta da kontroliše, pa ste taj amandman odbili sa obrazloženjem – državni revizor je ionako dužan da to kontroliše. Jeste, i državni revizor je dužan, i policija i sudstvo je bilo dužno sve ove godine i dokle smo stigli? Stigli smo to toga da svi znamo kako se taj novac poreskih obveznika, građana Srbije, trošio, tako da argument - to su dužne da rade nadležne službe, tužilaštvo i policija, ne stoji, jer to nisu radili. Kada zakažu državne službe i institucije sistema, onda se u Skupštini formira anketni odbor. I ovo je jedna od tih situacija. Srećom, ne formiraju se anketni odbori u Skupštini svaki dan ili svake nedelje. To je izuzetno retko. To se desi, priznaćete, kroz našu kratku parlamentarnu praksu, tek na nekoliko godina. Dakle, što ste sejali, to sada žanjete. Juče ste se vratili, državni predstavnici, ali predstavnici vladajuće većine, predsednik i zamenik premijera, , dvostrukim porazom, gospodo. Jedan je poraz za Srbe na Kosovu, jer nema sporazuma sa Prištinom, što znači da im je od sada situacija, odnosno njihova sudbina više u rukama…
Moram samo da vas upozorim da odlazimo iz okvira teme. Dakle, šira rasprava o Kosovu će biti moguća u ovom parlamentu, ali da u ovom trenutku govorimo o formiranju anketnog odbora.
Da ste bili malo strpljivi, videli bi da bih se vratio na temu brže nego gospodin Jakšić. Elem, pričamo o novcu i nastavljam da pričam o novcu, jer se o novcu ovde radi, o novcu ljudi koji nas gledaju, novcu ljudi koji plaćaju porez, a koji mi zakonima dajemo u ruke grupi ljudi koje se zove Vlada da taj novac troši na četiri godine. Ja pričam o tome. Da li je zamenik premijera ovde tri, četiri puta rekao da ako ne dobijemo datum da neće biti za plate, da neće biti za penzije, da neće biti za socijalu, da od evropskih integracija zavisi život u ovoj zemlji. Da li je to novac? Da. O tome pričam. Doživeli smo to što smo doživeli. Za sada izgleda da nema dijaloga. Kako će se to odraziti na svakodnevni život, to mi je argument da kažem zašto moramo da formiramo anketni odbor. Evo, vraćam se na temu. Dakle, kada je Vlada pre nedelju, dve imenovala neke direktore bolnica, Radenkoviću, na Kosovu, stare direktore kojima je produžen mandat iz stranke koja se diči patriotizmom, ali nije baš da se vidi kako se trošio novac, ta Vlada, vaša Vlada, gospodo iz vladajuće većine, mogla je i morala znati kakve to posledice može da nosi. Kakva je to poruka međunarodnoj zajednici? Kakva je to poruka javnosti Srbije? Na kraju krajeva, čujete sada kako su oni koji se raduju što datuma neće biti, koji se raduju što penzija neće biti, koji se raduju što će Srbija da tone u siromaštvo, gde će strane investicije zaobilaziti Srbiju u širokom luku, a uskoro i auto putevi, koji se raduju što će zbog toga mladi ljudi bežati i dalje iz ove zemlje, a danas su rekli – srećom, ništa neće biti od datuma. Morate da znate posledice onih odluka koji ste donosili u poslednje vreme, držeći dve politike, evropsku i antievropsku, jednu do druge i pokušavši da držite tu rezervu, kad držite rezervu, ohrabrujete razne vrste ekstremista, od onih koji bi da prave SAO Krajine, pa da budu jači, da se nikad ovakav anketni odbor ne bi formirao, da bi se nastavilo ono što se nazvalo u žargonu patriotska pljačka. Takvom politikom ohrabrujete i one druge ekstremiste, eto, zovimo ih ekstremistima, kojima će na kraju ostati jedino rešenje da neke noći neki specijalci zauzmu neke opštine, bolnice itd. i da ljude nateraju na egzodus. Kao da je nekome u interesu da se to desi, kao da su ti kojima je u interesu da se to desi uspeli da od velike najave trijumfalnog povratka iz Brisela spreče da se to desi u Briselu? Neću da budem ciničan u ovim teškim trenucima za zemlju. Podsećam, ko je rekao kada ode potpredsednik Vlade i zamenik premijera, čim on ide znači da nas čeka bolja ponuda. Pa, čekala nas je bolja ponuda da se ništa nije desilo. Zaista želim da se postigne sporazum sa Prištinom i zaista želim da Srbija dobije datum, ali način na koji vi radite, počevši od toga, gospodine Drecun, što niste obrazložili ovo, jer mnogo je važnije za građane Srbije koji nas gledaju, koji su uznemireni zbog ovoga što se dešava, koji su uznemireni zbog pljačkanja njihovih para, da vi objasnite zašto je potrebno formiranje ovakvog anketnog odbora, nego mi iz LDP, kao što ćete vi sutra da idete na sever Kosova da objašnjavate, ako do toga dođe, sutra ili za dve godine zašto Ahtisarijev plan treba da se primeni na severu Kosova. Efekat kada to kaže Vučić ili vi je mnogo veći, nego kada kažem ja ili Bojan Đurić. Zato vam zameram ćutanje, jer kada ćutite onda se razmašu i ohrabre oni koje smo imali priliku da čujemo kako ovde, tako i na severu Kosova, a tako verovatno i u Prištini. Da, moramo da utvrdimo ono što nadležne institucije u ovih 13 godina nisu uradile, da se vidi kako je taj novac trošen i šta je tu sporno, šta je tu nepatriotski. Sve što doprinosu jačanju institucija u ovoj zemlji odgovornosti je valjda najveći patriotizam. Nije patriotizam larmanje i pričanje ko je ovde veći Srbin i merenje, nego je patriotizam ko vodi politiku koja će dovesti do toga da iz ove zemlje ne odlaze mladi ljudi, nego da neki drugi mladi ljudi dolaze ovde da žive. Nažalost, kao što vidimo iz posledica u kojima se nalazi Srbija, rekao bih da je decenijama vođena patriotska politika, ali tu je suštinska razlika između, da kažem, nas iz LDP i svih vas ostalih koji ste ovaj Ustav na onaj način doneli 2006. godine. Šta je patriotizam? Patriotizam je da se ne kradu narodne pare, ni na Kosovu, ni u Valjevu. Mi sad ovde imamo temu anketnog odbora za pare koje idu na Kosovu, ne kroz Ministarstvo za Kosovo. Na kraju krajeva, ko je sve bio ministar u ovih 13 godina, koliko pokriva formiranje anketnog odbora? Niko iz LDP. Tu je novac zdravstva, tu je novac školstva, tu je novac za infrastrukturu. Veliki je to novac za ovako siromašnu državu. Umesto da kažete – to je vrhunski patriotizam, vi, a ne ja, vi ćutite i dopuštate onima koji hoće da sakriju svoje tragove, da nama ovde drže lekcije iz patriotizma. To se ne odnosi samo na vas iz SNS, nego i na vas iz SPS i ostalih koji su tu, ali će oni ćutati. Podsećam vas da nikad niste obrazložili zašto ste imenovali te ljude. Svoje kadrove udomljavate kako znate i umete. Znam slučaj jedne žene koja je nekom rekla, neću sada da pominjem da li je SNS iliSPS, ali svakako vladajuća većina, da bi žena volela da radi, iz unutrašnjosti je, u zavodu, pa su je zaposlili u zavodu. Mogli su i u Zavodu za izradu novčanica. Ima puno zavoda. Takva kadrovska politika, koja se nastavila kada je u pitanju sever Kosova, dovodi do ovakvih posledica, da vam prete na severu da će da naprave neku SAO Krajinu. To je odgovorna politika? Mi smo vam rekli da hoćemo da podržimo Vladu u tim pregovorima koje vodi u dijalogu, jer smo se na kraju krajeva prvi zalagali za dijalog. Ali u čemu da vas podržimo kada ne znamo šta se tamo pregovara. Jel treba da kažemo šteta je što niste potpisali ili da kažemo dobro je što niste potpisali? Ne znamo da li je dobro ili nije dobro zato što ne znamo šta je tamo na dnevnom redu. Svakako želeli bismo da se ta agonija, taj problem sa Kosovom razreši na ovaj način i da se uđe u neke normalne odnose poštujući Ustav, donoseći ustavni zakon i kako sve vaši pravnici kreativno mogu da tumače, ali mi ne znamo šta da podržimo osim načelnog dijaloga. Zato za ovo nemamo nikakvu dilemu. Hajde da počnemo od toga da vidimo kako se trošio taj novac. Razni su ministri iz raznih stranka bili, na kraju krajeva sada je i vaša Vlada. Nadam se da do 2012. godine gospodine Drecun, da se odnosi i na 2012. godinu. Parče i vaše vlasti se uhvati ovde. Kako se taj Anketni odbor porađa pričali smo još u novembru o njemu a evo sada smo ušli u april. Dok ga konstituišemo ući ćemo u leto. Ne bi bilo fer prema onima koji su bili pre vas u prošlim vladama, da se sada nekako bavimo samo DSS, DS-om jer su oni držali te resore a da gospodin Vulin bude amnestiran. Duboko se nadam da će i neki ugovori iz decembra prošle godine, 2012. godine takođe doći pred Anketni odbor. To su ugovori o avansima, o 100% itd. Svakako da smo za ovaj Anketni odbor. Ovo o čemu sam ja pričao bi neko mnogo bolje, kao što je gospodin Drecun heroj sa Košara, ratni izveštač iz Slobinog vremena, mogao da objasni onima koji su mu tada verovali, kao što ću mu verovati kada ode na sever Kosova da objasni šta je dogovorio državni vrh, jer duboko se nadam da će ova Vlada i predsednik biti na nivou istorijske odgovornosti pred kojom se nalaze, a ne da doživimo dva poraza, da zaustavimo evropske integracije i da Srbe na Kosovu ostavimo na slobodnoj proceni vlasti u Prištini, šta se od Ahtisarijevog plana primenjuje a šta se ne primenjuje. Da smo učestvovali u izradi Ahtisarijevog plana možda bi bio bolji nego što je sada. Sem toga nikada ga niste objavili da ljudi znaju šta je nuđeno. Više to pričam zbog javnosti. Ahtisarijev plan više ne postoji. On je važio sve dok je postojala nadgledana nezavisnost Kosova a ona se završila leta prošle godine. Ahtisarijev plan je deo Ustava. Prema tome ako nismo bili u stanju da oko ovih rundi dijaloga koje su se dešavale u Briselu budemo otvoreni pred Skupštinom i na taj način i tom otvorenošću dobijemo podršku možda onih čiju podršku niste očekivali, možda onih čija vam podrška ne treba, možda vam je važnija podrška DSS nego LDP, to je vaša procena. Možda ste i u pravu na kraju krajeva, ali mi imamo odgovornost prema ljudima koji su glasali za nas i ti ljudi žele da žive u boljoj zemlji. Vi ste na izborima dobili više, formirali ste Vladu i molim vas da se i na ovom primeru formiranja anketnog odbora, a i kada je u pitanju sveukupna kosovska politika, ponašate u skladu sa odgovornošću koja stoji pred vama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun, replika.
Poštovane dame i gospodo, gospodine predsedniče, izvrtanje činjenica i poluistine mogu da budu prihvatljiv metod političkog delovanja za određene pojedince ili političke strukture. To ne znači da se treba miriti sa takvim načinom delovanja. Istine radi, treba reći da ja ne da nisam bio na Odobru za Kosovo i Metohiju protiv formiranja Anketnog odbora, nego sam odmah nakon inicijative kolege koji je predložio formiranje odbora, podržao. Jedan član Odbora koji je iz redova SNS iz razloga koji je obrazložio nije bio za formiranje Anketnog odbora. Ne mogu da razumem kako sam to ćutao i kako ćutim. Bilo je očekivano da onaj kolega član Odbora za Kosovo koji je podneo predlog za formiranje Anketnog odbora, podnese i formalan predlog kao poslanik ili da to uradi grupa poslanika da bismo mogli da krenemo u proceduru formiranja Anketnog odbora kao što to sada radimo. Mogao je i kolega Ostojić da podnese formalan predlog jer je i on glasao za formiranje Anketnog odbora, koliko se sećam, pa je ćutao sve vreme a mogao je da se proslavi na taj način što neće ćutati. Zato sam posle izvesnog vremena, jer smo većinom glasova izglasali predlog za formiranje Anketnog odbora, odlučio da kao predsednik Odbora podnesem formalan predlog. Drugo, što se tiče gospodina Vučića koji je spomenut, javnost će veoma dobro proceniti ko je šta radio u odbrani vitalnih državnih interesa na Kosovu i Metohiji. Srpska napredna stranka svim svojim kapacitetima, predvođena predsednikom Vučićem nastoji da zaštiti koliko je moguće u nasleđenoj izuzetno teškoj situaciji, odbrani vitalne državne interese, omogući opstanak srpskom narodu i njegov prosperitet. U tom smislu mislim da je uloga gospodina Vučića i SNS-a potpuno jasna. Mi ćemo objašnjavati svakako šta radimo i Srbima na severu i Srbima južno od Ibra i svim građanima Srbije, jer radimo zato da bismo uspeli da odbranimo vitalni državni i nacionalni interes. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Jakšić, replika.
Želim da kažem da mi je malo pre kolega poslanik gospodin Ostojić malo delovao nervozno, malo i nezadovoljno upravo zbog ovog neuspeha u Briselu. Što se tiče nas Srba sa prostora Kosmeta, mi smo apsolutno zadovoljni ovakvih ishodom. Ono što mi mislimo i što želimo da kažemo jeste da bi to bio svojevrstan vid kapitulacije. Ono što se nas takođe tiče i bez obzira na jednu nervozu koju je moj kolega pokazao, želim da mu kažem da on guta mikrofon kao što je pre toga meni jedan od kolega poslanika rekao. Ono što mislim da naglasim jeste da je jako ružno da se kaže da mi treba da očekujemo neku najezdu, neke jake formacije i sile. Mislim da to na svoj način nije ni dobro, ni lepo. Naročito ne sme se sa svojim narodom tako govoriti i pričati. Što se tiče Anketnog odbora, na prošloj sednici Odbora za Kosovo i Metohiju sam prvi tražio da se on formira, da se radi na njemu i pitao sam a mislim da se i predsednik toga seća. Mi iz DSS uopšte ne bežimo od Anketnog odbora. Naprotiv, mi se radujemo što ćemo na licu mesta da pokažemo način na koji se trošio novac, naročito šta se sve dešavalo i šta je sve bivalo. Prema tome, to i želim da kažem da mi ne bežimo od toga i radujemo se da ćemo svi skupa, naročito ja sa kolegom Ostojićem, nadam se biti u tom Odboru i da na licu mesta istražimo šta se dešavalo sa novcem poreskih obveznika građana države Srbije.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, replika.
Nisam nervozan, ali nisam srećan zato što se dijalog završio neuspešno. Mislim da sam normalan čovek koji ne može biti srećan ako se dešava nešto što nije u interesu države i građana. Znam i verujem da je bilo ljudi koji su bili srećni kada su propali razgovori u Rambujeu, koji su bili srećni što će početi bombardovanje. Ja nekako ne spadam u te grupe. Mislim da su oni pre za neke posebne ustanove. Mi smo ovde izabrani da zastupamo interese građana koji su nas birali i ako se raduju gledaoci koji nas sada gledaju i masovno je ushićenje što se ovo u Briselu završilo kako se završilo, nesumnjivo je da će onda poslanik Jakšić i njegova partija razbiti na sledećim izborima. Mislim da je raspoloženje onih koji nas gledaju upravo suprotno od Jakšićevog, ali na kraju krajeva, istorija će o tome suditi. Gospodine Drecun, samo sam vam zamerio što ovde na sednici niste obrazložili formiranje anketnog odbora. Nisam rekao da vi niste glasali za, zaista, ali ne moram da vas podsećam, ni da zamaramo kolege, javnost, kako se oko formiranja ovog anketnog odbora zamutila situacija da smo na jednoj sednici odbora morali da čitamo i stenografske beleške sa prethodne itd, jer ste pokušali da odluku Odbora za KiM predstavite kao inicijativu koja Skupštinu ne obavezuje na formiranje anketnog odbora, iako je bilo jasno iz svega što se na toj sednici dešavalo da nije u pitanju inicijativa, nego predlog Odbora za KiM da se formira ovaj anketni odbor. Ne želim da polemišem s vama. Samo sam vam to zamerio, što niste na kraju vi kao predlagač, a vi ste rekli – da li želiš, Ostojiću, da potpišeš predlog? Ja sam rekao – hoću. Nikad mi niste ponudili. Da smo svi potpisali, to bi bilo, kako da kažem, bolje za sve nas. Pošto ste vi sami to uzeli na sebe, zato sam očekivao da vi obrazložite.
Gospodin Drecun, replika.
Kolega Ostojiću, istine radi, da, ja sam ponudio da svako ko želi od članova odbora da potpiše ovaj predlog koji sam podneo, međutim, dan kada sam predvao to, nikog nije bilo u Skupštini, nije bila sednica. Vi govorite da je neko zamutio situaciju. Odbor podnosi inicijative ili predloge, i jedno i drugo. Ima potpuno istu težinu, ali ni jedno ni drugo ne obavezuje predsednika Narodne skupštine da krene u proceduru stvaranja anketnog odbora sve dok se ne podnese formalan predlog od strane poslanika, ne člana ili predsednika odbora ili grupe poslanika. Da bi se izbeglo dalje zamućivanje situacije, kako kažete, kao predsednik odbora sam prihvatio da u svojstvu poslanika podnesem formalan predlog. Mislim da za to zaslužujem priznanje, a ne kritiku. Što se tiče stenograma o kome govorite, dobio sam zapisnik od službe odbora koja je napravila grešku, jer je umesto predloga stavila inicijativu i potpisao sam taj zapisnik, ne gledajući stenogram, računajući da je služba ta koja garantuje da je zapisnik veran stenogramu i to smo ispravili. Ne vidim nikakav problem u tome. Mislim da je procedura oko formiranja anketnog odbora sve do sad išla veoma dobro. Čekao sam, računajući, da vidim da li će neko drugi od članova ili onaj ko je inicirao na odboru, podnet je formalan predlog, da se ne bismo utrkivali, a kada sam video da toga nema, podneo sam predlog. Nisam podlegao pritisku javnosti, nego moram kolegi koji je rekao da sam podlegao pritisku nekih medija oko formiranja anketnog odbora da kažem da sam pod svakodnevnim pritiskom Srba sa Kosova i Metohije, koji me bombarduju materijalima, dokumentacijom, informacijama o navodnom nenamenskom trošenju sredstava. Uvažavam mišljenje javnosti i mišljenje medija, ali upravo je formiranje anketnog odbora najbolji način da se utvrdi istina i to me je jedino rukovodilo kada sam podneo ovaj formalni predlog. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, moram da predstavim blagu genezu ovog slučaja. Prethodni govornik je rekao nekoliko stvari koje potvrđuju našu zajedničku želju da se formira telo u Skupštini Srbije koje će da izvrši kontrolnu nadzornu funkciju u pravcu trošenja javnih finansija na Kosovu i Metohiji od 2000. godine do danas. Mislim da nije korektno i nije ispravno iznositi stvari na način koji ne odgovara istini oko toga ko je inicirao, ko je predložio i ko je odlučio. Imali smo ovu raspravu deset puta. Ta rasprava je jalova. Ona nema nikakav pravac ni smisao. Nema nikakvu snagu, osim nekakvog besmislenog međusobnog blaćenja. Ono što je činjenica je da je Odbor za Kosovo i Metohiju doneo skoro jednoglasnu odluku da se formira anketni odbor i Odbor za Kosovo i Metohiju je taj koji je tu informaciju preneo predsedniku Skupštine Nebojši Stefanoviću, koji je stavio na dnevni red današnje Skupštine formiranje anketnog odbora o trošenju sredstava na Kosovu i Metohiji, javnih finansija, javnog dinara svih građana Srbije od 2000. godine do danas. Slučajno sam ja predložio da se to uradi na Odboru za Kosovo i Metohiju. Mogli ste i vi kolega. Mogao je bilo ko ko je bio tamo. Jako mi je drago da smo postigli zaista skoro potpuno jedinstvo. Motivi su različiti. Zašto je bitno ovo telo? Podsećam vas da je u to vreme išla jedna vrlo popularna televizijska, da kažem dokumentarna, istraživačka emisija, pa su neki pokušali da optuže nas iz DS i neke druge kolege da je to motiv za formiranje anketnog odbora. Moram da kažem da smatram da puno toga što je izneto u toj emisiji je po mom skromnom mišljenju istina i mislim da je emisija kvalitetna, dobra i urađena u dobrom pravcu. Istina se ne sviđa svima, ali sam i tada rekao na odboru, a kažem i sada pred uvaženim kolegama zašto bi morali da formiramo ovo telo, između ostalog i zbog toga što neke stvari i Skupština mora da uradi, između ostalog i zbog toga što su nas birali građani da ovakve stvari nadgledamo, da pazimo, da vršimo nadzor, da vodimo računa o javnim finansijama. Previše je reči izbačeno, previše laži, previše strasti, previše paušalnih ocena oko toga gde idu pare na Kosovu i Metohiji. Ali, tu je bilo i puno istine. Ko će tu razlučiti šta je tačno, tužilaštvo, sudstvo? Kada? Zar danas kad ne znamo da li će nam biti sud u Mitrovici ili ne? Zar danas kada ne znamo da li će nam taj tužilac sedeti u Raškoj? Prema tome, mislim da treba svi ozbiljno da shvatimo ovu inicijativu. Skupština Srbije postaje možda, na žalost, jedini, doduše, najviši državni organ koji će da vrši uvid u to kako su trošene pare na Kosovu i Metohiji, a tamo anđela nema, verujte i nema nikoga da se nije uprljao, siguran sam i svi su krivi, nebitno iz koje su partije, jer ih vezuje bratstvo i jedinstvo u krađi. Vezuje ih sjajno razumevanje dubine svojih džepova. Ti ljudi iz koje god da su stranke, koje god da su afilijacije, kojih god kvazipatriotskih pobuda da koriste kao plašt su neprijatelji interesa ove države i interesa njenih građana, a naročito ovih na Kosovu i Metohiji. Zato smo mi iz DS predložili formiranje anketnog odbora. Anketni odbor treba da oslikava verno lice ove Skupštine. On treba da bude vođen od strane opozicije. Predsednik anketnog odbora mora biti iz opozicione stranke i ne kandidujemo nikoga iz DS, odmah da kažem, ali isto tako da kažem i to da molim ovu Skupštinu da vodi računa da izborom predsednika anketnog odbora ne dođemo u situaciju da nam koza čuva kupus. Pazite, gospodo koji ste članovi, koga ćete izabrati. Nemojte da se blamiramo kad već ovo radimo. Inače, anketni odbor će pomoći. On neće moći da reši sve probleme. On će pomoći da javnost, građani, poslanici, Skupština vide šta se tamo zaista dešavalo. Anketni odbor ima zadatak da podnese izveštaj Skupštini. On nije oročen da podnese taj izveštaj. To može da bude i neko i u sledećoj Skupštini, to je jako važno da se kaže. A kako stvari stoje, to će tako, gospodo, i biti. Nekoj drugoj skupštini će podneti izveštaj. Koliko će nas biti, to će odlučiti građani Srbije. Ono što sam siguran je da ljudi koji budu sedeli u tom Anketnom odboru, morali bi da urade nekoliko stvari. Morali bi, pre svega, da vide gde su trošene pare za stanove koje ljudi nikada nisu dobili i zgrade koje nikada nisu nikle na Kosovu i Metohiji, da istraže gde su otišla sredstva za zemljotres, za opravku kuća, škola i drugih javnih objekata koje nikada nisu urađene na Kosovu i Metohiji. Da utvrde gde su otišle pare za plate, za administraciju koja nikada nije radila u svojim kancelarijama. Da utvrde gde su otišla sredstva od ukinutog PDV, fiktivnog plasmana robe, akcize, na severu Kosova i Metohije, kojim je finansirano direktno turbo-patriotsko zamajavanje ovog naroda, uništavanje njegove budućnosti. I kada pipnete prstom u to osinje gnezdo, budite sigurni, dobićete tvrdi odgovor i kletvu, i pozivanje na Lazarevu večeru i ostalo, kao po receptu. Zato molim, zaista za buduće poteze Anketnog odbora, molim za razumevanje, molim za strpljenje, molim za ozbiljnost, jer svi koji budu pozvani imaju zakonsku obavezu da se odazovu i da dođu na taj Anketni odbor. Svi anketni odbori do sada, nažalost, bili su predmet rugla, ismejavanja u našoj javnosti. Skoro nijedan nije postigao značajan rezultat, uključujući i Vučićev, čuveni Anketni odbor. To treba da pokušamo da se ne desi sad. Z ato je Aanketni odbor jako važan a ne zato što postoji pritisak nekih emisija, nego zato što postoji pritisak interesa građana Srbije koji žive u kolektivnim centrima na Kosovu i Metohiji, dok se za to vreme partijski dele stanovi, dobijaju duple plate, zidaju vile u Budvi i sedi na jahti i u stanovima u Londonu. Od čega? Od tih nula evra? Nije ništa potrošeno. To je 200 milijardi i milijardi evra vrednih Kosova i Metohije u rudnom bogatstvu. Što ga ne iskopaste za 15, 20 godina? Za četiri godine koliko su neki bili na vlasti? Za osam koliko smo mi bili, ili pet koliko smo bili, zavisi iz koje ste stranke kada nas ocenjujete? Zavisi iz koje ste stranke. Prema tome, smatram da je ovo jako važna stvar. Jako velika tema. Ona pokazuje ozbiljnost ove Skupštine. Zahvalan sam predsedniku Stefanoviću što je stavio na dnevni red i potpuno je irelevantno, zaista potpuno, ko je kriv i zašto se to nije desilo ranije, kao što mislim da jeste relevantno da je Skupštinski odbor morao brže da deluje prema predsedniku Skupštine. Isto tako smatram da ovo nije mesto ni vreme da dajemo ocene o našim prethodnim koracima po pitanju Kosova i Metohije. Siguran sam da će nas državni vrh, kako se to sad zove, udostojiti svog prisustva, pa ćemo razmeniti ocene. Bio bi red. Naravno da oni koji su se obradovali propasti briselskih pregovora juče, nešto mi govori da će uskoro da se razočaraju. Prema tome, ti ljudi su mogli već da nauče da se ne zaleću. Ne znam koliko im vremena treba. To je prvo. Drugo. Kakva god odluka da bude, biće vrlo teška, biće nepopularna, biće puna rupa, biće puna nezadovoljstva za ovaj narod. Ali neke rupe i nezadovoljstva vode u dublje rupe ili nezadovoljstva, a neke vode, ipak,u budućnost i perspektivu. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Dejan Radenković. Izvolite.
Hvala vam, predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, dogodilo se tako i možda nije ni trenutak da se na ovu temu raspravlja, ali,jednostavno, ispitivanje trošenja budžetskih sredstava koje idu na Kosovu i Metohiji je veliki interes za opstanak Srba na prostoru KiM. Lično kada sam postao poslanik, jedan sam od prvih koji je analizirao neka trošenja nekih sredstava i insistirao od Odbora, koliko je to u njegovoj ingerenciji, da zahteva i ispita nešto što se dešavalo u prošlosti, koliko smo bili u mogućnosti, koliko smo dobili neke podatke. I, jednostavno, optuživan sam da sam izdajnik, da napadam nekog ko je patriota, da to nije trenutak. Mislim da je trenutak. Uvek je trenutak, jer moramo da znamo ako je istina da je sve to išlo u dobrom smeru, a kada odete dole onda vidite da nema nekih efekata i vidite da dole i dalje postoje narodne kuhinje, vidite da građani i dalje bedno žive. A ovde, iz diskusija i iz raznih, da kažem izakulisnih radnji, se opet čuje da se neko obogatio, da neko ima stanove po inostranstvu. Onda se postavlja pitanje – da li je to nama potrebno ili nije? Da li će Anketni odbor uspeti da utvrdi nešto? Ako ništa drugo, bar će pomoći da nadležni organi dobiju bar neke dodatne informacije i pokrenu neke postupke. Opet kažem, uvek sam govorio o eventualnim, ali kako vreme ide, vidimo da je bilo nekih zloupotreba. One ne treba da se posmatraju selektivno niti stranački. Često sam znao da kažem da taj ko god da je zloupotrebio ili ukrao neki novac budžetskih korisnika, koje su bile namenjene našem narodu na Kosovu i Metohiji, on nije običan lopov i za njega ne treba da važi obična kazna. Za njega treba da bude dvostruka kazna, jer je on ujedno zloupotrebio novac, ukrao ga je, ugrozio je nacionalne interese i ugrozio je opstanak Srba. Pod plaštom patriotizma puniti džepove, mislim da to ne treba nikome da služi na čast. Stvarati kontrolisani haos, prividni haos, dizati tenzije da jedini motiv bude obezbeđivanje nekih sredstava koji bi se opet koristili ne na pravi način. Mi iz SPS smo se u proteklom periodu zalagali za suštinsku preraspodelu sredstava, naravno, uz kontrolu gde ta sredstva idu do poslednjeg dinara, jer na to pravo ima svaki građanin i onaj ko puni taj budžet. Moram da vam kažem da to nije lako dokazivao, jer u takvim okolnostima kakve su dole, u okolnostima u kojima imamo budžetske inspektore koji, kada ih neko pošalje i da im nalog da odu, onda oni sednu sa tim tamo koga treba da kontrolišu u neku kafanu, tu se lepo ruča i, da ne verujete, taj budžetski inspektor napravi bolji izveštaj nego oni što bi ga sami napravili, ti što su nešto radili, što su zloupotrebili budžetska sredstva. Kada je kontrola revizora bila u Ministarstvu finansija, uz sve pohvale, ono sa čime se nisam slagao je bilo to da jednostavno piše da je neko odozdo dao izjavu pod krivičnom i materijalnom odgovornošću da je sve rađeno u skladu sa procedurama i da ništa nije bilo zloupotrebljeno. To jednostavno ne stoji. Apsolutno sam protiv toga. Postoji mogućnost da se svaki dinar iskontroliše, gde je otišao i za šta seutrošio. Kasnije, po redosledu će kolega Zvonimir Stević, koji je inače bio državni sekretar u ministarstvu, možda će nešto više imati priliku da nam kaže, pošto je bio i direktni učesnik raspodele tih sredstava, a naravno i kolega Bogdanović, koji je bio ministar u Ministarstvu za Kosovo i Metohiju, ja se nadam da ćemo čuti od njih, pošto su oni direktno bili u prilici kao izvršni organ da jednostavno i pokreću. Naravno, mi smo, kao zakonodavno telo, tražili od njih da nam dostave razne izveštaje i podatke. To je išlo manje-više teško. Bile su mnoge mučne rasprave na tim odborima. Naravno, oni koji su tražili podatke, oni su optuživani da su izdajnici, oni koji su trošili ta sredstva, oni i dan danas važe za patriote, tako da, što kažemo - zarad istine, mislim da je konačno došao trenutak da, taj anketni odbor ne znam kako će biti sastavljen, voleo bih da u tom odboru budu ljudi koji se razumeju u javne finansije, u tokove novca koji idu, da jednostavno, mada sam ja i ranije predlagao da se možda napravi jedan tim od eksperata, od stručnjaka finansijske struke, pravne struke, budžetskih stručnjaka i da se krene od početka i da se vidi kako je tosve išlo. Mada, verujte, ja koliko sam imao nezvaničnih informacija, mnoga dokumenta nisu dostupna i ne znamo da li su neka dokumenta odozdo dostupna. A bilo je raznih slučajeva. To bi bilo sada malo vremena, kada bi krenuli redom da navodimo sve primere i sve načine na koje se neko dovija da zloupotrebi novac. Nije kriv koji pokušava da zloupotrebi novac. Kriv je onaj ko mu dozvoljava. Kriv je onaj ko mu to omogućava. Kriv je onaj koji ga ne kontroliše. Što se tiče nas iz SPS, mi ćemo podržati, kao što smo i uvek podržavali, da se utvrdi trošenje budžetskih sredstava i da se u narednom periodu vrši monitoring trošenja tih sredstava. Ono što je važno i suštinski bitno je da ta sredstva, koja idu dole, budu u funkciji tog naroda i njihovog opstanka. Jer, znate kako zloupotreba, nije samo zloupotreba kada neko proneveri taj novac, zloupotreba je i ako on ode nesrazmerno, ako se ulaže tamo gde ne treba, ako se ulaže u neke besmislene svari. Kažem to upravo iz razloga što imamo priliku, ko god je u prilici vidi da stvarno narod dole teško živi i da su njegova očekivanja velika i da, kada čuje koliko se godišnje izdvaja za budžet za pokrajinu Kosovo i Metohiju, jednostavno imate, kada god razgovarate sa narodom, razne pritužbe. Ne bih mnogo da dužim. Suština je da i nakon svega ovoga, kada bude anketni odbor počeo da radi, jednostavno se i kasnije, nakon toga napravi ono što je najbitnije, da se napravi suštinska preraspodela tih sredstava. Imamo stvarno neke, po meni, kao ekonomisti nenormalne stvari, da u ovakvim okolnostima na toj rashodnoj strani stoje neke stvari koje mislim da nisu bitne u ovom trenutku i da one moraju da se prilagođavaju situaciji u kojoj se nalazimo. Zahvalio bih vam se i mislim da, da me neko pogrešno ne shvati, mislim da je kolega, šef poslaničke grupe, Borko Stefanović imao jedno vrlo dobro analitičko izlaganje i verovatno je to jedno iskustvo koje je dobio provodeći vreme na barikadama zajedno sa ministrom Goranom Bogdanovićem, kada je na terenu imao priliku da vidi i da čuje od naroda, od običnih građana, od birača, šta je u stvari prava situacija. Drago mi je da šef poslaničke grupe na jedan tako dobar način ima uvid u to šta se dešava na prostoru Kosova i Metohije. Zahvalio bih vam se još jednom i, ako bude bilo potrebe, ja ću se uključiti u dalju raspravu. Hvala.
Narodni poslanik Milovan Drecun. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovane kolege, formiranje anketnog odbora ima jedan jedini cilj, da utvrdi da li je bilo nenamenskog trošenja budžetskih sredstava koja su izdvajana da bi se omogućio opstanak i razvoj srpskom narodu na Kosovu i Metohiji. Ako budu utvrđene činjenice da je bilo nenamenskog i nezakonitog trošenja, te činjenice će nas dovesti do pojedinaca koji su to radili, da bi se upravo izbegao pokušaj kriminalizacije celokupnog srpskog naroda, posebno onog koji je na severu Kosova branio svoje pravo, da živi u onoj državi u kojoj je rođen, u državi Srbiji. Srpska napredna stranka je, kao jedan od svojih strateških prioriteta, promovisala i realizuje borbu protiv korupcije i organizovanog kriminala, sa ciljem da izađemo iz okvira najkorumpiranijih država. U okviru toga želimo da utvrdimo kako su trošena sredstva na Kosovo i Metohiju u minulom periodu. Nema skrivenih namera. Nema nečasne pozadine. Nema upiranja prsta u neke pojedince unapred. Samo želimo istinu. Kao predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju bio sam veoma zadovoljan kada smo ogromnom većinom glasova članova odbora usvojili odluku da se formira anketni odbor, jer smo time pokazali spremnost da zajedno, kao vlast i opozicija, radimo na kontrolisanju trošenja budžetskih sredstava. Apsolutno sam uveren da je anketni odbor izuzetno snažan demokratski mehanizam za utvrđivanje da li je bilo nepravilnosti u trošenju budžetskih sredstava i da anketni odbor može u značajnoj meri da podigne ugled Narodne skupštine Republike Srbije i da odgovori na brojne zahteve, rekao bih čak i određene vapaje Srba na KiM koji svakodnevno traže i od mene, kao predsednika Odbora za KiM, verovatno i od mnogih drugih kolega poslanika, da sprečimo nezakonitosti u trošenju tih sredstava. Niko ovde ne namerava da građanima Srbije ogadi Kosovo i Metohiju time što ćemo utvrditi da li je bilo nenamenskog trošenja budžetskih sredstava. Naprotiv, time ćemo srpečiti da oni koji su, eventualno, nenamenski trošili budžetska sredstva, ogade građanima koji žive u centralnoj Srbiji borbu države Srbije za odbranu teritorijalnog integriteta. S obzirom da će u anketnom odboru sve poslaničke grupe moći da delegiraju po jednog svog predstavnika, mislim da nema boljeg mehanizma da se pokaže jedinstvo u Narodnoj skupštini i da se zaista utvrde činjenice. Mislim da je anketni odbor mnogo bolji forum i od institucija poput policije, tužilaštva, sudstva, i da smo mi, kao Narodnaskupština i poslanici, i te kako dužni da kontrolišemo rad izvršne vlasti, da kontrolišemo način na koji se troše budžetska sredstva, da smo zato izabrani, između ostalog. Da li smo na visini zadatka, mislim da će pokazati ovaj anketni odbor. Zaista verujem da ćemo sada imati jednu potpuno drugačiju situaciju, da će ovaj anketni odbor pokazati kako zaista treba da radi anketni odbor Narodne skupštine,da će imati potrebnu ozbiljnost, težinu, potrebne rezultate i ja ću, kao predsednik Odbora i kao poslanik koji je dobio jedan broj materijala i dokumenata od građana sa KiM, staviti to na raspolaganje anketnom odboru, sve zarad utvrđivanja istine. Utvrđivanje istine o tome da li je bilo nenamenskog trošenja sredstava koja smo izdvajali iz budžeta na KiM, samo može da doprinese našoj borbi za očuvanje teritorijalnog integriteta. U tom smislu maksimalno podržavamo, kao SNS i ja kao poslanik koji je podneo formalan predlog, koji je bio nephodan da se uđe u proceduru formiranja anketnog odbora, formiranje ovog odbora i njegov rad. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Radmila Gerov, kao prva prijavljena na listi govornika. Izvolite.
Hvala vam, predsedniče. Poštovani narodni poslanici, danas, kada u parlamentu razmatramo Odluku o formiranju anketnog odbora, koji treba da utvrdi na koji način se trošio novac u prethodnih 12 godina na prostoru Kosova i Metohije, to radimo iz jednog razloga. Iz razloga što možda zvanični državni organi nisu posvetili dovoljno pažnje i utvrdili da li je tamo bilo ili nije bilo zloupotrebe državnih para, a to je, složićete se, novac svih građana ove zemlje. Ako znamo da ova država i svi njeni građani svake godine izdvajaju oko 500 miliona evra kao pomoć Srbima na Kosovu i Metohiji, složićemo se, i drago mi je da se svi oko toga slažemo, da moramo da utvrdimo da li se taj novac trošio namenski ili nije. Jer, za ovih 12 godina iz budžeta Republike Srbije potrošeno je šest milijardi evra kao pomoć Srbima na Kosovu i Metohiji. Zadatak odbora nije nimalo lak, jer po ovom predlogu odbor ima rok od četiri meseca da ovom parlamentu podnese izveštaj na koji način su potrošena ta sredstva i da li je bilo ili nije bilo određenih zloupotreba sa tim državnim parama. Osim ove činjenice da danas formiramo takav anketni odbor, mi moramo kao LDP da ukažemo još na jednu činjenicu. Mi smo uvek za to da je bolje sprečiti, nego lečiti. Zato smo prošle godine, kada je ovaj parlament razmatrao Zakon o budžetu Republike za 2013. godinu, podneli amandman kojim je trebalo da se obaveže Državna revizorska institucija da svake godine i u 2013. godini utvrdi na koji način se troše pare građana na ovom prostoru. Ovaj anketni odbor, nažalost, neće utvrđivati na koji način se danas tamo troše novci i sigurno je da ćemo u nekom narednom periodu ponovo možda biti u prilici da zbog istih razloga formiramo novi anketni odbor. Zato nam je žao što vladajuća većina u ovom parlamentu nije shvatila taj naš amandman kao dobar predlog i što nije podržala da Državna revizorska institucija ima obavezu da ovom parlamentu, uz završni izveštaj budžeta za 2013. godinu, dostavi izveštaj o trošenju para na Kosovu i Metohiji u ovoj godini. Druga vrlo važna stvar i vrlo važna tačka koju danas raspravljamo je Predlog kandidata za izbor članova Odbora Agencije za borbu protiv korupcije. U skladu sa Zakonom o Agenciji, dobili smo od ovlašćenih predlagača predloge za članove odbora. Od svih na vreme, izuzev Socijalno-ekonomskog saveta. Za nas u LDP je zaista čudno da Socijalno-ekonomski savet nije na vreme dao svoj predlog. To govorim iz razloga jer su članovi Saveta predstavnici Vlade, a između ostalog i ministri ove vlade. Potpuno je neshvatljiv dopis koji smo dobili 18. marta od Socijalno-ekonomskog saveta, a dobili ste ga i vi, predsedniče Skupštine, koji kaže da je poslednja sednica tog saveta održana 3. decembra prošle godine, da u januaru i februaru Socijalno-ekonomski savet nije planirao da ima svoju sednicu, a da je 1. marta zakazana sednica koja nije imala kvorum, iz razloga što niko od predstavnika Vlade, izuzev jednog državnog sekretara, nije došao na sednicu, a sednici su prisustvovali ostali socijalni partneri. Nije zadatak Socijalno-ekonomskog saveta samo da nam da predlog kandidata za člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije. Mi veoma dobro znamo da Socijalno-ekonomski savet u ovoj zemlji ima i drugu ili bi bar trebao da ima drugu značajnu ulogu, a to je da povede računa i da predloge kako da se reši socijalna i ekonomska kriza u ovoj zemlji. Zato je za nas zaista neprihvatljivo da četiri meseca u Srbiji, u kojoj imamo milion nezaposlenih lica, u kojoj dnevno oko 200 građana gubi posao, Socijalno-ekonomski savet ne zaseda. Da li ministre, koji su članovi Socijalno-ekonomskog saveta, ne zanima stanje u ovoj zemlji? Veoma dobro znamo da je nezaposlenost prvi i najveći problem naše države. Da li ih ne zanima to što svakoga dana imamo činjenicu da se pojedina preduzeća ili privatni preduzetnici gase? Na koji način ćemo povećati broj zaposlenih u ovoj zemlji i na koji način ćemo bar sprečiti to da građani u ovoj zemlji dalje ne gube posao? Zaista je neodgovorno da četiri meseca Socijalno-ekonomski savet nema svoju sednicu. Mi zaista ne vidimo svrhu postojanja Socijalno-ekonomskog saveta, koji se samo zove Socijalno-ekonomski savet, a da pri tom kao parlament nemamo nikakav izveštaj o njihovom radu, da danas, kada razmatramo izbor članova Odbora za Agenciju za borbu protiv korupcije, tek možemo da vidimo da taj savet nije zasedao četiri meseca. Potpuno je jasno da ministri iz ovog saveta ili treba da uzmu učešće u radu saveta ili treba da podnesu ostavku, jer Srbija nije zemlja koja je ekonomski stabilna, u Srbiji se jako teško živi… (Predsednik: Slažem se, ali o tome ćemo govoriti kada bude tema Socijalno ekonomski savet, sada je ipak mnogo važnija tema – Savet za borbu protiv korupcije.) Apsolutno se slažem, ali mi smo jedino od Socijalno ekonomskog saveta, i vi to vrlo dobro znate, dobili predlog tek pre dva dana, nakon isteka svih rokova, sa zakašnjenjem. Logično bi bilo da ovaj parlament dobije predlog prvo od Socijalno ekonomskog saveta, koji bi trebao bar jednom mesečno, ako ne dva puta, da zaseda u Srbiji koja je u krizi. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Bogdanović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Poštovani narodni poslanici, mislim da je večeras pred nama jedna vrlo bitna tema i mislim da, pre svega, građani na prostoru Kosova i Metohije pomno prate sve ovo što se večeras dešava u Skupštini, upravo iz razloga i želje da saznaju šta se dešavalo unazad 12-13 godina oko trošenja novca, tj. transfera novca na prostore Kosova i Metohije, da li je Narodna skupština spremna da prihvati inicijativu da se formira anketni odbor i da se napokon stavi tačka ili, bolje reći, percepcija koja postoji u javnosti oko nezakonitog trošenja novca na prostore Kosova i Metohije. Lično sam jako zainteresova da se ovaj anketni odbor formira. Iz tog razloga je i DS na skupštinskom Odboru za Kosovo i Metohiju izašla sa ovim predlogom i, na svu sreću, većinom glasova smo uspeli da taj predlog proguramo i da dođe ovde na dnevni red Skupštine Republike Srbije. No, imajući sve ovo i vidu i slušajući prethodne sagovornike, ne mogu da se ne odam utisku da se, nažalost, i ovako bitna tema, koja svakako interesuje javnost u Srbiji, i večeras ne politizuje i ne koristi u neke dnevno političke svrhe. Mislim da ne postoji poslanik u ovoj skupštini, mislim da ne postoji nijedan građanin u Srbiji koji nije zainteresovan, ne samo za trošenje novca na prostoru Kosova i Metohije, nego i za trošenje novca iz budžeta u čitavoj Srbiji. Iz tog razloga, želim, poštovani poslanici, da vas podsetim, pošto sam četiri godine bio ministar za Kosovo i Metohiju i imao tu sreću da za četiri godine svog mandata dve godine imam reviziju u svom ministarstvu, imali ste prilike sigurno, a i javnost je obaveštena kako je sve to prošlo, ne bih želeo o tome da govorim, da smo svaki skupštinski odbor u prethodne četiri godine izveštavali vrlo revnosno o trošenju novca na prostoru Kosova i Metohije. Takođe, moram da podsetim na jednu činjenicu da je Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, tj. njegov budžet, samo 8% sredstava koja država Srbija plasira na prostore Kosova i Metohije. To je isti slučaj bio i sa ranijim Saveznim komitetom, sa Koordinacionim centrom, to je slučaj sada i sa Kancelarijom za Kosovo i Metohiju. Zato je vrlo bitno da anketni odbor ima to u vidu, da i ostala ministarstva budu predmet kontrole, da i ostala trošenja, tj. transferi sredstava na prostoru Kosova i Metohije budu preispitani. Mislim, da su neki ovde poslanici izrazili bojaznost da li će to moći da se sprovode. Mislim da može. Mislim, da postoje vrlo jasni principi i to se zna. Da li sredstva koja se obezbeđuju za infrastrukturu, da li je ta infrastruktura urađena, po kojoj ceni je urađeno, da li je bila javna nabavka i da li su bili aneksi ugovora? To su četiri stvari koji se tiču objekata gde anketni odbor, to će biti moja sugestija, našem članu koji bude u anketnom odboru, da prvo to proveri. Što se drugih stvari tiče, mislim da moramo vrlo obratiti pažnju, tj. anketni odbor da obrati pažnju i za primljene novčane nadoknade. Tu je Nacionalna služba za zapošljavanje, koja takođe mora neke stvari ispitati, jer postoji komisija postoje neke uredbe, da vidimo da li je to na adekvatan način ispoštovano. Mislim da to građani, pre svega, na Kosovu koji žive u izuzetnim uslovima očekuju i ne treba niko da se iznenadi takvim pristupom, pre svega ove Skupštine, samim tim i DS, ponavljam, koja je jako zainteresovana da se pokaže ili dokaže ako je bilo, eventualno nepravilnosti ili zloupotrebe tih sredstava. Prosto, mi moramo imati u vidu činjenicu da ne možemo deliti samo sever i stalno pominjati sever. Ravnomerna su išla sredstva i na sever i na jug. Ne bi se složio sa bilo kim koji razmišlja da na severu postoji nekakav kriminal, da je tu bilo zloupotreba ili ne znam čega drugog. Međutim, upravo iz tog razloga i tu akcenat mora da stavi anketni odbor, da obuhvati sve segmente finansiranja na prostoru Kosova i Metohije. Molim vas, poštovani poslanici koji će te govoriti o svemu ovome, da na bilo koji način ne politizujemo, da budemo konkretni, da pomognemo svojim idejama, svojim sugestijama, na koji način će i kako će raditi anketni odbor. Naravno, stojim na raspolaganju, tu sam, bio sam inicijator formiranja ovoga anketnog odbora, jer ponavljam napokon moramo da stavimo tačku da se na Kosovu i Metohiji radilo unazad 12, 13 godina svašta. Ne znam, da li su se takve stvari odigravale, ali tu postoje, pre svega državni organi, tu postoji, na svu sreću i ovaj anketni odbor, koji će imati odrešene ruke, da će moći da poziva svakog onog koji na bilo koji način spoznaje šta se dešavalo na prostoru Kosova i Metohije. Iz prostog razloga, biću kratak, i neću više o tome pričati, jer sam i sam, kažem bio ministar za Kosovo i Metohiju. Jako sam zainteresovan za te stvari, bilo šta drugo da kažem možda bi bilo suvišno, možda bi bilo neko pravdanje, ili ne znam šta. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi smo svesni činjenice da se ovaj anketni odbor formirao u vreme kada je u javnost plasirana jedna veoma štetna teza, da se na prostoru Kosova i Metohije odigrao veliki kriminal i zloupotreba sredstava iz budžeta koja su izdvajana, dakle, za potrebe naših građana koji žive na prostorima Kosova i Metohije. Kao što znate, svaki parlament formira anketni odbor i anketni odbori se formiraju onda kada u društvu postoje neke pojave, neke situacije koje zahtevaju posebnu pažnju i koje, bez obzira na to što se vrši kontrola i rad pravosuđa i istražnih organa, zahtevaju posebnu pažnju parlamenata i onih koji se u tim parlamentima praktično bave tim negativnim pojavama u društvu, koje zahtevaju posebnu pažnju. Moje lično mišljenje, sa kojim većina može da se složi, a možda i da se ne složi, jeste da u ovoj državi postoje mnogo važniji i mnogo krupniji problemi koji bi možda zahtevali formiranje anketnih odbora po pitanjima kako su prodavana preduzeća koja su stvaran generacijama pedesetak godina unazad u Srbiji, za tri evra. Kako su se pare iz privatizacije slivale od naknadne prodaje tih lokala koji su kupovani u privatne džepove. Možda smo mogli da formiramo anketni odbor kako su se pare trošile na obezbeđenje onih koji su svojih dvadesetak ili tridesetak godina kupovali džipove i imali obezbeđenja u desetočlanom ili petnaestočlanom sastavu. Ali, nakon veoma velike medijske kampanje koju su predvodili pojedini mediji finansirani iz zapadnih struktura u Srbiji se stekao utisak da je nužno da se formira ili da se ispita negativna pojava, pod znacima navoda, trošenja nenamenskog trošenja sredstava iz budžeta na teritoriji Kosova i Metohije. To je rezultiralo predlogom koji su formulisali pojedinci iz partija koje, moram da kažem i da sa žaljenjem konstatujem da u ovom parlamentu ima i onih partija koje se ne slažu sa potrebom očuvanja teritorijalne celovitosti i jedinstva naše zemlje, već su saglasni u tome ili bi prećutno prihvatile da se možda Srbija i treba odreći nekog dela svoje teritorije zarad nekih važnih ciljeva. Međutim, bez želje da zalazim u tu tematiku, možda bi pripadnici tih partija bili svesni da se ukoliko recimo u SAD i vozači taksija drznu da se zalažu za otcepljenje jednog dela teritorije SAD, prošli bi kao bosi po trnju. Ovde u Srbiji to nije slučaj i eto dešava se da postoje i takvi ljudi. Dešava se i to da se teza 500 miliona evra trošilo na kriminalan način za finansiranje, kako su rekli predstavnici predlagača ili pojedine kolege poslanici, na žalost takvih poslanika ima među nama u ovom parlamentu, za funkcionisanje ostataka države Srbije na prostorima Kosova i Metohije. Njima na čast i njima na teret to što su rekli. Kada je već stvorena takva fama u javnosti i kada je već formalno stavljen na dnevni red Odbora za Kosovo i Metohiju predlog da se formira jedan anketni odbor radi utvrđivanja činjenica o načinu trošenja sredstava budžeta Republike Srbije na teritoriji Kosova i Metohije u periodu od 2000. godinedo 2012. godine. Lično nisam u tom periodu bio član tog odbora ali ne verujem da bih se složio sa potrebom formiranja kada je već formiran. Tu smo da stanemo na kraj tim negativnim pričama i negativnim konotacijama koje su pokušavane ili koje pokušavaju da se stave na teret ljudima koji danas žive na Kosovu i Metohiji i koji rade i u državnim organima i u lokalnim samoupravama. Moram da primetim i da se ne složim sa konstatacijama da pojedinci kao da do juče nisu bili ministri, pa kao da ne znaju šta se radilo ili državni sekretari, kao da ne znaju šta se radilo do juče. Mi danas kao nova vlast ili kao vlast koja funkcioniše od nedavno nemamo ništa protiv da se ispita rad ili način trošenja državnih sredstava u periodu od 2000. godine do 2012. godine. Zaista nemamo nikakvu poteškoću, niti ikakav problem sa tim. Međutim, ne smemo mi kao narodni poslanici da dozvolimo da se u javnosti prihvati teza apriori da je bilo zloupotreba u trošenju budžetskih sredstava na Kosovu i Metohiji. Onda kada se kaže – znate potrošeno je za 12 godina šest milijardi evra za Kosovo i Metohiju. Koliko je potrošeno na putne troškove pojedinih funkcionera Srbije koji su leteli ko zna gde po svetu za ovih 12 godina. Da stavimo to na papir pa da formiramo anketni odbor. Rogobatno zvuči građanima Srbije koji čuju takve podatke, a još rogobatnije zvuči građanima Srbije koji žive na prostorima KiM kada se u javnosti preko državnih medija protka takva tvrdnja koja baca ljagu na sve one koji danas, uprkos svim poteškoćama, ostaju i opstaju na KiM. I ovo što radimo, ne smemo da radimo u interesu bilo čije ili bilo koje partije. Sve što mi ovde u parlamentu radimo mora da bude u interesu onih koji i dan danas žive i opstaju, i severno od Ibra i južno od Ibra. Kada pričamo o eventualnim zloupotrebama trošenja budžetskih sredstava, moramo da imamo na umu činjenicu da oni ljudi koji danas u Srbiji slušaju ovo o čemu pričamo moraju da se zapitaju da li bi se lepo osećali i da li bi bili mirni da svoje dete moraju da pošalju ili da odvezu ličnim kolima 10-ak kilometara, u opštine Novo Brdo ili Kosovska Kamenica, u sela Jasenovik, Čuljkovce, Kormiljane, Rajanovce, moraju da voze do autobusa svoju decu, da ih odvezu tim autobusima dalje do škole. To su sve vrlo teški uslovi života i molim i javnost Srbije i sve drage koleginice i kolege poslanike da vodimo računa kada danas, ili bilo kada, pričamo o temi KiM, da vodimo računa o interesima tih ljudi koji danas, ne strahujući za svoj život, opstaju na svojim vekovnim ognjištima. Mi ne smemo da dozvolimo da se nad njima svima nadnese nekakav mač da svi globalno i generalno budu nazvani kriminalcima ili onima koji su zloupotrebljavali sredstva iz budžeta. Kako to gordo zvuči kad se kaže – šest milijardi evra, a u Srbiji ima skoro milion nezaposlenih i vrlo teško se živi. Odluku o obrazovanju anketnog odbora je predložio Odbor za KiM i u tom odboru postoji nekoliko rešenja koja će imati utemeljenje samo za utvrđivanje istine o načinu trošenja sredstava na prostorima KiM. Možda je taj period od 12 godina u kome je na vlasti bila neka druga stranka vrlo interesantan, možda će nakon toga moći mnogo toga da se kaže o prethodnoj vlasti, ali to zaista nije prioritet u formiranju ovog anketnog odbora. Pristajemo na formiranje ovog anketnog odbora samo zbog toga što želimo da speremo ljagu sa poštenih ljudi koji opstaju uprkos svim nedaćama, uprkos bezbednosnim poteškoćama, uprkos tome što im je možda i život ugrožen. Oni ostaju da žive na KiM. I nećemo dozvoliti da niko o Srbima na KiM govori kao da su to kriminalci, kao da su to ljudi koji žive na teret ili na grbači Srba iz centralne Srbije ili iz bilo kog drugog kraja Srbije. Nećemo dozvoliti da se nad njima nadvija nikakva ljaga. Zbog toga ćemo ipak prihvatiti i glasati za formiranje ovog anketnog odbora, iako se oni koji su se do juče zalagali možda za to da se direktoru Kancelarije za KiM kao državnom funkcioneru zabrani ulazak na teritoriju KiM zbog toga što, budi bog s nama, on izaziva netolerantnim stavovima nekakve revolucionarne teze ili nekakvo ponašanje Srba na Kosmetu. Znači, mi ćemo ipak podržati formiranje ovog anketnog odbora koji će imati za zadatak da u roku od 120 dana od konstituisanja podnese izveštaj na sednici Narodne skupštine o tome da li su sredstva iz republičkog budžeta trošena na neki nezakonit način u periodu od 2000-2012. godine, a posebno da li su pod jednakim uslovima bila dostupna svim korisnicima, da li su upotrebljena prema utvrđenim planovima i prihvaćenim projektima, da li je postupak javnih nabavki i izvođenja radova sprovođen u skladu sa zakonom, itd. Kad to kažem, moram da napomenem da je DRI podnela na stotine krivičnih prijava za zloupotrebu u lokalnim samoupravama širom Srbije pa se o tome ne formira anketni odbor, ali, neka. Da li je državna imovina otuđivana nezakonito, koliko je sredstava izdvojeno za svaku budžetsku godinu, za koje namene i na čiji predlog su ta sredstva trošena i kome su dodeljivana, kao i da li je vršena revizija odnosno kontrola trošenja tih sredstava, sve neka se proveri. Još jednom, na kraju mog izlaganja, kao čovek koji na KiM nemam nikakvu imovinu a koji sam stalno, ne zbog toga što imam neku profesionalnu obavezu nego zbog toga što kao Srbin osećam potrebu da budem sa svojim narodom onde gde mu je teško, zbog toga što želim da onim ljudima koji i dan-danas žive na prostorima KiM dam podršku, imao sam ideju i tu ideju ću javno sada reći, zbog razumevanja načina na koji ljudi žive na KiM, hteo sam da predložim da svi mi poslanici u toku jednog kvartala provedemo obavezno makar nedelju dana na teritoriji KiM sa Srbima u lokalnoj samoupravi, možda na severu Kosova, u Zubinom Potoku, u Mitrovici, u Osojanu, u Gračanici, da bismo mi koji odlučujemo o ovakvim stvarima ipak malo bolje razumeli te ljude. Možda neki ne bi smeli da odu dole, možda se plaše, ali, verujte, kada se Srbi koji žive na teritoriji KiM ne plaše, zašto bismo se plašili mi, koji smo narodni poslanici, mi koji trebamo svojim ličnim primerom da pokažemo kako treba braniti Srbiju i kako se treba zalagati i biti patriota? I ne treba stigmatizovati Srbe sa KiM kao kvazi-patriote koji se bave punjenjem svojih džepova. Zbog svega toga, glasaću kao predstavnik Pokreta socijalista na čijem se čelu nalazi Aleksandar Vulin za formiranje ovog anketnog odbora i nadam se da ćemo uspeti da realizujemo ciljeve zbog kojih ćemo i formirati ovaj anketni odbor. Hvala lepo.
Hvala. Narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što ovako jake reči ne prati i ovako veliki broj narodnih poslanika vladajuće većine u sali, da bi na delu pokazali svoju zainteresovanost za KiM. Na početku, citiraću član Poslovnika, ne zato što želim da reklamiram povredu Poslovnika već zato što bih želeo da sa građanima Srbije podelim nadležnosti anketnog odbora. Po članu 68. Poslovnika o radu Narodne skupštine, kaže se da Narodna skupština obrazuje anketni odbor, odnosno komisiju radi sagledavanja stanja u određenoj oblasti i utvrđivanja činjenica o pojedinim pojavama ili događajima. Dalje se kaže da "odlukom o obrazovanju anketnog odbora utvrđuje se sastav i zadatak odbora, kao i rok za njegovo izvršenje". Zatim se kaže da se anketni odbor obrazuje iz reda narodnih poslanika. I ono što je posebno važno i što bih zaista želeo da citiram i da dopre do svih građana Srbije: "Anketni odbor ne može da vrši istražne i druge sudske radnje, ali anketni odbor, odnosno komisija, ima pravo da traži od državnih organa i organizacija podatke, isprave i obaveštenja, kao i da uzme izjave od pojedinaca koje su mu potrebne". Na kraju se kaže da anketni odbor na kraju svoga rada o rezultatima svog rada obaveštava Narodnu skupštinu, daje izveštaj o radu i predlaže određene mere koje treba da se preduzmu u određenoj oblasti. Sve ovo je veoma važno da bismo znali šta su nadležnosti anketnog odbora. Međutim, kada govorimo o anketnom odboru, valjalo bi malo, kad već citiramo Poslovnik, da citiramo i član Ustava. Ustav Republike Srbije, član 184. kaže da autonomne pokrajine imaju izvorne prihode kojima finansiraju svoje nadležnosti. Sad ja moram da pitam – kako smo mi došli u situaciju da AP KiM ne može da se finansira preko svog parlamenta, svoje vlade, svog budžeta, nego moramo da imamo ovakav vid finansiranja? To je zato što je u ovoj državi postojala godina 1999. Te 1999. godine isti ljudi koji danas nariču nad sudbinom Kosova i Metohije, vodili su ovu zemlju i omogućili su da NATO pakt maršira na Kosovu i Metohiji. Ti isti ljudi portu Visokih Dečana pretvorili su u parking za NATO tenkove. Ti isti ljudi koji danas pokušavaju da vade kestenje iz vatre… (Narodni poslanik SNS, s mesta: Tema.) Zašto vam smeta tema? Naravno da je tema, jer treba napraviti retrospektivu kako smo došli do ovoga. Nemojte da vas boli. Prošlost zna da boli, ali trebate taj bol dostojanstveno da podnesete, bez upadica. Podsetio bih vas na hronologiju. Zašto pričamo samo o 12 godina nenamenskog trošenja para na Kosovu i Metohiji? Zar nije 1998. godine formirano privremeno Izvršno veće za Kosovo i Metohiju na čijem čelu je bio naš sadašnji kolega gospodini Zoran Anđelković, pa je onda 1999. godine NATO umarširao na Kosovo, a vi koji sad dobacujete, bili ste u vlasti, pa je onda 2000. godine počeo sa radom Savezni komitet za Kosovo i Metohiju, kojim je rukovodio Momčilo Trajković i od tog trenutka kreće prava pojačana investiciona aktivnost kada je reč o Kosovu i Metohiji? Zatim je od 2001. do 2005. godine formirano Koordinaciono telo, odnosno Koordinacioni centar za Kosovo i Metohiju kojim je rukovodio Nebojša Čović. Tek 2005. do 2007. godine tim koordinacionim centrom rukovodila je gospođa Sanda Rašković Ivić, takođe naša današnja koleginica, pa je tek 2007. godine formirano Ministarstvo za Kosovo i Metohiju kojim je rukovodio naš uvaženi kolega Samardžić. Nakon toga je formirano Ministarstvo kojim je rukovodio gospodin Goran Bogdanović i danas imamo Kancelariju za Kosovo i Metohiju, a ne Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, jer taj problem je splasnuo i od politike "i Kosovo i Evropa" došli ste do politike "ni Kosovo, ni Evropa". Naravno da je onda neko jednog trenutka rešio da podvuče crtu i da kaže hajde da vidimo malo kako se taj novac trošio. Neću da podsećam ni javnost Srbije, a ni svoje kolege da je Kosovo najskuplja srpska reč, jer neki su zaista uspeli da to što žive na Kosovu i Metohiji i što su Srbi sa Kosova i Metohije im ne bude obeležje pripadnosti jednom narodu, već zanimanje. S druge strane, neću kazati ni da je Kosovo očno dno našeg duhovnog vida, jer nekima je Kosovo i Metohija bila dno novčanika, ali ću vas podsetiti da problem Kosova i Metohije koji ste vi napravili 1999. godine i koji je kulminirao, da su pre vas u ovoj sali, u ovom domu sedeli neki drugi poslanici, u nekim drugim domovima su sedeli neki drugi poslanici, koji su se domaćinski odnosili prema državi Srbiji. Bili su neki srpski pukovi koji su krvarili za to Kosovo i Metohiju, bio je neki pop Minić iz Kruševca narodni poslanik… Ovo je tema, da vidite kako su nekada narodni poslanici govorili kada je reč o Kosovu i Metohiji. Pazite šta kaže pop Minić: "Svaki Srbin", a govori 1908. godine narodnim poslanicima, "ako ima tri dinara u novčaniku, dva da da se oslobodi Kosovo i Metohija. Svaki Srbin ako ima tri sina, dva da pošalje da se oslobodi Kosovo i Metohija". Otišao je onda sa srpskim pukovima i umarširao je na Kosovo i Metohiju 1912. godine. Znate, tog popa Minića, te heroje koji su ušli na Kosovo i Metohiju i okitili se medaljama - osvećeno Kosovo, neki su izneverili, prodali 1999. godine. Kada govorimo o brizi za narod, naravno da brinem za narod koji živi na Kosovu i Metohiji, za građane Kosova i Metohije. Bio sam mnogo puta. Ne treba ta demagoška isprazna priča, da će njima biti bolje ako mi tamo više provodimo vremena. Imali smo mi i sednice Odbora za Kosovo i Metohiju na Kosovu i Metohiji. Evo, tu je moj kolega Dejan Radenković iz SPS. Setite se koliko smo puta bili i u Štrpcu i u Mitrovici i držali sednice Odbora na Kosovu i Metohiji. Kada govorimo o tome da li je neko ostavio narod na milost i ne milost i da pogledamo kako ti ljudi voze svoju decu u školu, da se podsetimo kako smo te ljude ostavili 1999. godine. Kada su krenuli da se povlače, sačekala ih jedinica za specijalne operacije kod Rudnice i vratila nazad na Kosovu i Metohiju. Zbog čega? Da ih što više pobiju? Ne zameram ja tim ljudima ništa tamo na Kosovu i Metohiji. Ne zameram tim ljudima, niti ih optužujem za bilo šta. Znam kakva je njihova sudbina. Idite u Kosovsku Vitinu, recimo, da vidite kako je živeti kao Srbin sa komšijom koji je komandant UČK terorističke organizacije. Idite sada da vidite na šta liče košare. Izađu ponekad monasi iz Dečana do gore.
Gospodine Milivojeviću, priđite temi, molim vas.
Ako govorimo o anketnom odboru za Kosovo i Metohiju, pa ne formiramo mi taj anketni odbor zbog teritorije, već zbog građana koji tamo žive, da znaju kako je potrošen novac, u koje svrhe, gde je otišlo šest milijardi. Ako govorimo danas o Kosovu i Metohiji i formiranju anketnog odbora, ne formiramo ga mi zato što postoje zapadni mediji i prozapadni mediji, jer, hvala Gospodu Bogu, nezavisni, slobodni mediji, nezavisno, slobodno istraživačko novinarstvo u Srbiji još uvek postoji. Postoji packa glasila i tu imate gospodina najavu svaki dan u partijskom glasilu šta će da se desi. Ali, postoji to nezavisno istraživačko novinarstvo. U emisiji "Insajder" – patriotska pljačka Kosova, mogli smo, zahvaljujući hrabrosti tih novinara, da dobijemo zastrašujuće informacije kako se novac trošio. Treba li da vam napominjem koliko je objekata naplaćeno, a nije izgrađeno? Gde su tek putevi? Danas je pričao moj uvaženi kolega Babić kako je to strašno kada se uzme kredit, a ne izvrši se eksproprijacija zemlje. A da li znate kako je strašno kada se uzme kredit i isplati izvođač radova, a puta nema nigde, a put se radi da bi u slučaju nasrtaja i ponovljenog slučaja iz martovskog nasilja, da bi neki naši građani koji žive i opstaju na Kosovu i Metohiji mogli da se evakuišu do Kosovske Mitrovice? Nema puta, nema njihovih obnovljenih kuća, a nema ni para koje su za to bile namenjene. Posebno želim da napomenem jednu stvar. U vreme kada je Ministarstvom za Kosovo i Metohiju rukovodio gospodin Goran Bogdanović, od 2008. do 2012. godine, slovima i brojevima samo 8% novca koji je izdvojen za Kosovo i Metohiju išlo je preko tog ministarstva. Mnogo novca je otišlo preko javnih preduzeća. Mnogo novca je otišlo preko nekih drugih ministarstava. Mnogo novca je otišlo i na neke duple i troduple plate. O tome smo pričali mnogo puta. Anketne odbore formirao je parlament Republike Srbije mnogo puta. Poslanik sam od 2007. godine i od 2007. godine anketni odbor nismo imali. Poslednji anketni odbor koji je postojao u Srbiji bio je anketni odbor koji je istraživao detalje ubistva ministra odbrane Pavla Bulatovića i podatke i informacije o krađi električne struje. Čak je i Vojislav Šešelj bio jedan od članova tog anketnog odbora. Naravno, ne očekujem da će ovaj anketni odbor presudno uticati na ovu situaciju na Kosovu i Metohiji kada je reč o trošenju budžetskog novca i budžetskih para, niti sam siguran da će jednom za svagda zloupotrebe da se prekinu. Znam ja vas. Znam da ne može da se cedi med, a da se ne ližu prsti, a znam i šta treba narodu na Kosovu i Metohiji, znam šta treba građanima koji tamo žive i žele da opstanu i ostanu. Ne treba im guslarsko veče, patriotske priče, zakletve. Treba im rešavanje konkretnih problema. Ne morate da me zovete dole, nisam vas video u Dečanima kada se ustoličavao episkop, niti sam vas video kada se ustoličavao Patrijarh Irinej, niti sam vas video u Gračanici kada je episkop Teodosije delio ordenje majkama koje su rodile sedmoro, osmoro i devetoro dece. Ne morate da me zovete tamo jer sam tamo stalno. Ne idem tamo da bi me pijanog ubacivali u službeni auto, niti idem tamo što imam bilo kakav interes, već idem tamo što imam prijatelje, rođake, kumove kojima sam govorio da ako budu glasali za vas da će biti izbeglice. Kada govorimo o onome što je rađeno ne samo od 2000. godine nego od 1998. godine recimo kada postoji to privredno pokrajinsko izvršno veće, a kada govorimo i o formiranju Anketnog odbora i onda zavapimo da bi Anketni odbor trebao da ispituje privatizaciju u Srbiji, trebalo bi da preispita privatizacije. Žao mi je što nikada nije formiran anketni odbor za privatizaciju "Telekoma" koja se desila 1998. godine i nikada se nije saznalo gde je završilo milijardu maraka, niti čiji je sin vršio plastičnu operaciju ušiju od tih para. Pre toga je nosio gajbice pa postao najbogatiji čovek na planeti. Nemojte mnogo da govorite o privatizaciji, da pomešate Anketni odbor za Kosovo i Metohiju sa Anketnim odborom za proces privatizacije, jer bi vas to mnogo bolelo i bilo bi mnogo neprijatnih podataka. Još manje, nemojte ovog trenutka da pokušavate da ovu raspravu koju danas vodimo o formiranju Anketnog odbora za trošenje novca na Kosovu i Metohiji pretvorite u neku raspravu da raspravljate u Narodnoj skupštini o Kosovu i Metohiji ili ona sednica gde smo postavljali pitanja pa ste vi kao razgovarali. Ne, zahtevaćemo da ova neuspešna briselska delegacija dođe pred narodne poslanike i da položi računa, a onda da raspišu izbore pa da izađu pred građane i da tu polože račune. Na kraju hoću da vam kažem samo nekoliko stvari. Narodni poslanik iz opozicije treba da rukovodi radom ovog odbora. Svejedno iz koje opozicione stranke. Nemojte da lepite etikete političkim strankama da ne vole Kosovo, da ima nekih koji bi prodali Kosovo, nekih koji bi zadržali Kosovo, već prihvatite da ovde ima ljudi u sali različitih političkih stavova i da ti ljudi sa različitim političkim stavovima imaju pravo da utvrde kako se trošio budžetski novac na Kosovu i Metohiji, da li je bilo patriotske pljačke ili nije bilo. Da li je bilo zloupotreba ili nije bilo. Imajte još jedanput na umu podatak da je samo 8% novca koje je otišlo na KiM od 2008. do 2012. godine bilo iz Ministarstva za Kosovo i Metohiju kojim je rukovodio gospodin Goran Bogdanović, a da je 92% novca otišlo iz nekih drugih fondova. Tih 8% je predstavljalo preko 90% sredstava tog ministarstva gde su isplaćivane plate zaposlenima na Kosovu i Metohiji i neke druge stvari. Dakle, mi nemamo nimalo straha šta će taj anketni odbor da utvrdi. Ako se neko plaši, ako mu savest nije mirna, ako će neko da se podseti svoje političke biografije, svog učinka iz 1999. godine kroz rad tog odbora, to je njegov problem. Nije problem nas koji njegovo formiranje tražimo. Nama je savest tu mirna i kada je reč o 1999. i kada je reč o 2008. i kada je reč o 2013. godini. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, replika.
Reklamiram povredu Poslovnika jer prethodni poslanik nije govorio sa uvažavanjem ovog parlamenta i ovog visokog doma. Uvaženi gospodine Milivojeviću, niti imam nameru da se nadgornjavam sa vama niti da se ubeđujem, samo apelujem da… Izvinjavam se, napravio sam povredu Poslovnika. U ovom trenutku kada govorimo o Kosovu i Metohiji i o teškoćama ljudi koji žive na Kosovu i Metohiji, o eventualnim zloupotrebama, ne bismo trebali da se bavimo 1999. godinom danas 2013. godine kada zaista svi mi treba da vodimo računa o dostojanstvu ne samo ovog parlamenta koji ima odraz i na ljude koji žive na Kosovu i Metohiji a i na sve Srbe koji imaju morala i koji žele da ga zadrže. U ovim teškim vremenima, koja su možda najteža vremena od kada Srbija postoji ne bismo trebali da se sa nepoštovanjem odnosimo jedni prema drugima. U tom smislu sam pomenuo ime i prezime i izvinjavam se što sam napravio povredu Poslovnika jer sam direktno pomenuo ime i prezime uvaženog kolege poslanika, ali svako ko priča u ovom parlamentu više priča o sebi nego o drugima. Tako i svi mi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik gospodin Milivojević.
Reklamiram povredu Poslovnika član 103. jer koliko sam čuo uvaženi kolega Todorović je tražio povredu Poslovnika, a ne repliku i to se pozvao na narušavanje dostojanstva parlamenta. Onda je obrazlažući povredu Poslovnika iskoristio pravo da me replicira. Nema potrebe da repliciram bilo kome. Čisto zbog zapisnika. Znam da vi za to nećete ni glasati u Danu za glasanje da je zaista učinjena povreda Poslovnika, ali insistiram da se o tome Skupština izjasni. Hvala.
Da li mogu prvo da vam objasnim da gospodin Todorović nije dobio pravo da govori na osnovu povrede Poslovnika nego po osnovu replike. Da je dobio reč po osnovu povrede Poslovnika prvo bih ga opomenula da kaže koji član Poslovnika je povređen. Pošto ste spomenuli u svom izlaganju gospodine Milivojeviću, izlaganje prethodnog gospodina Todorovića po tom osnovu niste u pravu. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, valjda je postala zla kob da se u ovako kasne sate govori o Kosovu i Metohiji, nažalost večeras i pred nepristojno popunjenom salom ovog doma. Zahvalan sam mojim prethodnicima koji mi i tako tanku nit koja me vezuje za Kosovo i Metohiju učvršćuju svojim diskusijama. Jedan sam od onih koji je na Odboru za Kosovo i Metohiju bio protiv formiranja Anketnog odbora iz dva razloga. Prvi razlog je zato što su u jeku pregovori našeg pregovaračkog tima sa privremenim kosovskim institucijama i plašio sam se da formiranje jednog ovakvog Anketnog odbora ne bi dodatno usložilo ukupnu situaciju na Kosovu i Metohiji i umanjilo kapacitet našeg pregovaračkog tima. Drugi razlog je zato što nisam želeo da formiranje Anketnog odbora stvori animozitet građana u užem delu Srbije prema Srbima i drugom nealbanskom stanovništvu na Kosovu i Metohiji. Današnja diskusija me je uverila da sam pogrešio i priznajem da sam pogrešio i mislim da je preko potrebno formiranje jednog ovakvog Anketnog odbora. Mnogi su ovde pitali koji su razlozi za formiranje ovakvog Anketnog odbora? Dame i gospodo, prema stavu poslaničke grupe kojoj pripadam Kosovo i Metohija je sastavni deo Republike Srbije. Republika Srbija je siromašna država da ne bi vodila računa danas kuda ide svaki dinar iz državnog budžeta. Zašto to ne bi radila i kada je u pitanju prostor Kosova i Metohije? Borba protiv organizovanog kriminala i korupcije podrazumeva takvu borbu na celoj teritoriji Republike Srbije, pa samim tim i na prostoru Kosova i Metohije. To su osnovni razlozi koji zahtevaju formiranje jednog ovakvog anketnog odbora. Vama je poznato da je u godinama iza nas, od 2000. do 2012. godine novac koji je kroz razne investicije i druge obaveze prema KiM plasiran preko nadležnih ministarstava Vlade Republike Srbije. Nije bilo rešenje da se centralistički s jednog mesta taj novac kontroliše i efekti koji su prouzrokovani kroz plasiranje takvog novca na prostoru KiM. Moja poslanička grupa, i o tome smo razgovarali na Odboru za KiM, se zalaže da se iznađe rešenje da se ubuduće finansiranje svih potreba na prostoru KiM vrši preko Kancelarije za KiM. Nadam se da će Kancelarija za KiM u organizacionom i kadrovskom pogledu biti osposobljena za jedan takav posao i verujem da će onda vrlo lako da se kontrolišu efekti, odnosno da se prate kanali novca, pogotovo kanali koji vode prema prostoru KiM. Ne može me niko ubediti, makar ne mene koji sam se dobrim delom svog života profesionalno bavio nekim bezbednosnim pitanjima na prostoru KiM, da ne postoji sprega između kriminalnih grupa u Beogradu i ostatku Srbije sa nekim kriminalnim grupama na prostoru KiM. Da, slažem se, ako me neko pita. Ako bi korupciju i kriminal trebalo tražiti na KiM, onda ih pre svega treba tražiti u Prištini, treba ih tražiti privremenih kosovskih institucija, treba ih tražiti kod onih koji danas čine vlast na KiM. Pošto Republika Srbija u ovom trenutku nije u stanju da jedan takav zadatak realizuje, onda je sasvim sigurno u stanju da realizuje makar da kontroliše novac koji se toliki koliki, a smatram da ni jedan dinar koji je potrošen na KiM, a koji je u funkciji očuvanja vitalnih državnih i nacionalnih interesa, nije uzalud potrošen. Smatram da novčani izdaci za KiM nisu dovoljni i da ih treba povećati, ali smatram jednako tako da je zločin ako se neko ogrešio prema tom novcu i ako je taj novac završio u privatnim džepovima i ako su ti u čijim džepovima je završio danas najveći jurišnici i najveći pobornici očuvanja vitalnih državnih i nacionalnih interesa na Kosovu, a figurativno ih zovem "dežurni Srbi". Prema tome, verujem da anketni odbor neće napraviti sliku u Srbiji da su svi Srbi na prostoru KiM i drugi nealbanci kriminalizovani, ali jednako verujem da će doći do onih u čijim džepovima su završili novci građana Republike Srbije, nenamenski potrošeni. Tu i sem veze kriminalnih grupa sa prostora uže Srbije i kriminalnih grupa na severu Kosova, postoji sprega kriminalnih grupa sa severa Kosova sa onim albanskim grupama južno od Ibra. I o tome treba da govorimo. Ovaj dom je mnogo ozbiljniji da bi se na bazi jedne televizijske emisije na jednoj televiziji opredelio da formira anketni odbor koji bi ispitao trošenje novčanih sredstava koji su namenjeni KiM za ovih 12 godina. Naprosto, potrebe borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije na svakom delu teritorije Srbije zahtevaju da se taj prostor teritorije Srbije u tom pogledu tretira. Bilo je ovde reči da bi to trebalo da rade nadležni državni organi. Mislim da to spada u domen demagogije. Opšte je poznato da ni policija ni sudstvo Republike Srbije danas nemaju objektivnih uslova da potpuno ispitaju organizovani kriminal i korupciju, odnosno sve tokove novca koji se iz republičkog budžeta odlivaju na prostor KiM. To je sasvim jasno. Niti policija, niti sudstvo, niti ostali nadležni organi nemaju mogućnosti da to danas urade na prostoru KiM. Svaka izjava u tom pravcu je demagoška parola. Da je to tako, bio bih jako sretan i ne bi bilo potrebe za formiranjem anketnog odbora. Nisam zadovoljan zato što je poslednja runda pregovora bila neuspešna između pregovaračkog tima, kako neko reče, državnog vrha. Ja stvarno mislim državni vrh. Po prvi put sa punim značenjem te reči može se reći – državni vrh. Srećan sam zbog toga zato što taj državni vrh po prvi put nudi neko rešenje za KiM i zdušno se bori u granicama objektivnih okolnosti da rešenje što maksimalnije izdejstvuje. Druga je stvar što nisu prisutni pritisci ni Brisela, ni Vašingtona na privremene kosovske institucije i to je opšte poznato, tako da taj neuspeh smatram i našim neuspehom. Ne radujem se nijednom neuspehu u pregovaračkom procesu, kao što se ne radujem da rezultati tih pregovora budu ispod minimuma državnih i nacionalnih interesa, a verujem da smo mi kroz Rezoluciju i Platformu koje smo usvojili nedavno u ovom parlamentu jasno zacrtali okvire u okviru kojih se danas naš pregovarački tim kreće. Želeo bih da izrazim punu podršku našem pregovaračkom timu. Mi smo jedan od retkih naroda koji u ovako teškim situacijama po našu zemlju često volimo da razvodnjavamo stvari, često smo skloni kritizerstvu, a nikako sabornosti i nekoj konstruktivnoj kritici koja bi pomogla kapacitetu našeg pregovaračkog tima da što bolje rešenje izdejstvuje u Briselu. Nadam se da će pregovori biti nastavljeni. Nisam evrofanatik, ali ne verujem da je ukopavanje u sopstvene rovove i zamrzavanje konflikta na KiM u interesu države Srbije. Stoga smatram da ti pregovori moraju da se nastave, ali samo do granice makar minimuma vitalnih državnih i nacionalnih interesa, a vi znate kakva rešenja nudi predložena Rezolucija i Platforma za pregovore. Bilo je ovde reči da KiM nema izvorne prihode. Nekima kojima je bajat sendvič Sorošev pomutio razum za pravilno rasuđivanje istakao bih – ko je kriv što je Srbija od 2000. godine do danas sve manje prisutna u državnom smislu na KiM? Neću da govorim o devedesetima, mada me neki podsećaju na Košare i na mnoge druge. Dame i gospodo, možda ne postoji pedalj KiM koji nisam prepešačio. Stoga te demagoške parole onih koji samo iz geografskih karata znaju KiM mene ne dotiču, čak me i vređaju. Meni je dobro poznata uloga mnogih koji se danas busaju i koji likuju nad tome što je Republika Srbija za ovih 12 godina sve manje prisutna na KiM, ali mi je poznata i uloga onih koji su časno i čestito i tada i sada i devedesetih i dvehiljaditih i danas branili naše državne interese na KiM. Stoga, oni koji slušaju, a koji su moji saborci i oni koji su sada na KiM ne mogu da se pomire sa takvim lekcijama koje se sa ove vremenske distance dele. Zašto Srbija nema svoje izvorne prihode? Zato što smo, dame i gospodo, od 2000. godine do 2012. godine stalno lansirali tezu od vlasti, koja je bila u tom periodu, da je problem KiM 90-ih bio problem nepoštovanja ljudskih i manjinskih prava, a ne problem otvorenog separatizma i secesionizma, a ne problem koji je, od zasedanja Prve i Druge prizrenske lige, kroz etapni proces se polako finalizovao, da bi 90-ih godina, krajem 90-ih godina eskalirao. Onda optuživali sebe za sve i svašta, pa samo onda nalazili grobnice tamo gde ih nema, otkopavali smo. Inženjerske mašine su nam i u rudnicima i u mnogim drugim mestima prekopali pola Kosova, a ja mislim i pola Srbije, da bi našli što više argumenata da sebe optužimo. Time smo polako devalvirali Rezoluciju 1244. Time smo slali poruku Međunarodnoj zajednici da srpsko društvo nije dovoljno demokratsko, da nema kapaciteta da upravlja KiM, da je stoga potrebno međunarodno tutorstvo. Sad nam se to, dame i gospodo, vraća kao bumerang i sada se međusobno optužujemo ko nam je kriv. Mi smo, dame i gospodo, građani ove Srbije, krivi zato što smo danas tu gde jesmo kada je u pitanju KiM. Ne postoji međunarodna zavera kada je u pitanju KiM. Postoje interesi nekih međunarodnih centara moći, ali mi nismo odvojili nikada nijedan dinar da lobiramo u međunarodnim centrima moći, već smo pokrali, opljačkali ovo društvo i sav novac prisvojili egoistički, pri tome ne misleći na vitalne, državne i nacionalne interese, a sada sa ove distance delimo lekciju onima koji su nekada branili KiM, da su bili zločinci, da su vodili pogrešno politiku, da su ne znam šta uradili. Desilo bi se, dame i gospodo, KiM ako ne 1998, 1999, 2008. godine, verujte mi 2009. godine. Desilo bi se kadtad. Pri tome, ne amnestiram politiku koja je vođena 90-ih godina. Možda sam jedan od retkih vojnika koji se otvoreno, a to znaju oni koji su samnom bili, tadašnjem predsedniku suprotstavio i mnogima drugima zbog takve politike. Ne kažem da sam epohalno video dalje, ali sam bio načelnik službe na KiM, znao sam mnogo više od drugih. Tvrdim vam da bi se to desilo. Interesi su mnogo davno, 80-ih godina, podmirenih nekih interesnih grupa, nekih kongresmena, nekih senatora, ogroman novac je u opticaju, a država Srbija za sve to vreme nije smogla moći da otvoreno lobira, niti danas ima lobističke grupe po svetu u centrima moći gde se danas odlučuje. Dame i gospodo, nadam se da ovaj Anketni odbor neće otežati poziciju Srba i drugih nealbanaca na KiM. Makar ja, preko predstavnika iz naše poslaničke grupe, neću to dozvoliti i biću protiv toga. Neće mi stvoriti sliku u Srbiji da su Srbi, svi Srbi na prostoru KiM kriminalizovani i korumpirani. Duboko znam da tamo živi jedan častan, čestit svet, jedan hrabar svet. Duboko znam u kakvim uslovima oni žive. To je moj zavičaj i mnogo sam dublje vezan od mnogih drugih. Nadam se, sem Stevića i Bogdanovića, , izvinjavam se, i Jakšića, uz sve poštovanje, za sve što čini za KiM, ne vidim nekoga drugog da je više vezan za prostor KiM. Molim vas, nemojmo da toliko budemo razdražljivi kada je u pitanju KiM, da ne postoje veći ili manji rodoljubi kada je u pitanju KiM. Uz sve poštovanje, gospodine Jakšiću, na Odboru za KiM sam vama rekao – Srbi sa severa KiM moraju da pokažu minimum solidarnosti prema Srbima i drugim nealbancima južno od Ibra. Ne vidim, makar je to moje lično mišljenje, da vi u ovom trenutku pokazujete dovoljni stepen za jednu celinu koja se zove KiM, kao što ne vidim da nekim svojim postupcima ne pomažete dovoljno da naš pregovarački tim izbori što bolje rešenje za KiM u pregovorima koji su se do juče odvijali, a nadam se da će se nastaviti i u budućnosti. Zahvaljujem se.
Hvala. Gospodine Jakšiću, da li želite repliku? (Da.) Izvolite.
Želim da generalu kažem da naša pozicija Srba na severu Kosova nije takva da možemo bilo kome da pomognemo. Dovoljno je što gore stojimo, što postojimo i što smo, pre svega, najveća brana u stvaranju nezavisnog Kosova. Mislim da bi general možda mogao sa svojom porodicom da dođe, pa malo južno od Ibra da bude na terenu, na Kosmetu. Jer, znate šta, mnogo je lako deliti lekcije sa strane, a jednostavno se treba vratiti u svoj zavičaj, treba biti sa svojim narodom i onda ćete na najbolji način pokazati da se borite za KiM. Ono drugo što je važno i bitno je da Srbi sa severa Kosova ne otežavaju poziciju nikome. Naprotiv, Srbi sa severa Kosova se bore, daju sve od sebe, bore se za institucije države Srbije. Srbi sa severa Kosova su najveći ustavobranitelji danas države Srbije. Srbi sa severa Kosova šalju jasne poruke. Ako državni vrh, ili država Srbija, želi da taj deo prostora prepusti Albancima, ona prvo mora da promeni Ustav, pa da se tek onda odrekne tog prostora. Naprotiv, mi državi pomažemo da se što bolje, što jače bori za ove prostore, jer bez nas ona sigurno to ne može da uradi.
Hvala. Gospodine Stojanoviću, izvolite.
Gospodine Jakšiću, voleo bih, jako bih voleo da mogu sa svojom porodicom da živim u mojoj Metohiji, u mojoj Đakovici. Vi to dobro znate da je nemoguće. Nemoguće je iz više razloga. Ne znam da li znate, ali ja sam jedan, ako ne možda i poslednji vojnik koji je napustio KiM, iz okruženja, na prostoru Podujeva. Kada je zadnji vojnik napustio KiM, probio sam se iz tog okruženja sa dva bola. Ne znam da li znate za pokušaj kidnapovanja mog sina još za vreme 1998.-1999. godine? Svoju porodicu sam držao tamo sve do zadnjeg dana. Bio sam i načelnik Vojne bezbednosti na KiM od 1993.-1999. godine. Nepravedno sam od privremenih institucija, a to ste čitali u "R&D Savel", ogromnom poternicom, raspisanom po njihovim pravilima i propisima, iako znam da sam sve časno i odgovorno radio. Zamislite da toliko budem naivan i glup, i da u krilu i u naručje jednim takvim zlikovcima odem,smatrao bih to svojom vrhunskom neodgovornošću prema sebi i porodici. Ako jednog dana budu stvoreni uslovi, nećete vi mene zvati na KiM, doći ću ja sam u svoj zavičaj. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, nažalost, nije prvi put da na ovakav način razgovaramo o KiM, da izgovaramo velike reči, krupne reči, teške kvalifikacije o tobožnjoj brizi za KiM i sa Srbe na prostoru KiM. Dobijam poruke građana iz centralnog dela i moravskog kraja, koji mi jasno kažu – teško nama sa vama. Bilo je ovde pokušaja, što je neprihvatljivo i neodrživo, da se čitava ova situacija i taj narod na prostoru KiM iskriminalizuje, što je nekorektno i neprihvatljivo. Nije prvi put pokušaj politizacije KiM i građana KiM. Po meni je suštinsko pitanje – šta smo radili svi zajedno u poslednjih 13 godina? Ovde se spominje 1999. godina. Da li treba to da analiziramo? Da li treba da analiziramo Rezoluciju 1244 gde smo tada pali s vlasti i optuživani da smo izdali državu Srbiju i prostor KiM, da ne prihvatamo Rezoluciju, a da bi kasnijih godina, unazad četiri-pet godina se držali "ko pijan plota" za tu Rezoluciju 1244? Šta smo radili 2001, 2003, 2005. godine? Gde je strategija za rešavanje KiM? Ko je odgovoran za to? Ne mogu da se složim s time da organi nisu odgovorni. Kako to organi nisu odgovorni? A nemoguće je to da se finansiraju korisnici budžeta iz državnog budžeta države Srbije, a da taj ko ih finansira istovremeno i ne vrši kontrolu. Da li nije hteo ili nije želeo, to je posebno pitanje. Mnogo je problema i nedoumica, mnogo je propusta, mnogo je lutanja za šta treba mnogo vremena. Jedno od pitanja je zašto se olako odustalo od privatizacije na KiM 2003. i 2004. godine, od rasprodaje velikih giganata i velike imovine na KiM? Ovde se sada spektakularno, čitavih nekoliko sati najavljuje anketni odbor i da se onda utvrdi istina o trošenju finansijskih sredstava, da li je ono bilo namensko ili je bilo nenamensko. Nije prvi anketni odbor. Bilo je i ranije anketnih odbora, pa nisu dali neke rezultate. Bojim se da mi, kao anketni odbor i sastav koji učestvuje u njemu, predložiće mere i bojim se da će na kraju te mere ili da proizvedu pravno dejstvo ili neće proizvesti ništa, rezultat će biti negativan. Da li je trenutak da formiramo anketni odbor, imali smo dilemu, i ja sam imao dilemu zbog ukupne situacije, teške situacije, zbog dijaloga, zbog pregovora, zbog svega onoga što se događa vezano za KiM i za državu Srbiju. I kao da ne znamo,kao da smo pali sa Marsa, kao grom iz vedra neba, za čitavih ovih 13 godina i unazad 20 godina ne zna država šta finansira na KiM. Zaista je smešno. Reći ću vam tačne podatke, a to će se i proveriti. Na današnji dan država Srbija finansira 43 hiljade ljudi korisnika budžeta, od lokalne samouprave, obrazovanja, zdravstva, još nekih drugih delatnosti, 5300 radnika elektroprivrede, kopove, distribuciju, elektrane, i još jedan deo ljudi iz javnih preduzeća, znači cirka oko 50 hiljada ljudi. I to nikakva tajna nije i nikakva tabu teza ili fama nije, i to se odlično zna i tačno se zna kolika su ta sredstva. Bilo je pitanje ovde - da li KiM ima izvorne prihode? Ima izvorne prihode. I ovakav Kosmet, Srbi sa KiM daju sredstva i pružaju sredstva u budžet Republike Srbije. Ja ću vas samo podsetiti - ko je doneo zakon 2003. godine, da se izvorni prihodi lokalnih samouprava, uzeću pragmatičan, praktičan primer Prištine, preusmeravaju na mesečnom nivou u Skupštinu grada Niša? Oni koji znaju lokalnu samoupravu i koji znaju budžetski sistem, na osnovu naše procene, ta izvorna sredstva, ti izvorni prihodi iznose mesečno 80 miliona dinara, a platni fond, ono što se sada izdvaja iz kancelarije ili iz Ministarstva za KiM je 40 miliona. Znači, ostaje dobar deo sredstava za ulaganje i za razvoj. Da li se Skupština grada Niša ili Ministarstvo za lokalnu samoupravu setilo da deo tih sredstava u Prištinu ili u druge sredine da za razvoj? Nije i to je posebna tema. Sledeća stvar. Od ove43 hiljade ljudi koje finansiramo, 21 hiljada prima od 120-150%, a 22 hiljade primaju minimalac, najnižu cenu rada države Srbije. Znači, oni koji su dole primaju minimalac plus 30%, što iznosi 11 hiljada. Onima koji su na teritoriji Srbije u raseljenju, to iznosi osam hiljada. Pošto se neki ovih dana zdušno zalažu i kažu da su ugrožena ljudska prava Albanaca i da im treba isplatiti penzije, ako se zna da najniža cena rada, minimalna, poodavno nije osam hiljada, nego preko 19 hiljada, onda su ovde i ova prava Srba na prostoru KiM ugrožena. Mislim da bi jedan od prioriteta od zahteva od anketnog odbora i sastava koji bude, a to je da konačno skinemo tu anatemu i tu famu, da državni organi daju te podatke, sa tim podacima raspolažu i mi ćemo doći do činjeničnog stanja, ja se nadam i do istine. Nisam protiv da se formira anketni odbor. Ne možemo da generalizujemo sve, da su svi kriminalci i lopovi na prostoru KiM, ali neka se utvrdi istina, pa će javnost biti upoznata oko stvarne situacije. Ne bih da polemišem sa kolegom iz DS. Zajedno smo bili u koaliciji. Onda treba javnost da nas pita šta smo radili. Za ovih osam meseci, ko nam je branio pre osam meseci da mi, kao nadležni organi, tražimo. Sada ćete reći – zašto niste tražili, pa politika je odnos snaga. Ko je branio nama unazad četiri godine da utvrdimo činjenično stanje, da od nadležnih organa tražimo da se oni koji su zloupotrebili ili ima indicije da istražni organi, nadležni organi utvrde, da procesuiraju to i da stave pod zakon? Jednostavno, to nismo hteli. O toj politici, o pogrešnoj politici, o pogubnoj politici itd, narod se izjašnjava na izborima i to je pokazao na poslednjim izborima, da sada ja ovde ne likujem i da se ne hvališem, pokazao je na poslednjim parlamentarnim izborima, dao je podršku politici SPS i našem rukovodstvu i vi svi dobro znate da je SPS pobedila na poslednjim parlamentarnim izborima. Socijalistička partija će podržati formiranje anketnog odbora i učestvovati u njegovom radu. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, imam jedno proceduralno pitanje za vas, možda je više za sekretara Skupštine – da li mi možda imamo ustanovljenu novu funkciju u Skupštini koja bi se zvala "conclusion" majstor, pošto već unazad nekoliko meseci stalno je poslednji govornik gospodin Zoran Babić iz SNS? Gledajući sada ovu listu, ne vidim ni jedan način da on bude poslednji govornik, osim ako nije majstor za zaključke i treba da da završnu reč na svakoj raspravi. Dakle, niti je njegovo slovo B posle slova M, R u azbuci, niti posle slova V, pa mi nije jasno na koji način se on uvek nađe na kraju, da bi dao završnu reč. Molim vas da o tome povedete računa ubuduće, kao i da povedete računa o tome kada počinje u sednice Narodne skupštine. Danas smo u popodnevnom delu kasnili pola sata, pa zbog toga sada radimo u petnaest do devet. Jutros smo kasnili takođe dvadesetak minuta. Molim vas da vladajuća većina pokuša da obezbedi kvorum za početak rada. Ako ne, kažite, mi ćemo se konsultovati u našoj poslaničkoj grupi, možda ćemo vam dati kvorum kako ne bi trošili vreme građana i ova svetla u sali. Kada je u pitanju anketni odbor, tema je formiranje anketnog odbora za trošenje sredstava na KiM u prethodnom periodu, svakako je interesantna koincidencija da danas raspravljamo o toj temi, u situaciji kada državni vrh, kako sebe naziva čelništvo države, predsednik Vlade, potpredsednik Vlade, predsednik Republike se sastaju, razgovaraju o temama o kojima mi ne znamo o čemu razgovaraju, niti znamo kakve razgovore su vodili u Briselu, a sve se tiče KiM i činjenice da se to tiče naroda koji tamo živi. Ne bi to bilo posebno zabrinjavajuće za ljude na Kosovu i Metohiji i građane Srbije da nemamo nekoliko vrlo uznemiravajućih informacija sa tih sastanaka koje daju razni portparoli, tipa: "Srbija je u najtežem vremenu od kada Srbija postoji". To je jedan poslanik SNS malopre izgovorio. Prvi potpredsednik Vlade večeras kaže: "Srbija se nalazi u dramatično teškoj situaciji". Kada ga pitaju - kako ćete to rešiti, on kaže - ne znam. Nisu vas ljudi birali i građani da kažete da ne znate kako ćete rešiti pitanje položaja Srba na Kosovu i Metohiji. Rekli ste da će Kosovo i Metohija ostati u Republici Srbiji, da smo mi vodili politiku koja je usmerena protiv Srba na Kosovu i Metohiji i protiv Srbije. Verujem da među vama ima puno poslanika koji iskreno vode brigu o građanima na Kosovu i Metohiji, o Srbiji, ali vas sigurno zbunjuju izjave predsednika vaše stranke, predsednika države, predsednika Vlade, koji kažu da moramo odlučiti – ili narod na Kosovu i Metohiji, srpski narod ili država Srbija. Dakle, vrlo jasno je to rečeno. Anketni odbor svakako treba da odgovori na nekoliko ključnih pitanja, a to je – kako su trošena sredstva, ozbiljna, ogromna sredstva koja su odlazila na Kosovo i Metohiju? Niko nije bio protiv toga da građani na Kosovo i Metohiji treba da uživaju posebne beneficije, jer žive u veoma teškim uslovima, da treba da se izgradi infrastruktura, domovi kulture, škole, stanovi, da se isplate plate lekarima, međutim, to je često završavalo u dubokim džepovima biznismena i lokalnih političara. Mislim da se oko toga svi slažemo. Nema tu nikakvog spora, na Kosovu i Metohiji su se sredstva trošila nenamenski dugi niz godina. Ne treba da licitiramo koje stranke su vodile lokalne samouprave, ni ko je vodio generalno te resore. Mi nismo stranka koja pristupa odgovornosti selektivno. Učestvovali su mnogi, najmanje je tu kadrova DS, ali tražimo da se ispitaju svi, pa makar oni bili i kadrovi DS. Zbog toga je DS predložila formiranje anketnog odbora. Možda je to mogla da učini i ranije, slažem se sa prethodnim govornikom, međutim, verovali smo institucijama ove države. Nažalost, te institucije se poslednjih osam meseci uništavaju. Dakle, problem ove države jeste što se institucije sistematski uništavaju. Nezavisnost sudova, nezavisnost policije, nezavisnost tužilaštva, pa čak bih rekao i nezavisnost ove narodne skupštine je u ozbiljnom problemu. U tom smislu, mi u DS smatramo da je anketni odbor možda nezavisno telo koje bi u ovom slučaju moglo da izvrši analizu, odnosno kontrolu trošenja budžetskih sredstava, da se utvrdi istina. Malo će se tu šta moći popraviti. Te pare su nestale, ali možda bi mogli da sprečimo štetu za naredni period. Nažalost, sredstva su trošena bez bilo kakve kontrole, sve u cilju zaštite nacionalnih interesa. Tako danas nastupa SNS kada pokriva neke svoje poduhvate, kada pokriva ono što se pokriti ne može, činjenicu da se pregovori u Briselu vode na način koji nije u okviru Ustava, koji nije u okviru brojnih rezolucija. Mi nećemo kvariti te razgovore. Rekli smo da ćemo podržati svaki onaj dogovor koji jeste u okviru pravnog sistema i koji nudi održivo rešenje i koji nudi mir između Srba i Albanaca na ovom prostoru. U tom smislu, DS ne spori pravo predsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i predsednika države da preduzmu, odnosno da donesu državničke odluke. Ali, naravno, postavlja se ozbiljno pitanje za vaše glasače – da li ste vi to obećali, odnosno, da li je ovo što sada činite u skladu sa onim što ste obećali vašim biračima? Voleli bi da ovaj anketni odbor bude efikasan, da radi po ubrzanoj proceduri, da njegov rad ne uđe u neki period koji bi se možda poklopio sa nekim vanrednim izborima, kojih će, po svemu sudeći, biti. Sinoć smo licitirali u kasnim noćnim satima sa ostavkama u Briselu, ne prihvatanjem ostavki itd. Dakle, voleli bi da ovaj anketni odbor završi svoj rad u nekom narednom periodu, da zaokruži neke teme, da da zaključke i da kažemo da smo nešto uradili, da smo rekli da možda određene institucije nisu u određenom periodu radile ono što su trebale i da ostavimo trag, makar da imamo neku satisfakciju da smo ukazali na nešto što je bilo loše, iako kažem - teško da ćemo sredstva moći da nadoknadimo. Bilo bi to bitno i iz razloga da narodne kuhinje na Kosovu i Metohiji imaju novca da kupe hleb, da preko SMS poruka ne prikupljamo novac za te narodne kuhinje, da obezbeđivanje novca za najugroženije na Kosovu i Metohiji ne bude stvar dobre volje ljudi koji osećaju svu težinu položaja ljudi na Kosovu i Metohiji, već da to bude stvar sistemski rešena i da budemo sigurni da će novac koji tamo ode doći u prave ruke. U tom smislu, naravno, kao što je predložila osnivanje ovog anketnog odbora, DS će i glasati za formiranje ovog anketnog odbora i učestvovati u njemu. Ali, podsećam na reči gospodina Stefanovića, predsednika poslaničke grupe DS, da taj anketni odbor treba možda za predsednika da ima nekoga iz opozicije i da u tom anketnom odboru ne budu ljudi koji, ne mora nužno da bude iz DS, možda danas ili sutra mogu biti predmet nekih istražnih radnji, nekih organa. Naravno, ne anketnog odbora, pošto on nije istražni organ. Hvala.
Za repliku se javio narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Patološkom fiksacijom i opčinjenošću prethodnog govornika Zoranom Babićem ne želim da se bavim, mislim da je to domen medicinske struke. (Predsednik: Molim vas gospodine Babiću samo da obratite pažnju na način kako se obraćate drugim poslanicima. Molim narodne poslanike da ne dobacuju.) Ali, gospodine Veselinoviću, politika DS i Kosovo i EU, ste proteklih 12 godina pokazali šta znači. Za tih 12 godina i Kosovo i Metohija i EU su se svetlosnim godinama udaljavali od Srbije. To je loše za naše društvo, to je loše za naše građane, to je loše za Srbiju. Pokazali ste šta ste znali i umeli. S druge strane, razumem zbog čega DS ne razume Aleksandra Vučića. Ne razume ga zato što govori iskreno, zato što govori otvoreno, zato što govori u interesu građana Republike Srbije, govori onako kao DS nikada nije niti će da govori. Da li gospodin Aleksandra Vučića shvata SNS? Odgovoriću vam. Shvata ga i ima punu podršku, zato što se bori za interese Srbije, za interese građana Srbije, da li oni živeli na Kosovu i Metohiji, u Vojvodini, u Beogradu ili u ostatku Srbije. I ne samo SNS, cela srpska javnost, država Srbija je stala iz gospodina Vučića, zato što je iskreno i malo pre, i od osnivanja i od kada se bavi politikom, govori iskreno o svemu što stoji ispred nas, kao što i sada ispred nas, kao društva stoje teške odluke, stoje teške dileme. Zbog toga ako vam je Srbija na srcu, kao što kažete, a ne verujem vam, vi to morate da razumete, ne morate da prihvatite, ali morate da razumete. Srpska javnost, Srbija i SNS je uz gospodina Aleksandra Vučića, svidelo se to vama ili ne.
Gospodine Drecune, da li se vi javljate po replici? Samo se prijavite, molim vas.
Samo da preciziram. Nije podnosilac Predloga za formiranje anketnog odbora, o kome danas razgovaramo, DS, nego narodni poslanik Milovan Drecun, ispred SNS, koja vodi sistemsku i sistematsku borbu protiv korupcije i organizovanog kriminala. Član Odbora za Kosovo i Metohiju, koji je iz DS je predložio Odbor većinom glasova, usvojio odluku o formiranju anketnog odbora, ali to nije bilo dovoljno da bi se ušlo u proceduru formiranja anketnog odbora. Zašto vi gospodo iz DS niste iskoristili to što je vaš član predložio na Odboru, formiranje anketnog odbora, da podnesete formiran predlog, ja to ne znam. Podneo sam ga kao narodni poslanik SNS. Hvala.
Replika, dr Janko Veselinović.
Tačno je gospodine Babiću, ali neću se vama obraćati, pošto mi Poslovnik nalaže da se obraćam narodnim poslanicima. Dakle, DS imala poruku za građane, za javnost i za EU i Kosovo i Metohija i EU. Nažalost, vi imate poruku ni Kosovo ni EU. Posle izbora, pre izbora ste i vi imali poruku koju smo mi imali. Bio sam se uplašio za gospodina Babića, da neće u svom govoru od dva minuta uspeti da pet puta kaže ime svog predsednika stranke, uspeo je šest puta. Tako da čestitam gospodine Babiću, to je svakako velika šansa da vi konačno postanete šef poslaničke grupe, dobro napredujete. Kada je u pitanju gospodin Drecun, moguće da je ovo malo preciziranje, jeste, naš poslanik je predložio da se formira anketni odbor. Vi ste iskoristili činjenicu da tog dana niko nije bio u Skupštini, pa ste vi podneli tu inicijativu. Tako ste rekli danas, da ste kao narodni poslanik SNS, ne kao predsednik Odbora podneli inicijativu za formiranje anketnog odbora. U tom smislu, niste postupili po predlogu člana Odbora, već koristeći vaše pravo kao narodnog poslanika SNS. Hvala.
Po Poslovniku narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 104. koji kaže da se narodni poslanik ne može na svom izlaganju uvredljivo izraziti o narodnom poslaniku, koji nije član iste poslaničke grupe. Razumem žustru raspravu, razumem pokušaje, želje i namere da se određeni poslanici dodvore svojim šefovima, koji možda ovo gledaju. Razumem da ne razumeju nas iz DS, evo ja ću probati da me sada bolje razumete, staviću naočare, staviću ruke ovako, gledajte me pažljivo. Da li me sada razumete? Verovatno me razumete sada malo bolje. Mi iz DS vam kažemo da nećemo dozvoliti da nam pretite i da nas vređate koliko god vas bolela tema Kosovo i Metohija, i vas i vašega šefa. Koliko god imali dezodoranse koji mogu da operu zadah prošlosti u vašim političkim biografijama, nema tog dezodoransa koji trajno traje. Tako da vas molim pažljivo nas slušajte, molim vas. Hvala.
Replika, narodni poslanik Borislav Stefanović.
Žao mi je što je rasprava otišla u ovom pravcu, gospodine predsedniče. Poštovane kolege, tema je dovoljno ozbiljna, na njoj nije dovoljno rađeno. Napravili smo čini mi se dovoljno jasnu rekapitulaciju stanja. Nijedan reč iz DS nije otišla danas, a da nije bila konstruktivna. Zaista ne razumem ovakvu reakciju mog uvaženog kolege Babića. Znam da nekad nas strasti ponesu ali koristiti termin patološki, čini mi se da je malo previše. Mislim, da li je to ta patološka opsesija ili nešto slično, mislim da nije primereno Narodnoj skupštini. To je prva stvar. Pošto kolega Babić nije psihijatar, verujem da on to ne može da oceni da li neko ima patološku ili bilo kakvu opsesiju. Drugo, mi smo se čini mi se dogovorili uvažene kolege iz vladajuće većine, bar mislim da smo se dogovorili, da razumemo jednako i Poslovnik i Ustav i zakone ove zemlje i da opozicija može i treba i čini to na konstruktivan, jasan način, bez uvrede i teških reči, da da svoj sud o delima, potezima, rečima, stavovima ljudi iz državnog špica, vrha, kako to zovete. Zašto svaki put kada se spomene ime, neću da ga spomenem, pošto plašim se da ne skočite na mene, ovde izlaze ovakve emocije. Zbog čega? Da li ste čuli jednu lošu reč. Da li ste čuli bilo šta osim apsolutne podrške da se dođe do rešenja. Ne, niko reč nije rekao o tome, gospodine Babiću. Naša je dužnost da ukažemo na nekonzistentnost. Kosovo i Metohija i EU je to posle večerašnje izjave vašeg predsednika stranke apsolutno politika vaše stranke. To proverite pre nego što skočite da vičete na nas. Ako smo mi oterali Kosovo svetlosnim godinama daleko od Srbije, nemojte da se okrenemo malo više u nazad da vidimo gde ste ga vi oterali. Hvala.
Replika, narodni poslanik Zoran Babić.
Ne vidim šta je loše u reči patologija. Uvaženi profesor Milan Knežević je patolog po profesiji. Znači, svaki put kada mu se kaže šta je po profesiji treba da se izvinjava. Međutim, kada nekome nestane argumenata, onda stavlja naočare, onda izigrava i pokušava nešto da karikira. Zašto gospodo? Shvatate li situaciju u kojoj se nalazimo kao društvo kao država? Zašto izigravate ruglu prvog potpredsednika Vlade, najodgovornije ljude u ovoj zemlji koji su tu gde jesu, držali se vi za glavu, ali tu su voljom građana Republike Srbije, legalno izabrani na izborima. Kada neko izađe i odgovorno kaže u kakvoj se poziciji nalazimo, pred kakvim dilemama se nalazimo, mi nećemo našu politiku da vodimo u kuhinji Šaper, Krstić. Nećemo da je uvijamo u lepe oblande, da to bude razumljivo, da to bude fino, da se tu zarađuju poeni. Idemo od suštine, od najznačajnijeg. Mnogo godina je propušteno u Srbiji, mnogo dobrih prilika je propušteno zato što nije bilo ni političke hrabrosti, volje, ni bilo čega. Ovo je prilika za jedan bitan iskorak države Srbije napred. Ne otežavajte to. Ne bavite se politikanstvom, ne čekajte, ćutali ste zadnjih dva-tri dana. Čekali ste ovde, pa hajde, sada ćemo da zastupamo nešto drugo pa ćemo zaraditi neki poen. Nećete gospodo. Građani Srbije poštuju i cene iskrenost i ma koliko to vas bolelo, to su osobine SNS i Aleksandra Vučića, od kojeg ne moram da zarađujem poene, jer kod prijatelja se ne zarađuju poeni, prijatelj se podržava, a te relacije koje vi ne razumete u DS, to je vaš problem.
Replika, narodni poslanik Milovan Drecun. Izvolite.
Kad tumačenje proizilazi iz nepoznavanja Poslovnika o radu Narodne skupštine, onda mora da se reaguje. Predsednik odbora nema obavezu da podnosi formalan predlog za formiranje anketnog odbora, već to po Poslovniku isključivo može da uradi poslanik ili grupa poslanika. Zato sam u svojstvu poslanika podneo taj predlog. Drugo, kao predsednik Odbora, bio sam dužan da predsedniku Narodne skupštine pošaljem pismeno obaveštenje da smo izglasali odluku o formiranju anketnog odbora, što je urađeno, ali to nije, ponavljam, dovoljan razlog da se krene u proceduru. Neophodan razlog je ovo što sam uradio, podneo sam formalan predlog. Čekao sam, nije to išlo u jednom danu, nisam ja nešto na prečac podneo predlog. Čekao sam duže od mesec dana da onaj ko je na odboru predložio formiranje anketnog odbora, sam podnese formalan predlog, jer je to neophodno. Mora kao poslanik da se pojavi. Nisam jedan dan čekao. Kada sam video da je jedno razumno vreme prošlo, onda sam uzeo i podneo zbog toga da ne bi smo doživeli degradaciju odbora i odluke koju smo doneli na odboru. Sada imamo formalan predlogi ne vidim šta je sporno u tome i ne vidim zašto ima razloga za pogrešno tumačenje toga. Ako hoćete, bilo ko od poslanika, da sebi pripiše zasluge zato što ćemo formirati anketni odbor, nemam ništa protiv toga. Ja sam kao predsednik odbora bio ponosan što smo kao vlast i opozicija uspostavili jedan jedinstven stav da je neophodno formiranje anketnog odbora. Hvala.
Replika, narodni poslanik Borisav Stefanović.
Molim gospodine predsedniče da, pošto ovo zaista mislim da nikog ne zanima, podučite poslanika kako se to radi jer to nije naš posao. Drugo, ako vi to nećete, a znam da možete, evo ja dajem sve i ordenje, u tome ste dobri, u davanju ordenja vama lično, vi ste zaslužni za ovaj anketni odbor, vi ste ga doneli i to je potpuno irelevantno. Dajte da vidimo hoće li on nešto da radi. Evo, ja vam kažem, nemojte nam više molim vas objašnjavati sve. Prihvatamo, vi ste zaslužni, mi nismo uradili posao, vi ste to uradili, to je prva stvar. Druga stvar, niko ne može da kaže DS šta sme, a šta ne sme da kaže, to je valjda normalna stvar, kao što mi ne možemo vama da kažemo šta smete, šta ne smete da kažete. Niti ako je neko ukazao na nekonzistentnost, nespremnost, nekompetentnost vlasti u pregovaračkom procesu, vi podrivate nacionalni interes. To je neozbiljno. Mi hoćemo da pomognemo nacionalni interes, ne da ga podrijemo, ali čim nešto kažemo, odmah se skače bez ikakvog razloga. Zbog čega? O kojim kuhinjama pričate? Mislite li na onu kuhinju u kojoj tri kuvara odu da spremaju večeru, pa se vratimo tako što čujemo da je glavni kuvar nudio ostavku? Da li je to kuhinja onog Mikića što prodaje belu tehniku i ne plaća porez? Da li je to ta kuhinja? Jel imate nekog da je kompetentan a da nije završio dopisnu školu u ovoj zemlji? Onda ustanete i govorite takve kvalifikacije, nepotrebno. Znači, ne sme ništa da se kaže. Tu smo raspravu ovde imali sto puta. Kada ćete nam dati pečat da smemo da govorimo slobodno u slobodnoj zemlji? Kada ćemo dobiti taj befel od vas gde je šalter kancelarije za brze odgovore da dobijem taj odgovor? Recite mi. Hoću odgovor kad mi kao slobodni građani možemo da kažemo ako primetimo da nešto ne radite kako valja? (Predsednik: Vreme.) To je opasno. To je ulazak u autoritarni režim, to je ono što građane Srbije više plaši od toga da ste birani da imate odgovore, a ne da na prvoj krivini kažete da ne znate šta da radite. Hvala.
Replika. Gospodin Babić.
Nekako u poslednje vreme kad god se neka afera otvori, kad god se neko procesuira, kažu – to je politička ostrašćenost. Kad god se uputi neki kritički ton ka DS, s pravom, obrazložen, sa razlogom, opravdan, odmah se kaže –autoritarni režim. Vi pravite takav, vi ste izašli iz takvog režima izbornom voljom građana Srbije. Kada smo kod tih kompetencija ili nekompetencija, znate, ja sam 1996. godine diplomirao na Mašinskom fakultetu u Beogradu. Upisao sam 1990. godine. Na istom tom fakultetu sam zatekao i ostavio gospodina Šutanovca koji je bio najviši funkcioner DS, ne samo po visini već i po onome što je radio u bivšoj i u pređašnjim vladama, ostavio ga da diplomira godinu odnosno mesec dana posle petooktobarskih promena, nekako, na volšeban način sa 10, 12, 15 ispita za mesec dana. Jel su to kompetencije, gospodine Stefanoviću? Jel to nešto kako treba i šta treba? Što se tiče naše politike, mislim da je licemerno kada odgovoran čovek izađe u medije, kao što je neko to uradio pre dva dana, i rekao: "Evo, mi smo sačuvali KiM zato što smo se bavili nekim tercijalnim stvarima, a ne suštinski, ne ono što je sada stavljeno pred ovu vladu Republike Srbije i pred nas kao društvo i kao državu".
Replika. Narodni poslanik Milovan Drecun.
Ne govorim ja o zaslugama za formiranje anketnog odbora, ali samo hoću da razjasnim neke stvari koje su ovde iznete a nisu istinite. Tim više što sam doživeo da politički savetnik ambasadora jedne veoma moćne zapadne države postavi mi direktno pitanje – zašto je taj i taj poslanik, da ne govorim o kome se radi, tužio tom ambasadoru predsednika Narodne skupštine i SNS da ne žele da se formira anketni odbor? E, to je laž na koju treba da se reaguje. Da je neko hteo iskreno da formira anketni odbor, podneo bi formalan predlog, a ne bi išao da tužaka predsednika Narodne skupštine i SNS da mi ne želimo formiranje anketnog odbora, a niko od naših članova nije bio na mestu na kome je mogao da zloupotrebi trošenje državnih para u periodu koji tretira anketni odbor. To su činjenice. Hvala.
Replika. Narodni poslanik Borislav Stefanović.
Ovo je postalo potpuno besmisleno i neću se više javljati, niti će iko iz DS. Uopšte neću da komentarišem ovaj prethodni nastup kolege jer je ispod svakog nivoa, kao što je ispod svakog nivoa merenje toga da li je neko bio na četvrtoj, prvoj, petoj godini. Znate šta bih ja sad mogao da kažem za predsednika Republike, pretpostavljate, pa neću reći. Mislim da je čak bolje da ne kažem, ali kao da sam rekao. Ono što je sigurno je da takve kvalifikacije neće pomoći Srbiji u ovoj situaciji, kao što neće pomoći ni kvalifikacije da je ovo najveća katastrofa u istoriji, da gospodin Marko Đurić izlazi i plačnim glasom saopštava da je narod pomislio da nas, maltene, bombarduju, kao što neće pomoći ni situacija u kojoj niko ni sa kim ne razgovara, a napada se parlament zato što želi da čuje šta je ta ponuda. Čak mislim da je to potpuno legitimno, zato što niko ne želi da odmogne već hoće da pomogne, a naročito hoće da pomogne da se postigne dogovor, a ne da se ne postigne dogovor, da budem precizan. Znači, tu se razumemo? Otkud sad da kao postoji neka fiksacija? Prvo, ne postoji nikakva fiksacija. Mi smo dužni, kao predstavnici građana, da kažemo da je danas izašao mlađi Mišković iz zatvora, i to je činjenica, i da je to sada problem, kao što je problem da niko, niko-slovima, brojem-nula, u ovoj zemlji nije uhapšen za krivično delo korupcije. Niko. I kada to kažem ja vama, vi znate da je to činjenica. Jeste za zloupotrebu službenog položaja i druga opasna krivična dela, ali ja to sad kad vama kažem, e to je problem ove zemlje. Vi mislite da ja sada nešto imam protiv vas? Nemam. Samo hoću, kao i cela Demokratska stranka, da stvari nazovemo celim imenom, da se ne pravi fama, da se ne pravi vladavina jednog čoveka, nego da svi stanemo, pa da pomognemo ako je pomoć potrebna. (Predsednik: Vreme.) Ako nije, onda nam tako recite. Ali, ne dozvoljavamo stigmatizaciju, paušalne ocene, stereotipe, lažne optužbe. To nije u redu. To nikad od nas nećete čuti prema vama. Hvala.
Replika gospodin Babić.
Hajde sada da vidimo da li sam dobro shvatio neke stvari. Da li to znači, gospodine Stefanoviću, da ste vi sada rekli – da, spremni smo kao odgovorni ljudi da vidimo šta je stavljeno i kakva je dilema stavljena pred nas kao državu, kao društvo, kao Vladu, kao narod, zajednički ćemo doneti tu odluku? Ma kakva bila odluka koja će se doneti, neće biti laka i mi smo to govorili iskreno. Neće biti razloga ni za slavlje, ni za parade nigde, ali ćemo je doneti zajedno uz razumevanje za situaciju u kojoj smo se našli. Ova Vlada Republike Srbije nije propuštala prilike. Ova Vlada Republike Srbije se odmah uhvatila u koštac sa najznačajnijim i najvećim problemima. Međutim, iz vaše priče, naročito iz priče vaših kolega, takvu dobru volju nisam mogao da prepoznam. Prepoznao sam samo pokušaj zarađivanja sitnih dnevno-političih poena koji će se zaboraviti već kroz pola sata, ali vas, evo, odgovorno pitam i gledamo se u oči kao odgovorni i odrasli ljudi – da li ste vi spremni da svi zajedno stanemo u jedan red, da donesemo tešku odluku u narednih 96 sati? Na takav poziv je, ako ste pažljivo slušali, a verujem da ste pažljivo slušali, pozvao i gospodin Aleksandar Vučić. Da li ste spremni za tako nešto? Da li ste spremni da zajednički donesemo takvu odluku?
Narodni poslanik Borislav Stefanović.
Zaista se izvinjavam, i svim kolegama poslanicima i predsedniku Skupštine što uzimam reč, ali mislim da je bilo direktno pitanje, pa je red. Ima tu nekoliko stvari. Prvo, Demokratska stranka je uvek, i sad i biće spremna da preuzme odgovornost. Mi ne moramo da učimo šta znači reč odgovornost. Znači, to je, kako da kažem, kucati na otvorena vrata. Prvo to da razjasnim. Druga stvar, činjenica je da nas do sada niko ništa nije pitao, tražio pomoć, tražio podršku, tražio savet, tražio mišljenje. Imali ste neke ljude na srednjem i nižem nivou koji su pušteni u medije da govore najveće, najgnusnije laži, konstrukcije. Govorim samo o ovom procesu, o Demokratskoj stranci. Samo o ovom sad pričam. Ovakve poruke ozbiljnog tipa poziva na jedinstvo nije bilo. Treća stvar, vas su građani birali da rešavate probleme. Vas su građani birali da donesete promene. To isto morate da prihvatite kao činjenicu, da ne možete u ovoj situaciji sad da kažete –ne znamo šta da radimo ili nemamo pojma gde ćemo i nećemo da prihvatimo odgovornost. Odgovornost je vaša, ali smo mi spremni u interesu ove zemlje, u svemu, u svakom pitanju, na svakom mestu da pomognemo, da kažemo, da stanemo šta god treba da se uradi. Prema tome, ima tu ljudi koji su iskusili i krajnu tačku politike nekih od vas iz prošlosti. Kad kažem krajnu tačku, mislim na rat. Prematome, to su situacije koje se moraju izbeći. Radost ekstremnih političkih struktura u Srbiji neuspehom vam je, gospodo, najbolji pokazatelj da ovo mora bolje, da mora ozbiljnije, da mora jasno preuzeti se odgovornost i rizik i kada nije popularno. Kada vam to neko kaže, onda se ljutite. Tu je moj problem i tu je problem DS. Nema niko ništa da zameri ovoj stranci na držanju. Ne postoji kalkulacija. Da je bila kalkulacija, lako bismo mi rekli puno toga negativnog za ovaj proces, budite sigurni.
Po poslovniku, narodni poslanik Dejan Radenković. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedniče. Prekršen je član 106. stav 1. Ako treba kolegama da pročitam, ja ću ga i citirati – govornik može samo da govori o onoj tački koja je na dnevnom redu. Molim vas, predsedniče, da prekinete sa ovom raspravom. Nećemo da slušamo ko je predložio, ko nije. Pa svi smo se zajedno usaglasili da predložimo formiranje anketnog odbora. Molim vas da nastavimo sa dnevnim redom i da ovu raspravu polako privedemo kraju. Apelujem na kolege, a oni ako hoće da nastave,neka nastave. Hvala.
Gospodin Rističević sat vremena ne može da dođe do reči. U želji da se omogući da on dođe do reči molim gospodina Stojanovića ako hoće da odustane od povrede Poslovnika i da damo reč gospodinu Rističeviću. (Momir Stojanović, s mesta: Ne mogu da odustanem od reči.) Ne možete? Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, prošli put sam vas poslušao, ali dozvolite mi da vas ne poslušam ovog puta. Reklamiram povredu člana 106. i 107. Uz duboko uvažavanje svega onoga što je rečeno, moram da kažem da je ovde bilo polemike koju školu je predsednik Republike Srbije završio. Siguran sam da je završio školu patriotizma, rodoljublja i državotvornosti. Tu školu je kroz svoju političku karijeru dokazao i o tome verujem da se ogromni broj građana Republike Srbije slaže. Bilo je ovde opaski da su tri kuvara otišla u Brisel, zakuvala i sada nam isporučuju dramatične informacije oko te kuhinje. Gospodine Stefanoviću, mislim da je Vlada od 2000. do 2012. godine sve živo zakuvala, a ovoj vladi je pripalo to da pokuša da na neki način stavi mirođiju na to što je zakuvano da bi imalo nekakav ukus.Nisu kuvari iz ove vlade, već iz ove vlade pokušavaju da to što je zakuvano za ovih 12 godina spase kako mogu. Pominjali ste gospodina Đurića. Znam da vam je jako žao što u vašim redovima nemate tako mladog, časnog, čestitog, odgovornog člana koji, makar po izjavama članova pregovaračkog tima, časno i odgovorno brani interese Srbije na Kosovu i Metohiji. Mi se sa gospodinom Đurićem ponosimo i preporučio bih vam da imate mnogo više takvih članova u vašim redovima. Hvala.
Mislim da možemo da završimo ovaj krug replika. Reč ima gospodin Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da je demokratija bogatstvo razlika i u okviru tih razlika postoji pobeda većine i prava manjine. Ova polemika najbolje dokazuje da se prava manjine izuzetno poštuju. Jedan od dokaza da današnja vladajuća koalicija poštuje prava manjine je i ovaj predlog koji je podneo kolega Drecun. On ga je podneo na zahtev, odnosno na predlog opozicionog poslanikau Odboru za Kosovo i Metohiju i, s obzirom da je taj zaključak izglasan, gde nije predloženo, kolega Drecun je uzeo i predložio ono što je bio zahtev manjine. Taj stepenik demokratičnosti u odnosu na prošli režim ne treba više ni dokazivati. Zamislite situaciju da je u prošlom režimu neko predložio formiranje ovakvog anketnog odbora iz opozicije, to neko izglasao na Odboru za KiM i tadašnji vladajući poslanik to predložio ovoj Skupštini, to bi bila nemoguća misija. Predložiti ovo u trenutku kada je u Srbija u Evropi zemlja na uslovnoj slobodi, u trenutku kad velike sile vrše nečuven pritisak da dovrše politiku bivšeg režima i da naprave suvereno Kosovo u nesuverenoj Srbiji, dakle predložiti ovo je izuzetna hrabrost. Dokaz više za demokratičnost ove vlasti je što u predlogu o obrazovanju ovog anketnog odbora, koji treba da se bavi zloupotrebama, je omogućeno da svaka poslanička grupa, bez obzira na snagu ima po jednog predstavnika. Zamislite da se to desilo u vreme vladanja stranke bivšeg režima, da su oni dozvolili da se formira anketni odbor, a da se ne ispoštuje njihova politička snage. U ovom anketnom odboru poslanička grupa SNS, u kojoj sam ja kao predstavnik Narodne seljačke stranke imaće jednog predstavnika, kao i poslanička grupa koja broji pet poslanika. Broj opozicionih predstavnika u ovom anketnom odboru će biti veći nego broj predstavnika iz vladajuće koalicije. Prostom računicom, koliko ima poslaničkih grupa, koliko ima opozicionih, a koliko vladajućih i doći ćete do toga da većinu čine opozicioni poslanici. I pored toga u ovoj raspravi ja osećam nezadovoljstvo onih koji su, po meni najodgovorniji za sve teži položaj našeg stanovništva na KiM. Niko ih po ušima nije udarao da menjaju rezolucije i da UNMIK zamene Euleksom. Današnji teški pregovori, vrlo teški, su rezultat toga, a ne rezultat nekih diploma koje se ovde spominju. Posle sporazuma sa Editom Tahiri ja se bojim da će u Srbiju stići mnogo diploma, na tone i tone, i da ćemo mi to morati priznati zato što je neko dao sebi za pravo da to prizna u ime ove države, i tu vrstu diploma. Sećam se stranke bivšeg režima još iz 2000. godine. Tadašnji predsednik je rekao da naše pravo, pravo Srbije na KiM ne može da nestane. Takođe je rekao da ukoliko naš međunarodni ugled zavisi od toga da žrtvujemo svoje nacionalne interese, da u tom slučaju takav ugled i ne treba. Oni koji nastavljaju njegov lik i delo su očigledno od toga odstupili nekoliko godina kasnije. Takođe se dobro sećam da je svima nama, koji smo tada bili članovi vladajuće koalicije zabranio da učestvujemo u privremenim institucijama države Kosovo. To se gospodin Jakšić seća. Da je kojim slučajem neki pripadnik Narodne seljačke stranke ušao u vladu Hašima Tačija, taj ne da bi bio isključen, taj bi morao da uzme keče i njihovu državljanstvo, taj se meni više ovde ne bi vratio. Mogao bi da se vrati samo Albanac sa kečetom. Politika i Kosovo i Evropa je kod njih mogla da bude i politika i Tači i Cvetković. Znači, ne samo da su imali ministra u Tačijevoj vladi već, gle čuda, odstupanjem od politike Zorana Đinđića isti čovek postaje ministar u Vladi gospodina Cvetkovića. To se jednom pripadniku moje stranke ne može desiti. Dakle i posle svega gospodin Drecun je predložio formiranje ovog anketnog odbora. Vi dragi moji poslanici nemoj da gubite, govorim o anketnom odboru, nemoj da imate iluzije da će ova tema i formiranje anketnog odbora, da će razne izjave članova anketnih odbora i to je jedan od razloga zbog čega je to predloženo na Odboru za KiM. Biti zloupotrebljen od strane onih istih medija koji su tvrdili da su zloupotrebe na KiM enormne, da su Srbi sa KiM prokockali, prošvercovali ogroman novac iz budžeta Republike Srbije. Voleo kad bi ista stranka predložila da se formira, recimo anketni odbor za ispitivanje zloupotreba u Fondu za kapitalna ulaganja ili Razvojnoj Banci Vojvodine. Tim pre što je to malo lakše utvrditi ovde, nego što je to utvrditi na KiM s obzirom da naše institucije tamo ne mogu da izvrše kontrolu do kraja. Svi se sećamo nekih medija i nemoj da imamo iluziju da to neće ponovo da se desi, koji kao krunski dokaz prikazuju pretakanje nafte u manju cisternu. Na isti način svima nama u Vojvodini koji se bavimo poljoprivredom te cisterne i kupujemo više od 1.000 litara goriva, na isti način nama NIS i druge cisterne dostavljaju to gorivo, i na isti način sipamo u manje tankove od 1.000, 2.000 i 3.000 litara. Dakle, oni koji se bave ozbiljno poljoprivredom ili nekim biznisom, oni koji greju sve prostorije na naftu ili na dizel, na takav način pribavljaju gorivo. To je bio krunski dokaz na jednoj televiziji, da je izvršena zloupotreba i nemoj da imate iluzije da neće ponovo da se desi da neki članovi anketnog odbora iskaču i da to koriste preko tih sredstava informisanja, da prikažu tobož veliku zloupotrebu sredstava iz budžeta, ljudi koji žive na KiM. Budite sigurni da sredstva budžetska nisu zloupotrebili na KiM ni seljaci ni radnici. Oni državu ne pljačkaju. Njih je opljačkala bivša vlast u državi. Dakle, ako je dolazilo do zloupotrebe, dolazilo na putu između Beograda i krajnjih korisnika. Nisu vlast činili ova poslanička grupa ovde, nismo mi mogli biti odgovorni za tu vrstu zloupotrebe koja se dešavala na putu budžet Republike Srbije krajnji korisnik. Verujem da je bilo šverca i zloupotrebe, to je sigurno, ali takođe verujem da procenat tih zloupotreba nije bio ništa veći nego što je on bio u Vojvodini, nego što je bio u centralnoj Srbiji. Dakle, naše društvo je bilo za vreme vladavine bivšeg režima i te kako podložno zloupotrebama, čerupanju budžeta, čerupanju tuđih para, kako u Vojvodini, tako u centralnoj Srbiji, pa verujem da je toga bilo na KiM, i verujem da će anketni odbor pronaći neke zloupotrebe koje su se desile. Ponavljam, seljaci oni koji su u najvećoj meri ostali na KiM, oni koji su vezani za zemlju, oni koji znaju šta je zemlja, oni koji su branili zemlju, oni koji su bili na Košarama, oni iz moje ulice, rođaci i komšije koji su krvarili na Košarama znaju vrlo dobro da onaj koji im danas to nešto prebacuje, nije mogao da dobije pušku, već su mu dali lopatu da čisti ruševine. Nisu smeli da mu daju pušku jer nisu znali na koju će stranu pucati, da li na naše ili na NATO pakt. Danas oni moraju da slušaju ovu raspravu, danas oni koji su bili na Košarama, koji su izvlačili svoje mrtve drugove, koji su izašli ranjeni, koji su izašli invalidi, koji su izašli u traumama moraju da slušaju one koji su najodgovorniji, odnosno posle raznih vlada u poslednjem periodu su najodgovorniji za težak položaj i eventualne zloupotrebe koje su se desile na KiM, po pitanju budžeta. S obzirom da je pljačke bilo, a i takođe bilo je pričanja bajki i Kosovo i Evropa tu bajku je pričao bivši režim. Dok je pričao tu bajku sebi je zidao dvorce. Sada imamo njihove zlatne dvorce i sirotinju na kontejnerima i u kartonskim kutijama. To treba da imamo u vidu da je to bila najveća zloupotreba, funkcionerska zloupotreba. Ona treba da se ispituje širom Srbije, bez obzira na to ko je gde vladao u kojem gradu, ko je bio vladajuća koalicija, ko je bio predsednik opštine, ko je bio predsednik Vlade, ko su bili ministri, ko su bili članovi veća? U ime tih koji su branili Košaru, ja se nadam da će doći ponovo, da će doći do promene međunarodnih okolnosti, da će doći jednom i vreme i prilika za novu hrabrost, a tada ćemo videti, tada ćemo videti ko će iskoristiti tu priliku za hrabrost. Zapamtite oni na Košarama znaju da su ljudi smrtni, ali slava boraca za slobodu nikad ne umire. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više prijavljenih nema za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa pitam da li reč žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko još nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković.
Hvala. Vidim da se kolegama žuri, ali ja bih samo za kraj. Ako vam se žuri, vi slobodno, pošto vičete "ua", stvarno nemam reči. Mogao sam sat vremena da slušam besmislenu raspravu između DS i SNS i sad vi vičete "ua" ako ja hoću da zaključim raspravu.
Gospodine Radenkoviću, samo vi nastavite.
Hvala. Iskreno ne znam ni odakle da počnem posle ovakve rasprave koju sam inače hteo da pohvalim, da nije došlo do nemilih scena kakve uvek bivaju kada je na dnevnom redu tema o Kosovu. Krenulo je lepo, vrlo konstruktivno. Ono što bih hteo ispred poslaničke grupe SPS, sve ću ovo zanemariti, da zaključim da se nadamo i da smo uvereni da će Anketni odbor pomoći nadležnim organima da krivci odgovaraju i da oni moraju da budu izvedeni pred lice pravde. Prosto, iz jednog vrlo bitnog razloga, da se skine ljaga sa onog običnog naroda koji se dole muči, jer je posle one medijske hajke ispala da je onaj tamo čovek koji u teškim uslovima živi, da je i on ukrao nešto i da ga neko iz uže Srbije doživljava kao nekog ko se obogatio. Moram i da napomenem da neotkrivanje počinioca je saučestvovanje u takvom, da kažem, antidržavnom poslu, jer je to sve što je rađeno bio antidržavni posao. Nikakve druge namere nisu bile. Koliko god to nekoga pogađa, nisam danas hteo da iznosim pojedinosti i moja saznanja i ono što su mi građani četiri godine u proteklom mandatu pisali i za jedne i za druge i za treće. Tu ima ljudi iz svih partija. Nadam se da će Anketni odbor u jednom konstruktivnom radu da pomogne nadležnim organima da dođemo do počinioca tih dela. Zahvaljujem se. Nadam se da sam bio kratak.
Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Zaključujem rad za danas. Nastavljamo sutra u 11,00 časova. Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije sednici, konstatujem da sednici prisustvuje 106 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. S obzirom da je danas četvrtak, narodni poslanici imaju pravo na osnovu člana 287. stav 2. Poslovnika da traže obaveštenje i objašnjenje. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslanički grupa želi reč? (Da.) Narodni poslanik Kenan Hajdarević. Izvolite.