Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 53 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Brojaću sebe, zato što mi je kartica nešto pokvarena. Doneće mi rezervnu karticu. Mislim da možemo da konstatujemo da nas ima 84. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 84 narodnih poslanika, te postoje uslovi potrebni za rad Narodne skupštine. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Momo Čolaković, narodni poslanik Miroslav Markićević. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam da sam pored predstavnika predlagača Snežane Malović, ministra pravde pozvala da sednici prisustvuju i Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Slobodan Bošković, pomoćnik ministra pravde, Zlatko Petrović, načelnik u Ministarstvu pravde i Jovan Ćosić, šef odseka za normativne poslove u Ministarstvu pravde. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima na prve tačke dnevnog reda: Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju kazne zatvora za krivična dela organizovanog kriminala. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Dušan Marić, Petar Jojić, Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Milica Radović, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospođa Jorgovanka Tabaković želi reč. Izvolite.
Povodom početka rasprave o setu pravosudnih zakona, ja ću u vezi sa članom 1. da kažem pre svega da je Vlada Republike Srbije i ministarstvo na jedan očigledan primer da smo čitavu godinu donosili zakone koje sad ovom prilikom ispravljamo, a da smo i čak i prilikom donošenja potpuno neopravdano nazvali amandmanima, odnosno intervencijama kojima činimo izmene i dopune, a sam naziv zakona govori o tome da je reč o ispravljanju očigledne greške. Ne radi se ni o kakvoj izmeni jer je u stvari usklađivanje naziva uprave sa nazivom određenim Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija. Zakon o izvršenju krivičnih sankcija donet je još 2005. godine i zakon koji sad menjamo donet je 2009. godine, tako da je reč o tome da nije u pitanju izmena i dopuna nego ispravljanje greške, jer se usklađivanje sa ranije donetim zakonom vrši već pri samom sačinjavanju nacrta zakona. Ova očigledna greška je mogla da se popravi objavljivanjem ispravke. Nije bilo potrebe da se Narodna skupština satima bavi posledicama nečijeg neznanja ili nemara i zato predlažemo da se amandman usvoji i da se ova očigledna greška ukloni objavljivanjem ispravke zakona. Očekujem od vas, gospođo Malović, da utvrdite odgovornost pisca zakona i da iste kaznite zbog nestručnog i nesavesnog rada, kako se ovi slučajevi ne bi ponavljali. To je bio stav koji smo kao poslanička grupa SNS imali u trenutku kada se razmišljalo i mislilo da će se raspravljati samo o zakonu o kojem sada govorimo. U stvari je bilo očigledno da je taj zakon trebao da bude samo podloga da se pre početka rasprave o budžetu, za koji smo imali ni 48 sati za podnošenje amandmana, u stvari na dnevnom redu nađe set pravosudnih zakona kojima se na nemoguć, nečuven način pokušava narušiti jedinstvo pravnog sistema, da se nižim zakonom nametnu nove obaveze Ustavnom sudu. Zaista moram o tome da kažem koju reč. Sve ove predložene izmene i dopune pravosudnih zakona, o kojima razgovaramo i preko ovog amandmana i preko seta ovih zakona, niti mogu da daju rezultate, niti će sudstvo učiniti pravednijim, ni efikasnijim, niti će doprineti borbi protiv organizovanog kriminala. Da dam samo jedan primer, da li će mi neko reći da je logično, razumno, pravedno i normalno da u reformisanom sudstvu, kako vi nazivate obavljenu lustraciju, pre neki dan u novinama bude objavljen tekst o tome da su prema saopštenju Višeg tužilaštva odustalo od krivičnog gonjenja Nemanje Kolesara i Janjuševića i drugih u postupku afere cementare "Popovac"? Da li smo mi reformom sudstva, ovakvim načinom donošenja i primene zakona o izvršenju sankcija za organizovani kriminal, ovim ovakvim saopštenjem koje nije dobilo dovoljno značaja u javnosti, pokazali da smi išta u pravosuđu promenili? Kada za tužioca nisu dokazi, pronađena nelegalno pribavljena sredstva, danima se o tome pisalo, gledali smo kopije računa, slušali izjave roditelja, banaka koje su to uplatile, onih koji su u tome učestvovali i kada način plaćanja provizija preko of šor računa, na račune privatnih lica, nisu dovoljan dokaz, o kakvom mi pravosuđu govorimo, o kakvim izmenama i dopunama zakona? Da li treba da pominjem da je neko to verovatno sredio, poput afere "Bodrum", u kojoj su učestvovali mnogi koji i danas učestvuju u javnom životu i da je tek jedan učesnik, koga bi svi rado zaboravili, izabran kao najmanje značajan u partijskoj hijerarhiji i za to je okrivljen. Kako je osuđen, poznato je javnosti. Neki su čak i napredovali koji su učestvovali u toj aferi. Takvo postupanje tužioca, za koje je meni neprijatno da ga nazovem državnim, jer država ne može da dozvoli da neko ko poseduje nekretnine koje su prijavljene u organima države i institucijama, za koje je dokazano kojim su putevima stigle pare kojima su te nekretnine kupljene, potvrđuje nepisano demokratsko pravilo, da ako su vlasti ili značajno podržavaš vlast, na način kako ti je to moguće, nema tvoje odgovornosti, nema suda i nema zakona po kojem ćeš odgovarati, jer uvek oni koji treba da te gone su u stvari "neki naši". O kakvom to objektivnom sudstvu mi možemo da govorimo? Ili mislite da je malo dokaza o onom što se u pravosuđu dešava, to što su gospodin Kolesar i gospodin Janušević oslobođeni od daljeg gonjenja. Da li treba da podsetim na aferu "Sartid"? Onog što se zvalo afera "Pelikan", odnosno dosije "Pelikan", u kojem tužilaštvo postupa već punih šest godina? Iz izvora, imamo i mi neke pouzdane izvore, saznajemo da je pod političkim pritiskom vrha DS, tužilaštvo spremno da pokuša da i ovde odustane od daljeg gonjenja, odavno, i da odustaje od odavno napisane optužnice zato što se protiv prijavljenih lica iz redova sudija nalaze i lica koja su vrlo visoko rangirana, u onom ko je stožer ove koalicije u DS. Neku su bili u G17, više nisu, ali neki su još uvek članovi onih koje mi možemo kolokvijalno nazvati našima. Šta smo dobili ovom reformom pravosuđa? Da se po žalbama privrednih subjekata kod Privrednog apelacionog suda odluka čeka najmanje 14 pa do 20 meseci. Da sudije imaju u radu ili postupaju po 400 predmeta, da se odluka Vrhovnog kasacionog suda čeka i po dve godine. Pitam – šta je sada efikasnije i pravednije u smislu suđenja? Imamo posebno pitanje, u vreme kad govorimo o liberalnoj tržišnoj privredi, o zaštiti akcionarstva u nečemu što se zove privatizovan privreda – šta će malim akcionarima odluka suda u sporu za pobijanje odluka Skupštine akcionara ako spor traje po dve godine, postupak po žalbi još godinu i po, kada za to vreme već vlasnik može da uradi šta god hoće, a najčešće uradi to da uruši društvo? Da li mislite, gospođo Malović, da je nevezano od ovoga o čemu govorim, dnevni red ove sednice na kojoj se onako preko noći našlo pet ovih zakona, a povučen sa dnevnog reda Zakon o platnom prometu, u kojem je trebalo rešiti kako neko ko prevari neko privredno društvo, izda menice i ovlašćenje za naplatu, odnosno garantuje kupovinu robe nekim menicama i izda ovlašćenje, a onda ugasi firmu i za 500 evra osnuje drugu, a vi nam ovde po načinu kako primenjujete zakone i kako ih donosite, kažete kako je to tekovina moderne tržišne privrede? Osnuj firmu, prevari nekoga, zatvori firmu ili nek ide pod stečaj, a ti APR-u, elektronskim putem otvori novu i nikome ništa. Zakon koji bi to morao bolje da uredi, nalazi se već dva puta u proceduri. Jednom od strane NBS, drugi put od Ministarstva finansija, a onda ga skidate sa dnevnog reda. Šta jednom privrednom društvu u suštini može da znači spor koji je dug, kada dobije odluku posle četiri godine, kada prvostepeni postupak traje najmanje od godinu i po do dve, a onda postupak po žalbi još toliko i za to vreme, dužnik svesno radi i skloni celokupnu imovinu na druga lica, pa onda tužilac, kao poverilac u izvršnom postupku, ne može da naplati svoje potraživanje koje je sudski utvrđeno, potvrđeno i presuđeno? Ili, vi možda ne znate da se to u stvarnosti dešava? Džabe je, gospođo Malović, nama građanima i privrednim subjektima to što ste vi lično poštena i vredna osoba. Džabe je to nama, ako je ova reforma pravosuđa uređena ovako, a da se vi niste mnogo ni pitali, da nemate mnogo uticaja, da struka nema mnogo uticaja, kada niste uspeli struku i znanje da stavite iznad politike i iznad pritisaka pojedinaca koji su vrlo bliski vlasti ili tu vlast i čine. Hoću da pitam - šta iza jednog ovakvog zakona o sprečavanju, odnosno izvršavanju sankcija za organizovani kriminal zaista postignuto? Koji su učenici Uprave za sprečavanje pranja novca, gde mislim da radi 25 ljudi? Koji su rezultati onih najvećih potrošača u budžetu o kojim ćemo razgovarati kada završimo ovaj set zakona – bezbednosnih agencija, vojne, redovne, policije, istražnih postupaka itd, ako je moguće da se desi da je tužilac odustao od daljeg gonjenja, gospodina Kolesara i gospodina Januševića, ako postoji šest godina postupka za aferu "Sartid", ili mislite da se posle onog što je "Vikiliks" u svetskim razmerama sve može reći, sve može uraditi, ali da niko ne očekuje sankciju i da to nisu dužni ni sudovi da urade? Zaista mislim da ovo nikome ne služi na čast i da ovaj zakon onako kako je dat da se o njemu raspravlja kao prvom u setu pravosudnih zakona, služi smo kao dimna zavesa za pokušaj ispravljanja onoga što je u pismu napisao gospodin Bensan Dežer i Evropska komisija. Hvala.
Deset minuta i 20 sekundi iskorišćeno je od vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Radović ima reč.
Zbog načina na koji je organizovana ova sednica, zbog činjenice da je šest zakonskih predloga iz oblasti pravosuđa spojeno u jednu raspravu, u načelnoj diskusiji, nažalost, nisam imala mogućnost, zbog nedostatka vremena, da o ovom predlogu zakona koji je danas na dnevnom red, u o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju kazne zatvora za krivična dela organizovanog kriminala, kažem bukvalno jednu jedinu reč. To je postala praksa u radu parlamenta, mi prosto svakodnevno ukazujemo na te probleme i smatram da je osnovni cilj takvog načina rada da se opoziciji onemogući da ukaže na sve probleme i loša rešenja koja postoje u zakonskim predlozima. Mislim da takvim radom parlament i kvalitet rada ovog saziva parlamenta je pod velikim znakom pitanja. Mi smo podneli amandman na član 2. Predloga zakona, smatrajući da je rešenje koje sada imamo u važećem zakonu bolje. Mislimo da nije potpuno osnovano upućivati lice u posebno odeljenje bez njegove saglasnosti, posebno ukoliko se zna o kakvoj specifičnoj instituciji se ovde radi. Ako znamo da poslovi u posebnom odeljenju zahtevaju najviši stepen odgovornosti, stručnosti i obučenosti, onda se postavlja pitanje - kako je uopšte moguće da najbolja lica budu upućena na rad u posebno odeljenje, ukoliko oni tamo odlaze potpuno nevoljno? Mislim da na taj način oni ne da neće biti motivisani, nego neće prosto biti ni podstaknuti da daju najbolje od sebe. Moram da podsetim da se ovde radi o pitanju koje je izuzetno važno. Ovde se radi o radu sa najtežom kategorijom osuđenika i da greške kod zaposlenih u tom slučaju nisu dozvoljene ili čak ukoliko se dese, one se vrlo skupo plaćaju. Šta se dešava ukoliko lice nije psihofizički stabilno, odnosno nije potpuno spremno za rad sa takvom kategorijom osuđenih lica? Šta ukoliko takve osobine dođu na videlo prilikom rada sa najtežim osuđenicima? Ko će da snosi bilo kakvu posledicu ukoliko dođe do takve greške? Mislim da o tom pitanju treba voditi računa, koristim vreme poslaničke grupe, mislim da je neophodno da se vodi računa o tome da i da je po našem mišljenju vrlo važno da se zaposleni upućuju na rad u posebno odeljenje isključivo voljno. Znači, govorim prvenstveno o tome zato što se zna da se radi o specifičnoj kategoriji lica, da se radi o specifičnom režimu i specifičnoj ustanovi. Takođe, moram da kažem da mi je potpuno jasno da danas postoji veliki problem kada je u pitanju broj zaposlenih u krivičnim, odnosno kazneno-popravnim zavodima, svesna sam tog problema, znam takođe da ima i onih drastičnih slučajeva kada na sto, pa čak i do 140 zatvorenih lica, ovde govorim i o pritvorenim i osuđenim licima, dolazi jedan stražar. To je zaista veliki problem, ali mislim da tom problemu treba prići i sa jedne druge strane. Postavlja se pitanje – kako danas izgledaju naši zatvori? Jasno je da su oni prebukirani. Danas u našim zatvorima, znači u svim kazneno-popravnim zavodima, se nalazi blizu 11.000 osuđenih, pritvorenih i prekršajno kažnjenih lica, a da kapaciteti naših zatvora, ukoliko želimo da poštujemo sve one evropske standarde, iznose 7.000 osuđenih lica. Mislim da neću pogrešiti ukoliko kažem da je Srbija po broju pritvorenih lica prva u Evropi. Nije redak slučaj da u zatvorima na 20 metara kvadratnih boravi deset lica, da se koriste ne samo kreveti na sprat, nego čak kreveti na tri sprata i da zatvorena lica vrlo često spavaju čak i na podovima. Mislim da zbog manjka samih finansijskih sredstava je vrlo neizvesno ili, da kažem, nerealno očekivati da će novi kapaciteti u najskorijem periodu biti izgrađeni ili će to biti vrlo teško. Zbog te činjenice smatram da država na jedan adekvatan način mora da pristupi rešavanju prebukiranosti samih zatvora. Podsetiću da u našim zakonskim rešenjima postoji način kako ovo pitanje može da se reši, prvenstveno sistemom uslovnog otpusta ili primenom alternativnih sankcija. Ona postoje u zakonskim rešenjima, ali se u praksi prosto ne primenjuju. Postavlja se pitanje - zbog čega? Takođe znamo da je u praksi vrlo retko da se primeni sistem uslovnog otpusta, čak i u situaciji kada sud odobri osuđenom licu molbu i čak kada se pristupi samom rešavanju po datoj molbi. Postupak traje dugo, tako da njegovo skraćenje kazne zatvora u tom slučaju je vrlo malo, odnosno beznačajno. Zbog toga smatram da je krajnje vreme da se država na jedan adekvatan način pozabavi ovim problemom i da predloži rešenja koja će prevazići sve ove probleme o kojima smo govorili.
Četiri minuta i 15 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, članom 2. predviđena je promena dosadašnjeg člana 6. Zakona. Tom izmenom predviđeno je da zaposleni u Upravi za izvršenje krivičnih sankcija citiram – uz njihovu saglasnost ili zbog potreba službe, bez njihove saglasnosti, na rad u posebno odeljenje upućuje direktor Uprave za izvršenje krivičnih sankcija, na predlog upravnika zavoda u kome se nalazi posebno odeljenje, na vreme do šest meseci. Da bi građanima koji prate ovaj prenos bilo jasnije, ovde je reč o davanju prava direktoru uprave koja se brine o zatvorima u Srbiji da zatvorske čuvare ili druge zaposlene u ovoj upravi s vremena na vreme upućuje na rad u novoizgrađeni specijalni zatvor u Zabeli da tamo čuvaju Milorada Ulemeka Legiju, Zvezdana Jovanovića, Dušana Maričića, pripadnike zemunskog klana i druge osuđene za organizovani kriminal. Mi iz SRS smatramo da je ovo rešenje nedorečeno i nedovoljno precizno, da ostavlja mogućnost za različita tumačenja, a uvek kada postoji mogućnost da se određena zakonska norma različito tumači, postoji mogućnost da se ona zloupotrebi. Osnovna mana ovog rešenja jeste ta što nije jasno precizirano koliko često zatvorski čuvar može biti upućen na rad u zatvorsko odeljenje. Zloupotreba koja se može dogoditi je sledeća – ukoliko se zaposleni zameri svom pretpostavljenom, direktoru ili nekom nižem činovniku, može se dogoditi da on na rad u posebno odeljen bude upućivan svake godine po šest meseci, što bi bilo besmisleno, praktično bi na neki način predstavljalo promenu radnog mesta. Zbog toga je SRS podnela amandman kojim predlaže da se ovo rešenje precizira, u tom smislu što bi zaposleni na rad u posebno odeljenje mogao da bude upućen ukupno do šest meseci u periodu od dve godine. Vlada je odbila ovaj amandman uz jedno obrazloženje koje ne pije vodu, Vlada je polupala lončiće i promašila temu. Čitam prvu rečenicu obrazloženja – Vlada ne prihvata amandman iz razloga što bi rešenjem predloženim amandmanom bio otežan rad posebnog odeljenja. Ovo nema veze sa vezom. Vlada kaže – šest meseci, mi kažemo – slažemo se, šest meseci, ali šest meseci u dve godine dana, da ne bi došlo do zloupotrebe. Drugo, reč je o poslovima koji podrazumevaju rad na radnim mestima koji su po zakonu mesta na kojima se staž osiguranja računa sa uvećanim trajanjem. Znači, u pitanju je beneficirani radni staž. Kakve veze ima to da li je radni staž beneficiran ili nije beneficiran? Kakve to veze ima sa time da li treba ograničiti mogućnost da neko na rad u Zabelu bude upućivan svakih šest meseci ili da bude upućivan šest meseci u dve ili tri godine. To nema nikakve veze. Treće obrazloženje, većinu poslova u posebnom odeljenju obavljaju zaposleni iz službi za obezbeđenje, a takvi poslovi podrazumevaju posebnu obučenost. Ovo takođe nema veze sa temom. Jedino što se može prihvatiti jeste ovo četvrto obrazloženje – usvajanje zakona je neophodno kako bi se sprečio nastanak problema popune radnih mesta u posebnom odeljenju. Mi to ne sporimo. Ali, ako postoji takav problem, takav problem ne treba rešavati tako što ćete stalno dovoditi zatvorske čuvare sa strane, nego što ćete izvršiti zapošljavanje obučenih stražara, zatvorskih čuvara na stalni rad u posebno odeljenje. Jasno je da se ova izmena zakona predlaže zbog Milorada Ulemeka Legije, uz čiju pomoć je deo sadašnje vlasti 5. oktobra 2000. godine preuzeo vlast u Srbiji, kao što je jasno da će ova izmena zakona izazvati nove budžetske troškove koji, po mom mišljenju, nisu opravdani, a evo i zbog čega. Vi ste u Zabeli napravili poseban zatvor za koji ste u vreme otvaranja tvrdili da je najbezbedniji zatvor na svetu, da iz njega praktično ptica ne može da pobegne. 4/1 DM/MJ 10,45-10,55 Za izgradnju tog zatvora utrošeno je stotine hiljada evra. Sad tvrdite da to nije dovoljno, da nije dovoljno ni zgrada, ni rešetke ni ne znam koliko tamo ima pojaseva zidova, nije dovoljan dvadesetočasovni video nadzor, nisu dovoljni postojeći stražari, nego je potrebno angažovati dodatne stražare. Da li je možda problem u tome, zaista to treba otvoreno reći? Što postojeći zakonski stražari u Zabeli i u Požarevcu neće da čuvaju Milorada Ulemeka Legiju i druge osuđene, ako je to problem to treba reći, tim problemom se pozabaviti na jedan drugačiji način. Postavljam pitanje, koliko će vaš obračun sa režimom Slobodna Miloševića, odnosno sa saborcima u rušenju režima Slobodana Miloševića koštati građane Srbije?Ovo pitam iz razloga što stičem utisak da nije u pitanju samo organizovana borba, borba protiv organizovanog kriminala, nego daju pitanja o malo osveta, svođenje nekih neraščišćenih računa. Navešću jedan primer. Na nedavnom suđenju u postupku oko oduzimanja njegove kuće na Ceraku, Milorad Ulemek je svedočio video linkom iz zatvora, iz tako takozvanog srpskog Alkatraza, bio je zatvoren ne između četiri zida, nego između četiri puta četiri zida. Oko njega su bili stražari. Ono što je zaprepastilo sve one koji su mogli da vide tu sliku, on je bio okovan lancima, tzv. bukagijama. Tek kada je odbio da svedoči, onda je stigao nalog sudije da mu se skinu lanci, da mu se skinu okovi. Moram da kažem, nemam nikakve simpatije prema Miloradu Ulemeku, ni prema onima koji ga drže u zatvoru. Međutim, mene taj odnos prema Legiji podseća na odnos koji je Habzburška monarhija imala u sudskom postupku protiv Gavrila Principa 1914. godine u Sarajevu. Vi se sećate da je Gavrilo Princip izvršio atentat na prestolonaslednika Franca Ferdinanda i zato je osuđen na 20 godina. On je u sudnicu tada u Sarajevu dovođen okovan u bukagijama. Narod to naziva bukagijama. Međutim, ako uporedite ova dva slučaja, verujte mi da kada napravite jedno poređenje, sva poređenja idu u prilog pravosuđa Austrougarske u odnosu, a na štetu u odnosu na pravosuđe Srbije. Navešću tri dokaza. Prvo, Gavrilo Princip nije svedočio video linkom, nije svedočio iz zatvora iz kojeg ne može pobeći, nego je na suđenje dovođen i objektivno je postojala mogućnost da ga neko ubije, da pogine ili da bude otet. Drugo, Principu je sudilo pravosuđe jedne druge države, okupacione države, a Legija je građani Republike Srbije, koji za ovu državu ima izvesne zasluge, tako ste tvrdili do pre nekoliko godina, očigledno naneo je veliku štetu. Međutim, činjenica je da je on za neka dela bio nagrađivan od ove države i dobio određene ordene. Treće, Princip je na suđenje izvođen u jednoj autoritarnoj carevini, u jednoj državi koja je postala pre 100 godina, gde nije bilo pomena o ljudskim pravima. Sa druge strane, vi okovanog Legiju na suđenje izvodite u 21. veku u državi u kojoj je priča o ljudskim pravima postala svakodnevna tema u kojoj ta priča postala unosan biznis, priča koju pričaju svakodnevno i vlast i opozicija i mediji i nevladine organizacije. Meni nikako nije jasno, koji je to razuman razlog da se čovek u četiri zida iz samice iz koje ne može ptica da pobegne, jednostavno ne postoji teorijska mogućnost, da se na suđenje pred kamere dovodi okovan u bukagije? Sledeće, voleo bih da na predlagač objasni šta znači jedna formulacija iz člana 2. na koji se ovaj amandman odnosi, citiraću član - "zaposlene u Upravi za izvršenje krivičnih sankcija" citiram – "uz njihovu saglasnost ili zbog potreba službe bez njihove saglasnosti, na rad u poslednjem odeljenju upućuje direktoru Uprave za izvršenje sankcija". Sad meni nije jasno čemu ovo "uz njihovu saglasnost", ako se u sledećoj rečenici kaže: "ili bez njihove saglasnosti". Znači, može na ćoše, ne mora na ćoše, može više, može manje. Ako je tako, zar nije bilo jednostavnije napisati bez pominjanja te saglasnosti da se zaposleni stražar upućuje u Zabelu na osnovu mišljenja Uprave za sprovođenje zatvorskih sankcija. Još jedna stvar mi nije jasna. Ovo navodim zbog toga što vi zaista pokazujete da nemate sluha na primedbe opozicije na amandmane koji su toliko logički, razumni, da je prosto nemoguće da ih ne prihvatite. Kaže, uz njihovu saglasnost ili zbog potreba službe bez njihove saglasnosti. Sada mene zanima, znači li to ako zatvorski čuvari idu u Zabelu, srpski "Alkatraz" uz svoju saglasnost, da to nije zbog potreba službe. Znači, ako ide po nalogu upravnika, onda ide zbog potreba službe, ako ide uz svoju saglasnost, onda očigledno ne ide zbog potreba službe i mene zanima da nam ministar odgovori zbog čega ide i zbog čega se upućuje. Hvala vam.
Sedam minuta i 40 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Na član 2. amandman je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Podneli smo amandman na član 2. kojim tražimo brisanje predloga, odnosno osnovnog člana 6. gde se reguliše, odnosno na gotovo stari način propisuje upućivanje bez saglasnosti ili uz saglasnost zbog potreba službe, zaposlene na radu u posebnom odeljenju, a to čini direktor Uprave za izvršenje krivičnih sankcija. S obzirom na to da se na ovo može izjaviti žalba nadležnom ministru za pravosuđe koja ne odlaže izvršenje rešenja, a što jeste sve češća praksa koja se primenjuje u postupanju organa države uprave, smatram da ovaj član ne samo da treba brisati, nego treba reći da upućivanje službenika Uprave već kompletno uređeno Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija i da se tim odredbama, na isti način, uređuje upućivanje, kao što pokušavate da uredite to ovom predloženom izmenom osnovnog člana 6. To se tamo čini na jedan celovitiji i jasniji način. Šta je još bio dodatni razlog što smo tražili da se briše ovaj član? Jeste to što shvatamo da je i ovde namera samo da se izbegne ono pravo obrazloženje, a to je da se ispravi greška načinjena prilikom donošenja ovog zakona, gde se išlo sa pogrešnim nazivom. Razlog za to je što vi navodite u obrazloženju za izmenu ovog člana da se ovakvim postupanjem, kad nekog upućujete bez njegove saglasnosti postiže ustvari to da mi šaljemo zaposlene koji su najodgovorniji, najstručniji i najobučeniji zaposleni da obavljaju određene poslove. Sad vi meni objasnite kako je moguće da ako je u prvom planu izmene i dopune ovog člana to da vi nekog zaposlenog, bez njegove saglasnosti, upućujete na rad van mesta u neku posebnu tamo upravu, šeste meseci ili šta ja znam duže, bez njegove saglasnosti, da na takav način postižete cilj odgovornijeg, kvalitetnijeg, stručnijeg itd., rada. To jednostavno nije u ljudskoj prirodi, nego je u koliziji jedno sa drugim. Ovaj član zakona ustvari govori o tome da vi, donoseći zakone ovde u Skupštinu na razmatranje, donosite predloge koji su potpuno nerazumljivi, neusklađeni sa nekim drugim zakonima, u suprotnosti sa Ustavom i jednostavno, ono što je najznačajnije, oni su neprimereni oblasti koju pokušavate da uredite zakonskim predlozima koji su neprimenljivi u praksi. Ovo stanje u oblasti zakonodavstva stvara ogromne teškoće sudovima. Znači, ka mi ovakve zakone ovde donosimo neusklađene, nerazumljive, neprimerene stanju, mi otežavamo život i privredi i građanima, stvarajući najveće probleme upravo u sudu. Oni moraju da se bave tumačenjem nejasnih zakona, pa čak imamo slučaj da isti organi za isti član zakona potpuno drugačije u praksi postupaju zato što im odredbe zakona omogućavaju tu različitost tumačenja. Ono što je najzanimljivije je to da vi ne shvatate da svaki zakon, kad se donese zahteva da određeno vreme posle primene u praksi treba da vidimo gde su slabe tačke zakona, gde se one sitne pukotine pretvaraju u rupe za zloupotrebu ili uz rascepe koji ustvari govore o neskladu onog što ste želeli da postignete zakonom, ako ste bili iskreni i stvarnosti koje te zakoni mogu ustvari da izazovu. U našim uslovima, praktično je nemoguće da se stvori sudska praksa za određene zakone, jer se oni toliko često menjaju. 5/1 MO/IP 10,55-11,05 Tek poslat predlog zakona u Skupštinu, Vlada već šalje svoje amandmane. Te usvojen, sledeća rasprava ili sledeća sednica mi imamo izmenu i dopunu tog zakona. To je jedna šuma propisa u kojoj se ne mogu više snaći ni oni koji treba da primenjuju zakone, ni oni na koje se odnosi, a najmanje oni čija prava navodno želite da zaštitite. Posebno hoću da ukažem na pitanje neustavnosti pojedinih zakona i na posledice vođenja postupka pred Ustavnim sudom i poništaja zakona. Neprekidno ukazujem na to, bez nekih posebnih rezultata ili vašeg osećaja za stvarnosti posledice takvih postupanja. Kao nesporan primer navodim vam Zakon o javnom informisanju, koji je usvojen avgusta prošle godine, za koji smo tada tvrdili da je u suprotnosti sa Ustavom i naveli smo jasne razloge za to. Kao što je poznato, odmah nakon usvajanja tog zakona, posle samo par dana podneta je inicijativa jednog građanina i predlog Zaštitnika građana za ocenu ustavnosti skoro čitavog zakona. Pre mesec dana Ustavni sud je dostavio odluku na 27 stranica kojima je poništio skoro čitav zakon. Poništaj zakona kod nas, nažalost, nije ništa neobično, a kod drugih ozbiljnih država je to prava retkost. Izmene pravosudnih zakona koje usvajamo na ovoj sednici su takođe dostavljene manje od 24 časa pre početka sednice, tako da smo praktično bili onemogućeni da dostavimo amandmane. Tvrdimo i sada da je najveći deo promena koje ste dostavili tim predlozima zakona neustavan i da će usvajanje tih zakona u tekstu, kako ste vi ovde to nama predložili, samo da stvori nove probleme i štete. Jednostavno moram da vam postavim pitanje – šta Vlada namerava da preduzme da se postupak pripreme i podnošenje zakona na usvajanje u ovom domu sprovodi na način da se obezbedi pristojan, neću reći viši, ali pristojan kvalitet zakona i izbegne donošenje zakona koji su u suprotnosti sa zakonima koji su već na snazi, ili onih koji nisu u skladu sa Ustavom? Mislimo da je krajnje vreme, gospođo Malović, da Skupština prestane da gubi vreme u ispravljanju grešaka onih koji vama pripremaju ovakve zakone, jer građani trpe zaista nemerljive posledice od takvih zakona. Jedno dopunsko pitanje. Dok ovde raspravljamo o izmenama zakona koji bi trebali da budu dati kao ispravka, dok u roku kraćem od 24 sata razgovaramo o zakonima koji će ponovo ući u suprotnost sa Ustavom, vi ste nama dostavili predlog obimnih izmena zakona o izvršenju krivičnih sankcija. Nalazi se na skupštinskom sajtu, dobili smo ga mi kao poslanici. Mi sa tim zakonom sada usaglašavamo ovaj. Usvajanje tog zakona predloženo je po hitnom postupku. Pitamo se, zašto po hitnom postupku, ako mi 29. uveče u trci sa vremenom, objašnjavaju već svi, u redovnom zasedanju treba da donesemo budžet? I ono što je primedba Evropske komisije i one reforme koja je u stvari bila lustracija, nećemo stići, ili ćemo možda stići, da uradimo u minut do 12. Šta znači hitan postupak izmene zakona, po kojem vršimo usklađivanje ovog zakona u trenutku kad znate da on neće stići da se raspravi? Mogu da kažem da je to samo jedna obična farsa. Mogu da budem malo i oštrija, ali zasluženo, da je to rezultat jedne potpune dezorganizacije u Ministarstvu pravosuđa, koje bi moralo da nosi barjak zakonitosti zakona koji su pravedni, logični i zaista nas kvalifikuju da budemo u društvu ozbiljnih država EU. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta od vremena zamenice predsednika poslaničke grupe, čime je celokupno vreme koje je na raspolaganju iskorišćeno i još dva minuta i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je u stvari posledica i u saglasnosti sa amandmanom koji su podnele moje kolege Miloš Aligrudić i Milica Radović, tj. zasniva se na stavu da mi ne prihvatamo da se menja deo zakona koji se odnosi na to da se bez saglasnosti zaposleni u Upravi upućuju u posebna odeljenja. Naravno, u tom smislu, ako nema te odredbe da se bez njihove saglasnosti upućuju u posebna odeljenja, onda je nepotrebno i predvideti postojanje pravnog leka koji bi koristio za izjavljivanje protiv takvog jednog rešenja. Ono što želim da kažem jeste da ima mnogo kontradiktornosti i nejasnoća kada su u pitanju ove izmene zakona i ovaj član zakona. Ono što uočavamo i na ovoj sednici, imali smo nekoliko rasprava i na prethodnoj, jeste da Vlada kreće sa jednim liberalnim pristupom da se obezbeđuju različita prava zaposlenima. Imali smo takav slučaj i kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama državnih službenika, a evo sada i ovaj zakon. Onda nakon toga, uočavajući probleme u planiranju, menjanju i sužavanju prava zaposlenih, tako je kad su bili u pitanju državni službenici, ne može više pitanje prekovremenog rada da se definiše, može da se definiše bez njihove saglasnosti, a evo sada i pitanje zaposlenih u posebnom odeljenju. Postavlja se pitanje kako se planira i kako se sagledava stanje u jednoj oblasti kada se uređuje zakonom. Neverovatno je da smo mi nakon godinu dana imali jednu ozbiljnu raspravu po ovom zakonu, kojeg smatramo izuzetno važnim, gde je upravo predmet te rasprave bila činjenica na koji način će se zaposleni upućivati u posebna odeljenja. Sada dolazimo do toga da u obrazloženju ovih izmena zakona predlagač kaže da je u stvari pogrešio u proceni potrebnog broj zaposlenih u posebnom odeljenju. Naravno, postavlja se pitanje šta su posledice ovakvih izmena? Onako kako ste vi to definisali u obrazloženju, apsolutno ne možete postići takav efekat. Ako želite da dobijete u jednoj osetljivoj stvari, kao što je ovo pitanje upućivanja zaposlenih u posebna odeljenja, stručnog, obučenog, kvalifikovanog i motivisanog zaposlenog, nećete ga dobiti ako ga terate tamo, bez obzira na sve pogodnosti koje ste naveli i koje on ima po ovom i po drugim propisima. On neće biti motivisan i ne može da se tvrdi da će se, kaže, problemi koje propis treba da reši u obrazloženju zakona na poslovima koje obavljaju najodgovorniji i najstručniji i najobučeniji zaposleni… Oni ne mogu biti podvedeni pod ovu kategoriju, jer im nedostaje motivacija. Oni su naterani. Oni možda ne žele da imaju duplo veću zaradu, ne žele da imaju plaćene troškove, drugu vrstu naknada. Prosto, neće to, ne žele tamo da idu, a vi ih terate. Onda se postavlja pitanje kako će oni da rade taj posao kada tamo odu bez njihove volje? Koje se sve tu opasnosti pojavljuju i po pitanju korupcije i uopšte činjenice da oni tamo treba da vode jedan posao koji je izuzetno važan, izuzetno složen i izuzetno opasan? Prema tome, ne možete motivisati zaposlene, očigledno, jer imate taj problem i sada. Ne možete ih motivisati samo parama, nego je potrebno i nešto drugo. Potrebno je u stvari izvršiti ozbiljnu kadrovsku analizu, preispitati stanje koje postoji u čitavom sistemu zaposlenih u Upravi i eventualno potražiti drugačija rešenja, osim toga da ćete ljude naterati protiv njihove volje da tamo idu. Mislim da ulazite u veliki problem, da ćemo se vrlo brzo suočiti sa tim problemom, eventualno do nekih novih izmena zakona, i da ćemo, nažalost, o ovom važnom zakonu ponovo raspravljati. Pitanje koje jeste važno je i pitanje stanja u zatvorima. Ovo će napraviti još dublji problem, a kako ćete odgovoriti na ono što je u upitniku Evropske komisije i ono što vam je rečeno u izveštaju Evropske komisije, što se odnosi na stanje u zatvorima, to je poseban problem, ali sigurno u nekom povoljnijem svetlu nećete učiniti to stanje ovakvim rešenjima. Hvala. 6/1 LjS/TĐ 11,05-11,15
Iskorišćeno je tri minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? Da, narodni poslani Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kod člana 2. Predloga zakona o izvršenju kazni zatvora za krivična dela organizovanog kriminala su stvari uglavnom jasne. Dakle, da li država ima problem sa brojem ljudi koji treba da rade u posebnom odeljenju Uprave za izvršenje krivičnih sankcija? Očigledno ima. Zbog toga Narodna skupština i pristupa izmenama ovog zakona. Šta onda radi država koja ima problem sa dovoljnim brojem svojih službenika koji treba da rade u jednom njenom organu? Pa, šalje ih na rad u taj organ. Vlada se, međutim, ponaša na jedan način koji apsolutno nije razumljiv. Imate problem sa brojem ljudi koji treba da rade u posebnom odeljenju Uprave za izvršenje krivičnih sankcija, ali onda kažete – slaćete zaposlene na osnovu njihovog odobrenja ili, ako potrebe službe to zahtevaju, i bez njihovog odobrenja. Potrebe službe postoje i u jednom i u drugom slučaju. Niko ne radi u posebnom odeljenju Uprave za izvršenje krivičnih sankcija zato što to ne zahteva potreba službe. Naravno da je potreba službe nešto što se pretpostavlja. Potreba službe kaže da u posebnom odeljenju Uprave za izvršenje krivičnih sankcija mora da radi određeni broj zaposlenih. Da li ih sada ima dovoljno? Nema ih. Dakle, treba poslati određeni broj zaposlenih iz jedne organizacione jedinice zavoda u kome se nalazi posebno odeljenje, u to posebno odeljenje. Ovde je potpuno irelevantno pitanje volje onih koji rade u državnoj službi, da li oni hoće ili neće da rade u posebnom odeljenju. SRS ne može da prihvati konstataciju pojedinih kolega narodnih poslanika, koji kažu – znate, ne postoji volja da se radi u posebnom odeljenju. Ko nema volju da radi u posebnom odeljenju, izgubiće državnu službu. To je vrlo jednostavno. Zamislite policajca koji na ulici kaže – neću da privedem kriminalca koji je zatečen u izvršenju krivičnog dela, nemam volju. Dakle, to pitanje ne treba da se postavlja. Ovde se samo postavlja pitanje da li država želi da reši problem nedovoljnog broja zaposlenih u posebnom odeljenju ili ne želi. Ako želi, onda zaposleni iz jedne organizacione jedinice treba da bude poslat na rad u posebno odeljenje, bez obzira na njegovu volju. Pitanje volje se postavlja u privatno-pravnim odnosima, u obligacionim odnosima, kod zaključivanja ugovora, pa onda, ako neću, ne može niko da me natera da zaključim neki ugovor. U državnoj službi tzv. autonomija volje je svedena na minimum, kao što je autonomija volje svedena na minimum i u nekim drugim društvenim odnosima. Zamislite kad bi građani rekli – nemam volju da platim porez ili – nemam volju da platim sudsku taksu ili, dok je bilo obavezno služenje vojnog roka – nemam baš jaku volju da idem u vojsku. Dakle, u mnogim pitanjima društvenih odnosa, tamo gde je zastupljen javni interes, apsolutno se ne postavlja pitanje volje, nego ili nešto mora da se uradi ili ne mora. Ovde očigledno država mora nešto da uradi, jer definitivno Republika Srbija ima problem sa brojem zaposlenih u posebnom odeljenju. Da li je to zbog toga što, kao što su rekle neke moje kolege i kao što sam i ja rekao u načelnoj raspravi, nema dovoljnog broja zaposlenih u posebnom odeljenju koji treba da čuvaju, kako vi kažete "kriminalca broj jedan u Srbiji" Milorada Ulemeka Legiju ili je neki drugi razlog u pitanju. U svakom slučaju, ova država ima problem sa brojem zaposlenih u posebnom odeljenju. Ona taj problem može da reši jedino tako što će određeni broj zaposlenih da pošalje na rad u posebno odeljenje. Tu se apsolutno ne postavlja pitanje volje. Ovde je problem nastao i zbog toga što je Vlada na nespretan način formulisala član 2. Ako pročitate član 2. Predloga zakona, onda vidite da izgleda potrebe službe postoje samo kada se zaposleni šalje bez njegove saglasnosti, a kada se zaposleni šalje uz njegovu saglasnost u posebno odeljenje, onda potreba službe ne postoji. Verovatno je greška u konstrukciji rečenice, verovatno je jezička omaška, ali potreba službe definitivno postoji, bez obzira na to da li postoji saglasnost zaposlenog ili ne postoji. Ovde, budući da je izuzetno zastupljen javni interes, ne postavlja se pitanje da li neko želi ili ne želi da radi u posebnom odeljenju. Ako radi u državnoj službi, ima da radi na onom radnom mestu na kome ga pretpostavljeni rasporedi. Tako se to radi u svakoj normalnoj državi. SRS uopšte nema nameru da brani bilo koga ko je osuđen pred nadležnim pravosudnim organima Republike Srbije. Nemojte ni na kraj pameti da bude ni vama, gospođo ministre, ni narodnim poslanicima, niti građanima Srbije, da sada SRS treba da izigrava drvenog advokata Legiji ili bilo kome. Ne, Legija nije bio naš politički prijatelj nikada, bio je politički prijatelj ovog režima. Nama, što kaže narod, ni iz džepa, ni u džep. Mi pokušavamo da se ponašamo kao jedna ozbiljna, racionalna i državotvorna stranka. Da li država ima problem sa brojem zaposlenih u posebnom odeljenju? Ima. Ko se sve nalazi u posebnom odeljenju, to je drugo pitanje. Definitivno ova država ima taj problem i jedini mogući način da se problem reši jeste da se određeni broj zaposlenih pošalje u posebno odeljenje, pri čemu se apsolutno ne postavlja pitanje njihove volje, jer se pitanje volje ne postavlja ni kod drugih državnih službenika. Drugo, potreba službe kao pravna kategorija postoji i potpuno je irelevantno da li zaposleni ide na rad u posebno odeljenje uz svoju saglasnost ili bez svoje saglasnosti. Dakle, apsolutno postoji potreba služba za većim brojem zaposlenih u posebnom odeljenju, a ta potreba službe proizilazi iz javnog interesa.
Iskorišćeno je četiri minuta i 45 sekundi od vremena zamenika predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se predlaže dodavanje novog člana 2a. podnela je grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Da, narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
U najkraćem da obrazložim rešenje, gde smo mi u članu 2a predvideli da se, zbog cilja koji ste vi proklamovali – dobijanja kvalitetne uprave u kojoj će neko najodgovornije, najstručnije, a da bude najobučeniji, obavljati taj posao, mi smo dali amandman sa dopunom člana 2. koji glasi: "Za načelnika iz stava 1. ovog člana može se rasporediti lice koje je steklo visoko obrazovanje drugog stepena, odnosno da ima završene master akademske studije ili visoko obrazovanje stečeno u skaldu sa propisima koji su važili do stupanja na snagu Zakona o visokom obrazovanju i koje je zakonom izjednačeno sa akademskim nazivom master". Sve primedbe koje sam vama iznela kao propuste prilikom podnošenja Predloga zakona, da su ne usklađeni sa drugim zakonima, mi upravo ovim amandmanom na član 2, dodavanjem člana 2a to rešavamo. U skladu sa onim što je Zakonom o visokom obrazovanju, koji je donet 2005. i 2007. godine, ali doneto je autentično tumačenje u 2008. i 2010. godini, gde su promenjena akademska zvanja i nazivi, vrsta i nivoi studija, sada primenjena na ovaj zakona, da nam se po četvrti put ne bi vratio na usaglašavanje, ili da ne bi nekome palo na pamet da drugačije tumači odredbu da ovaj posao radi zaposleni koji je stručan i osposobljen za taj posao. Bez obzira na to što je ovaj zakon ušao u proceduru u avgustu mesecu, gospođo ministre, morate da imate nekoga ko prati usvajanje zakona ovde. Usvojen je amandman poslaničke grupe Napred Srbijo SNS, kada smo razmatrali Zakon o državnoj upravi i u članu 84. je propisano da državni službenik mora imati navedeni stepen obrazovanja da bi mogao da vodi upravni postupak, pa je neophodno da ovu navedenu odredbu bukvalno usvojite, da bi ovaj zakon ušao u jedinstveni pravni sistem države Srbije. 7/1 BD/MĆ 11,15-11,25 Bolje je to uraditi sada, nego ponovo za par meseci raspravljati o tom istom zakonu. Znači, prosto smatram da je neophodno član 2a usvojiti da bi on bio usklađen sa Zakonom o državnoj upravi, zbog postupanja u upravnom postupku, koji će sigurno biti, a takođe i u skladu sa autentičnim tumačenjem Zakona o visokom obrazovanju, koji je donet od 2010. godine. Hvala.
Iskorišćeno je 55 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović i Miloš Aligrudić. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo zaista amandmanskom intervencijom na ovaj član zakona želeli da damo doprinos tome da se konzistentno izvedu rešenja koja su ovde definisana. Naime, zašto izdvajati i zašto, kada je u pitanju provera imovine, posebno definisati položaj upravnika zavoda i načelnika posebnog odeljenja u odnosu na druga lica koja su definisana u članu 10. stavu 5. osnovnog teksta zakona? Naime, upravo smo govorili o tome na koji način mi sad zaposlene tretiramo i obavezujemo da idu, da obavljaju poslove protiv njihove volje, bez obzira na to u kom stepenu oni zaista mogu da ispune tu svoju obavezu, kada su bez ikakve saglasnosti su tamo upućeni, ali kada već hoćemo da sprečimo bilo kakvu mogućnost korupcije, bilo kakvu mogućnost zloupotreba, onda bi bilo dobro da se imovina upravnika zavoda, načelnika posebnog odeljenja vodi i proverava u Agenciji za borbu protiv korupcije, a ne u nekoj nadležnoj organizacionoj jedinici u sedištu uprave. Pre svega, ko nam može garantovati da će takva jedna evidencija u nadležnoj organizacionoj jedinici u sedištu uprave biti pravilno vođena, da neće zloupotreba? Ko nadzire te podatke i da li ikome oni bivaju dostupni? Mi iz ovog teksta zakona to ne vidimo. Naravno, sad će se reći - pa lica koja su ovde nabrojana spadaju pod lica koja su definisana zakonom u Agenciji protiv korupcije, ali upravo zbog osetljivosti problema, zbog značaja koji oni imaju i u ovom zakonu i u pravosudnom sistemu da kažem, i u kaznenom sistemu i zbog mogućnosti da budu predmet korupcije, bilo bi dobro da jedno telo, koje je osnovano ovde u Narodnoj skupštini, Agencija za borbu protiv korupcije, vodi i podatke o njihovoj imovini i naravno, bez njihove volje, u nekom periodu proverava da li je došlo do promena u njihovim imovinskim kartama. Ne vidim zašto je ovaj amandman odbijen? Ne vidim šta će Vlada da dobije time, što će mesto i, hajde da kažemo, prostor gde je korupcija u stvari najveća, ono što je u neposrednom okruženju posebnog odeljenja, a to je upravnik zatvora i načelnik posebnog odeljenje i zaposleni sprečiti mogućnost pojave korupcije. Naravno, korupcija je moguća i kad su u pitanju predsednik suda, predsednik ovlašćenih sudija, predsednik Apelacionog suda, itd. Ali, mogući stepen korupcije, moguća korupcija, koruptivna radnja koja bi dala povoljnost licima koja izdržavaju kazne zatvore je upravo najneposrednija, najviše moguća od ovih lica koja su definisana u članu 10. stavu 1. Prema tome, pozivam vas da prihvatite ovaj amandman, kad Agencija već radi tolike poslove neće joj biti problem da vodi evidenciju imovine i ovih lica i da u krajnjoj liniji da se nekakav doprinos ili se bar bude mirne savesti da se pokušalo sprečiti da se korupcija u ovom obliku ovde izvrši. Hvala.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, koliko nam je ostalo vremena za ovih 17 zakona?
Šesdeset minuta.
Hvala. Ovaj amandman Vlada nije prihvatila zato što smatra da je rešenje koje je Vlada napisala bolje. Odmah da vam kažem, to nije nikakva argumentacija, nije nikakav razlog za odbijanje amandmana, jer kad bih vam pričao šta je sve Vlada smatrala da je bolje, pa je ispalo gore, spisak bi bio poprilično veliki, verovatno 16 dana ne bih mogao sve da nabrojim. Sa gnušanjem moram da konstatujem da se proevropski zakon menja na jedan proprimitivniji način. Sa kojim pravom proevropske zakone menjate? Ko je vas ovlastio da uvodite nove standarde koji su mimo Evrope? Kakav je to način? Kad je država u drugom stanju, prilikom donošenja zakona ili prilikom ovih izmena? To je prosto neverovatno. Zašto menjate mnogo dobar zakon? Najbolji zakon je bio onog dana kada smo ga usvajali, 2009. godine. Sada nam dolazite ovde da nam menjate najbolji evropski zakon koji je pohvaljen od Venecijanske komisije, od Holbruka, od Medlin Olbrajt, od NATO pakta, od SAD, od EU, od Bugarske, od Rumunije, od Tačija, Haradinaja. Hoćete da nas posvađate sa celim svetom. Vi malo, malo, pa stičete neku naknadnu pamet, pa onda kada nemate razloga da usvojite amandman kažete – vi smatrate. Koja vam je garancija, kada vi smatrate? Koji je to argument? Oni smatraju da je njihovo rešenje bolje i posle nekoliko meseci pojavi se neki drugi organ, ponovi sve one reči što su rekli srpski radikali i onda ovi referiraju, više ne smatraju, do nekog novog pokušaja kada će ponovo da smatraju. Sada, da li neko može da shvati ovu situaciju koja je nastala odbijanjem ovog amandmana? Vlada kaže ovako – imamo realno velikih problema da obezbedimo službenike koji će da rade kao stražari u posebnom odeljenju, niko neće, iako su date velike beneficije. Ulazimo u uzrok zašto to neko neće, nego menjamo zakon, pa kažemo – neće više biti potrebna saglasnost, sada će to po službenoj dužnosti, a kada podnesemo amandman da treba po službenoj dužnosti da se provere ti ljudi koji tamo treba da rade, onda oni kažu – ne može takav amandman, to može po potrebi i po potrebi treba da stoji u zakonu. Ko treba to da zaključi kada je po potrebi? Milan Obradović, iz milošte zvani Rambo. On? Nemojte molim vas da mi kažete da je on neki argument. Agencija za borbu protiv korupcije, Čedomir Čupić, on argument? Izvinite, molim vas, čovek koji je 2003. godine propao kao kadar Montgomerija sa Otporom i sada su se implitirali u sve strukture. Homen je došao ministarstvo, Rambo je došao da kontroliše zatvore, Čupić kontroliše agenciju. Ovde imate nekoliko primeraka, u advokaturi imate. Sada se nalazimo pred problemom – da li je zakonsko rešenje normalno, ustavno i kakva je praksa? Praksa je katastrofa. Poučeni iskustvom kakva je praksa nemamo moralno pravo da glasamo za neke izmene koje bi možda i ličile na nešto ustavno i zakonito. Zašto? Zato što se u praksi to krivi. Samo da vas podsetim na jednu stvar. Svako ko se nalazi na izdržavanju kazne zatvora, on je pod merama resocijalizacije. Svrha sankcije i kazne zatvora jeste da se dotična osoba osposobi za normalan život, a vi, šta demonstrirate? Demonstrirate mržnju, osvetu, demonstrirate sve ono što nije tekovina EU, niti Konvencije za zaštitu ljudskih prava. Kod nas se dešava inverzija, oni koji su duvali balone kada je bila sahrana Miloševiću, napredovali u društvenoj strukturi, postali turbo moralni likovi, a sve drugo ćemo da osudimo. Ne želim da komentarišem ni jednu presudu, samo želim da vas skrenem pažnju da postoje neki slučajevi kada oni koji vrše vlast, koji su dužni da obaveste građane o svemu i svačemu pobrkaju nekoliko uzroka i nekoliko razloga, pa sa gledišta motiva i izvršioca imamo široku lepezu mogućih varijanti. 8/1 GI/MS 11,25-11,35 Samo vas podsećam na situaciju da i ono što se desilo tamo pred početak Drugog svetskog rata u Nemačkoj, kada je zapaljen Bundestag, posle 75 godina je priznato da je pravosnažna presuda bila montirana. Pričaćemo o porodici Rozenberg, pričaćemo o Drajps aferi itd. Stičem utisak da vi niste u mogućnosti čak ni da uposlite u toj službi one difovce koje ste naknadno zaposlili da budu policajci i stražari. Završili ljudi DIF, imaju žutu člansku kartu itd. Skoro smo imali situaciju kada je bilo suđenje velikom kriminalcu Bosiljki Mladić i jedan iz obezbeđenja je bio nervozan. Odmah sam ga smirio kada sam mu rekao da mu je pala članska karta DS i on se sago mahinalno čovek da uzme tu člansku kartu. Nema članske karte i suđenje moglo da bude mirno u novoj sudnici itd. Vi sada očekujete da mi saučestvujemo sa vama koji ste u nekom stanju, u nekom stanju previranja, ne znate rešenje. Ko će da proverava - Agencija za borbu protiv korupcije ili ovo posebno odeljenje ili ono vodi evidencije, a dva nadležna ministarstva proveravaju sve ono što može biti uzrok za korupciju i sukob interesa. U Agenciji za borbu protiv korupcije imate ljude koji su trajno u sukobu interesa. Kad pogledate onog Zorana Stojiljkovića, on je i sa sindikatima i na fakultetu, i u agenciji i u nevladinim organizacijama, svuda ga ima. On je postolje a vi ne smete da mrdnete. Oni vas kontrolišu zato što vaše zajedničke gazde nemaju poverenja u vas. Još niste podneli izveštaj za one silne milione potrošene na sređivanju pravosuđa. Koliko ste dužni za onu zgradu – 500 miliona dinara. Koliko ste građevinskih firmi upropastili? I vi smatrate? Pa, vama je zabranjeno da smatrate. Vi kad smatrate nastaje katastrofa za državu. Naravno, ne apelujem da vi usvojite amandman pošto ste dali mišljenje da ga odbijate, ali sad razmislite o pretposlednjem stavu ovog člana gde kažete – način provere urediće se propisom Vlade. Kako će to da se radi? To prihvatam, ali zašto taj princip nije prisutan u drugim propisima, nego tamo ovlašćujete neke ministre da propisuju postupak i sve drugo? Eto vidite kako vi gledate pravni sistem RS. Vi ste ga razorili totalno i uvek ste u pravu. Proevropski, turbo evropski, turbo NATO, protači, prosrpski. Pa, ko će da vam pohvata ono što vi radite? Nemojte da usvojite ovaj amandman, molim vas, jer ne znam šta bi se desilo kada bi ste to uradili.
Iskorišćeno je šest minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Član 3. Predloga tretira proveru imovine kojom raspolažu zaposleni koji treba da rade ove poslove. Predložili smo da se član 12. promeni i da glasi da su lica iz člana 10. stav 1. dužna da pre stupanja na rad dostave izveštaj o svojoj imovini i o prihodima i o imovini i o prihodima supružnika ili vanbračnog partnera, kao i maloletne dece, ukoliko žive u istom porodičnom domaćinstvu, kao i o naknadinim promenama na imovini. Drugi stav našeg amandmana glasi da na sadržinu izveštaja i praćenje imovinskog stanja shodno se primenjuju odredbe zakona kojima se uređuje sprečavanje sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija. Registar imovine lica iz stava 1. ovog član vodu Uprava, a podaci iz registra su službena tajna. Gospođo ministre, milim vas da ovaj član 12. usvojite, a ne vaše osnovno rešenje koje je nesaglasno sa Ustavom, dovodi u kršenje ljudskih prava lica koja su zaposlena u ovim organima i, pod navodnom formom veće kontrole, u stvari ne činite nikakvu kontrolu za ova lica. Znači, dovoljno je da njihovi prihodi i imovina budu uređeni sa važećim zakonima. Ono što ste predložili krši ljudska prava, krši međunarodne konvencije o zaštiti ljudskih prava i sloboda i ne sprečava sukob interesa, a valjda nam je to osnovini cilj. Ono što je posebno zanimljivo, kao kod rešenja za DRI, opteretili ste instituciju sa toliko mnogo poslova kojima ne može da odgovori kvalitetno ni u fizičkom vremenu, ni sa brojem zaposlenih, ni sa kapacitetima koje ima, da bi u stvari mogli da relativizujete rezultate koje ona donosi. Na isti takav način, primenom tog principa, tražite da se podnose izveštaji o vrlo širokom krugu lica rodbine sa kojom neko koga želite da kontrolišete možda i nema kontakta, braća od stričeva, ujne, strine, ljude koji čak nisu ni dužni da dostavljaju podatke, niti će se možda odazvati dostavljanju ovih podataka. Šta je posebno nedopustivo? To što se ovakvim propisanom članom 12. napisali "lica iz člana 10. stav 5. ovog zakona", pa se provera koju predlažete članom 12, da se vrši preko BIA i ostalih specijalnih ustanova, u stvari propisali da se to odnosi i na predsednike sudova i sudija, kao i na tužioce. Njih na ove poslove raspoređuje Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca, pa nije prihvatljivo da ih kontrolišu tajne službe i redovna policija ili možda mislite da je to primereno? Da li to možda znači da će Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca svoje odluke da zasniva na tajno prikupljenim podacima DB i policije? Čudi što takav zakon predlaže vaše Ministarstvo pravde, a možda i ne čudi, pošto su svojevremeno neki pravosudni funkcioneri izjavili da izbor sudija i tužilaca vrše upravo na osnovu podataka dobijenih iz BIA i policije. Već sam jednom rekla u načelnoj raspravi i ponavljam da ovaj način vršenja bezbednosnih provera, provere imovnog stanja i način evidentiranja prikupljenih podataka nije ni u skladu sa članom 42. stav 2. Ustava. Mislim da ga kao takvog treba izbrisati. Ono što je posebno zanimljivo jeste da takva odredba ne može se tumačiti tako da se zakonom može ovlastiti izvršni organ da to uredi podzakonskim aktom, kao pokušavate da propišete ovim zakonom. O tome već postoji jasan stav Ustavnog suda, koji niti Vlada niti ministarstvo ni Narodna skupštine ne bi smeli da ignorišu ili želite da imamo još jedan neustavni zakon i da Ustavnom sudu damo još malo materijala za rad, jer ih niste dovoljno opteretili? Jedno pitanje je kako to u životu izgleda, gospođo ministre, saradnja policije, pravosudnih organa i postupanja i provere imovnog stanja i brzog reagovanja? Izgleda ovako. Privodite čoveka kojem nije evidentirana uredno uplaćena kazna za pogrešno parkiranje, tj. za prekoračeno vreme boravka na parking mestu od 1 300 dinara sa troškovima postupka. Uredno dođu dva policajca na vrata da privedu onoga ko je pre šest meseci uplatio tu i takvu kaznu na uplatnici odštampanoj baš kod tog i tog sudije za prekršaje. Ta dva organa imaju problem koordinacije saradnje i dostavljanja podataka, ali se za Nemanju Kolesara i Janjuševića nisu mogli obezbediti dokazi. Da li na to neko ima neki komentar? Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se predlaže dodavanje novog člana 3a podnela je grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 29, na koji se odnosi amandman 3a, propisano je u stavu 1. da se osuđenik po pravilu smesti odvojeno od ostalih osuđenika, lice koje je osuđeno za organizovani kriminal. Međutim, po svim međunarodnim konvencijama to je kršenje tih konvencija, kojih smo između ostalog i mi potpisnici, a to iz razloga zato što se smatra da odnos prema osuđenim licima treba da bude human. Vlada je naravno, kao i sve naše amandmane, ovaj amandman odbila, a kakav je danas tretman prema osuđenim licima u najmanju ruku može da se kaže da nije u skladu sa međunarodnim propisima i konvencijama gde smo i mi potpisnici. U Srbiji trenutno postoji samo jedan zatvor za izdržavanje kazne žena i to u Požarevcu. Upravnik tog zatvora je izvesna Anka Gogić-Mitić, koja se vrlo malo bavi tim poslom upravnika, nekako više voli da putuje, da se slika, da da poneku izjavu za novine, tako da ona u ovoj raspravi meni nije interesantna. Interesantan mi je zamenik upravnika, izvesni gospodin Vladica Božilović, inače bivši oficir Vojske, koji je iz Vojske oteran zato što je lečen od ozbiljnih bolesti zavisnosti. Takav zamenik upravnika osuđena lica ženskog pola u zatvoru u Požarevcu naziva: "lepotice, devojčice, lutkice, robijašice". Da li treba da vam kažem da su te osuđenice po pravilu mlađe i privlačnije? One koje su starije i one koje su manje privlačne, prema njima se ponaša kao narednik iz američkih filmova, koji im komanduje: "mirno, nalevo, nadesno, marš napred itd". Međutim, ni ovo nije najgore što je taj gospodin mogao da uradi. Pre nekoliko meseci u tom ženskom zatvoru, u paviljonu gde spavaju osuđena lica izbio je požar. Upalio se elektrorazvodni orman. Osuđena lica o tome su obavestila stražare, a zamenik upravnika je naredio stražarima da nateraju osuđena lica da gase požar klase E, bez odgovarajuće opreme i bez odgovarajuće obuke. Kada je pretilo da osuđena lica zbog panike otrova koje udišu, počnu da se samopovređuju ili međusobno povređuju jedan od stražara je samoinicijativno otvorio vrata paviljona i sa odgovarajućom opremom do dolaska profesionalnih vatrogasaca ugasio požar. Vi to nazivate humanim odnosom prema osuđenim licima. Neću da ulazim u razloge zašto su one osuđena. Po zakonu piše da osuđena lica gube jedna određena građanska prava koja im pripadaju po Ustavu, ali ovakvo ponižavanje, ovakvo maltretiranje i ovakvo nestručno vođenje jedne takve ustanove ne može više ovom gospodinu da se dozvoli. Ako rešite da pošaljete inspekciju tamo, voleo bih da proverite i putne troškove vozila koje pripada upravniku zato što se troši preko milion i po dinara godišnje, prema saznanjima koja ja imam, a osuđena lica, žene nemaju ni za sredstva za ličnu higijenu. Još ih upravnik i zamenik upravnika prisiljavaju da se o tome same staraju i same nabavljaju. Takav je humani odnos u našim zatvorima i ne bi bilo loše da i taj gospodin potpadne pod sve ove mere koje predviđate za lica koja će da rade u specijalnim ustanovama za izdržavanje kazne. Po meni, on više nikada ne bi mogao da bude rukovodilac ni u jednom državnom organu, ni u jednom zatvoru. Jedino što bi mogao, mogao bi da dobije otkaz.
Iskorišćeno je dva minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Ministarska Snežana Malović ima reč.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ove činjenice koje ste danas izneli predstavljaju zaista ozbiljnu zabrinutost i kao ministar pravde već danas u toku dana ću tražiti da nadležna inspekcija proveri vaše navode i sa izveštajem koji budemo dobili bićete upoznati i vi i javnost Srbije. Želim samo da ukažem na činjenicu da mi iz Ministarstva pravde i Uprave za izvršenje krivičnih sankcija nismo imali problem sa utvrđivanjem bilo čije odgovornosti kod nas jednostavno važi pravilo da ćemo sankcionisati i svaku nedoslednost, svaki propust ili zloupotrebu u radu, a sa druge strane, nagrađivaćemo sve one koji pokažu određenu požrtvovanost. Kroz praksu koju smo do sada imali jednostavno se može utvrditi istinitost mojih reči. Svakako u toku dana biće upućena inspekcija. Zahvaljujem se.
Molim Službu Narodne skupštine da stenogram izlaganja narodnog poslanika Veroljuba Arsića u toku današnjeg radnog dana dostavi ministarki pravde Snežani Malović, da bi mogla da pokrene proceduru. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Radović.
Podneli smo ovaj amandman jer smatramo da nije osnovano osuđenom licu uskraćivati pravo na specijalistički lekarski pregled, a takođe nije osnovano uskraćivati to pravo u onoj situaciji kada je on voljan da taj pregled plati. Zašto ovo govorim? Zbog toga što su u poslednje vreme rađene mnoge studije koje su pokazale da osuđena lica u Srbiji i srpskim zatvorima nemaju adekvatnu medicinsku pomoć. Naravno da je poznato da se medicinska pomoć ukazuje u onim situacijama kada se mere prinude, uslovno govoreći, koriste u skladu sa zakonom, ali šta ćemo u onim situacijama kada je na delu klasično zlostavljanje? Svesni smo svi mi ovde u sali i svi oni koji se malo bave ovim pitanjem da se ljudska prava u srpskim zatvorima ne poštuju u onom obliku kako bi to trebalo i da sami primeri zlostavljanja i surovog ponašanja nisu nažalost retka pojava. Ovde treba takođe reći da je ohrabrujuća činjenica da se ipak vremenom broj samih slučajeva surovog postupanja smanjuje, da se smanjuje broj prekoračenja ovlašćenja samih stražara i nasilja, ali ipak postoje slučajevi pojedinačni surovog postupanja. Treba praviti razliku između kazneno-popravnih zavoda otvorenog i zatvorenog tipa, jer u otvorenom tipu ti slučajevi zlostavljanja takoreći da ne postoje, ali treba pogledati isto i kakva je situacija recimo u kazneno-popravnom zavodu u Požarevcu, a posebno kakva je situacija u istom tom kazneno-popravnom zavodu kada su žene u pitanju. Zbog toga smatram da ovaj amandman koji smo podneli ima osnova. Treba da bude prihvaćen i mislim da njegov doprinos u prevenciji samog zlostavljanja sigurno neće biti zanemarljiv i zbog toga vas molim još jedanput da ga razmotrite.
Iskorišćeno je 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Evo još jedne ilustracije kako ponekad zakone opterećujemo potpuno suvišnim odredbama koje se tretiraju nekim drugim zakonima, unesemo ih i onda kao suvišne brišemo, a bavimo se time kao da stvarno donosimo neke zakone. Član 30. Zakona osnovnog, odnosno član 4. izmena i dopuna imao je kao stav 3. da se specijalistički lekarski pregled koji je odobren isključivo na zahtev osuđenog obavlja na njegov trošak. To je svojevremeno bilo u članu zakona, a sada odredbom izmena i dopuna člana 3. to brišemo. Ono što jeste, da uobičajeni propisi pravila zdravstvene zaštite ne treba da budu izbrisani i treba da važe i za zatvorenike. Znači, i u ratu postoje pravila i u zatvoru moraju da postoje humani uslovi. Smrtna kazna je dostignuće civilizacijskog i treba da bude ukinuta i niko nema prava da nekome oduzme život ili da mu želi smrt, jer je to u božjim rukama. I rođenje, kao i smrt. Ljudsko društvo, civilizacijsko društvo ima dostignuće da prevaspitava ljudsku prirodu koja jeste promenljiva i složićete sa mnom, da je još gospodin Toru u knjizi Valden, negde s kraja 19. veka, pisao da ga raduje to što je čovek spreman da oplemenjuje svoju prirodu i da je čini boljom. Na tom pozitivističkom pristupu mi zasnivamo vaspitanje, školovanje i mere popravka ljudske prirode. U tom smislu, osnovna zdravstvena zaštita jeste nešto što je neophodno, ali ona je regulisana drugim propisima i bilo je potpuno suvišno i da bude uneta u ovaj predlog, kao što je sada suvišno baviti se tim brisanjem ove odredbe. Prosto, moram da kažem da je ovo manir prepisivanja, prepričavanja, kombinovanja odredbi u zakonu, gde je određenim odredbama i rešenjima i nije mesto i mislim da je to uzrokovano nepotrebnom brzinom i pisanja zakona, ali i njihovog usvajanja bez javne rasprave i po hitnom postupku. Da zaključim raspravu o ovom zakonu za koji smo se spremali, a i za sve buduće hitne postupke, mnogi od vas nisu čuli za izreku - "da ne postoje hitni poslovi, samo postoje ljudi koji kasne i koji ne znaju da planiraju". Hvala.
Četrdeset pet sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, kada su u pitanju zakoni koji se nalaze pred Skupštinom Republike Srbije, podsetio bih da je od 2000. godine do danas doneto na stotine i stotine zakona. Šta je tu uočljivo i šta je kao činjenica vidljivo? To je, da se većina tih zakona više od 50% menja. Neki se čak menjaju i pre primene po zakonu, a neki se menjaju na mesec dana, dva meseca, tri meseca, šest meseci ili godinu dana. To je ono što fali zakonopiscima i predlagačima i fali ovom parlamentu da se ti zakoni moraju sagledati kao da je u pitanju mikrohirurgija. Vi, ako mislite da ćete uvesti demokratiju u Srbiji, time što ćete doneti brojne zakone i ispuniti zahteve Amerike ili EU, ja mislim da vi pravite veliku grešku. Ona se ogleda u tome, što Srbija nema nikakvu obavezu da usvaja bilo kakve zakone po ičijem diktatu i po ičijem zahtevu iz EU. Zašto? Stručna javnost ukazuje, brojni profesori su ukazali da nemamo obaveze usaglašavanja, donošenja i menjanja ovih zakona po modelu EU ili SAD, iz razloga što Srbija nije članica EU. Ako Srbija postane član EU, pitanje je da li će to biti za 20 ili 30 godina, ili uopšte Srbija neće doživeti ni dočekati da uđe u EU zbog toga što će se i sama EU raspasti. Brojni su zakoni koji se donose, pogotovo kada su u pitanju zakoni iz krivično pravne materije, a pogotovu Zakon o krivičnom postupku, jer dobro znate da je Zakonik o krivičnom postupku iz 2000. godine, a usvojen je 2001. godine, da je bio jako dobar zakon. Regulisao je izvršenje krivičnih sankcija na jedan adekvatan i uređen način. Taj Zakonik o krivičnom postupku spada među najdemokratskije zakone u Evropi. Taj zakon je izrađen od strane vrhunskih stručnjaka, tada u Saveznom ministarstvu pravde. On je ocenjen i na međunarodnom planu kao jedan izuzetno dobar projekat, jedan dobar zakon i da je demokratija u njemu iskazana, jer su tim zakonom zaštićena osnovna ljudska prava i slobode građana. Nikada se neću složiti sa protagonistima ili sa predlagačima koji misle da ćemo imati veću demokratiju ako preuzimamo određene norme iz Amerike. U Americi je još uvek na snazi smrtna kazna. Mi smo ovim zakonom, Zakonikom o krivičnom postupku i Krivičnim zakonom ukinuli 2000, odnosno 2001. godine, a vidite, nama se nameće iz Amerike i nekih zemalja, mada je smrtna kazna još u Japanu i Južnoj Koreji, a najnehumanija sredstva prema zatvorenicima i pritvorenicima koji su osuđeni na smrtnu kaznu u SAD. Zamislite, šta se oni od alata i tehnike imaju. Imaju omče za vešanje, imaju gasne komore, imaju smrtonosne injekcije, imaju sredstva za anesteziju sa otrovnim tekućinama… (Predsedavajuća: Narodni poslaničke, smrtna kazna nikako ne može biti tema dnevnog reda. Molim vas da govorite o amandmanu.) … završiću i držaću se teme. Govorim da ovi osuđenici u SAD čekaju na električnu stolicu po nekad i do 12 godina. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, za te osuđenike u SAD je nadležan Kongres i Senat SAD. U Republici Srbiji ne postoji smrtna kazna i to ne može biti tema našeg dnevnog reda, osim ako nećete da je uvedete, a i to ne može da bude danas.) Jeste, ne postoji. Nemamo smrtnu kaznu, ukinuli smo je. Naravno, nemamo smrtnu kaznu jer smo je ukinuli i smatramo da je to bilo nehumano. Postoje druga sredstva resocijalizacije ili druga sredstva kao sankcija. Kada su u pitanju pritvorenici, odnosno zatvorenici i osuđena lica po osnovu krivičnih dela organizovanog kriminala, sprovođenje i izvođenje svakog lica iz pritvorske jedinice ne može bez sudije da bude izvedeno. Šta se u praksi događalo? U praksi se događalo da se osuđena lica koja se nalaze na izdržavanju kazne zatvora, bez znanja sudije i tužioca, izvode iz tih ustanova i oni se ispituju, saslušavaju i maltretiraju za neka druga krivična dela. Mada, mi smo u Zakoniku o krivičnom postupku isključili svaku mogućnost da se lica koja se nalaze na izdržavanju kazne zatvora ne mogu izvoditi bez prisustva i saglasnosti istražnog sudije. Ne mogu se uopšte saslušavati povodom krivičnog dela za koje su osuđeni, već mogu samo za neko drugo krivično delo, ali uz prisustvo advokata. Još nekoliko rečenica ću reći. Gospođo Malović, morate priznati da su nama zatvori pretrpani. Bilo je 2000. godine oko 6500 pritvorenih lica, odnosno zatvorenih i osuđenih. Danas imamo oko 12000. Koliko kvadratnih metara, da li su to standardi? Podsetiću vas sada na zatvor u Pančevu. Njegov kapacitet je za 60 zatvorenika, a sada ih ima 180. 11/1 MP/IP 11,55-12,05 Dakle, u pitanju su nehumani odnosi prema pritvorenicima. Ne znam dokle ste stigli i da li imate nameru, molio bih vas da mi odgovorite - da li se planira izgradnja zatvora u Pančevu jer se nalazi u sred centra grada i to na lokaciji korzou, a ima za to prostor na kome ima mogućnosti, jer projekat i program i plan, to omogućava da se konačno izmesti jedna takva ustanova iz centra na periferiju? Ono što je takođe još bitno, da morate uspostaviti veću kontrolu inspekcije iz Ministarstva pravde prema zavodima gde se izvršavaju krivično-pravne sankcije. Mislim da u tom delu ima dosta propusta, negde i zloupotreba i da morate povesti više računa o ljudima koji se nalaze u zatvorima, jer i to su ljudi. Mi moramo pokazati, država mora da pokaže, kroz svoje zakonske projekte i zakone, da vodi dovoljnu brigu o pravima i slobodama naših građana, pre svega osuđenih lica. Upravo reče Krasić da je o ovome zakonu dosta bilo reči od strane poslanika SRS, sa tim bih završio, ali bih vas zamolio da mi date odgovor na ovo pitanje vezano za taj Okružni zatvor bivši u Pančevu. Hvala.
Osam minuta i 55 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda pretresa u pojedinostima – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Primili ste i mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Munjić. Izvolite.
Gospođo ministre, neprihvatanje ovog amandmana od strane Vlade, uz obrazloženje koje je Vlada dala za neprihvatanje amandmana, govori u stvari u prilog činjenice da je Vlada ovde jednostavno proizvoljno protumačila odredbu člana 196. stav 4. Ustava Srbije. Međutim, sam politički ambijent koji ste vi kao Vlada, kao vlast, uspostavili u državi Srbiji, kao i politički milje koji u sebi nosi mnoge osobine nesvojstvene normalnom političkom životu, kao i normalnom višestranačkom životu, dakle, taj ambijent donosi nam mnoge nelogičnosti, mnoge kontradiktornosti, mnogo kršenja zakona, pa čak i, evo, jedno proizvoljno, da kažem, po mom mišljenju tumačenje odredbe člana 196. stav 4. Ustava Srbije. Ovo tumačenje izvršeno je mimo intencije koju je ovaj član, dakle, ovaj stav 4, Ustav imao. Takvo i obrazloženje Vlade, da u ovom slučaju postoje naročito opravdani razlozi da za stupanje na snagu ovog zakona narednog dana, u najmanju ruku nemaju utemeljenje u onome što je Ustav u članu 196. stav 4. hteo. Samo ću pročitati kratko. Vlada ne prihvata amandman jer je mišljenje da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona snagu pre osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije" koji su navedeni u obrazloženju Predloga zakona. Vi samo, dakle, konstatujete da postoje neki opravdani razlozi. Je li tako? Ako su razlozi, gospođo ministre, onda ih ima više. Množina. Dakle, ima ih više. Možda biste vi nas ubedili da ste bar rekli – jedan opravdan razlog. Ono što ste vi napisali u obrazloženju za donošenje zakona, da nadzor nad trošenjem novca koji je predviđen budžetom, koji treba od 1. januara da vrši Visoki savet sudstva, a da Visoki savet sudstva nije još kadar da to radi od 1. januara 2011. godine, uopšte nije razlog, uopšte nije valjan razlog. To je jednostavno proizvoljno tumačenje ove odredbe Ustava, da postoje naročito opravdani razlozi. Da ste podneli ovaj predlog zakona 15 dana pre, jednostavno, ovde problema ne bi bilo. Da li ste vi, gospođo ministre, npr. 15. novembra znali da nisu stvoreni uslovi da Visoki savet sudstva radi i ove poslove koje radi vaše ministarstvo do 1. januara 2011. godine. Da li ste to znali 1. decembra, 5. decembra, 10. decembra ili ste to jednostavno saznali 21. decembra ove godine, kada je Vlada zvanično i podnela Predlog ovog zakona Skupštini Srbije? dakle, do ovoga je došlo vašom krivicom. Ne postoje ovde opravdani razlozi, kako to predviđa član 196. stav 4. Ustava Srbije. Jednostavno, vi proizvoljno tumačite ovaj član i najblaže rečeno, ovo što ste vi ovde uradili sa ovom odredbom Predloga zakona je u najmanju ruku neozbiljno. Zahvaljujem se.
Dva minuta i 50 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč, pošto je ovo jedini amandman podnet na ovaj predlog izmena i dopuna zakona? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanu, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima, a Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SUDIJAMA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović, Jovan Palalić, Vlatko Ratković, Srđan Miković i Sreto Perić. Primili ste i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Radović ima reč.
Da bismo pokazali koliko se ne slažemo sa izmenama i dopunama ovog zakona, Zakona o sudijama, koji ovde smatramo ključnim zakonom, mi smo podneli amandmane na skoro svaki član ovog predloga zakona. Smatramo, ono što smo govorili u načelnoj raspravi, da nije smelo da do izmena i dopuna ovog zakona dođe na ovakav način, preko noći, mimo konsultovanja same stručne javnosti. Vi ovde, pored toga što ne uvažavate mišljenje stručne javnosti, što na neki način bežite od njenog mišljenja, vi se skrivate i bežite i od same rasprave i to prosto nije način kako da se otklone svi oni nedostaci na koje su vam na vreme ukazali u izveštaju Evropske komisije i, naravno, što opozicija, što sama stručna javnost. U ovom članu 1. Predloga zakona vi kršite opšteprihvaćena pravila. Visoki savet sudstva je već doneo odluku o neizboru određenih sudija i sada mu vi faktički dajete mogućnost da on ponovo odlučuje, ovog puta po samom prigovoru na tu odluku koju je takođe doneo. Znači, postavlja se pitanje – kako je moguće da jedan organ odlučuje i u prvom i u drugom stepenu? To je nešto što bih ja volela da čujem od same ministarke da mi objasni koji su je motivi naterali na takvu jednu odluku. Međutim, ovaj član 1. je u neposrednoj vezi sa članom 5, gde se kaže, posebno ću da pročitam stavove 2. i 3. koji kažu da – postupci po žalbama, odnosno po ustavnim žalbama, koje su sudije iz stava 1. ovog člana podnele Ustavnom sudu, okončavaju se stupanjem na snagu ovog zakona i predmeti se ustupaju Visokom savetu sudstva. 12/1 DM/TĐ 12,05-12,15 Ovo je prosto neverovatno. Razumela bih da smo mi u vanrednom stanju, da smo u nekom ratnom stanju kada se ovakvi predlozi zakona upućuju u sam parlament, ali ovo stvarno nema nikakvog svog opravdanja. Takođe, stav 3. žalbe, odnosno ustavne žalbe iz stava 2. ovog člana smatraće se prigovorom na odluku Visokog saveta sudstva. To je ono što je prosto neverovatno. Neverovatno je da prigovor dobija istu pravnu težinu, istu pravnu snagu, kao sama ustavna žalba. Stvarno bih volela da mi objasnite, da mi odgovorite, u kojoj knjizi ste to pročitali i koje je to rešenje koje ste prekopirali, a koje postoji u uporednoj-pravnoj praksi. Znam da vi želite da izađete iz problema u koji ste sami svojom voljom ušli, ali način na koji želite da izađete nije adekvatan. Ne morate da izlazite na taj način što ćete praviti još veći problem i što ćete faktički stvarati atmosferu sveopšte pravne nesigurnosti. To je nešto što DSS nikada neće prihvatiti. Vremenom smo, da kažem, dve godine ukazujemo na propuste svih ovih predloga zakona i stvarno ovo što smo imali priliku da vidimo i ovo o čemu raspravljamo u najmanju ruku zaslužuje najžešću kritiku.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč.
Gospođo ministarko, veliki problem će stvoriti usvajanje ovog zakona sa ovakvim rešenjima. Naravno, ne obazirući se na sve kritike kojima smo upućivali, kada je u pitanju čitava reforma pravosuđa, i rekli vam u kakav ćete problem doći. Ovo što sada radite sa ovakvim izmenama, pored svih ovih problema koje su moje kolege govorile, stvara jednu potpunu nejednakost stranaka u postupku i mogućnosti korišćenja njihovih prava. Ako već ulazite u ceo postupak preispitivanja izabranih sudija postavlja se pitanje – kakva prava te sudije imaju nakon okončanja tog postupka. Videćemo da postoje tri kategorije sudija sa sasvim različitim pravima ili odsustvom tih prava. Prvo, sudija kome je Ustavni sud doneo odluku. On tumačenjem ovog zakona nema više pravo na prigovor. Njegova stvar je rešena, jer tako tumačite postojanje prigovora. Druga kategorija, sudije koje su izjavile prigovor i po njihovom prigovoru teče postupak. On će se nekako okončati. Paralelno sa tim postupkom rešavanja po prigovoru teče i postupak ponovnog preispitivanja njegovog izbora. Znači, imamo dva postupka kod sudija koje su izjavile prigovor. Jedna je žalba koja postoje sada prigovor i ona se rešava po prvobitnoj odluci o njegovom izboru ili neizboru, a drugi je postupak gde se ta prva odluka preispituje i koja se opet okončava odlukom protiv koje on ima pravo na prigovor. Tumačeći ovaj vaš zakon, znači, u slučaju ovog sudije mi ćemo imati situaciju da on ima pravo na dva prigovora, tj. ako se ne reši po prvom prigovoru teoretski se može desiti da teku paralelno dva procesa po dva različita prigovora. Treći slučaj su sudije koje nisu izjavile prigovor. Nikakav, tj. žalbu Ustavnom sudu. Po ovom propisu kada se vrši preispitivanje njegovog izbora oni će imati pravo da ulože prigovor, pa nakon odlučivanja po prigovoru oni će imati pravo da se obrate Ustavnom sudu. Znači, prvi sudija nema nikakvo pravo, drugi sudija ima eventualno pravo da izjavi još jedan prigovor, a to bih voleo da nam objasne kako ćete izaći iz te situacije, sa tim prvim izjavljenim prigovorom koji tom prvo izjavljenom žalbom koja je sada prigovor i gde postupak teče. Ispade da je na najbolji položaj došao onaj sudija koji niša nije učinio u ovom postupku nakon odluke da on ne bude izabran, on nije uložio žalbu Ustavnom sudu i on sada ima pravo i na prigovor i posle toga na ustavnu žalbu. Ovo je jedan ozbiljan problem, a uzrok tog problema je činjenica da niste hteli da priznate da ste pogrešili i da taj problem otklonite vraćanjem stvari na početak. Ne vi nećete da priznate da ste pogrešili nego hoćete stvar nekako da preispitate upadajući u još kompleksniju i težu situaciju iz koje ćete izaći verovatno opet kad dobijete packe iz Evropske komisije. Evo slušamo ovih dana Društvo sudija Srbije, Udruženje tužilaca, opet apeluju na poslanike da ne glasaju za izmene ovog zakona. Sad se postavlja pitanje, kako su oni tumačili sve ovo što se događalo oko reformi i otklanjanja ovih problema koji su prouzrokovane izmenom zakona. Znači, stavljeni ste u neravnopravan položaj različite kategorije sudija, odbili ste da priznate grešku i ceo postupak ponovite ispočetka, naravno uz izmene koje se tiču kriterijuma i potrebe da se definišu stvari mnogo jasnije i mnogo konkretnije i da se učini mnogo konkretnijim i da saslušate ljude u ponovljenom postupku. Hvala.
Četiri minuta i 20 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. ` Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč.
Evo da se nastavim na moje kolege. Ima tu jedno pitanje interesantno. Taj prigovor koji ste vi napravili u postupku preispitivanja reizbora sudija, ta međufaza do pravosnažne odluke Visokog saveta sudstva, pazite, ubacili ste tu međufazu. U Ustavu, istini za volju, ne piše da je to zabranjeno. Kako će izgledati postupak do donošenja pravosnažne odluke po razrešenju sudija ili imenovanju sudija, to nije stvar koju Ustav zanima. To je pitanje zakona. S te strane ste u pravu. Kad ste ovo uradili u cilju razrešenja problema sa reizborom sudija koji je iza nas, da imamo problem visokog saveta sudstva, ovo nije prelazna metodologija koju možete rešiti za taj problem. Tu ste pogrešili. Napravili ste tu grešku. Da ste napravili zakon po kome za sve buduće situacije ili novi sastav Visokog saveta sudstva pro futuro važi pravilo interne igre pred Visokim savetom sudstva da se radi u dva stepena u tzv. dva stepena, a to je jedan stepen, da se donese odluka, pa kandidat izjavi prigovor, pa tek posle toga odluka postane pravosnažna i da se tek onda aktiviraju ustavne odredbe o pravu na ustavnu žalbu, onda biste bili u pravu. Bolje bi bilo da me slušate, a ne da se domunđavate tamo. Onda biste bili u pravu. Zašto sada niste u pravu? Iz prostog razloga, što ovim prelaznim rešenjem koji pravite, da biste se upleli u postupak izbora sudija, odnosno razrešenja sudija ili ga popravili, prigovorom ga nećete popraviti. Nema načina da to uradite. Ima drugih rešenja koje Društvo sudija traže, a to je da se ceo postupak ponovi, a to je razumno rešenje. Možda vama nije, ali svakom normalnom je razumno. Drugo rešenje je da se uvede obavezan princip saslušanja kandidata, onda je kod vas uveden kao dobrovoljan princip aspekta kandidata. Ako kandidat hoće da se čuje šta on misli o onom što stoji u papirima, može da traži da se sa njim razgovara. Šta ako ne traži? Nikom ništa. Nije tako. To mora da bude obavezno, znači, mora da postoji poziv. Drugo je ako on neće da se odazove. Nemojte vi njemu inicijativu da stavljamo ili kandidatu inicijativu da stavljate za tako nešto. Inicijativa je na Visokom savetu sudstva, tu ste pogrešili. Ako mislite da nešto drugo piše od ovog što sam ja rekao, onda ste u problemu i ne znate da pročitate šta ste napisali. Uopšte ceo problem sa vama u komunikaciji ovde je što vi očigledno jedno kažete, slušajući vas u načelnoj raspravi, a drugo je ono što piše. Kako da vam objasnimo da ono što su vam napisali i što ste vi potpisali i predali Vladi i nama ovde u Skupštini nije ono što vi tvrdite da jeste. To je problem. To je neverovatan komunikacijoni problem između nas. Prigovor, dakle, u ovom slupaju kao što su moje prethodne kolege rekle, prave ozbiljan problem. 13/1 MO/MĆ 12,15 - 12,25 U istom tom trenutku u tom postupku, koji ja shvatam kao jednu celinu, jer samo tako se može i doživeti iz ovih odredaba, stavlja odmah nekoliko različitih kandidata u različite pravne položaje. To je ozbiljni problem. A šta je protivustavno, direktno? To je ono što očigledno ne možete da shvatite. To je što Ustav garantuje pravo na ustavnu žalbu. Ne može se zakonom, osim Ustavom, samo Ustav to može da uradi, ili Ustavni zakon, a nikako ovaj zakon ne može suspendovati ustavne žalbe koje su u toku i proceduru pred Ustavnim sudom koji je u toku, da bi se one pretvorile u nekakav prigovor u postupku donošenja odluke. To ne može biti. To je apsolutno nemoguće. Da li ste vi to nekad čuli, da je tako nešto nemoguće? Da li ste vi završili isti fakultet kao ja? To nije moguće. Sve je moguće, samo to nije moguće što ste uradili. Ne možete zakonom suspendovati postupak koji je u toku pred Ustavnim sudom. Za tako nešto nikada u životu nisam čuo. Da li shvatate to?
Iskorišćeno je pet minuta od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim predlogom zakona Vlada Republike Srbije na neki način dezavuiše gospođu Natu Mesarović, predsednicu Visokog saveta sudstva, pošto je ona pre nekoliko dana ovde u Narodnoj skupštini izjavila u stvari da ni jedan sudija nije razrešen, nego da jednostavno u postupku opšteg izbora sudija neke sudije nisu izabrane. Evo, sad u članu 5. piše – stalni sastav Visokog saveta sudstva preispitaće odluke prvog sastava Visokog saveta sudstva o prestanku sudijske dužnosti i sudija iz člana 101. stav 1. Zakona o sudijama, u skladu sa kriterijumima i merilima za ocenu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti, koje će doneti stalni sastav Visokog saveta sudstva. Dakle, ipak su neke sudije bile razrešene i sad vi pokušavate taj problem da rešite na način koji je s jedne strane suprotan Ustavu Republike Srbije, a s druge strane suprotan je i dobroj pravnoj tradiciji. Čuo sam za kategoriju da se silom zakona stavlja van snage neki pojedinačni pravni akt. Dakle, zakon je po definiciji pravni akt koji ima jaču pravnu snagu u odnosu na pojedinačne akte, kako u odnosu na upravne akte, tako i u odnosu na sudske presude. To je nešto što u praksi inače nije baš uobičajeno, ali je moguće da se desi. Ali, nisam do sad bio upoznat sa ovom pojavom da se silom zakona prekida postupak pred jednim organom, okončava se, i onda se postupak prenosi u nadležnost nekog drugog organa. To je zaista, kao što kaže gospodin Aligrudić, blago rečeno neuobičajena situacija i zaista je sporna sa stanovišta Ustava. Pogotovo u situaciji kad već imate jednog sudiju povodom čije ustavne žalbe je Ustavni sud doneo odluku. Sad smo praktično u situaciji da će o istoj pravnoj stvari jedan organ da rešava po pravnom leku, odnosno pravnom sredstvu jednog sudije, a po pravnim sredstvima svih drugih sudija odlučivaće neki drugi organ, jer za tog sudiju odluku po ustavnoj žalbi doneo je Ustavni sud Republike Srbije, a za sve druge, o čijim ustavnim žalbama Ustavni sud nije stigao da reši, rešavaće Visoki savet sudstva. To je nešto što nije baš uobičajeno u pravnom životu jedne demokratske i pravne države, da u istoj pravnoj stvari, u istoj identičnoj pravnoj situaciji imate odluke dva različita organa. S jedne strane Ustavnog suda, a s druge strane Visokog saveta sudstva. Time se zaista dovodi u pitanje koncept ljudskih prava i sloboda koje je definisano Ustavom Republike Srbije. Time se u velikoj meri dovodi u pitanje pravna sigurnost građana Republike Srbije. Ono što je za SRS ne prihvatljivo, i mi smo to istakli u načelnoj raspravi, sa kojim pravom Vlada Republike Srbije kaže da menja bilo koji zakon u pravnom sistemu Republike Srbije zato što to tako smatra da treba da se čini EU, Evropska komisija ili bilo koje drugo telo EU? Da sam na vašem mestu, gospođo Malović, kao što nisam, ja bih pitao tu istu EU da li oni znaju gde je Holandija na karti Evrope i da li znaju gde je Hag na karti Evrope? Kako je moguće da pred očima dušebrižnika iz EU, koji liju krokodilske suze nad sudijama i javnim tužiocima u Srbiji, ne vide da se u Haškom tribunalu, gospođo Malović, dešava nešto što se nije dešavalo ni u nacističkoj Nemačkoj? Da se jedan čovek, samo zato što je predsednik SRS, samo zato što je slobodan čovek, zato što je srpski rodoljub, samo zato što se zove Vojislav Šešelj, drži u pritvoru osam godina? To nema ni u Haitiju, ni u Somaliji, ni to niste imali ni kod onog u Gandi diktatora - Amin Dade. Ne znam da li je takav slučaj postojao u Kambodži u vreme Pol Pota, u Kini – Mao Ce-tunga, u Severnoj Koreji itd. Dakle, to je praksa koja je potpuno ne zabeležena. Mislim da je to jedinstven slučaj u analima svetskog pravosuđa, da pritvor u jednom sudskom postupku traje osam godina. Pazite, Vojislav Šešelj je još uvek formalno pritvorenik. On se nalazi u pritvorskoj jedinici Haškog tribunala. Osam godina se vodi postupak i za osam godina sudije Haškog tribunala ne mogu da donesu prvostepenu odluku. Kažite mi, kako je moguće da EU ne zna za princip suđenja u razumnog roku, kako je moguće da EU ne zna za princip pravičnog suđenja i kako je moguće da EU toleriše u nekim slučajevima drastičnog kršenja ljudskih prava i sloboda, a u nekim drugim situacijama činjenicu da je jedna vlada ili jedna skupština, po njihovom mišljenju, prekršila Ustav Republike Srbije i to koriste kao sredstvo pritiska na tu istu Republiku Srbije? Da li to znači da će sutra Republika Srbija da donosi zakone samo zato što stigne odgovarajući politički nalog iz Brisela, iz Vašingtona ili nekog drugog centra moći? SRS ne može a da se ne zapita, da ne pita i Vladu Republike Srbije, da ne pita i tu istu EU, kako je moguće da EU jednog ubicu, jednog teroristu, jednog monstruma, kao što je Hašim Tači, od 1998. godine prikazuje kao borca za ljudska prava i slobode, kao borca protiv jednog navodno diktatorskog režima, kao borca za evropske vrednosti? Ne samo Hašim Tačija, nego i Haradinaja i mnoge druge. Kakvi su to evropski standardi? Kakva su to evropska merila? Da li oni zaista vode računa o ljudskim pravima i slobodama, o pravičnosti ili je jednostavno to samo fasada da bi mogli po potrebi da vrše pritisak na državu koja nije baš poslušna u onoj meri u kojoj oni to očekuju da bude? To je za SRS neprihvatljivo. Neka je zakon najgori na svetu, neka ništa ne valja, a zaista je loš, ali onda recite – zakon je sadržinski loš, u praksi se pokazao kao nedelotvoran, imamo problema sa primenom zakona, smatramo da zakon treba promeniti na bolje. Ali da u obrazloženju ovog predloga zakona i svih pravosudnih zakona Vlada Srbije kaže da promenama zakona pristupa zato što to radi pod pritiskom EU, izvinite, to znači da je Republika Srbija izgubila karakter suverene države. Ko će nama da veruje da se borimo za suverenost u Prištini i u Prizrenu, ako smo izgubili ovde u Beogradu? To je potpuno jedan sulud koncept odbrane države i njenih vitalnih interesa. Dakle, nije ništa sporno da se menja zakon. Nije ništa sporno da Vlada Srbije prizna da je napravila grešku, ali da Vlada Srbije dve godine tvrdi da nije napravila grešku, a da onda posle dve godine kaže – jeste, napravili smo grešku, ne zato što mi to tako mislimo, nego zato što su nam to tako rekli iz EU, izvinite, to je zaista nanošenje velike štete za Republiku Srbiju i njene građane. Kako je moguće da za tu istu EU ljudi koji su 2000. godine učestvovali u dovođenju DOS na vlast nisu bili kriminalci, nisu bili mafijaši, a posle dve, tri, pet ili deset godina to u međuvremenu postanu. Znate, nešto nije uredu sa tim standardima. Mi smo vam taj prigovor istakli i u načelnoj raspravi, bez želje da budemo advokat bilo čiji, ni Legije, ni Caneta Žabca, niti bilo koga drugog, ali nešto ne valja u odnosu države prema svetu kriminala. 14/1 LjS/MS 12,25-12,35 Ne možemo da shvatimo da je neko 5. oktobra 2000. godine nacionalni heroj zato što se slikao sa Đinđićem, Čovićem, Vladanom Batićem, itd, zato što je otkazao poslušnost Slobodanu Miloševiću i omogućio da DOS na neustavan način preuzme vlast u Srbiji, zapali ovo zdanje, zapali RTS, sa automatima da upadnu u javna preduzeća, u Narodnu banku, Upravu carina itd. i ne prođe tri godine taj čovek postane državni neprijatelj broj 1. Nemojte mi reći da oni koji su 2003. godine vodili Srbiju nisu znali kakav je čovek u pitanju i 2000. godine. Kako je moguće da bivši premijer Srbije koristi avion Stanka Subotića Caneta - Žabca, kralja duvanske mafije, pre sedam ili osam godina, a da u međuvremenu taj čovek danas ne sme da da intervju u Srbiji nego mora da ga daje iz svog stana u Švajcarskoj.
Narodni poslaniče, o temi dnevnog reda, molim vas.
Gospođo Čomić, ovo je tema dnevnog reda sve ove pravosudne zakone moraće da primenjuju neke sudije i moraće da primenjuju neki javni tužioci, da bi se mogla voditi ozbiljna borba protiv organizovanog kriminala koji zaista predstavlja veliku opasnost po državu Srbiju, onda moraju da se utvrde neka merila. Ako je neko kriminalac, on je kriminalac bez obzira na to da li je blizak ovoj ili onoj partiji ili ne. Pokušavam da ukažem gospođi Malović, da ova država ima problem sa činjenicom da postoje naši kriminalci i oni koji nisu naši. Ovi koji su naši, njih ne sme niko da popreko pogleda. Mislite da nema sad organizovanog kriminala u Srbiji? Ima ga. Neki od njih su zaštićeni. Ovi protiv kojih se vode istrage, protiv kojih se vode krivični postupci, to su oni koji su nekad bili naši, pa su se u međuvremenu sa nama posvađali. Nemojte mi reći da je Danko Šarić mogao da opere tolike milijarde evra, a da niko živi u Srbiji to deset godina nije znao. Dakle, SRS hoće da kaže - mi smo apsolutno za borbu protiv organizovanog kriminala, za borbu protiv kriminala i korupcije, za to da sudije imaju odgovarajući status u srpskom društvu, ali borba protiv tog organizovanog kriminala mora da se vodi na jedan pošten i fer način. Ne sme biti selektivna i ne sme biti politički obojena.
Iskorišćeno je vreme koje je na raspolaganju kao zameniku poslaničke grupe i još minut i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Evo dokaza da se radi o protivustavnoj odredbi. Vi ste tamo napisali da je ta odluka VSS u ovom postupku ponovnog preispitivanja odluka, da ona nakon prigovora ili nakon iscrpljivanja roka za prigovor, ako se on propusti, postaje pravosnažna. Kako je to moguće? Po meni to apsolutno nije moguće, bar ne ako se izričito poštuje odredba člana 148. Ustava, kada je reč o razrešenju sudija. Nema šanse da bude pravosnažna. Jedan pravni akt, kao što je Ustav, koji je najviši pravni akt ove države, konstituiše pravo žalbe na takvu odluku. Nema pravosnažnosti. Ne može da postoji pravosnažnost dok se ne iscrpi pravo žalbe. Kako može prigovor da konstituiše pravosnažnu odluku kod VSS? Gde ste to čuli? Gde ste tako nešto naučili i gde su vaši saradnici, koji su vam to pisali, naučili? To nema šanse da bude. U stvari, to je upravno pravo, to uopšte nije pravosuđe, ali vi ne znate elemente upravnog prava. Dakle, ili zakon ili Ustav mogu predvideti pravo žalbe na određenu odluku. U ovom konkretnom slučaju to pravo je predviđeno i zakonom i Ustavom RS. Odluka pred kojom stoji pravo žalbe ne može, dok se pravo žalbe ne iscrpi, da bude pravosnažna, da se na glavu popenjete. Nema šanse to da napišete. Ponavljam, vi ste mogli da predvidite i prigovor, mogli smo i ranije u zakonu da predvidimo taj prigovor, niste se setili, okej, niko nema niša protiv toga da u samom postupku pred VSS postoji neka faza prigovora itd. Nije to problem. Problem je kako vi upotrebljavate taj prigovor i kakvo mu značenje dajete. Vi, s jedne strane, njime suspendujete žalbe pred Ustavnim sudom, koje su u toku, što je takođe pravno nemoguće i, s druge strane, vi upotrebljavate taj prigovor da pomoću njega dođete do konstrukcije pravosnažne odluke pred VSS. Toga nema, to ne može da bude. Zato smo tražili da se izbriše reč:"pravosnažno", to što ste napisali, jer je to apsolutno nemoguće. Mene čudi da moje kolege iz Zakonodavnog odbora nisu sve složne bile u oceni da su ti vaši predlozi apsolutno pravno nemogući. Ne može da se napiše to što ste vi uradili. Vi pokušavate da rešite jedan problem u društvu predlaganjem propisa Narodnoj skupštini koji je neustavan, nakaradan i teško izvodljiv u praksi, sa stavljanjem u neravnopravan položaj subjekata, pa ćete se onda naći u čudu kada za neko vreme budete morali ovaj propis da menjate, zato što će taj isti Ustavni sud da kaže da je ovo neustavno. To je ono sa čime ćete se vi suočiti. Nema načina da se izvrši pritisak na Ustavni sud kod ovako očigledne neustavnosti. Vi vrlo dobro znate da će za šest meseci ili godinu dana, od danas, Ustavni sud suspendovati ove odredbe. Šta ćete onda da radite?
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani ministre, podržavajući amandman DSS, želim da istaknem još jedanput, mada je proteklih dana i u raspravi u načelu bilo dosta govora o ovom Predlogu zakona. Jednostavno, ništa nije dobro kada je u pitanju ovaj predlog zakona. Naravno, Nova Srbija ovako rešenje, ne da ne može da podrži, nego imamo jedan osuđujući karakter da se opšte može pomisliti da se donosi ovakav predlog zakona. Neverovatno je i to da su potpuno pomešani lončići. S jedne strane, imamo Vladu koja nekakvom uredbom uvodi nešto što nije zakonsko rešenje. Naime, neizabrane sudije primaju i dalje lične dohotke, iako je strogo zakonom predviđeno da postavljena, izabrana i imenovana lica, kada im prestane funkcija, mogu primati nadoknadu šest meseci i, samo u slučaju ako je nekome od tih neizabranih lica ostalo još šest meseci do penzije, onda se taj rok može prolongirati do godinu dana. Praktično, Vlada je priznala svoju grešku kod ovih ljudi, jer podržava da u nedogled ta lica primaju lične dohotke. Sada imamo nonses. S jedne strane, imamo zatrpani Ustavni sud, koji ima žalbe svih ovih neizabranih lica koja imaju pravo na to i imamo Vladu koja isplaćuje neizabranim sudijama lične dohotke, obzirom da se ovo ne bi rešilo ni tri, četiri godine, pitanje kada bi to prestalo i da li bi uopšte prestalo. Sada imamo situaciju da se pojavljuje jedan totalni pravni vakum. Gospođo ministre, da li neko u Vladi razmišlja kako je tim ljudima koji su godinama nosili pravosudne funkcije u svojim mestima, koji su u nekim najboljim godinama došli u situaciju, a reći ću vam da je njih sramota da izađu na ulicu. Oni očekuju da Ustavni sud nešto reši u njihovu korist. To je jako sporo, a nije prijatno kada se među građanima Srbije, gde ste do pre samo godinu dana dostojno šetali ulicama grada, gde ste predstavljali sudsku vlast, odjedanput su ti ljudi van svih tokova. Sada imamo situaciju da Vlada ovakvim predlogom zakona uvodi dodatnu konfuziju, da se nešto što može da se reši pred Ustavnim sudom, pretače u prigovor. 15/1 BD/VK 12,35-12,45 U raspravi u načelu sam rekao – i ako rešite to prigovorom, opet postoji mogućnost ustavne žalbe. Šta ćemo ako vi rešite na isti način, a onda ti ljudi posle dve-tri godine ne ostvare svoje pravo? Da li ćete vi, u momentu kada rešite prigovorom, obustaviti primanje ličnih dohodaka, koji u kontinuitetu traju? Po meni, vi niste imali pravo na to. Vi ste to morali da prekinete, a ukoliko neko ostvari svoje pravo kod Ustavnog suda i po nekim redovnim pravnim sredstvima, žalbama, pravnim lekovima, onda svaki pojedinac može da podnese tužbu za naknadu štete, jer je bio oštećen zato što u periodu od godinu, dve, tri nije primao lični dohodak. To je valjda pravni put, to je valjda neko pravo. Ovako, imamo situaciju da će ova lica primati u kontinuitetu lične dohotke, da građani Srbije moraju da plaćaju poreznici obveznici nečiju grešku. Gde je tu kraj? Kraja jednostavno nema, a ono što je najgore, ovakvim predlogom zakona se Ustav stavlja van snage. To je ono što je najopasnije, to je ono što uvodi pravnu nesigurnost, to je nešto zašta sigurno građani Srbije i uopšte bilo ko, ko u struci ne može da bude oduševljen, jer ako ovako može da se uradi, na ovakav način, sa ovakvim predlogom zakona, onda šta je sa osnovnim ljudskim pravima, šta je sa pravnom državom i vladavinom prava? Hvala vam.
Pet minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Radović.
Poštovana gospođo ministar, ovo je stvarno neverovatan član, ali moram da priznam da on nije toliko neverovatan koliko je neverovatan član 6. Sada će, vi kažete, Visoki savet sudstva u stalnom sastavu da preispita sve odluke koje je doneo Visoki sastav sudstva u privremenom sastavu, znači njegov prethodnik, kako, naravno, samim izabranim, tako i o neizabranim sudijama. Moram da vam kažem da mi ne bi imali ništa protiv ovog člana da celokupan postupak donošenja odluka nije bio bez ogromnih nedostataka. Sve to bi imalo smisla da je celokupan postupak bio regularan, ali kako uopšte govoriti o bilo kakvoj regularnosti u samom postupku, ukoliko Visoki savet sudstva odlučuje u nepotpunom sastavu, a znamo da Visoki savet sudstva nije smeo da bude konstituisan dok poslednji član Visokog saveta sudstva nije bio izabran? Jako dobro znate o čemu govorim. Kako možemo da govorimo o pravilnosti u samom postupku, kada je jasno da su određeni članovi Visokog saveta sudstva bili u direktnom sukobu interesa kada su birali ili učestvovali u izboru svojih bližih rođaka u sudskoj instanci, odnosno više sudske instance? Kako je moguće da je rad Visokog saveta sudstva proglašen tajnom, kada znamo da je to potpuno suprotno samom Ustavu? O kakvoj pravilnosti ovde govorimo, kada znamo da princip ravnopravnosti nije bio prisutan, ni u jednom članu za kandidata za sudiju se nije raspravljalo? U krajnjem slučaju, i da kažete da se raspravljalo, da li je postojalo rangiranje, da li su postojale rang liste? Naravno da nisu. Da li su uopšte utvrđene prosečne statističke vrednosti rezultata rada pojedinih sudija? Naravno da nisu. Ovde je na delu očigledno bilo neslućeno proizvoljno odlučivanje, koje nas je dovelo do ovoga gde se danas nalazimo. Zbog javnosti ću da objasnim šta sam sada rekla. To vam je isto kao kada bi ovaj parlament sa, recimo, 50 poslanika izglasao neki neverovatno loš zakon, onda se vladajuća većina seti da posle godinu dana on nije dobar i da treba da ga ispravi, ali ovog puta obezbede kvorum, obezbede 126 poslanika i izmene zakon koji faktički u pravnom smislu nije ni bio usvojen. On ne može ni da postoji. Postupak samih donošenja odluka, pojedinačnih odluka, je bio toliko neregularan, da je ovde jedino rešenje revizija, odnosno jedino rešenje je da se kompletno sa celokupnim postupkom izbora neizabranih sudija krene iz početka. Mislim da vi to vrlo dobro znate, ali nažalost, niste u situaciji i prilici da o tome date adekvatan odgovor. Hvala.
Iskorišćeno je minut i 22 sekunde od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Da nastavim na ovo. Iz ovoga ste jasno mogli videti koji su pravi razlozi zbog čega treba čitavu stvar resetovati, vratiti na početak, zbog toga što su manjkavosti u proceduri i načinu na koji je cela stvar izvedene u Visokom savetu sudstva do te mere loša da se moraju vratiti na početak. To se može izvesti zakonskim rešenjem, to je ono što smo vam prvi dan rekli, kroz neki lex specialis, koji bi praktično suspendovao čitav postupak, tako nešto u slučaju početka postupka pred Ustavnim sudom, preko ustavnih žalbi, bi bio moguć razlog prestanka tog postupka pred Ustavnim sudom. Znači, jedno je ako se sve resetuje, pa zbog toga nema više razloga da se postupak pred Ustavnim sudom vodi, a drugo je ako vi ne idete tom logikom, nego govorite o nekakvom preispitivanju odluka, što je jedan krajnje neuhvatljiv termin, a onda uvedete prigovor – koji suspenduje ustavnu žalbu. Šta ste vi uradili? Umesto da rešite problem, kada ste već imali volju, tako što ćete ga rešiti u korenu, iz početka, krenuli ste da pipkate problem, da pokušate da taj problem rešavate uvođenjem institucija u zakonske predloge koji su krajnje sumnjivi ili apsolutno neustavni, neki od njih, kao što je bio valjda član 3. oko pravosnažnosti i došli ste u ćorsokak. Naš vam je predlog ili da povučete Predlog zakona dok se ne izglasa, dok imamo vremena za tako nešto ili da zakažemo svi zajedno sednicu Odbora za pravosuđe i da pogledamo šta ovde promeniti, kako potpuno drugačije napisati ove predloge zakona kroz amandmane, što mislim da više nije moguće, jer je već započeta rasprava o amandmanima. Najbolje je da ih povučete. To je to.
Ovim je vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi DSS iskorišćeno. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Ne.) O predlogu za dodavanje novog člana 5a, narodni poslanik Jovan Palalić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 5. doda novi član 5a. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, suština ovog amandmana je u tome da pokuša ovako loše rešenje u članu 5. dodatno da popravi. Faktički, članom 5. priznajete suštinu vaše greške. Pored toga na koji način je doneta odluka i kakva su pravna sredstva moguća protiv te odluke, način, postupak je suština naopakosti rešenja koje ste doneli kada je u pitanju celo postupak reizbora sudija. Ovde priznajete da će nove kriterijume i merila doneti stalni sastav Visokog sveta sudstva, tj. priznajete da ga je doneo onaj sastav Visokog saveta sudstva koji to nije mogao i na osnovu toga je izvršio izbor. Sve ono što smo vam govorili u toku čitavog tog postupak, rekli su vam i predstavnici Evropske komisije, ali opet ponavljam, hoćete da slušate njih, a ne narodne poslanike u Skupštini Republike Srbije. Oni su vam rekli da se nisu primenjivali objektivni kriterijumi, da sudijama i tužiocima nije data prilika da budu saslušani u toku postupka i nisu im data adekvatna obrazloženja, da su imenovani bez razgovora sa njima i primene kriterijuma koji se zasnivaju na zaslugama i ukupan broj sudija i tužilaca nije na pouzdan način izračunat i nekoliko puta je korigovan, pošto je reizbor bio izvršen. Faktički, bili ste u potpunom haosu. Morate priznati grešku. Recite – pogrešili smo, nismo dobro uradili, napravili smo velike probleme u pravosuđu, napravili smo velike probleme građanima, priznajemo grešku pred građanima, pred poslanicima, hoćemo da vratimo stvari na potpuni početak i da pokušamo da ispravimo ono što se ispraviti može. 16/1 GI/MJ 12,45-12,55 Ovako ulazite u još veći haos, u još veće probleme, još veće probleme ćete stvoriti građanima Srbije, a pogotovo sudijama, tužiocima koji treba da potpuno nepristrasno koji treba slobodno i nezavisno da donose odluke. Ne valja vam posao, lošim putem ste krenuli, povucite ove zakone i radite stvar iz početka.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Radović.
Mi smo amandmanom predvideli kriterijume za ponovni izbor. Naravno, ovde se radi o drugom određenju. Nismo imali nameru da ulazimo u detaljno propisivanje svih kriterijuma, ali ovde smo dali jedan simbolički značaj tome da osmatramo, da ova materija treba da bude regulisana prvenstveno zakonom. Zašto to smatramo? Prvenstveno, zato što je u prošlosti došlo do manipulacija kada je u pitanju odluka o kriterijumima i merilima za izbor sudije. Venecijanska komisija je dala saglasnost na nacrt odluke o kriterijumima i merilima za izbor sudija, ali je nakon toga, nakon što je dala saglasnost, Visoki savet sudstva je izbacio iz tog nacrta odluke najvažniji deo, a to je odredbu po kojoj kandidat imao mogućnost da se u postupku reizbora izjasni o dokazima kojima se obara njegova stručnost, osposobljenost i dostojnost, kao i da predoči dokaze koji njemu idu u korist. Ovo što govorim sigurno je tačno, jer se to pokazalo kao takvo i u mnogim postupcima koji su vođeni pred samim Ustavnim sudom, a to naravno i prisutna gospođa ministar zna. Znači, manipulisalo se samim nacrtom odluke o merilima i kriterijumima za izbor sudija na taj način što sam rekla da je grubo zloupotrebljeno ono poverenje koje je ukazano od strane Venecijanske komisije i koliko sam ja uopšte u pravu ovom prilikom najbolje pokazuje da ste vi sada u obrazloženju svih ovih predloga zakona iz oblasti pravosuđa morali da napišete da ste ovog puta dobili saglasnost Venecijanske komisije za ono što radite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, ovoj zakon o sudijama je stubni zakon ovih zakona o kojima govorimo. On je loše započet i na kraju se još lošije završava. Moglo bi se reći da prve četiri odredbe ovog predloga za izmene i dopune zakona govore o izmenama i dopunama, a druge četiri govore o prelaznim i završnim odredbama. Naravno da je član 5. ovog zakona jedno katastrofalno rešenje i on govori da član 8. nije u redu. Vrlo često Vlada kao predlagač zloupotrebljava odredbu člana 196. stav 4. Ustava u kojoj se kaže da zakon može da stupi na snagu i pre osam dana od njegovog objavljivanja. Neće ni početi da pada ni prestati sneg zbog toga koja će odredba biti ugrađena, ali naučite se jednom da ne zloupotrebljavate Ustav i da koristite odredbe Ustava na način kako se i mislimo prilikom donošenja Ustava. Ovde kažete da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja, a u članu 5. se kaže da će po prigovorima rešavati stalni sastav Visokog saveta sudstva koji još nije ni izabran. Rok za rešavanje po prigovorima je 30 dana. Znači, ništa se posebno neće desiti da ovde poštujemo odredbu Ustava, član 196. stav 4. zakona. Gospođo ministre, videli ste koje ste sve greške napravili u reformi pravosuđa. Naravno da za nas nije reforma pravosuđa samo izbor sudija nego i svi ovi zakoni koji su doneti 2008. godine. Videli ste da ste napravili grešku. Nije to najveći problem. Najveći problem je u tome što način na koji pokušavate to da otklonite predstavlja još veću grešku, koju kasnije reforma pravosuđa nećete moći da ispravite, a postojao je vrlo kvalitetan i dobar način da u momentu izbora sudija, kada ste vi izgrešili na način na koji jeste, da je samo na osnovu pozitivnih zakonskih propisa naravno i Ustava rešavan taj problem. Prvo su neizabrane sudije podnosile žalbe, pa ustavne žalbe, pa se o njima rešavalo, pa nije, pa su neki pozivani, a neki nisu imali su rok od 20 minuta da obrazlože svoje viđenje tog problema koji su konkretno ponekad pitali i zašto nije u određenom roku izvršena neka presuda i slično. Dakle, ograničeno vreme i vrlo skraćena mogućnost neizabranim sudijama da ukažu na to, ali član 6. ovde govori o još jednoj opasnosti, da oni koji su izabrani u decembru 2009. godine da ni njihov izbor, ni njihov opstanak na toj funkciji nije sasvim siguran. To unosi jednu nesigurnost kod onih koji dele pravdu, kod onih koji imaju mogućnost da ograniče nečiju slobodu. Pravo na posao je jedno od osnovnih ustavnih prava. Ovde nisu imali oni koji nisu izabrani i vi žalbu koja podrazumeva rešavanje kod višeg organa svodite i pretvarate u prigovor o kome će odlučivati onaj organ koji je već ranije odlučivao. Da li se može imati dovoljno i sigurnosti i pouzdanja u nekog ko je već napravio takvu grešku? Da je grešaka bila samo jedna, verovatno bi to bili ispravljeno. Grešaka je bilo mnogo, teško ih je ispraviti na ovakav način kako ste predvideli. Zapravo nemate dobru volju i nameru da ispravite veliku grešku. Mene kao građanina Srbije duboko vređa ova konstatacija – ovaj sud ne može da rešava neke probleme jer nema dovoljno kapaciteta. Ja sam se malo ozbiljnije bavio tim problemom i pod tim ne podrazumevaju da nema dovoljna broj sudija Ustavno suda. Ne podrazumevaju čak ni da te sudije Ustavnog suda nisu dovoljno stručne ili jesu stručne. To nije ni bitno, u to ne možemo da ulazimo, nego smatraju da ne može Ustavni sud u punoj juresdikciji da odluči o žalbi koja je kod njih bila. Da li je to bila žalba Ustavnom sudu ili ustavna žalba, sasvim svejedno. To nije uopšte u redu da neko izvan kaže da Ustavni sud Republike Srbije nema dovoljno kapaciteta. Nije najveći problem što ste slušali neke komisije nego je veliki problem kako ste dalje davali i odlučivali o tim problemima. Ne treba da se pozivate ni na jednu komisiju. O načinu sprovođenja reforme pravosuđa poslanici SRS, a i šira stručna javnost je o tome govorila, morali smo malo slušati ljude koji se time bave nepristrasno i ne u dnevno političkom smislu, ne kažem da vi na takav način posmatrate ovaj problem, uvek sam govorio i sada tvrdim, možete se složiti sa tim a i ne morate, da je donošenje nekih odluka o izboru nekih sudija bilo izmešteno iz Visokog saveta sudstva. Kako ćete objasniti neizbor jednog sudije, neću da govorim njegovo ime, koji se jedne večeri našalio sa predsednikom Haškog tribunala i pitao ga je iz koje je države, kada mu je rekao da je iz Jamajke, on ga je pitao a koliko mu je potrebno da pretrči 100 metara jer tamo su poznati kratkoprugaši? On se malo našalio, to stoji i u razlozima zbog čega nije imenovan. Zar vam treba navoditi još takvih pojedinačnih slučajeva? Ne treba. Da li vi to 11 članova sastava Visokog saveta sudstva uzelo za otežavajuću okolnost da nekog ko 35 godina radi u pravosuđu ne bude izabran i primljen? Mislim da tamo ovaj Visoki savet sudstva zastupaju ljudi koji imaju dovoljno stručnog znanja, imaju valjda malo morala i etike i samo na jedno šaljivo pitanje i ovaj uzvratio da se toga šaljivog pitanja najviše i seća. Hvala vam.
Iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Završili smo pretres o svim amandmanima. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u pojedinostima u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda pretresa u pojedinostima – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNOM TUŽILAŠTVU Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Nenad Konstantinović, Srđan Miković, Miloš Aligrudić, Milica Radović i Jovan Palalić. Primili ste i mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milica Radović. Izvolite.
Kada je u pitanju Zakon o javnom tužilaštvu, ističem iste prigovore kao i one koje sam isticala prilikom obrazlaganja Zakona o sudijama. Tačno je da su ovde uočena manja oglušenja prilikom izbora zamenika javnih tužilaca, a to nikako ne znači da je celokupan postupak izbora bio regularan. Ovde takođe isti prigovori, koje sam govorila, stoje, da je DRI bilo nepotpuno, da su postojali slučajevi sukoba interesa, da nije bila prisutna raspravnost prilikom samog odlučivanja, nije bilo rang listi, donosile su se odluke na tajnim sednicama, što je takođe protivno samom Ustavu i sve to unapred kvalifikuje celokupan postupak izbora zamenika javnih tužilaca. Da se ne bi ponavljala neću da govorim o svakom amandmanu koji smo podneli na ovaj član, već ću samo da vam kažem da je takođe neverovatno i prosto od vas očekujem da mi objasnite gde ste pročitali da ustavna žalba, odnosno žalba izjavljena Ustavnom sudu može da ima istu pravnu snagu kao i sam prigovor. Drugi put danas vas prozivam da mi odgovorite jer bih stvarno volela da mi odgovorite, pošto se radi o neverovatnoj pravnoj inventivnosti i kreativnosti. Takođe odredba da će se postupci po žalbama, odnosno po ustavnim žalbama okončati stupanjem na snagu ovog zakona najgrublje vređa sam Ustav i usvojena pravna načela koja bi trebalo da važe u ovoj državi. Mislim da je najbolje zbog svega ovoga što ste danas predložili, zbog svega ovoga što danas slušamo, što ovih dana slušamo ne samo u ovom parlamentu već uopšte i od stručne javnosti…
Dva minuta. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospođo Čomić, koliko je nama vremena ostalo, pošto ima još 16 zakona? (Predsedavajuća: Nema 16 zakona. Narodni poslaniče, da li znate koliko ima zakona? Prvo vi meni kažite. Ima šest zakona, zajednički načelni pretres, pretres u pojedinostima. Vama je u okviru rasprave u pojedinostima na raspolaganju još 39 minuta i 30 sekundi.) Gospođo Čomić, malo ću da proširim, pošto u svim ovim predlozima zakona zbog nedostatka vremena jer smo predloge zakona dobili ujutru, a morali smo do 14,00 časova da podnesemo amandmane. Podneli smo na svaki od ovih predloga zakona po jedan amandman, da zakoni ne stupaju na snagu narednog dana od dana objavljivanja, već da stupaju na snagu onako kako je Ustavom propisano. Ustavom je propisano zato što su tako i građani Republike Srbije na referendumu rekli i to je standard, znači najranije osmog dana od dana usvajanja. Moramo da kažemo da je potpuno neprimereno da se u decembru mesecu, pred kraj godine sve nešto hitno, hitno, hitno pa hitno da bi to stupilo 1. januara ubacuje jedna takva odredba kao što je član 9. da ćete sutra da izglasate, imate 128 ili 129 glasova, a već 1. januara stupaju izmene i dopune ovih zakona, a ovde konkretno Zakona o javnom tužilaštvu. Moram da skrenem pažnju zašto to, pored toga što nije u skladu sa Ustavom, bez obzira na vaše obrazloženje, vi ispunjavate samo taj Ustavom propisani uslov da napišete neko obrazloženje, da date neki razlog i smatrate da je to dovoljno, jer opravdanost razloga ceni većinu. Jak argument i jak razlog. Gospođo Čomić, ovde se otvara jedno pitanje za koje mislim da vi koji vodite Narodnu skupštinu morate da zauzmete neki stav u smislu Poslovnika, u smislu Zakona o Narodnoj skupštini, u smislu Ustava, jer i vi ste čuvari Ustava RS. Samo da vas podsetim, gospođo Čomić, znate da kada se priprema za neku tačku dnevnog reda koristim moj pres kliping i onu arhivu itd. Gospođo Čomić, hteo sam da objasnim i da uzmem stenograme sa kraja 2008. godine, od prilike decembar mesec, kada su se usvajali ovi zakoni i hteo sam da donesem dokumentaciju da se vidi da je tada predstavnik Vlade koji je bio u Narodnoj skupštini rekao da su sve te promene, svi novi zakoni iz oblasti pravosuđa u skladu sa najvišim standardima koje je ljudski um mogao da zamisli i da je savetovana i dobra praksa razvijenih država zapadne Evrope, da je saglasnost na te zakone dala Venecijanska komisija, a tada ste se smeškali i napadali SRS koja je bila jedina i najglasnija u tim promenama i upozorila vas šta će da se dešava. Vi ste se pozivali na strategiju reforme pravosuđa koju je doneo neko pre vas. Samo da se podsetimo, pošto je to napisano. To su poznate činjenice, da neki ne glume ovde nešto Bog zna šta. Sada ta ista Venecijanska komisija vam daje punu podršku i za ove promene pa ste još jači i za stav Evropske komisije. Kada je u pitanju DOS znate da nikada ne treba da verujete. Sada imamo dokaz da i Venecijanskoj komisiji ne treba verovati, jer i prvi put su bili u pravu i sada su u pravu, a ono je različito. Čekajte, šta smo mi ovde? Zamorčići? Čega? Kakvi fokusi se sprovode nad građanima RS? Da se vratimo na ovo kako se razmišlja o pravima sudija i tužilaca. Vidite, to verovatno na prvoj godini Pravnog fakulteta bi morali da savladate jer ne bi mogli da upišete drugu godinu. Skrećem vam pažnju opet na nešto što je bilo 2008. godine. Sudije su imale tu stalnost funkcije i vi ste rekli – ponovni izbor, opšti izbor. Rekli smo vam da je to nemoguća varijanta. Ne radi se o stečenim pravima NN čoveka koji je sudija, nego se radi i o stalnosti sudijske funkcije. 18/1 AD/TĐ 13,05-13,15 Vi ste preko svega toga prešli, pa ste rekli taj kandidata, iako je bio sudija, nije izabran, pa ste rekli nije dostojan, pa nije ovo, pa nije ono. Šta je sa onim presudama koje je on radio godinama? Kako je mogao da sudi čovek koji nije dostojan? Nije on valjda izgubio dostojnost onog dana kada je zasedala komisija na čelu sa Boškom Ristićem? Znate, dostojnost se gubi u nekom malo dužem vremenskom periodu. Nije to trenutna stvar. To je, što se tiče srpskog pravosudnog sistema, dugotrajno trpno stanje. Trpe svi. Zašto ja vas da ubeđujem u elementarne postulate prava? To mi ne pada na pamet, jer i vi ovu promenu ne radite da biste napravili nešto normalno, u redu, u skladu sa Ustavom, u skladu sa nekim standardima. Ne. Vama je cilj da to bude što gore, da dugo traje taj proces nerešene situacije. Oni koji nisu izabrani primaće plate, baš ih briga, nit luk jeli, nit luk mirisali. Potrebno je da jedanput, dva puta godišnje se skupe u nekom amfiteatru i da zakukaju nad svojom teškom sudbinom. Oni što su izabrani ima da se vataju za glavu zbog velike količine predmeta, a vi da preispitujete vaše odluke da li ste obezbedili u pravosuđu podobne ljude. Kroz ovo naše pravosuđe se vidi, u stvari, kakav je odnos ove vlasti prema organizovanom kriminalu. Nije organizovani kriminal maska na licu, pa obijanje itd. To je sad poprilično sa belim kragnama, epoletama itd. Niko ne bi rekao da se taj čovek bavi kriminalom. Dokaz za to daje vlast. Milijardu i 350 miliona, kako kaže vlast, oprao je Darko Šarić. Verovatno je morao da ima neke pomagače. Znate, kada neka firma uzima kredit, pa joj traže hipoteku koja se stavlja nad nekom imovinom, pa ta hala na koju se stavlja hipoteka je pet miliona evra procenjena, pa kroz dve godine ponovo neki kredit, pa opet hipoteka nad tom halom, ona pet miliona evra. Tako procenjena. Onda sada uđe u sistem prodaje, početna cena 450 hiljada evra. Znate, nema tog pravosudnog sistema koji može to da opere tako fino da se ne vidi da je ovde u startu planiran neki kriminal. Da ne pričam o "Metals" banci i svim onim likovima iz Novog Sada, pokrajinske vlasti itd. Tu ću da stanem. Sami se bavite time. Šta se dešava sa našim pravosudnim sistemom? On je pod kontrolom. Kako? Bez izveštaja državne bezbednosti niko nije mogao da dođe u uži izbor. To su priznali. To nije moje, to su priznali ovi iz pravosudnih organa, da su konsultovani čak i ti eksperti. Jaki eksperti. Onda, imamo i advokatski lobi koji je u vezi sa nekoliko stranaka. I oni drže pod kontrolom. Tačno se zna – južna Srbija. Tačno se zna – Šabac. Tačno se zna - Vojvodina. Tačno se zna kome se dostavlja predmet. Nema tu prirodni broj kako će sudija da dobije. Ne, tačno se zna. Tačno se zna koji su predmeti završeni i došli na izvršenje. Vraća se sve na ponovni postupak da bi se sačuvala nečija imovina i tačno se zna koji će advokat da dobije predmet. Da bi se to očuvalo, unosi se konfuzija u ceo pravosudni sistem. Ovde se kao sitne kosti podbacuje izbor sudija, izbor tužilaca, organizacija pravosuđa. Ovo je za široke narodne mase. Ovo je za jednu patetičnu priču kako sudija ne sme više da se šeta, onaj što nije izabran, jer je on povređen, pobogu itd. Onda, od ideje do ideje, javljaju se svi mogući sufleri iz inostranstva, kako kažu da je to proevropsko, najbolje, super najbolje. Samo kada se to uradi, mi smo, ma kakav Brisel, mi smo već preskočili Veliku Britaniju, na pola Atlantika smo prema Njujorku. Ovo je jedna lepa priča u koju neko treba da poveruje. Ali očigledno sa pravosuđem neke stvari nisu završene – neki predmeti, neke druge stvari, jutros sam vas podsetio da postoji jedan uvrnuti sistem vrednosti. Duvači u balone su napredovali. Oni koji su spaljivali ovu zgradu su napredovali. Oni koji su išli na jedno egzotično ostrvo da traže pare su napredovali. Neki su se u međuvremenu i posvađali itd. Pravosudni sistem je ona poslednja slamka spasa za svakog pojedinca, jer pored garantovanog prava na žalbu, postoji još jedna garancija, da će se pred nepristrasnim i nezavisnim sudom sve to ispitati. Sada je stvarno devalvacija pravne profesije da o ovome ozbiljno pričam sa ljudima koji ne žele to da čuju. Njima je bitno 126 i onda krenu mediji – sredili smo, to je najbolje, to je fino, imamo puno poverenja. Kažite mi onda, sa kojim poverenjem idete prema čoveku koji 20 godina čeka da se reši neka parnica? Ili, sada da pričamo o suđenju u razumnom roku. Šta vredi da vas neko podseća na to, kada to svi znamo da se ne poštuje. Jednostavno, nema potrebe da se ozbiljno diskutuje. Ovde samo treba da se skine maska, da se vidi zbog čega se maltretira Skupština i neki se, naravno, u tome saučestvuju i zašto se to radi u toku decembra, gde se najavljuju neki epohalni rezultati i, po potrebi, tu je Evropska komisija, tu je Savet Evrope, tu je Venecijanska komisija, tu je GREKO, tu su neke međunarodne institucije koje uvek daju saglasnost. Zašto daju saglasnost? Njima odgovaraju svi koji kažu da su za EU, za NATO pakt. Ko god to kaže na političkoj sceni Srbije, on je miljenik zapada. Može da bude ubica, može da bude kriminalac, može da bude i Neron koji pali sve redom, može da bude šta god hoće, ali je važno da oni kažu – svi za EU, svi su za propast. Ako su svi, vi ste sami građani Srbije odlučili da propadnete. Šta da radimo mi iz EU, propadnite. Mi ćemo da vam pomognemo u vidu nekog kredita, u vidu nečega itd. To je taj proevropski put kojim nas vodi Boris Tadić, DOS i sva agregatna stanja DOS. Zahvaljujem, gospođo Đukić-Dejanović.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VISOKOM SAVETU SUDSTVA Primili ste amandman koji je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Primili ste mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vjerica Radeta, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom članu 10. je predviđeno da zakon o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu sudstva stupa na snagu osmog dana, odnosno istog dana, narednog dana usvajanja. Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku za takvo stupanje na snagu su napisane u obrazloženju Predloga zakona. Kaže se da se zakon donosi po hitnom postupku, budući da bi njegovo ne donošenje po hitnom postupku moglo da prouzrokuje štetne posledice po rad Visokog saveta sudstva i sudova u Republici Srbiji, kao i, radi ispunjenja obaveza Republike Srbije u procesu pristupanja EU. Pitanje na koje bi trebalo da dobijemo odgovor u ovoj raspravi jeste – koje to štetne posledice mogu da stupe na snagu i mogu da se dese, ukoliko ovaj zakon stupi na snagu u neuobičajenom roku iz Ustava Republike Srbije, odnosno u roku koji predstavlja izuzetke? Da li su neke štete već prouzrokovane primenom zakona koji se danas menja? Jer ako se zakon se posle dve godine menja po hitnom postupku i treba da stupi na snagu narednog dana od dana donošenja, iz straha da ne prouzrokuje štetne posledice, onda je logičan zaključak da su već nastupile neke štetne posledice. Bilo bi dobro da čujemo koje su to štetne posledice. Kažete da niste prihvatili, Vlada nije prihvatila ovaj amandman, kao uostalom i ostale amandmane SRS, zato što je mišljenja da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu pre osmog dana. Dakle, ovo je neozbiljno obrazloženje i neodgovorno i govori o tome kakav je odnos vladajuće većine i Vlade Republike Srbije prema narodnim poslanicima, pre svega prema opozicionim poslanicima koji očigledno jedini učestvuju u ozbiljnom radu parlamenta. Zašto mislimo da je to neozbiljno? Zato što ste prepisali odredbu iz Ustava, da Ustav Republike Srbije kaže da je moguće da zakon stupi na snagu u roku kraćem od osam dana, ako za to postoje naročito opravdani razlozi i onda valjda Ustav misli da treba da se kaže koji su to naročito opravdani razlozi. To nismo čuli ni od vas, ministre, ni od poslanika vladajuće većine koji su glasali za ovaj osnovni zakon, a sigurno će i za ove izmene i dopune. Treba zaista da se vratimo na period od dve godine, kada smo otprilike u neko ovo doba godine raspravljali o Zakonu o Visokom savetu sudstva i poslanici SRS su imali mnogo primedbi na ovaj zakon, kao i na celokupnu reformu pravosuđa, u koju ste se vi zaklinjali da će biti nešto najbolje ikad sprovedeno na teritoriji Srbije i danas imamo suočavanje sa činjenicama, suočavanje sa istinom da je ovo zaista bila veoma loša i štetna, rekla bih, reforma pravosuđa. Vi ste gospođo Malović, kada ste pre dva-tri dana, kada je to bilo, govorili u načelnoj raspravi u uvodnom delu o ovih šest zakona o kojima smo mi mogli da se pripremamo svega nekoliko časova jer smo ih tad dobili u odnosu na početak rada parlamenta. Rekli ste da se ovim zakonima stvara normativni okvir za reformu pravosuđa i ovo je stvarno neverovatno. Vi nakon dve godine i nakon tvrdnji svuda u javnosti i ovde u parlamentu da je reforma izvršena, da je to najbolja reforma, vi tek sad kažete da ovi zakoni stvaraju normativne okvire za sprovođenje reforme. E, sad je zaista pitanje da li ćete da priznate da je reforma bila promašaj i da zapravo nije urađena možda sa vašom dobrom namerom, ali uvek smo vam govorili, kada se govorilo o ovim zakonima i u reizboru sudija, itd, da se vaša dobra namera, ako postoji, mnogo kosi sa onim što nam kao ministar predlažete u obliku zakonskih rešenja. Ono što je poražavajuće i zabrinjavajuće, sa aspekta SRS, jeste obrazloženje koji su razlozi za donošenje ovog zakona. Kažete u Izveštaju Evropske komisije o napretku Srbije za 2010. godinu u delu koji se odnosi na pravosudni sistem istaknuto je da neki aspekti nedavno sprovedenih reformi izazivaju ozbiljnu zabrinutost. Postupak izbora sudija izvršen je na netransparentan način, a Visoki savet sudstva koji je sproveo ovaj postupak radio je u privremenom sastavu, što znači da profesija nije bila predstavljena na odgovarajući način i da je rizik od političkog uticaja bio visok. Dalje kažete da je neophodno izvršiti preispitivanje odluka donetih u postupku opšteg izbora sudija koji je doneo prvi sastav Visokog saveta sudstva. Šta je ovde poražavajuće i zabrinjavajuće? Ne ovo što je navedeno kao razlozi, mi znamo da to jesu razlozi i mi smo upozoravali na ove razloge i pre nego što ste se vi upustili u ovu avanturu zvanu reforma pravosuđa. Poražavajuće i zabrinjavajuće, gospođo Malović, je to što ste vi nama dve godine i javnosti Srbije u svakom javnom istupanju i nama poslanicima ovde u parlamentu, tvrdili da nema nikakve greške, da je sve, kako vi kažete, transparentno, da je sve bilo u skladu sa zakonom, u skladu sa nekim međunarodnim standardima, itd. Mi smo tvrdili da to nije tako, mi vas upozoravali i konkretno navodili razloge da to nije tako. Vi niste prihvatili ono što govore poslanici SRS, ali kada su vam iz Evropske i Venecijanske komisije javili i obavestili vas da ste zaista napravili katastrofalne greške, vi to prihvatate i unosite u razloge za donošenje zakona, kao stav Vlade Republike Srbije. To je zaista nešto što je neprihvatljivo što se tiče SRS. Vidite na osnovu čega ste vi došli do ovog što nama niste verovali da je ovako. Imamo mejlove koji su dostavljeni na zvanični sajt na mejl kabineta Ministarstva pravde. Jedan je od člana Evropske komisije Štefana Filea, a drugi je od vicepremijerke Evropske komisije pravde, kako ovde piše, osnova prava i državljanstvo, Vivijan Reding. U ova dva mejla sadržano je ono što ste vi napisali u obrazloženju za donošenje ne samo ovog, nego svih šest zakona o kojima danas navrat-nanos raspravljamo. Šta je ovde interesantno? U zvaničnoj komunikaciji vi na mejl ministarstva dobijate pisma koje i jedno i drugo počinju sa "draga ministarka". Ovo je zaista neverovatno i neprihvatljivo, bez obzira koliko su Štefan File i Vivijan Reding vaši prijatelji ili nisu, vi to možete u ličnoj komunikaciji, ali u komunikaciji zvaničnoj, ovo je u najmanju ruku nepristojno. Ali, vi ste zato prihvatili ono što su vam oni naveli kao razloge zbog čega morate da menjate ove propise. Vi ste ovim zakonima priznali i ovim izmenama zakona da u Srbiji nema pravne sigurnosti i da država Srbija nije pravna država. Mi to pričamo takođe punih deset godina, ali niste nam verovali. Često ste se smejali, ne vi lično, ali predstavnici režima i vladajuće koalicije često su se smejali na primedbe koje su iznosili poslanici SRS, ali nažalost, bili smo u pravu i kada smo tvrdili da u Srbiji nema pravne sigurnosti i da Srbija nije pravna država. Pitanje na koje nam niste dali odgovor u onom uvodnom delu, odnosno niste objasnili u uvodnom izlaganju, a možda ćete dati odgovor – da li ste vi svesni da će ovi zakoni morati da se primenjuju retroaktivno? Kakve će to posledice imati za izabrane sudije, za reizabrane sudije i tužioce, za one koji nisu reizabrani, za državu Srbiju i državni budžet iz kojeg se već više od godinu dana isplaćuju naknade u visini zarada, za sve one koji nisu reizabrani, i sudije i tužioce, za sve one koji u međuvremenu nisu eventualno prešli u advokate i kojih ima više od hiljadu? Dokle će to stanje tako da traje? Da li ste vi u komunikaciji sa Ustavim sudom Republike Srbije, vi kao Ministarstvo pravde? 20/1 VS/MS 13,25-13,35 Da li ovi iz Ustavnog suda i ova gospođa koja više neće da se kandiduje za predsednika, kako smo obavešteni u medijima Bosa Nenadić, zaista i ne treba da se kandiduje, nije i nikad trebala da bude predsednik ni sudija Ustavnog suda jer je napravila takav haos u Ustavnom sudu odlukama koje je Ustavni sud donosio, haos u političkom i pravnom sistemu RS, pre svega mislim na funkcionisanje lokalnih samouprava a i na činjenicu da nije adekvatno reagovala na ukradene mandate SRS od strane Nikolića i njegove naknadno formirane stranke, jer u vreme izbora nisu imali stranku, u izbore su išli sa programom SRS kao deo kandidata SRS i taj program političke SRS je osvojio 78 mandata. ali Bosa Nenadić, je bogami, vi i celokupan režim niste mislili da je to tako zato, naravno, što ste imali zadatak da pomognete Tomislavu Nikoliću, da kao prilepak DS formira stranku da bi danas on pristupio neformalno DS tako što, recimo, prikuplja potpise za peticiju, za izmenu Ustava zbog navodno velikog broja poslanika u Narodnoj skupštini, a zapravo da bi se promenila preambula Ustava RS i da bi ste u preambuli napisali da Srbija mora da prihvati postojeće stanje na Kosovu i Metohiji. To znači posredno priznavanje nezavisnog Kosova, lažne države Kosovo. I da je bilo mnogo grešaka u reizboru, da se vratim na reizbor sudija, da je bilo mnogo tužilaca, da je bilo mnogo grešaka. Mi smo vam na sve konkretne odnosno na najveći broj konkretnih skretali pažnju i upozoravali vas u toku rasprave o reizboru, koji vi niste priznali kao reizbor, ali vidite kažu ovi kojima ste draga ministarka, da je to ipak bio reizbor, a mi smo vam to tvrdili od samog početka, i da to naravno nije Ustavno, ali ni to niste uvažili. Vi ste opet, ne mislim samo na vas lično, ali i vi lično mnogo govorili o dostojnosti za obavljanje sudijske javno tužilačke funkcije i nekako se stekao utisak da svi koji nisu izabrani nisu dostojni te funkcije. Pitanje, ako neko nije dostojan da bude sudija – kako je dostojan da bude pomoćnik ministra u vašem ministarstvu, od pre nekoliko dana, gospođo Malović? Mnogo je pitanja na koja niste dali odgovor ne poslanicima SRS, već građanima Srbije. Mnogo je problema koje je proizvela ova vaša takozvana reforma i tek će ih biti dalje u primeni i ovih zakona koje ćete za dan ili dva usvojiti. Hvala lepo.
Poštovani narodni poslanici, htela bih da vas obavestim da ćemo danas raditi i nakon 18,00 časova u skladu sa Poslovnikom. Dakle, preći ćemo na Predlog zakona o budžetu. Pauza će početi nešto kasnije, kada završimo ovu tačku dnevnog reda, a reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovana gospođo Malović, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo predsednice, ja ću koristiti vreme koje mi pripada kao ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe DSS. ` Mi danas raspravljamo o izmenama i dopunama zakona, istih onih zakona koje smo usvojili, o kojima smo raspravljali 5. 11. i 12. novembra 2008. godine, i ovo su te stenografske beleške koje je pominjao malo pre kolega Krasić. Doduše, tada je usvojen, pored ovog seta zakona i Zakon o sedištima i područjima sudova i tužilaštava, koje je nažalost, sveden broj sudova sa nekih 140 na samo 40. Tada smo vas upozoravali na predložena rešenja, na propuste, na rokove koje ste predvideli i sada vidimo da su oni zaista proizveli pogubne posledice po srpsko pravosuđe, ali ni tada nije bilo sluha sa vaše strane da prihvatite naše predloge. Kada govorimo o Zakonu o Visokom savetu sudstva, poslanička grupa DSS je tada uložila 15 amandmana i na svu sreću prihvaćeno je sedam amandmana, kojima je u bitnom popravljen predloženi zakon. Iz ovog predloga koji ste sada dostavili, vidimo da su predložena neka rešenja koja smo mi u istovetnom tekstu predložili u novembru 2008. godine, tada ih niste prihvatili, a sada od reči do reči su prepisani i uneti u ovaj predlog. Da vas podsetim samo da je u jednom članu 14. u stavu 1. tada stajao predlog da su sednice VSS ne javne. Zamislite da je taj predlog usvojen tako kako ste ga predložili, a da nije izmenjen amandmanom DSS, na šta bi to tek ličilo, kada sada posle tih izmena mi imamo ovoliko primedbi na transparentnost čitavog ovog postupka. Malo pre je kolega Krasić pominjao, a ja sam pronašao u stenogramu sa te sednice, kada ste vi u vašem uvodno izlaganju rekli – eksperti Venecijanske komisije pozitivno su ocenili tekst radne verzije zakona, ako i eksperti Evropske komisije koji su boravili u Beogradu u aprilu 2008. godine. Znači, oni su, kako ste tada izjavili, bili saglasi sa Nacrtom tog Predloga zakona, a šta se u međuvremenu promenilo kada ste dostavili predlog Skupštini, to ćemo da vidimo tokom rasprave. Ja ću biti slobodan da citiram ono što smo govorili u novembru 2008. godine, prilikom rasprave o VSS:"Kod uslova za kandidovanje, kandidat za izbornog člana Saveta iz reda sudija, može biti svaki sudija u RS, koji obavlja sudijsku funkciju najmanje sedam godina". Tada sam vam rekao gospođo Malović, da je to neustavna odredba, jer Ustav nigde ne predviđa vremensko ograničenje nekome, da sudija mora u određenom periodu obavljati funkciju da bi mogao da se kandiduje za VSS. Zaista vi u predloženom zakonu o kome danas raspravljamo, u istom članu 23. prepisujete praktično amandman koji je podnela DSS od reči do reči, gde kaže – kandidat za izbornog člana Saveta iz reda sudija, može biti svaki sudija sa stalnom sudijskom funkcijom. Primer broj 2:"DSS je podnela amandman na član 23. gde mislim da jedan stav može bez ikakvih problema da se doda, gde predviđamo da sudijama treba dati mogućnost da se kandiduju uz određeni broj prikupljenih potpisa. Mislim da sudije treba da kandiduju svoje kolege, one koji su zaslužili, za koje smatraju da treba da obavljaju ovaj posao na kvalitetan i častan način i ne treba ih na taj način sputavati". Ni tada niste imali razumevanja za ovaj predlog, a danas predlažete – kao i sudija koga podržava najmanje 20 sudija, prema vrsti i stepenu suda, i tako dalje. Mi smo dali predlog da to bude deset potpisnika te inicijative, odnosno podrške određenom sudiji. Primer broj tri:"Savet donosi odluku o Predlogu jednog kandidata. Ponovo ću vas podsetiti da Narodna skupština RS bira članove VSS, što podrazumeva da ima realnu mogućnost izbora." Tada smo osporavali da se predloženi broj članova ujedno i bira, jer smo smatrali da je to imenovanje, i takođe, tada smo govorili da – Savet predlaže više kandidata u slučaju kada više sudija na jednoj izbornoj listi dobije približno jednak, najveći broj glasova. Tada smo sporili ovu formulaciju i pitali jasno – šta znači približno jednak najveći broj glasova, a na svu sreću, u ovom Predlogu zakona i ovo ste spomenuli, obrisali i prihvatili naš predlog da Savet predlaže dva kandidata sa najvećim brojem glasova. Zaista se postavlja pitanje šta radimo mi u ovoj Skupštini? Ukoliko su dve godine i par meseci potrebne da vi prihvatite predloge koje je DSS iznela još u novembru 2008. godine, šta predstavlja ovaj parlament, da li je ovo samo pozorište, da li je bitno da li će ovde sutra ovde sedeti 150, 120 ili 50 narodnih poslanika, ukoliko se ne prihvataju predlozi, već su potrebne dve i po godine da se zaista razmotri na pravi način i prihvate rešenja koja vam je nametnula naknadno Evropska komisija. VSS u svom radu, u proteklom periodu nije dokazivao ni nestručnost, ni neosposobljenost, ni nedostojnost kandidata, već je on samo izrazio sumnju da određeni kandidati ne ispunjavaju određene uslove. Posledica takvih sumnjivih odluka VSS jesu stotine žalbe pre Ustavnim sudom Srbije. Ustavni sud je doneo neke odluke, ali na osnovu tih odluka, neizabrane sudije se ne mogu vratiti na posao. Vlast, pod pritiskom i od Evropske komisije Saveta Evrope, Venecijanske komisije, ponovo pravi neke trule kompromise, na svoju štetu, na štetu hiljada ljudi koji su učestvovali u čitavom ovom procesu i naravno, na štetu svih građana RS. Ekonomska komisija, od vas, od Vlade RS, zahteva reviziju čitavog procesa reizbora i vršiće nadzor nad postupkom koji vi treba da sprovedete. 21/1 DM/VK 13,35-13,45 Mnoge kolege su pominjale, pročitaću izvod iz Izveštaja Evropske komisije o napretku Srbije za 2010. godinu koja se odnosi na rad Visokog saveta sudstva, o kome sada raspravljamo i uopšte na funkcionisanje pravosuđa nakon donetih zakona 2008. godine. "Srbija je zabeležila mali pomak ka daljem usaglašavanju svog pravosudnog sistema sa evropskim standardima, koja predstavlja ključni prioritet evropskog partnerstva. Ukupan broj sudija i tužilaca je smanjen za 20 do 25%. Nije reizabrano više od 800 od oko 3.000 nekadašnjih sudija i prekršajnih sudija. Postupak reizbora sudija i tužilaca izveden je na netransparentan način dovodeći u opasnost načelo nezavisnosti pravosuđa. Tela odgovorna za ovaj postupak Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca postupala su u prelaznom sastavu, koji je prenebregnuo odgovarajuću zastupljenost profesije i stvorio veliku opasnost od političkog uticaja. Pored toga ni u jednom od ovih veća nisu bili imenovani svi članovi. Objektivni kriterijum za reizbor, koji su bili razrađeni u bliskoj saradnji sa Venecijanskom komisijom Saveta Evrope, nisu bili primenjeni. Sudije i tužioci nisu intervjuisani tokom postupka i nisu dobili adekvatno obrazloženje odluka. Ukupan broj sudija i tužilaca nije bio izračunat na pouzdan način i prilagođavan je nekoliko puta do okončanja reizbora. Pravo žalbe neizabranih sudija bilo je ograničeno na obraćanje Ustavnom sudu koji nema kapacitet da izvrši potpunu reviziju odluka. Još nisu izabrani stalni sastavi Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Novi predsednici sudova nisu imenovani. Zakonski rokovi za njihovo imenovanje istekli su u julu, odnosno martu 2010. godine. Nisu usvojeni planirani novi zakonik o krivičnom postupku, zakon o parničnom postupku, zakon o izvršenju i obezbeđenju, kao ni zakon notarima", ne vidim ih ni danas na dnevnom redu. "Veliki broj nerešenih slučajeva i dalje izaziva zabrinutost, naročito obzirom na negativan uticaj nedavnih reformi, na opštu efikasnost pravosudnog sistema, smanjenje broja sudija i tužilaca nije bilo zasnovano na pravilnoj proceni potrebe. Nije ustanovljen ujednačen sistem organizovanja rada sedišta sudova i novih sudskih jedinica. Postoji ozbiljna zabrinutost zbog način na koji su sprovedene nedavne reforme, naročito reizbor sudija i tužilaca". Gospođo Malović, molim vas da nikad ne izgubite iz vida da su ove mere koje ste sproveli u prethodnom periodu u kojima ste lično učestvovali kao ministar pravde i kao član Visokog saveta sudstva zaista ugrozile nezavisno sudstvo u Srbiji i da je neophodno što pre otkloniti nedostatke. Ali, nažalost, jedina mera koju je Vlada Republike Srbije u ovom trenutku preduzela do sada, znači jedina efektivna mera jeste zaključak Vlade, kojima se neizabranim sudijama isplaćuju naknade plate i socijalni doprinosi, mada ponavljam, to sam rekao i pre neki dan, u mnogim gradovima su one isplaćene za septembar mesec, a za oktobar i novembar već kasne. Zaista se postavlja pitanje – da li je moguće da neko razmišlja da preispita odluke o reizboru 1600 sudija? O kakvoj stalnosti sudijske funkcije i nezavisnosti tih ljudi možemo govoriti ukoliko su ljudi, koji su već izabrani treba ponovo da prođu kroz određeni postupak. Ne radi se tu o fudbalskim sudijama, ne postoji tu u pravosuđu rubrika "kutak za sporni trenutak". Znate kako je Marko Marković radio, kad pomoćni sudija ne podigne zastavicu pa se iz ofsajda da gol, to se onda prikaže na medijima, pa onda taj sudija bude kažnjen, pa sledeće kolo ne sudi nego preskoči da sudi u narednom kolu. To se ne može raditi sa ovim sudijama. To su ljudi koji svoje odluke donose tako što počinju odluku rečenicom – "u ime naroda", a ne u ime partije, u ime političkih interesa, u ime Evropske komisije ili ne znam koga. Da li je moguće da ćete dati ponovo priliku Visokom savetu sudstva da preispita sopstveno pojedinačno odluke, da sve to uradi retroaktivno? Ne znam, gledao sam malopre Ustav Republike Srbije, nigde nisam našao odredbu koja bi to omogućila. Postavlja se zaista pitanje – da li isti oni koji su napravili grešku imaju upravo da ponovo raspravljaju o istim slučajevima i da ispravljaju te iste greške? Da li je moguće da ste predložili zakon u kome već izjavljene ustavne žalbe i žalbe Ustavnom sudu Srbije pretvarate u prigovore, čime se direktno zadire u nadležnost Ustavnog suda Srbije? Da li je moguće nakon svih ovih primedbi koje su izneli poslanici DSS, koji su uzgred budi rečeno, 2008. godine bili najglasniji i najvredniji u diskusiji povodom izmena ovih zakona, da je Srbija rodila 126 junaka koji će izglasati protivustavne odredbe koje stoje u ovim zakonima? DSS najoštrije osuđuje ove predloge zakona, bez obzira na amandmane da li će biti prihvaćeni ili neće. Mi jednostavno ne možemo, ne želimo da urušavamo ugled pravosuđa u Srbiji i nećemo podržati ove predloge zakona u danu za glasanje. Hvala vam najlepše.
Narodni poslanik Zoran Antić ima reč.
Gospođo Đukić – Dejanović, javljam se za repliku gospođi Vjerici Radeti. Javio sam se malo pre, ali me niste videli. Pomenula je i Srpsku naprednu stranku i Tomislava Nikolića konkretno i smatram da imam pravo kratko, neće biti problematično i nećemo ući u veću diskusiju, nadam se. Mogu li? (Predsednik: Ako je grupa pomenuta može šef ili zamenik šefa poslaničke grupe.) Stav 3. vama omogućava, s obzirom da niti je šef poslaničke grupe niti zamenik da malo kreativnije to tumačite i da dozvolite, jer ovo nije prvi put da se događa [[Predsednik: Zaista nema mogućnosti da vam dam repliku.]] Hvala vam.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVNOM VEĆU TUŽILACA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Aleksandar Martinović i Nenad Konstantinović. Primili ste Mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres predloga zakona, u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstatinović. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? Ne. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zašto se donosi ovaj predlog zakona, odnosno zašto će biti usvojen po hitnom postupku, to lepo piše u obrazloženju njegovom. Naime, kaže se ovako, "u izveštaju Evropske komisije o napretku Srbije za 2010. godinu u delu koji se odnosi na pravosudni sistem, istaknuto je da neki aspekti nedavno sprovedenih reformi izazivaju ozbiljnu zabrinutost, postupak izbora javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca izvršen je na netransparentan način, a Državno veće tužilaca koje je sprovelo ovaj postupak radilo je u privremenom sastavu, a što znači da profesija nije bila predstavljena na odgovarajući način i da je rizik od političkog uticaja bio previsok". Onda se dalje navodi da u cilju bržih evroatlanstkih integracija Republike Srbije po hitnom postupku moraju da se usvoje ove izmene, kako bi Republike Srbija u 2011. godini dobila status kandidata za člana EU. Iz ovog vladinog obrazloženja je potpuno jasno da Vlada radi pod političkim pritiskom EU, njenih tela i komisija i da se Vlada Republike Srbije, ne znam samo u čije ime, dobrovoljno odrekla političkog suvereniteta ove države. Ono što nije jasno, a to su neka rešenja koja su sadržana u ovom predlogu zakona. Prvo, pominjete u članu 1. kojim se menja član 23. stav 1. Zakona o Državnom veću tužilaca da kandidat za izbornog člana državnog veća iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca može biti svaki javni tužilac i svaki zamenik javnog tužioca sa stalnom funkcijom. Ovde se postavlja jedno elementarno pitanje, od kada se računa stalnost nečije funkcije. Imali smo Ustav Republike Srbije od 1990. godine, koji je, takođe, garantovao stalnost tužilačke i sudijske funkcije. Međutim, vlada i većina u Narodnoj skupštini odlučili su da tu stalnost sudijske, odnosno tužilačke funkcije 2008. godine ne poštuju, pa smo onda uveli, odnosno došli u jedan postupak za koga su neki tvrdili da je reizbor, a neki su tvrdili, kao gospođa Nata Mesarević da predstavlja opšti izbor svih nosilaca pravosudnih funkcija, uključujući tu sudije, javne tužioce i njihove zamenike. 22/1 MO/MJ 13,45-13,55 Dakle, ispada da po Ustavu iz 1990. godine nije mogao da se poštuje princip stalnosti sudske funkcije, a po Ustavu iz 2006. godine, navodno, treba da se poštuje stalnost sudijske funkcije, iako je Ustav iz 2006. godine donet po odredbama Ustava iz 1990. godine. Ne može biti diskontinuiteta ustavnosti sudijske, odnosno tužilačke funkcije. Možemo mi da mislimo o Slobodanu Miloševiću, o tadašnjem SPS, o tadašnjem Ustavu sve najgore, ali Ustav je donet na validan način, on je proizvodio svoje pravno dejstvo i od 1990. godine do 2010. godine, znači za punih 20 godina nisu smele da se menjaju neke temeljne norme koje važe u civilizovanom i demokratskom svetu. Nažalost, Republika Srbija te norme je pogazila iz dnevno političkih razloga i sad smo došli u situaciju da menjamo kompletan set pravosudnih zakona pod pritiskom ljudi iz EU. Ono što takođe nije jasno, to je kako je moguće da sad zakon treba da stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku Republike Srbije? Navodno za to postoje, kako vi kažete u obrazloženju, naročito opravdani razlozi, a naročito opravdani razlozi sastoje se u tome da bi, odnosno sve u cilju, kako vi kažete, da Republika Srbija stekne status kandidata za članstvo u EU do kraja 2011. godine. Dakle, zbog toga mora da se izbegne ustavna norma koja kaže da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja, i sad treba da stupi narednog dana od dana objavljivanja, što upućuje na jedini logičan zaključak - ako zakon, ne daj bože, stupi na snagu osmog dana od dana objavljivanja, Srbija neće moći u 2011. godini da stekne status kandidata za člana EU, što je, priznaćete, prilično neozbiljno obrazloženje. Ono što je takođe neozbiljno, gospođo Malović, u celoj ovoj priči oko Državnog veća tužilaca, jeste sledeće. Zakon treba da stupi narednog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku Republike Srbije, a postupak izbora članova Državnog veća tužilaca izvršiće se u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Ako ste već zaista predani poslu da Srbija u 2011. godini postane kandidat za člana EU, onda valjda rok za izbor stalnih članova Državnog veća tužilaca mora da bude kraći od 60 dana. Onda su rokovi prontni. Onda se to mora uraditi u narednih 15 dana. To je ono što je logično, a ne - zakon treba da stupi narednog dana od dana objavljivanja, što je jedna neuobičajena situacija u odnosu na ono što piše u članu 196. Ustava, ali zato je rok za izbor članova Državnog veća tužilaca, moram da kažem, prilično komotan i iznosi 60 dana od dana objavljivanja, odnosno stupanja zakona na snagu. Ta dva rešenja iz ovog predloga zakona nisu uopšte međusobno usklađena. Ono što možda predstavlja šlag na tortu jeste sledeće. Ne znam da li građani Srbije koji prate ove sednice Narodne skupštine mogu ovo da vide. Dakle, na kraju Predloga zakona nalazi se ovaj uobičajeni formular - izjava usklađenosti propisa sa propisima EU. To je sastavni deo Predloga zakona. Znači, mi sad menjamo po hitnom postupku Predlog zakona o Državnom veću tužilaca, menjamo kompletan pravosudni sistem Republike Srbije po hitnom postupku, navodno zbog toga da bi Srbija u 2011. godini dobila status kandidata za člana EU. Da li je tako? Tako vi kažete. Uzmite onda lepo ovu izjavu o usklađenosti propisa sa propisima EU i u tački 4. na pitanje - ukoliko ne postoje odgovarajući propisi EU sa kojima je potrebno obezbediti usklađenost, konstatovati tu činjenicu, kaže se – ne postoje odgovarajući propisi EU sa kojima je potrebno obezbediti usklađenost Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Državnom veću tužilaca. Sada vi meni kažite, gde običan smrtnik, u koje spadam i ja, može da pročita gde se nalaze ti evropski standardi vezani za funkcionisanje tužilaca i njihovih zamenika, ako ne postoje propisi EU? Gde je sadržan taj "aki komuniter", to zajedničko evropsko pravo, ako ne u propisima EU? Sad se ovde postavlja jedno elementarno pitanje - da li mi ovo menjamo zato što su naši zakoni neusklađeni sa standardima EU, da biste vi nama na kraju rekli - pa u stvari tu nikakvi standardi ne postoje, odnosno ne postoje propisi EU sa kojima mi treba da uskladimo ovaj zakon? Ako ne stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja, ne možemo da budemo kandidati za člana EU u 2011. godini. Znači, gospođo Malović, potpuna kakofonija, potpuna zbrka, potpuni haos. Ispada da je ovde EU jedna dnevno-politička tema, ne znamo šta drugo da kažemo, pa eto menjamo zakon i mora da stupi narednog dana, da bismo mi ušli u EU 2011. godine, a onda kad vi treba da kažete koji je to propis EU koji nam nalaže da po hitnoj proceduri menjamo ovaj zakon, onda vi kažete – pa takav propis ne postoji. Uopšte, gde postoje, gde se nalaze ti standardi koji kažu kako se biraju sudije, kako se biraju tužioci, kako se biraju zamenici, kako funkcioniše Visoki savet sudstva, kako funkcioniše Državno veće tužilaca? Gde običan čovek u Srbiji može da pročita te standarde, ako ne postoje propisi EU? Znači, ili ti propisi postoje, a onda vi neće da kažete koji su to propisi, ili ti propisi uopšte ne postoje, ali onda je besmisleno da menjate zakon zato što vam to nalaže EU. Nešto u toj vašoj argumentaciji, zašto po hitnoj proceduri moraju da se menjaju bukvalno svi pravosudni zakoni, nije dobro. To je ono što je problem i sa ovim predlogom zakona i sa svim drugim predlozima zakona o kojima smo mi ovih dana raspravljali. Prosto, ne mogu da se otmem utisku da Vlada Republike Srbije pravi istu grešku koju je napravila 2008. godine. Mi u SRS imamo stav da vi u stvari, kao što ni 2008. godine, tako ni 2010. godine u stvari ne znate šta je krajnji cilj ove avanture koja se zove reforma pravosuđa. Koji je to cilj do koga vi želite da stignete? Mislim da takva ideja nije bila prisutna u vašim glavama ni 2008. godine, a bogami nije prisutna ni 2010. godine. Ono što piše u tekstu predloga apsolutno nije kompatibilno sa njegovim obrazloženjem, a najnekompatibilnija je izjava o usklađenosti ovog propisa i svih drugih pravosudnih propisa sa propisima EU. Zato što vama nije u glavi jasno šta u stvari želite da postignete imamo ovaj haos normativni koji je sadržan u zakonima, odnosno u predlozima zakona. Dakle, da li vi hoćete efikasno pravosuđe, nekorumpirano, pošteno, stručno, pa ma šta EU o tome mislila, ili hoćete pravosudni sistem koji je kompatibilan sa navodnim evropskim standardima za koje sada ne znamo ni gde pišu, a bez obzira na to kako pravosudni sistem zaista funkcioniše? Da li vi hoćete da se ispuni suština ili da se ispuni forma? Ako hoćete da se ispuni suština, onda nije potrebno, gospođo Malović, ni da se pozivate na Venecijansku komisiju, ni na Evropsku komisiju, niti na bilo koje drugo telo EU, jer EU je jedan od najboljih primera kako ne treba da funkcionišu određene državne instituicje. Nemojte da mi kažete da ne znate kako sad funkcionišu, recimo, pravosudni sistemi jedne Rumunije i Bugarske. Nemojte da mi kažete da je pravosudni sistem Bugarske kompatibilan sa pravnim, odnosno pravosudnim sistemom Velike Britanije. Nije sigurno. Uzmite bilo koju listu korumpiranih država i videćete da je Bugarska tu negde blizu nas, iako ona jeste, a mi nismo član EU. Dakle, nema tu čarobnih štapića i nema tu gotovih rešenja. Varate se ako mislite da je ulazak u članstvo EU lek za sve naše probleme. Nije. Ali, na kraju krajeva i vi sami to priznajete. Nemojte, i to vam SRS i ovog puta poručuju, da radite ništa samo zato što vam je to rekla EU, nego radite onako kako to nalažu interesi građana Srbije. Poštenije je da kažete – napravili smo grešku 2008. godine, hajde sada da pokušamo da je ispravimo, nego da kažete – bilo je sve uredu, ali ipak moramo da menjamo zakone zato što nam je to naložila EU. Šta će biti, gospođo Malović? Ko će da snosi političku odgovornost, ako Srbija i pored ovih hitnih izmena pravosudnih zakona u 2011. godini ne dobije status kandidata za člana EU? Vlast u Srbiji od 2000. godine licitira sa našim članstvom u EU. Boris Tadić je 2004. godine obećao 2007. godinu kao godinu ulaska u EU. Pa kada je pobedio 2008. godine, rekao je 2012. godine ulazimo u EU, da bi sad izašao sa nekom genijalnom strategijom da mi navodno do 2020. godine treba da budemo član EU. Dakle, nemojte da se ponašamo neozbiljno. Mi do 2020. godine nema šanse da postanemo član EU. Prvo, EU to ne želi, ima dovoljno svojih problema. Šta ćemo joj mi sa našim problemima? Drugo, besmisleno je i nije u skladu sa načelom političkom suvereniteta bilo koje države da se naši zakoni menjaju zato što tako misli neka Venecijanska komisija. Izvinite, gde u Ustavu Srbije piše da Narodna skupština donosi zakone ako ih je prethodno blagoslovila Venecijanska komisija? To ne piše nigde. Kakav je autoritet ta Venecijanska komisija? 23/1 LjS/TĐ 13,55-14,05 Da li su oni negde pokazali na delu svoje pravničko znanje? Ako postoji neka država gde su pokazali, kažite mi kako se ta država zove i pokušaću da vidim šta su to kapitalno uradili za tu državu, pa ćemo onda da vidimo da li mi u Srbiji treba da poštujemo nalaze Venecijanske komisije ili ne. Dakle, zakoni iz 2008. godine su bili loš i mi smo vam to rekli i 2008. godine. Ovi zakoni iz 2010. su loši, ali su loši ne zato što nisu usklađeni sa propisima EU, za koje i vi sami priznajete da ne postoje, nego su sadržinski loši, normativno loši, materijalno. Biće problema sa njihovom primenom. To je ono što je problem sa ovim hitnim izmenama pravosudnih zakona. Brzopleto ste ušli u reformu pravosuđa 2008. godine i sad na isti način pokušavate da izađete iz problema koje ste napravili pre dve godine. Kao što onaj put nije bio dobar, tako nije dobar ni ovaj.
Pre nego što zaključim pretres, dajem reč gospođi ministar. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi narodni poslanici, zahvaljujem se svim poslanicima koji su učestvovali u današnjoj raspravi i onima koji su uložili svoje amandmane. Pokušaću da vam odgovorim na neka pitanja koja su postavljena na današnjoj sednici. Što se tiče zakona o izvršenju kazne zatvora za krivična dela organizovanog kriminala, slažem se sa određenim diskusijama, da je ovaj zakon tehničkog karaktera i drago mi je što je na današnjoj sednici postavljeno jedno šire pitanje oko stanja u zatvorima. Činjenica je da postoji velika prenaseljenost u zatvorima. Reći ću vam da je trenutna cifra osuđenih i pritvorenih lica u srpskim zatvorima 11.500, što predstavlja izvesnu zabrinutost ali, sa druge strane, u okviru Ministarstva pravde i Uprave za izvršenje krivičnih sankcija trudimo se da napravimo određenu strategiju koja će doprineti rasterećenosti zatvora. Pomenuto je ovde da je po hitnom postupku prošle nedelje upućen zakon o izvršenju krivičnih sankcija i on treba da doprinese da se barem delimično ostvare koraci koje smo predvideli u strategiji. Dosta toga smo radili na uvođenju alternativnih kazni zatvora. Otvorene su povereničke službe, zaključeni su ugovori sa brojnim gradovima u Srbiji i nadam se da će taj sistem još više zaživeti. Isto je ako govorimo o elektronskom nadzoru, kada je predviđen takav način izvršenja kazne zatvora. Takav sistem je pušten, postoje već prve odluke koje su donete s tim u vezi i očekujemo ovih dana da takve odluke počnu da se primenjuju. Što se tiče samog zakona koji se danas nalazi pred vama, na dnevnom redu ovog uvaženog doma, on se odnosi na dve izmene. Jedna je oko ne uzimanja saglasnosti za rad u posebnom odeljenju. Činjenica je da nije baš popularno raditi u srpskim zatvorima, postoji i razlog za to. Prvenstveno se svode na razloge materijalne prirode. Zaposleni u zatvorima se nalaze u sistemu državnih službenika. Slažem se da možda nisu adekvatno plaćeni, ni u okviru Uprave za izvršenje krivičnih sankcija. Trudimo se da, u okviru naših mogućnosti, u pogledu finansija, njihov lični dohodak ili platu povećamo koliko god je to moguće. Druga izmena se odnosi na evidentiranje podataka o imovnom stanju. Znate i sami da Agencija za borbu protiv korupcije prikuplja takve podatke u odnosu na javne funkcionere. Ovo se ne odnosi na javne funkcionere nego na zaposlene i takvu evidenciju će činiti Uprava za izvršenje krivičnih sankcija. Ukoliko postoje problemi ili postoje određene sumnje, tražiće se provera od MUP i Ministarstva finansija. Složićete se sa mnom da se radi o zaposlenima koji se nalaze u jednom specifičnom režimu i treba da postoji provera za njih. Bilo je postavljeno pitanje oko izmeštanje zatvora u Pančevu. To je u planu Ministarstva pravde i za zatvor u Pančevu i za izgradnju dela zatvora u Kragujevcu i za izgradnju potpuno novog zatvora u Medveđi. Izgradnja će biti u velikoj meri realizovana iz kredita koje smo dobili od Saveta Evrope. Očekujem da se pristupi realizaciji tokom sledeće godine. Što se tiče Zakona o uređenju sudova, ovde je postavljeno pitanje i data kritika u pogledu hitne primene ovog zakona, ali i drugih zakona koji se odnose na pravosuđe. Na samom početku ću reći da sam vrlo obazriva po pitanju hitne primene i imam uvek u vidu kada to predlažem, ne samo za zakone, nego i za podzakonske akte, odluku Ustavnog suda koja je doneta u vezi sa jednom hitnom primenom jednog zakona. Trudim se da zaista postoje opravdani razlozi kada se traži hitna primena. Što se tiče Zakona o uređenju sudova, slažem se sa vama da se iz obrazloženja koje smo vam podneli ne vidi to i uzimam na sebe tu odgovornost, ali pokušaću da vam objasnim. Radi se o usklađivanju sa Zakonom o budžetu i uopšte primene pravosudnog budžeta koji ne može da počne od 1. januara 2010. godine zato što ne postoje tehnička sredstva koja treba da se obezbede i na nivou Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Zašto smo predložili od 1. septembra? Razlog je u tome što želimo da uverimo sve i u narednom izveštaju Evropske komisije, a i građane Srbije, da zaista želimo da pravosudni budžet bude u rukama pravosuđa. Meni je zadovoljstvo što kao ministar pravde u tom obliku mogu da se rasteretim, ali sa svojim znanjima i iskustvom ćemo uvek stajati na raspolaganju pravosuđu. Nameravamo da predložimo i Zakon o krivičnom postupku, koji podrazumeva dodatna sredstva i pažljivu analizu u pogledu primene. U pogledu tog zakona, ali i u pogledu drugih zakona ćemo stajati na raspolaganju i Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca. Što se tiče hitne primene u odnosu na ostale zakona, jeste nam ideja da sva ostala pitanja i sve sumnje koje postoje na postupak opšteg izbora otklonimo i da od sledeće godine Srbije stekne status kandidata. 24/1 BD/MĆ 14,05-14,10 To nije interes samo ove Vlade, to je interes građana Srbije. Što se tiče ostalih zakona i Zakona o sudijama i Zakona o Javnom tužilaštvu i o Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca, ne bih se složila sa određenim primedbama da smo bežali od javne rasprave. Mislim da nismo bežali od javne rasprave i sama činjenica da se u ovom uvaženom Domu početkom decembra održala posebna sednica parlamenta govori u prilog ovoj mojoj tvrdnji. Veoma često sam ovde čula različita tumačenja, mišljenja Venecijanske komisije. Moram da kažem da u mišljenju koje je Venecijanska komisija dala na Pravilnik o kriterijumima ili merilima za izbor ili napredovanja sudija, javnih tužilaca i predsednika sudova nigde nije stajalo pitanje intervjua. Ne kažem da to nije evropski standard. Smatram da treba da se primenjuje, ali radi pravilnog informisanja građana Srbije želim da kažem da to nije postojalo. Ovom prilikom želim da vam pročitam deo iz izveštaja, deo iz mišljenja koje je Venecijanska komisija dala na ove predloge zakona, naročito na Predlog zakona o sudijama. "Predložene izmene i dopune regulišu pravu na pobijanje odluke Visokog saveta sudstva. Rok od 15 dana je predviđen za ulaganje takvog prigovora. Slet postupaka Visokog saveta sudstva u vezi sa prigovorom je regulisan. Stav 4. ovog predloga zakona predviđa da je odluka o razrešenju sa funkcije konačna. Navedena odredba je sama po sebi u skladu sa evropskim standardima". Dalje se kaže: "Mogućnost da se odbije prigovor i potvrdi odluka o prestanku funkcije u svetlu načela nezavisnosti sudija koji su imali stalnu sudijsku funkciju pre opšteg izbora, održanog u decembru 2009. godine i dalje ostavlja prostora za dalju diskusiju ili čak za pravnu raspravu. Sve zavisi od pravičnog i transparentnog postupka i kriterijuma koji se primenjuje". Kao zaključak dati su sledeći stavovi: Nacrt izmena i dopuna Zakona o Visokom savetu sudstva i Zakona o sudijama su generalno u skladu sa evropskim standardima. Nacrt paketa pravosudnih zakona je korak u napred u pravcu rešavanja dugo vođene debate u vezi sa opštim izborom sudija i javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, održanim u Srbiji u decembru 2009. godine. Nacrt dopuna člana 57. Zakona o sudijama u vezi sa mogućnošću da se razreše sudije koje su imale stalnu sudijsku funkciju i dalje ostavlja prostora za dalju diskusiju ili čak pravnu raspravu. Stalni sastav Visokog saveta sudstva bi trebalo da primeni ovaj član sa velikim oprezom i poštovanjem evropskih standarda koji osiguravaju pravičan i transparentan postupak. To je upravo odgovor na pitanje - da li i gde je predviđen prigovor. Znači, iz ovoga što sam pročitala možete da vidite da je stav Venecijanske komisije da je u skladu sa evropskim standardima. Naravno, da ne bi ovde predlagali nešto što ne bi bilo u skladu sa Ustavom Srbije, a reč o tome ne može ni ovaj uvaženi Dom da da, niti Ministarstvo pravde nego će dati Ustavni sud, a sigurna sam da će potvrditi da je to u skladu sa Ustavom. Što se tiče obaveze izjašnjavanja naravno da to nije voluntarizam Visokog saveta sudstva da li će nekog pozvati na razgovor ili ne, i način na koji će to činiti biće razrađen u podzakonskom aktu ili, tačnije rečeno, pravilniku o kriterijumu i merilima koji s jedne strane materijalni propis, a s druge strane i procesni propis. Ne mogu da se složim sa izjavama da nije bilo rang liste tokom sprovođenja opšteg izbora. Prvi put za izbor sudija koji su došli iz reda saradnika su napravljene rang liste na osnovu kriterijuma koji su razrađeni u Pravilniku. Takođe, ne mogu da se složim sa određenim opaskama koje moram da kažem da služe za dnevno političku upotrebu, da je odlučivanje bilo izmešteno iz Visokog saveta sudstva u neke druge institucije ili da se koristilo mišljenje BIA. U krajnjem slučaju, nadzor po tom pitanju je uradio i Zaštitnik građana i Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnostima, pa kroz njihove izveštaje može da se vidi šta je konstatovano. Na kraju bih rekla da svi ovi zakoni trebaju da posluže tome da se otklone sve sumnje koje postoje na postupak opšteg izbora. Kao član Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca nemam problem sa odlukama koje smo donosili i za koje sam glasala i nemam problem sa tim da se te odluke promene još jednom od strane nekog drugog tela. Zahvaljujem se.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sa radom ćemo nastaviti u 16,00 časova. Zahvaljujem gospođi ministar i zahvaljujem vama.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Izvinite za 13 minuta zakašnjenja. Čekanje i zakašnjenje nije do narodnih poslanika, ali je do člana 27. i želje da se nastavi sa parlamentarnom praksom i da se sačeka zakašnjenje članice Vlade, koja upravo ulazi. Dobro nam došla, ministarka finansija, Diana Dragutinović. Možemo da počnemo. Narodni poslanici dobacuju "a mišljenje Vlade?" Molim vas da ne dobacujete. Takođe vas molim da pogledate poštu u svojim poslaničkim klubovima, ako već nije na klupama u zgradi Narodne skupštine i molim vas da ne ometate sednicu Narodne skupštine zbog toga što pravo da se dobiju sve informacije na osnovu članova Poslovnika Narodne skupštine podrazumeva i obavezu da se svi članovi Poslovnika Narodne skupštine poštuju. Dakle, ova sednica ne bi počela u popodnevnom delu da vam izveštaj Vlade nije dostavljen. Ako narodni poslanici imaju volju da dobacuju i krše Poslovnik, ja sam vam na raspolaganju za vaše pravo da kršite Poslovnik i moju obavezu da budu primenjene sve odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, povodom pretresa u pojedinostima Predloga zakona iz tačaka 7, 8, 9, 10, 11, 12. i 13. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Diane Dragutinović, ministarke finansija i Božidara Đelića, potpredsednika Vlade i ministra za nauku i tehnološki razvoj, pozvala da sednici prisustvuju i Vuk Đoković, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Radina Todović, državna sekretarka u Ministarstvu rada i socijalne politike, Ružica Stojiljković, pomoćnica ministra finansija, Nataša Kovačević, pomoćnica ministra finansija, Zoran Milošević, pomoćnik ministra rada i socijalne politike, Ljiljana Petrović, rukovodilac grupe u Ministarstvu finansija, Bogdan Popović, posebni savetnik ministra finansija i Nada Mirković, samostalna savetnica u Ministarstvu finansija. Prelazimo na pretres u pojedinostima 7. tačke dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O BUDŽETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2011. GODINU, SA PREDLOZIMA ODLUKA O DAVANJU SAGLASNOSTI NA FINANSIJSKE PLANOVE ZA 2011. GODINU: 1) Republičkog fonda PIO, 2) Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, 3) Nacionalne službe za zapošljavanje Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić , Dragan Šormaz, Riza Halimi, Olena Papuga, Konstantin Arsenović, Marina Toman, Milorad Buha, Dragan Stevanović, Zoran Krasić, Dušan Marić, Dejan Mirović, Vjerica Radeta, Milan Škrbić, Lidija Dimitrijević, Vladan Jeremić, Nemanja Šarović, Zoran Popović, Milorad Krstin, Dragan Živkov, Gordana Pop-Lazić, Filip Stojanović, Milan Avramović, Srboljub Živanović, Milovan Radovanović, Aleksandar Martinović, Slađan Mijaljević, Nataša Jovanović, Goran Mihajlović, Mirko Munjić, Boris Aleksić, Radojko Obradović, Vitomir Plužarević, Momir Marković, Marko Milenković, Nikola Žutić, Nikola Savić, Tomislav Ljubenović, Dobrislav Prelić, Radica Jocić, Sreto Perić, Lidija Vukićević, Branimir Đokić, Momčilo Duvnjak, Petar Jojić, Dušanka Plećević, Milan M. Nikolić, Bojan Mladenović, Ljubomir Kragović, Radiša Ilić, Gordana Paunović- Milosavljević, Nenad Popović, Donka Banović, Zoran Šami, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić, Jovan Palalić, Željko Tomić, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Milan Lapčević, Đorđe Milićević, Saša Dujović, Miletić Mihajlović, Ivan Andrić, Nataša Mićić, Zoran Ostojić, Judita Popović, Bojan Đurić, Kenan Hajdarević, Branka Ljiljak, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Svetlana Stojanović, Zoran Nikolić, Miroslav Petković, Miloš Radulović i Vladimir Milentijević, Vlada i Odbor za finansije. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima. Narodni poslanik Stefan Zankov, pisanim putem, povukao je jedan od dva ista amandmana koja je podneo na član 7. razdeo 3. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, prekršili ste član 107. i dostojanstvo Narodne skupštine tako što ste obmanuli javnost, rekavši da smo dobili mišljenje Vlade o amandmanima koji su podneti na Predlog zakona o budžetu RS za 2011. godinu. Dakle, narodni poslanici nisu dobili mišljenje Vlade. Mišljenje Vlade dobilo je predsedništvo i dobili su šefovi poslaničkih grupa, ali mi naravno nemamo mogućnost da se upoznamo sa mišljenjem Vlade, s obzirom da se radi o velikom materijalu, a i nemamo obavezu pojedinačno to da kopiramo, već je to, kao i do sada, rekli ste na početku, poštovanje parlamentarne prakse i Poslovnika Narodne skupštine, ne možemo da počnemo i ne treba da počnemo da raspravljamo o amandmanima na Predlog zakona o budžetu RS dok ne dobijemo mišljenje Vlade. Od mišljenja Vlade svakako zavisi i rasprava o amandmanima jer neće biti isti tok rasprave ako neki amandmani budu prihvaćeni od strane Vlade RS ili ako to ne bude tako. Dakle, razumemo da se vama jako žuri, da odavno prošli rokovi kada je trebalo u ovom parlamentu da se donese budžet za narednu godinu. Vaše obećanje da ćete to uraditi sutra i da je to u roku, takođe je obmanjivanje javnosti. Da li ćete završiti i kada, videćemo, ali je činjenica da su zakonski rokovi i rokovi vezani za naš Poslovnik odavno prošli i da vas najlepše molimo da …. [[isključen mikrofon.]]
Dva minuta. Zahvaljujem. Nema povrede Poslovnika. Primerak izveštaja dostavljen u poslaničkih klubovima. Ukoliko imate problema u radu svog poslaničkog kluba obratite se generalnom sekretaru, a sada vas molim da ne zloupotrebljavate Poslovnik Narodne skupštine. U 15,50 je bilo dostavljeno u sve poslaničke klubove i vaša želja da zloupotrebljavate pravo koje vam daje Poslovnik da dobijete reč i govorite o povredi nije istovremeno i mogućnost da neistinama dovodite javnost u zabludu i izričete stavove koji ne stoje. Narodna poslanica Vjerica Radeta dobacuje čini mi se psovkom. Molim vas da se uzdržite. (Narodni poslanici SRS dobacuju.) Molim vas da ne dobacujete. Narodni poslanik Zoran Popović dobacuje i narodni poslanik Sulejman Spaho. Narodni poslanik Sulejman Spaho dobacuje i dalje, to je kršenje Poslovnika. Sada vas upozoravam. Poslovnik važi jednako za sve. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč. Želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS zaista smatra da nema nikakve potrebe za usijavanjem atmosfere u Narodnoj skupštini, ali gospođo Čomić jednostavno niste u pravu. Povređen je član 164. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predlagač zakona odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača zakona i nadležni odbor razmatraju amandmane koji su podneti na Predlog zakona… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, član 164. ne može biti povređen tokom sednice i neposredno pre nego što ste tražili reč.) Da li možete samo da mi kažete gde to piše? (Predsedavajuća: To znamo i vi i ja. Piše u članu koji pokušavate citiranjem da obrazložite tako da dva minuta iskorišćavate za zloupotrebu odredbi člana 103. i pri čemu i vi i ja dobro znamo da član 164. ne može biti povređen tokom sednice u pretresu u pojedinostima. Zahvaljujem.) Da li mogu da završim svoje izlaganje?
Sa članom 164. ne. Zahvaljujem. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, prekršili ste član 107, ali ovaj put po drugom osnovu, da ne biste odmah prekinuli. Povredili ste dostojanstvo Narodne skupštine i moje lično dostojanstvo. Malopre ste pred javnošću Srbije rekli da sam ja dobacila psovkom. Najlepše vas molim da se takođe javno izvinite, jer mene nikada niko u životu nije čuo da sam nešto opsovala, a kamoli da to uradim u sali Narodne skupštine. Da li sam nešto dobacila ili nisam možete uvek da koristite Poslovnik. Vi ga ne samo koristite nego ga često što se tiče stava SRS i zloupotrebljavate, ali kod vas je nož, je pogača, pa možete kako hoćete. Ne bih intervenisala da ste mi izrekli bilo kakvu opomenu, kaznu u skladu sa Poslovnikom, makar to bila i zloupotreba, ali insistiram radi javnosti, gospođo Čomić, da kažete da niste čuli da sam opsovala jer nisam opsovala. Nisam izrekle nikakvu psovku ni u dobacivanju, ni mimo dobacivanja. Ne znam zašto me tako u čudu gledate. Ako ste zaista čuli, kažite šta ste čuli. Sve kolege koje su sedele oko mene čuli ste kako su reagovali zato što nisam izrekla psovku. Niti mi je to manir, niti mi je to vaspitanje. Ponavljam, u sali koliko sada ima poslanika, viđamo se na pauzama itd, neka kaže neko da li je ikad čuo u životu da je Vjerica Radeta opsovala. Jednostavno, to nije način komunikacije koji ja koristim ni privatno, a kamoli obavljajući ovu izuzetnu, što se mene tiče, …
Dva minuta. Zahvaljujem. Nema povrede dostojanstva, a meni ne dozvoljava ne Poslovnik nego ja sama sebi ne dozvoljavam da ponovim to što ste dobacili iz klupe. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 103. Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. Kao što vidite, dame i gospodo narodni poslanici, nigde u Poslovniku ne stoji na koje članove Poslovnika narodni poslanik može da ukaže da su povređeni a na koje ne može. Ovo što radi gospođa Čomić jednostavno je suprotno i slovu i duhu Poslovnika Narodne skupštine. Svaki član Poslovnika na sednici Narodne skupštine može da bude povređen, a narodni poslanik ima pravo da ukaže na svaku od tih povreda. Praksa o kojoj navodno neki članovi Poslovnika ne mogu da budu povređeni je suprotna poslovnika i suprotna je dobrim političkim običajima i normalnom funkcionisanju srpskog parlamenta. Gospođo Čomić, mi vam kažemo i to je tačno i to mogu da vam kažu i poslanici iz vaše poslaničke grupe da nisu svi narodni poslanici dobili mišljenje Vlade o podnetim amandmanima i suprotno je Poslovniku da kažete … (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ponavljate primedbu o povredi Poslovnika koja je već izrečena.) … a da svaki narodni poslanik nije dobio mišljenje Vlade. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ponavljate primedbu koja je već izrečena po istom članu na koji se pozivate, a to je zabranjeno.) Niste mi dozvolili da završim izlaganje po prethodnoj povredi Poslovnika.
Narodni poslaniče, ne možete da zloupotrebljavate pravo da govorite o povredi Poslovnika. Tome služi staranje o redu. Zahvaljujem. Nema povrede člana 103. Dobili ste reč i praktično ste dali obrazloženje može da govori o povredi koja je učinjena neposredno pre nego što traži reč. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Želim da govorim o povredi Poslovnika u vezi sa članom 107. a člana 103. jer ste izrekli u svom objašnjenju prethodnim govornicima da su izneli neistinu o tome da su poslanici dobili mišljenje Vlade. Poslanički klub Napred Srbijo je dobio jedan jedini primerak, a ostali poslanici 21 nisu. Samo je šef poslaničke grupe dobio i mi nismo u stanju da se upoznamo sa mišljenjem Vlade na amandmane koje smo podneli. Nije dopušteno da iznosite neistinu da smo dobili materijal koji nismo dobili a koji nam je neophodan za rad.
Narodna poslanice, ne može istovremeno da ste dobili u poslanički klub i da niste dobili. Ne može istovremeno oba. Dakle, ili ste dobili u poslanički klub ili niste dobili i povreda člana Poslovnika koja zahteva dostavljanje izveštaja nije načinjena. Broj kopiranih primeraka je nešto što nisam spomenula, a što vi govorite u svojoj odredbi. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 27. Poslovnika Narodne skupštine. Nigde u Poslovniku ne stoji da je obaveza ispunjena time što je u poslanički klub stigao jedan primerak mišljenja Vlade nego svaki narodni poslanik mora da dobije mišljenje Vlade kao što svaki narodni poslanik mora da dobije i predlog zakona koji Vlada šalje u proceduru Narodne skupštine i trenutno nema uslova za nastavak ove sednice, jer nije svaki poslanik neposredno dobio mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Amandmane su podnosili narodni poslanici kao pojedinci, a ne poslaničke grupe kao kolektiviteti i nije ispunjen uslov iz Poslovnika, koji kaže da svaki narodni poslanik ima pravo da dobije mišljenje Vlade o njegovom amandmanu. Svaka poslanička grupa dobila je po jedan primerak mišljenja Vlade i mislim da bi zarad političke korektnosti bilo dobro da i šef najveće poslaničke grupe potvrdi ovo što mi govorimo, jer je ovo apsolutno tačno. Ako je tačno da se fotokopira mišljenje Vlade i da ćemo za 20-ak minuta dobiti svi, onda bi bilo dobro da date pauzu od 20 minuta i da makar formalno sprovedete ono što piše u Poslovniku, a to je da svaki poslanik ima pravo da se lično i neposredno upozna sa mišljenjem Vlade o podnetim amandmanima.
Zahvaljujem. Nema povrede poslovnika, nego ste citirali član na koji se odnosi i ponavljate odredbu. Vaša volja da govorite o povredi člana 27. je vaša volja, ali član 27. upravo je u potpunosti primenjen, da bi sednica normalno mogla da teče. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Ukazujem na povredu Poslovnika i rizikujem da mi izreknete opomenu. Zaista poštujem vašu govorničku veštinu i dovijanje da prepokrijete ono što ne može da se sakrije. Objasnite mi, kako fizički može 22 ili 55, ili 60 ljudi, ili 10 da sedne oko jednog mišljenja i da radi svoj posao onako kako se od njega očekuje? Što znači da je dobijeno mišljenje u jednom primerku i u broju primeraka za svakog poslanika, zaista ne može da se tretira jednako. Izvinjavam se, ako sam zloupotrebila Poslovnik.
Jeste, naravno, zato što nije naveden član Poslovnika na koji se pozivate. S obzirom da član 27. služi tome da, ne samo da se predsedavajući stara o redu, nego i da se stara da svim poslanicima bude jasno kako se koriste pojedine poslaničke odredbe, ako to već ne čine u svojim poslaničkim klubovima, onda sledeći put možemo da razgovaramo o uputstvu šta u stvari želite, govoreći o tome koliki broj primeraka postoji ili ne postoji. Povreda koja je izrečena, učinjena je da nije dostavljen izveštaj Vlade. On jeste dostavljen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine na član 1. amandman je podneo Odbor za finansije. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Rade Obradović, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Na samom početku rasprave u pojedinostima, rekli ste da je rasprava kasnila osam minuta. Ne treba biti sitničar. Šta je osam minuta na spram mesec i po dana koliko je budžet kasnio u skladu sa Zakonom o budžetkskom sistemu. Ako je budžet trebao biti usvojen pre 10 dana, tačnije pre 12 dana, a danas je 27. i još uvek raspravljamo i ne znamo kada će biti usvojen, da li tu ima bilo kakvog drugog objašnjenja? Amandman na član 1. je predložila vladajuća većina. To je amandman, da bude jasno svima nama, budžet predstavlja zbir prihoda i rashoda iz budžet idu prateći zakoni kojima se definiše punjenje budžeta. Zakoni koji definišu poreze i određene druge stope. Trebalo bi da oko svake važne stvari, a jedna od poreskih zakona je predviđeno da se menjaju porez na hotelske usluge, trebalo bi da iza te promene stoje ozbiljne analize, tim pre što je turizam jedna od razvojnih šansi ove zemlje, bar nam tako govori ova vlada. Neka od ministarstava najveću količinu i najveća sredstva ulažu upravo u turizam. Onda se ispostavi da se PDV na turizam i turističke usluge podiže sa 8% na 18%. Ovim amandmanom se predlaže ukidanje, odnosno zadržavanje stare poreske stope. Da li tu ima bilo kakvog komentara? Da li je postojala bilo kakva ozbiljna priprema za predlog da se poreske stope na hotelske usluge podignu, odnosno da li postoji bilo kakva ozbiljna analiza da se taj porez ukine? Šta dalje reći o budžetu, o promenama poreskih zakona, o bilo čemu ako tako važnu stvar možemo jednog dana da podignemo, drugog dana da smanjimo? Ako je budžet kasnio toliko i toliko dana, da bi se postigli dogovori u okviru koalicije, ako je kasnio više od 45 dana da bi se napravili potrebni dogovori, onda se na ovakav način pristupa jednom takvom važnom sektoru u Srbiji, onda ne treba da vas čudi ništa što se dešava u Srbiji. Ne treba da nas čudi broj nezaposlenih. Ne treba da nas čudi ovoliki javni dug. Ne treba da nas čudi apsolutno ništa. Hvala.
Dva minuta i 35 sekundi je iskorišćeno od vremena zamenika predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, moram samo da vam kažem, ne ulazim u sadržinu ovog amandmana zato što nemamo ni mišljenje Vlade povodom ovog amandmana. Ali, dobro, to ništa nije čudno. Znate, ovde se žuri što pre da se upadne u Atlanski okean bez ikakvog razmišljanja. Moram da vam skrenem pažnju, i pored najbolje volje da vidim koje je mišljenje Vlade, ne mogu da vidim to mišljenje Vlade. Treba da se bijem sa nekim u ovoj sali, recimo sa Nadom Kolundžijom, da bih uzeo taj jedan jedini primerak izveštaja sa mišljenjem. Naravno, razlikujem se od demokrata. Poštujem žene i smatram da treba da rade 33 godine, a ne 38 godina kao ove njene demokrate. Gospođo Čomić, još uvek sam predsednik nekog Odbora za finansije. S obzirom da imamo veliki problem sa tim odborom, zato što devet koji predstavljaju većinu iz ovih stranaka koje su na vlasti, teško kad mogu da se skupe. Uz velike napore sam odlučio da uvek održimo tu sednicu kada oni kažu da mogu da se skupe. Verujte, i to je mnogo teško. Danas je zakazana u pola jedan, navodno, ta sednica. Morao sam da radim ovaj posao. Gospođo Čomić, da li me čujete? Mnogo mi je drago da me čujete, pošto ne pričamo o imaginarnom broju, nego o vrlo konkretnim stvarima, znate? Pošto sam imao preča posla, da branim ovde amandmane, otišao sam u pola jedan. Gospođo Čomić, da li me čujete? I, nikoga nisam zatekao u sali. Onda sam čuo da su podneti amandmani. Naravno, tri amandmana Odbora za finansije. Nemam nameru sa sprovodim istragu, da vam kažem. Ali, ni ti postoji saziv koji je potpisao Zoran Krasić, za sednicu Odbora za finansije, a video sam spisak onih koji su se potpisali da su bili prisutni. To je osam, znate? Znate, kvorum je devet. Vi ovde možete sa 126 glasova da pretvorite u to da ja izmišljam. Možete sve da uradite, znate. Ali, ne možete jednu stvar da uradite, da poboljšate za 1% bolji život građanima Republike Srbije. To je vaš problem. Možete ovde sa nama da se preganjate da li je bilo mišljenja ili nije, da li je ovde dostavljano, da li je po Poslovniku ili nije, ali promil boljeg života ne možete da obezbedite. Zbog tog promila boljeg života, za koji se nadam da postoji prostor, postoji prostor da molo bolje građani Republike Srbije žive, ovde neprekidno sedi i moram da vam kažem da vam sa velikim zadovoljstvom jedem dušu. Sa velikim zadovoljstvom. Ali, treba da znate, ovo je najbrutalniji oblik falsifikata. Ne treba mi dan za glasanje. Ne treba mi ni satisfakcija da li sam u pravu ili nisam u pravu. Građani Srbije mnogo dobro znaju ko je u pravu.
Tri minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. S obzirom da je narodni poslanik Zoran Krasić izrekao tvrdnju da se u proceduri, u raspravi u pojedinostima nalazi amandman, da li narodni poslanik misli na ovaj amandman na član 1. ili na neki od amandmana? (Zoran Krasić sa mesta: Tri amandmana.) Ukupno tri amandmana, uključujući i ovaj? Da li mislite na ovaj amandman koji je trenutno predmet pretresa, član 1. i još dva? (Zoran Krasić sa mesta: Ukupno tri amandmana. Ne tražim da se u danu za glasanje izražavate o tome.) Dakle, s obzirom da je narodni poslanik Zoran Krasić izrekao tvrdnju da Odbor za finansije pri odlučivanju o podnošenju tri od amandmana, od kojih je jedan ovaj koji je trenutno predmet pretresa, tako da nije postojala većina od ukupnog broja članova Odbora, a ukupan broj članova Odbora za finansije je 17, što znači da je najmanje devet poslanika moralo prisustvovati sednici, i izjasniti se – za, protiv i uzdržano, da bi odluka mogla biti doneta. Nalažem generalnom sekretaru da dostavi izveštaj sa citirane sednice Odbora, uz stenogram izlaganja narodnog poslanika Zorana Krasića. Zatim tražim da se Zakonodavni odbor Narodne skupštine izjasni o tome, da li postoje uslovi da ova tri amandmana budu u proceduri ili ne, odnosno da li su doneti u skladu sa Poslovnikom i sa zakonom. 28/1 MP/LjL 16,40-16,50 Ono što za sada mogu da vas obavestim, to je da je dostavljen izveštaj od strane generalnog sekretara, sa potpisima, dana 27. 12, kada je održana 66. sednica Odbora za finansije. Da li je to sednica na koju se poziva narodni poslanik Zoran Krasić ili ne? Da. Dakle, na 66. sednici Odbora za finansije prisustvovali su sledeći narodni poslanici: Purić Mihajlo, Vučković Milan, Jovanović Branislav, Kasalović Zoran, Ljiljak Branka, Pastor Balint, Divac Žarko i Jerkov Aleksandra. Ovo je informacija koju imam od sekretara. Izvinjavam se, i Vlajko Senić. Vlajko Senić ima neobičan potpis, pa je preskočen. Molim vas da ovaj spisak dostavite generalnom sekretaru i da se utvrdi i da bude bez svake sumnje da su tri amandmana koje je podneo Odbor za finansije podneti u skladu sa Ustavom i zakonom. Da li se još neko javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Zoran Mašić.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja se javljam kao ovlašćeni predstavnik i koristiću vreme koje pripada ovlašćenom predstavniku. Želim da se, pre svega radi javnosti i poljoprivrednih proizvođača, javim po ovom predlogu Odbora za finansije, odnosno po ovom amandmanu koji podnosi Odbor za finansije. Izrazio bih protest prema odluci Odbora što nije uvažio raspravu koja je vođena ovde u plenumu i zahteve poljoprivrednih proizvođača, a upravo je bila prilika da nadležni odbor predloži i Narodnoj skupštini, a samim tim i da bude usvojeno, da se povećaju subvencije za poljoprivredu. Mislim da je stvarno krajnje nedopustivo ponašanje vas, predstavnika vladajuće koalicije, jer je prosto neverovatno da ste za ove tri godine zaboravili ono što ste obećali građanima, pre svega poljoprivrednim proizvođačima, a to je agrarni budžet u visini od minimum 400 miliona evra. Prosto ne mogu da verujem da na sve one zahteve, pročitao sam upravo ovde u raspravi na plenumu koje su to sve asocijacije i udruženja poljoprivrednih proizvođača, radi se o svim najvećim, i oni su eksplicitno imali zahteve da agrarni budžet ove godine bude minimum 40 milijardi dinara ili barem blizu 5% ukupnog budžeta, da se apriorno oglušujete na to i da se ne iskoristi ni ova prilika, a to je predlog Odbora za finansije i preusmerenje pojedinih budžetskih stavki. Ovim putem želim da izrazim i lični protest, kao predsednik Odbora za poljoprivredu, jer sam upravo na samom odboru predložio da Odbor predloži jedan amandman koji bi Odbor za finansije razmatrao i prihvatio, a to je povećanje upravo sredstava subvencija u poljoprivredi. Međutim, nažalost, ni na Odboru za poljoprivredu, preglasavanjem, tj. većinom glasova poslanika vladajuće koalicije taj moj predlog nije prihvaćen, a ni ova prilika koja je pružena ovim amandmanom koji podnosi Odbor za finansije, nije iskorišćena mogućnost povećanja agrarnog budžeta. Zahvaljujem.
Tri minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Naime, narodni poslanike Zoran Mašić je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo za ovu raspravu u pojedinostima na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije. Da li se još neko javlja za reč po amandmanu na član 1. koji je podneo Odbor? Narodni poslanik Ivan Andrić ima reč.
Koristiću od vremena ovlašćenog predstavnika, takođe. Pošto je ovo jedna od dve stvari ili tri koja je bila delegirana od strane vladajuće koalicije kao najvažnija stvar za budžet, to je povećanje PDV na hotelski smeštaj ili na noćenje u hotelima, hteo bih da kažem nekoliko reči o tome. Naime, i pored toga što je ne znam kako uspela Vlada da se predomisli u roku od tri dana od tog emotivnog branjenja od te mere do ove da se prihvati, nije nam jasno kako su se okolnosti promenile od tada, ali ono što bih ja voleo da kažem, to je da je tu, po našem mišljenju, reč o jednom političkoj manipulaciji. Sada ako je ovaj amandman usvojen, pošto je to bila glavna zamerka u javnosti, znači, sada je budžet dobar. Pretpostavljam da je to ideja. Moram da kažem i u ime poslaničke grupe LDP da izrazim jedno krajnje negodovanje zbog ovakvog načina razgovora između vlasti i opozicije čija je svrha parlament o, kako se to popularno kaže, najvažnijem zakonu koji Skupština donosi svake godine. Dakle, ovako nešto je neprihvatljivo. Mi smo sada dobili mišljenje Vlade o amandmana, nismo ga dobili ranije, kao što je to rečeno, jedan primerak, nas ima isto 12, 13, mi ne možemo da se prosto dobacujemo ovde kako teče rasprava o amandmanima, tek smo sada dobili. Nije bilo razloga da se ne sačeka još deset minuta. Ali, nije naša komotnost u radu ono na šta mi imamo i pretpostavljam svi poslanici opozicije. Reč je o jednom atmosferi koja prati usvajanje budžeta. Nama je pozicija ministarke finansija do ovog trenutka bila jasna, ali nam više ništa nije jasno. Znači, da li je taj dogovor napravljen u vladajućoj koaliciji oko ove tri mere koje je sama Vlada kandidovala u javnost, a to je povećanje PDV na noćenje, povećanje PDV na kompjutere i na južno voće? Da li je taj dogovor napravljen ili nije? Ako jeste, kako je moguće da se posle samo tri dana taj dogovor menja i da li je tako moguće da je ceo budžet sastavljen od takvih stvari za koje je moguće da danas bude jedno, sutra drugo? Ako je to tako, ako je takva situacija, zašta mi stvarno mislimo da jeste, o vezi sastavljanja ovog budžeta, onda mislim da je krajnje vreme da se stvarno građani Srbije zamisle nad svojom budućnosti u narednoj godini. Ako je moguće tako menjati stavke budžeta, da uopšte nije važno više ni ko šta piše, ni ko šta potpisuje, ni da li su poslanici dobili mišljenje, nisu dobili mišljenje, budžet smo dobili sa mesec i po dana zakašnjenja, u nedelju uveče, onda je ovde izostala svaka moguća rasprava. Ona se vodila na jednom opštem političkom nivou, pa ni to nije bilo dovoljno vladajućoj koaliciji da bude konzistentna i da bar nama ovde pokaže da ima neku političku ideju oko budućnosti Srbije u narednoj godini, nego je pola vladajuće koalicije koja ima prijatelje koji prodaju kompjutere tražilo da se vrati PDV na kompjutere, pola ovih koji imaju prijatelje koji imaju hotele, oni traže da se vrati PDV na hotele, pa ste mogli bar te prijatelje da popišete u prethodnoj godini, pa da znamo šta da dižemo, a šta ne. Da li akciza za cigarete zavisi od toga? Ili su se svi posvađali sa proizvođačima cigareta? Da li od toga zavisi budućnost ovog zakona? Mi smo mislili da i pored toga što je teško, što je kriza, postoji bar neki politički cilj, a to je – ovako ćemo uraditi u narednoj godini. Kao što smo rekli na početku ove rasprave uopšte o budžetu, taj budžet je i pre ovih incidenata bio partijski i koalicioni i skrpljen od različitih želja i bez obzira šta je bilo ko govorio ovde, vaši potezi u proteklih sedam dana su samo dokazali da sve ono što je opozicija govorila, da je u pravu, da je ovaj papir bezvredan, da on nema nikakvog političkog smisla, da je stvar samo šta će biti naslov u novinama i ko će za to biti odgovoran i čiji će se prijatelji naljutiti, a čiji neće. Na osnovu toga treba da se izvlače zaključci ko je u ovoj zemlji moćniji, pošto od toga ko je moćniji zavisi ekonomska politika ove zemlje, a ne od stava Vlade i stava Skupštine. Prosto, iako nisam govorio samo o ovom amandmanu, više o ovoj atmosferi, to je atmosfera u kojoj se u Srbiji usvaja budžet. Ne sećam se da je ijedan prethodni usvajan slično. 29/1 VS/IP 16,50-17,00
Pet minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 1. se vidi odnos Vlade Republike Srbije i javnih preduzeća prema novcu građana Republike Srbije. Osim smanjenja deficita koji je predviđen ovim amandmanom za nekih 34 ili 35 milijardi dinara, namerno smo jednu stavku izbrisali u članu 1, a to je otplata kamata po osnovu aktiviranja garancija. Ako se pogleda sledeći član budžeta Republike Srbije, odnosno član 3. Republika Srbija izdaće garancije za 2.109.000.000 evra u 2011. godini. Gospođo ministre, ja bih voleo da znam kome smo mi to izdali garancije, pa na osnovu aktiviranih garancija plaćamo kamatu, kojim to našim javnim preduzećima, ustanovama ili kome već? Zašto to kažem? Zato što oni imaju monopolski položaj na tržištu. Imaju zaštitu vlasti da obavljaju svoju delatnost i da ne može niko da im bude konkurencija, i u najmanju ruku. Neko je državu oštetio za 70 miliona evra i hoćemo da znamo ko je taj, hoćemo da odgovara za to, a ne kao kada je bio izveštaj revizora za 2008. godinu, za NIS, pa se priča da je zbog nesavesnog poslovanja potrošeno 80 miliona evra i na priči se sve završilo. Znači, ni protiv jednog rukovodioca tog organa nije podneta krivična prijava i on nije zakonski procesuiran. Sada nas interesuje čijih je to sedam milijardi, da li se oni nalaze u novom paketu garancije i hoćemo li ponovo da im dozvolimo da se zaduže i ponovo da ne vraćaju iz svojih prihoda, nego da to vraćaju građani Srbiji. Nemojte da se iznenadite i vi, ako proverimo i kolike su plate direktorima tih javnih preduzeća i ustanova, u čije ime vraćamo sada garancije, odnosno njihove kredite isplaćujemo i njihove kamate. Mislim da sa jednom ovakvom politikom treba da se prestane. Onaj zbog koga moramo da otplaćujemo i njegove kamate, njegove kredite na osnovu datih garancija, ne može više da dobije ni jednu jedinu garanciju Narodne skupštine Republike Srbije. Kada budete zauzeli taj stav, onda ćemo da vidimo kako će se onda ponašati prema novcu.
Jedan minut iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Arsen Đurić i Zoran Šami. Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo u ime poslaničke grupe DSS podneli amandman kojim smo predložili da se subvencije u poljoprivredi povećaju za dve milijarde dinara, odnosno sa 20 na 22. Nažalost, ni u ovom budžetu nema ništa od pompeznih najava o tome da će se subvencije poljoprivredi značajnije povećati i kada smo usvajali pre mesec dana rebalans budžeta za 2010. godinu, ministar Dragin je najavljivao da će u budžetu za 2011. godinu subvencije u poljoprivredi biti značajno povećane i naravno da od toga nije bilo ništa. To je još jedna u nizu obmana ove vlade. Želim da vas podsetim da su poslanici DSS na sve budžete i rebalanse budžeta koje ste podnosili do sada pisali amandmane gde smo tražili da se povećaju subvencije u poljoprivredi, uzimajući u obzir i činjenicu da je poljoprivreda jedina privredna grana u Srbiji koja i u uslovima ekonomske krize beleži suficit spoljne trgovine, znači veći izvoz od uvoza i ove godine taj suficit u poljoprivredi i prehrambenoj industriji će biti negde oko milijardu dolara, tako da smatramo da je neophodno da se izvrši povećanje tih subvencija. Poljoprivreda je privredna grana koja zapošljava više od 1/5 radnog i sposobnog stanovništva u Srbiji, da ne pričam o tome koliko je značajan devizni priliv za državu Srbiju. Mislim da je krajnje licemerno najavljivati iz godine u godinu povećanja subvencija, pričati o neophodnosti povećanja subvencija, a to u budžetu ne činiti. Tačno je da je ovim budžetom predviđeno neznatno povećanje tih subvencija, a ono čak ne prati ni stopu inflacije, a mislim da je poljoprivreda izuzetno bitna privredna grana i najveća razvojna šansa Srbije i iz tog razloga smo podneli ovaj amandman kako bi poljoprivredni proizvođači konačno imali i nekog interesa, i to da se bave poljoprivredom. Zato vas pozivam da još jednom razmislite i da prihvatite ovaj amandman.
Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Željko Tomić. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić-Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Tomić i ja smo podneli amandman kojim smo želeli da povećamo subvencije u privredi i da te subvencije od 3,1 milijarda povećamo na 5,1 milijardu dinara. U uslovima velike ekonomske krize za koju je Vlada Srbije i te kako dobro kriva, jer nije priznavala da postoji takva kriza, pa je u njoj videla svoju veliku ekonomsku šansu, pa je na kraju videla da ta kriza ne može da bude prevaziđena njihovim znanjem i nesposobnošću, Vlada Srbije je sav teret vrlo mirno prebacila na privredu i na leđa građana Srbije. U uslovima te i takve krize, privreda se bori sa problemima likvidnosti i solventnosti, a Vlada umesto da joj pomogne, jer je jedini način da država prevaziđe ove probleme jeste ulaganje u privredu i oživljavanje iste, Vlada, ne samo da joj ne pomaže, nego je subvencije za privredu smanjila četiri puta nego ostale subvencije i one sada iznose samo 3,1 milijarda dinara. Poređenja radi, ono što uplaćujemo kao ratu za dug je 80 milijardi dinara, ali nije to najveći problem sa kojim mora da se nosi privreda ove zemlje, najveći problem je nesposobnost Vlade da strateški definiše prioritete subvencionisanja i namenu sredstava u skladu sa zakonom i samim značajem. To ne treba da čudi, jer ova vlada nije uspela ni do dana današnjeg da napravi strateški razvoj u privredi, ni da napravi ekonomske mere za prevazilaženje krize, ni socijalne mere za pomoć najsiromašnijim u ovoj zemlji. Dakle, mi smatramo da je jedini način da država izađe iz krize ulaganje u privredu. Hvala.
Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Naš amandman se odnosi na klasifikaciju 1.4 i tu je reč o subvencijama, pa imamo nabrojano koliko je subvencija iz ovog budžeta predviđeno za neke oblasti. Mi smatramo da je veoma malo subvencija predviđeno za ulaganja u poljoprivredu, odnosno agrar. Mi predlažemo da od cifre koja je predviđena za subvencije za železnicu, da se prebaci za subvencije u poljoprivredi. Ako bi hteli jednom rečju da opišemo ovaj nesrećni budžet za 2011. godinu, onda bi to bila reč – antiagrarni. Komotno se može reći za ovaj budžet da je on antiagrarni, jer je sramno da se iz ukupnog budžeta izdvaja svega 2,5% za poljoprivredu. Zaista nismo očekivali da će poljoprivreda biti toliko podcenjena, posebno u vreme krize kada znamo šta nam sve ona znači sa pratećim delatnostima i da ona donosi oko 40% novca u republički budžet. Poljoprivreda je strateška grana, ona se u ovom budžetu našla u zapećku. Očito da oni koji vode poljoprivredu, a znam da su se mnogi i udruženja i Privredna komora Srbije, da se obraćala i ministru za poljoprivredu i vama gospođo Dragutinović, da vam ukažu na to koliko je to zaista malo novca za tako važnu granu. Od izvoza hrane do sirovina za njenu proizvodnju, ovih godine će u zemlju stići oko 2,1 milijarda dolara, odnosno ostaće suficit kada je poljoprivreda u pitanju u budžetu od jedne milijarde dolara. Dakle, zamislite šta bi bilo kada bi ova vlada shvatila da zaista treba više ulagati u poljoprivredu zato što je to u doba krize jedina zdrava grana.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Mašić, izvolite.
Želim samo kratko da prokomentarišem obrazloženje koje je dato povodom ne prihvatanja ovog amandman. To je da se, kaže – amandman se ne bi mogao prihvatiti iz razloga što se ovim predlogom već opredeljena sredstva iznos od dve milijarde za subvencije u oblasti poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Molim i gospođu ministar, a i ministra poljoprivrede, pa i sve druge koji obrazlažu da ne iznose neistinu. Nisu povećane subvencije za poljoprivredu - dve milijarde u ovoj godini. Jednostavno matematika i račun to ne mogu nikako prihvatiti. Nisam ekonomista, ali barem osnovnu matematiku tj. sabiranje i oduzimanje znam. Ako vam kažem da je subvencija za ovu godinu 16.815.357.000 dinara, da je rebalansom budžeta takođe za subvenciju poljoprivrede izdvojeno 15.477.700.000. Znači, to je nekih 1.400.000.000 povećanje sredstava subvencija. Ako se gledaju sredstva koja su izdvojena kao sredstva budžeta za poljoprivredu, onda je ove godine izdvojeno 22.033.000.000, a rebalansom budžeta izdvojeno je 20.572.000.000. Opet ako se oduzme jedna od druge cifre to je nekih milijardu i po dinara. Prema tome, nikako ne možete obrazlagati i javnost našu dovoditi u zabludu, tj. pre svega poljoprivredne proizvođače. Agrarni budžet je povećan negde između milijardu i 400 i milijardu i 500 miliona u odnosu na prošlu godinu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović ako je suditi po početku ove rasprave u pojedinostima, kako je to sve počelo ima predstavnika, nema predstavnika, imamo mišljenje, nemamo mišljenje, te ima kvoruma na odboru, te nema kvoruma. U dva sata dobijemo amandman Vlade na sopstveni zakon, u četiri sata ta ista Vlada radi ispravku svog amandmana koji je predložila na svoj zakon, na Odbor, izvinjavam se. Ako je suditi po svemu tome, možete misliti kako će vam tužna i nesrećna biti fiskalna 2011. godina. Mi smo, gospođo Dragutinović, nažalost svih nas sa vama zajedno koji, nažalost, vodite ekonomsku politiku ove države, zato verovatno živimo kako živimo, mi smo predložili u svom amandmanu na član 1. i u svim ostalim amandmanima da smanjite fiskalni deficit za 30 milijardi. Gospođo Dragutinović, mogu da prihvatim da je politika vaše vlade da trošite koliko ministri traže, a ne koliko država može. Mogao bih da prihvatim da ste u obrazloženju tako nešto stavili. Mogu da prihvatim u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana što ste rekli da neke brojke nisu usklađene. Vidite postoji proceduralne procedure i tehnike poslovničke koje bi eventualno, kad bi vlada pokazala političku volju da smanji budžetski deficit, kojima bi ti nedostaci mogli da se otklone. Ono što jeste poražavajuće i što iritira kad vas Vlada u svom obrazloženju obavesti da vam amandman nije u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu. Pitam vas i pitao sam vas i u načelnoj raspravi, šta ste vi u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu uradili, a tiče se usvajanja ovog budžeta. Pogazili ste budžetski kalendar koji je sastavni deo Zakona o budžetskom sistemu. Vi ste, gospođo Dragutinović, deo vlade koja je, da bi usvojila budžet za 2011. godinu menjala Zakon o budžetskom sistemu. Sve normalne države, a vi to volite sada evropski i moderno da kažete i da donesu sistemski, krovni zakon, Zakon o budžetskom sistemu je takav zakon u koji mora da se ugradi ili koji treba da se osloni Zakon o budžetu za neku godinu. Vi ste takva vlast da biste ispunili političke ambicije vladinih ministara i činovnika promenili Zakon o budžetskom sistemu da biste ostvarili svoje političke ambicije u 2011. godini koja je predizborna, promenili ste Zakon o budžetskom sistemu kako biste mogli ono što ste pretočili u Zakon o budžetu da ukažete da je u skladu sa principima fiskalne odgovornosti, koje ste samo pre par meseci usvojili i ponudili nama poslanicima kao nešto što će garantovati fiskalnu i ekonomsku sigurnost u 2011. godini. To je zaista poražavajuće i to iritira. Možete da napišete u obrazloženju što god hoćete, ali da kažete da mi nešto nismo uskladili sa Zakonom o budžetskom sistemu zaista nemate pravo i nemate kao vlada legitimitet tako nešto da nam kažete. Mi smo predložili smanjenje budžetskog deficita, a nismo doveli nijednu funkciju države u pitanje. Iako pogledate koliko je to, da nigde nije prešlo 20%, a neka bude negde i 30%, ali kada izanalizirate izveštaje i DRI i gomile drugih institucija što vladinih što nevladinih, vidite da vam je taj novac u sivoj i crnoj zoni i da se budžeta Republike Srbije i svih poreskih obveznika koji pune budžet Republike Srbije koji se preliva u privatne i tuđe džepove. Taj novac se koristi u predizbornoj kampanji onako kako ste ovim budžetom predvideli da će se trošiti u 2011. godini. Određene odredbe ovog zakona su skandalozne, toliko su banalne i toliko potvrđuju ovu konstataciju SRS i jedva čekamo da dođemo na raspravu o tim članovima. Zamislite šta ste naumili? Vi ste naumili da iz budžeta Republike Srbije direktno prenosite sredstva mesnim zajednicama. Doći ćemo dotle, do rasprave po tome, zamislite kakav je to skandal. Šta to mesne zajednice mogu da urade na teritoriji jedne opštine, a da ne dobiju administrativnu pravnu ili bilo kakvu saglasnost lokalne samouprave. To su vaši politički projekti. To su politički projekti o kojima ćemo govoriti kad dođemo do tog člana. Mi smo, gospođo Dragutinović, u načelnoj raspravi optuženi da ovde prodajemo demagogiju. To niste rekli vi. Zato što vi jedini razumete šta su oni od vas tražili da ugradite u ovo. O toj demagogiji koju navodno prosipa opozicija pričali su oni koji o budžetu najmanje znaju. Vidite, SRS nikad vama nije osporila tehniku pisanja budžeta. Vi ste se pohvalili, nekad je bilo 250, sad je 5.000 stavki, pa šta. U redu je. Nemamo još programski budžet, pa da se zaista kaže Srbija ima adekvatno budžetsko definisanje, još nemate to, ali šta je gospođo Dragutinović, nekad su se krajnici operisali, pa se u bolnici ležalo sedam dana, danas se to radi za dva dana. Nije loše što imamo 5000 stavki, ali je problem šta je u njima i šta u njima piše. Kakve ste brojke i ambicije u njih ugradili. SRS sebe smatra opozicionom strankom, gde joj je politika dijametralno suprotstavljena rasipništvu koju promoviše vlast. Smatramo da je demagogija imputirana nama. Nažalost, nismo imali priliku da na to odgovorimo i smatramo da je dobro reći to sada. 31/1 MO/CG 17,10-17,20 Ti koji su nam stavili na teret demagogiju, u stvari su pričali o tehnici budžeta, tehnici pisanja budžeta. Budžet je politički dokument. Ekonomska politika jedne države je izražena u njemu. Ono što ste vi bili dužni, gospođo Dragutinović, da uradite u Vladi, jeste da zaista pokažete političku volju da ne može sa poreski obveznicima ove države da radi ko šta i kako hoće. Pa da se okrenete, gospođo Dragutinović, pa da kažete svom kolegi Mlađanu Dinkiću – dosta više, bre. Dokle će država da finansira tvoje političke projekte? Dokle ćemo svi biti taoci tvojih političkih ambicija? Da li ste imali hrabrosti tako nešto da kažete Mlađanu Dinkiću? Naravno da niste. U tom sporu uvek biste vi bili poraženi. SRS je duboko ubeđena u tako nešto. Da li možete da kažete dosta više subvencija? Dosta više, Dinkiću, država finansira nešto što za nigde drugde nije pokazala volju. Tražili smo da smanjite subvencije za "Fijat", između ostalog. Pogledajte sada, hiljadu i nešto radnika je proglašeno tehnološkim viškom. Idu o trošku države. Kaže ministar odnosno državni sekretar Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja da država pokazuje socijalnu odgovornost. Preklinjem vas da pokažete socijalnu odgovornost prema radnicima "Atlasa" iz Surdulice. To je ćerka firme "Mačkatice", čiji je vlasnik Đorđe Nicović. Pokažite malo volje, pa budite prema njima socijalno odgovorni. Budite socijalno odgovorni prema radnicima "5. septembra" ili "RR partnersa" iz Surdulice. Šest meseci štrajkuju, penju se na krovove. Skupe se adekvatni dokazi i argumenti, Agencija za privatizaciju ospori ugovor o privatizaciji, a Vlada poništi to što agencija ospori. Kamo socijalne odgovornosti u tom slučaju. Pa ne tražimo da tu ima socijalne odgovornosti na teret države, nego na teret onoga ko je kupio firmu i ko je privatizovao te firme. Vi niste u stanju ni to da uradite, a ovde ćemo da finansiramo ko šta i kako hoće, ko kakve političke želje i ambicije ima. Da li ste, gospođo Dragutinović, imali hrabrosti da kažete ministru za državnu upravu – nećemo da finansiramo regionalnu školu za državnu upravu? Samo ste četiri miliona na kursne razlike ove godine potrošili. Ko zna koliko ćete potrošiti u narednoj godini. Da li ste, gospođo Dragutinović, pokazali, vi u Vladi, hrabrosti da kažete dosta direktorima javnih preduzeća – 200.000 dinara plate? Petsto, šesto i ne znam koliko su sve primali. Dosta više da primaju to, zato što su zadužili firme, firme ne vraćaju svoje dugove, pa im država iz budžeta vraća dugove jer ste sedam milijardi predvideli u narednoj godini za plaćanje pokrenutih garancija, a onda ste vi velikodušni pa im dajete još i subvencije. Sad neko nama stavlja demagogiju na teret, a niko od vas nema hrabrosti da o tome priča i da o tome govori. Nije najvažnije budžet usvojiti, gospođo Dragutinović, kako ste u jednom intervju rekli. Najvažnije je da on bude usklađen sa potrebama i realnim mogućnostima ove države. Ovaj budžet to nije. Ovaj budžet nije usklađen sa mogućnostima ove države. Ova država i svi njeni građani ne mogu da finansiraju ono što ste na rashodnoj strani definisali. Nije tačno, kako su svi predstavnici većine rekli, da je ovo jedini mogući budžet. Nije tačno da je jedini mogući. Mogli ste da smanjujete. Otkud mi znamo da će nivo potrošnje ostati na ovom koji ste projektovali? Onog dana kad vam ode MMF, koji je jedini za vas predstavljao limit, a ne obaveze i odgovornost prema nacionalnim ekonomskim interesima, ko zna šta ćete da uradite sa budžetskim deficitom. Budite iskreni pa recite da li je i ovaj budžetski deficit realan? Vi jedino što možete da garantujete u 2011. godini je da će troškovi i rashodna strana biti ovolika ili veća. Prihodna strana je napisana ovako zato što računate pre svega na inflaciju i na rast cena, a ne zato što će realna ekonomska stabilnost da obezbedi ovo. Jednostavno nije tačno, ali mi svi zajedno moramo da trpimo sve to. Meni ste zamerili, neću reći zamerili, ali ste rekli da sam vas prozvao za dugove. Onda ste u svom završnom izlaganju rekli, odnosno osvrnuli ste se na kapitalnu potrošnju i rekli ste – da, ima 30 milijardi, nekada je bilo 60 milijardi, ali šta smo mi za to dobili? Ja vas sad pitam, šta smo mi u Srbiji dobili za sve dugove koje ste nam kao vlast namakli ovih deset godina na vrat? Šta smo mi kao država, kao građani, kao korisnici usluga budžeta Republike Srbije dobili? Kako je moguće, gospođo Dragutinović, da nemamo Koridor 10 završen? Kako je, gospođo Dragutinović, moguće da uz toliko povučena sredstva mi nemamo završene obilaznice? Kako je moguće, gospođo Dragutinović, da nemamo završene mostove? Kako je moguće da posle toliko povučenog novca na ime kredita bespovratne pomoći vi danas u Srbiji imate državnu upravu koja nije sposobna da napiše projekte kojima će konkurisati za bespovratna sredstva? Vaši poslanici kažu – nema para u lokalnoj samoupravi, pa neka se domišljaju, imaju IPA fondove, pa neka se tu snalaze. Za deset godina povlačenja sredstava iz inostranstva i iz kredita vi niste stvorili državnu upravu do kraja, koja ume da piše projekte. Govorili smo o prostornom planu, gospođo Dragutinović. Vi danas živite u državi toliko kreditno zaduženoj, koja nije pokrivena vodovodnom i kanalizacionom mrežom, a vi kažete – šta smo mi dobili? Evo, pitamo vas – šta smo mi dobili za pare koje ste povukli i koje ćete da povlačite? Vi ste prihvatili činjenicu da date garancije firmama, preduzećima koja su već zadužena, čije dugove plaćate i nameravate i dalje da ih zadužujete. To smo predložili da se smanji, da smanjite subvencije za železnicu. Ne zato što ne trebate da pomognete radnicima, ali vas pitam zašto im dajete da se zadužuju i dalje? Šta ste im umanjili na kontu činjenice da ćete u ovoj godini njihove dugove da plaćate? To logika ekonomska i zakoni nalažu. Niste uradili ništa. Vi ste, boga mi, vrlo lepo i hrabro priznali – budžet za 2011. godinu se bitno ne razlikuje od budžeta za 2010. godinu, samo što su plate uvećane za 2%. Dok se plate uvećavaju za 2%, inflacija i cene rastu u dvocifrenim iznosima i dvocifrenim procentima. Zato SRS traži od vas da smanjite budžetski deficit za 30 milijardi. Nismo doveli u pitanje funkcionisanje države, čak nismo smanjili ni jednu jedinu platu koju vi predlažete i predviđate da delite, a ponajmanje ono što se odnosi na socijalnu pomoć i socijalna davanja. Sve ono što je strateški i što je strukturno bitno za ovu državu i za naš razvoj nismo takođe uskraćivali za sredstva, ali smo našli način da smanjimo 30 milijardi. Predlažemo vam toplo da to prihvatite. Uvek imate mogućnost, jer i ovaj budžet će svakako vrlo brzo doživeti svoj rebalans, uvek imate mogućnost da budžetski deficit povećate, ali po predlogu SRS pokažite volju da u 2011. godini želite da trošite manje, da rasipate manje u odnosu na godine koje ste ostavili iza nas. Hvala.
Iskorišćeno je 13 minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić.
Poštovana ministarko, poštovana predsedavajuća, rekao bih, pre svega, još jednom da pitanje projekta "Fijata" u Kragujevcu nije stranački projekta, kao što ste mogli ove godine da se uverite. Dakle, sredstva koja će Srbija uložiti u 2011. godini nalaze se na razdelu Ministarstva finansija, što je, rekao bih, jedan simboličan znak da se u tom smislu ne može jedan tako veliki i ozbiljan projekat vezivati za čak ni jednu vladu, a kamoli za jednu političku stranku. Ono što jeste obaveza države, to je da omogući i da stvori uslove za dolazak stranih investitora u vreme i u situaciji u kojoj se nalazi Srbija. Da bi strani investitori pomislili da dođu u Srbiju, država mora da bude više izdašna, nego što je to u nekim uređenim zemljama EU ili u nekim zemljama dalekog istoga, gde postoje određene komparativne prednosti koje mi u ovom trenutku ne možemo da ponudimo. Dakle, da bismo imali tako važne strane investicije, mi moramo kako bi narod rekao "da odrešimo kesu". S druge strane, država, naravno da nije obavezna da se bavi svakim pojedinačnim radnikom koji će raditi u nekoj fabrici. Naša obaveza je da otvorimo priliku i perspektivu za otvaranje proizvodnje i obaveza je da imamo socijalni deo kojim se inače država bavi. Mislim da, kada govorimo o Kragujevcu, u tom delu su radnici tretirani na način na koji je bolji od nekih slučajeva ranije. Slažem se, verovatno i taj vaš primer, ne znam kako se zove taj privatnik koji je doveo fabriku u tu situaciju ali, u svakom slučaju, država treba da pomogne gde god je to moguće, ali, nije moguće da se država do tančina bavi svakom pojedinačnom sudbinom. Rekao bih, takođe, da, što se deficita budžeta tiče, mislim da smo to i rekli tokom rasprave u načelu, dakle, prvi put se, na osnovu Zakona o fiskalnoj odgovornosti, koji je deo budžetskog sistema, utvrđuje deficiti budžeta i tako će biti i naredne godine i svake sledeće, sa našim uverenjem da ćemo 2015. godine ostvariti taj strateški cilj da deficit budžeta bude na nivou ne većem od 1% društvenog proizvoda Da li je ovo najbolji mogući budžet u ovom trenutku? Siguran sam da nije i verujem da u nekoj teoretskoj raspravi moglo je i nešto drugačije i bolje da se uradi, ali u ovom trenutku zaista mi se čini da, uvažavajući činjenicu da radimo zaista u poslednjem trenutku, krizu u kojoj se nalazi celo naše društvo, krizu u kojoj se nalazi Srbija, ovaj Predlog budžeta jeste nekakav odgovor države na ekonomsku situaciju. Što se subvencija tiče naravno da bismo svi mi bili zadovoljni, da stavka subvencija bude nula, ali ako pogledate globalno, dakle da su to subvencije za privredu, za poljoprivredu, za železnicu, turizam i kulturu, ne vidim da postoji neka veća mogućnost da se taj iznos smanji, pogotovo kad govorimo o subvencijama za privredu koje su takođe bile neophodna mera države da bi se na neki način dodatno stimulisali strani investitori da ulažu u Srbiju. Nisam rekao da je predlog bilo koje stranke demagogija, hoću samo da kažem da je demagogija uvek kada na ekonomske probleme odgovarate neekonomskim merama. Kada govorimo o slučaju "Fijata", ja ću da kažem da je sve ono što je Srbija radila posle 2000. godine, dakle, ne u vreme kada je vaša politička stranka bila odgovorna, jeste bila demagogija. Dakle, svaka godina posle 2000. godine, do trenutka kada nije napravljen sporazum sa "Fijatom" jeste bila demagogija svake vlade posle 2000. godine i nespremnost da se reši jedan takav problem i nadam se da će nam 2011. godina doneti rešenje tog problema. Ako to ne bude tako kako mi najavljujemo, sigurno da ćemo snositi odgovornost na izborima i kod građana, ali smo preuzeli odgovornosti. Hvala vam.
Iskorišćeno je četiri minuta i 33 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Narodni poslanik Dragan Stevanović, pravo na repliku.
Vidite, gospodine Seniću, moram da vam kažem nekoliko stvari, a tiču se upravo ovoga što ste sad uputili na neki način prema meni. Pre svega, mene interesuje jedna stvar - da li će se nekad neko drugi od poslanika koji čine skupštinsku većinu dići, i da brani naš atak na projekat "Fijata"? Neka se digne poslanik DS, SPS ili bilo koje druge stranke vlasti da kaže da smo mi u krivu, a da su oni koji promovišu taj projekat u pravu. Nećete naći takvog čoveka u Srbiji, ali ja vama to ne zameram, vi ste dobar stranački vojnik i vi morate da slušate šefa i da radite ono što treba da radite i ja vama to na teret ne stavljam. Vi ovde kažete da to nije projekat jedne stranke, to je projekat Vlade. Pa govorite da je Vlada, odnosno da će subvencije ići kroz Ministarstvo finansija. Znate šta kaže gospodin Dinkić? "Finansiranjem investicija "Fijata" nije prebačeno u nadležnost Ministarstva finansija, već su utom ministarstvu otvorene neke nove stavke u vezi sa Fijatom" – kazao je Dinkić, itd. On to svojata za sebe i vi političku odgovornost i svaku drugu odgovornost za potpun promašaj morate na svoju da kažem na svoja leđa da prihvatite. Mlađan Dinkić je takođe hvalio investicije u ovoj državi od četiri milijarde evra u narednoj godini a od četiri milijarde evra šesto hiljada, šesto hiljada evra je propisao investiranju od strane Fijata. Samo ću vas podsetiti da će država više para potrošiti na isplatu otpremnina ovim ljudima koje je Fijat otpustio 1.500, 1.600 koliko ih nije preuzeo, nego što će Fijat u celoj narednoj godini svojih para da utroši, a da ne govorim o svemu ostalom što će se finansirati o trošku države.
Narodni poslanik Vlajko Senić, pravo na repliku.
Što se tiče stavova koalicionih partnera, verujem da će se oni videti kroz glasanje o budžetu. Ukoliko mi nemamo podršku za ovaj, kako vi kažete naš predlog, pretpostavljam da budžet neće biti izglasan pošto je ovo jedan važan deo cele te priče. Moram da kažem da zaista nije to stranački projekat uostalom dobro znate da je i predsednik države nekoliko puta boravio u poseti fabrici u Torinu, kao deo napora Srbije da njih dovedemo u Srbiju. Zaista, nalazimo se u jednoj dosta ovako rekao bih, čudnoj situaciji. S jedne strane, imali ste jednu fabriku koja zaista ne samo posle 2000. godine nego i dugo pre 2000. godine, praktično nije postojala, a postojali su i radnici na papiru i njihove plate i troškovi a otkup je bio nula, čini mi se nešto oko 1.600, 1.700 vozila godišnje, koje ste kupovali samo ako vas neko na silu natera. U nekakvoj perspektivi nalazi se mogućnost da se u Srbiji otvori fabrika koja treba godišnje da proizvodi 200 hiljada automobila koji će biti izloženi na tržište EU što, pametni ste, lako ćete izračunati, može da predstavlja do 30% celokupnog izvoza koji Srbija trenutno ostvaruje u proteklih nekoliko godina. Sad nemam drugi način da branim taj projekat, sem da govorim o tome da mi jednog, da kažem, gubitaša i crnu rupu pokušavamo da preokrenemo u nešto što je dobro i za Kragujevac i za taj region i za Srbiju. Preuzimajući, evo punu političku odgovornost za rezultate celog tog projekta ne kajući se za DS, SPS niti bilo koga drugog, ali da država nešto mora da uradi na tom planu, to jeste činjenica i ja sam uveren da ono što radimo će dati rezultate i u krajnjoj liniji već krajem naredne godine suočićemo se pa ćemo videti da li je tako ili ne. Hvala.
Pravo na repliku narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospodine Seniću, uopšte ne sporim da ste vi kao individua spremni da preuzmete bilo kakvu političku odgovornost, ali kada govorite o političkoj odgovornosti vašeg lidera ili stranke kojoj pripadate, podsetiću vas samo na hiljadu evra akcija koje je Mlađan Dinkić obećao da bi Boris Tadić pobedio kako nam je rekao u "Raspakivanju" na RTS –u. Znači, on je rekao da preuzima političku odgovornost i sve svelo na priči da se preuzima politička odgovornost. Mi ne kažemo da država ne treba da pokaže volju da stimuliše i da pomaže, da stvara ambijent u kom će se ulagati i u kom će se investirati ali sve to mora da ima granice, sve to mora da ima limite, i sve to mora da pokaže svoju ekonomsku opravdanost. Nešto sam vam ostao dužan od malo pre. Ne sporim da je mnogo toga u 90-tim godinama bilo loše, mi smo zbog loših 90-tih koliko smo odgovornosti za njih imali za dve godine učešća u Vladi, poneli odgovornost 2000. godine kada ste nas pobedili na izborima. Ali ću vas podsetiti samo jednu stvar. Kad je Vojislav Šešelj bio potpredsednik Vlade Republike Srbije od 1998.-2000. godine ni jedan dinar iz budžeta Republike Srbije u Fijat, odnosno u Zastavu nije otišao besplatno i na lepe oči. Na svaki popunjeni dinar u toj firmi neko je morao da proizvede bar jedno vozilo da ga stavi na ustupak ili Vladi ili državnim organima. Tad se pare nisu davale ni u šta, kao što se daju sada, a efekte ekonomski rezultat trošenja novca još uvek, a Boga mi nećemo još dugo da osetimo.
Narodni poslanik Vlajko Senić, pravo na repliku.
Što se Vojislava Šešelja tiče, evo da vam poželim da vam se predsednik što pre vrati i ako pobedite na izborima, možda ćete opet imati priliku da se bavite Kragujevcem, "Fijatom" i slično, ali o tome će odlučiti građani. Što se akcija tiče, to nije nikakva tajna. Dakle, u trenutku kada je usvojen ovaj Zakon o skupštini, za šta je tada glasala i DS i DSS, to jeste bila procenjena vrednost preduzeća koja treba da budu privatizovana u narednom periodu. To nije nikakva izmišljotina niti naše stranke, niti Mlađana Dinkića. Zakonom o privatizaciji postojala je obaveza da se deo od privatizovanih sredstava 15% raspodeli svim građanima koji nisu osetili benefite privatizacije zato što nisu radili u firmama koje su bile privatizovane. Da li smo preuzeli politički rizik? Jesmo. Da li je u tom trenutku to tako izgledalo? Jeste. Mogu da vam ponovim ono što ćemo ponavljati svaki dan, ako treba. Niko u tom trenutku čini mi se nije mogao da predvidi ove razmere svetske ekonomske krize, ove razmere pada vrednosti, generalno, preduzeća i ekonomije, niko nije mogao da predvidi da će Srbija da pokloni NIS Rusiji, bez bilo kakvog tendera, bez bilo kakvog, da kažem, javnog. Videćemo sada kakva će biti cena "Telekoma", pa ćemo možda moći da vidimo šta je moglo da se dobije za NIS. Prema tome, to što govorimo o "Fijatu", preuzimamo apsolutno odgovornost za ono što je izrečeno pred gađanima Srbije. To je vrlo merljivo i ne bežimo od tog našeg izbornog obećanja i svesni smo koju nam političku štetu nanosi činjenica da je obećano hiljadu evra, a da građani u svom portfelju danas nemaju hiljadu evra, ali ćemo u narednom periodu učiniti sve da ekonomska situacija bude što bolja, da za firme koje su preostale dobijemo bolju cenu i da obezbedimo građanima jednu pristojnu naknadu za činjenicu da su i oni učestvovali u stvaranju nekakvih dobara ove zemlje, a da nisu imali priliku da rade u tim firmama koje su se dobro prodale.
Dva minuta. Narodni poslanik Dragan Stevanović, pravo na repliku.
Evo, gospodine Seniću, za SRS preuzimanje odgovornosti znači, ako ne više, bar neka ostavka. Mogu od vas da tražim ostavku za ono što je Mlađan Dinkić obećao u poklon i u miraz Borisu Tadiću, za predsedničke izbore. Ne tražim to od vas, ali odgovornost smo od njih očekivali. Dosta priče o političkoj, demokratskoj, ovakvoj i onakoj odgovornost. Zaista vama ništa ne stavljam na teret. Vi ste izabrali da budete deo tog političkog projekta, ali od njih se očekuje odgovornost, da kažu - građani, obećali smo hiljadu evra, dali smo hiljadu i sedam stotina dinara, sada ćemo ići u političku penziju. Vi to ne zaslužujete. To je politička odgovornost, ponudite ostavku i idite. Štetu koju je pretrpeo i zašto je pretrpeo, o tome niko ne priča ko će kako da nadoknadi. Još jedna stvar, znate, gospodine Seniću, niko ne spori svetsku ekonomsku krizu, ali ne može sve da bude iza paravana svetske ekonomske krize. Niko nama nije kriv što smo jednom propalom "Jatu" obezbedili 50 miliona evra kredita, a u ovom budžetu projektujemo nova zaduženja za njih od 140 miliona evra. Zašto? Po jedan kredit. Ili, gospodine Seniću, omogućili ste glasanjem za budžet da određena javna preduzeća, indirektni korisnici budžeta, povuku kredite, država im plaća te kredite, dajete mogućnost za nova zaduženja tim istim firmama, a direktori javnih preduzeća koji su funkcioneri stranaka koje čine vlast primaju platu 200, 300 hiljada dinara. To ne zavisi od svetske ekonomske krize, nego od političke volje većine koja vlada ovom državom i da je ona nešto drugačija u odnosu na 2010. godinu ne bi smo imali ovakav tužan budžet za 2011. godinu. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, ovaj amandman sledi ovaj prethodni, tako da mi je čudno ovo obrazloženje da se Vlada poziva na član 28. Zakona o budžetskom sistemu, a prosto mi je nezgodno da konstatujem, da kada su u pitanju amandmani Odbor za finansije, to niko nije konstatovao, da ni to nije usaglašeno matematički. Ne znam kako ćete da izađete sa ovom ispravkom amandmana koja je došla navodno u četiri i nešto, ali dobro. Šta je poenta ovog amandmana? Poenta ovog amandmana, poštovani građani RS, je da vam država tokom 2011. godine bude za tridesetak milijardi dinara jeftinija. Sada će neko da postavi pitanje – kako može da bude jeftinija, kada se ubiše ovi eksperti objašnjavajući da ona mora da bude skupa, da moramo da se zadužujemo itd? Kada budemo govorili o amandmanima na član 7. o ekonomskim kalsifikacijama, svi poslanici SRS vrlo konkretno će da vam kažu šta je sve neracionalno da se finansira u okviru razdela i ekonomske klasifikacije od ministarstva do ministarstva, počevši od predsednika Republike, kome želimo da uskratimo pravo da putuje u inostranstvo jer ne znamo što džabe čovek troši pare. Svi njegovi putevi su bili katastrofalni za RS jer je rezultat nula, ali da ne pričam dalje o tome. Sada moram da skrenem pažnju zbog onih koji se kobajagi malo nešto razumeju u ekonomiju, ovi veliki ekonomski analitičari, diplomirani sociolozi, psiholozi itd, grakću sa svih televizija, navodno kritikuju Vladu RS, a onda isti ti novinari časte ministarsku finansija da je ekonomska ličnost 2010. godine. To da shvatite, u pitanju je velika igra, pošto znamo ko finansira ove medije i ko ih drži. U čemu se ogleda poenta? Poenta je u tome što ova država tokom 2011. godine u smislu vlasti, onoga što se mora finansirati, može biti mnogo jeftinija. Evo nekoliko primera. Ako meni niste verovali pre nekoliko godina, sada morate da verujete ovim vašim prijateljima iz različitih tzv. komisija, koji kažu da ukupne javne nabavke u RS iznose oko četiri milijarde evra. To su državni organi, lokalna samouprava i sistem javnih preduzeća, doduše, ne baš sva, ne primenjuju i ne poštuju Zakon o javnim nabavkama, ali ona koja poštuju – poštuju. To je četiri milijarde evra. Oni su matematički izračunali da se 20% nenamenski troši, a neki kažu i da se krade. Da li ste razumeli, gospođo Čomić? To nisam ja napisao, nego Greko, venecijanska transparentna Srbija, ova ćelava itd. Ima putno tih koji vas prate. Oni su plaćeni iz inostranstva da vrše monitoring nad vama. Oni vas samo posmatraju i beleže i onda odu tamo pa vas tuže i onda se ovde trese koalicija, rasturaju se kapaciteti koalicioni itd. Oduševljen sam sa ovim što sam malopre čuo od gospodina Vlajka Senića, samo mislim da je pogrešio lokaciju gde to treba da priča. Treba da ode ispred fabrike "Zastava" i da se slavodobitnički radnicima. Nadam se da neće da prođe isto kao što su prošli Vlahović, Đelić i Pitić. To mu ne želim, ali ako njih uspe da ubedi, onda će vam biti jasno zašto se smejala gospođa Dragutinović dok ste vi to, gospodine Seniću, pričali. Ali, to ćete vi da rešite na drugi način. Znači, 20% to je 800 miliona evra, nestane, gubi mu se trag u toku godine. Verovatno se malo omrse oni koji učestvuju u javnim nabavkama, oni koji raspisuju javne nabavke, ali gro sredstva znaju neki bankari, a mislim i da predsednik, odnosno sekretar Nacionalnog saveta za bezbednost sa svojim sistemom BIA, mia, dia, itd, da vrlo dobro znaju gde završe te pare, za šta se koriste, ko se finansira i kako država treba da izgleda. Tu postoji, gospođo Dragutinović, neki prostor da se malo uštine da bi bila država malo jeftinija. Znam da imate iskonsku potrebu, vi, DOS, da se stalno povećava deficit i da se traže izvori sredstava za poriće deficita. Sada to okrećem na tumbe, pa kažem – zbog čega se pravi deficit? Koje su potrebe koje ne možemo da realizujemo putem poreza, carine i drugih stvari? Došao samo do zaključka da za 30 i nešto milijardi dinara pravite deficit zbog nečega što predstavlja luksuz za svakog građanina RS, ali predstavlja i iskonsku potrebu za one koji su bliski organizovanom kriminalu, mafijašenju, korupciji, kako hoćete to nazovite, ali štetnim pojavama po građane RS. To smo ovim amandmanom promovisali, napisali. 34/1 GI/VK 17,40-17,50 Inače, kada se ovde razglaba povećanje agregatne tražnje, pa onda kažu - u nekom periodu i nije loše da se ide na zaduživanje radi pokrivanja deficita, da bi se obezbedila veća uposlenost, onda znajte 1930. godine i nekim ranijim godinama to je pratilo i smanjenje poraza i dažbina, kako bi se otvarao prostor da se reši pitanje nezaposlenosti. Ovde kod nas to ide na tumbe. Povećava se zaduživanje, povećava se finansiranje neproduktivne državne administracije, povećava se poresko opterećnje prema privredi, tako da sve ide iz sive u tzv. crnu ekonomiju, a onda imamo na delu čist voluntarizam, političku podanost, medijsku podanost, prihvatljivost da bismo na kraju godine opet konstatovali kako smo ostvarili epohalne rezultate, a oni će da se ogledaju u tome što ćemo sve da prodamo, sve ćemo da potrošimo i ponovo ćemo da se zadužimo, a onda će neki veliki genije da kaže – imamo rast bruto društvenog proizvoda, virtuelni, od 3% i verovatno ćemo imati neku inflaciju, koja je podnošljiva. Na taj način vidimo da ne postoji principijelna razlika između zaduživanja putem Narodne banke i primerne emisije i MMF, Svetske banke i ostalih, ja ih nazivam protuva, koji vrlo rade žele da nam daju neke kredite, da nas zaduže, jer su apsolutno sigurni da će svake godine Ministarstvo finansija, bez obzira na agregatno stanje da se ponovo zadužuje da bi se razduživalo, pa ponovo zadužuje, razduživalo, pa onda jedne godine se proda "Telekom", pa tako dve godine zadužuje da bi se razduživalo, pa se onda proda EPS, pa se razdužilo, pa onda idemo na hipotekarne obveznice, pa zadužujemo – razdužujemo i posle nekog vremena konstatujemo da nemo više šta da prodamo, a u međuvremenu, kao posledica te i takve porazne politike jeste da će između 36 i 40.000 građana Republike Srbije svake godine više da umere nego što će da se rodi u ovoj zemlji. Naravno, ići će ono beznaće, depresija, i druge stvari. To radi Vlada Republike Srbije od 2000. godine u kontinuitetu, iako je 70 milijardi evra uzela kredita, pomoći, donacija, svega i svačega. Za jedan promil građanima Srbije ni jednog trenutka nije bilo bolje, od kada je došao DOS na vlast. Naravno, vi ćete da odbijete ovaj amandman, samo ići će na štetu građana Republike Srbije.
Iskorišćeno je šest minuta i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pre nego što počnemo sa pretresom u pojedinostima o amandmanu na član 1. koji je podnela Vlada, na osnovu člana 90. stav 2. obaveštavam Narodnu skupštinu, uz podsećanje da je predsednica Narodne skupštine, Slavica Đukić-Dejanović, obavestila Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18,00 časova, da će, na osnovu usmenog dogovora sa predstavnicima RTS, naša sednica biti u direktnom prenosu do 21,00 čas i da pretpostavljam da ćemo u to vreme i okončati rad za danas. Na član 1. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Zahvaljujem gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović,član 1. je član koji definiše ukupne prihode i rashode i definiše po stavkama šta će to biti prihodi i šta će biti rashodi u godini za koju se budžet usvaja. Trebalo bi da tu nema nikakve dileme i trebalo bi da bar što se tiče tih brojeva tu nema nikakvih dilema. Nama je to teško da sa sigurnošću kažemo iz prostog razloga što se u Srbiji još uvek ne poštuje nekakva normalna procedura. Šta pod time mislim? Mislim da je neophodno da se pre budžeta usvoji završni račun za prethodnu godinu, tim pre što je završni račun za 2009. godinu morao u proceduri da bude 15. jula, prema važećim zakonima. Njega nema ni dan danas, kada raspravljamo o ovom budžetu. Da danas znamo kako su trošene pare u 2009. godini, verovatno bi nam mnogo lakše bilo da raspravljamo o tome kako će se trošiti. Sa druge strane, vrlo je zabrinjavajuće ovo što kaže državni revizor. Prva primedba državnog revizora je da glavna knjiga Trezora treba da se uradi u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu i uredbom o budžetskom računovodstvu. To je primetio državni revizor. Nezavisno telo kaže da deo ministarstva finansija kroz koji idu sva plaćanja nije urađen u skladu sa zakonom. To stavlja ozbiljan znak pitanja na to kako se pare troše. Druga stvar, da imamo završni račun za 2009. godinu videli bismo da li je ispoštovan Zakon o budžetu za 2009. godinu. Na primer, član 15 kaže da 40% sopstvenih prihoda treba uplatiti u budžet. U kojoj meri je ispoštovan taj član zakona? Priličnu zabunu unosi i ono što je na sajtu Ministarstva finansija, jer kada hoćete da se upoznate sa prihodima i sa rashodima, onda nailazite na dve tabele. Jedna kaže – prema Zakonu o budžetu, a druga kaže – za sve izvore finansiranja. Valjda mi imamo neka zajednička sredstva i nema nekakvih novih izvora finansiranja. Razlike uopšte nisu male. U jednom slučaju je reč o 659 milijardi kao prihodi, a u drugom slučaju je 709. Znači, otprilike 500 miliona evra ili 50 milijardi ima nekakve zabune. Objašnjenje je dato dole u fus noti gde se kaže da je u stvari nova metodologija Ministarstva finansija usaglašena sa metodologijom koju koristi MMF. Mislim da tu nema nikakve dileme. Ministarstvo finansija ima novu metodologiju, usaglašena je sa MMF i to je sve u redu. U amandmanu sam predložio da svi prihodi i rashodi budu usaglašeni i predstavljeni prema novoj metodologiji koja je usaglašena sa MMF. Amandman nije prihvaćen. Obrazloženje glasi: amandman se ne prihvata iz razloga što Ministarstvo finansija nema sopstvenu metodologiju. Kako nema metodologiju kada ste rekli – prema metodologiji Ministarstva finansija? Ako piše "prema metodologiji Ministarstva finansija", to znači da imate metodologiju. Sada se ispostavilo da nemate metodologiju. Imate dve različite tabele i onda u nekom drugom amandmanu kažete – nema potrebe da vas obaveštavamo kao Narodnu skupštinu, pogledajte sajt Ministarstva finansija. Sada, imate li metodologiju ili nemate metodologiju? Slušate MMF, ne slušate MMF? Imamo aranžman sa MMF, nemamo aranžman sa MMF. Hoćete porez na hotelske usluge, pa nećete porez. To je potpuna konfuzija koja može da zbuni svakog onog ko pokuša da čita ovo pažljivo.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena zamenika predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković.
Poštovana predsednice, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, pre nekoliko dana smo čuli predsednika Vlade, kada je imao ekspoze o budžetu, da je to budžet razvojni. Konstatujemo da nije razvojni budžet jer budžet koji je u startu osakaćen sa 120 milijardi ne može biti razvojni jer nema realnog priliva da bi se svi ti projekti koji su predloženi za iduću godinu realizovali, a velikim zaduživanjem i realizacijom tih projekata došlo bi se do sunovrata. Zato se poseže za veće namete fiskalnom politikom koja u našem narodu donosi veća opterećenja i neizvesnu budućnost. Navodim primer pisanja politike od 18. oktobra, da će se izvršiti plenidba svakog četvrtog građanina u Novom Sadu od sedam do 17 godina zbog ne izmirenih dugova. Sve je veća ekonomska kriza koja je ispraznila novčanike naših građana, pa sve se teže živi, a kamoli da izvršavaju svoje obaveze. Šta da rade građani ostatka Srbije koji su u gorem položaju i ekonomskoj situaciji? Od strategije se i vizije u narednih 10 godina ne živi. Gotovo da iza nas imamo prohujalih 10 godina koje na ekonomskom planu nisu ništa doneli ovom narodu, jedino što je vidljivo, a to je veća nesigurnost i pad standarda. Iz ovih razloga poslanička grupa Napred Srbijo podnela je amandman na član 2. i dala je tu predlog kako na koji način da se smanji ove cifre koje su date u Predlogu zakona, tu je za nekih 10% da ne bih sad citirao to ima svaki poslanik ispred sebe. Dakle, mi smo tu smanjili za nekih 10 do 15% za pokrivanje budžeta, potrebnih sredstava za finansiranje budžeta. Tog deficita ne bi u ovoj meri bilo da su se prihvatali amandmani opozicije za budžet za 2010. godinu koji su bili dobronamerni i realističnijih od prihvaćenih i zato se posledice, imamo 120 milijardi budžeta deficita. Ovaj amandman govori o potrebi o smanjenju javnih potrošnji, kreditima od banaka, emitovanju državnih hartija od vrednosti. Dakle, što manje potrošnje, uživanja, što više realnog priliva u budžet, eto stabilnije države i većeg standarda građana Srbije. Hvala.
Tri minuta i 15 sekundi od ukupnog, znači jedan minut i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dragan Stevanović.
U članu 2. shodno onom što smo predložili u članu 1. da se budžetski deficit smanji za 30 milijardi, samim tim i naše potrebe zaduživanja, odnosno povlačenja sredstava što na domaćem i stranom tržištu, za finasiranje tog budžetskog deficita budu manje. Vlada je odgovorila isto kako je odgovorila i na prvi amandman koji smo podneli, a svi ostali su ukomponovani u tu našu nameru. Smatramo, gospođo Dragutinović, za razliku od dosadašnjih manira ste mogli da pokažete političku hrabrost i prihvatite činjenicu da smanjite budžetski deficit. Niste jednom bili u prilici do sada da izlazite u susret nekim nerazumnim političkim ambicijama, to nismo mogli da razumemo, ali bi podržali jako to da smanjite budžetski deficit i pokažete da ste spremni da u 2011. godini vodite drugačiju fiskalnu politiku. Meni nikako nije bilo jasno u raspravi o rebalansu budžeta za 2010. godinu da jedan narodni poslanik zamera zašto su rashodi Uprave za agrar veliki, a vi ste našli za shodno da odgovorite da je izmeštena u Šapcu pretpostavljam i da su troškovi zbog te činjenice veći, ali ste istovremeno kao ministar finansija prihvatili da ova skupština usvoji zakone kojima će se još četiri državna velika tela izmestiti i ne opravdano ćemo u 2011. godini da plaćamo veće troškove i Nacionalne službe za zapošljavanje i direkciji, odnosno SIEP, kako se zove, za promociju uvoza itd. Kao što ste spremni na takve političke kompromise pokažite spremnost i na ovakav. Smanjite budžetski deficit kako bi lakše funkcionisali i preživeli u 2011. godini.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Zoran Šami i Željko Tomić. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo na član 2. amandman gde smo predložili da se doda novi stav 2a koji glasi – saglasnost na sklapanje svakog pojedinačnog kredita za finansiranje pokrivanja deficita daje Narodna skupština RS. Aktuelna Vlada je pokazala da od svog formiranja ne kontroliše nego samo zadužuje državu i ne odgovorno se ponaša prema budućnosti države i građana Srbije. Zvanični podaci govore da je nivo zaduženosti blizu gornje granice od 45% BDP, a samo u toku ove godine dodato je državnih zapisa za 212 milijardi dinara. Zato smatramo da je neophodno da Narodna skupština i javnost uopšte imaju veću kontrolu prilikom zaduživanja Srbije kako ne bi došli u situaciju da država ne može da servisira svoj spoljni dug. Podsetio bih vas da je Vlada Srbije kada DSS vodila vladu 2006. godine vratila preko milijardu dolara duga i Srbiju izvela iz kategorije srednje zaduženih zemalja u državu sa relativno niskim stepenom zaduženosti, a vi ste od formiranja ove vlade za poslednjih dve i po godine zadužili državu za preko četiri milijarde evra. Smatramo i to smo uvek ponavljali da nije strašno i nije opasno ukoliko se država zadužuje, a ta sredstva se ulažu u razvoj infrastrukture, u razvoj domaće privrede, a ne kao što to vi činite za pokrivanje budžetskog deficita i pokrivanje javne potrošnje. Efekti tog vašeg zaduživanja su više nego skromni. Nije došlo do privrednog rasta niti do smanjenja nezaposlenosti. Naprotiv, svakog dana sve veći broj građana ostaje bez posla. Nemamo ni završene neke infrastrukturne projekte. Pošto dolazim iz Zlatiborskog okruga, želim da vas pitam šta je sa izgradnjom auto puta od Beograda do Požege čiju ste koncesiju poništili obećavajući da će se to graditi iz budžeta i iz raznih zaduženja? Ni posle dve i po godine nije napravljen ni metar tog puta. Još jednom vas pozivam da prihvatite ovaj amandman i mislim da je neophodno da Skupština Srbije ima veću kontrolu prilikom zaduživanja države obzirom da zaista ne vodite računa o visini zaduživanja.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Da li još neko želi reč? (Da.)
Gospođo Čomić, gospođo Dragutinović, dame i gospodo narodni poslanici član 2. definiše način na koji će se deficit puniti i članom 2. predloženog budžeta rečeno je da će se deficit finansirati kreditima, emitovanim državnim hartijama od vrednosti, a ako budu prihodi od privatizacije onda će se korigovati jedna od ove dve stavke. Predložio sam da Skupština Srbije tim pre što je ministarka i što je rečeno da se objavljuju jednom mesečno svi potrebni podaci da Narodna skupština bude informisana kao Narodna skupština o visini deficita. Dobio sam odgovor da se amandman ne prihvata zato što Ministarstvo finansija štampa bilten finansija, a objavljuje podatke i na sajtu Ministarstva finansija, a isto tako postoji odeljak gde mogu da se pronađu svi potrebni podaci. Jedna stvar obavestiti Skupštinu zvanično, jer vas ne obavezuju zakoni. Kažete – ne mora zakon da se poštuje i to nije toliko bitno, a ne obavezuje nas nešto što je objavljeno na sajtu Ministarstva finansija. Jedna stvar je obavestiti Narodnu skupštinu, druga stvar je raditi nešto drugo. Treća stvar je što u ovom trenutku dok raspravljamo o budžetu uopšte ne znamo kolike su preuzete obaveze koje Vlada i državni organi imaju. Ispostavilo se da fond PIO ima dug od 500 miliona evra, bar tako objavljuju sredstva javnog informisanja i piše na nekim internet sajtovima. Valjda je i to nekakva informacija. Da li je to deficit? Mislim da jeste. Druga stvar, upozoravali smo da način na koji se finansira deficit nije dobar. Emitovanje državne hartije od vrednosti po izuzetno visokim kamatnim stopama. Pre neki dan je to bilo 14,9%. Pošli smo od toga da u 2011. godini ukupno 45 milijardi dinara ili 450 miliona evra su kamate na kredite. Drastično su u odnosu na prošlu godinu porasle kamate na domaće zapise. To je prošle godine bilo 11 milijardi, a ove godine 24 milijarde dinara. To je malo manje nego što su ukupna transferna sredstva u svim opštinama i svim gradovima u Srbiji. Budžet bi trebao da nam da sve potrebne podatke i trebali bi smo da imamo prilično jasnu sliku kada glasamo o tome. Gospođo Dragutinović, ne znam da li vam je poznat sledeći citat – planiramo da iskoristimo najveći deo očekivanog prihoda od privatizacije "Telekoma" za finansiranje, kako bismo smanjili izdvajanja na ime kamata. 36/1 AD/LjL 18,00-18,10 Naročito planiramo da izvršimo prevremenu otplatu duga na koji se obračunava visoka kamata, kao i da iskoristimo prihode od privatizacije "Telekoma" kako bismo smanjili obim emisije trezorskih zapisa za potrebe neto finansiranja. Ako se ne varam, najveći deo očekivanih prihoda od privatizacije "Telekoma" za finansiranje budžeta znači da će pare od "Telekoma" da odu u budžet. To ne piše u budžetu, ali piše u Pismu o namerama upućeno MMF-u. Mi sad ovde glasamo o jednoj stvari, a onda u Pismu o namerama čitamo kakva će biti ekonomska politika Vlade i onda glasamo. O čemu glasamo? Hajde onda da pitamo MMF šta će se dešavati u Srbiji, pa ćemo dobiti jasne informacije. Da to onda ubacimo u Poslovnik, da poslanici poslanička pitanja mogu da postavljaju i MMF-u pa ćemo onda valjda znati šta se u Srbiji dešava.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Ovlašćeni predstavnik je Nenad Popović. Pitam zato što su u sali prisutni i predsednik poslaničke grupe i zamenik predsednika. Ne mogu ja da odlučim. Zahvaljujem. Dakle, od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, na član 3. amandman je podneo Odbor za finansije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, već ulazimo u tu raspravu o pojedinostima i problem jeste deficit, način na koji se troše naša javna sredstva. Prilično smeta veliki broj agencija, kancelarija, uprava. Gospođa ministar reče da sve to kada bismo i sakupili na jednom mestu i svega toga se odrekli, ne bi to bila neka velika stavka u budžetu na ime ušteda. Međutim, ako to sastavimo sve zajedno, evo, ovo je već treći budžet, ja mislim da bismo 30 ili 40% našeg deficita pokrili, odnosno smanjili, da nemamo tu suvišnu, veliku, glomaznu državnu administraciju. Sada su ovde i garancije Republike Srbije i jedna obaveza Narodne skupštine, kad izglasa ovaj zakon, da u budućnosti potvrdi da će raznim javnim preduzećima da izda sredstva u iznosu od 311 milijardi 898 miliona dinara na ime garancija za zaduživanje kod poslovnih banaka. Mada smo ovaj budžet dobili pred samu sednicu, ja pokušavam, preturam, okrećem, čitam i našao sam da ćemo mi 7 milijardi i 200 miliona da platimo kamate po osnovu dospelih i aktiviranih garancija, ali nigde nisam našao na prihodnoj strani budžeta da je bilo ko kome smo mi izdali garanciju, platili njegov kredit, vratio sredstva u budžet. Postavljam pitanje – ima li takvih u ovoj knjižurini? Kad počne da se lista taj član 3. kome ćemo sve da izdamo novac, odnosno garancije, a dugove ćemo verovatno dobrim delom i budžet odnosno građani da vraćaju, evo, jedna od prvih stavki je "Fijat". "Fijat" je najčešće pominjana stavka u budžetu Republike Srbije. Ima ga na još dva mesta. Ima ga u Ministarstvu finansija i u Ministarstvu ekonomije. A evo ga i ovde, izdaćemo mu i garanciju u vrednosti od 135 miliona evra. Ja bih voleo da mi neko objasni ekonomsku opravdanost svega ovoga što se dešava sa našim projektima od javnog značaja, sa "Fijatom" itd. Jedino što smo mi dobili od "Fijata" jeste, pod jednim političkim pritiskom koji je ovde napravljen, 200 miliona evra. Koliko smo uložili – ja mislim da to više niko živi ne zna. Svi koji se hvale da učestvuju u tom projektu, moram da im postavim još jedno pitanje, a to je – da li je to jedini izlaz države Srbije iz teške ekonomske situacije u kojoj se nalazi? Ili je to samo neko deklarativno zalaganje da ćemo mi da budemo, sačuvaj bože, veliki automobilski gigant kao država? Svi ovi koji troše novac u ovu infrastrukturu, treba da se dobro zapitaju zašto to rade i koliko štete prave državi, zato što "Fijat" ima daleko više sredstava nego čitava država Srbija. Postavio sam još neko pitanje, a to je - zašto u neke ozbiljne projekte ne uđemo kada je u pitanju poljoprivreda? Jer, Srbija je ipak poljoprivredno-agrarna zemlja. Proizvodi hranu. Ta industrija nije toliko skupa. Ali se zato za mnogo manje sredstava pokreće čitav lanac proizvodnih delatnosti. Neće biti u pitanju dve, tri ili četiri hiljade radnika. Da smo ovoliko novca uložili u poljoprivrednu industriju, mi bi danas imali otprilike 200 do 300 hiljada ljudi manje bez posla. Ovako, imamo jednu demagogiju, nekih 200 hiljada automobila koje ćemo da proizvedemo, koji samo što nisu stigli. I tako iz godine u godinu. Što je najgore, svi oni koji se zalažu za ovaj projekat "Fijat" i koji ga sprovode, neće biti ti koji će da vraćaju te kredite. Neće biti ti koji će da vraćaju ta sredstva. Izgleda mi, neće ni da trpe posledice svojih loših poteza. U tome jeste problem. Zato smo i podneli ovaj amandman. Ne bih ulazio u priču oko "JAT ervajza" – 140 miliona evra, itd. Ima ovde i infrastrukturnih projekata koji zavređuju mnogo više pažnje nego što je to "Fijat" i mnogo su važniji nego što je "Fijat", ali su njihove stavke po dva, tri ili četiri puta manje nego "Fijat". Znači, ako saberemo garanciju, 135 miliona evra, par stotina miliona evra iz Ministarstva finansija, 150 miliona evra iz Ministarstva ekonomije, mi dođosmo do polovine našeg deficita. Eto toliko košta "Fijat".
Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč.
Poštovana predsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, danas slušamo opoziciju koja pokušava jedan izuzetno loš budžet koji je napravljen da popravi amandmanima. Ali, možemo primetiti da vi nemate dobru volju da o tome raspravljamo. Vi ste počeli jednu svoju igru i gurate je do kraja, pa taman svi propali. Važno je da vi u sredu uveče usvojite budžet i da završite ovaj posao, bez obzira kakav to bio budžet. Nelogično je ovih dana, dok mi ovde raspravljamo o budžetu, da se u jednom danu za popodne završi načelna rasprava o budžetu koji prati još pet zakona. Nezgodno je da jednostavno Zakon o penzionom osiguranju prođe sa nijednom jedinom rečenicom u ekspozeu premijera. Zakon o imovini građana – bez ijedne rečenice premijera. Pitanje je – da li jedan ozbiljan budžet u jednoj državi za tako kratko vreme u načelnoj raspravi se usvaja? Uz to, ekspoze predsednika Vlade traje dva minuta. Mi to završavamo, evo vidite, vladajuća koalicija nije ni prisutna, par poslanika tu sedi, čisto reda radi, doći će na dan glasanja i ovo će sve izglasati. A kako će biti? Biće još gore nego ove godine. To je sigurno. Zato, imajte malo sluha. Saslušajte amandmane. Prihvatite neki amandman. Može biti mnogo bolje Srbiji. Sve radite svojeglavo. Sve radite stranački. Sve radite nasilnički. Sve radite većinski. Bitan je samo jedan glas preko i sve će biti u redu. Gospodo, da li vi shvatate da za pojedine stvari koje se događaju postoji i odgovornost? Evo, ja sam ovde slušao jednog gospodina koji je ishvalio projekat "Fijata", projekat "Fijata" koji je izuzetno jedan loš projekat, gde predlagač i nosioc tog projekta ne sme da dođe u ovu salu da objasni svoj projekat, nikad nije smeo da dođe u ovu salu, da nas pogleda u oči i da nam predoči taj njegov genijalni projekat. Evo, ovde sabiraju ljudi milione evra koje košta Srbiju. Mi nismo nikada u strategiji razvoja Srbije, pa ni vi gospodo iz vladajuće koalicije niste nikad rekli da je prioritet Srbije život Srbije, automobilska industrija, nego ste uvek govorili – poljoprivreda, energetika, putna privreda, građevinarstvo, turizam. Sad, kad pogledamo budžet, život ove Srbije zavisi od "Fijata" i automobilske industrije. Prema tome, koja je to vaša strategija? Evo, neki dan smo čuli vizionarski projekat predsednika koji je predvideo 2020. godine gde ide Srbija, kako će biti, a mi smo skromni, mi tražimo da vidimo šta će biti za mesec dana, 2011. godine, mi ne idemo tako daleko. Ali, vi sa izuzetno velikim vizijama, koji to pratite, vi vidite već i 2020. godinu kao veoma uspešnu godinu, i šta ja znam, da će Srbija biti najveći gigant u automobilskoj industriji. Kakav "Mercedes", kakav "BMV", kakav "Folcvagen", "Pežo"? Pa to neće da postoji. Sve ćemo ih pregaziti. "Audi"? Ma, nema veze. Gospodo, vi toliko para rasipate da mi ne znamo prosto šta da se radi. Gospodin ovde jedan napominje, kaže – sve je upropastio projekat NIS-a jer je poklonjen. Pazite, NIS je poklonjen i zato je u Srbiji problem, a ja kažem da je u Srbiji poklonjeno stotine banaka, kažem da je u Srbiji poklonjena svaka pivara u bescenje, šećerane za po jedan dolar. Da ne pričam o "Sartidu", gde je sve zataškano, sve je sređeno jer je premijer bio direktor Agencije za privatizaciju. To je sve u redu. Cementare nisu uopšte poklonjene, nego u bescenje prodate, za po nekoliko desetina, stotina, hiljada evra, prema tome, kockarnice, kladionice i sve ostalo što to prati. Evo sad, "Optika" kompletno pored auto-puteva, preko "NUB Investa", to je gospodin Dulić poklonio. Tri hiljade evra je ulaganje firme koja je uzela posao bez tendera, a prihod godišnji je 200 miliona evra. Da li smo mi toliko bogati da se rasipamo, poklanjamo? Evo, kad pogledate budžet, on je toliko konfuzan, da uopšte ne znamo šta da se radi sa pojedinim granama privrede. Pojedini ministri, o kojima je ovde bilo reči nekih pohvala, rekli su – nemoj da prodamo JAT, mi ćemo JAT, ako treba nek propadne, a sad ćemo ga sanirati i sa 51 milion evra, imali smo dobru cifru za prodaju zato što je neko naložio da ga Rusima ne prodamo. Mi smo zamorčići koji sedimo i čekamo šta će to EU nama dati, a mi ne mislimo u ovoj državi da treba živeti do ulaska u EU 2020. godine. Treba je dočekati. Sećam se kad smo bili u Vašingtonu, kao ministar, da je rečeno 2014. godine ulazite u EU, a sad kao 2016, pa 2018, sad 2020, možda će to biti i 2030. i 2040. i nije bitno. Hajde mi da uredimo našu kuću, ovu našu državu i da je postavimo na zdrave temelje, a ne da samo popunjavamo upitnike i da se takmičimo za koliko ćemo da popunimo upitnike, 6.000 strana. To je najbitnije za Srbiju, da se pohvalimo. Ljudi iz EU, sve smo upitnike pokupili. Menjamo zakon o pravosuđu. Koliko je to koštalo? Sad ponovo radimo. Zašto? Gospodo iz vladajuće koalicije, videli ste da EU ne misli onako kao što ste vi mislili. Vi mislili, oni su nam rekli novi zakon o pravosuđu, bićete zaštićeni, e neće. Vidite, oni su tako govorili Sanaderu, pa vidite gde su završili, pa tako Tačiju, pa tako Haradinaju, pa tako i ovom predsedniku Vlade Albanije Beriši, pa vidite da će i on debelo da plati. Vidite i sami, tako i Milu Đukanoviću, pa Sveti Maroviću. Mi smo ovde vodili žestoke borbe sa Svetom Marovićem, ali oni sada naplaćuju, ne trebaju im više. Ni vi im možda nećete više trebati. Sada vama treba neko drugo pravosuđe koje će malo da vas zaštiti. Znate kako je bilo? Ja sam zapamtio vreme za vreme Broza. Onda je bilo, kaže – nađi mu nešto da ga uhapsimo, a vaše je sada – uhapsimo ga, pa mu nađimo nešto. Znači, potrpali ste neke ljude bez veze, a milijarde stoje u aferama koje niko nije takao. Šta je sa "Satelitom", gospodine što se lepo smeškate iz prvog reda? Smeškaš se sa "Satelitom". Tvoj šef je izašao i rekao da je to najveća prevara u istoriji Srbije. Onog Mila Dragića ste isto objavili da je haos u vojnoj industriji, itd. U ovom parlamentu sam govorio ministru Šutanovcu, sedeo je ovde gde gospođa Dragutinović sedi - gospodine Šutanovac, nemoj se mnogo igrati sa vojnom industrijom, mnogo si se zaigrao, a nisi baš tako stručan. Ali, on se mnogo zaigrao, pa se razigrao. Gospodo, ja sam ga opomenuo sa ovog mesta ovde – nemoj da menjaš direktore i vrhunske inženjere iz "Slobode" Čačak, a danas gori "Sloboda" i dignuta je u vazduh cela "Sloboda" u Čačku. Ko će da odgovara, gospodo, za to? Evakuisano je hiljade ljudi. Svi radnici, ne zna se ko je živ, ko je mrtav, puno je saniteta, vatrogasnih kola. Što ste menjali to? Ko vas je ovlastio za takve stvari? Hoćete stranačke ljude? Hoćete vaše poslušnike? Hoćete vaše partijske drugove svugde na čelu? U bankama, u policiji, gde god zinete vaši ljudi. Zato ćete da odgovarate kad-tad za svaki prekršaj. Govorio sam vam prošli budžet kada se usvajao – nemojte da ne napravite nasipe, slučajno! Nijedan niste uradili, a sada pričate – poplave! Ja bih vas naterao na prinudni rad, da ručno radite nasipe, gospodo iz vladajuće koalicije. Evo, Dinkić je ovde predvideo i on da gradi neke kuće i Dulić da gradi, Ministarstvo ekonomije, dokon čovek, sve poslove rešio i sada će da gradi malo i kuće. Stanove, Dulić 5.000, pa će sada i 1.700. Gde su vam pare? U ovom budžetu ne piše. Gde su vam pare za to? Kreditne linije. Koji autoputevi? Jel predsednik izašao u ekspozeu i rekao – četiri autoputa se rade u 2010. godini, da će biti gotovo do 2012. godine. Šta nam navodite u ovom budžetu ovde od 1.000 strana? Šta ste naveli? Imate memorandum potpisan sa rukovodiocima, to vam je stav, a vi ćete odobriti zaduženja. Slušajte, vi se igrate sa ovom državom. Ponavljam vam, nemojte da se igrate sa ovim narodom. Nemojte se više igrati, mi smo vaši zamorčići i vi morate u ovom parlamentu ozbiljno da se ponašate. Ovde, gospođo predsednice, mora da dođe Dinkić da objasni poslanicima projekat "Fijata", da vidimo je li to rupa bez dna ili je to nešto što će dati rezultat? Da sam ja neko, a vi ćete za to kad-tad polagati račune u ovom parlamentu, zaustavio bih – gospodine, dođi ovde da otvorimo raspravu, da vidimo koliko ljudi dobija posao. Sada test je položilo samo 53, ostali mentalci, ne može niko da radi. Ko je taj pametni Italijan? Što dođe baš u Srbiju? Neka radi u Italiji, brate, pa neka izvozi po celom svetu. Što to nije mogao iz Italije da izveze, sa njegovim visoko inteligentnim radnicima? Molim vas lepo, ovo je jedna igra koja se vodi, veoma opasna igra. Kraj je godine. Mi ulazimo u velike probleme. Gde bi nam bio kraj da smo uložili u poljoprivredu, u energetiku, da smo uložili u nešto što donosi pare. Imamo pad građevinarstva u ovoj godini 20%, 34% poskupljenje životnog standarda. O čemu mi razgovaramo ovde? Imamo inflaciju od 11%, najveću u Evropi. Samo iza nas na lestvici razvoja su BiH, Albanija nas je pretekla. Setite se pre četiri godine gde smo bili, a gde smo danas. Prema tome, ja vas upozoravam, nemojte se igrati sa ovim budžetom, nemojte ove amandmane olako odbacivati, nemojte razmišljati tako kao što razmišljate, samo da dovedete vaše partijske drugove, da ih udomite. Postoji odgovornost za sve ovo što se radi. Neko mora da odgovara i moraće da odgovara. Nemojte da se završi na Mihalju Kertesu, kao carina, a carina je mnogo širok pojam. Nemojte da se završi na Šarančiću, mislim na "Železnicu", ima tamo, piše, a neće da počnu suđenja koliko je malverzacija bilo pre toga, pošto je nabavljen magnet, uzmite samo to, tu je razlika od milion evra. Da li vas je sramota zbog toga? Zašto ne pokrenete suđenje pa da sve izađe na videlo? Nema sada, savetnik mi kaže iz kabineta predsednika, doduše, bivši, rekao mi je predsednik – stavi to u fioku, ima tu nezgodnih stvari. Hajde sada te nezgodne stvari na videlo, da vidi sunce, pa da vidimo ko je šta radio, da položimo račune, pa da se lepo preispita ono što se radilo. Prema tome, ovo što radite sa budžetom, ne valja. Ovo što Kalanovićki dajete 33 milijarde, u jednoj gomili cifra, pa će ona žena da se šepuri i praviti regione, i deliti ih kao deda Mraz. Hoćemo, gospođo Dragutinović ove 33 milijarde da razbijete u pozicije, jer ovo su krediti, 25 milijardi, a samo je šest milijardi realno iz budžeta. Sve ostalo su krediti. Ne može država da se zadužuje kreditnim linijama i da neko raspolaže tim kreditima i tako dalje. Prema tome, definišite svaku poziciju da znamo šta koje ministarstvo prihvata i da zbog toga… (Predsednik: Gospodine Iliću, počeli ste da koristite vreme poslaničke, možete, možete, ali iskoristili ste vreme šefa i sada koristite vreme poslaničke grupe. Ponovo se prijavite, imate pravo.) Samo da završim, ovo je veoma loše urađeno, jer ne možemo shvatiti, a vi sada pričate – ljudi, živećete bolje, biće rekonstruisana Vlada. Samo bih voleo da mi neko normalan objasni, gospodo iz vladajuće koalicije, u kojoj državi sveta se usvoji budžet, pa se onda ide u rekonstrukciju Vlade. Znate li vi da pre rekonstrukcije Vlade mora da se uradi Zakon o ministarstvima, pa da se izglasa nova Vlada, pa da se uđe u rebalans budžeta, kompletnog za nova ministarstva i to je proces koji traje šest meseci. Da li neko normalan može da razgovara i da razmišlja o bilo kakvoj rekonstrukciji posle usvajanja budžeta? Ako ste to hteli da radite i ako sami vidite da to nije u redu, trebalo je prvo da rekonstruišete Vladu, pa da uđete u sve ove igre. Ovako ne može dalje. Vi sada zabavljate narod pred kraj godine da će se rekonstruisati Vlada, pa će nam biti bolje. To je ono – ne lipši magarče do proleća. Kako da preživimo do proleća? Najavljuje se poskupljenje struje od 60%. Da vam nešto objasnim, mi smo pravili analizu rada EPS i svaki zaposleni je doveo celu familiju i zaposlio u EPS, sina, ćerku, snahu, ženu i to je familijarna firma. Znate li da jedna Francuska ima 12 hiljada radnika, a proizvodi tri puta više struje nego mi? Kako sada te familijarne odnose da poremetite, kada dođe jedna partija na vlast negde, onda povede za sobom sve nezaposlene familijarno i uposli ih. Šta sada, daj da poskupimo struju. Od čega narod da plati? Daj da poskupimo porez na imovinu. Od čega narod da plati? Kako će neko ko ne prima platu da plaća porez na imovinu? I ovaj porez će pogoditi građane, a ne privredne subjekte. Privredni subjekti imaju male knjigovodstvene vrednosti. Da li verujete, neki dan sam gledao da jedan stan u jednom većem gradu u Beogradu, Nišu, Kragujevcu, više vredi nego fabrika, knjigovodstveno, od tri hiljade ili četiri hiljade kvadrata. Knjigovodstveno, ona je svukla cenu, nema nikakvu vrednost i plaća mali porez na imovinu. Znači, ovaj narod mora da plati sve to. Dulić je neki dan izašao, pa je izbacio vest kao iz topa, besplatna legalizacija, a ovi posle nekoliko dana rekoše – pa dobro, nije toliko stručan. Ja vas ne razumem. Zato vas molim, bar ove amandmane prihvatajte, da se koliko-toliko ovo popravi što može da se popravi. Ako nećete ni to, onda primite odgovornost i budite odgovorni za sve ovo što ćete usvojiti, vi gospodo, vladajuće koalicije.
Gospodin Vlajko Senić, replika.
Mogu ja da koristim vreme? Dobro. Što se tiče, mislim da ni jedan projekat nije bio na tapetu kao ovaj projekat "Fijata" i zaista ne vidim zbog čega tolika želja da jedan projekat koji će predstavljati povratak Srbije u industrijskom smislu, u ono vreme koje je bilo obeleženo u nekom ranijem periodu, predstavlja i izaziva toliku potrebu da postoji želja da jedna takva priča propadne. Takođe, mislim da nijedan projekat u poslednjih nekoliko godina nije do te mere pretresan sa svih strana da se znaju svi elementi zajedničkog ulaganja koje je napravila država Srbija sa "Fijat grupom" iz Italije, gde je prosto rečeno odnos 2:1, na svako ulaganje od strane "Fijata", po dva eura, ide u ulaganje Srbije i da to jeste priča koja treba da podigne industriju, da već u protekle dve godine imamo Kragujevac. Poslanici iz Kragujevca, građani Kragujevca koji žive tamo znaju šta je Kragujevac, i da je to bio simptom za dolinu gladi, za propast i za potpunu katastrofu u kojoj se zemlja nalazi, a da to danas predstavlja jedan od vodećih centara Srbije. Zbog čega potreba da se do te mere obesmisli investicija koja zaista, a pre nekoliko godina niko nije ni pomišljao da Srbija može da bude bilo kakva zemlja koja će se baviti proizvodnjom automobila, da postane jedna od vodećih u ovom regionu, kao korak da posle "Fijata" se u Srbiji pojave i drugi proizvođači, a pored dolaska "Fijata", dobitak treba da bude i prateća industrija koja treba da uposli još nekoliko hiljada ljudi, preko 10 hiljada. Dakle, projekat je u toku, država čini šta može sa svoje strane da izvede do kraja. Sa druge strane, postoji i jedan neverovatan politički otpor i potreba da jedna takva stvar propadne, kao da bi propašću toga mogao bilo ko u Srbiji da profitira. Kažem vam, mi stojimo iza tog projekta, mi ne bežimo od političke odgovornosti, ali ne tražimo bilo kakvu političku podršku ili bilo kakav politički profit kada se taj projekat bude realizovao. Sama činjenica da ćemo pomoći i doprineti da se pokrene reindustrijalizacija Srbije, za nas će biti važnija satisfakcija od bilo kakve priče o dobrim izbornim rezultatima. 39/1 DM/CG 18,30-18,40 Što se tiče NIS tiče mi smatramo i danas kao što smo smatrali u vreme kada je taj sporazum pravljen, da je moralo da dođe do razdvajanja sporazuma o Južnom toku i prodaje NIS, da je NIS trebao da bude prodat kao bilo koja druga kompanija koja se prodaje u Srbiji putem javne licitacije dostavljanjem obavezujući ponuda i nakon toga direktnom licitacijom za one koji su dali najkorisnije, najkonkretnije ponude. Uvereni smo i danas da bi prihod koji bi Srbija dobija, a to je bilo vreme pre svetske ekonomske krize, bio bi višestruko puta viši nego ovo što smo dobili sada. Takođe, ono što se desilo u Čačku je strašno i mi pratimo te vesti, još uvek nema informacija. Svi se zajedno nadamo da žrtava nema, ali ne vidi na koji način ta tragedija može da doprinese bilo kakvoj raspravi o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu i zašto postoji potreba da se one stvari koje se dešavaju same od sebe, direktno vezuju za ono što mi danas govorimo u parlamentu. Mislim da nama treba, bez obzira na vreme koje je teško, manje, rekao bih agresije u međusobnim odnosima. Mislim da možemo da razgovaramo vrlo civilizovano, vrlo kulturno bez bilo kakve poviše energije i negativne energije usmerene ka političkim protivnicima. Oseća se ta negativna energija u sali. Što se nas tiče apsolutno dajemo podršku da svako radi svoj posao i policija, i tužilaštvo i sve druge nadležne institucije da utvrđuju gde ima korupcije, gde ima kriminala. To nije posao ni za Vladu Republike Srbije niti za Narodnu skupštinu. To mora da bude odvojeno od svakodnevnog političkog života. Što se tiče potrebe da Vlada definiše neku svoju strategiju do 2020. godine, mislim da je to dobro i da li je to što je predložila Vlada ili grupa eksperata, ili DS, svakako je to podložno i neophodno je da se otvori javna rasprava o svemu tome. Mislim da je najzad došlo vreme da treba da živimo u zemlji koja šta će biti 2020. godine, a ne koja zna šta će biti samo za nekoliko godina ili nekoliko meseci unapred. Mi smo otvoreni za sve druge sugestije, otvoreni smo da učestvujemo u bilo kojoj drugoj otvorenoj raspravi, ako neko ponudi alternativni model razvoja. Čini mi se da smo u proteklih godinu dana dostigli određen nivo političke svesti i kulture koji nas obavezuje da međusobno razgovaramo o velikim razlikama i političkim i ekonomskim i socijalnim, a da u to ne unosimo bilo kakvu energiju ostrašćenosti ili želje da komšiji crkne krava, pa će nama zbog toga biti bolje. Hvala.
Konstantin Samofalov ima reč.
Gospođo predsednice, koristiću vreme poslaničke grupe za Evropsku Srbiju. Zaista moram da se osvrnem na ono što je govorio gospodin Velimir Ilić. Potpuno se slažem sa onim što je kolega Vlajko Senić pomenuo, da je nedopustivo da se ovakvi događaji koriste u dnevno-političke svrhe i mislim da bi gospodin Ilić trebalo da se stidi svojih reči. Upravo u mandatu ove Vlade, u mandatu u kojem je gospodin Šutanovac ministar odbrane fabrika u Čačku je uposlila radnike, postala je najjači privredni subjekt u ovom gradu, a za vreme ministrovanja gospodina Ilića štrajkovi u ovom gradu su bili svakodnevica. Prema tome vanredni događaji se dešavaju svuda. Takođe se nadam da nije bilo žrtava ovom prilikom. Siguran sam da i predstavnici Ministarstva odbrane se sada nalaze na licu mesta, ali gospodin Ilić bi trebao da se stidi ovoga. Mislim da ovakve situacije ne bi smele da se koriste za dnevno-političke svrhe. Hvala.
Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Ja bi samo da kažem, tražim pravo na repliku, jer gospodin Senić je pričao i o mom izlaganju o "Zastavi" i "Fijatu" u Kragujevcu. Mislim da je pogrešno protumačio ono što sam izlagao. Mogu li. Gospodine Seniću, prvo da raščistimo da niko ovde nije protiv "Fijata". "Fijat" je dobro došao u Srbiju, ali onda kada bude počeo da ispunjava svoje ugovorne obaveze. Za sada je samo Srbija ta koja investira u zajednički projekat. U tome jeste problem. Jedino što je od "Fijata" stiglo to je 200 miliona evra. Kažete na jedan naš dinar dva njihova. Mi samo u ovoj godini daćemo blizu 250 miliona evra iz budžeta. Znači, Fijat bi trebao da investira negde oko 500 miliona evra. Koliko je bilo ove godine? Ovo je za iduću. Koliko je bilo ove godine? Ne sećam se da je bilo šta stiglo iz Fijata u vezi toga. Znači, mi pravimo Fijatu kompletnu infrastrukturu i plašim se da u članu 3. o kome sam pričao razdeo da izdajemo garanciju projekat Fijat Srbija od 135 miliona evra ne bude baš ta dokapitalizacija od strane Fijata za kredit za koji mi dajemo garanciju i ako ga oni ne vrate, mi ćemo opet da ga platimo. Čini mi se da tu postoji puno, puno nepoznavanja. Kažete da je sve transparentno i jasno. Neka nam neko kaže konačno, koliko je u projekat Fijat stvarno država Srbija dala novca, u tome je problem. Koliko je Fijat do sad učestvovao u tome. Ako nastavimo samo da pričamo – očekuje nas svetla budućnost, odnosno očekuju nas projekti, očekuju nas automobili.. (Predsednik: Vreme) ..aman ljudi manite se više toga..
Vreme. Gospodin Vlajko Senić, replika.
Poslednja replika što se ovog tiče. Mislim da je zaista bilo kakva rasprava dalja po ovom pitanju besmislena. Dakle, ili će biti proizvodnje ili je neće biti. Nije ovo nikakvo obećanje koje može da nestane ili da se sakrije. Ili će država u partnerstvu sa Fijatom napraviti od propale kragujevačke Zastave fabriku koja će biti jedan od zamajaca te nove izvozne strategije za koju se svi zajedno zalažemo, ili toga neće biti. Mi kažemo da će biti. Mi kažemo da svako ispunjava svoj deo obaveza, iako je protekle dve godine bilo vreme strašne ekonomske krize, iako ste, siguran sam, pošto vidim da se vrlo ozbiljno bavite ekonomijom, mogli da pratite do koje mere je Fijat u samoj Italiji imao problema, baš zbog toga što je odlučio da jedan veliki deo svoje proizvodnje izmesti u Srbiju, vođen ekonomskom logikom da je ovde proizvodnja efikasnija i isplativija za tu kompaniju. Niko ne očekuje da oni dođu u Srbiju i da ulože iz bilo kakvih patriotskih razloga ili dobrih odnosa između Srbije i Italije, već zato što su pronašli svoj ekonomski interes i Srbija se potrudila da taj ekonomski interes pronađu ovde. To je to. Apsolutno stojimo iza svega toga i država će u narednoj godini učiniti da taj projekat na vaše zadovoljstvo dobije svoju realizaciju. Mislim da smo, deo energije da ste potrošili u ispravljanju nekih drugih krivih drina za koje snosite odgovornost, uložili kao što ste uložili u pokušaj i želju da propadne ovaj projekat, mislim da bi građanima Srbije bilo mnogo bolje.
Gospodin Mašić. Vi kao ovlašćeni predstavnik imate još devet minuta. Izvolite.
Samo sam hteo sa par reči da kažem, pošto je ovde spomenuto zašto je Fijat ove godine stavljen pod toliko prizmu posmatranja, mislim da je stavljen, pre svega, u odnosu na ukupno izdvojena sredstva u ovom budžetu. Mislim da su nedopustivo velika u odnosu na sve to što je Fijat u proteklom periodu investirao. Ako je za sve to što je uloženo do sada proizvedeno nekih 30.000 Punta, a to je informacija od pre par meseci, a s druge strane imamo u okruženju samo nekoliko država koje proizvode po nekoliko stotina hiljada automobila, da se u Mađarskoj proizvede oko 500.000 automobila, a u Slovačkoj oko 900.000, a u Češkoj preko milion i sto hiljada automobila, onda se treba zapitati da li je taj projekat pravi za ovu državu i da li je pravo usmerenje investiranja u automobilsku industriju i koliko ona objektivno može doneti dobrog u ovoj državi. Pogotovo u odnosu na odgovornosti koje se preuzimaju od strane pojedinaca i političara, pre svega, da li će neko snositi odgovornost ako se ipak definitivno proceni da je ovo utopistički projekat. Po nama, do sada, kako to ide, ispada da je utopistički projekat. Samo još želim da kažem da ove godine u razdelu Ministarstva finansija izdvojene su dve pozicije u ukupnom iznosu od devet milijardi i sto trideset miliona dinara za "Fijat", jedna od pet milijardi i petsto, druga od četiri milijarde i devedeset pet miliona. Želim da kažem da samo jedna ta pozicija od četiri milijarde i devedeset pet miliona bi mogla da podmiri ukupno premiju za mleko u obimu proizvodnje od milijardu litara. Znači, dve trećine proizvedenog mleka u Srbiji bi moglo da bude sa sredstvima od ove četiri milijarde subvencionirano, i to sa pet dinara po litri proizvedenog mleka. Zapitajte se sad da li ima opravdanja za ono što ukazujemo, da treba investirati u većem obimu poljoprivredu ili investirati u jedan projekat koji do sada nije dao nikakve rezultate. Mi mislimo da treba investirati ovaj put i narednih godina od strane ove države u poljoprivredu, a ne u "Fijat" kao automobilski projekat.
Dejan Nikolić ima reč.
Poštovana predsednice, uvažena ministarko, vrlo pažljivo sam pročitao amandmane opozicije i mnogi od njih ne donose ništa novo, prosto većinu njih verovatno ministarka i neće prihvatiti. Međutim, moram da istaknem i moram da se osvrnem na izlaganje poslanika Velimira Ilića, koji je vrlo tendenciozno uvredio dostojanstvo ove skupštine. Naime, ministar Šutanovac je ministar koji je uspeo sa relativno malim budžetom konačno da završi profesionalizaciju vojske, koja traje više od 15 godina. Ministar Šutanovac je uspeo da podigne poverenje vojske. Sada Vojska Srbije ima poverenje koje nije imala nikada do sada. Uspeo je da stavi na noge vojnu industriju, koja je bila na kolenima do 2008. godine, kada je ministar Šutanovac postao ministar vojske i ministar odbrane. Gospodina Ilića moram da podsetim da se najveća eksplozija desila upravo u kasarni u Paraćinu kada je on bio na vlasti. Takođe, moram da podsetim da kada je ministar Ilić bio na vlasti u Čačku se štrajkovalo glađu, a danas ima posla za sve. To su činjenice o kojima danas moramo da govorimo. Hvala najlepše.
Narodni poslanik Veroljub Arsić. Po ovom amandmanu? Ne, nemate pravo na repliku, nije bilo ničega nejasnog. Imali ste jednom repliku, nemate pravo. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Nataša Mićić, Zoran Ostojić, Judita Popović, Bojan Đurić i Kenan Hajdarević. Narodni poslanik Bojan Đurić ima reč.
Poštovana predsednice, ministarka, ne znam da li će sve propasti, kao što je rekao jedan od prethodnika, ali znam da dve kompanije, dva giganta gubitaša, "Srbijagas" i "JAT ervejz" neće nikada, dok god je ove vlade koja ovako široko obećava i deli garancije za njihovo poslovanje. Mi smo nedavno, pre 15-tak dana, ovde praktično potvrdili garanciju za JAT u iznosu od skoro 52 miliona evra. Već kroz ovaj budžet se praktično država obavezuje da da garanciju samo za sledeću godinu u odnosu na "JAT" u iznosu od 140 miliona evra i u odnosu na "Srbijagas" za pokrivanje tekuće nelikvidnosti u iznosu od 210 miliona evra. Te dve garancije, odnosno iznosi te dve garancije su daleko veće od iznosa ukupnih subvencija za poljoprivredu u 2011. godini. Vi ovde u obrazloženju, kojim odbijate naš amandman, dajete praktično razloge zašto to činite i kažete da bi se time onemogućilo da se ove dve kompanije zaduže na tržištu i to pod najpovoljnijim uslovima kod poslovnih banaka. Mada dajete različito obrazloženje zašto je bolje da država da garanciju u odnosu na "Srbijagas" i u odnosu na "JAT". Razlozi koje dajete za "JAT" praktično bi nas doveli na zaključak da je "JAT" jedna uspešna kompanija koja inače može da se zaduži i sama na tržištu, ali zbog povoljnije ročnosti i povoljnijih nekih drugih uslova država treba da garantuje za ovaj kredit. Sa druge strane, za "Srbijagas" ne dajete takvo obrazloženje, što je meni dosta čudno, s obzirom da je reč o kompaniji koja u poslednje dve godine ima više delatnosti kojima se bavi, nego što Vlada Srbije ima, čak i ova Vlada Srbije ima resora. Rekao bih da je to onda jedna uspešna kompanija koja nema razloga da od države traži garanciju za pokrivanje svoje tekuće nelikvidnosti, pogotovo s obzirom na ipak izvestan cinizam kojim završavate svoje obrazloženje, a kojim kažete da će država u nekom trenutku iskoristiti svoje regresno pravo u odnosu na ove dve kompanije. Vi vrlo dobro znate da se to nikada neće dogoditi. Hvala.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Milentijević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, raspravom u načelu često se čulo od govornika koji podržavaju ovu vladu da Vlada ovim budžetom demonstrira visok nivo političke, društvene i socijalne odgovornosti. U odgovoru na amandman koji sam ja podneo u ime poslaničke grupe DSS Vlada očigledno demonstrira osionost, bezobrazluk i drskost. Reći ću vam o čemu se radi. Zamolio bih gospođu ministra da me sasluša, jer se radi o nečemu što je nedopustivo za Vladu Republike Srbije i za ovu Narodnu skupštinu. Podneo sam amandman na član 3. kojim sam tražio da se budžetom poveća stavka za izgradnju vodovoda na severu KiM, gde je očigledno Vlada umanjila iznos za milion i 230 hiljada evra. Obrazloženje i odgovor na amandman Vlade Republike glasi – amandman se ne prihvata iz razloga što je Vlada naknadno uočila tehničku grešku u vezi sa iznosom koji je predviđen za zaduživanje opština Kosovska Mitrovica, Zubin Potok i Zvečan i podnela je amandman Narodne skupštine. Gospođo ministre, pitam vas zašto ste vi podneli kao Vlada kad ste imali gotov amandman? To nije tehnička greška, nego ste budžetom hteli da zakinete za taj projekat milion i trista hiljada. To je jedno. Drugo, kažete da predloženim amandmanom nije potrebno ugraditi u član 3. Zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu. Da li ste vi izbrisali član 3. iz budžeta Republike Srbije, ako nije potrebno da se unese ovih milion i trista hiljada? Zašto onda ne izbrišete član 3. u budžetu Republike Srbije? Da li je to greška? Kako možete da odobrite novim zakonom za nešto što niste uveli u budžetu? Da li mislite rebalansom to da postignete? Druga stvar, očigledno da je u prethodnim diskusijama poslanika iz vladajuće stranke bilo reči da Vlada dokazuje da nije napustila borbu za KiM. Podsetiću vas brojkama da jeste napustila borbu za KiM, kako politički, društveno, tako i ekonomski. Budžet za 2008. godinu je iznosio 72 miliona 771 hiljadu evra. To je budžet Vlade Vojislava Koštunice. Za 2009. godinu ste umanjili budžet na 49 miliona 151 hiljadu ili za 33%. Budžet za 2009. godinu ste umanjili za 33% u odnosu na 2008. godinu. Budžet za 2010. godinu ste projektovali na 42 miliona i umanjili ste u odnosu na 2008. za 41%. Budžet za 2011. godinu iznosi 40 miliona evra. Umanjili ste ga za 44%. Kako je to moguće? 41/1 LjS/MS 18,50-19,00 Rekli ste da ste povećali transfere ostalim nivoima na vlasti. Da li ste to učinili, da li je Vlada to učinila za Ministarstvo za Kosovo i Metohiju i za Srbe na Kosovo i Metohiju? Koliko ste tu povećali? To je jedna stvar. Druga stvar, ako je tehničku grešku u amandmanu napravila Vlada, očigledno da nije, da li ste vi svesno pravili ove greške da umanjite u odnosu na 2008. godinu za 44% budžeta za Kosovo i Metohiju? Da li vi mislite da ćete tako da čuvate Kosovo i Metohiju? Tako se ne čuva. Mislite da ćete u dijalogu sa Prištinom da nadoknadite sredstva koja su potrebna Srbima za Kosovo i Metohiju?
Narodni poslanik Smiljana Milisavljević ima reč.
Gospodine Milentijeviću, tačno je da sam rekla da Vlada ovim budžetom nije napustila borbu na KiM. Znamo da je u vreme vladavine Vojislava Koštunice veliki novac odlazio na Kosovo, ali takođe znamo da su mnogi vaši vlastodršci kupili stanove u Londonu, tako da malo razmislite o tome. Što se tiče ovog budžeta, govorila sam u načelu, u raspravi i samo da informišem kolege i građane. Znači danas je ušao u skupštinsku proceduru predlog zakona kojim će se obezbediti garancije, znači, o davanju garancija za zaduženje ovih opština: Kosovska Mitrovica, Zvečan, Zubin Potok, sa predlogom da se stavi po hitnom postupku. Pitala sam ministarku finansija da li Vlada ima mehanizme? Vlada je pokazala da ima mehanizme da reši ovaj problem. Znači, kucala sam na otvorena vrata. Zahvaljujem.
Replika, gospodin Vladimir Milentijević.
Složio bih se sa vama, ali ta priča traje već tri godine. Ta vaša priča traje tri godine, upravo za korumpiranost, za stanove, za sve ovo. Molim vas za razliku od mene koji iznosim argumente koji stoje na papiru, to stoji. Molim vas da upravo pripremite i vi takve argumente i sve to dokažete pred poslanicima, pred organima gonjenja, ako je tako. Ne govorim o tome i to je paušalna priča. Za razliku od vas, ponoviću, vi ste čuli odgovorno danas na Odboru za KiM šta se tamo radi, koja sredstva i kako se raspolažu? Znate koliko su iskorišćena sredstva i to ste čuli, svi smo bili zgranuti sa nekim izveštajima. Govorim o tome da mora malo da se uozbilji i da se krene da se poboljša život Srba na KiM. Ovim predlogom budžeta to se ne vidi, jer ako kažem da je u odnosu na 2008. godinu smanjen za 44% onda je to preveliko za razliku od svih budžetskih obaveza koje su išle na gore. To što vi pričate o korupciji, o kriminalu, izneli ste sumnju za vodovod i za projekat vodosnabdevanja, to morate da dokažete. Koliko ja znam, cela godina je izgubljena, jer je bilo više predloga kako će projekat da izgleda. Najbolje rešenje se tražilo i cela godina ova je izgubljena, sa CIP-om isto. Sa CIP-om koji, odgovorno tvrdim, zna šta radi i sa načelnikom okruga koji pripada vašoj stranci i sa Ministarstvom traži se najbolje rešenje i tu je to izgubljeno vreme, a ne sumnja. Verujte, kako imam informacije, da će taj vodovod koštati manje od sredstva koja je predložila Vlada za vodovod.
Replika, narodni poslanik Smiljana Milisavljević.
Gospodine Milentijeviću, odlično znate da smo prošle godine, mislim da smo zajedno bili na sastanku, u stvari je to bio neki koktel, kada sam molila predsednike opština i Zvečan i Zubin Potok da nešto urade. Nudila sam saradnju i rekla sam da ću uraditi u Beogradu sve što budem mogla. Oni su rekli – svaka čast, prvi put da neko tako nešto ponudi. Apsolutno niko mi se posle toga nije javio. Videla sam da zaista ne postoji volja. Ono što zaista rezignira, koliko novca je otišlo na Kosovo, a da se pogledamo i da vidimo šta je urađeno. Ništa nije urađeno. Da je postojala volja, mogli smo da napravimo neki univerzitet, tipa Harvard, pa da okupljamo ceo region, a mi ne možemo zajedno da napravimo vodovod. To je zaista strašno.
Daljeg dijaloga nema. Bio je odgovor, bez ikakvih uvreda, razjasnili ste se. Molim vas, udaljavamo se od tačke dnevnog reda. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite, gospođice potpredsednice.
Hvala vam, gospođo predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, ovu priču o našoj surovoj stvarnosti u Kragujevcu i u vezi "Fijata" ću nastaviti sa drugog aspekta. Vi najbolje znate, gospođo Đukić-Dejanović, baš kao i ja, jer mi živimo život naših sugrađana tamo, da je najveći i najvažniji resurs za jednu zemlju u stvari ljudski život i mogućnost čoveka da radi i da živi od svoga rada. Ovo što se desilo pre nego što smo ušli u raspravu u pojedinostima, da je 800 radnika ostalo bez mogućnosti da nađe posao u novoj fabrici "Fijat" u Kragujevcu, velika prevara ljudi koji su 6. maja verovali Borisu Tadiću, Mlađanu Dinkiću i Božidaru Đeliću, kada su obećali projekat proizvodnji novih modela automobila A i B klase, sada ćemo videti koja će u stvari biti i ako uopšte ta proizvodnja krene 2012. godine. Dakle, ljudi su testirani, nisu imali mogućnost da pogledaju svoje testove. Obećano im je da, ako ne budu primljeni da rade u " Fijatovoj" fabrici, da će dobiti posao, to im je obećano 2008. godine, gospođo Dragutinović, u nekoj od fabrika kooperanata. Niti ima tih fabrika, niti oni imaju mogućnost. Vi ćete sada njima da date 300 evra po godini staža. Šta da rade sa tim? Mi u Kragujevcu ne možemo da otvorimo još jedan buvljak. Imao jedan koji je napravljen, ljudi koji su dobili onaj novac, koji su otišli za ZZO, uložili su u te tezge ili su potrošili da plate deci visoke školarine, zaostale račune za struju. Teško se živi. Završiću ovim podatkom: 2000. godine, znači, posle bombardovanja i obnavljanja fabrike "Zastava", gde je nekoliko pogona bilo potpuno uništeno zlikovačkim NATO bombama, bilo je u Kragujevcu 10 hiljada u Fabrici automobila, 2.700 je dočekalo dolazak "Fijata", a danas tamo radi samo 1.153 radnika. Recite onda, gospođo Dragutinović, kako bilo ko od vas može, a pre svega Boris Tadić i ova dvojica koji su sa njim došli 6. maja 2008. godine, da prevare Kragujevčane, da glasaju za njih? Sada tvrdim da je, uz SSP i uz "Fijat", to prevagnulo da prevarite ljude i dobijete toliko glasova na izborima, kao da im izađete na oči kada imate sada 800 ljudi koji su u rasponu od 41 do 48 godina, koji više nemaju nikakvu budućnost u gradu u kome živim i odakle je i gospođa Đukić-Dejanović? Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije evo klasičnog primera kako radi ova vlast. Naime, u članu 3. ono što SRS već godinama ukazuje, definisani su uslovi i način davanja garancije od strane Republike Srbije prema određenim subjektima iz privrednog, ekonomskog, finansijskog sistema Republike Srbije. Ovako kako radi Ministarstvo finansija i kako radi Vlada ne radi ni mesna zajednica, a to ću pokazati na ovom primeru iz amandmana koji sam podneo. SRS je osporila, a ja u njeno ime, osporila je ovakav način rada. Naime, u članu 3. predviđeno da JAT tehnika dobije za izgradnju hangara dva, 5 miliona evra. O čemu se u konkretnom slučaju radi, nejasno je iz odgovora koji sam dobio na ovaj amandman, a nejasno je verovatno i ministru finansija i svima onima koji su radili, jer se ne pravi analiza, ne pravi se analiza zahteva koji dolazi od strane javnih preduzeća, kao što je to vidljivo iz ovoga što ću sada pročitati. Kažete u odgovoru na ovaj amandman – amandman se ne prihvata iz razloga što je neophodno da se JAT tehnika zaduži po najpovoljnijim uslovima kod poslovnih banaka uz državnu garanciju kako bi se izgradio hangar. Kaže ovako – postojeći hangar nema radionice, svlačionice, magacinski prostor za ulaganje delova motora aviona, te nema nikakvu funkciju, osim što služi za parking za avione u zimskom periodu. Znači, ako nema, kako je mogao da radi? Kako je JAT tehnika i formirana, ako nema ovo što je navedeno ovde? Da li se kredit uzima? Gospođo Dragutinović, da li sada iz ovoga vidite da li se uzima za izgradnju hangara? Koliko mi je poznato, JAT tehnika ima na desetine hiljada izgrađenog prostora, hangara i kažete da u njima nema radionice, nema svlačionice, nema magacinskog prostora, te ne vrši nikakvu funkciju. Kako onda može da radi JAT tehnika? Postoji hangar, na desetine hiljada hektara prostora i vi ćete sada kroz ovo dati garanciju da se uloži 5 miliona evra za hangar 2. O čemu se tu radi? Da li ste vi čitali taj zahtev? Niste. Da li su vaše službe čitale taj zahtev i napravile analizu? Nisu. Tri milijarde evra dajete garanciju kroz ovaj budžet. Vrlo neozbiljno, ovako ne radi ni najmanja mesna zajednica u Republici Srbiji.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji ima reč.
Nestaje ovde agonija, sa ovih 5 miliona. Gospođo ministar, predložio sam svojim amandmanom da zaista uskratite mogućnost da izdate garanciju da se JAT zaduži za novih 140 miliona evra. Ovde smo vodili žučnu raspravu oko 51 miliona evra. Dali ste garancije za kredit koji je JAT dobio kod Societe banke, ne znam da li su povukli taj kredit. Do kraja godine bi trebali da ga povuku. Ovde je bila žučna rasprava. Predstavnici vaše stranke su očajnički branili i rukovodstvo i politiku i njega kao nacionalni brend, taj JAT. Onda je ta ista stranka i ta ista vlada smenila posle 10 dana direktora, a svi koji su učestvovali u svemu tome i kroz javnost davali svoje komentare i izjave su se složili upravo sa stavom SRS, koji sam tom prilikom izneo da to firma treba ili da uđe u stečaj ili likvidaciju. Pazite, ovde u obrazloženju, ubeđen sam da ovo vi niste pisali, zato što znam kakav je vaš stav po pitanju JAT. Na kraju krajeva, rekli ste tada na toj sednici Skupštine, da treba da ga uvedemo u bankrot, ali da ne odlazimo na tu stranu i u tu priču. Pazite šta ovde piše – revitalizacija avio-kompanije i osposobljavanje flote za rad na motorima, pored gore navedenih, kojim će se JAT ervejs proširiti i unaprediti svoje poslovanje i konkurentnost na tržištu. IFC je radio studiju, Rolšid radio strategiju privatizacije. Sada ste taj posao poverili Diloitu. Sve neka nepoznata imena, nisu sonorna, nismo ih slušali do sada. Svi kažu u svojim procenama i u strategijama da ovo ne može da dovede ni na nulu ovu kompaniju i Vlada kao noj glavu u pesak stavlja i daje im za pravo da povuku novih 140 miliona evra kredita, a istovremeno na telefonskoj sednici Vlade donesu odluku u aprilu mesecu ove godine da formiraju novu firmu. Sada vas pitam, gospodo iz Vlade, da li će ovih 140 miliona, ako se povuku, 5 miliona o kojima je govorio gospodin Buha i 50 miliona evra kojih ste već dali da se povuku, odnosno kojima ste odobrili kredit, kada se napravi nova firma i kada se eventualno nađe strateški partner, čiji će oni teret postati, teret Vlade Republike Srbije, budžeta Republike Srbije ili će ove dugove da prihvati novi strateški partner? Nisu oni ludi, ne pada im napamet to da urade, nego ćete sve što vredi, to ću da ponovim drugi put, to sam već jednom rekao, sve što tada bude vredelo u JAT unećete u novu firmu, unećete pozitivne ugovore, slotove, imovinu, optimalan broj zaposlenih, sve što vredi, pa takvu kompaniju, kao i "Fijat" koji dolazi ovde na jasle bez granica svako hoće da uzme, a dugovi i problemi će ostati Vladi Republike Srbije, budžetu i svima nama. Zato predlažemo da ne izdajete nove garancije i da sačuvate bar ono što može da se sačuva. Hvala.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Gospodin Đurić ima reč.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, gospođo ministarka, takođe smo podneli amandman na član 3. kojim smo predložili da se garancije koje država Srbija izda JAT smanje. Apsolutno je neprihvatljivo da država izdaje garancije za novo zaduženje JAT u iznosu od 140 miliona evra. Smatramo da država treba da proda nacionalnog avio-prevoznika, kao što je to slučaj u većini evropskih zemalja, jer se pokazalo da je JAT veliki gubitaš, da izuzetno neracionalno posluje. U prilog tome govori činjenica da je pre nekoliko dana smenjeno rukovodstvo JAT. Samo prošle godine gubirak JAT ja bio oko 23 miliona evra, a procenjuje se da će ove godine taj gubitak biti preko 25 miliona evra. Imali ste ponude koje niste iskoristili od ruskih i indijskih avio-kompanija. Da ste prihvatili te ponude za kupovinu i za strateško partnerstvo, JAT bi se sada verovatno razvijao u regionalnog lidera u avio-saobraćaju, a ne bi stagnirao i opterećivao budžet Srbije, odnosno sve građane Srbije. Zato mislim da je apsolutno neprihvatljivo da se izda ova garancija. Pozivamo vas da prihvatite ovaj amandman.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović, koji ima reč.
Dame i gospodo, ministre, smatramo da ovaj kredit sa Svetskom bankom, najblaže rečeno, nije povoljan za Republiku Srbiju. Pre svega, radi se o libor kamati koja je sada na šest meseci 0,46% i može se reći da je relativno povoljna. Međutim, tu je i varijabilna marža, ne zna se kakvog iznosa, to ne piše, nismo videli, a podsetiću vas da je libor, to sigurno znate, 2000. godine iznosio preko 6%. Tako da, ako kredit traje do 2029. godine sve je moguće, moguće je da libor ponovo bude šestomesečni preko 6%. Takođe, smatramo da u obrazloženju gde se navodi zašto se odbija ovaj naš amandman se kaže da će ovih 100 miliona evra, o kojima se radi u amandmanu, dovesti do odgovarajućeg pravnog okvira promovisanja mere za povećanje konkurencije na tržištu Republike Srbije. Tih 100 miliona evra, zbog javnosti ću reći, je usmereno ka jednoj vrsti razvoja privatnog, što nemamo ništa protiv, i finansijskog sektora. Tu dolazimo do osnovne svrhe ovog amandmana. Ovde se uzimaju pare za razvoj stranih banaka na teritoriji Republike Srbije ili banka iz EU koje su monopolisti i koje upravo uz pomoć bivšeg guvernera nisu dozvoljavale da se bilo kakva konkurencija koja nije iz EU pojavi u finansijskom sektoru. Pre svega tu mislim na ruske banke koje su godinama pokušavale da uđu na ovo tržište i ne vidim razlog zašto se konkurencija u finansijskom sektoru ne bi pojavila i sa druge strane, tzv. alternative po kojoj je EU sve što postoji u ekonomskom smislu. Tako da, ako znamo da su najveće kamate u Evropi, posle moldavskih, u Republici Srbiji, ako znamo da je bankarski sektor iz EU koji se ovde monopolistički ponaša, toliko drzak da poluotvoreno preti guverneru Šoškuću, koji pokušava da uvede neki red novim zakonom, onda jasno da se ne može raditi o nikakvoj konkurenciji, o nikakvoj vrsti regulisanja finansijskog sektora, već još jednom ispunjavanju jedne vrste ekonomskog pritiska iz EU. Da sam u pravu i da smo mi u pravu pokazuje i sama činjenica da se budžet poziva na nekakvu patetičnu izjavu Aki komuniteru o usklađenosti sa evropskom regulativom u trenutku kada EU nije u stanju da donese prvi budžet posle Lisabonskog ugovora, već mora da budžet iz 2010. godine podeli na 12 meseci i da tako faktički finansira sledeću godinu. Dakle, postoji razlika između realnosti, postoji razlika između fraza o EU da nema alternativu i mi smatramo da se sredstva mogu mnogo bolje upotrebiti - za socijalne potrebe, za davanje subvencija privredi, za davanje subvencija poljoprivredi, za podizanje učeničkog i studentskog standarda i što to ne reći i tu ćemo pokazati da se ne slažemo sa još jednom lažnom dogomom, a to je dogma da ne treba povećati penzije za vreme krize. Mi smatramo da treba i daću vam primer Ruske federacije gde su se povećavale penzije za vreme krize i sada oni imaju, vi to sigurno znate, vaš kolega ministar Kudrin je to naveo, imaće rast bruto domaćeg proizvoda oko 4%. Dakle, nije ništa strašno, ako se pomaže onima kojima je najteže u krizi penzionerima, ako se daju dodaci onima koji su socijalno ugroženi, već naprotiv može se postaviti u ekonomskom smislu i sa druge strane taj problem i videti da povećana potrošnja u vezi domaćih preduzeća dovodi do jednog rasta privrede, makar se to desilo u Rusiji. Razmislite o tome, a nemojte slepo da sledite Svetsku banku, MMF i EU. Zahvaljujem.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Izvolite, gospodine Munjiću.
U član 3. dakle, deo pod b. u tabeli 2. predviđa se kao prva tačka milijardu i 650 miliona dinara za rekonstrukciju objekta Palata pravde u Beogradu. Dakle, iz kredita od Evropske investicione banke predviđa se finansiranje, odnosno rekonstrukcija Palate pravde. Ovim amandmanom sam tražio da se jednostavno ova tačka eliminiše iz ove tabele b. Smatram da u vreme ovakve ekonomske krize i ovakve nedaće i nesreće koja je sa ovom vlašću zadesila građane Srbije zaista je deplasirano da se radi rekonstrukcija jednog objekta, pa bila to i Palata pravde. Trebalo bi zaista čitav, dan gospođo ministre, kada bismo nabrajali šta je sve preče da se finansira od rekonstrukcije Palate pravde. Zaista bi dugo, dugo imali da nabrajamo sve one stavke, sve one stvari koji u ovom momentu preče bilo uraditi nego ovo. Međutim, ovo nije prvi put da ova Vlada radi tzv. budžet kompromisa. Jasno je nama da treba zadovoljiti sva ministarstva, treba zadovoljiti apetite ministara, treba zadovoljiti apetite političkih partija, međutim u obrazloženju ne prihvatanja amandmana Vlada kaže da je ova Palate pravde građena po nekom skeletnom sistemu gradnje sa mnogo stakla, da klimatizacija nije dobra, da leti su zaista velike vrućine prilikom održavanja suđenja itd. Znate, siguran sam da svi oni ljudi koji u Palatu pravde dolaze praznih stomaka, a žedni pravde, ne verujem da bi primetili kada budete uradili rekonstrukciju ovog objekta da će ona imati klimu. Njih interesuje nešto drugo, a izgradnja i rekonstrukcija Palate pravde i Tužilaštva košta građane Srbije pet milijardi dinara ili oko 45 miliona evra. Mogli ste da vidite u jutrošnjem prilogu na državnoj televiziji da jedna severno evropska država u svom budžetu za 2011. godinu nije predvidela novčana sredstva čak ni za izgradnju putne infrastrukture za 2011. godinu, a vi predviđate za neke druge stvari i zaista ovo nije u najboljem rečeno, ovo uopšte nije domaćinsko poslovanje ove Vlade. Hvala.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmani SRS imaju za cilj smanjenje javne potrošnje i svakako smanjenje deficita koji je neverovatnih 120 milijardi 519.908.000 dinara. U članu 3. deo pod b), tabela 2, predvideli ste da će Republika Srbija 2011. godini odobriti projekat i programske zajmove do iznosa od 409.382.332.888 dinara i to zaduživanjem kod raznih belosvetskih banaka. Između ostalog, kod EIB planirate zaduženje od 73.700.000.000 dinara i za izgradnju Republičkog javnog tužilaštva, u Ulici Kneza Miloša u Beogradu, planirate 1.650.000.000 dinara ili 15 miliona evra. Mi u SRS smatramo da je u ovom momentu to apsolutno nepotreban trošak i zato smo predložili da se ova stavka briše, s obzirom na činjenicu da su predstavnici Republičkog javnog tužilaštva i sad negde smešteni, ne rade na ulici. Možda su u nekom pomalo skučenom prostoru, ali u svakom slučaju imaju neki prostor. Čak znamo da nije skučen i da imaju poprilično dobre uslove za rad. Sa druge strane, Vlada je predložila, a Skupština prihvatila da je broj tužilaca smanjen za 800 u Srbiji. Pitanje takođe jednog troška koji je iskazan u ovom budžetu je ko će snositi odgovornost zato što tih 800 tužilaca, koji nisu rezizabrani, već više od godinu dana primaju platu i ne rade? To je takođe jedan od nameta na ovaj budžet i govori o tome da ste vi neodgovorna, neozbiljna i štetočinska vlast i to najbolje pokazuje ovaj budžet, a i vaše ćutanje na sve naše komentare, gospođo Dragutinović. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, žao mi je što ste novac građana Srbije koji dolazi u budžet izjednačili sa maskom. Znate kada ga puno ima kako se on koristi. Evo i ovde 15 miliona evra za izgradnju zgrade Republičkog javnog tužilaštva u ulici u Kneza Miloša u Beogradu i sada nam objašnjavate nama koji umemo da čitamo i koji po nešto o tome i znamo, da je Tužilaštvo osnovano 2008. godine. Mislio sam da je osnovano u 14. veku, kada je neko u ime kralja u to vreme radio neke poslove, a kasnije se to pretvorilo i u zaštitu državnih interesa, a ne 2008. godine. Za vas 2000. je nulta godina. Da li ovaj svet počinje od 2000. godine ili je nešto ranije? Vi ste ovde analizirali budžete Lazara Pačua. Pored toga što ste dobro to apsolvirali, verovatno iz onog što smo mi rekli mi smo vas ocenili da ste dobro shvatili. Otiđite nekad u neko od naših sela i to požurite dok još uvek ima tamo građana, pa ćete videti, pitajte ih da li će kada imaju priliku da kupe jednu njivu ili da dovršavaju sobu ili nešto renoviraju, šta će oni da urade? Isto tako bi trebala Vlada Republike Srbije da se ponaša. Na stranu to kakva nam je reforma pravosuđa. Ne govorim o tome uopšte, nego o tome šta je prioritetnije u ovim teškim vremenima. Što neko od mojih kolega reče, moglo bi pola dana da se nabraja šta bi i gde bi sve pre trebalo uložiti novac, nego što je u rekonstrukciju zgrade ili potpunu izgradnju zgrade. U obrazloženju još navodite kako bi taj novac treba iskoristi za izgradnju specijalnog suda, da bude blizina, da bude sve u najboljem radu. Možda bi za građane Srbije najbolje bilo da se u budžet Republike Srbije prikupi novac samo za plate onih koji moraju da obavljaju određene funkcije. Jer, od 15 miliona evra, koliko je predviđeno za izgradnju zgrade i tužilaštva, jedno pet miliona će da završi u nekim džepovima gde pospešuje i razvija korupciju i kriminal. Zato bi bilo bolje da se ne izgrađuje i mnogi od toga imaju koristi, a vi na sve to ćutite. Ne smete tako da gledate, jer ćete vi jednog dana biti odgovorni. Nije uzalud rečeno da ste samo vi zadovoljni ovim budžetom, a ja mislim da biste vi trebali da imate najmanje razloga da budete zadovoljni. Zaista je to tako. Jer, ovo nisu ni vaša ni moja sredstva. Ovo su sredstva svih građana a vi, sa pozicije ministra finansija, morate da vodite o njima računa.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 3. pod b) kaže ovako: Poštovani građani, u toku 2011. godine Boris Tadić sa svojim koalicionim partnerima zadužiće državu za 409 milijardi dinara. To je dinarska protivvrednost različitih zajmova i kredita u evrima i u dolarima. Šta to u prevodu znači? To znači da će devizne nekako da dođu, na bazi zaključenih ugovora, u 2011. godini. Kada dođu te devize, one treba da se pretvore u dinare. Ili da se sterilišu. E sad, u tim velikim pojmovima krije se najobičnija stvar. Naime, 35% ide onima koji daju ta sredstva iz inostranstva. Ostatak, kada dobije novčani iznos, neće biti plaćen investitorima, kao što postoji sada dug za Vrhovni kasacioni sud, a ja sam podneo amandman i tražio da se pod rimsko 6. izbriše kredit od 200 miliona evra za koliko se Srbija u toku sledeće godine zadužila kod Evropske komisije, a to je zajam za makrofinansijsku pomoć. Ovu makrofinansijsku pomoć možete da tumačite kako god hoćete. A šta nam je garancija? Ova vlada kaže da je 5. jula o.g, zapamtite, 5. juli je pre 22. jula, a 22. jula je doneto savetodavno mišljenje, po kome, znate i sami, ovo nelegalno-legalno na Kosovu i Metohiji, a 5. jula ovi su znali šta će da bude i uslovljavali su Evropsku komisiju i oni su zaključili memorandum. To je memorandum o prodaji Kosova i Metohije. Po tom memorandumu, njima su važniji 200 miliona evra, da popune neke svoje koalicione dogovore i sporazume, nego bilo koji kvadratni santimetar zemlje Srbije. To je ta ušteda. I ne samo ušteda, nego žigosanje. Žigošemo za sva vremena ovu pronato, proevropsku politiku koja znači uništenje Republike Srbije. Zadužuju se kod onih koji otimaju Kosovo i Metohiju. A da ne bi bilo otimanje bez igde ičega, hajde da uzmemo 200 miliona da obezbedimo makroekonomsku stabilnost. Znate za šta? Opet da se vrate krediti ovima u EU i navodno da se pomogne posrnuloj privredi. Kome vi da pomognete kad ne plaćate ni struju, ni vodu, ni grejanje, ni izvedene radove koje su građevinci kojim slučajem došli u situaciju da rade sa vama? Vi samo plaćate stranim firmama koje izvode radove u Srbiji. Domaćim firmama ništa ne plaćate. Vi ste uništili građevinsku industriju. Vi to tvrdite u vašim statističkim podacima. Neka vam je nazdravlje ako usvojite ovakav predlog zakona o budžetu.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Poštovana predsednice, gospođo ministar, podneo sam amandman da se u članu 3. pod deo b) tabele 7. menja tačka 6. odnosno da se briše, koja glasi: "Nabavka aviona za potrebe Vlade". Kad sam ovo pročitao, prvo sam se nasmejao a onda sam se sledio. Prosto ne mogu da verujem. Delim vašu zabrinutost da vi imate strah da letite avionima koji su stari 19 ili 29 godina, ali, postoje komercijalni letovi, postoji biznis klasa, postoji prva klasa. Jednostavno, možete lepo da se organizujete pa tim avionima da putujete. Zaista nas uvodite u neku situaciju da moramo da reagujemo možda i brutalnije nego što bismo hteli, ali, ja bih sad izgovorio jednu parolu – Stručnost iznad politike. Ja vas pitam – stručnjaci, gde ste vi zaradili te pare za ovaj aviončić? Gde ste vi zaradili 30 miliona za ovaj avion? Zaradili ste ga tamo gde je sad svaki sedmi građanin Srbije ispod praga siromaštva. Zaradili ste ga tamo gde seku svoje delove tela da bi vas dozvali pameti da i oni postoje. Zaradili ste ga tamo gde nemaju posao. Evo, radnici iz Kragujevca hoće da vam zauzmu grad. Ne zgradu državne uprave, nego grad hoće da vam zauzmu. Počinjete da izazivate socijalne bunteve ili socijalni bunt. Vi hoćete avion. Mislim da svaki normalan čovek treba da se koristi onim što napravi i što zaradi. S obzirom da ste vi uložili ogromna sredstva u "Punto", ja vam predlažem da putujete "Puntom". Šta će vam avion? Drugo, ne znam odakle vam tolika hrabrost. Ja zaista ne bih imao hrabrosti da uđem u taj avion, a vama želim srećan let.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, gospođo Dimitrijević.
Gospođo predsednice, recite mi, molim vas, koliko je vremena ostalo poslaničkoj grupi SRS? (Predsednik: 44 minuta.) Hvala puno. Ovaj amandman sličan je ostalim amandmanima koje je poslanički klub SRS podneo na član 3. Stav našeg poslaničkog kluba je da u teškim godinama krize je neophodno istinski primeniti princip štednje. U svom kratkom obraćanju Narodnoj skupštini, predstavljajući budžet za 2011. godinu, premijer Cvetković je istakao da se Vlada rukovodila ključnim principima – štednje i razvoja. Međutim, stvarno stanje, kada pogledate Predlog zakona o budžetu, pokazuje drugačije. Mi smo ovim amandmanom predložili da se odustane od kredita namenjenog za programsku podršku budžetu u iznosu od 25,5 milijardi dinara ili 250 miliona evra koji je predviđen članom 3. deo b) pod rednim brojem 7. Radi se o kreditu od poslovnih banaka u različitim valutama. U toku prošlih nekoliko godina je bila praksa da se uzimaju krediti za podršku budžetu za različite namene. Ovde je sada napisano da se radi o programskoj podršci budžetu, a to govori u prilog tome da skoro nijedan projekat ne može da se realizuje a da se ne uzme kredit. To samo potvrđuje konstataciju da postoji namera da se i dalje troši daleko više od onoga čime se realno raspolaže, a to već nije poštovanje principa štednje. Mnogo puta, prilikom usvajanja raznih zakona o zajmovima, poslanici SRS ukazivali su da to nije rešenje i da se stvaraju dugovi budućim generacijama. Odgovor ministra finansija uvek je bio isti – mi nismo previše zaduženi i uvek su vršena poređenja sa nekim drugim državama. O situaciji u drugim državama neka brinu oni koji su preuzeli odgovornost za vršenje vlasti u tim državama, a ovde se zna ko treba da vodi računa i ko treba da brine. Svako zna čime raspolaže i kakve mogućnosti ima, na koji će način svoje dugove vraćati ili će možda doći u stanje prezaduženosti. Dok još ima vremena, treba prestati sa ustaljenom praksom neprekidnog uzimanja kredita, jer će se u suprotnom Srbija naći u još većim problemima. Situacija je ionako već ozbiljna. Privreda je u jako lošem stanju, građani na ivici izdržljivosti, bez mogućnosti da redovno plaćaju svoje obaveze državi u vidu poreza, bez mogućnosti da se zaposle, a država više nema šta da prodaje. 45/1 AD/IP 19,30-19,40 Verovatno će se u ovoj godini prodati i Telekom, možda još nešto malo od onoga što je ostalo da vredi, tako da posle, možda, predstavnici vlasti imaju kuda, ali građani Srbije nemaju rezervnu domovinu. Zato je obaveza vlasti da se potrudi da je sačuva na što zdravijim nogama, a ne da napravi velikog dužnika. U obrazloženju zbog čega se ne prihvata ovaj amandman, napisano je da je članom 5. Zakona o javnom dugu propisano da se Republika Srbija može zadužiti, između ostalog, radi finansiranja budžetskog deficita. Naravno, da može, ali pitanje je – da li uvek treba i da li je to opravdano.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, član 3. tačka B, ćirilično B, se odnosi na sredstva koja će Republika Srbija u 2011. godini odobriti za projekte i programske zajmove do iznosa, da ne kažem kolikog, jer cifre nisu toliko bitne, iako su ogromne, pa ih onda razlažete, koliko od Svetske banke, koliko od Evropske investicione banke, Banke za razvoj Saveta Evrope, Nemačka razvojna banka, strane vlade, Evropske komisije, poslovnim bankama i institucionalnim investitorima. Na to se odnosi amandman koji sam podnela, gde vi, između ostalog, pod jedan kažete da je planirano 27,5 milijardi evra za kredite za programsku podršku budžetu u različitim valutama. Pod tačkom 3) – kredit za programsku podršku budžetu u različitim valutama, ali uz garanciju Svetske banke u iznosu od 400 miliona dolara. Razlog za ovako planiranje uzimanja kredita vi pronalazite podršku u Svetskoj banci koja je, navodno, 6. oktobra 2010. godine uputila, kako vi kažete – pismo podrške Republici Srbiji, kojom je voljna da izda garanciju bankama koje budu izabrane u postupku javne nabavke. Svetska banka je spremna da garantuje za obaveze Republike Srbije po glavnici kredita u iznosu od 400 miliona američkih dolara. I vi i mi znamo da je pismo podrške samo izraz dobre volje. Može da bude, ali ne mora da znači, što bi rekli. Tako da, ako bude bude, neće biti i nećete taj kredit ni moći da podižete radi otplate kredita. Ovde se u stvari radi o uzimanju kredita radi vraćanja kredita. Da se razumemo, nismo protiv toga da se država zadužuje. Normalno je da se zadužuje. Čak, ti krediti mogu da idu u pravcu pospešivanja daljeg razvoja svake države, ukoliko se ti krediti troše namenski i ulažu tamo gde možemo da računamo da ćemo ostvariti sredstva za dalju otplatu tih kredita. Dakle, gde će se novac brže okretati. Ali, ako ide za popunjavanje rupa u budžetu, a vi ovde planirati upravo za to, tako da se nadamo da će budžetski deficit sledeće godine biti još veći nego što je ove godine, kao što je ove godine veći nego prošle godine. Pitamo se samo dokle? Ono što naročito želim da vama lično kažem jeste, da bismo zaista voleli da ministar finansija dođe u Skupštinu SRbije i da je zadovoljan budžetom koji je predložio parlamentu. Od vas sam čula i primetila kako reagujete na naše primedbe da niste zadovoljni. To samo po sebi govori da ste na neki način vi ili prinuđeni da ovakav budžet Skupštini predložite. Da li zbog objektivnih okolnosti u kojima se nalazi naša ekonomija, bilo zbog pritisaka koje imate od MMF, bilo zbog neslaganja u okviru vladajuće koalicije. Poznato je i normalno je da svaki ministar pokušava da dobije što više novca za resor za koji je on odgovoran, a vaše je na kraju da, u državnom interesu procenite koliko je kome i za šta potrebno i da tako sastavite budžet. Ovo nisu neke imaginarne pare o kojima govorimo, nego, u ovaj budžet treba da se slije novac ovog siromašnog naroda i ove osiromašene i gotovo nepostojeće privrede. Pošto svi znamo da je to malo, onda moramo da uzimamo kredite. Već smo došli u situaciju da, nažalost, te kredite ne možemo da vraćamo, tj. oni su dospeli i već su glavnice dospele za otplaćivanje. Sada moramo da uzimamo nove kredite. Za neke od tih kredita nam očigledno traže garanciju, ili od svetske banke ili od neke takve institucije. Vi ste morali to da isplanirate. Mi smatramo da nam takvi krediti ne trebaju i da na taj način možemo da smanjimo budžetski rashod za ovoliko koliko ste vi planirali za ovu namenu. I uopšte su, ako ste primetili, svi ovi naši amandmani su sa tim ciljem i predloženi Vladi. Zaista smo se trudili da ne ugrozimo uopšte funkcionisanje države, niti bilo koje oblasti života u državi, a da ipak uštedimo tamo gde to može da se uštedi. Bez obzira što ste proklamovali štednju, nama se čini da je on ipak rasipnički, a daleko od toga da je, kako vi to kažete transparentan. Sećam se pre deset godina kada ste došli na vlast, da ste obećavali budžet od 30 stranica. Sada smo dobili negde oko 1000 stranica, ali nam to nije garancija transparentnosti trošenja novca. Mnogo bi bilo bolje da ste uspeli da i prihode i rashode prikažete na mnogo manje stranica i da tih prihoda ima onoliko koliko ima, da se pružimo onoliko koliko zaista možemo, a da kredite uzimamo samo za unapred određene potrebe, kako bismo mogli i da ih vratimo. Zaista mislim da niko od vas, ni u Ministarstvu finansija, niti u Vladi nema viziju šta će se dogoditi za pet, šest, deset godina po pitanju ovih kredita, kako ćemo mi njih vraćati, koliko ćemo još morati da se zadužujemo? Kada biste nam izašli sa tom nekom vizijom ili sa takvim podacima možda bi nam bilo lakše da razumemo ovoliko dalje zaduživanje. Ne, nama kao narodnim poslanicima, mi možemo i da ne razumemo neke stvari, ali građanima Srbije je veoma važno da znaju šta će se dešavati sa državom narednih pet, 10, 15, 20 godina. Jer, na osnovu toga kako mi planiramo budžet države, tako oni planiraju svoje kućne budžete i znaju kako da se vladaju i da li da se zadužuju ili da se ne zadužuju. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođica Nataša Jovanović ima reč.
Kratko ću, jer nemamo puno vremena. Samo ću vam postaviti pitanje, pošto je gospodin Aleksić podneo amandman kojim sredstva koja ste predvideli za obnavljanje ambasade Srbije u Vašingtonu preusmerava u ono što je našoj državi potrebnije. Da li ste ikada gospođo Dragutinović, a to su pre svega trebali da urade vaši prethodnici, kao Vlada Republike Srbije, postavili američkoj administraciji pitanje – kada će da plate ratnu odštetu našoj državi, posle sedamdesetosmodnevnom zlikovačkog bombardovanja od strane NATO pakta? Pa procena je da nam duguju nekoliko stotina miliona dolara, a najstrašnije od svega je što mi ljudske živote ne možemo da vratimo. Sa druge strane, građani Srbije moraju da znaju da je ogroman novac iz budžeta potrošen 12. oktobra, kada je supruga onoga ko je naredio bombardovanje, Hilari Klinton, došla u Beograd zbog toga što je nebo iznad Srbije i nad Beogradom bilo prekriveno MIG-ovima i uz najveći stepen obezbeđenja od strane policije. Prema tome, građani to nikada neće da zaborave, a sa druge strane, Amerika nikada nije ni imala dobre namere prema našoj zemlji i prema našem narodu. Zbog toga smatramo da je bilo neophodno da se ovaj novac upotrebi u ono što je goruće pitanje danas u zemlji, a ne verujem da ćete vi ikada do dolaska nas, srpskih patriota, na vlast bilo kome da postavite više pitanje vezana za bombardovanje.
Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč.
Evo, ja ću vrlo kratko. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, naša je ideja da se ova sredstva uskrate nije samo ekonomskog ili fiskalnog karaktera, nego pre svega političkog. Tvrdim odgovorno, 90% članova Vlade uopšte nema predstavu ko nam je ambasador u SAD. Čak tvrdim da tri četvrtine narodnih poslanika nemaju predstavu ko je to tamo i da je gospodin koji jeste zaslužio to samo činjenicom da zna nekoga iz kabineta predsednika Obame. Međutim, postavlja se jedno objektivno pitanje – kakve koristi od svega toga ima ova država? Očigledno je da nema nikakve i vaša obaveza bi bila da tog čoveka najurite iz Vašingtona, da ga vratite ovde u Beograd, pošto očigledno nikakve koristi od njega nema i da uštedite dodatna sredstva za budžet Republike Srbije. Zahvaljujem.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite, gospodine Obradoviću.
Gospođo predsednice, gospođo Dragutinović, dame i gospodo narodni poslanici, član 3. se odnosi na stanje javnog duga i moj amandman, prilično me začuđuje zašto nije prihvaćen, jer amandman je napravljen upravo da bi se budžet i arhiva, odnosno statistika Ministarstva finansija, uskladila sa onim što je primedba državnog revizora, jer državni revizor je na strani 385. preporučio, on ne može drugačije nego da preporuči, da se usklade statistike o javnom dugu. U odgovoru zašto se amandman ne prihvata rečeno je da se amandman ne prihvata zato što bilten javnih finansija ne obuhvata obaveze prema MMF. Prilično neobično objašnjenje. O čemu se radi? Prvo, svako ozbiljan mora da zna kome i šta duguje. Da li mi znamo kome duguje Republika Srbija i koliko? Prema onome što zvanično priznaje Ministarstvo finansija, ne mogu da upotrebim drugačiji izraz nego taj, naš spoljni dug je nešto malo manji od šest milijardi evra. Narodna banka kaže sledeću stvar – povećan je javni dug u poslednjih nekoliko meseci zato što od septembra zvanična statistika uključuje obaveze Republike Srbije prema MMF na osnovu specijalnih prava vučenja, tj. od 443,5 miliona evra, kao i reprogramirane obaveze prama Vladi Kuvajta od 276 miliona evra. Znači, to je statistika od septembra. Znači, taj dug nije napravljen u septembru. Taj dug je postojao. Samo ga naša statistika u Ministarstvu finansija nije obuhvatala. Kada pogledate šta kaže Narodna banka, ona tvrdi da je naš spoljni dug 8,8 milijardi evra. Razlika od svega tri milijarde evra. Sa jedne strane, revizor tvrdi da dug prema MMF jeste dug. Narodna banka tvrdi da je dug daleko veći nego što jeste, a ministarstvo kaže – mi imamo svoju metodologiju, pa ne prihvatamo sve. Evo, preporučujem svim građanima Srbije da ubuduće prema ličnim metodologijama, recimo dug za struju, za telefon, za javni servis pretplatu, metodologije naših domaćinstava to ne prihvate i to više ne moramo da plaćamo.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Obradoviću.
Član 4. se odnosi na projekte vezane za IPA fondove. Tražio sam, bez obzira što su oni sastavni deo budžeta, da Narodna skupština dobije informaciju o tome. Zašto je to važno? Evo, uzmite da se vratim, pošto je član 4. povezan sa članom 3, vrlo često Narodna skupština odlučuje o davanju garancija. Svaki put kada Skupština da određenu garanciju, u delu koji je obaveza svakog zakona, gde se piše koja je cena te garancije, kaže se da ta garancija nema nikakve finansijske efekte. Onda se u budžetu za ovu godinu pojavi sedam milijardi dinara, 70 miliona evra, kamata po aktiviranim garancijama. Očigledno je da te garancije i te kako imaju cenu. Opet, kada pogledamo Izveštaj DRI, u 2009. godini su aktivirane i država Srbija, odnosno budžet Srbije je morao da plaća garancije po kreditima koje su uzimale "Železnice Srbije", "Putevi Srbije" i EPS, i kamate i glavnice, 3,7 milijardi dinara glavnica i 3,2 milijarde dinara kamata. I te kako to ima cenu. Slična je stvar sa sredstvima IPA fondova, jedan deo mora da bude učešće Republike Srbije i jedan deo je iz evropskih fondova. Onda se pojavi ministar koji kaže – nema veze što je na seminar putovala moja sekretarica, i onako mi to ne plaćamo, to ide iz fondova EU. Nema veze odakle ide, ali ta sredstva valjda treba da se iskoriste na najbolji mogući način, i te kako ima veze ko ide, a ko ne ide.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić i Željko Tomić, koji ima reč.
Hvala. Gospođo Đukić-Dejanović, poštovana gospođo Dragutinović, amandman na član 5. predložili smo da se menja, tako da glasi: "kod poreza na dohodak građana i doprinosa za obavezno socijalno osiguranje broj 1.1 menja se brojem 3.1, a kod ukupno broj 20.8 brojem 22.8". S obzirom na evidentni rast stope nezaposlenosti u protekle dve godine, i ove godine i prošle, rast nezaposlenosti iznosi cirke po 4%. Postoji potreba za povećanjem poreskih olakšica i oslobađanjem od plaćanja doprinosa za obavezno socijalno osiguranje po osnovu zapošljavanja, kao i oslobađanje po osnovu uplata penzijskog doprinosa sa 1,1 na 3,1 milijardu dinara. Vi ste u obrazloženju naveli kojim odredbama Zakona o porezu na dohodak građana i Zakona o doprinosima na obavezno socijalno osiguranje su propisane razne poreske olakšice i oslobođenja od obaveze plaćanja doprinosa za obavezno socijalno osiguranje. To je na papiru sve tako ili izgleda lepo, ali mi mislimo da bi se ovim amandmanom omogućilo podsticanje većeg zapošljavanja, naročito mladih ljudi. Pitam vas – gde se vidi i kroz ovaj budžet i uopšte kroz politiku Vlade Republike Srbije omogućavanje podsticanja većeg zapošljavanja? Red je, podsetite se predizbornih obećanja 2008. godine i govora o 200 hiljada novih radnih mesta. U međuvremenu se izgubilo 250 hiljada radnih mesta, znači, u minusu ste sa sopstvenim predizbornim obećanjima, a ovih dana smo svedoci i ove politike "Srbija 2020. program", ne znam već kako se zove to, gde obećavate 400.000 novih radnih mesta do 2020. godine. Ako nastavite ovim tempom, više od pola Srbije neće raditi. Meni se čini, gospođo Dragutinović, da ste vi jako dobro svesni da branite neodbranjivo i da ste ovde danas došli da pričate ono što morate da pričate. Ali, činjenice koje su samo sto metara odavde, odnosno na ulicama, kako grada Beograda, tako i cele Srbije, su neumitne, cifre su neumitne, statistički podaci o siromaštvu i o nezaposlenosti Srbije moraju da sruše ovu vladu. To je činjenica. Pozivam vas još jednom, prihvatite ovaj amandman kao omogućavanje podsticanja većih zapošljavanja, ništa više od toga. Hvala vam.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospođo Dragutinović, amandmanom na član 5, koji se odnosi na poreske olakšice, upravo sam predložio i nije prihvaćeno da se dobiju sve potrebne informacije, odnosno da se izvrši analiza kakvi su efekti tih poreskih olakšica. Poreske olakšice se definišu za rashode na porez na dobit preduzeća, gde je stopa jedna od najnižih u Evropi, osim Crne Gore, dalje, na podsticaj na osnovu zapošljavanja fizičkih lica, porez na kupovinu prvog stana. Hajde da vidimo da li je ovo pomoglo našem građevinarstvu, jer u poslednje dve godine ovo je grana koja beleži najveći pad. Sa jedne strane, mi subvencionišemo i radimo poreske olakšice, a nemamo nikakav povratni efekat da vidimo kakav to efekat ima i na građane i na našu industriju. Ako hoćemo da pomognemo našoj industriji, zašto ne pomognemo, svi koji se iole razumeju u građevinarstvo, znaju da je prava pomoć građevinarstvu ako im pomognemo za krupne projekte, a sa njima mogu posle toga, sa tim referencama mogu da rade u inostranstvu, na primer mostovi. Sve najveće objekte u Srbiji rade strane firme, a onda stalno pričamo kako pomažemo domaću građevinsku industriju. Kako ih pomažemo? Tako što ćemo da ih uništimo, i to da propadnu. Zašto ni jedna građevinska firma domaća ne bude direktan izvođač bilo kog ozbiljnog i velikog posla? Zašto država ne predvidi garancije kao što dajemo podsticaj stranim firmama za otvaranje novih radnih mesta? Zašto država ne daje garancije našim građevinskim firmama za poslove u inostranstvu? To je bio najveći izvozni proizvod koji je ova zemlja imala desetinama godina i kada bi davali tu podršku građevinskoj industriji, imali bi mnogo veći izvoz nego što imamo danas.
Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovaj amandman su podneli gospodin Palalić i gospodin Pejčić gde se briše ovaj član 6. stav 1, dodali bi novi stav koji glasi – da budžetu AP Vojvodine pripada deo prihoda od poreza na dohodak građana, poreza na zarade u visni od 17% od iznosa ostvarenog na teritoriji AP Vojvodine i deo prihoda od poreza na dobit preduzeća u visini od 40% od iznosa ostvarenog na teritoriji AP Vojvodine. U obrazloženju su gospodin Palalić i Pejčić naveli da naplaćeni porez od obveznika na teritoriji Vojvodine su se i do sada u velikoj meri vraćali po principu poreske zajednice, a u 2008. godini je porez na dobit deljen između pokrajine Republike u odnosu 42,7 u odnosu na 57,3. Porez na dohodak građana je ostavljao pokrajini udeo od 40%. Budžet Vojvodine, zagarantovan na nivou 7% od budžeta Republike, a to je rešeno Ustavom Republike i njegova vrednost je veća nego vrednost svih budžeta opština i gradova Vojvodine zajedno. To je ono što vam je doneo Ustav, a podsetiću vas da je okosnica tadašnje Vlade koja je donela Ustav bila DSS na čelu sa Vojislavom Koštunicom. Ono što je jako zanimljivo danas reči, to je da četiri ili pet dana, odnosno da je u četvrtak usvojen budžet za Vojvodinu i on iznosi oko 62 milijarde dinara, koliko je iznosio i prethodni. Sada se postavlja pitanje, da je pre nešto više od godinu dana svečano usvojen i statut Vojvodine i može se konstatovati da nema ništa od gromoglasno najavljivanih novih para za Vojvodinu, otvaranja radnih mesta i podrške privredi. Mi pitamo i konstatujem da je prekršeno obećanje prilikom usvajanja statuta Vojvodine o dodatnim sredstvima za pokrajinu, a dodatnih sredstava za pokrajinu Vojvodinu nema. Ono što se dešavalo u pokrajinskoj skupštini, samo zarad pažnje javnosti, da su poslanici jedne od vladajućih stranaka, tačnije G17 plus, nisu glasali za budžet AP Vojvodine. Šta se ovo događa u vladajućoj koaliciji i to ne interesuje mene, interesuje građane Srbije, jer dokle će da plaćaju ceh vašoj sopstvenoj nesposobnosti i svim tim nesuglasicama koje vas vode i nose, a sada ne samo na političkom terenu, nego i na ekonomskom, koliko je Vojvodina dobila tim statutom i tim pričama. Bojim se da je tu bilo više političke prirode, nego ekonomske, jer imamo totalno novu novosadizaciju Vojvodine, a ništa ostali nemaju da primete. Bojim se da je tako u celoj Srbiji, ravnomernog regionalnog razvoja nema, puno praznih priča, puno ničega. Znam, gospođo Dragutinović, da i vi tako mislite, ali i dalje branite neodbranjivo, ali samo izvolite, nema vaših kolega da podele ovu muku sa vama, jer i ovo danas što ste doživeli, zaista je teško čuti i teško preživeti, ali idite dalje, probajte i dalje. Građani su svesni šta radite sa ovim budžetom i politikom.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović..
Član 6. odnosi se na finansiranje AP Vojvodine. Prvi put smo ove godine prilikom usvajanja budžeta dobili informaciju da je to možda blizu onoga što je ustavna obaveza. Ne postoji posebna evidencija sredstava koja, ne pričam samo u transfernim, govorim o svim investicijama i svim potrebama koje su usmerene na AP Vojvodinu. Ovaj amandman ide u tom pravcu, da se utvrdi i pravično i pravilna raspodela sredstava u budžetu Republike Srbije. Niko ne govori o tome da mora da se ispoštuje Zakon o lokalnoj samoupravi. Obaveza budžeta je da obezbedi 1,7% bruto društvenog proizvoda za finansiranje lokalne samouprave. Godine 2007. je to bilo 37 milijardi i to je realizovano. Godine 2008. je to bilo 40 milijardi, kolika je bila zakonska obaveza, a lokalne samouprave su dobile, samo 25 milijardi. Dalje, 2009. godine umesto 48 milijardi, svega 26. Ove godine najavljuje se to povećanje, ali umesto 58 milijardi, to je svega 32 milijarde. Za tri godine su lokalne samouprave oštećene za 59 milijardi dinara. Svima su puna usta u vladajućoj koaliciji o decentralizaciji. To je decentralizacija, kada im date sredstva da oni sami izaberu projekte, a vi nećete da uskratite ni jedan fond koji postoji u Vladi, tako da Vlada odlučuje šta su prioriteti lokalnih samouprava. Ako hoćete decentralizaciju, ispoštujte Zakon o lokalnoj samoupravi, dajte mogućnost da svaka lokalna samouprava izabere šta je njihov prioritet, a ne da se u ministarstvima preganjate, u okviru koalicije šta će biti prioritet. To je decentralizacija, a ne to što vi radite.
Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. stav 1. i razdeo 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.)
U ovom članu, posebno u ovom članu 7. i svim razdelima na koje smo podneli amandmane, videće se intencija SRS, kao što smo već iznosili da se smanji budžetski deficit i da se smanji nepotrebna javna potrošnja. Razdeo 1. funkcija 110, ekonomska klasifikacija 422 odnosi se na troškove putovanja Narodne skupštine. Predvideli ste za ovaj izdatak 234 miliona i 89.000 dinara. Mi smo našim amandmanom ovaj iznos smanjili za 23 miliona 80.000 dinara. Mislimo da je ovo opravdano i da ima mesta ovoliko smanjenju i da sigurno ovaj iznos smanjenja troškova putovanja ne može i neće ugroziti funkcionisanje parlamenta, pogotovo što funkcionisanje parlamenta nije baš vezano za putovanja. Znamo mi da ni ovaj parlament, kao ni jedan drugi ne mogu biti zatvoreni i da je potrebno saradnja, komunikacija sa drugim parlamentima, ali čini nam se da ste malo preterali, pogotovo ako znamo iz iskustva kako je gospodin Mićunović u prethodnom periodu trošio sredstva za putovanja i vodio na sva putovanja poslanike koje je on birao, nikada nije prihvatao predloge poslaničkih grupa opozicije. Onda nam je neverovatno obrazloženje zašto vi kažete da ne možete prihvatiti ovaj amandman, pa kažete – zato što je predlog skupštine budžeta za 2011. godinu, predložen u skladu sa procedurom propisanom Zakonom o Narodnoj skupštini. Ko govori o proceduri? Ne sporimo mi proceduru, i ne znam šta je smešno, gospođo ministre, ali sporimo iznos koji ste predvideli. Pogotovu je za nas SRS neprihvatljivo da nam kažete da predlog skupštinskog budžeta za 2011. godinu koji je uključen u Predlog zakona o budžetu Republike Srbije, za istu godinu je Administrativni odbor utvrdio 24. novembra 2010. godine. 48/1 DM/MĆ 20,00-20,10 Ne utvrđuje Administrativni odbor budžet gospođo Dragutinović već ga utvrđuje Narodna skupština i mi smo i upravo u skladu sa svojim nadležnostima podneli amandman jer ono što je utvrdio Administrativni odbor, nije sveto pismo. Zamislite sad da mi bezgranično verujemo Nenadu Konstatinoviću, predsedniku Administrativnog odbora, i da on sa vladajućom većinom, jer tako su to uradili, predlaže ovakvo nepotrebna i enormna trošenja za troškove putovanja predstavnika parlamenta, odnosno Narodne skupštine. Zaista ako vam je stalo da od ovog budžeta napravite koliko toliko socijalnu odgovoran, kako volite da kažete, budžet, onda bar na troškove putovanja i bar na troškove putovanja Skupštine možete da prihvatite amandman i da te troškove smanjimo za 23 miliona i da automatski za toliko umanjimo deficit. Naravno, vi nemate nameru očigledno je da ne želite da učestvujete uopšte u radu, vi ste ovo jedna sklepali, i svako pomeranje i za jedan dinar, dovelo bi do haosa u vladajućoj većini i u Vladi Republike Srbije. Znamo mi i kako ste u toku noći skarabudžili ovaj budžet itd., ali bi bilo dobro zaista da nam kažete neki pravi razlog i neki pravno relevantan razlog zbog čega ne prihvatate ili ekonomski relevatni razlog zbog čega ne prihvatate naše amandmane, a ne da nam pričate ne možete ovo da menjate zato što je Nenad Konstatinović to rekao. Hvala.
Na član 7. stav 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Izvolite gospođo Pop-Lazić.
Hvala lepo. Amandman koji sam ja podnela u ime SRS tiče se štednje u okviru Narodne skupštine. Imajući u vidu da je Skupština često meta, pre svega, medija kako bi se javnost pripremila na to da je Skupština najveći trošadžija u okviru svih državnih institucija, i kako bi se javnost pripremila na to da nam navodno ne treba 250 poslanika nego je dovoljno i 120. Zarad, dakle, javnosti moram da kažem da je evo planirano za plate, dodatke i naknade zaposlenih, a imamo preko 300 zaposlenih službenika u Narodnoj skupštini i 250 narodnih poslanika, 360 miliona. Da su stalni troškovi, a to su računi za vodu, struju, osiguranje i slično, a imamo dve zgrade koje moramo da izdržavamo. Pitanje je da li moramo i da li je to celishodno ali tako ste odlučili. Da su ti troškovi 139 miliona, a mi tu predviđamo štednju i smanjenje troškova. Da se usluge po ugovoru, pretpostavljam da su to i ugovori za zaposlene ali ima ih drugih ugovora, 157 miliona, dakle, polovina, znači, 157 miliona sedamsto sedamdeset sedam hiljada. Tako piše. A to je evo polovina od ukupnih plata, izdataka za plate, dodatke i naknade zaposlenih i tu smo tražili izvesno smanjenje. Obzirom da je racionalizacija i korišćenje sredstava na ovim pozicijama moguća i da na ovaj način umanjujemo i budžetski deficit, a svi smo rekli da je cilj štednja i fiskalno rasterećenje. Za zgrade i građevinske objekte izdvojeno je 128 miliona dinara. Pretpostavljam da je to ne ono klasično održavanje zgrada, nego verovatno poboljšanje nekih uslova ili ovo što mi sad radimo, odnosno što se radi na zgradi Doma Narodne skupštine i tome slično i za mašine i opreme 144.649.000 dinara. Tu smo predvideli smanjenje, ne mnogo, evo na 120 miliona, mada iskreno da vam kažem ne znamo ni zašto će to da se potroši i za koju je to opremu predviđeno. Mi i dalje radimo pomoću štapa i kanapa i dalje štampamo materijale i dalje sve dobijamo ovo u papirima za svaki računar mora da se otkuka, za svaki telefonski priključak mora da se otkuka. Taksi ni slučajno ne možete da pozovete sa ovog telefona i nemamo ništa protiv, ali dajte onda i u stavkama gde je Predsedništvo i predsednik Republike ili Vlada da isto tako isključimo neke nulice ili devetke, pa da ne može da se telefon koristi. Sve u svemu, iako se radi o Narodnoj skupštini i trebali bi da budemo možda zainteresovani za poboljšanje uslova, mi smatramo da neracionalno trošimo novac koji je predložen za Narodnu skupštinu i da je neracionalno korišćenje, pre svega, dve zgrade koji se koriste za potrebe Narodne skupštine, a naročito je teško održavati takve dve zgrade. Ko o tome može da odlučuje? Mi ne sami i ne samostalno, neko bi morao da inicira da to bude drugačije. Evo dali smo vam predlog kako da uštedite nešto para. Uopšte mi nije jasno zašto nećete da prihvatite ovaj amandman. Uopšte mi nije jasno zašto ćutite sve vreme na sve naše predloge i zašto se ne oglasite, pa bar ne kažete iz tog i tog razloga nije prihvatljivo i da nas ubedite u suprotno da naši amandmani nisu u skladu sa politikom koju vi vodite. Čini mi se da ste upali u stanje jedne letargije i da vam je svejedno i da čekate da vam vreme prođe ovde, a u svako ozbiljnoj zemlji i ozbiljnoj demokratiji molim vas, ministru finansija se tresu kolena kad dođe u parlament pred poslanike da odbrani budžet. Ako se budžet ne odbrani, pada vlada. Vi se samo prebrojavate. Vi ste obezbedili većinu da glasa za šta god hoćete i niko od ovih 1000 strana od 127, 128 koji će da glasaju nije pogledao i baš vas briga šta mi iz opozicije pričamo, iako ne tražimo nikakvo trošenje para i ne tražimo ništa od vas. Upravo želimo da vam pomognemo gde možete da bezbolno smanjite troškove da biste imali što manji deficit. Jedino ako vas neko spolja tera da taj deficit bude veći i da država Srbija tone sve više. Ako je tako, onda ja vaše ćutanje i vaše raspoloženje potpuno razumem i ja bih na vašem mestu, verujte, veoma se loše osećala. Prijatno.
Na član 7. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? Izvolite gospodine Kragoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 7. stav 1. gde u stavu 2. razdeo 2 glava 1.1. ekonomska klasifikacija 421 stalni troškovi sa 15.345.000 zamenjuje se iznosom od 13 miliona, a troškovi putovanja sa 66.408.000 zamenjuju se sa cifrom od 60 miliona, kao i usluge po ugovoru 34.554.000 zamenjuju se iznosom od 30.000 tako da se ostvaruje jedna ušteda od 13.308.000 dinara. Ono što je karakteristično ovde je upravo obrazloženje Vlade Republike Srbije koja kaže, ova dva se ne prihvataju iz razloga što smanjenje sredstva Ministarstvo prosvete bilo zakinuto i ugrozila se nadležnost ministarstva itd., na različite načine. Međutim, ja sam podneo amandman koji se odnosi na razdeo koji se odnosi na predsednik Republike, a ne na Ministarstvo prosvete, pa ne mogu prosto da shvatim zašto ne govorite o Ministarstvu prosvete kad je amandman ili postoji drugi razlog, a to je da je ovde na delu prisutna diktatura predsednika i ne sme ime da mu pomene. Ne sme u obrazloženju Vlade Republike Srbije da stoji, a ne da se nešto o tome priča. S druge strane, hteo sam da iskoristim ovo i da pitam ministarku, koji su efekti ukidanja šest lokalnih samouprava na prostoru Kosova i Metohije i koji su efekti uštede nefinansiranja Skupštine zajednica opština Kosova i Metohije, bez obzira što sam u više navrata pokušavao u 2008. i 2009. godini i lično vama dostavljao sva neophodna dokumenta kako bi jedna takva institucija, kao što je Skupština zajednica opština Kosova i Metohije mogli sa minimalnim sredstvima da funkcioniše. Samo da vas podsetim, za sve vreme od Vidovdana 2008. godine do današnjeg dana niste dali nijedan jedini dinar i neka vam stoji na čast. 49/1 MO/MS 20,10-20,20 Da vas podsetim da ste na sednici Vlade ipak priznali tu instituciju i to je samo vaša briga za srpski narod i za ono što Srbi rade ne prostoru Kosova i Metohije. S druge strane, mogu da vam kažem da jedan od razloga što ne želite to da finansirate i ne želite minimalna sredstva da odvajate, koristili smo prvih par meseci telefon, a onda ste i taj telefon ukinuli, je zato što tu može da se kaže sve ono što narod misli, a vama se očigledno ne sviđa ono što narod misli, nego mora da se govori ono što nalažu strani nalogodavci i što nalažu Brisel i Vašington, a ne ovo što ide od naroda. Tako da se na tim sastancima, na tim skupovima Skupštine zajednice čuju se reči kao - izdajnička Vlada, izdajnički predsednik. Normalno, u duhu toga i mi snosimo posledice, da nema finansiranja takve institucije, bez obzira što je priznata od Vlade Srbije i ukidaju se lokalne samouprave, iako su raspisane upravo od te Vlade RS, normalno da bi oslabio srpski korpus na prostoru Kosova i Metohije, a da bi se izašlo i da bi se sprovodili nalozi iz Brisela i Vašingtona, da se oslabi srpski korpus, da se unište srpske institucije, koje su sad postale paralelne ,a trebaju da se forsiraju šiptarske institucije na prostoru Kosova i Metohije. Toliko. Samo još jednom da vam se zahvalim na trudu kojim ste obećali da ćete pomoći da nađete neki način da pomognete finansiranje. Nastavite ovako i mi ćemo, bez obzira što vi ne želite da nas pomognete, nastaviti da radimo i mislim da će funkcionisati i dalje ta skupština zajednica, bez obzira što nema pomoć i podršku Vlade RS. Hvala.
Na član 7. stav 1. razdeo 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, ovo je moj veliki doprinos smanjenju deficita i ovo što ću da objasnim ovim amandmanom uklapa se u onih 30 milijardi što treba da se smanji. Vrlo prosto i jednostavno. Ne znam zašto bi se država zaduživala kako bi predsednik Republike povećavao troškove. Mislim predsednik Republike kao državni organ, ne ovo drugo, nego državni organ. Vidite, građani Srbije, predsednik Republike kao državni organ koštaće vas skoro 243 miliona dinara. Od toga 242 miliona će biti iz budžeta od strane, kaže se, poreskih obveznika, međunarodnih kredita itd, a dobiće samo milion dinara neku donaciju. Ovde ste planirali 66 miliona za službeni put. Ja sam predložio da se to smanji za 6 miliona. Ipak državni organ treba da postoji, pa ne treba sad uzeti svih 66 miliona, nego neka mu ostane 60 da švrćka po Srbiji. Smatram da je sa izvinjenjima u inostranstvu završio, pošto je grešan bio u mladosti, pa gde god se pojavi mora da se izvini, a od putovanja u inostranstvo imao samo štetu. Kažite mi jednu mirovnu misiju, jedno dobro delo koje je urađeno tokom putovanja u inostranstvo. Nema ga. Jedino kada ode tamo da dobije zadatak šta treba da uradi itd. Dalje, usluge po ugovoru, šta će mu? Sve za džabe ima. Da ga savetuje neko? Ne daj bože, ovi što ga savetuju, katastrofa. Miki Rakić, pa Cvijan… Nije više Cvijan, Cvjetan, kako beše, ne znam, Cvetko neki. Jovan Rakić, Šafer… Šafer beše? Pa Krstić. Ima šta hoćete, koliko hoćete ima tamo. Naravno, računam da i ovo oko Narodne kancelarije se ne vidi baš ovde itd, ali ne znam šta će predsedniku Republike Narodna kancelarija kad ima celu Vladu. Jedino ako hoće preko Narodne kancelarije da kontroliše šta radi oni u Vladi, ali već ima ceo otpor u svom kabinetu. Onda ima onaj vojni deo. On nije ovde na ovoj poziciji, on je kod Ministarstva odbrane. Znači, ima sve. Verovatno mu fali još samo video nadzor za celu Srbiju, ali u nekim opštinama gde su demokrate na vlasti već postoji video nadzor. U Rakovici ne možete da mrdnete, Milić u kancelariji ima tačno sa svake zgrade, pikira i ovako gleda da li se nešto tu ne dešava čudno. Ne daj bože da neko postavi bespravno objekat na lokaciji gde je on zamislio da bude bespravni objekat. Znači, računam ako se smanji pozicija i ukupan trošak za predsednika Republike, kao državni organ, onda ćemo manje da se zadužimo. Ovo je čisto ekonomski opravdano. Sa gledišta politike, turbo opravdano. Stvarno mislim da smo posle svakog puta podvlačili crtu da vidimo šta je plus, šta je minus. Nema čak ni neutralno, sve je minus do minusa. Znači, takva je ta spoljna politika, takve su te aktivnosti. Sa 60 miliona može da se švrćka po Srbiji, na Taru da ode da igra košarku itd. To može Srbija da podnese, to nije problem, ali zaduživati građane RS, pa prilikom otplate ponovo se zaduživati, pa reprogramirati, pa garancije, pa ovo, pa ono, a efekat nula, mislim da to nije opravdano. Mislim da nije opravdano, u vreme krize svi treba da stegnu kaiš. Kako su lokalne samouprave za ove dve godine stegle za 50 i nešto milijardi? Kao su ovi penzioneri stegli kaiš, odrekli se usklađivanja penzija. Šta će njima usklađivanje penzija? Stegli kaiš, za još jednu rupicu pomerili, da bi bilo bolje. Oni rupicu na ovu stranu, mafijaši rupicu na drugu stranu. Oni sve deblji i puniji, jaki, biznismeni. Siguran sam da će gospođa Koludžnija da podrži ovaj amandman. Ovo je pravi doprinos stabilizaciji javnih finansija. Gospođa Dragutinović stvarno ne bi smela, ona je deo tima. Doduše, ona se igra sa brojkama, ali računa da ćete vi kao politički lider ZES predano da podržite ove amandmane, jer smanjujemo zaduživanje države za 33 milijarde. (Predsednik: Samo se nemojte obraćati, molim vas, poslanicima, nego parlamentu.) Nešto ste rekli, gospođo Đukić? Vi ćete da glasate za? Drago mi je.
Rekla sam da se ne obraćate gospođi Kolundžiji. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, Dame i gospodo, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o budžetu RS za 2011. godinu. U članu 7. stav 1. iznos "818. 344. 423. 000" menja se iznosom "818. 343. 107. 000". U članu 7. stav 2. razdeo 3) glava 3.2 funkcija 110, ekonomska klasifikacija 423, usluge po ugovoru – iznos 10. 009. 000 zamenjuje se iznosom 9 miliona. Ekonomska klasifikacija usluga po ugovoru je često predmet zloupotreba, što je potvrdila i DRI, a uvek postoji prostor za uštede na ovoj poziciji. Cilj je štednja i fiskalno rasterećivanje. Ovim predlogom budžeta vi 60 miliona evra dajete nevladinim organizacijama. U tu grupu spada i Srpska pravoslavna crkva i Sportski savez, ali za njih je predviđeno manje od 50% sredstava. Više od 50% pripada nevladinim oraganizacijama koje se zalažu za prava homoseksualaca i lezbejki, kao i Sonja Liht koja je bila sponzor Otpora i drugih antisrpskih organizacija. Setimo se da je šef Sonje Liht, Zor Soroš, potpisao umobolnu peticiju za bombardovanje Srbije. Umesto što njima dajete preko 30 miliona evra, bolje bi bilo da povećate iznos za održavanje trudnoće sa 65% na 100%. Za taj novac možete da podignete 30 bolnica, 30 škola ili 30 obdaništa. Svakom normalnom je jasno da 30 bolnica i obdaništa mnogo više vredi od nevladinih organizacija, koje novac iz budžeta Srbije troše za promovisanje raznoraznih izopačenosti. Mi u SRS se zalažemo za zdravu Srbiju, dok DS i njeni partneri promovišu bolesnu Srbiju. Zato ovoj vlasti mora doći kraj. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović, koji želi reč. Izvolite.
Amandman je podnet u kontekstu namere i želje SRS da se ipak u ovim kriznim vremenima smanji birokratija. Radi se o jednoj uštedi od nekih 20 hiljada evra i smatramo da je to jedan čin koji bi mogao da bude dobar gest Vlade u trenutku kada i penzioneri i svi oni koji su ugroženi politikom da EU nema alternativu i diktatom MMF-a vrlo teško žive. Nama nije jasno u kontekstu ovog amandmana i celog budžeta kako je moguće da se na papiru i u javnosti iznose fraze da treba smanjiti javnu administraciju, broj poslanika itd, a sa druge strane povećava se evropska birokratija u Srbiji. Navešću vam jedan konkretan primer, a to je na primeru Evropske kancelarije za pridruživanje EU Vlade Republike Srbije. U trenutku najveće ekonomske krize u poslednjih 40-ak godina, za 100% se povećavaju izdaci za Kancelariju za pridruživanje EU. Za to nema nikakvog ekonomskog opravdanja. S druge strane, za negde oko 700 hiljada evra se smanjuju izdaci za Ministarstvo zdravlja. Slobodno govoreći, to znači da je važnija evropska birokratija u Srbiji nego bolesni i oni kojima su sredstva najpotrebnija. Za to nema nikakvog opravdanja. Dodajmo ovome i zapanjujući podatak na koji iz godine u godinu upozoravamo, da zbog carina imamo gubitak u budžetu od minimum 100 miliona evra. Zamislite kad bi se tih 100 miliona evra preusmerilo u dotacije za poljoprivredu? Ili kad bi se usmerilo ka gradovima i opštinama? Ili kad bi se usmerilo ka našim penzionerima? Davanja iz budžeta bi bila za 20% veća. To nije mali procenat. Zamislite tih 100 miliona evra da se usmeri ka izgradnji infrastrukture? Međutim, ne postoji politička volja i ja odgovorno tvrdim da ne postoji politička i ekonomska hrabrost u Vladi Republike Srbije da se suprotstave politici koja očigledno u ekonomskom smislu ne donosi ništa dobro, a ta politika se može definisati pomoću fraze da EU nema alternativu. Mi smatramo da ima alternativu i daću vam još jedan primer koji to pokazuje. Bez ikakve ostrašćenosti i bez ikakve strasti u navođenju tog primera, daću vam primet JAT-a. Pre dve ili tri godine ruski "Aeroflot" je nudio da preuzme sve zaposlene, sve dugove, da modernizuje flotu i da JAT ponovo bude ugledna kompanija u regionu. Šta se desilo? Zbog sporazuma o tzv. "Slobodnom nebu" sa EU, taj posao je propao. Sada smo došli posle dve godine u situaciju da, gle čuda, moraju da se uzimaju krediti upravo od banaka iz EU da bi se JAT takoreći održao na površini. Dakle, nećemo da sarađujemo sa Rusima, nećemo da sarađujemo sa onima koji imaju konkretne planove i konkretne investicije, već ćemo zbog fraze da EU nema alternativu uzimati nepovoljne kredite i dalje se zaduživati i od Evropske investicione banke i od Evropske razvojne banke i svih onih banaka koje se u ovom budžetu prikazuju kao da su domaće banke, što nije tačno. To su sve banke iz EU, uključujući i "Intezu" i sve druge banke koje nam ovde u ovom budžetu nameću lihvarske kamate, jer svaka kamata koja je 8%, priznaćete da je lihvarska kamata i nema nikakvo ekonomsko opravdanje za nju. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević, koji želi reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, gospođo ministar, podneo sam amandman u članu 7. da se u uslugama po ugovoru sa jedne stavke skine nekih šest miliončića dinara, što je svakako manje od onih 30 miliona evra za onaj aviončić. Usluge po ugovoru znače angažovati nekoga van državne uprave ili duplirati posao. U svakom slučaju, složićete se da u ovako teškoj ekonomskoj situaciji trebamo štedeti što više. Jer, i sami ste još 2003. godine, kad kažem sami mislim na DOS koji je porobio ovu Srbiju kao NATO pešadija, dakle, sami ste još 2003. godine doneli Strategiju o suzbijanju siromaštva u Srbiji. Glavni cilj je bio da se za sedam godina, tj. ove 2010. godine to siromaštvo svede ili smanji za čak 50%. Meni se nešto ne čini da ste uspeli u tome, čak mi se čini da ste postigli suprotan efekat, odnosno da ste podigli za jedno 500% siromaštvo u Srbiji. S druge strane, imate na desetine agencija koje rade u okviru Vlade, oko Vlade, itd, a sad vam opet treba i novac za usluge po ugovoru. Ko vam to još sa strane treba, kad su vam sve sami stručnjaci u Vladi? Sećate se onog od malo pre, povodom aviončića – stručnost iznad politike. Ja vam zaista, pojedinim ministrima i članovima Vlade, odajem dužno poštovanje, pokazali ste izuzetnu stručnost u jednome, a to je u destrukciji. Uspeli su da takvom destrukcijom razbiju ovu Srbiju da ni NATO bombardovanje nije više tako strašan događaj koji nam se desio. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite.
Mi ovim amandmanom predlažemo da se Nacionalnom savetu za saradnju sa Haškim tribunalom sredstva za usluge po ugovoru sa šest miliona i 244 hiljade smanje na 244 hiljade dinara. Jednostavno, smatramo da saradnju Srbije sa Haškim tribunalom treba privoditi kraju, a da u okviru te strategije treba drastično smanjiti sredstva za saradnju sa ovom banditskom međunarodnom zločinačkom antisrpskom institucijom. Evo naših argumenata. Direktno ili posredno Haški tribunal ubio je 15 Srba. Ubijen je svaki šesti Srbin koji je optužen od strane Haškog tribunala. U istoriji civilizacije nije postojao sud, čak ni u vreme inkvizicije, koji je tako masovno ubijao osumnjičene. Broj Srba koje je ubio Haški tribunal jednak je ukupnom broju optuženih Hrvata, dva puta je veći od ukupnog broja optuženih Muslimana i četiri puta veći od ukupnog broja optuženih Šiptara. Broj Srba koje je Haški tribunal ubio veći je od ukupnog broja Hrvata, Muslimana i Šiptara zajedno koji su osuđeni pravosnažnim presudama od strane Haškog tribunala. Za nedokazano ubistvo u logoru Srbin Duško Tadić osuđen je na tri decenije zatvora. Hrvat Dražen Erdemović, koji je priznao da je ubio 130 ljudi, dokazanim ubistvom 75 ljudi, osuđen je na pet godina zatvora i pušten na slobodu da ide kući. Zbog toga što je u vreme akcije "Bljesak" srpska vojska Krajine na Zagreb ispalila pet raketa koje su ubile sedam hrvatskih civila, Milan Martić je osuđen na tri decenije zatvora. Istog dana, u zapadnoj Slavoniji, hrvatska vojska je ubila 281 Srbina, 500 ranila, 18 hiljada proterala, a zbog toga Haški tribunal nije još uvek izrekao ni jednu osuđujuću presudu protiv Hrvata. Komandant muslimanske vojske u Srebrenici, Sefer Halilović, odgovoran za ubistvo više od 3,5 hiljade Srba, za potpuno uništavanje više od 140 srpskih sela, oslobođen je bilo kakve odgovornosti i pušten je na slobodu. U isto vreme, potpredsednik Republike Srpske, Biljana Plavšić, žena koja je ni kriva ni dužna učestvovala u tom ratu, nije izdala nijednu vojnu komandu, osuđena je na 11 godina zatvora. Predsednik parlamenta Republike Srpske, Momčilo Krajišnik, koji u ratu nije izdao nijednu vojnu naredbu, čiji parlament nije doneo nijednu odluku koja je suprotna međunarodnom pravu i zakonima bivše Jugoslavije, osuđen je na tri decenije zatvora. Ali zato protiv Sefera Halilovića, komandanta muslimanske vojske koja je samo u Sarajevu ubila 5.000 srpskih civila, nije uopšte optužen za zločin nad Srbima. Poslednji primer koji ću vam navesti je primer Vojislava Šešelja i Ramuša Haradinaja. Vojislav Šešelj je optužen zbog toga što je držao zapaljive političke govore u vreme rata. Zamislite koji zločin. Ramuš Haradinaj optužen zbog toga što je učestvovao i direktno izvršio nekoliko stotina ubistava. Obojica se predala Haškom tribunalu. 51/1 BD/IP 20,30-20,40 Vojislavu Šešelju za osam godina nije dozvoljeno da za jedan jedini minut, do početka suđenja, u toku suđenja, izađe na slobodu, čak ni u vreme sahrane majke, a Ramušu Haradinaju je dozvoljeno da izađe na slobodu, da se čovek bavi politikom i na kraju oslobođen odgovornosti. Da završim. Umesto da kažete – dosta, stop ovoj haškoj tiraniji, stop sramnoj saradnji sa Haškim tribunalom, stop ponižavanju Srbije, vi predlažete da mi izglasamo da građani Srbije ovu sramnu saradnju u 2011. godini plate sa 44 miliona dinara.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite potpredsednice.
Hvala vam, gospođo predsednice. Gospođo ministar, ovo je skandalozno zaista, da mi moramo i u 2011. godini iz džepova siromašnih građana Srbije da izdvajamo po ovoj poziciji specijalizovanih usluga i ugovora novac za prevođenje i harmonizaciju sa zakonima EU. Srpska radikalna stranka je izričito protiv ulaska u EU i mi verujemo da će u 2011. godini taj procenat građana Srbije koji slede takav naš stav biti veći. Moram da vas podsetim da najnovije istraživanje iz oktobra meseca pokazuje da je sa 70%, sa koliko ste se hvalili u kampanji 2008. godine, ta podrška je sada 44% od ispitanih. Ta iluzija o tome da nas tamo čeka bolji život jednostavno više ne može da prođe kroz normalnog čoveka, koji je sve siromašniji, bez posla i koji zna da su nam države članice EU otele teritoriju, odnosno da nam otimaju Kosovo i Metohiju i da se na tome neće zaustaviti. Imam jedno konkretno pitanje i time ću završiti, za vas. Da li vam je poznato koliko do sada košta opremanje tzv. Srpske kuće u Briselu, koja je tik u sklopu naše ambasade, s obzirom na to da mi raspolažemo nekim informacijama da je celokupno opremanje Srpske kuće bilo sa nameštenim tenderom ili tenderom po pozivu za osobu koja je bliska Božidaru Đeliću, potpredsedniku Vlade za evropske integracije? Radi se o opremanju u smislu nameštaja i svega onoga što je potrebno za jedno takvo zdanje, a inače mi verujemo da Srbija nikada neće ni ući u EU, što se nas tiče i našeg predsednika, koji je danas najveći antiglobalista i pobornik takve politike protiv NATO i EU. Onda je besmisleno da više pljačkate građane Srbije na ovakav način, a pogotovo za tu tzv. Srpsku kuću u Briselu. Hvala.
Na član 7. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo sam pomenuo u načelnoj raspravi. Gospođo Dragutinović, mi od vas tražimo, i ovim smo vam stvorili preduslove, da u 2011. godini ukinete Kancelariju za decentralizaciju, odnosno, izvinjavam se, kancelariju, ne znam više ni kako se zovu, ko zna ko se sve decentralizacijom i regionalnim razvojem bavi u Srbiji, Kancelarija za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja. I nije tačno da smo mi doveli u pitanje funkcionisanje nego smo skinuli gotovo sve što može da se skine sa pozicija zgrade i građevinski objekti, usluge po ugovoru i čini mi se tamo transferi ostalim nivoima vlasti. Pitam vas, gospođo ministar, i vaše kolege, pošto očigledno vidim da sve znaju i sufliraju, da li znaju ko se sve danas bavi regionalnim razvojem u Srbiji? Da li znaju da vam nabroje, što sede tu? Ne znaju ni oni, ne zna niko. Bavi se Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, pa se bavi ova kancelarija, pa se bavi Kancelarija koordinacionog tela za Preševo, Bujanovac i Medveđu, pa se bavi Kancelarija za ekonomski razvoj itd. To je bivša Kancelarija za razvoj malih i srednjih preduzeća. Nikada većeg regionalnog razvoja u Srbiji od 1990. godine nije bilo od kako ste se vi dohvatili bavljenja poslom uravnoteženog regionalnog razvoja Republike Srbije. Vi ste ovde napisali, gospođo Dragutinović, odnosno oni koji su ovo pisali, pazite – smanjiće se mogućnost za angažovanje stručnih usluga lica na pripremi programskih i planskih dokumenata koji se odnose na održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja. Gospođo Dragutinović, ko se bavi izradom planskih i strateških dokumenata? Bavi se Ministarstvo, odnosno Agencija za prostorno planiranje, pa ste vi, gospođo ministre, iz Vlade poslali ovde jedan dokument koji je ova skupština u jednoj vrlo odvratnoj političkoj atmosferi usvojila, a to je Zakon o regionalnom razvoju. Vidite, njime ste predvideli regionalne razvojne agencije, koje će se baviti razvojnim dokumentima i regionalnim održivim razvojem, ali neće biti finansirane iz budžeta Republike Srbije. Znate li, gospođo ministar, koliko ste akreditovali regionalnih razvojnih agencija do sada? Novu niste ni jednu. I ako ste akreditovali, akreditovali ste one koje su postojale i bez ovog zakona, a ponavljam, regionalne razlike u Sribji nikada nisu bile veće. Evo vam dobra šansa da u 2011. godini ovu kancelariju ukinete. Nismo ovde ukinuli plate, ostavili smo mogućnost da te ljude rasporedite u okviru državne uprave, koji vam trebaju i od kojih imate koristi. One od kojih nemate koristi pošaljite u penziju, isplatite im otpremnine, ali ćete za sve naredne godine budžeta i generacija jedan balast skinuti sa leđa. Pokažite volju, podržite predlog SRS, a regionalnim razvojem nek se bavi ministarstvo, ako ga ne ukine u rekonstrukciji Vlade.
Na član 1. stav 7. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Izvolite, gospodine Munjiću.
Amandmanom na član 7. stav 1. traženo je smanjenje određenih novčanih sredstava koja su predviđena za rad osnovnih tužilaštava i to smanjenje novčanih iznosa koja apsolutno ne utiču na rad ovih organa. Tako je traženo u stavu 1. da se u bruto iznosu izvrši smanjenje od 13 miliona i 423 hiljade dinara, a pored ovoga još je traženo da se u stavu 2. razdeo 8. na ekonomskoj klasifikaciji materijal 426 sa 28 smanji na 20 miliona, za osam miliona dinara, a istovremeno da se ekonomska klasifikacija 423 usluge po ugovoru sa 15 smanji na 10 miliona dinara, dakle, u bruto iznosu od pet miliona dinara. Ovde je traženo u stvari smanjenje onih simpozijuma, smanjenje kongresa, smanjenje svih onih susreta i svih onih veš mašina za pranje para u pravosuđu. Mi smo tražili ovim amandmanom uštede na onim stavkama koje apsolutno ne utiču na rad tužilaštva kao državnog organa. Vi kažete da bi smanjenje uticalo na rad ovih organa. Kako to ušteda na uslugama po ugovoru ili ušteda na materijalu ugrožava rad osnovnog javnog tužilaštva. Sada ću vam reći šta ugrožava rad tužilaštva. Rad tužilaštva kao i ostalih pravosudnih organa ugrožavaju korupcija u radu ovih organa koja je jako prisutna u pravosudnim organima i to mnoga istraživanja su pokazala. Zatim, držanje predmeta u fiokama po godinu, dve i više dana i to je konstatovano, zatim, rad po partijskim nalozima. To je rak rana našeg pravosuđa i našeg pravosudnog sistema. Dalje, rad tužilaštva ugrožava najviše nakaradna i ova kvazi reforma pravosudnog sistema. U tom grmu, gospodo iz Vlade, tražite zeca, a nikako ne na uštedama na materijalu, na uštedama na uslugama po ugovoru. Kako uopšte očekujete da ti državni organi, mislim na tužilaštva, na te organe, rade svoj posao kao nezavisni organi, onako kako im to Ustav i zakon nalažu, kada vam oni sami poručuju da iz jednog kršenja Ustava vi ovim reformama sada koje radite ulazite u još veće kršenje Ustava. Jadna je takva reforma pravosudnog sistema. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS već po određenoj inerciji godinama traži smanjenje budžetskih rashoda, s obzirom na ogromne probleme u monetarnoj finansijskoj i ekonomskoj sferi. Jedan od vidova smanjenja, ono što godinama kroz amandmanske oblike tražimo smanjenje jeste smanjenje kroz ugovore o delu, specijalizovane usluge i sve drugo tamo gde nema posebno naglašenog značaja u smislu smanjenja koje će imati negativne implikacije, a posebno ne radimo to u smislu smanjenja ličnih zarada. Ono što je bitno sa aspekta vlasti, da se svi ti naši amandmani odbijaju. Šta je suština tih amandmana? Štednja. Ono što je zahtev SRS jeste da u svakom državnom organu, u svakom obliku državnih institucija jeste da idemo sa smanjenjem, da bi na kraju taj deficit budžeta bio što manji. Od 2006. godine, kada je skočio deficit sa 13 milijardi, sada smo dogurali preko 20 milijardi. Neću se tu zaustaviti. U 2011. godini, s obzirom na makroekonomsku politiku koju planira ova vlada, taj deficit mora biti daleko veći. Zbog toga su naši zahtevi idite u štednju, kao što to čini celokupan savremeni svet. Iz sredstava informisanja možemo saznati da gotovo cela evropska unija ide u štednju, donose srednjoročne planove na četiri godine, pet godina. Jedino ova država, koja je siromašna država, ne ide u štednju. Zbog čega? Zbog toga što vlast ne želi da štedi. To je osnovna suština i to je štetno. Zbog toga kažemo da ovo nije štedljiv budžet, ovo je rasipnički budžet i građani Srbije će doći u poziciju da neće dobiti sve ono što je predviđeno u smislu rashoda iz ovog budžeta. Hvala.
Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Lidija Vukićević.
Sve ove amandmane koje podnosi SRS to jest opozicija gledam kao jednu konstruktivnu saradnju između pozicije i opozicije. Čini mi se da ovo aktivno učešće SRS tj. opozicije sa ovolikim brojem amandmana bi trebalo da ima odjeka i da se mnogi od ovih amandmana usvoje, da Vlada i ovi koji su dali Predlog zakona o budžetu bi trebalo da imaju sluha i da se mnogi amandmani usvoje, s obzirom na to da se svi borimo za bolji život građana u našoj zemlji. SRS predlaže da Ministarstvo spoljnih poslova diplomatsko-konzularnom predstavništvu smanji budžet koji je predviđen za ovu godinu. Budžet koji je namenjen da se koristi je određen za nabavku materijala i opreme za rad, tekuće popravke i održavanje. Smatramo da se novac, koji je predviđen za to, podrazumeva i da tu ne bi trebalo da bude diskutabilno da li se taj novac za takve stvari odvaja. To su elementarne stvari za koje se novac odvaja, ali bi shodno velikim izdacima i shodno velikim zaduživanjima naše zemlje trebalo da se ovaj budžet smanji da se ne bismo zajmili od stranih banaka jer smo već u velikim dugovima. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Još koliko je vremena ostalo poslaničkoj grupi? (Predsednik: Ostalo je još 16 minuta.) Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 7. tačnije na razdeo 15 koji se odnosi na sredstva koja su izdvojena za MUP. Cilj ovog, a i svih ostalih amandmana koje je podnela SRS na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu je smanjenje projektovanog deficita koji je ogroman i koji iznosi 120,5 milijardi dinara, odnosno, da bi građani shvatili koliko će se Srbija zadužiti tokom ove 2011. godine, čitavih milijardu i 150 miliona evra i tako iz godine u godinu, dok jedne godine ne dođemo u situaciju kao Grčka, samo što nama neće niko da priskače u pomoć, posle čega sledi bankrot države. Amandman koji sam podneo mogao bi da državi uštedi čitavih 510 miliona dinara. Amandmanom se predlaže umanjenje sredstava za ekonomsku klasifikaciju u okviru ovog razdela 15 koji se odnosi na MUP i to: troškovi putovanja za 60 miliona dinara, za usluge po ugovoru za 10 miliona, tekuće popravke i održavanje za 60 miliona dinara, za materijal za 300 miliona dinara i za novčane kazne i penale po rešenju suda od 50 miliona dinara. Ako se uzme u obzir da ukupna sredstva opredeljena na MUP iznose skoro 53 milijarde dinara, onda ova ušteda od 1% ukupnog iznosa za MUP je apsolutno prihvatljiva i lako je sprovodiva. Vlada u obrazloženju za odbijanje amandmana, između ostalih obrazloženja, objašnjava konkretno ekonomsku klasifikaciju 426 – materijal i to novčani iznos od 2,5 milijardi dinara, pa kaže da su 2,5 milijarde dinara potrebne za plaćanje goriva i troškove nabavke odnosno zamene uniforme za policajce. Ako je za tu namenu, onda će policija videti neku korist od ovog budžeta, međutim u sledećoj rečenici u obrazloženju sve to na neki način poništavate i umesto kompletnih uniformi kažete – izvršiće se zamena samo najoštećenijih delova. Postavljam pitanje kako će taj policajac izgledati na ulici, po vašoj zamisli, u novoj bluzi sa izlizanim ili izbledelim pantalonama ili obratno? Ako ste već planirali trošenje sredstava za uniforme, onda i za tu namenu potrošite, umesto što ćete dozvoliti da se policajci šetaju ulicama Srbije šareni kao papagaji.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman koji je podnet na član 7. stav 2. razdeo 16 funkcija 360 i kojim je predviđeno smanjenje novčanih sredstava u iznosu od 288 miliona dinara, a tiče se ekonomskih klasifikacija kao što su stalni troškovi i troškovi putovanja, usluge po ugovoru, specijalizovane usluge, tekuće popravke, održavanje, materijal itd, što nisu neke transparentne ekonomske klasifikacije, nije prihvaćen iz razloga što predlagač zakona smatra da bi se time ugrozilo funkcionisanje BIA Da možda pravo pitanje bude jeste – šta to zapravo BIA danas radi, jer ako štiti Srbiju od političke špijunaže, to deluje prilično neuverljivo, pošto je državna politika Srbije u proteklih deset godina takva da jednostavno nema šta da se štiti? Ako je taj novac potreban da bi Srbiju štitio od privredne i naučne špijunaže, to onda deluje još neozbiljnije, jer Srbija praktično jedva da ima nekakvu privredu, a njen taj najmoćniji deo svakako nije u rukama države, nije u rukama domaćih privrednika, pa naravno da nema nikakvog razloga da naša država štiti imovinu stranih vlasnika. To je njihova briga. Ako je možda novac potreban da bi štitili vojne tajne, složićete se da teško da uopšte danas postoji nešto što strane obaveštajne službe ne znaju. Možda je potreban novac da bi se uključili u suzbijanje organizovanog kriminala, ili bolje rečeno, privrednog kriminala, jer podsetiću da je proteklih godina, što je prilično interesantno, služba u punom kapacitetu bila uključena u taj sistem praćena i, rekao bih, zloupotrebljavanja privatizacije. Sve vreme je pratila u kakvom je stanju kompanija, kako funkcioniše organizovani kriminal unutar nje, ko su ponuđači na licitaciji, kakve su njihove ponude, kako se kreću itd. i onda kada se kupac ili neka strana delegacija pojave na mestu licitacije posao službe je da zna svaki njihov korak, da prati njihovo kretanje, da snimi sadržaj torbi itd. U principu se operativci upoznaju sa ponudama potencijalnih kupaca i stiču određenu prednost za sebe ili bolje rečeno za tajkune ili političke moćnike kojima su bliski i na kraju krajeva u svim tim privatizacijama cilj jeste bio zadovoljenje političkih apetita, pa ću tako samo podsetiti srpsku javnost na nešto što je BIA ili nikada državna bezbednost iznedrila u ovoj fazi svog poslovanja, kao što su recimo bili Nenad Đorđević, vlasnik BTC, luksuznih hotela u Beogradu i Budvi, ostrva Sveti Nikola u Crnoj Gori, fakulteta za menadžment malih i srednjih preduzeća, akademija za diplomatiju i bezbednost ili možda bivši šef beogradskog centra državne bezbednosti, vlasnik "Univerzal holdinga", Mašinske industrije "Panonija" iz Inđije, "Kaštela" iz Ečke, Trgovinskog preduzeća "Tamiš" iz Sečnja, Preduzeća za proizvodnju konfekcije "Žako" iz Žagubice itd. Interesantno je da angažman u službi nije imao nikakve veze sa njihovim ličnim i poslovnim uspehom ili je možda novac potreban da bi BIA mogla da se bavi time što inače rade opštine pa da izdaje razno-razna uverenja kako ko i za šta zatraži. Smatramo da bi prihvatanjem ovog amandmana bile pošteđene pare koje bi mogle da se koriste za nešto korisnije za obične građane, npr. za bolju zaštitu od požara, nesreća i sličnih zbivanja, a ako bi uspeli to, ako bi uspeli da izgradimo jednu državu koja je privredno uspešna i koja svojim građanima obezbeđuje posao, kvalitetno zdravstvo, obrazovanje, pravnu sigurnost, onda svakako ne bismo bili izloženi riziku da nas neko špijunira ili napada, pa samim tim bi i ovaj amandman imao logično opravdanje. Zahvaljujem se.
Ostalo vam je još 12 minuta i 15 sekundi. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Gospodin Milan Nikolić se javio.
Podneo sam amandman na član 7. i stav 1. gde se iznos od 818 milijardi zamenjuje sa 815 milijardi i u stavu 2. razdeo 22, funkcija 450, klasifikacija 451 sa 16 milijardi se zamenjuje sa 13 milijardi. Suština ovog amandmana, kao što su i moje kolege iz radikalne stranke rekli, da se umanji deficit. Naime, u ekonomskoj klasifikaciji 451 to su subvencije koje su prvenstveno namenjene za železnicu Srbije, a što je karakteristično da će se koristiti prvenstveno za isplatu plata zaposlenih. Samo jedan deo od tri milijarde i 100 miliona biće korišćen za isplatu dugova prema EPS, da bi se isplatila struja. Zaposleni u železnici, a njih je oko 15.000 nezadovoljni su svojim statusom, odnosno sa njihovim platama koje su po 31.000 prosečna i traže da im se plate povećaju za najmanje 10%, a da se to reguliše iz subvencija. Rešavanje tih problema plata subvencijama ne može doneti nikakvo pravo rešenje jer je to samo trenutno rešenje a nikako dugoročno. Ovaj budžet je odraz lošeg rada Vlade RS i neće doprineti razvoju privrede i ostvarivanju novih radnih mesta. Zanimljivo je da su subvencije za plate i za plaćanje dugova u železnici blizu subvencija koje se odnose na poljoprivredu, a znamo šta znači poljoprivreda u ovoj situaciji kada je Srbija u krizi. Te subvencije su često podložne i zloupotrebama. Primera radi kod subvencija za veštačko đubrivo Vlada daje 10.000 dinara i odredila je da će da finansira i subvencionira oko 10.000 tona na nivou godine i opredelila da fizička lica, odnosno gazdinstva mogu koristiti najmanje 20 tona, a najviše 150 tona. U mom regionu se postavlja pitanje u Arilju i okolo, ne postoji ni jedno gazdinstvo koje može da potroši 20 tona, a kamo li 150 tona. Pojave se oni koji imaju pare i iskoriste popunjene formulare. Samo na jednom dobro popunjenom formularu može da se ostvari zarada od milion i po, a to je blizu 15.000 evra. Hvala.
Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom se traži smanjenje rashoda izdataka za nabavku nefinansijske i finansijske imovine. Odnosi se na razdeo 23, funkcija 460, ekonomska klasifikacija 612 mašine i opreme. Cilj amandmana je smanjenje budžetskog deficita. Ova sredstva su namenjena Ministarstvu za telekomunikacije i informaciono društvo. Nelogičnost ovolikog izdvajanja za ovo ministarstvo postaje očiglednija kada se zna namera Vlade da proda "Telekom". Kome su ova sredstva namenjena? Da li to Vlada želi da budućem kupcu ponudi bolju opremu na račun obveznika Srbije. Osim toga, kako smo mi to informaciono društvo kada se najavljuje veće oporezivanje računara? Podsećam da je juna 2007. godine tadašnja Vlada prihvatila amandman predsednika Skupštine Olivera Dulića da se oporezivanje računara i računske opreme smanji sa 18 na 8%. Poznato je da je Dulić u Subotici imao ili još uvek ima firmu za promet računara i računarske opreme, pa je bio veoma zainteresovan za smanjenje poreza kako bi povećao promet i prihode. Međutim, tada je budžet mogao bez poreza na računare, a informaciono društvo nije bilo prioritet Vlade. To što smo po broju računara i njihovom korišćenju među poslednjim zemljama u svetu nikoga nije briga. Još je navodno i Zoran Đinđić pregovarao sa vlasnikom "Majkrosofta" o umrežavanju svih u RS. Međutim, vlasnik je došao, pokupio novac za korišćenje softvera korisnika i otišao. O umrežavanju ni govora. I dalje ćemo za sve što nam treba ići na šaltere. Ista je i situacija sa fiksnom telefonijom. Taj izum iz 19 veka mnogi nemaju ni u 21 veku. Ako Ministarstvo za telekomunikacije dozvoljava "Telekomu" da sponzoriše sve i svakog, čemu ovolika izdvajanja iz budžeta? Neka izvrši bolju i pravičniju preraspodelu u okviru ovako umanjenih izdvajanja pa će i sa manjim sredstvima moći da obavlja funkciju za koju je nadležan.
Na član 7. amandman je podneo Srboljub Živanović, kome dajem reč.
Dame i gospodo poslanici, poštovani građani Srbije, podneo sam amandman na član 7. razdeo 25, vezano za Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj. Na Odboru za nauku i tehnološki razvoj mislim da je jedini odbor koji se sastao i raspravljao o raspodeli koja je vršena, a to je 11 milijardi, koliko je ostavljeno za Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj, a u stvari prilikom diskusije i svih relevantnih činioca koji su tražili od predsednika države, predsednika Skupštine, a to Srpska akademija nauka i umetnosti, Nacionalni savet za naučno-tehnološki razvoj, Zajednica instituta Srbije i Konferencija univerziteta Srbije da ova cifra bude negde oko 14,5 milijardi. To bi, u stvari, bilo dovoljno da se izvrši projekat, a to je strategija razvoja, naučno-tehnološkog razvoja u periodu 2010. do 2015. godine. Međutim, ovim svojim amandmanom hteo da određene stavke koje su vezane za specijalističke troškove da se smanje, da bi na neki način, ova cifra od 11, 5 milijardi koliko je određeno za Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj, da bi se moglo poboljšati. Dobro znamo da su projekti koje su Vlada i ministarstva zacrtali je četiri hiljade novih projekata, četiri hiljade novih istraživača, potrebno finansirati, odnosno dobro znamo da je 1.700 takvih naučnih mladih istraživača uključeno u ovaj projekat. Ako dođe do smanjenja ove cifre, sigurno da ovaj istraživački projekat koji je sebi zacrtao put jeste četiri hiljade, a to je nemoguće ostvariti. Dobro znamo da bez nauke, da bez istraživačkih centara nema perspektive ni u privredi ni u ekonomiji zemlje. Sami dobro znate da instituti koji su postojali pri velikim centrima, pri velikim gigantima su uništeni. Ovi instituti koji su bili pri državi i pri Vladi, oni danas, nažalost, ne funkcionišu. Dobro znamo šta se radi sa jednim od najvećih instituta, tj. sa Institutom "Vinča" i njemu sličnih instituta. Smatram da bi trebali da prihvatite ovaj moj amandman. On, u stvari, ide ka realizaciji da se ovi projekti mogu u 2011. godini realizovati, odnosno da se ova strategija koja je zacrtana od 2010. do 2015. godine može realizovati. Hvala vam.
Narodni poslanik Nada Kolundžija.
Poštovana predsednice, uvažena gospođo ministarka, zaista sada ne razumem, pažljivo pratim sadržaj svakog amandmana i argumentaciju. Ono što mogu da kažem jeste da amandmani kojima se tako paušalno skida ovde - onde, bez ikakve ideje šta to konkretno znači i kakve su posledice. Dakle, raznim državnim institucijama se samo tako odokativno skidaju sredstva, bez da postoji nekakva argumentacija, zašto neko misli da su ta sredstva prevelika upravo na tim stavkama? Ovo je posebno zanimljivo, pošto onaj ko ne zna šta se radi u ovom amandmanu, pomislio bi da je prethodni govornik tražio povećanje budžeta za naučno-istraživački rad. On je svojim amandmanom tražio smanjenje. U članu 7. stav 1, tako glasi amandman – iznos od 818 miliona, i već ne znam koja je cifra dalje, smanjuje se na 813 miliona. Sledeći iznos jeste da se smanjuje cifra od 10 miliona na pet miliona, iznos od 18 miliona na 13 miliona. Prosto, samo da ne bi bilo obmanjivanja javnosti, da bi ljudi znali o čemu se ovde zapravo radi. Predsednik Odbora za nauku, logično bi bilo da se na Odboru skupštinskom zalaže za povećanje budžeta za nauku, a ne za smanjenja budžeta za nauku. Ako se već zalagao za smanjenje budžeta, jer je podneo takav amandman onda nije korektno da ovde sada tvrdi da se on zalagao za povećanje budžeta za nauku i naučno-istraživačko rad. Sadržaj njegovog amandmana dokazuje da se on zalagao za smanjenje ovog budžeta. Hvala.
Narodni poslanik Srboljub Živanović.
Hvala. Gospođa Nado, verovatno mene niste razumeli ili me niste pratili. (Predsednik: Samo se nemojte obraćati gospođi Kolundžiji, nego parlamentu.) Izvinjavam se. Sigurno me niste razumeli kada sam hteo reći da se obični troškovi mogu usmeriti u troškove koji su vezani za naučne projekte. Ovde jesam napisao koliko smanjenja iznosi, po određenim stavkama koje se kreću negde otprilike oko pet milijardi, ali u želji, vi dobro znate da smo uzeli od razvojne Evropske banke kredit od 200 miliona, da bi se izgradili stanovi i da bi se kupila oprema. Zato sam želeo da poboljšam sa svojim amandmanom, da ova sredstva mogu da se iskoriste na osnovu onih četiri hiljade projekata koji treba da budu primenjeni, odnosno da tih četiri hiljade istraživača bude uključeno u ovaj rad. Ako vi vidite po ovim sredstvima da se izdavanje BDP kreće od 0,3% do 0,4%. Odnosno cilj odbora je bio da do strategije razvoja od 2010. godine do 2015. godine taj procenat bude 1%. Dobro znamo da razvojna privreda ne može da postoji i ne može da sebe u ovom momentu nađe bez adekvatnog inženjerskog puta, odnosno bez razvoja unutar instituta i naučne tehnologije. Hvala vam.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Ukoliko pretpostavimo da je vaša namera bila takva kao što sada pokušavate da objasnite, onda je ovaj amandman pogrešan. Ako vi samo smanjujete sa pojedinih stavki, pretpostavka je da se ta sredstva upućuju na neke druge stavke koje bi podrazumevale podsticaj mladim naučnicima, naučno-istraživačkim projektima. Amandman kojim se samo skidaju, smanjuju iznosi u budžetu Ministarstva za nauku, znače samo da onaj koji je podneo taj amandman se zalaže da se u tom budžetu nađe manje para.
Gospodin Zoran Mašić po amandmanu. Mislite repliku? Nema osnova za repliku. Gospodin Mašić po amandmanu.
Gospođo predsednice, dozvolite mi da kao predstavnik opozicione stranke kažem da ovaj amandman stvarno nema smisla, upravo zato što neko ko je predsednik Odbora za nauku i tehnološki razvoj predlaže umanjenje za pet milijardi sredstava za naučno-istraživački rad. Poznato je da novi istraživački ciklus i novi projekti istraživanja koji treba da traju četiri godine, počinju od 1. januara. Upravo na tim projektima treba da učestvuje i veliki broj mladih istraživača. Prvi put se u poslednjih nekoliko godina povećavaju sredstva za naučno-istraživački rad jer upravo na ovim projektima prijavljen je veliki broj mladih istraživača i ovo je jedinstvena prilika da se upravo finansira naučno-istraživački rad mladih istraživača i da to bude i podstrek za ostanak upravo tih mladih nadarenih ljudi u našoj zemlji i da ostanu na našim institutima i fakultetima. Pozicija sa koje se isplaćuju ta sredstva u Ministarstvu za nauku je upravo ova ekonomska klasifikacija 424 i ona se deklariše kao specijalizovane usluge. Znači, to je pozicija s kojih su se i u prethodnim godinama isplaćivala sredstva za naučno-istraživački rad i ona su bila prošle godine negde oko 10 milijardi. Sada je predloženo da se od strane ministarstva i Vlada je to prihvatila i mi poslanici ove stranke apsolutno smo to i u načelnoj raspravi podržali i mislim da svako treba da podrži da se u ovoj državi investira u nauku, a to je isto kao investirati u privredu i da sada neko ko je predsednik odbora matičnog predlaže da se ta sredstva smanje za taj iznos, mislim da stvarno to nema smisla i nema nikakvog opravdanja i najverovatnije nerazumevanje pozicije u budžetu, a ponovo kažem, sa ove pozicije se isplaćuju sredstva za naučno-istraživački rad i kroz to finansiraju svi projekti i svi istraživači u svim naučno-istraživačkim ustanovama u ovoj državi. (Srboljub Živanović, sa mesta: Replika.)
Nema osnova za repliku. Vi ste svoj stav izneli. Na član 7. amandman su zajedno podneli Milan Lapčević i Aleksandar Pejčić. Izvolite, po Poslovniku. Ko se javlja? Gospodin Živanović, izvolite.
Gospodin me je pogrešno razumeo, odnosno verovatno da nije slušao moju diskusiju o kojoj sam govorio, vezano za budžet i za izdvajanje za Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj, gde smo na Odboru za nauku jednoglasno prihvatili povećanje od 14,5 milijardi. Ali, vi iz pozicije ste smanjili na 11,5 milijardi. Znači, minus je dve milijarde. (Predsednik: Samo recite koji član Poslovnika reklamirate, molim vas.) Član 107. Izvinjavam se, nisam rekao. (Predsednik: Dostojanstvo Skupštine. Čime je narušeno?) Prema tome, dotični gospodin trebalo je da vodi računa o svojim veterinarskim, odnosno poljoprivrednim uslugama, a da u stvari ne u ovom momentu kada želi da ukaže na nauku i tehnološki razvoj, da od četiri hiljade novih projekata koji treba da donese zemlji poboljšanje, to je u stvari bio i cilj da se spreči odlazak mladih stručnjaka iz ove zemlje, odnosno da se omogući da oni koji su otišli iz zemlje, koji se nalaze u dijaspori da mogu da se vrate u zemlju sa novim znanjem, sa novim naučnim dostignućem, da mogu da pomognu, odnosno da ti ljudi obezbede jedan prosperitet ovom društvu. Zato je i cilj bio da se uzme ovaj kredit od Evropske razvojne banke da se izgrade stanovi za mlade stručnjake, jer vi dobro znate, ti mladi ljudi ne pitaju za plate, ali ipak im treba omogućiti dostojan život. Hvala vam.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč. To će biti kraj, nećemo biti više u prenosu.
Poštovana predsednice, uvažena gospođo ministarka, očigledno je da podnosilac amandmana ne zna šta je svojim amandmanom hteo. Dakle, nema nikakve zabune među onima koji ovaj amandman čitaju tako da je on tražio smanjenje budžeta za naučno-istraživački rad. Dakle, to je potpuno jasno iz amandmana. Žalosno je samo što je to predsednik skupštinskog odbora za nauku.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto više nismo u direktnom prenosu, nastavljamo sa radom sutra u 10,00 časova. Zahvaljujem na učešću u raspravi.