Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Prvu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 183 narodnih poslanika. Podsećam vas da je, članom 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutno najmanje 126 poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Molim vas da proverite kako ste postavili kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, utvrđeno da jeu sali prisutno 128 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 126 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Molim vas, prijavite se ako neko želi reč. Gospodin dr Slobodan Samardžić, zatim gospodin Markićević. Morate ponovo da se prijavite, gospodine Samardžiću, molim vas. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, 11. septembra ove godine potpisan je Protokol o političkoj saradnji između MUP -a Srbije i Euleksa. Ovaj protokol je potpisan u velikoj tajnosti, daleko od očiju javnosti. Javnost do danas nije obaveštena o sadržaju toga protokola, sem preko jednih dnevnih novina, koja je svojim kanalima došla do ovog protokola. Ovde, u sadržaju, u najmanju ruku uznemiravaju dve stvari. Jedna je pominjanje prekogranične saradnje i granične kontrole, gde Protokol dopušta da se pojam ''granice'' podrazumeva i razume u međunarodno pravnom smislu. Dakle, kao granica dve države. Drugi problem je taj, što protokol utvrđuje, da dve strane razmenjuju svoje informacije o odgovarajućim zakonima, zakonima iz oblasti bezbednosti. Prema tome, Protokol priznaje zakone Kosova kao nezavisne države. Moje pitanje jeste – da li će ova skupština imati prilike da se izjasni i da razgovara o ovom problemu? Ovo je jedan veliki presedan u unutrašnjim odnosima. Kosovo je faktički, a sada se i formalno, preko Protokola, priznaje kao nezavisna država, Skupština se o tome ne izjašnjava. Marginalno se u javnosti čuje po koja reč o tome, ali Srbija kao da ćuti i kao da ne primećuje ovaj problem. Pitanje je, dakle, za predsednicu Skupštine i za ministra unutrašnjih poslova, da li će i kada će Skupština o ovome raspravljati? Drugo pitanje, koje hoću da postavim, vezano je za inicijativu DSS-a za predlog dat ovoj skupštini da se razmotri Zakon o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine. Ovaj predlog zakona DSS je podnela 18. aprila, 11. maja na Odboru za ustavna pitanja imali smo priliku da razgovaramo sa predsednicom Skupštine koja nam je rekla da, do tada, nije došao predlog na dnevni red Skupštine zato što ga razmatra Vlada. Prošli su svi poslovnički rokovi, iz članova 140. i 141. Poslovnika Narodne skupštine, da Vlada ovo razmotri i davno, još krajem juna i početkom jula meseca, trebalo je da se na Skupštini nađe ovaj predlog zakona DSS -a . Nas u ovom trenutku ne zanimaju razmirice unutar DS oko statuta Vojvodine. Dakle, te svađe na relaciji Beograd – Novi Sad, različita tumačenja, zbunjivanja javnosti u vezi sa tim pitanjem, najavljivanja da će statut biti donesen u drugoj polovini oktobra ili u prvoj polovini novembra. To sve nas u ovom trenutku ne zanima. Nas zanima naše pravo da damo predlog zakona i da se taj predlog tolerantno i u skladu sa Poslovnikom uvrsti u raspravu Skupštine. To je ono na šta imamo pravo, na čemu insistiramo. Znači, ovaj predlog zakona se mora naći na sednici Skupštine. Pitanje za gospođu predsednicu Skupštine je – kada će on biti stavljen na sednicu ove skupštine? Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Gospodine Samardžiću, u odgovarajućoj proceduri svako pitanje, naravno, može se naći na dnevnom redu. Ona pitanja za koja smo zainteresovani da imamo stav Vlade, ne mogu biti razmatrana dok nemamo taj stav, posebno, kada se radi o pitanjima od velikog značaja za državnu i nacionalnu politiku naše zemlje. Što se tiče vašeg prvog pitanja, proceduralno, ako se steknu uslovi i pokrene se pitanje u skladu sa procedurom predviđenom Poslovniku, apsolutno je prihvatljivo da svaka tačka dođe na dnevni red. Reč ima, gospodin Miroslav Markićević.
Poštovana predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, Poslanička grupa Nove Srbije traži obaveštenja od sledećih državnih funkcionera: od vas, gospođo predsednice, gospodina predsednika Vlade, gospodina ministra unutrašnjih poslova, gospodina ministra za kulturu i informisanje, Odbora za rešavanje sukoba interesa, Saveta za borbu protiv korupcije i Agencije za borbu protiv korupcije, koja će, nadam se, startovati sa radom 1. januara. O čemu se radi? Dakle, od svih ovih navedenih funkcionera i funkcionerki tražim obaveštenje šta će oni da preduzmu posle ovoga što budem u ova četiri minuta izgovorio. Dakle, Velimir Ilić, predsednik Nove Srbije je 22.9.2009. godine, na konferenciji za novinare, prezentovao javnosti podatke godišnjih finansijskih izveštaja za period od 2005. do 2008. godine za sledeća preduzeća: „Multikom grup“, „Mekejn Erikson“, „Univerzal Mekejn“ i „Nova komunikejšns“. Izvor svih podataka je sajt Agencije za privredne registre. Agencija za privredne registre je državni organ. Gotovo da niko od medija nije objavio ove informacije. Neki su nam se izvinjavali da su pod pritiskom, da imaju decu, da imaju zaposlene i da ne smeju da objave ove informacije. Dakle, „Univerzal Mekejn“ i „Mekejn Erikson“, vlasnik oba ova preduzeća je Srđan Šaper, član predsedništva DS. Poslovni prihod „Univerzal Mekejn“ je 2005. godine iznosio samo 3.585.000, a za period od 2005. do 2008. godine celih 3.280.618.000 dinara. To znači da je u 2008. godini poslovni prihod ove kompanije bio uvećan za 52.000%. Broj zaposlenih u „Univerzal Mekejnu“ u 2008. godine bio je samo 26, a u „Mekejn Eriksonu“ 93. „Nova komunikejšns“, vlasnik ovog preduzeća je Nebojša Krstić, savetnik predsednika Republike Srbije Borisa Tadića i, zajedno sa Srđanom Šaperom, bivši član muzičke grupe „Idoli“. Broj zaposlenih u ovoj firmi je 2007. godine bio 1313, a 2008. samo 11. Ponavljam, ovo su podaci sa sajta Agencije za privredne registre. Preduzeće „Multikom grup“, vlasnici 50% ovog preduzeća su Dragan Đilas – 25% i Milica Delević-Đilas – 25%. Dragan Đilas je 2005. i 2006. godine obavljao funkciju direktora Narodne kancelarije predsednika Republike Srbije, 2007. godine je bio ministar bez portfelja u Vladi Republike Srbije, a 2008. stupio na dužnost gradonačelnika. Milica Delević-Đilas je direktor Vladine Kancelarije za pridruživanje EU. Poslovni prihod firme „Multikom grup“ je u 2008. godini bio uvećan za 231.000%. Da bih stigao u ovih pet minuta sve da kažem, trebalo bi da bude za pohvalu da neko tako uspešno sa 11 radnika toliki novac zaradi. Da ga predložimo za Nobelovu nagradu u ovoj ekonomskoj krizi. Šta je problem što se tiče Nove Srbije? „Nova komunikejšns“ i „Mekejn Erikson“ su tvrdile da nemaju monopol nad državnim klijentima i da je jedini takav klijent „Telekom Srbija“. Nama se gospodin Radujko već javio i pričao o nekim tenderima za koje on nije kriv. Međutim, na zvaničnom sajtu „Mekejn Erikson“ kao klijenti su navedeni: ''Klinički centar Srbije'', čiji je direktor Đorđe Bajec, predsednik Odbora za zdravstvo DS; KBC ''Bežanijska kosa''; JKP ''Parking servis''. Nakon konferencije za novinare koju je Nova Srbija održala 22.9, „Mekejn Erikson“ je sa svoje zvanične internet prezentacije uklonio spisak klijenata. Od 2005. do 2008. godine (hod ove četiri kompanije i pridruženih kompanija je 43 milijarde dinara, preko 500 miliona evra, a mi se borimo da napunimo budžet otpuštanjem radnika. Dakle, pitam sve vas, koje sam prozvao ovde, zaboravio sam Specijalno tužilaštvo za organizovani kriminal da provere ove podatke koji stoje na sajtu Agencije za privredne registre i da obaveste Skupštinu, Poslaničku grupu Nova Srbija i sve građane Srbije, za koje mislim da ih ovi podaci veoma interesuju, kako je moguće da neko sa 11 radnika toliki novac zarađuje? [[Aplauz.]]
U vašim pitanjima ima i institucija i pojedinaca koji su obavezni da prate navode koje ste vi izrekli. To bi bio moj odgovor. Gospođa Gordana Pop-Lazić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa SRS htela bi da postavi pitanje čitavoj Vladi, a naročito ministru prosvete i ministru finansija, a vezano za studentske proteste koje smo imali prilike da vidimo na ulicama Beograda. Nas je naročito potreslo ono što smo mogli da vidimo u rukama tih studenata, a to su parole – „prodajem bubreg za semestar“! Hoću da vas podsetim da smo na prošloj sednici usvojili Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Tada je ministar prosvete govorio o broju nepismenih u našoj zemlji. Iako smo svojevremeno govorili o tome da smo se sa tim izborili, nažalost, u 21. veku suočavamo se ponovo sa tim problemom, pa pitamo – da li smo zaista toliko bogata zemlja da možemo da se odreknemo svog akademskog potencijala, a sve zbog toga što od 2003. godine upozoravamo na to da nam ta „Bolonja“ neće doneti ništa novo. A, dozvolili ste da se ona tumači onako kako, već, kome odgovara – neki lutaju, neki je zloupotrebljavaju, a sve to ide po grbači naše dece i nas, roditelja, koji treba da platimo enormne školarine. Podsetiću vas da Arhitektonski fakultet traži 240.000 dinara za semestar za master studije, da to isto, recimo, u Austriji košta 300 evra, da to u Italiji košta 700 evra, a da ne govorim o tome kakva je platežna sposobnost i standard naših građana. Mi postavljamo konkretno pitanje: da li mi moramo svake godine u ovo doba da se suočavamo sa tim problemom ili to treba da se rešava mnogo ranije, pre nego što dođe vreme za upis, i da li je moguće da neko ko je dao sve ispite u jednoj godini ne može da promeni svoj status samofinansirajućeg studenta u budžetskog studenta? Koji su to aršini, kuda to vodi i zašto se vodi takva nakaradna politika? Dozvolićete, to je jedan od motiva tih studenata koji nisu na početku imali tu sreću da se upišu kao budžetski studenti, ali su svojim radom zaslužili da ih država podrži, recimo, na drugoj godini studija. Dakle, zašto se svima koji polože sve ispite u roku ne omogući da drugu godinu upišu u statusu studenata finansiranih iz budžeta i moramo li da čekamo oktobar mesec, pa svake godine se dešava slično, da taj problem razrešavamo? A pošto imamo državne univerzitete onda država treba neke stvari da uzme u svoje ruke. Jer, samostalnost univerziteta se ne ogleda u tome koliko će ko kome para da uzme, to zavisi od tržišta i potrebe za određenim profilom ili uslovima rada, koji nisu baš savršeni na našim univerzitetima, ili zavisi od jedne ozbiljne politike u obrazovanju, koja treba da nam bude i te kako važna? Ovako, imamo različita gledišta na to – ko, kad i za koje pare može da upiše master studije? I, pitam isto što pitaju studenti Tehnološkog fakulteta, Arhitektonskog fakulteta – šta su oni ako ne završe master studije? Niko i ništa! A zaslužili su i imaju uslove da studiraju, ali ne mogu samo zbog toga što nemaju toliko para. Ako ćemo da se povodimo time imaćemo zaista kvaziinteligenciju, imaćemo one koji su završili fakultete samo zahvaljujući tome što su mogli da plate, a brojne talente ćemo ostaviti bez univerzitetske diplome zbog toga, što, nažalost, oni i njihovi roditelji nisu imali novca. Srpska radikalna stranka podržava studente u njihovim naporima da se izbore za svoja prava, jer je to, pre svega, u interesu našeg društva. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Tomislav Nikolić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre vam želim srećno okupljanje. Nadam se da ste se naputovali, odmorili i da konačno možete da počnete da brinete malo i o državi. Vama hvala, gospođo Đukić-Dejanović, što nam rekoste da Vlada nije previše zainteresovana za velike državne probleme, pa tako i jedan problem od maja do danas drži nerešen, a zove se – prenošenje nadležnosti na AP Vojvodinu. Otkako ste vi, gospodo iz DOS, došli na vlast počela je rasprodaja Srbije za podršku budžetu i ona se nastavlja i dan-danas. Građani su u panici od novih zaduživanja, a vi se hvalite kako ste uspeli da dobijete milijardu ovde, milijardu tamo, pričam, u dolarima i evrima za podršku budžetu. Pitam gospođu ministra finansija – da li je pitala građane Srbije, da li ima njihovu saglasnost da se Srbija zadužuje za podršku budžetu, da se zadužuje a da nema izvore iz kojih će moći taj novac da vrati? Lako je obezbediti podršku 80 poslanika. Vas, baš, briga za ta zaduživanja. Svi ste se obezbedili i namirili. Ni nama iz opozicije nije loše kao što je građanima Srbije! Pitam vas, imate li hrabrosti da izađete pred građane Srbije pa da kažete – zadužujemo vašu decu da ne bismo povećali PDV, zadužujemo vašu decu da ne bismo smanjili penzije, da li ste vi, građani Srbije, saglasni sa tim zaduživanjem ili niste? Pretpostavljam da znate, gospođo Đukić, da se zakonima koje pripremate po hitnom postupku, koji će ući u proceduru, zadužujemo u ime naše dece i da nigde nisam video novi izvor iz koga ćemo te kredite moći da vraćamo. Ako jedna vlada ne može u toku godine da namiri budžet koji odobrava Skupština onda ide ili u rebalans budžeta ili ta vlada odstupi ovde u ovoj skupštini, zahvali se na poverenju i kaže – dalje ne možemo zato što više i bolje ne umemo. Situacija je izuzetno ozbiljna. Videli ste da u Rumuniji zaposleni u javnim službama jednim štrajkom parališu celu državu. Više nećete moći da otpuštate hiljade radnika a da to prođe nekažnjeno. Sada vas dobronamerno savetujem – ne ulazite u poteze kojima možete da izazovete haos na ulicama Srbije! Niste bili u stanju da organizujete jednu svoju paradu, a mislite da možete da ostanete potpuno mirni kada nezadovoljni, gladni, goli, bosi izađu na ulice! Pretpostavljam da je vreme da Vlada dođe u Narodnu skupštinu, da nam se ozbiljno obrati, da nas upozna sa razmerama krize, da ne čujemo od gospode ekonomista kako smo izašli iz blata i penjemo se u vis. Lako je uzeti od Rusije milijardu, od Kine milijardu, od EU danas 400 miliona, to je lako. Ko će to da vraća?! Vlada Srpske napredne stranke bogami neće. Sve ću da vas dovedem ovde, da istresete sve što imate u džepovima, sva svoja imanja, svu svoju imovinu i sve svoje fabrike, firme i da vratite ono što ste uzeli narodu!
Gospodine Nikoliću, kao i obično, niste hteli da razumete moj komentar. Reč ima gospodin dr Vladan Batić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Demohrišćanske stranke Srbije tražim od nadležnih u Vladi, pre svega od ministra ekonomije i regionalnog razvoja, od ministra za rad i socijalnu politiku i od ministra za Kosovo i Metohiju da daju odgovor na pitanje – kada će biti rešeni problemi radnika Šumarsko industrijskog kombinata „Kopaonik“ u Kuršumliji, Konfekcije „7. jul“ u Kuršumliji i ljudi koji su bili prijavljeni sa prebivalištem u Kuršumliji a koji su radili u Podujevu, nemaju nikakav status? Svi ljudi iz ovih ugroženih preduzeća i ugroženog statusa, jer su radili nekada na KiM, podsećaju na tužne likove iz pripovedaka Laze Lazarevića, a Vlada je obećala da će biti socijalno odgovorna, tumaraju od nemila do nedraga, obijaju razna vrata. Poput one pripovetke „Sluga Jernej i njegovo pravo“ kucaju svuda. Odgovora nigde nema. Nade i perspektive za njih nema. Budućnosti za njih nema, a Vlada je socijalno odgovorna. Identično pitanje postavljam u odnosu na potpuno uništene firme, a ima ih desetak, u Lebanu. Nijedna privatizacija nije uspela. Ne znam da li tamo više od nekoliko stotina ljudi radi. Kada uđete u Lebane to liči na mrtav grad. Ostale su samo kulise, ali ljudi praktično više nema. Povukli su se u neku tugu i čamotinju, bez nade, bez perspektive. Tamo se cigare kupuju na komad. Tamo se jabuke kupuju na komad. Tamo se paradajz kupuje na komad. U radnjama sve ide na crtu. Niko ne plaća, pa kada dođe do neke bedne crkavice, onda nešto plati. Da li je to život čoveka, građanina Evrope u 21. veku? Poseban su problem radnici firme „Eksport“. Nepriznavanje radnog staža, pretvaranje u građane drugog reda itd. Konačno, još jedno pitanje za ministra Dulića, za ministarku Dragutinović i za neke druge, Termoelektrana „Nikola Tesla“ godinama uništava život građanima Obrenovca. Zagađeni su zemlja, voda, vazduh, što iz dimnjaka što sa pepelišta i to se sve skriva od očiju javnosti. Nigde nema nijedne merne stanice, a imate enormne koncentracije teških metala, nikla, olova, žive, da ne govori o sumpordioksidu, sumporu, o enormnom zagađenju koje se manifestuje u oštećenju zdravlja građana Obrenovca. Hiljade ljudi je obolelo od bolesti disajnih organa, od bolesti respiratornih organa, od kancerogenih oboljenja. Mi iz Demohrišćanske stranke Srbije pokrenuli smo kampanju želeći da živimo u ekološki čistoj zemlji. Ako to nije moguće, a pozvaćemo i eksperte Svetske zdravstvene organizacije, onda tražimo da bar dok se to ne obezbedi građani Obrenovca plaćaju za 50% jeftinije struju jer trpe štetu, trpe te štetne emisije, jeftinije grejanje, a da seljacima bude umanjen porez na dohodak, takođe, za 50%, jer su svi enormno oštećeni. Ako Vlada nema sluha da to učini, obećavam, kada uskoro Demohrišćanska stranka Srbije u Obrenovcu dođe na vlast na to ćemo vas naterati. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Čedomir Jovanović, ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, bez ikakve namere da na bilo kakav način zloupotrebim vrlo tešku situaciju u kojoj se nalazi naše društvo i očigledan napor, manji ili veći, svih stranaka usmeren ka prevazilaženju nasilja koje ima mnogo dublje korene od onih na koje se u poslednje vreme ukazuje, želim od vas da zatražim pomoć i podršku koja je u ovom trenutku neophodna, ne LDP, nego našem društvu, kako bi dobilo odgovore od Ministarstva pravde na jedno pitanje koje ne sme ostati bez odgovora. Naime, posle smrti Brisa Tatona, francuskog državljanina koji je ubijen na ulicama Beograda polovinom septembra meseca, jedan od najistaknutijih predstavnika Ministarstva pravde, državni sekretar Ministarstva pravde Slobodan Homen izjavio je na konferenciji za novinare kako je bilo pritisaka kojima je bilo izloženo Ministarstvo pravde i nadležni državni organi, da bi uhapšena, odnosno osumnjičena lica za ubistvo Brisa Tatona bila puštena iz pritvora u kojem su se vrlo brzo našla. Znači, uopšte ne želimo da u ovom trenutku razgovaramo o svemu onome što je tome prethodilo, o reakciji države. Policija je u roku od 24 sata privela 11 osoba, ali mi moramo dobiti odgovor na pitanje ko su ljudi koji su se usudili da tako nešto urade. Oni su time počinili dva krivična dela – trgovina nedozvoljenim uticajem, to je novo krivično delo, i podstrekivanje na zloupotrebu službenog položaja. Niko u Ministarstvu pravde, u Republičkoj vladi, niko u državi nema pravo da prećutkuje tako neprihvatljiv postupak kao što je pokušaj uticaja na državne organe kako bi oni koji su odgovorni za krivično delo koje je na kraju klasifikovano kao teško ubistvo bili pušteni iz pritvora. Ljudi koji se nalaze na funkcijama moraju da izaberu da li će na tim funkcijama poštovati obavezu koju imaju prema našoj javnosti i društvu ili prema nekim pojedincima koji su u tom slučaju možda čak i moćniji od njih. Ali, mi nećemo daleko odići od suočavanja sa posledicama, svakako se nećemo približiti uzrocima našeg problema. Ukoliko za nas postane prihvatljivo prelaženje preko tih otvorenih pitanja, bez ikakvog insistiranja na odgovorima, Ministarstvo pravde, Republička vlada, Republički tužilac, oni moraju efikasno delovati, ne samo u situacijama u kojima se građani ubijaju na ulicama, nego i u onim situacijama koje prethode jednom takvom stanju. Od vas tražim da se angažujete na tome i, naravno, od ministarske pravde i od premijera Cvetkovića. Moramo dobiti odgovor na pitanje kome je palo na pamet i ko se usudio da tako nešto pokuša da uradi, da pomisli da je tako nešto dopušteno u Srbiji u 2009. godini, u ovakvim okolnostima. Bez toga, svi napori ostaju u drugom planu, to je i najveća kompromitacija, uprkos svemu onome što su građani učinili kako bi pokazali da je Srbija drugačija od one koja je ubila Brisa Tatona, od one koja prebija po ulicama, od one koja je juče napala dekana Medicinskog fakulteta u Novom Sadu, od one koja ne može ništa da uradi nenasilno, normalno i tolerantno. Dakle, na jednom tako važnom pitanju mi insistiramo i postavljaćemo ga sve dok ne dobijemo odgovore. Ukoliko odgovora nema, onda je ćutanje izraz solidarnosti i razumevanja, i naredni korak biće zahtev za razrešenjem i državnog sekretara i ministarke pravde.
Delikatnost i značaj teme koja provejava kroz vaše pitanje zaista me obavezuje da se aktivno angažujem na pitanju koje ste postavili kod predsednika Vlade, kod ministarke pravde i kod tužilaštva, i to ću učiniti. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Obaveštavam, takođe da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, osim predstavnika predlagača, pozvala da sednici prisustvuju i: Dušan Spasojević i Igor Jovičić, državni sekretari u Ministarstvu odbrane, Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrana, brigadni general Mitar Kovač, pukovnik Goran Zeković, Slavica Jerković, načelnici u Ministarstvu odbrane i Milorad Perić, načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane. Dostavljeni su vam zapisnici: Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, svi zapisnici se odnose na 2009. godinu, Pete sednice Prvog redovnog zasedanja, sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine, Zapisnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije u Danu za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnim temama, od 2. juna 2009. godine, sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, sednice Osmog vanrednog zasedanja, sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine, sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanjem zapisnika sa prethodnih sednica. Pre nego što pređemo na odlučivanje o zapisnicima, obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da je Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica dostavila tom odboru primedbe na Zapisnik sa Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2009. godini. Na zapisnike sa ostalih sednica niko od narodnih poslanika nije dostavio primedbe u pisanom obliku. S obzirom na to da u primedbama Poslaničke grupe nije konkretno navedeno koje bi delove Zapisnika trebalo ispraviti i na koji način, na današnjoj sednici nećemo odlučivati o tom zapisniku, već o ostalim zapisnicima – koji nisu sporni. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik Pete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2009. godini, održane 24, 27, 28. i 29. aprila 2009. godine. Za se izjasnilo 124 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Pete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine, održane 13, 14, 15, 18, 19. 20, 21, 22, 25, 26, 27, 28. i 29. maja 2009. godine. Za se izjasnilo 129, od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je usvojen Zapisnik Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Šestog vanrednog zasedanja, održanog 1, 3. i 9. juna 2009. godine. Za se izjasnilo 122, od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije u Danu za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom, od 2. juna 2009. godine. Za se izjasnilo 125, od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je usvojen Zapisnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije u Danu za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom, od 2. juna 2009. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja, održane 3. i 9. juna 2009. godine. Za je glasalo 128, od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je usvojen Zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Osmog vanrednog zasedanja, održane 9, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 23. juna i 8. jula 2009. godine. Za je glasalo 128, od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je Zapisnik sednice Osmog vanrednog zasedanja usvojen. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja, održane 8. jula 2009. godine. Za je glasalo 125, od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je usvojen Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Desetog vanrednog zasedanja, održane 8, 13, 15. i 16. jula 2009. godine. Za je glasalo 124, od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je usvojen Zapisnik sednice Desetog vanrednog zasedanja. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja, održane 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29. jula i 31. avgusta 2009. godine. Za je glasalo 123, od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je usvojen Zapisnik sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 90. stav 5. i članu 92. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku i o predlogu za spajanje rasprave. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo 128, od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je po hitnom postupku usvojen predlog ovog zakona za dnevni red. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o civilnoj službi. Molim da se izjasnimo o ovom predlogu. Za je glasalo 128 , od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je i ova tačka uvršćena u dnevni red. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o usvajanju Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo 128 , od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je Skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, uvrsti i Predlog odluke o usvajanju Strategije odbrane Republike Srbije. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo 127, od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je Skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti, broj 118-2049/09. Za je glasalo 125, od 132 prisutna poslanika. Konstatujem da je Skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o saradnji između Savezne Vlade Savezne Republike Jugoslavije i Evropske organizacije za eksploataciju meteoroloških satelita (EUMETSAT) i Amandman na Ugovor o saradnji između Evropske organizacije za eksploataciju meteoroloških satelita i Savezne Vlade Savezne Republike Jugoslavije. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo 40, od 131 prisutnog poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije. Molim izjasnite se o ovom zakonu. Za je glasalo 124, od 130 prisutnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Žarko Korać je predložio da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog deklaracije o obavezama države Srbije da preduzme sve mere zaštite prava žrtava ratnih zločina, a posebno žrtava genocida u Srebrenici. Molim izjasnite se o ovom predlogu. Za je glasao 21, od 134 prisutna poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o međunarodnim izložbama. Molim izjasnite se. Za se izjasnilo četvoro, od 136 prisutnih poslanika. Skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor za pravosuđe i upravu je predložio da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti, broj 118-2065/09. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo 128, od 135 prisutnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog. Narodni poslanik Miloš Aligrudić je predložio da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja načina funkcionisanja agencija koje bira Narodna skupština Republike Srbije. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Za je glasalo 12, od 145 prisutnih poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor za pravosuđe i upravu predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti, broj 118-2563/09. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo 127, od 135 prisutnih poslanika. Konstatujem da je Skupština prihvatila predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (vozna sredstva) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj. Molim izjasnite se o ovom predlogu. Za je glasalo sedmoro, od 135 prisutnih poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji na uvozu ozračenog nuklearnog goriva sa istraživačkog reaktora u Rusku Federaciju. Molim da se izjasnite. Za je glasao jedan, od 135 prisutnih poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo 128, od 135 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije. Molim da se izjasnimo. Za je glasao 121, od 135 prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za licenciranje stečajnih upravnika. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo dvoje, od 135 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma između Republike Srbije i Evropske investicione banke kojim se regulišu aktivnosti EIB u Republici Srbiji. Molim da se izjasnimo. Za niko nije glasao, od 135 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o utvrđivanju javnog interesa za eksproprijaciju nepokretnosti radi izgradnje magistralnog gasovoda MG-11. Molim da se izjasnimo. Niko za, od 135 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Italije o kreditu za realizaciju programa „Kredit za pomoć malim i srednjim preduzećima preko domaćeg bankarskog sektora i podršku lokalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća“. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo dvoje, od 135 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo 125, od 135 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o regulisanju obaveza Republike Srbije prema Međunarodnom monetarnom fondu po osnovu korišćenja sredstava alokacije specijalnih prava vučenja odobrenih rezolucijama Odbora guvernera br. 64-3 i br. 52-4. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo 124, od 135 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Molim da se izjasnimo. Za je glasalo petoro, od 135 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor za pravosuđe i upravu predložio je, saglasno članu 165. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, da se po, hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog kandidata za izbor člana prvog sastava Visokog saveta sudstva, koji je Zajednička sednica dekana pravnih fakulteta Srbije podnela Narodnoj skupštini 1. oktobra 2009. godine. Molim da se izjasnimo. Za je glasao jedan, od 135 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor za pravosuđe i upravu predložio je, saglasno članu 165. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti, koji je podneo Narodnoj skupštini 6. oktobra 2009. godine. Molim da se izjasnimo. Za niko nije glasao, od 134 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Poslanička grupa SRS podnela je Predlog odluke o dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije i predložila da se on donese po hitnom postupku. Međutim, odredbom člana 42. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, utvrđeno je da Narodna skupština odlučuje o razrešenju i izboru novog člana odbora na prvoj narednoj sednici posle dostavljanja predloga poslaničke grupe, pa nema potrebe da se o ovom predlogu posebno izjašnjavamo, jer je uvršćen u predlog dnevnog reda ove sednice, po samom slovu Poslovnika. Narodni poslanik Vlatko Ratković, na osnovu člana 90. stav 3. i člana 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: 1) zajednički jedinstveni pretres o: – Predlogu odluke o usvajanju Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije i – Predlogu odluke o usvajanju Strategije odbrane Republike Srbije; 2) zajednički načelni pretres o: – Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije, – Predlogu zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, Predlogu zakona o civilnoj službi, – Predlogu zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije i – Predlogu zakona o Vojnobezbednonosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji; 3) zajednički jedinstven pretres o: – Predlogu odluke o izboru Saveta Republičke agencije za poštanske usluge, – Listi kandidata za člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije, – Predlozima odluka o prestanku sudijske dužnosti, – Predlogu za izbor izbornog člana prvog sastava Visokog saveta sudstva iz reda advokata, – Predlogu za izbor izbornog člana prvog sastava Državnog veća tužilaca iz reda advokata i – Predlogu odluke o dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Da li narodni poslanik Vlatko Ratković želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za ovaj predlog je glasalo 128, od 134 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na utvrđivanje dnevnog reda sednice u celini. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku i o predlogu za spajanje rasprave, na osnovu člana 92. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Za ovaj dnevni red izjasnilo se 127 narodnih poslanika, od 134 prisutna narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog odluke o usvajanju Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije; 2. Predloga odluke o usvajanju Strategije odbrane Republike Srbije; 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije; 5. Predlog zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi; 6. Predlog zakona o civilnoj službi; 7. Predlog zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga u multinacionalnim operacijama van granice Republike Srbije; 8. Predlog zakona o odlikovanjima Republike Srbije; 9. Predlog zakona o dijaspori i Srbima u regionu; 10. Predlog odluke o izboru Saveta Republičke agencije za poštanske usluge; 11. Lista kandidata za člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije; 12. Predlozi odluka o prestanku sudijske dužnosti; 13. Predlog za izbor izbornog člana prvog sastava Visokog saveta sudstva iz reda advokata; 14. Predlog za izbor izbornog člana prvog sastava Državnog veća tužilaca iz reda advokata; 15. Predlog odluke o dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije; 16. Predlog zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji; 17. Predlog zakona o regulisanju obaveza Republike Srbije prema Međunarodnom monetarnom fondu po osnovu korišćenja sredstava alokacije specijalnih prava vučenja odobrenih rezolucijama Odbora guvernera br. 64-3 i br. 52-4. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Molim službu da pripremi dnevni red i da ga dostavi. Takođe, molim da pozovete predlagače tačaka dnevnog reda da učestvuju u radu. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima akata po tačkama 1. i 2. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 163. stav 3., shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa, što znači da: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS -– jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica – 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina –osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako već niste učinili, da podnesete prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Dušan Bajatović Poslaničku grupu Socijalističke partije Srbije – Jedinstvena Srbija, narodni poslanik Konstantin Arsenović Poslaničku grupu Partiju ujedinjenih penzionera, narodni poslanik Vlajko Senić Poslaničku grupu G17 plus; pristižu i drugi predlozi pa ću vas kasnije informisati. Saglasno članu 142. stav 2. i članu 163. stav 2. i stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstven pretres. Prelazimo na 1. i 2. tačku dnevnog reda: – Predlog odluke o usvajanju Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije i Predlog odluke o usvajanju Strategije odbrane Republike Srbije (Gordana Pop – Lazić: Po Poslovniku.) Izvolite, gospodine ministre. Po Poslovniku? Niste se prijavili. Hoćete da se prijavite? Nema vas. Molim vas, morate ponovo karticu. Gospođa Pop – Lazić reklamira povredu Poslovnika i ima reč. Izvolite.
Odavno sam se prijavila za reč, ali očigledno nešto sa ovim našim karticama nije u redu. One čas funkcionišu, čas ne funkcionišu. Htela sam, pre nego što ste vi već rekli i koliko traje vreme za raspravu, po ove dve tačke dnevnog reda, koje mi smatramo izuzetno važnim, da u skladu sa članom 94. stav 3. predložim u ime Poslaničke grupe SRS, a verujem da će i druge poslaničke grupe to podržati, da vreme rasprave bude dvostruko veće, odnosno da umesto pet sati raspravljamo deset sati. Dozvolićete, radi se o usvajanju Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije i Strategije odbrane Republike Srbije, a što je tema koja, bez obzira na spajanje rasprave, zaslužuje pažnju i verujem da bi mnogi poslanici, od nas ovde 250, želeli da govore na tu temu, jer je javnost zainteresovana za ovu temu. Zato mislim da nema potrebe nikako da žurimo, to je stav SRS i da bi poslanička većina trebalo da pokaže dovoljno razumevanja za to da o ovoj temi treba posebno da se pozabavimo, na ovaj način na koji sam predložila. Hvala.
Gospođo Pop – Lazić, žao mi je što ne mogu ovaj predlog staviti na glasanje. On prosto nije uvremenjen, sa zakašnjenjem je stigao. Molim predstavnika predlagača, ministra gospodina Dragana Šutanovca, da nam se obrati. Izvolite, imate reč. Samo se prijavite.
Zahvaljujem. Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici …. [[iz sale: Ne čuje se.]] Imam izuzetno zadovoljstvo da … [[iz sale: Ne čuje se, sedite.]] Glasnije ću, nemojte da se sekirate…
Gospodine ministre, mislim da imate dobronamerne sugestije, bolje ćete se čuti, ako vama nije nezgodno, da morate da stojite. Izvolite.
Izvinjavam se, ali mislim da je ovo stvar ličnog vaspitanja i govoriću stojeći u Parlamentu Srbije dokle god budem imao priliku da govorim u Parlamentu, nemojte mi zameriti. Da li mogu eventualno da govorim sa ovog mesta… (Ministar izlazi za govornicu.) Dame i gospodo narodni poslanici, zaista dokle god budem imao priliku da govorim u ovom parlamentu, govoriću stojeći i iz poštovanja prema ovom domu i iz poštovanja prema narodnim poslanicima. Nemojte mi zameriti na tome. Danas na dnevnom redu imamo, između ostalog, dve strategije, Strategiju nacionalne bezbednosti i Strategiju odbrane Republike Srbije, kao dva veoma važna strategijska dokumenta koja se tiču bezbednosti odbrane naše Republike. Podsetiću vas da smo imali jednom prilikom u ovom parlamentu, kada je bila državna zajednica Srbija i Crna Gora, mogućnost da se usvoji strategija odbrane državne zajednice. Međutim, Strategiju nacionalne bezbednosti nikada do sada nismo imali kao nezavisna i samostalna država. Ovo su dokumenti koji se po prvi put na republičkom nivou usvajaju u ovom parlamentu. Prilikom izrade ovih dokumenata rukovodili smo se potrebom da se zaštite vitalni nacionalni interesi Republike Srbije i njenih građana u oblasti bezbednosti i odbrane, i apsolutno svi resori Vlade Republike Srbije i bezbednosne strukture koje postoje na nivou Republike, kao i veliki broj pripadnika nevladinog sektora, učestvovali su u izradi ovih dokumenata. Znate da se oni već duže vremena nalaze u Parlamentu Srbije i da su bili podložni velikoj javnoj raspravi. Imajući u vidu neophodnost da se oblast bezbednosti i odbrane u Republici Srbiji doktrinarno, organizacionalno i funkcionalno uredi, uveren sam da je ovo jedan od najznačajnijih koraka u tom pravcu. Pored Strategijskog pregleda odbrane, koji je već kao dokument usvojen na Vladi Republike Srbije, ovim praktično strategijski određujemo apsolutni segment odbrane i bezbednosti u našoj Republici. Dozvolite mi da vas upoznam sa osnovnim opredeljenjima koja su sadržana u strategijskim dokumentima. Strategija nacionalne bezbednosti Republike Srbije, kao najvažniji strateški dokument u oblasti nacionalne bezbednosti, utvrđuje osnove politike bezbednosti u zaštiti nacionalnih interesa Republike Srbije, zaštiti nacionalnih identiteta njenih građana, razvoju demokratskih procesa u društvu i vladavini prava, poštovanju ljudskih i manjinskih prava, ekonomskom, tehnološkom i kulturnom napretku, zaštiti života i zdravlja stanovništva, zaštiti i očuvanju životne sredine, kao i drugih potencijala i resursa Republike Srbije. Savremeni bezbednosni izazovi, rizici i pretnje prevazilaze nacionalne granice, što uslovljava da savremene države svoju bezbednost ostvaruju kroz međunarodnu saradnju, izgradnju zajedničkog bezbednosnog i stabilnog okruženja. Za sve evropske zemlje u tranziciji članstvo u evropskim i drugim međunarodnim strukturama predstavlja potvrdu političke i ekonomske, a slobodno se može reći, i civilizacijske zrelosti. Republika Srbija kao država sa dugom demokratskom tradicijom ne može i neće ostati izolovana van integracionih procesa u regionu, Evropi i svetu. Nacionalni interes Republike Srbije jeste aktivno učešće u delovanju međunarodnih organizacija i institucija, jer bez međunarodne saradnje u svetu u kojem je bezbednost nedeljiva, nema ekonomskog, socijalnog i kulturnog napretka. Priključenjem evropskim i drugim međunarodnim strukturama Republika Srbija postaje aktivan partner u kreiranju savremene bezbednosne politike i jačanju regionalne i međunarodne bezbednosti. Aktivnim učešćem u održavanju regionalne stabilnosti Republika Srbija istovremeno doprinosi stvaranju neophodnog ambijenta za jačanje sopstvene bezbednosti i povoljnog bezbednosnog okruženja. Regionalni i lokalni sukobi i razlike u stepenu ekonomskog i kulturnog razvoja, siromaštvo i socijalna ugroženost, etnički i verski ekstremizam, terorizam, organizovani kriminal, ilegalne emigracije, kao i drugi izazovi, rizici i pretnje, sve više ugrožavaju bezbednost pojedinih zemalja i čitavih regiona. Jednostrano i protivpravno proglašenje nezavisnosti Kosova i Metohije predstavlja osnovu pretnje bezbednosti sa kojom se Republika Srbija danas suočava. Bezbednosna situacija na teritoriji AP Kosovo i Metohija opterećena je etnički motivisanim aktima nasilja koji doprinose stvaranju nesigurnosti, straha, kao i velikom količinom organizovanog kriminala. Ugrožavanje ljudskih prava, ekspanzija organizovanog kriminala, uzurpacija i uništenje privatne imovine i kulturno-istorijskog nasleđa, uskraćivanje slobode kretanja, kao i otežan proces povratka prognanih i interno-raseljenih lica, ne samo da ugrožavaju bezbednost Republike Srbije, već i bezbednost čitavog regiona i šire.Istovremeno, Republika Srbija, kao i ostale države regiona, suočena je sa pretnjom terorizma, organizovanim kriminalom, korupcijom, nelegalnom trgovinom narkoticima, trgovinom ljudima, kao i finansijskim i visokotehnološkim kriminalom. Posebno želim da naglasim da je u ovom strateškom dokumentu, po prvi put, jasno definisan sistem nacionalne bezbednosti, kao integralna celina koja uključuje sve elemente društva u cilju potpune zaštite nacionalnih interesa Republike Srbije, čime se aktivno doprinosi unapređenju regionalne i globalne bezbednosti. Unapređenje bezbednosti građana, društva i države, jačanje institucija, nacionalne bezbednosti, kao i adekvatno rešenje rizika i pretnji bezbednosti, predstavljaju prioritetni cilj politike nacionalne bezbednosti Republike Srbije. Donošenje odluka o usvajanju strategije nacionalne bezbednosti daje snažan podsticaj od strateškog značaja za dalji društveni razvoj Republike Srbije, kao i za jačanje njenog međunarodnog položaja kroz aktivno učešće u savremenim integrativnim tokovima, čime istovremeno postaje značajan činilac u održanju i jačanju regionalne i globalne saradnje. Strategija odbrane Republike Srbije predstavlja osnovni strateški dokument koji sadrži opšta opredeljenja o načinu ostvarivanja funkcija odbrane i angažovanja sistema odbrane u zaštiti odbrambenih interesa Republike Srbije. Ovim strateškim dokumentom iskazuje se opredeljenost Republike Srbije da izgrađuje i jača sopstvene kapacitete i sposobnosti za odbranu, kao i da kroz integraciju i evropske i druge međunarodne bezbednosne i odbrambene strukture zajednički deluje sa drugim državama u cilju jačanja nacionalne, regionalne i globalne bezbednosti. Odbrana Republike Srbije zasniva se na integralnom angažovanju subjekata odbrane i odbrambenih potencijala, uz intenziviranje aktivnosti na daljoj transformaciji sistema odbrane, modernizaciji i profesionalizaciji Vojske Srbije, jačanju njene operativne i funkcionalne sposobnosti, kao i daljem razvoju institucija sistema odbrane, sa zadatkom da adekvatno odgovore na sve savremene vojne i nevojne izazove, rizike i pretnje. Izmenjeni karakter savremenih izazova, rizika i pretnji bezbednosti i odbrane uslovio je novu društvenu poziciju i ulogu Vojske Srbije kao ključnog nosioca zaštite odbrambenih interesa Republike Srbije. Želim da istaknem da strategija odbrane definiše misije Vojske Srbije na način da ona postaje značajan instrument spoljne politike Republike Srbije, time što će se sve više izvršavati oni zadaci koji doprinose očuvanju i izgradnji mira u regionu i svetu. Polazeći od opredeljenja sadržanih u ovom strateškom dokumentu, Republika Srbija će svoje odbrambene potencijale angažovati na osnovu povelje UN, Ustava i principa međunarodnog prava koji regulišu upotrebu sile učešćem u multinacionalnim operacijama, pružanjem podrške civilnim strukturama u suprotstavljenim pretnjama bezbednosti, kao i sprečavanju i otklanjanju posledica humanitarnih katastrofa, Republika Srbija biće pouzdan partner u izgradnji i očuvanju mira u regionu i svetu. Potvrđujući spremnost da svojim angažovanjem u aktivnostima evropske bezbednosti i odbrambene politike i učešćem u NATO programu ''Partnerstvo za mir'' Republika Srbija jača sopstvenu bezbednost čime će doprineti miru i stabilnosti u regionu, jačanju dobrosusedskih odnosa i rešavanju svih spornih pitanja mirnim putem. Republika Srbija je odlučna da izgrađuje i jača mehanizme demokratske i civilne kontrole Vojske Srbije, kao osnovna pretpostavka demokratskog razvijenog društva, čime Vojska Srbije i sistem odbrane postaju oslonac ukupnom demokratskom razvoju Republike Srbije. Na kraju, želim da istaknem još jednom značaj i neophodnost donošenja ovih dokumenata, imajući u vidu da su ovo dokumenti koji se po prvi put donose u ovom parlamentu. Mi smo vođeni politikom mogućeg predložili ova dokumenta koja se više meseci nalaze na javnoj raspravi i u Parlamentu i očekujemo da imamo živu debatu ovde, imajući u vidu da smo dobili veliki broj amandmana, kako na ove strategije, tako i na zakone koji nam slede. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine ministre. Ovlašćeni predstavnici po ovoj tački su: za Poslaničku grupu Napred Srbijo – Božidar Delić, za Poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica – Dragan Šormaz i za Poslaničku grupu SRS –Boris Aleksić. Da li izvestilac Odbora za odbranu i bezbednost želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Prijavio se gospodin Dušan Bajatović. Izvolite.
Teško je ovde razdvojiti, bez obzira što smo mi spojili tačke dnevnog reda, celu priču treba posmatrati kao jedan set vojnih zakona i zaista moram da kažem, malo sam se i raspitivao u stručnim službama, ovo je jedan najveći set zakona koji je u poslednje vreme, pretpostavljam čak i od rata naovamo, došao u Skupštinu. Naravno, kao i svi zakonski predlozi ima i dobrih strana, ima i nekih sitnih manjkavosti. Ja ću, gledajući da ne zadržim više vaše pažnje, ne pričam ovo zbog televizije nego zbog nas, obratiti pažnju na nekoliko stvari. Pre svega, treba shvatiti da se donošenjem ovog seta zakona razrešava mnogo problema u funkcionisanju, kako vojske, tako i drugih bezbednosnih struktura, jer tek kao posledica ovih zakonskih rešenja, odnosno odluka, moguće je doneti druga podzakonska akta koja bi na jasan način, u skladu sa potrebom za reorganizaciju, reformu i demokratizaciju i Vojske i Službe bezbednosti, ali ne u cilju da nešto degradiramo nego da te potrebne službe, dakle, Vojsku i sistem odbrane u celini, i Vojnobezbednosnu agenciju i Vojnoobaveštajnu agenciju, učinimo spremnim i sposobnim za sve one izazove koji stoje pred nama. U tom smislu treba pozdraviti donošenje ovog seta zakonskih rešenja, ono na šta bih ukazao, to je prva stvar koju treba imati u vidu kada govorimo o ovim zakonskim rešenjima. Druga stvar koju treba primetiti kada su ovi zakoni, odnosno ove odluke u pitanju, jeste da ono najzad, čini mi se, na pravi način, govori o novim bezbednosnim izazovima i na novi način postavlja moguću strategiju i nacionalne bezbednosti i državne bezbednosti i zakon o odbrani. Danas ne možemo govoriti o tome da se patriotizam ili odbrana države svodi samo na pušku, ovde se najzad govori o nekim pravnim stvarima kao što su ekonomsko jačanje, kao što je jedinstvo države, odbrana njene teritorijalne celovitosti itd. Govori se o novim izazovima, što mislim da je važno posebno razmatrati. Pre svega, sviđa mi se način na koji je tretirano pitanje intervencionizma. Meni je drago da u jednom zvaničnom državnom dokumentu možemo da kažemo da postoji pitanje intervencionizma. Mi smo to pitanje dobro osetili na svojoj koži prilikom NATO agresije. Mogli smo da imamo primere intervencionizma i u Iraku. Ono što mi se, takođe, dopada ovde, govorimo o posledicama mogućeg intervencionizma. Druga stvar, na koju treba obratiti pažnju, jeste ocena stepena ugroženosti naše zemlje od moguće vojne intervencije. Naravno, članstvo ili barem saradnja sa kolektivnim sistemima bezbednosti, o kojima se ovde govori, umanjuju taj stepen rizika, ali je jasno potcrtano, i to je ono što je ovde dobro urađeno, da situacija na Kosovu i Metohiji, da jedan deo naše teritorije, prosto, nije pod našom kontrolom, iako je pod jurisdikcijom UN, takođe, može predstavljati vojni i bezbednosni, a kako sam ja shvatio u nekom podtekstu i negde između redova, čak i mogući vojni konflikt. Ovde se, na neki način, sugeriše da o jednoj takvoj opasnosti treba da vodi računa ne samo naša zemlja i naše oružane snage, nego i EU i druge moćne zemlje sveta, jer ono što se dešava na Kosovu i Metohiji, znamo svi kakve su praktično jedinstvene političke ocene u našoj zemlji, predstavlja izvor trajne opasnosti u ovom regionu. Posebno je potcrtana mogućnost odbrane od terorizma. Takođe, mislim da i ta opasnost nije zanemarljiva, pogotovo ukoliko se u vidu imaju moguće razne ekstremističke grupe zasnovane na verskoj ili čak i nacionalnoj osnovi, kao i eventualne mogućnosti separatizma, a pri tome ovde se razrađuje pitanje koje se odnosi uglavnom na Kosovo i Metohiju, ali mislim da ne treba zaboraviti na eventualno moguće tenzije koje se mogu javiti u Raškoj oblasti i eventualno u Vojvodini. Naravno, stepen tih tenzija nije toliki da bi one u ovom momentu mogle da budu stvar strategije i odbrane. Pre će biti da je to stvar bezbednosnih službi, ali i na to pitanje treba obratiti pažnju. U tom smislu, mogu da dam jednu politički ocenu ovog dokumenta, recimo, mi znamo, postoji ovde i ocena ove skupštine, da Srbija treba da bude vojno neutralna. S druge strane, postavlja se pitanje –da li mi i na koji način treba da idemo ka evroatlantskim integracijama i većina stranaka, koliko je meni poznato, to pitanje postavlja kao referendumsko pitanje. Kako lično gledam na ovaj dokument? U njemu smo najzad, odnosno ove prve dve tačke dnevnog reda, dakle, strategija i odbrane i nacionalne bezbednosti, ako ništa drugo, barem pobrojali sva otvorena pitanja i sve izazove o kojima treba razmišljati. Potpuno, čini mi se da su to imali u vidu i autori ovoga predloga, ove dve odluke, shvatamo da su pojedina pitanja u našem društvu potpuno otvorena. Verovatno se ja ili neko drugi iz neke druge strane ne bismo složili oko svake rečenice, kada je u pitanju ocena oko Kosova i Metohije. Verovatno se ne bismo složili oko evroatlatskih integracija, ali su svi izazovi pobrojani, a ona pitanja koja nije moguće, u političkom smislu, zatvoriti u ovoj skupštini, moguće je formirati neku većinu ili manjinu, ali nije moguće obezbediti jedinstvo oko tih pitanja. Zato i kažemo da su to referendumska pitanja. Ta pitanja su u ovom dokumentu nužno ostala otvorena. I mislim da su oni koji su pisali ovaj dokument imali u vidu i trenutne odnose i u političkoj eliti Srbije, sve trenutne pritiske koje trpimo od međunarodne zajednice, kako zemalja NATO-a, zemalja EU, tako i nastojanje i Rusije ili možda nekih drugih zemalja koje žele, sve, na neki način, da nam pomognu. Jednostavno, ta pitanja smo ostavili u ovom momentu otvorena. Mislim da je dobro što je to tako urađeno, jer smo sve izazove koje imamo pobrojali, na neke dali jasan odgovor, a ona pitanja koja su po meni i politička pitanja, a sigurno da je pitanje vojne neutralnosti i političko pitanje, kao i pitanje bezbednosti, kao što je pitanje eventualnih evrointegracija, čiji sam ja protivnik, takođe, otvoreno političko pitanje. Ali, to je bar konstatovano u ovom dokumentu. U tom smislu, u smislu definisanja političkih pitanja, ovaj dokument mislim da može da bude, na ovaj način kako je postavljen, prihvatljiv. Iz toga možete izvesti i zaključak da će Poslanička grupa SPS - JS, ovakva dva dokumenta podržati. Može se naravno govoriti o jednoj celini slike, o nekim rešenjima se može pojedinačno govoriti, ali mislim da je za jednu politički ocenu i za uvid u kvalitet ovog dokumenta, takođe, potrebno istaći da je bilo dovoljno vremena za javnu raspravu, po nama. Ono sa čime želim da izrazim zadovoljstvo jeste da to nisu pisale samo vojne strukture, jer je ovde u pitanju jedan zakon koji je po difoltu, u većini, da kažem, drugih zemalja, pre svega, na Zapadu – to nije pitanje vojnih struktura, ali koliko su nas obavestile naše kolege, dakle, prisutni ministar sa sve saradnicima, u pisanju ovih dokumenata, u njihovoj redakciji i pripremi, bila je uključena i akademska javnost i druge nevladine organizacije. Ovde dolazimo na treću poentu cele priče. Mislim da ovaj set zakona, uključujući i ove dve odluke, na dobar način postavlja pitanje civilne kontrole, nadzore i nad Vojskom i nad službama bezbednosti i potrebnu subordinaciju i koordinaciju, od predsednika države, u svojstvu vrhovnog komandanta, Generalštaba, Vlade Republike Srbije, i svih onih ljudi koji treba da učestvuju u pitanjima nacionalne bezbednosti, odlučivanju po tim pitanjima i donošenju adekvatnih rešenja. Što se tiče ovog uvodnog dela ja bih zastao tu. Prve dve odluke imaju dovoljno kvaliteta u sebi, sa svim otvorenim pitanjima koja u njima jesu ostala, da budu u ovom momentu, u ovoj fazi i političkih odnosa i strategijskih i strateških potreba Republike Srbije, prihvatljive. U tom smislu predlagači mogu očekivati podršku SPS – JS . Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Bajatoviću. Reč ima gospodin Konstantin Arsenović. Samo se prijavite, molim vas. Izbrisalo se vaše prijavljivanje.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, uvažene kolege i koleginice poslanici, pred nama su predlozi odlukaa o Strategiji nacionalne bezbednosti i Strategiji odbrane. Radi se o veoma bitnim dokumentima za definisanja pravaca i odgovornosti svih subjekata našeg društva i za izgradnju sopstvene bezbednosti i sistema odbrane Republike Srbije. Ispred PUPS-a, Partije ujedinjenih penzionera Srbije, pokušaću da dam naše viđenje o ovim dokumentima. Želja nam je da prvenstveno dobronamerno ukažemo na neke nejasnoće, propuste i slabosti i time damo svoj doprinos, da eventualno kroz usvajanje amandmana koje smo podneli doprinesemo njihovom poboljšanju. Pre nego što pređem na navedena dokumenta, želim da pred ovim auditorijumom i srpskom javnošću iskažem veliko nezadovoljstvo penzionerske populacije, na iskazanu diskriminaciju prema starima od strane jednog poslanika u ovom parlamentu. Njegovo ime neću spominjati. On će se sam prepoznati, a raspolažem sa video-snimkom i mogu ga svakome dati na uvid. Naime, gostujući na televiziji TV-''Centar'' u Svilajncu, za sada, neimenovani gospodin je, pored ostalog, prepričano u slobodnoj formi, istakao i sledeće: da je PUPS neustavan i ne bi trebalo da postoji, jer kada osoba napuni 65 godina, ona ne treba ništa da radi, treba da šeta unuke, igra šah i slično, a ne da vladaju ovom zemljom – još i da imaju potpredsednika Vlade; jer je priroda učinila svoje, odumrle su moždane ćelije, nemaju istu svest i znanje kao u četrdesetim godinama i ova partija ne treba da postoji. Da li ima potrebe komentarisati ovakvu uvredljivu i ponižavajuću izjavu, skoro da nema da iz takvog mišljenja ne sledi logičan zaključak o daljim merama prema penzionerima koje bi trebalo preduzeti? Da li je takav stav prema penzionerima ispravan i sud o izrečenom, ostavljam vama i celokupnoj javnosti da sama proceni. Prosto ne mogu i neću da verujem da takvo mišljenje i stav ima njegova partija, ali molim tog poslanika i njegovu partiju, ako deli takvo mišljenje, da u svim narednim kampanjama uopšte ne pozivaju penzionere da glasaju za njih, jer šta će im glasovi od tih ljudi koji su ''izlapeli i ne umeju da logično rezonuju'', kako to oni vide. O tome toliko. Sada prelazim na temu zbog koje smo ovde. Već sam rekao da PUPS želi dati svoj konstruktivni doprinos, kako bi se ova dokumenta što bolje definisala. Pohvale i primedbe nemaju za cilj da bismo utrošili raspoloživo vreme, naprotiv, smatramo da naša dobronamerna kritika svih ovih dokumenata može biti prihvaćena i sa stanovišta nauke i prakse, a nastojali smo da eleminišemo svoj subjektivizam, pa i sujetu, i da problem postavimo u žižu sadašnjih, svetskih i unutrašnjih, zbivanja i problema. Što se tiče metodološkog pristupa, tu nemamo bitnih primedbi. Smatramo da su one dobro postavljene, osim da su neke oblasti uživale veću pažnju, ali i onako kako su prikazane mogu poslužiti daljoj razradi. Međutim, sadržajno imamo određene primedbe i pitanja na koja bi trebalo dati odgovor. Svesni smo da su se autori, ili autor, ovih dokumenata nalazili pred jednim složenim problemom i pred mnogim dilemama na koje ni sami nisu imali ili mogli dati odgovor. Po meni koje su to dileme? Prvo, to je pitanje Kosova i Metohije. Praktično, oteto je 15% teritorije Srbije na neodređen i dug period. Srbija se ne može odreći te teritorije i nemamo pravi odgovor kako to rešiti, pogotovo što su Kosovo– republiku, priznale mnogo države. Drugo, Srbija, baremveliki deo opozicije i pozicija a time i građani žele u EU, a koja, opet, sve čini kako bi se ozvaničila nezavisnost Kosmeta i veliki broj njenih članica je, takođe, priznao nezavisnost Kosova. Mi hoćemo u Evropu, ali nas ona teško prihvata, pa je zbog toga „ne treba ljutiti“. Treće, još uvek su otvorena pitanja granica sa Hrvatskom i BiH. Tačno je da globalni sistem 21. veka projektuje države sa labavim granicama, ali mi moramo prvo definisati granice, pa onda ih olabaviti. Četvrto, ekonomska situacija u zemlji, posebno privreda, nalazi se u katastrofalnoj situaciji. Naš ekonomski sistem ne može biti siguran oslonac, bar sadašnji, za jačanje naše bezbednosti. Ako se, pri tome, ima u vidu u kakvom stanju i koji su sve problemi prisutni u privatnom kapitalu, onda to dodatno problem komplikuje. Imamo i mnogo drugih nerešenih unutrašnjih pitanja. Peto, hteli mi to priznati ili ne, ali je činjenica – u našoj zemlji kao da nema više tajni. Strane obaveštajne službe preko raznih savetnika, konsultanata, prisutni su u svim strukturama, utiču na mnoga zbivanja i donošenja odluka u našoj zemlji. Stranim obaveštajnim službama je sve poznato. Šta to znači po bezbednost jedne zemlje, suvišno je komentarisati. Principijelno, bez razrešavanja ovih problema ne može se govoriti o strategiji nacionalne bezbednosti i strategiji odbrane, bar ne u meri objektivnog i sadržajnog pristupa definisanju ovih dokumenata. Koje su naše principijelne primedbe pokušaću da ih nabrojim uz minimalan komentar, s obzirom na raspoloživo vreme. Prvo da navedem neke zajedničke primedbe i sugestije na ova dva dokumenta. Nisu u potpunosti sagledani svi mogući aspekti ugrožavanja nacionalne bezbednosti naše zemlje, a time ni dati odgovori suprotstavljanja. Podsetio bih vas da agresija na Srbiju ne mora biti izvedena samo ratom. Rat je najteži oblik agresije, ali ne i jedini. Tvrdnje nekih naših ministara da Srbija više neće ratovati ili da za to postoji mala verovatnoća, najblaže rečeno, neodgovorne su. Niko normalan ne želi rat, ali zavaravanje da ga neće biti vodi nas u suprotnost, ka opuštanju i nespremnosti države da se bilo kome suprotstavi. Ako bi tvrdnja da rata neće biti bila tačna, onda se postavlja pitanje – čemu će nam vojska, treba je onda odmah raspustiti. Međutim, pitam se – šta ako ga ipak bude i ako nam ga drugi nametnu, kao što je to, po pravilu, gledano kroz istoriju, uvek bilo? Za tu varijantu se mi kao društvo moramo organizovati i pripremati. Drugo, stiče se utisak da su dokumenta pisana od strane jednog autora i nemam utisak da su baš sve institucije i celokupno srpsko znanje i umeće uključeni u pisanje ovog dokumenta. Treće, usvojena politika o vojnoj neutralnosti Srbije moralo je biti osnovna odrednica pri definisanju stavova u oba dokumenta. To nije ispoštovano, bar ne u celini. Ako su nosioci izrade ovog dokumenta imali drugačiji stav, onda su to morali jasno iskazati i zahtevati raspravu i eventualno usvajanje takvog stava. Četvrto, dokumenta su na jedan specifičan način pisana i stiče se utisak kao da smo se želeli dodvoriti Zapadu, i provučena je jedna nit o našoj nemoći da se bilo kome suprotstavimo i da nam nema spasa ako ne uđemo u NATO. Nisam za to da se bilo kome stavlja prst u oko, pogotovo ne onome sa kim sutra treba da sarađujemo, ali nisam ni za kapitulaciju unapred. Moramo problem realno sagledati, reći istinu i utvrditi smernice. U suprotnom, od naše nacionalne bezbednosti nema ništa ili će biti na klimavim nogama. Komentar o Strategiji nacionalne bezbednosti. U pogledu bezbednosnog okruženja minimizira se opasnost i stanje u globalnom i regionalnom okruženju, zanemaruje se uloga i opasnost od uticaja širenja NATO i nastojanje postavljanja raketnih baza i štitova prema Ruskoj Federaciji. Doduše, najnoviji potez SAD ovaj problem za sada ublažava. Budite uvereni, on i dalje ostaje, samo je pitanje metoda i vremena sprovođenja. Zar problemi u vezi Avganistana, Iraka, Irana, Koreje, pa i Kosmeta, nisu dovoljni pokazatelji o kakvoj se demokratiji radi? Uloga Rusije, Kine i drugih zemalja i njihov uticaj na globalno okruženje uopšte se ne analizira. To je suprotno od iznetih stavova čak i predsednika naše države, gospodina Tadića, koji govori o četiri stuba na koja se Srbija mora oslanjati i u tom ga lično podržavam. Dalje, tvrdi se da nijedna zemlja nije u stanju da samostalno rešava problem očuvanja i jačanja svoje nacionalne bezbednosti i daje se poruka, između redova – spas Srbije je u udruživanju bezbednosnih snaga nacionalnih država, drugim rečima u NATO. Moram priznati da sam iz ovog dokumenta saznao da postoje Evropske odbrambene snage. Meni su one nepoznate, pa bi bilo interesantno saznati njihovu strukturu, gde su locirane i ko komanduje njima. Tvrdnja da je oružana agresija na Republiku Srbiju znatno smanjena i da može nastati kao posledica globalnog ili regionalnog sukoba, nije utemeljena objektivnim pretpostavkama, a kada se govori o izazovima, pretnjama i rizicima po bezbednost Srbije, naročito kada je reč o Kosovu i Metohiji, ne može se govoriti samo o etnički motivisanom nasilju na Kosmetu, već problem treba nazvati pravim imenom, odnosno treba naglasiti da je na Kosovu prisutan terorizam potpomognut spolja. Kada je reč o Kosmetu, zanemaruje se uloga stranog faktora, pogotovo ako se ima u vidu da je na Kosovu izgrađena baza NATO, kao jedan od oslonaca NATO snagama, pa i albanskim oružanim i terorističkim formacijama. U poglavlju koje definiše mesto i ulogu ekonomske politike, iskazan je zbir želja u pravcu stvaranja blagostanja. I, to je u redu. A, kakva nam je sadašnjost, o tome ni reči. Kako sadašnje stanje utiče na bezbednost Srbije? Složena ekonomska i socijalna situacija u državi, izazvana problemima transformacije društva, dovela je do dubokog raslojavanja stanovništva u svim oblastima života: ekonomskom, političkom, obrazovnom, zdravstvenom, kulturnom itd. Privreda, naročito proizvodni kapaciteti su na kolenima, a ne mogu biti jedan od najvažnijih oslonaca bezbednosti. Prisutno je veliko nezadovoljstvo, podela, nasilje, kriminal i korupcija. Još su grčki filozofi upozoravali da siromaštvo naroda dovodi do pojave neprijateljskih elemenata u sopstvenom narodu. Takvi nezadovoljnici direktno ugrožavaju nacionalnu bezbednost države. Oni sebe ne smatraju kao deo celine i radiće se na narušavanju nacionalne bezbednosti. Ako se tome pridoda delovanje stranog faktora i razne priče da van naših granica cveta med i mleko, maltene se ne mora ni raditi, onda ovo pitanje zaslužuje ozbiljnu analizu i definisanje objektivno mogućeg. Svako zna da stabilan i razvijen ekonomski sistem čini temelj svim drugim delatnostima, pa i bezbednosti, ali je suština u davanju odgovora – kako ostvariti nacionalnu bezbednost u uslovima koji su danas i koji se neće bitno promeniti, bar ne za narednih deset godina. Ovde posebno mesto zaslužuje odgovor na pitanje kako angažovati pojedine privredne subjekte čiji su vlasnici stranci, na zadacima odbrane, naročito u slučaju rata ili vanredne situacije? Kada se govori o politici odbrane u prvom stavu se ističe da je ona zasnovana na integralnom i multilateralnom pristupu odbrane i bezbednosti Srbije. Moram priznati da ovaj koncept ne razumem, niti kako će se on realizovati. Takođe, govori se o ciljevima politike odbrane, efikasnom sistemu izgradnje Vojske Srbije, kako bi bila sposobna, pored ostalog da se angažuje u multinacionalnim operacijama, ali nema stava kakav će rat Srbija voditi ako joj se nametne, za koje ciljeve odbrane Vojska Srbije mora biti osposobljena i slično. Iznenađujuće je koliki se značaj u Strategiji nacionalne bezbednosti pridaje privatnom obezbeđenju koje angažuje oko 60 hiljada ljudi. Brojka je impozantna. Ovo je veoma interesantan problem sa aspekta analize, kao i organizacije, kakva im je struktura, kome služe, čije interese će štiti, braniti itd. Na pitanje pripreme teritorije i obuke stanovništva, stvaranju materijalnih rezervi u gotovim proizvodima i repromaterijalu, Strategijom nacionalne bezbednosti se ne daju usmerenja, ni da li je to jedan od bitnih faktora nacionalne bezbednosti. Iz iskustva znam da jeste, da bez materijalnih rezervi bilo koje vrste nema odbrane ni bezbednosti države. Kada je reč o Strategiji odbrane, da kažem, iznete su slične primedbe i za Strategiju nacionalne bezbednosti, iz prostog razloga što je ona pisana na osnovnim opredeljenjima Strategije nacionalne bezbednosti. Međutim, i pored toga mislim da je Strategija odbrane sadržajno bolje koncipirana i u svojim opredeljenjima preciznija i jasnija. Kada je reč o samom sadržaju, smatram da Srbija ne može svoju politiku odbrane graditi na osnovama saradnje sa demokratskim i miroljubivim državama već sa saveznicima i prijateljskim državama. Posebno je neprihvatljiv stav u poglavlju – Osnovni ciljevi i zadaci odbrane, gde se ističe da je jedan od osnovnih ciljeva integracije u evropske i druge međunarodne bezbednosne strukture. Saradnja da, a integracije se moraju, barem za sada, ostaviti za neko drugo vreme. U svakom slučaju, u Strategiji odbrane postoji praznina u vezi uloge snaga Ministarstva unutrašnjih poslova u odbrani zemlje u uslovima spoljne agresije, kao i mesta i uloge civilne zaštite, posebno u vezi nadležnosti i njihovog organizovanja i angažovanja. Strategija nacionalne bezbednosti i Strategija odbrane su, kao što sam rekao, veoma važna dokumenta za ukupnu bezbednost zemlje, prvenstveno na planu organizovanja i pripreme odbrane. Partija ujedinjenih penzionera dala je određenu kritiku, ali ne ulazeći u dobre strane. Ima tu dosta dobrih strana odbrane. Govorio sam o lošim stranama. Dali smo predloge amandmana. Usvajanjem predloženih amandmana doprineli bismo poboljšanju osnovnih odrednica i opredeljenja. Svesni da se radi o dokumentima koji se moraju stalno dograđivati i da su svetski procesi sve dinamičniji, da izrastaju novi izazovi, što znači da se u novim situacijama moraju menjati i prilagođavati i politički stavovi i koncepcije odbrane svake zemlje, pa će i naši stavovi tim novim izazovima morati biti prilagođavani i dograđivani. Ono što smatram da je bitno, a želim na kraju reći, jeste da ne smemo žmuriti pred opasnostima i rizicima, niti se bilo kome dodvoravati, već moramo biti objektivni i realni u procenama u zaključivanju gde smo i šta nam valja činiti u granicama svojih mogućnosti. U svakom slučaju, predložena dokumenta i pored nedostataka obezbeđuju da svaki subjekat ovog društva sagleda svoju ulogu u ovoj veoma značajnoj oblasti i definiše svoje strategije razvoja, vodeći računa o interesima bezbednosti i odbrane Republike Srbije i da se pitanje nacionalne bezbednosti Republike Srbije uspostavlja približno potrebama i mogućnostima i zbog toga će Partija ujedinjenih penzionera Srbije podržati ova dva dokumenta. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Gospodin Aligrudić, replika. Pretpostavljam da ste se prepoznali u kazivanju gospodina … Molim? (Narodni poslanik Miloš Aligrudić, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Izvolite.
Da, moram formalno da reagujem. U članu 195. Poslovnika predviđeno je da pravo i dužnost predstavljanja Vlade u Narodnoj skupštini ima predsednik Vlade, u stavu 1. U stavu 2. se kaže da Vlada određuje članove Vlade koji je predstavljaju po pojedinim pitanjima po dnevnom redu na sednici Skupštine, odnosno na sednici njenog odbora. Dobili smo papir u kome stoji da je za ovu raspravu i za sledeći set zakona ovlašćeni predstavnik Vlade dr Slobodan Milosavljević, ministar trgovine i turizma, za šta verujem da je greška, zato što nije normalno da ministar trgovine i turizma predstavlja Vladu, mada je i to moguće, za ovakav set zakona i za ovako važnu raspravu o Strategiji odbrane i bezbednosti. Verujući da je greška i da se ona može otkloniti, zato vam i ukazujem na tu grešku, i predlažem da se sednica normalno nastavi, kao što je i do sada trajala, nadam se da će ovo biti jedini prekid sednice, ovo je moja primedba, a da se u međuvremenu pribavi ispravka ...…zato što smatram da je nemoguće ovo, tačno. Dakle, da se pribavi ispravka ovog obaveštenja u kome bi stajalo da Vlada određuje Dragana Šutanovca, ministra odbrane, da bude ovlašćeni predstavnik Vlade. To, prosto, mora da se uradi. Pa, ako nije moguće odmah, onda neka bude u popodnevnom delu sednice. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo člana Vlade, pa ću ga zamoliti da nam on pojasni. Izvolite, gospodine ministre.
Samo kratko pojašnjenje. Članovi Odbora za odbranu i bezbednost znaju o čemu se radi. Naprosto, pre više meseci smo planirali za sutra jednu veliku vojnu vežbu koja će biti na Pešteru i kao domaćin te vežbe dužan sam da sutra budem tamo, tako da ovde, u ovom papiru, piše – određen je i dr Slobodan Milosavljević. Ovo ''i'' znači sutra pre podne, i u određenom terminu kada ne budem bio u mogućnosti. Je li je u redu? Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima gospodin Balint Pastor.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, želeo bih da govorim o svim tačkama iz sfere odbrane i vojske, jer se radi o tačkama koje su u svakom pogledu povezane i da se ne bi javljao sutra kod ove druge celine želeo bih da kažem da će poslanici Poslaničke grupe manjina i SVM glasati za sve ove predložene zakone i strategije. Glasaćemo za obe strategije i za šest predloga zakona. Nismo podnosili ni amandmane. Smatramo da je jedna od najvećih vrlina predloženih strategija što u njima ne piše da je Srbija vojno neutralna država. Nas raduje što je ta rečenica izostavljena iz ovih strategija, jer smatramo da bez obzira na to što je još uvek na snazi odluka Skupštine iz decembra 2007. godine, o tome da je Srbija vojno neutralna država, ta odluka je maksimalno pogrešna za Republiku Srbiju i za sve njene građane. Sa druge strane, SVM se zalaže za profesionalizaciju Vojske Republike Srbije i nadamo se da će ovi predloženi zakoni samo godinu- dve biti primenjeni u neizmenjenom obliku i da ćemo vrlo brzo imati izmene većine ovih zakona, s obzirom na to da će se uvesti profesionalna Vojska Srbije, prema našim nadama, u roku od, recimo, dve godine. Znamo da je bilo planirano da se to odradi do kraja 2010. godine, ali imamo razumevanje zato što to nije jednostavno, pre svega, zbog ekonomske situacije to nije moguće učiniti do kraja sledeće godine, ali bi bilo dobro da se to uradi, recimo, u naredne dve godine. Smatramo da je to svakako realno. Što se tiče Strategije odbrane smatramo da je dobro što među osnovnim ciljevima piše da je to integracije u evropske i druge međunarodne bezbednosne strukture i učešće u NATO programu Partnerstvo za mir. Raduje nas i to što među zadacima politike odbrane piše da je to transformacija i profesionalizacija Vojske Srbije, angažovanje u NATO programu Partnerstvo za mir i dostizanje interoperabilnosti sa sistemima odbrane država uključenih u NATO program Partnerstvo za mir. Od gospodina ministra ne očekujem odgovore na neka pitanja koja ću postaviti, odnosno na neke dileme, jer znam otprilike kakvi bi bili odgovori. Poslednjih dana smo čitali izjave gospodina ministra u raznim dnevnim novinama, nedeljnicima itd, ali smatram da je Parlament Srbije institucija gde konačno treba da pokrenemo jednu parlamentarnu diskusiju, debatu, o neophodnosti priključenja Republike Srbije u NATO, jer smatramo da je došlo vreme kada više nema opravdanja da guramo glavu u pesak i da se ponašamo kao da nismo svesni toga da je interes Republike Srbije i svih njenih građana da Srbija jednog dana postane članica NATO pakta. U decembru 2007. godine, kada smo usvajali Zakon o odbrani i Zakon o vojsci, gospodina Šutanovca sam pitao šta je tu politika Vlade, da li je to politika koju je tada propagirao tadašnji premijer Republike Srbije ili je to politika koju je propagirao drugi deo ministara u tadašnjoj Vladi Republike Srbije. Tada sam dobio odgovor da Srbija nije spremna da uđe u NATO. Naravno da 2007. godine nije bila spremna, nije spremna ni danas, ali me interesuje da li je uopšte među prioritetima Republike Srbije da jednog dana postane punopravan član NATO pakta? Znam i to da će građani Republike Srbije na referendumu najverovatnije odlučivati o tom pitanju, ali smatram da je zadatak svih parlamentarnih stranaka, zadatak narodnih poslanika, a pre svega, Vlade i ministara, da ljudima, da građanima daju prave informacije, da građanima daju informacije o pozitivnim i negativnim stranama vrlo važnih pitanja, pa i o tome da li Srbija treba da uđe u NATO pakt. Nije zadatak političara u Srbiji da govore ljudima ono što oni žele da čuju, nego je zadatak da na neki način političari ''edukuju'' građane, da ukažu na neke pozitivne strane, u ovom slučaju, ulaska Republike Srbije u NATO pakt. Malopre sam rekao da Savez vojvođanskih Mađara 2007. godine u decembru nije glasao za to da Srbija postane vojno neutralna država iz više razloga. Kao prvo, smatramo da ozbiljne države takvu odluku donose izmenom Ustava, odnosno donošenjem novog ustava. Vojna neutralnost treba da se deklariše Ustavom države, a ne jednom skupštinskom rezolucijom koja za temu uopšte nema teme iz sfere odbrane ili vojske, nego, u našem konkretnom slučaju, to je bila jedna rezolucija o Kosovu i Metohiji koju je Skupština usvojila 26. decembra 2007. godine. Tada tri male opozicione stranke nisu glasale za jednu ovakvu rezoluciju, a Skupština je, nažalost, velikom većinom usvojila tu ''Rezoluciju o zaštiti teritorijalnog integriteta, suvereniteta i ustavnog poretka Republike Srbije''. Mi nismo glasali protiv te rezolucije, jer nismo želeli da se protumači da smo mi protiv teritorijalnog integriteta, suvereniteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Nismo želeli da se to zlonamerno tumači, ali smo vrlo jasno rekli u tadašnjoj raspravi da se apsolutno protivimo načinu na koji se Srbija deklariše kao vojno neutralna država, a s druge strane, maksimalno se protivimo i toj odluci o vojnoj neutralnosti. Gospodin ministar je pre nekoliko dana izjavio da dilema da li Srbija treba da uđe u NATO ili ne postoji samo u javnosti, jer Beograd još nije dobio poziv za članstvo u Alijansi. Pa, Srbija nije dobila ni poziv da bude članica UN, OEBS-a, Saveta Evrope, EU, pa bez obzira na tu činjenicu, mi smo članica tih međunarodnih organizacija, izuzev EU, naravno, za sada, ali imamo vrlo jasne prioritete, imali smo vrlo jasne prioritete za to da se učlanimo u te međunarodne organizacije. To bi bilo otprilike kao kada bih ja rekao da Savez vojvođanskih Mađara nije bila parlamentarna stranka u ciklusu od 2004. godine do 2007. godine, jer nismo dobili poziv da učestvujemo u radu Parlamenta. Srbija treba da pokaže interesovanje da postane članica NATO pakta, i svesni smo da Srbija neće ući u NATO u sledećih nekoliko godina, ali bi trebalo voditi politiku na način da to bude omogućeno, da, kao prvo, stavimo van pravne snage taj član 6. Rezolucije o zaštiti teritorijalnog integriteta, suvereniteta i ustavnog poretka Republike Srbije da bismo sami sebi dali mogućnost da postanemo jednog dana članica NATO pakta. To, naravno, nije u interesu NATO, to je u interesu Srbije i svih njenih građana. Znam da se sa tačke emocija vrlo lako može objasniti zašto postoji antinatovsko raspoloženje i mi smatramo da je tih 78 dana bombardovanja Srbije 1999. godine najcrnjim danima naše novije istorije, ali treba reći i to zbog čega je do toga došlo. Naravno, treba poštovati nevine civilne žrtve koje su tada stradale u tim danima, ali je možda bilo moguće sačuvati život tim ljudima. Što je još važnije, niko više ne govori o evroatlantskim integracijama, govori se isključivo o evropskim integracijama, a ja bih želeo da neko kaže građanima da nijedna postkomunistička zemlja, nijedna zemlja iz istočnog bloka Evrope nije mogla da postane članica EU pre nego što je ušla u NATO. Znam priče o tome da je i Austrija vojno neutralna država, a ujedno članica EU, i Irska je vojno neutralna država, a ujedno članica EU, i Finska je vojno neutralna država, a ujedno je članica EU. Znači, to nije nemoguće. Ali, smatram da se, nažalost, Srbija ne može ni po jednoj tački upoređivati sa ovim državama. Mi treba da pogledamo šta su uradile države iz našeg regiona, šta je uradila Rumunija, šta je uradila Bugarska, šta je uradila Mađarska, Češka, Slovačka, Poljska, itd, jer znamo da su sve te države prvo ušle u NATO pakt i da su nakon toga primljene u EU. Naravno da znamo da to nije nikakav formalan zahtev, da to nije preduslov za učlanjenje u EU, ali mislim da ono što nije uspela da uradi nijedna država iz našeg regiona neće uspeti ni Srbija. I što pre krenemo ka NATO-u, tim pre ćemo stići i u EU. Još jednom da podvučem, nije naš put ka EU najvažniji razlog zbog čega treba da postanemo članica NATO pakta. To je interes Republike Srbije i svih građana Republike Srbije, jer NATO više nije isključivo vojni savez, NATO je i politički savez, a pored toga i iz ekonomskih aspekata i zbog bezbednosnih aspekata je bitno da Srbija uđe u NATO. Mi znamo da jedna država takvih skromnih ekonomskih mogućnosti, kakva je Srbija, ne može biti, nije isplativo, nije celishodno, vojno neutralna, i zbog modernizacije našeg npr. vazduhoplovstva bilo bi bitno da budemo član NATO-a. S druge strane, jedna zemlja takvih skromnih ekonomskih pokazatelja, kakva je Srbija, ne može da funkcioniše sa takvim brojem vojnika koliko vojnika mi imamo. Trebalo bi da imamo mnogo više vojnika ukoliko smo vojno neutralna država, to zbog ekonomije, isto tako, nije moguće. S treće strane, NATO je sinonim za bezbednost i sigurnost. Smatramo da bi i zbog potencijalnih investitora bilo svakako bitno da Srbija postane članica NATO pakta. Na primer, investitori iz Austrije, koja je vojno neutralna, mnogo lakše i radije ulažu u jednu državu članicu NATO. Znači, mi smatramo da oluku o vojnoj neutralnosti treba staviti izvan pravne snage, a da treba početi govoriti o neophodnosti priključenja NATO paktu. Savez vojvođanskih Mađara, od svog osnivanja, od 1994. godine, zalaže se za evroatlantske integracije, smatramo da je to u interesu svih naših građana, svih naših državljana. NATO je danas jedno dvadesetosmočlano društvo koje deli iste vrednosti kao i EU, 80% članova NATO su iste države koje su članice i EU. Smatramo da bi pored naglašavanja emotivnih komponenti Vlada trebalo da ljudima kaže koje su ekonomske, bezbednosne i političke beneficije, benefiti, iz priključenja NATO paktu. Zadatak političara nije da ljudima govori ono što, po njima, oni žele da čuju, nego treba da govorimo istinu. Vidim određene pomake, gospodine ministre, i u vašim izjavama i u ovim strategijama, i nadamo se da će doći dan kada će se cela Vlada Republike Srbije zalagati ponovo za evroatlanske integracije, kao i da ćemo zajednički voditi uskoro jednu kampanju u kojoj ćemo prikazati sve, naravno, i negativne, ali i pozitivne strane ulaska Srbije u NATO pakt. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Čedomir Jovanović ima reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, dve važne teme su pred nama. Neću reći ništa novo ako kažem da je, nažalost, i danas Vojska žrtva politike, kao što je to bila i suviše često u prošlosti. Mislim da je zbog značaja ovih tema svakako ovde bilo neophodno prisustvo predsednika Vlade, a argumentacija je, svakako, jača, imajući u vidu sve probleme sa kojima se društvo suočilo u poslednjih nekoliko nedelja, probleme koji proizilaze iz nasilja, koje je neraskidivo povezano sa organizacijom sistema bezbednosti u našem društvu. Jasno nam je zašto vi predstavljate Strategiju odbrane, ali mislim da, i pored najbolje namere, ne možete pokriti sve one slabosti koje su prisutne u organizaciji naše države, koje su vas dovele do pozicija da vi predstavljate i pravite Strategiju nacionalne bezbednosti, koja je kompleksnija, šira i sveobuhvatnija od Strategije odbrane i pored svih vaših nastojanja ona bi morala da obavezuje i neka druga ministarstva i svakako institucije izvan Vlade Republike Srbije. Zbog toga bih prvo želeo da kažem nekoliko rečenica o samoj Strategiji nacionalne bezbednosti, a da potom progovorimo i o Strategiji nacionalne odbrane, odnosno o politici odbrane i Poglavlju četiri Strategije koju ste nam prosledili. Što se tiče Strategije nacionalne bezbednosti, ono što je za nas problematično, jeste deo Strategije koji se bavi izazovima, rizicima i pretnjama po bezbednost našeg društva. Problem vidimo u činjenici da vi samo delom možete odgovoriti na ovde pobrojane pretnje, rizike i izazove, a jezik kojim je ovaj deo Strategije uređen nema dodirnih tačaka sa onim što su do sada bila nastojanja Ministarstva odbrane i sa onim što je Ministarstvo odbrane radilo. Dakle, ako govorimo o opasnosti od oružane agresije, onda je jasno da niko ne može usvojiti strategiju nacionalne bezbednosti, apsolutno isključiti mogućnost nekog oružanog sukoba – samo po sebi, svakako je jednoj takvoj opasnosti mesto u strategiji nacionalne bezbednosti. Mislim da je potpuno politički neodrživa konstatacija da jednostrano proglašena nezavisnost Kosova predstavljala najveću pretnju bezbednosti Republike Srbije, neodrživa imajući u vidu ono stanovište koje je, takođe, jasno izraženo u Strategiji nacionalne bezbednosti, pogotovo u Strategiji naše odbrane. Ako mi svoju budućnost krajnje otvoreno vezujemo za EU, onda ne možemo tu EU, koja je u najvećoj meri prisutna na prostoru Kosova i Metohije, definisati kao najveću pretnju po bezbednost našeg društva. To može biti zloupotrebljeno i to sigurno u politici koja je po pravilu neodgovorna kada se govori o pitanjima bezbednosti, odnosa prema vojsci, policiji, odbrani, svakako će biti zloupotrebljeno. Ono što nam nije jasno, i mislim da ni vi tu mnogo ne možete uraditi, jeste sve ono što proizilazi iz pretnji koje se nalaze u Strategiji nacionalne bezbednosti, a koje same po sebi nemaju mnogo veze sa Ministarstvom odbrane. – Pitanje organizovanog kriminala na prostoru Republike Srbije je svakako pitanje kojim se ne može baviti isključivo Ministarstvo odbrane, prosto, mi imamo institucije koje su dužne taj posao da rade. Pitanje borbe protiv korupcije, svakako, nije prioritetna oblast delovanja Ministarstva odbrane. Problem ekonomskog razvoja Republike Srbije, energetska međuzavisnost, neravnomeran privredni i demografski razvoj, nerešen status i težak položaj izbeglih, opasnosti povezane sa pojavljivanjem i širenjem infektivnih bolesti kod ljudi i zaraza kod životinja, destruktivno delovanje pojedinih verskih sekti i kultova na porodice i naše društvo, sve to previše opterećuje jedan dokument koji ovde predstavlja Ministarstvo odbrane, koji, uprkos nameri da najadekvatnije odgovori na ove probleme, to ne može da uradi. Ono što je jasno svakome ko je pratio ovu temu, od početka ove skupštinske rasprave, jeste činjenica da ste vi ovo uradili, jer ovo niko drugi nije želeo da uradi, ili što je još gore, nije se znalo ko treba da uradi Strategiju nacionalne bezbednosti. I to treba reći, ne da bi se bilo ko optuživao, nego da bismo onda mogli da ukažemo na jedan sistemski nedostatak, koji u budućnosti mora biti otklonjen, jer je očigledno da nije dobro uređena država u kojoj Ministarstvo odbrane odgovara na čitav niz problema koji su obuhvaćeni ovom strategijom. Ako se vi bavite pitanjima problema koji prati neravnomeran ekonomski razvoj, zarazama, infektivnim bolestima, statusom izbeglih i prognanih lica, borbom protiv korupcije i kriminala, vi nećete biti efikasni u onome što su vaše primarne obaveze. A vaše primarne obaveze su borba protiv nedozvoljene trgovine oružjem, vaše primarne obaveze su očuvanje bezbednosti, koja proizilaze iz uloge koju može da ima Vojska, vaše primarne obaveze definisane su, između ostalog, i zakonima o kojima ćemo ovde raspravljati, obaveštajne agencije, VBA, nemate vremena i ne smete da se bavite čitavim nizom problema koji su pobrojani u ovoj strategiji. Mi želimo u ovom trenutku da dobijemo odgovor na pitanje –šta će država preduzeti kako bi se u budućnosti ovaj nepotreban teret skinuo sa Vojske, jer to nije posao Vojske? I tako dolazimo na teren strategije odbrane. Nikada naše društvo nije imalo problem sa vojskom kao institucijom, ali je i suviše često imalo problem sa vojskom koja je radila poslove koje u normalnim društvima ne radi vojska. vojska je politički zloupotrebljavana u prošlosti. Ako imamo jednu takvu istoriju, onda moramo vrlo jasno skinuti tu vrstu problema sa dnevnog reda naše države. Niste vi ti koji treba da odgovore da li Srbija želi NATO ili ne. Nigde o tome presudnu reč ne iznosi ministar odbrane ili načelnik generalštaba. To je izraz političke volje koji govori o dugoročnom opredeljenju, o viziji jedne države, jednog društva. Ovde smo čuli nekoliko poslanika koji su govorili o tome, sasvim otvoreno. Strategija koja zaobilazi jasnu odrednicu Srbije prema NATO paktu je, zapravo, strategija koja govori o ozbiljnim političkim slabostima. To nema mnogo veze direktno sa vašim ministarstvom, ali svakako ima veze sa Vladom. Nedavno se vratila delegacija Parlamenta iz SAD. Naš član te delegacije je u kontaktima sa predstavnicima Ministarstva odbrane Pentagona, Stejt Dipartmenta, Nacionalne garde Ohaja, čuo da SAD u oblasti vojne saradnje imaju jako kvalitetan odnos sa našim Ministarstvom odbrane i sa našom Vojskom, da su problemi iz prošlosti prevaziđeni, da to nije učinjeno tako što su zaobiđena neka teška pitanja, nego tako što je adekvatno na njih odgovoreno. Ako mogu naše vojske da sarađuju na adekvatan način, šta je problem i gde je uzrok problema nesposobnosti naše politike da prati jedan takav kurs? Mi smo 2007. godine doneli jednu politikantsku odluku, kada smo zadovoljavajući jedan politički fatalizam tadašnje vladajuće koalicije u Rezoluciju o Kosovu i Metohiji ugradili i stav o vojnoj neutralnosti Srbije. Mi moramo kao političari voditi racionalnu i razumnu politiku. To nije bila racionalna i razumna odluka. Ako danas preko nje ćutke prelazimo, onda svakako to najavljuje neke promene u budućnosti, ali istovremeno govori o problemima i slabostima koje postoje u ovom društvu i koje ne smemo ignorisati, jer nam ništa u tom slučaju neće garantovati da ćemo umesto da dođemo na nove pozicije mi, zapravo, ostati negde na pola puta ili se čak vratiti unazad. I to je ''par ekselans'' političko pitanje. Zbog toga smo napisali amandman na ovu strategiju i od odnosa Vlade prema tom amandmanu zavisiće i odnos LDP prema stavu o Strategiji. Mi želimo da u Strategiju nacionalne odbrane vrlo jasno bude ugrađeno izričito opredeljenje Srbije za punopravno članstvo u NATO pakt. Smatramo da je to veoma važno, iako znamo koliko predrasuda stoji na putu realizacije jednog takvog političkog opredeljenja. Ali, moramo takvu jednu odluku doneti danas, ne samo zato što su sve zemlje koje su danas punopravne članice EU, pre toga članstva, poslednjih 15 ili 20 godina morale da budu članice NATO pakta, nego zato što će proces bezbednosti evropskih integracija naše države učiniti snažnijim i efikasnijim proces evropskih integracija, skratiće period, umanjiće neke dileme. Valjda posle 20 ili 30 godina tumaranja možemo konačno doneti neke političke odluke koje će ubrzati procese u našem društvu. Propustili smo previše vremena da bismo mogli danas da pređemo preko hirova nekih pojedinaca koji sa dva, tri ili pet poslanika ucenjuju vlast u ključnim političkim odlukama koje se donose u ovim trenucima. Oni koji danas otvoreno zagovaraju evropske integracije Srbije, moraju biti spremni da učine sve kako bi one bile brze i efikasne, pa, između ostalog, i da urade ono što je samo po sebi vojska spremna da uradi, a to je, da se uklope u dobro koncipiran sistem međunarodne bezbednosti na prostoru Evrope. Nijedna zemlja u našem okruženju danas ne sledi politički kurs koji sledi Srbija. Bosna i Hercegovina je predala akreditive i zahtev za članstvo u NATO pakt. Makedonija ima politički problem sa Grčkom, jer da ga nema, danas bi bila u statusu u kojem su Albanija i Hrvatska – punopravna članica. Rumunija, Bugarska, Mađarska, Grčka, sve zemlje koje se nalaze u našem okruženju su te odluke već donele. Ovde se stvara pogrešan utisak da tu odluku ne donosimo zbog toga što smo pod prevelikim uticajem Ruske Federacije, ali ako Ruska Federacija nema ništa protiv članstva Srbije u EU, onda ne može imati ništa protiv naše namere da što pre stignemo do tog cilja, a pogotovo što unutar EU ili NATO saveza možemo doći do odgovora na one probleme na koje do sada sami nismo bili sposobni da odgovorimo u političkom smislu. Jer, ne mislim da topovi treba da govore umesto političara, pa zbog toga što nismo bili sposobni da odgovorimo, uvlačili smo u probleme i sebe i sve druge oko nas. Pitanje Kosova je veoma važno, ali kroz davanje političkog odgovora na problem odnosa Srbije i NATO, mislim da se može doći do rešenja koje bi učinilo kvalitetnijim život Srba na Kosovu, otvorilo kvalitetniju perspektivu odnosa srpske i albanske zajednice na Kosovu, i Beograda i Prištine. Da li to želi Ministarstvo odbrane? Pa, po svemu onome što je Ministarstvo odbrane uradilo u poslednjih nekoliko godina, jasno je da ne samo da želi, nego tako nešto i radi. Da li to želi Vlada? Vlada nema snagu da nam kaže da je na tako nešto spremna. Onda neka Vlada traži podršku ovde u Parlamentu za jednu takvu odluku i tu podršku smo spremni da damo, ne samo podršku koja bi značila glasanje za Strategiju odbrane, u kojoj se Srbija opredeljuje za punopravno članstvo u NATO paktu, nego i podršku koja bi nas obavezala da našem društvu objasnimo zašto je to u njegovom interesu, iako su danas očekivanja većinski na drugoj strani. I posebno osuđujemo tu kalkulantsku politiku koja bi odgovor na ovako teško pitanje sa lidera prenela na društvo. Onda nam ne treba Vlada i nije nam potreban Parlament, ukoliko se svi složite sa činjenicom da će to pitanje biti rešeno na nekom referendumu. Pre toga društvo mora biti sposobno da razumno rasuđuje o težini odluke koju donosi, oslobođeno emocija, a nijedno društvo, pogotovo naše, nakon svega onoga čemu je bilo izloženo, ne može doneti odluku na jedan takav način. Zato je to naša politička obaveza, da uvedemo Srbiju u EU najbrže što možemo, između ostalog, i kroz punopravno partnerstvo i članstvo u NATO savezu, međunarodne bezbednosne organizacije koje se pominju, naše učešće u međunarodnim misijama, apsolutno razumevanje, velika podrška za tako nešto. Oni koji to osuđuju neka razmisle o miru koji su srpskom narodu na prostoru bivše Jugoslavije, nažalost, i suviše često, garantovale međunarodne snage, i našoj obavezi da na drugom prostoru planete kojoj pripadamo mi nekome podarimo taj mir, ukoliko imamo snagu, a imamo obavezu da to uradimo, što nas praktično obavezuje na drugačiji odnos prema Misiji UN u Avganistanu i na spremnost da se o tome ovde u Parlamentu, prvo, otvoreno govori, a potom i na svakom drugom mestu na kojem se o tome danas arbitrira i odlučuje. Još jedna veoma važna tema o kojoj želimo da razgovaramo, u okviru Nacionalne strategije odbrane, jeste uloga društva u ostvarivanju ove strategije. Uloga drugih institucija, to ne može biti samo zadatak Ministarstva odbrane. Naravno da to jeste prvi posao Ministarstva odbrane, ali kao što ne može policiji da reši problem nasilja u Srbiji, ne može ni Ministarstvo odbrane da bude uspešno u profesionalizaciji vojske, ukoliko nema društvenu podršku za tako nešto. A društvena podrška proizilazi iz jedne nove vrste ambicioznosti našeg društva, da radi više da bi imalo više. Sada smo u jednom haosu u kojem se steže kaiš do granice izdržljivosti. Kako ćemo ostvariti ovu strategiju ukoliko svi delimo i sledimo logiku po kojoj ćemo se odreći prvo večere, pa ručka, pa doručak svesti na jednu kašiku? Sa time treba prekinuti i reći da efikasna strategija odbrane Republike Srbije košta i da nas ona obavezuje da stvorimo novac kojim će to biti finansirano, da profesionalizacija vojske košta i da nas obavezuje da stvorimo novac kojim će profesionalni vojnik biti plaćen, da bi naši sinovi sedeli sa nama, u svojim porodicama, školovali se i radili poslove koje žele da rade, ukoliko su se već odlučili da krenu drugim putem od onog na čijem se kraju nalazi oficirski čin, i o tome treba danas govoriti. U periodu štednje i recesije na ovome ne smemo da štedimo ni da se ovoga lišavamo, jer demokratska Srbija ne može postati dovoljno sigurna ukoliko njene institucije nisu demokratizovane i modernizovane, a mislim da prazne klupe i odsustvo drugih ministara jasno upućuju na jedan problematičan stav, da je to pitanje vaš lični problem ili problem nekoliko generala iz samog Ministarstva, a tako nešto nije tačno. Juče smo bili svedoci petogodišnjice obeležavanja ubistva dvojice gardista u Topčideru. To nije problem samo Vojske, ali to danas opterećuje i Vojsku. Institucije koje postoje u ovoj državi moraju dati efikasne odgovore i na to pitanje i na ona pitanja koja se svakodnevno postavljaju mimo Vojske, a to po pravilu obavezuje nas ovde u Parlamentu i zato je ovde u Skupštini veliko poštovanje za te porodice, osuda za one koji su zloupotrebili tu tragediju i jasna obaveza Skupštine Srbije da će insistirati na punoj istini. Jer je puna istina u interesu tih porodica, to je najmanje što za njih možemo učiniti, a potom i u interesu naše vojske koja ne sme biti paravan za ono za šta je bila u prošlosti kada je bila zloupotrebljena. Jasno je sve ono što misli LDP – pružamo podršku reformama u oblasti bezbednosti, ali nemamo razumevanja za političke slabosti i kalkulisanje koje prepoznajemo ovde kroz nespremnost Vlade da uradi ono što je već Ministarstvo uradilo, to je, da krene otvoreno, putem integracija, u NATO savez i da na takav način učini brzim i realnim našu evropsku budućnost. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima gospodin ministar. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Koristio bih priliku da odgovorim na nekoliko postavljenih pitanja i da neke stvari pojasnim, jer mi se čini da idemo u pogrešnom pravcu, a nije ta intencija. Žao mi je što kolega koji je prvi diskutovao nije prisutan, ali postoje Evropske odbrambene snage duži niz godina i centrala je u Briselu. I nama je poznata kao formacija, i trebalo bi da bude poznata formacija nekome ko je pripadnik JNA ili penzioner Vojske Srbije, to je EUFOR, koji se nalazi trenutno u BiH, kao formacija koja je ispred Evropske bezbednosti. Sa druge strane, postavlja se pitanje ko je učestvovao u pisanju ovih dokumenata. Moram da kažem da je na ovome radila cela Vlada. Ministarstvo odbrane je bilo sistem integrator, što, moram priznati, nije često viđeno u svetu, da je u svetu to najčešće ministarstvo spoljnih poslova, ali da ovde nisu pobrojani poslovi koje treba da izvršava Ministarstvo odbrane. Naprosto, ovo je jedan zbornik svih, da kažem, učesnika u javnom dijalogu, koji su bili ne samo u okviru Vlade, već i u okviru nevladinog sektora, i u okviru onih koji su stručni i profesionalni, fakulteti itd. Nije ovde zadat domaći zadatak šta u nekoj budućnosti treba da radi samo Ministarstvo odbrane i da smo mi dobili ekskluzivno pravo da se bavimo nacionalnom bezbednošću. Naprotiv, činjenica jeste da Ministarstvo odbrane, kao takvo, tretira nacionalnu bezbednost kao takvu, ali mnogo toga što ste pobrojali je apsolutno tačno i da ne govorim, porodice, pa nadalje. Međutim, ono što ne mogu da se složim, to je jedna stvar koja očigledno postoji kao nerazumevanje, Londonska konferencija, koja se održala krajem 2002. godine, definisala je najveće izazove, rizike i pretnje koji dolaze sa prostora jugoistočne Evrope i to je upravo prostor Kosova i Metohije. Možemo da diskutujemo o stvarima koje smo mi stavili da je to usled nezavisnosti, između ostalog. Vi možete biti protiv toga ili ne biti protiv toga. Činjenica jeste da je to trenutna bezbednosna najveća crna rupa Evrope i da je bezbednost u celoj Evropi, i šire, ugrožena baš zbog stepena kriminala koji dolazi sa prostora Kosova i Metohije. Naprosto, mi nismo mogli, niti smeli niti želeli, da to izbacimo iz Strategije nacionalne bezbednosti. Takođe, činjenica je da se mi nismo bavili politikom. Ovaj dokument nije politički dokument, isključivo. Ovo je bezbednosni dokument i nema nikakvog prava za milost u odnosu na nešto što bi bilo možda nekome milozvučna politika. Naprosto, to je faktičko stanje stvari. Verujte mi, ne postoji praktično nijedan ministar, ministarstvo, a i sa kim god smo razgovarali po pitanju bezbednosti, koji se ne bave ne samo problemom koji se tiče veze kriminala koji dolaze sa Kosova i Metohije, već i problemima koji se tiču fundamentalista, ekstremista itd. To su tzv. asimetrične pretnje, koje prevazilaze granice naše zemlje. Naravno da stavljamo i njih, iako su u nekim drugim zemljama, a smatramo da Kosovo nije, mislim na drugu zemlju. Toliko. Hvala.
Gospodin Čedomir Jovanović. Izvolite.
Naravno da ne treba tu preterano politizovati pitanje bezbednosti, jer kada se suočimo sa ugroženom ili narušenom bezbednošću, onda tu nije važno da li smo LDP, DS, ''naprednjaci'' itd. Ono o čemu sam govorio, zapravo, jeste ta formulacija koja, svakako, usmerava u drugom pravcu i pažnju i razmišljanje onoga ko analizira Strategiju nacionalne bezbednosti. Ovde se ne govori o Kosovu kao prostoru na kome funkcionišu institucije, kao prostoru na kome naša država od 1999. godine nije prisutna, Međunarodna zajednica nije u dovoljnoj meri izgradila svoj sistem bezbednosti koji bi onda osigurao bezbednost regiona, nego je vrlo jasna formulacija – protivpravno jednostrano proglašena nezavisnost Kosova predstavlja najveću pretnju bezbednosti Republike Srbije. Ne razmišljam o tome da je Ministarstvo odbrane to koje treba da iznosi svoje političke stavove o Kosovu i odnosu Srbije prema Kosovu. Mislim da ovakva formulacija samo predstavlja okolnosti i idealan ambijent za afirmaciju one politike koja je direktna pretnja modernizaciji naše države. Jer takvo stanje na Kosovu je posledica, a ne uzrok, problema o kome mi politički razmišljamo i na koji pokušavamo da odgovorimo godinama. Što se tiče nekog zajedničkog rada svih drugih ministarstava, to je očigledno. Mislim da je minimum da se oni pojave ovde i da preuzmu svoj deo odgovornosti za ovakav jedan dokument, makar predsednik Vlade, u situaciji u kojoj mi tragamo za efikasnim rešenjima ugrožene bezbednosti u Srbiji, mislim da bi to bio adekvatan odgovor i dokaz da država ozbiljno pristupa jednoj ovakvoj temi. A, ne sada da vas ostave ovde na milost i nemilost poslanicima koji treba da vas ispituju, koje su to verske sekte koje ugrožavaju bezbednost ili šta ćete učiniti po pitanju neravnomernog ekonomskog razvoja. Nije to posao ni ministra odbrane ni Vojske. Ali je činjenica da kod nas ne postoje sistemska rešenja koja bi jasno ukazala na sve one koji moraju biti uključeni u izradi Strategije nacionalne bezbednosti. I bilo bi dobro da do tih rešenja u međuvremenu dođemo, pa da se ubuduće zna čija je sve obaveza da definiše Strategiju nacionalne bezbednosti i da preuzme odgovornost za njeno sprovođenje i njenu realizaciju. Ovako, to, nažalost, ispada sve kao obaveza Ministarstva odbrane, i po pravilu dolazimo u situaciju u kojoj smo bili u prošlosti, kada se nije znala uloga Vojske i kada je Vojska za sve bila odgovorna i ni za šta nije bila nadležna.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Božidar Delić narodni poslanik. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodo potpredsednici, gospodine ministre, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, na početku da kažem, evo prvi pokušaj da se napiše jedan ovako važan dokument. Sa te strane, tim koji je radio ovaj dokument zaslužuje priznanje, jer se angažovao na ovom vrlo teškom zadatku. Samo da podsetim, prva strategija na prostorima bivše SFRJ urađena je 1983. godine pod nazivom ''Strategija oružane borbe''. U izradi tog dokumenta angažovalo se više desetina stručnjaka, eksperata iz različitih društvenih oblasti i rad je trajao više meseci, a ti ljudi su bili oslobođeni od svih drugih obaveza. Članom 14. Zakona o odbrani regulisano je da Nacrt strategije nacionalne bezbednosti izrađuje Ministarstvo odbrane, a članom 12, da ga Vlada predlaže Narodnoj skupštini na usvajanje, što je regulisano u članu 9. istog zakona. Sva moja saznanja govore o tome da je Ministarstvo odbrane sopstvenim potencijalima izradilo ovaj nacrt i da nije koristilo naučne potencijale drugih institucija u Srbiji, kao ni potencijale većeg broja penzionisanih doktora nauka, nekadašnjih pripadnika Vojske, stručnjaka za ovu oblast. Da je ovo greška, sigurno govori i činjenica da neki od njih i danas aktivno rade, neki doktori polemistike rade za potrebe organizacije UN na sličnoj problematici. U decembru mesecu Predlog nacrta strategije nacionalne bezbednosti dat je na javnu raspravu, koja je u januaru mesecu zbog velikog interesovanja i produžena. I sam sam učestvovao na jednoj od tih rasprava. Taj prvi Nacrt koji je dat na javnu raspravu obilovao je greškama, počevši od logičnih, pa do grešaka u definisanju pojedinih termina. Predlog koji je danas pred nama prošao je kroz lektorsku trijažu i znatno je bolji u odnosu na prvobitni Nacrt. Ono što posebno čudi je upotreba velikog broja stranih reči i izraza, a koji kada se prevedu na srpski jezik deluju, u najmanju ruku, smešno. Tako napad na upotrebu ovih reči ukazuje na malograđanske manire autora, tako da to prelazi praktično u oblast verbalnog mazohizma i uništavanja sopstvenog srpskog jezika. I kada pročitamo sam naslov – Strategija nacionalne bezbednosti Republike Srbije, odmah dolazimo u prvu dilemu, koje je to nacije ova strategija. Odgovor bi mogao da bude – samo srpske nacije, pošto druga u Srbiji ne postoji. Sada ako bismo hteli da budemo maliciozni mogli bismo ovaj naslov da prevedemo kao – srpska bezbednost u Republici Srbiji. Ipak mislim da je posredi nešto drugo, a to je da je reč „nacionalna“ nekritički preuzeta iz engleskog jezika, gde se taj izraz prevodi kao – državna. Dakle, naslov dokumenta bi mogao ili trebalo da glasi – Strategija državne bezbednosti Srbije. Ali, tu se onda susrećemo sa određenim negativnim konotacijama iz naše bliske prošlosti koje nas podsećaju na Državnu bezbednost, odnosno današnju BIA. Ako je i to bio problem, ako se to želelo izbeći, onda bi dokument mogao da nosi naslov – Strategija bezbednosti Srbije. Ukratko ću da razjasnim neke osnovne pojmove iz samog naslova ovog dokumenta. Strategija. Prvobitno, to je označavalo veštinu ratovanja ili vojskovođenje u ratu. Kasnije dobija značenje vođenja ili rukovođenja posebnim organizacijama ili značajnim oblastima ljudske delatnosti, kao što su npr. politika, ekonomija i sl. Bezbednost se u nauci razmatra kao stanje, odnosno zaštićenost neke države, tj. nekog dobra, vrednosti, društva i slično. U političko-bezbednosnom smislu obuhvata celokupnu zaštićenost države od svih vidova subverzivne delatnosti spoljnjeg i unutrašnjeg neprijatelja i drugih štetnih delatnosti i uticaja, a kao funkcija je nezaobilazan atribut države, bez obzira na karakter uređenja, politički sistem i oblik vlasti. Obično obuhvata funkcije državne i javne bezbednosti i bezbednosti oružanih snaga. Dokument je prepun materijalnih, tehničkih, jezičkih i saznajnih grešaka. Skrenuću pažnju samo na neke, počevši od uvoda ovog dokumenta. U nauci se ne može uvažiti sintagma ''strateški dokument'', kako je to danas čak i ministar upotrebio kod svog istupanja, jer takav dokument ne postoji. Postoji univerzalno prihvatljiva naučna podela dokumenata prema određenim kriterijumima, kojih ima ukupno 22. Nacionalni interese Republike Srbije. Postavlja se pitanje ko ih je odredio, ko ih je utvrdio, verifikovao ili praktikovao? Koliko je poznato, to do danas niko nije uradio. Ako su autori to uradili, treba ih nagraditi za naučnu i zakonodavnu genijalnost, ali u našoj teoriji je naznačeno 18 različitih značenja reči "interes". Postavlja se pitanje koje su značenje koristili autori, jer njihov politički interes u stvari ukazuje, a može se iz pojedinih delova teksta videti, na sebičnu politiku jedne stranke. Mnogo se u tekstu pominju ljudska i manjinska prava. Logika jezika, kakva je razlika između ljudskih i manjinskih prava? Valjda i manjine čine ljudi. Da li ljudi u nacionalnim manjinama imaju samo ljudska prava, a pripadnici ili ljudi nacionalnih manjina imaju ljudska i manjinska prava ili samo manjinska prava? Ko tu ima više prava? Evropska spoljnopolitička orijentacija, opet logika misli i jezika. Da li je to spoljnopolitička orijentacija svih evropskih država ili samo članica EU, ili je to spoljnopolitička orijentacija vladajućeg establišmenta Republike Srbije prema evropskim državama i prema EU? Za strategiju treba, a i svima treba, da bude jasno da je to stanje koje se može brzo promeniti. Koliko je poznato, Republika Srbija ima i imaće razne spoljnopolitičke orijentacije i sve će one biti deo tzv. evropskih spoljnopolitičkih orijentacija. Molio bih vas da pročitate stav 4. Uvoda – ''Strategija nacionalne bezbednosti daje analizu okruženja Republike Srbije, identifikuje izazove, rizike i pretnje bezbednosti, i utvrđuje nacionalne interese.'' Koliko mi je poznato, nijedan dokument, pa ni Strategija ne može da ''daje'', ''identifikuje'' i ''utvrđuje''. To mogu da urade samo autori i da to izlože u tekstu dokumenta. Gospodo poslanici, nemojte misliti da je ova moja diskusija usmerena protiv autora ovog dokumenta. Za razliku od vas, ja njih čak i lično poznajem. Oni su prihvatili da izrade ovaj dokument, jer im je to naređeno i oni su svakako učinili sve što su mogli, ali ipak se postavlja pitanje naučne, etičke i saznajne odgovornosti autora. Zašto su krenuli u izradu ovog dokumenta, a da prethodno od Ministarstava, odnosno od Vlade nisu dobili druge polazne dokumente. Slikovito rečeno, oni su počeli da grade kuću od krova. Trebalo je da Vlada udari temelje i zidove, da bi oni tek onda mogli da urade jedan ovakav dokument. Poznato je da državna rukovodstva u pravilno uređenim državama izrađuju koncepciju razvoja države koja ima svoj javni i tajni deo, zatim, doktrinu razvoja države koja, takođe, ima svoj javni i tajni deo, a tek zatim dolazi strategija razvoja države i taktika razvoja države, odnosno pojedinih oblasti. Na osnovu toga radi se koncepcija odbrane države koja, opet, ima svoj javni i tajni deo, doktrina odbrane države koja ima, takođe, i javni i tajni deo i strategija odbrane države i taktikakao njen niži deo. Sve ovo je trebalo da se donese i izradi odmah posle donošenja Ustava Republike Srbije, a tek posle toga trebalo je da se donesu različiti zakoni, pa i zakon o odbrani i zakon o Vojsci Srbije. Kod nas je to sve išlo obrnutim redom. Velika je hrabrost, ali i odgovornost, autora da napišu Strategiju nacionalne bezbednosti Republike Srbije i Strategiju odbrane Republike Srbije, a da nisu prethodno stvoreni, odnosno izrađeni navedeni dokumenti, koncepcija i doktrina. S obzirom na to i na činjenicu da nisu saznajno ovladali naučnim dostignućima i njihovimproblemskim i predmetnim oblastima nije ni čudo da su napisali ovakav dokument. Izostanak teorijske postavke, i nepotpune, čak, i pogrešne postavke i tvrdnje, ukazuju da ovaj dokument treba povući iz zakonodavne procedure, zatim pronaći nove autore ili značajno ojačati tim koji je radio ove dokumente, a potom napisati valjane tekstove i potom ih ozakoniti. Jednostavno rečeno, dokumenti Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije i Strategije odbrane Republike Srbije nisu dovoljno valjani za prihvatanje i usvajanje u Skupštini Srbije. Kada se pročita celokupan sadržaj ovih dokumenata, naslovi i podnaslovi, posebno pojedina objašnjenja, onda se pouzdano može zaključiti da je ovo tipičan primer u nauci nazvan ''promašaj teme'', hoću reći da sadržaj teksta ne odgovara naslovu. U odeljku prvom – Bezbednosno okruženje, ima mnogo izrazakoji zaslužuju šire naučno razmatranje i definisanje, navešću samo neke: socijetalna bezbednost, stvaranje multipolarnog sveta, integracioni procesi u oblasti bezbednosti, izazovi i rizici i pretnje su nepredvidivi, asimetrični i imaju transnacionalni karakter, globalizovana ekonomija, prioriteti globalne bezbednosti, transnacionalni asimetrični karakter savremenih izazova, rizika i pretnji, transnacionalno profilisane asimetrične pretnje. Kad se sve ovo pročita, autorima bih postavio pitanje – koja je to ekonomija danas u svetu globalizovana? Ko je spoljni neprijatelj globalne bezbednosti?! Hajde da bude smešno, malo humora. Da to možda nisu vanzemaljci? Koji su prioriteti globalne bezbednosti? Mi znamo da se autori ne usuđuju da to u dokumentima istaknu, da iza svih naših problema stoje naši prijatelji ili prijatelji naše vladajuće oligarhije, naših evropejaca, a čik ako se bilo ko usudi da to otvoreno kaže, a to ipak treba reći u nekom dokumentu, mada se to može pročitati i u ovim dokumentima između redova, ma kakvi oni bili. Tvrdnja da je bezbednost nedeljiva je obična glupost. Vrlo je čudno od autora da nigde u tekstu nisu pomenuli Rezoluciju Republike Srbije o vojnoj neutralnosti, a morali su. Neki narodni poslanici su govorili o tome na različite načine i, na kraju krajeva, oni na to i imaju pravo. Bez obzira šta ko mislio o njoj, nju je usvojila Skupština Republike Srbije i po njoj se moraju vladati svi državni organi, dok je Skupština Srbije jednog dana ne promeni. Nikome nije zabranjeno, na kraju krajeva, da pokrene takvu inicijativu. Kada se pročita odeljak dva, pod nazivom – Izazovi, rizici i pretnje bezbednosti, može se zaključiti da nigde nisu navedeni izazovi. Prema ovom tekstu u bezbednosti Republike Srbije nema izazova. Postoje samo rizici, pretnje, opasnosti, izvori rizika, ugrožavanja, izvori nestabilnosti i izvori sukoba. Korektna analiza, tvrdi autor u ovom tekstu, navodi na zaključak da oni nisu uvažavali univerzalne prihvatljive i prihvaćene odredbe pojmova "izazov'', ''rizik'' i ''pretnja" koji se koriste kao termini u raznim naučnim i odgovarajućim stručnim oblastima. Ako se samo pogleda prvi stav u trećem odeljku – Nacionalni interesi u oblasti bezbednosti, može se zaključiti da je to tipičan primer u nauci poznat kao ''prazna definicija'', koja je proizvod tzv. ''obrnute svesti. Po njoj znači da nacionalni interesi proizilaze iz najviših vrednosti. Postavlja se pitanje kojih? Koje su utvrđene u Ustavu Republike Srbije. Koliko je poznato u našem jeziku se reč "interes" upotrebljava u šest osnovnih i dvanaest posebnih značenja. Na osnovu ovog teksta, ne može se pouzdano utvrditi koji su pravi, da li osnovni ili posebni nacionalni interesi u oblasti bezbednosti? U odeljku četiri – Politika bezbednosti, takođe, postoji puno grešaka, pogrešnih pristupa i objašnjenja, posebno ukazujem na tačku 4. 3. Politika odbrane. Tekst u ovom odeljku je prava poslastica za korektnu, naučnu, akademsku raspravu. Potrebno je suptilno razmotriti tvrdnje autora koje imaju sumnjivu saznajnu vrednost. Na primer, šta je to – multilaterativni pristup pitanjima odbrane i bezbednosti? Pitanja zahtevaju nalaženje pravog odgovora. Problem zahteva traženje pravog rešenja, odnosno traženje pravog odgovora na određena pitanje. Autori odbranu i bezbednost navode kao dve odvojene pojave, a u narednom tekstu odbranu razmatraju kao sastavni deo bezbednosti ili bezbednost kao sastavni deo odbrane. U najmanju ruku, čudnovato je. Da se podsetimo: bezbednost je zaštićenost od svih oblika subverzivne delatnosti, a odbrana je suprotstavljanje napadu neprijatelja borbomili različitim vrstama borbe. Kakva je to kooperativna bezbednost ili zaštićenost nečega? Šta je odbrana i zaštita nacionalnih interesa?! Ko je planirao ciljeve politike odbrane Republike Srbije i iz kojih i čijih strategijskih opredeljenja one proizilaze?! Šta će se raditi ako nas ne primi EU u svoje članstvo? Kakva je razlika između misija i zadataka? Kakva je razlika između oružanog ugrožavanja spolja, oružane agresije i oružanog napada neprijatelja, spoljnog ili unutrašnjeg? Na kraju, sa pitanja Strategije nacionalne bezbednosti, samo kratko da pređem na Strategiju odbrane Republike Srbije i o to na odeljak pet, tačka 5.1. Struktura sistema odbrane, stav 4, koji počinje tvrdnjom – ''Misije i zadatke Vojske definiše Narodna Skupština Republike Srbije''.. Ovo je prava poslastica, takođe, za naučnu raspravu. Navedeni stav da zadatke, odnosno misije Vojske definiše, odnosno određuje Narodne skupština Srbije, u najmanju ruku je čudnovata, jer Skupština nije naredbodavac Vojsci. Ona može da odobrava ili zabranjuje angažovanje Vojske na određenim zadacima, ali ona nikako i nikada nije bila naredbodavac Vojsci. Gospodo poslanici, još jednom naglašavam da ovaj dokument nije prihvatljiv za zakonodavnu proceduru i usvajanje. U tekstu je prisutan relativno veliki broj grešaka i proizvoljnih tvrdnji autora. Tekst je pogodan za preduzimanje naučne i stručne rasprave po ovim pitanjima. Tekst se ne može popraviti amandmanima, već se mora organizovati ponovno pisanje valjanog teksta. Neka Vladi Srbije služi na čast što je ovakav dokument uputila u skupštinsku proceduru, jer to govori o njenoj stručnosti i kredibilitetu. Opet napominjem, i izvinjavam se, na kraju krajeva, ako sam bio oštar, autorima ovog teksta, jer ipak, ovo je prvi put da se neko usudi da napiše jedan ovakav dokument. I smatram da su oni učinili u datim okolnostima sve što su mogli. Znajući kako funkcioniše vladajuća većina u ovoj skupštini, ne sumnjam da će ovaj dokument biti usvojen. Rekao sam ono što sam imao, jer sam prilikom razmatranja pitanja iz ovih strategija konsultovao veliki broj kolega, stručnjaka za oblast strategije, bilo sa instituta iz civilstva, bilo sa ljudima koji su nekada bili načelnici Instituta za strategijska istraživanja. Javio mi se čak i jedan stručnjak za polemistiku iz SAD-a , koji se naših prostora. On, takođe... (Predsedavajuća Gordana Čomić: Narodni poslaniče, 20 minuta. Vreme koje vam je na raspolaganju iskorišćeno je.) Koristiću vreme poslaničke grupe. Želim samo jednu rečenicu. [[Aplauz.]]
Ne možete koristiti vreme poslaničke grupe. Sada smo u delu sednice kada reč imaju predsednici poslaničkih grupa. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, a posle njega narodni poslanik Vlajko Senić.
Dame i gospodo, narodni poslanici, gospodine ministre, odmah na početku da kažem da DSS neće podržati ova dva predloga odluka o strategiji. Znači, ni Predlog odluke o usvajanju Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije kao ni Predlog odluke o Strategiji odbrane Republike Srbije. U dosadašnjoj raspravi, na primer, kolega Pastor je rekao da on vidi pozitivne pomake u ove dve strategije, vezano za svoje obrazlaganje i zalaganje njegove partije da Srbija postane član NATO pakta, mogu se složiti sa njim, s tim što mi smatramo da je to obrnuto. Dakle, mi vidimo da je to korak unazad, naročito da je to korak unazad u odnosu na ova dva predloga, u odnosu na decembar 2007. godine, kada smo poslednji put u ovom parlamentu raspravljali o srpskoj AP Kosovo i Metohija i u Deklaraciji koji smo doneli, između ostalog, i o vojnoj neutralnosti Srbije, čega u ova dva predloga odluka o strategijama apsolutno nema. Ni jednom jedinom rečju se ne pominju! Naročito, posle 17. februara 2008. godine, prosto ne mogu da verujem da već duže vreme neke naše kolege potpuno zaboravljaju, a čini mi se i ministri u Vladi, na taj datum kada su privremene institucije na Kosovu i Metohiji nepravno, nezakonito, proglasile nezavisnu državu Kosovo, a dan kasnije ih je prvo priznala država Avganistan, potom, odmah, SAD kao država koja je nosilac svih aktivnosti politike unutar NATO pakta i glavni partner unutar NATO pakta. Ali da pređem na ove tekstove, baziraću se bukvalno na ovo što piše u samom tekstu. Pošto građani uglavnom ne znaju šta piše u tim strategijama, pokušaću da pročitam neke delove, na koje imamo primedbe, da bi građani bolje razumeli. Što se tiče opštih zapažanja i primedbi u načelu na Predlog Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije ističemo da, prilikom donošenja ovog predloga, u Srbiji ne postoji nacionalni konsenzus o nacionalnim ciljevima ili ciljevima nacionalne politike. I dosadašnja rasprava u ovom parlamentu, o nekim pitanjima koja treba da određuju nacionalne ciljeve i nacionalnu politiku, to je pokazala Takođe, Ministarstvo odbrane, i to smo čuli do sada, može da doprinese stvaranju ovog dokumenta u delu koji se odnosi na odbranu, a ne celog teksta, ali, s obzirom na to da neki drugi nisu spremni da to urade na pravi način, recimo, po meni, predsednik Vlade je morao ovde da obrazlaže ovaj dokument, očigledno, htelo ne htelo, Ministarstvo odbrane je moralo to da uradi, čak ga tu treba i odbraniti. Na neki način, Ministarstvo odbrane se bavilo ovim što u suštini i nije bio posao Ministarstva i zbog toga je, u sadržajnom smislu, dosta prisutna konfuzija, jer ima dosta oprečnih stavova u različitim delovima teksta. Slažem se i sa kolegom Delićem da formulacije i jezik dokumenta nisu na potrebnom nivou. Pretežno, deluje opisno, nekako komentatorski, dnevnopolitički, a često je i neprecizan. Preći ću sada i na pojedinosti. Kada se govori o bezbednosnom okruženju, recimo, mogu se složiti sa delovima koji pišu, na primer, o separatističkim težnjama u regionu, vezano za srpsku AP Kosovo i Metohiju, zatim, priznavanje, tako baš piše, tzv. republike Kosovo od strane pojedinih država u neposrednom okruženju Republike Srbije, kao i određenog broja država u svetu, nepovoljno se odražava na jačanje mera poverenja i saradnje i usporava proces stabilizacije na ovim prostorima, što je apsolutno tačno. Dalje, terorizam i ekspanzija organizovanog kriminala, korupcija, nedozvoljena trgovina narkoticima i oružjem, kao i trgovina ljudima, koji su najizraženiji na Kosovu i Metohiji, značajno opterećuje stanje bezbednosti u jugoistočnoj Evropi, neadekvatno rešavanje povratka izbeglih, prognanih i interno raseljenih lica na prostoru bivše SFRJ itd. Sve je to tačno. Između ostalog, piše da u takvim uslovima kontinuitet međunarodne podrške i vojno i bezbednosno prisustvo sa mandatom UN u regionu može doprineti stabilizaciji stanja i sprečiti nastajanje konflikata i njihovo prerastanje u sukob širih razmera. Onda nije jasno zašto smo, kad ovako nešto piše u ovoj strategiji, pristali na to da se povlači UNMIK, da dolazi Euleks, dole se smanjuju snage KFOR, koliko vidimo po najavama. Ako i dalje postoje te pretnje, a postoje, na osnovu čega i kako mi reagujemo kao država, a ovako nešto pišemo, recimo, u ovom predlogu? Znači, radimo nešto sasvim suprotno od onoga što u ovom delu Strategije piše. Pogledajte, tamo se formiraju i bezbednosne snage Kosova itd. Svi znamo da one znače pretnju za Republiku Srbiju. Ali, na koji način mi reagujemo – potpisivanjem Protokola o kontroli granica itd. Znači, jedno govorimo deklarativno, a drugo radimo u praksi. Što se tiče izazova, mogu reći da izazovi, rizici i pretnje bezbednosti, čini se da je to samo puko nabrajanje. Ima tu izazova, pretnji bezbednosti, kao što su separatističke težnje, opasnost od oružane agresije, problemi ekonomskog razvoja, obaveštajna delatnost, nacionalni i verski ekstremizam, piše da je i korupcija, zaista i jeste, jedan od rizika i pretnji bezbednosti, ali, tu vidim jednu neprekinutu nit u vladanju Srbijom od 2000. godine naovamo, a stalno pričamo da je korupcija problem. Od pet vlada, koliko je izabrano od januara 2001. naovamo, u četiri vlade je vladala DS, čak bila najuticajnija i najbrojnija sa ministrima, sve vreme je imala vlast u pokrajini, sve vreme vlast u gradu Beogradu, a predsedniku Republike je ovo drugi mandat. Zašto to pitanje nije smanjeno kao pretnja našoj bezbednosti? Takođe, i neravnomeran privredni i demografski razvoj Republike Srbije itd. Međutim, smatramo da je tu trebalo navesti da postoje i neki drugi izazovi, rizici i pretnje bezbednosti Republike Srbije, kao što su, npr. međunarodni pritisci. Svesni smo da postoje svakodnevni, i da dan-danas postoje pritisci na državu Srbiju. Zar nije pod pritiskom doneta odluka da se građanima Srbije koji žive u srpskoj AP Kosovo i Metohija izdaju lična dokumenta u Beogradu? Reći ću vam da je mene kontaktiralo pet Albanaca iz Gnjilana, koji žele da uzmu naša dokumenta, a ne mogu i ne znaju da li smeju da dođu u Beograd. Na koji način oni, recimo, mogu da dođu do pasoša? Svi znamo da je ovo urađeno samo zato da ne bi 100.000 ili 200.000 Albanaca uzelo naše pasoše i na taj način EU, pritiskom na nas, u stvari pomaže nezavisno Kosovo. Takve međunarodne pritiske imamo i dan-danas, po mnogim pitanjima, po pitanjima vizne liberalizacije. Bili smo prisutni kada su o tome govorili neki ministri u Vladi. Gospodin Dačić je otvoreno dva-tri puta rekao da je Srbija pod raznim pritiscima još uvek. Jednostrane sankcije i blokada – kao država, čak i mnogo oštrije od jednostranih sankcija i blokada, imali smo to iskustvo devedesetih godina. Tako nešto i dan-danas postoji u svetu, te jednostrane sankcije prema nekim država u svetu, nekima se preti i sa mnogo jačim od jednostranih. Da li to postoji kao opasnost za nas? Da uzmemo kao mogućnost da, umesto raketnog štita u Poljskoj i u Češkoj, NATO pakt donese odluku da raketni štit postavi na Kosovu i Metohiji ili, na primer, čak, delom i na Kopaoniku. Recimo, ambasador SAD u Crnoj Gori je morao na to pitanje da odgovara crnogorskoj vladi, jer je dole napravljena neka vrsta uzbune, kada se čulo da to postoji kao mogućnost. Šta ako se zaista to planira?! Šta ako se krene u realizaciju?! Šta ako se mi kao država tome suprotstavimo?! Zar ne postoji kao rizik i jedan odgovor SAD, recimo, jednostrane sankcije i blokada, prema nama, zato što ne pristajemo na tako nešto? Politički i socijalni ekstremizam, o tome se govori ovih dana. U ovom tekstu nema. Unutrašnji terorizam, uopšte ne postoji u tekstu kao mogućnost, nego da samo spolja može da se donese. Oružana pobuna čiji je cilj, ne promena granica, nego čiji je cilj promena političkog sistema vlasti ili politike, i klasični privredni kriminal ne stoje kao pretnje, kao da privredni kriminal nije zaista pretnja, smetnja i rizik, jer što imamo jači privredni kriminal, valjda imamo manje novca u budžetu, a što imamo manje novca u budžetu, imaćemo manje novca za bezbednost i odbranu Srbije. To su neke stvari koje su, po našem mišljenju, apsolutno propuštene. U onom delu gde se govori o nacionalnim vrednostima, nacionalnim interesima i ciljevima politike nacionalne bezbednosti, takođe, imamo najobičnije nabrajanje, često nepotpuno i nejasno formulisano. Zatim, da pređem na Politiku nacionalne bezbednosti. U delu – Osnovna opredeljenja politike nacionalne bezbednosti, u stavu 3, pa u stavu 4. doslovno piše: „U zaštiti suvereniteta i teritorijalne celovitosti, Republika Srbija je odlučna da upotrebi'', molim da svi pazimo šta piše, ''diplomatska, pravna i sva druga legitimna sredstva u skladu sa čvrstim, ustavno zacrtanim opredeljenjem da nikada ne prizna odluku privremenih institucija Autonomne Pokrajine Kosovo i Metohija o jednostranom proglašenju nezavisnosti.“ Mislim da dobro piše, ali mi onda nije jasno zašto se tako ne ponašaju i zašto tako ne govore zvaničnici Republike Srbije, jer kada govore, oni govore o upotrebi diplomatskih i pravnih sredstava. – Ovo je možda uticaj predsednika SPS Ivice Dačića, koji je ovo govorio u kampanji, a kasnije je počeo drugačije da se ponaša, kada je ušao u vlast. Potom dolazi problematični sledeći stav: „Polazeći od uverenja da je nacionalna bezbednost Republike Srbije usko povezana sa bezbednošću regiona jugoistočne Evrope i kontinenta u celini, Republika Srbija će unapređivati odnose sa članicama EU, kao i članicama i partnerima NATO na osnovama neposredne, bliske i dugoročne saradnje i zajedničkog delovanja“. Ko je doneo ovakvu odluku u državi, ikada? Šta bi sa četiri stuba nacionalne politike i saradnje sa svima?! Gde je ovde Rusija, ako se već govori i o regionu jugoistočne Evrope i kontinenta u celini? Da li ćemo samo unapređivati odnose sa članicama EU i partnerima NATO pakta? Zar nema interesa i Rusija tu? Uostalom, i taj gasovod koji ide prema Italiji, zar ne treba i sa njima o tome da razgovaramo. Apsolutno mi nije jasno zašto je taj deo izostavljen i zašto ovako piše. U delu – Spoljna politika (4.1.) što se tiče politike nacionalne bezbednosti kaže se: ''Istorijske, bliske i sveobuhvatne veze Republike Srbije sa Ruskom Federacijom po pitanjima od šireg nacionalnog interesa ojačane su strateškim partnerstvom u domenu energetike. Republika Srbija će nastaviti proces jačanja bilateralnih odnosa, posebno u kontekstu pridruživanja EU i jačanja svoje regionalne pozicije, što bi stvorilo okvir za novu dimenziju posebnog odnosa između Republike Srbije i Ruske Federacije.'' Ispada da su nam Rusi potrebni samo zato što imaju naftu i gas i to im na ovaj način kažemo, pročitajte jednostavno šta im kažemo. A sve drugo i neka druga vrsta saradnje? Evo, da uporedimo, šta kaže sledeći stav: ''Republika Srbija je opredeljena da obnovi tradiciju dobrih odnosa sa Sjedinjenim Američkim Državama, dugu više od jednog veka'', pa, kolika je tradicija odnosa sa Rusijom, ''tokom koje su obe države u više navrata zajedno stajale u odbrani opštih vrednosti.'' Tačno, i treba ovako da stoji. Da se razumemo, nemam ništa protiv, ali mi nije jasno zašto tako isto ne stoji i za Rusiju?! ''Uprkos razlikama izraženim kroz odluke Sjedinjenih Američkih Država da priznaju jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova,'' te razlike se ovde priznaju, ne priznaje se da su nas još gađali kasetnim bombama, obogaćenim osiromašenim uranijumom itd, ''Republika Srbija je spremna da unapređuje odnose sa Sjedinjenim Američkim Državama, u interesu konsolidacije demokratije, stabilnosti i prosperiteta na Zapadnom Balkanu.'' Zar u svemu ovome ne možemo da sarađujemo i sa Rusijom? I sa SAD, ali i sa Rusijom? Zašto je za Rusiju napisano – interesi ojačani strateškim partnerstvom u domenu energetike? Zato što je očigledno, ''Nabuko'' samo reč. ''Nabuko'' je samo reč, to svi znaju i ništa više, pa je očigledno zbog toga ovako moralo da piše. Dalje, imamo tu i ekonomsku politiku. Mislim da taj deo treba izbaciti, barem dok je ova vlada, pošto nema ekonomske politike. Preko 100.000 ljudi je izgubilo posao. U proseku su za 100 evra niže plate za poslednjih godinu dana. Šta će nam, onda, ovde, ekonomska politika? Kada pogledamo deo politike odbrane tu nema pominjanja vojne neutralnosti. Da zaključim, što se tiče ove strategije potpuno je, što se nas tiče, neprihvatljiva. Smatramo da je potrebno prethodno postići nacionalni konsenzus o ključnim nacionalnim vrednostima i ciljevima koji se štite, kako bi se nakon toga, uz učešće svih relevantnih političkih i drugih faktora, pristupilo izradi dokumenta koji bi te usvojene ciljeve i vrednosti ispravno ugradio u dokument koji bi kao takav bio opšteprihvaćen i upotrebljiv, promenljiv i primenljiv u praksi za dugi niz godina. Što se tiče Strategije odbrane, ona je, što se tiče opštih zapažanja, mnogo bolje napisana nego ova. Očigledno je da su je radili ljudi koji to bolje znaju, kojima je to posao u Ministarstvu odbrane i koje je i trebalo više da učestvuje u izradi. I tu imamo neke primedbe. Recimo, što se tiče stava 4.1. na strani 8. (Osnovi opredeljenja politike odbrane) trebalo bi preciznije da stoji odrednica da Republika Srbija nijednu državu, ni savez, ne smatra neprijateljskom. Mislimo da bi bilo bolje da stoji – ''unapred neprijateljskom'', jer vidimo šta donosi dan, šta donosi noć. Unapred nikoga ne smatramo neprijateljem, a šta će se kasnije dogoditi to je pitanje. Smatramo da je u ovom tekstu izražena tendencija neprimerene internacionalizacije sistema nacionalne odbrane, jer preovladavaju i u ciljevima i u zadacima odrednice međunarodnog karaktera, i po ovom tekstu ispada da polovina odbrambenih zadataka Srbije u stvari predstavlja međunarodne odnose. Smatramo da je u ovom tekstu prenaglašena opredeljenost ka zavisnosti od međunarodnih faktora i vojnih saveza. Takođe, pod tačkom 4.2. (Osnovni ciljevi i zadaci politike odbrane) imamo primedbe. Dakle – iz strategijskih opredeljenja politike odbrane Republike Srbije proizilaze sledeći osnovni ciljevi: – efikasan sistem odbrane, u redu, –mir i stabilnost u okruženju, u redu, – integracija u evropske i druge međunarodne bezbednosne strukturama i učešće u NATO programu Partnerstvo za mir. Umesto ovoga, trebalo bi da piše u formulaciji da Srbija treba da bude vojno neutralna zemlja. To je valjda naš cilj. Valjda smatramo da država Srbija treba da bude vojno neutralna zemlja? Doneli smo takvu odluku. Toga nema nigde, apsolutno nigde! Nije sporno angažovanje u programu Partnerstvo za mir, ali da li je to cilj? Šta znači cilj angažovanja u Partnerstvu za mir? [[Aplauz.]] (Predsedavajuća: Iskorišćeno je vreme koje vam je na raspolaganju, 20 minuta. Zahvaljujem.)
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić, posle njega narodni poslanik Boris Aleksić.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, saradnici, narodni poslanici, mislim da je ovo važna tema i bez obzira što, kako je ministar rekao, nije politička slika onoga što Vojska ili Vlada radi ona daje jasan politički prizvuk, koji, čitajući ovu strategiju nacionalne bezbednosti, kod mene budi optimizam. U ovom trenutku u okruženju u kome se Srbija nalazi Vojska i Ministarstvo odbrane čine zaista maksimalne napore da Srbiju održe na onom kursu na kome se nalazi od 5. oktobra 2000. godine, zahvaljujući volji građana Srbije. Ovde smo slušali neke prethodnike koji su, neki ozbiljno, neki neozbiljno, analizirali ovaj dokument. Čuli smo od jednog čoveka, koji ima, bar sam kaže, impresivnu vojnu karijeru, da je tvrditi da je bezbednost nedeljiva – ordinarna glupost. Parlament je mesto gde mogu da se kažu takve stvari, ali baš zbog toga želim da počnem od te tačke i da se građanima Srbije obratim sa objašnjenjem, odnosno pokušajem objašnjenja da ne možemo govoriti o tome da je bezbednost ordinarna glupost i da je bezbednost nedeljiva, jer su građani Srbije tokom 1999. godine, zahvaljujući jednoj lošoj politici, katastrofalnoj politici, pogrešnoj politici, na svojoj glavi osetili šta je međunarodna bezbednost i kako je bezbednost, nažalost, deljiva i kako ono što vi radite danas ne može da bude nešto što se tiče samo suvereniteta jedne zemlje i jedne teritorije. Taj koncept je odavno prevaziđen. Zbog toga je dobro što je na ovaj način Strategija predstavljena javnosti, jer na ovaj način šaljemo i domaćoj i međunarodnoj javnosti poruku šta hoćemo, gde idemo, kakvi su naši ciljevi. Tu nema apsolutno ništa skriveno i mislim da je to zaista dobra stvar. Dalje, mislim da u oblasti Vojske, u oblasti vojne bezbednosti, u oblasti naših potencijala, Srbija, na žalost ili na sreću, bolje stoji nego što je politički i ekonomski posmatrano u regionu i da zbog toga naša orijentacija za međunarodnom saradnjom, naša spremnost da podelimo naše bezbednosne kapacitete, naša želja da integrišemo bezbednosne kapacitete Srbije u regionalno i međunarodno okruženje može da bude nešto od čega će Vojska sigurno, a i građani Srbije, uveren sam, imati opipljive materijalne koristi. Jer se politika na kraju, što se građana tiče, svodi na to da li političari umeju da formulišu vlast i da vode Vladu na taj način da građani od toga imaju određeni ekonomski boljitak. U tom smislu, hoću da kažem da je definisanje ovakve nacionalne strategije otvoren prostor da Srbija postane zaista lider u regionu zapadnog Balkana. I pruža nam se prilika da, od jedne zemlje koja je pre deset godina bila glavni problem u regionu zapadnog Balkana, postanemo država koja će biti vojni, a samim tim, kroz određeno vreme, politički i ekonomski lider u regionu. Da bismo to ostvarili, mi moramo da se otvaramo, mi ne možemo da se zatvaramo. Mislim da je zbog toga važno da se o svim tim stvarima ovako otvoreno i nedvosmisleno govori i u Narodnoj skupštini i dobro je što se, a to je i obaveza, Strategija usvaja ovde. I dobro je što su neki drugi zakoni na dnevnom redu, i dobro je što ćemo usvojiti i ovaj zakon o međunarodnom angažovanju naših vojnih i drugih snaga. Hoću da kažem da Srbija, htela - ne htela, ima ključnu ulogu u regionu. Mi smo zemlja u koju svi gledaju kada govorimo o BiH, mi smo zemlja koja je, koliko god je to bilo moguće, uzdržano reagovala na samoproglašenje nezavisnosti Kosova i Metohije i koja, od kad ova vlada ima mandat, sarađuje sa evropskim institucijama na Kosovu i Metohiji, razmišljajući, ne o tome da demagoški svaki dan ponavlja ono što je već jasno poznato, već, na koji način da može Srbima i drugim građanima kojima je svakodnevno ugrožen život na teritoriji Kosova i Metohije kroz tu saradnju da učini neku konkretnu pomoć. Po pitanju BiH, naravno, kao jedan od garanta Dejtonskog sporazuma, Srbija se, takođe, ponaša veoma odgovorno i veoma konstruktivno. Mislim da je to jedna kriza kojoj očigledno idemo u susret, to se čuje na svakom koraku, to se golim okom vidi. I zbog toga je momenat u kojem donosimo ovu nacionalnu strategiju bezbednosti, ovaj zakon o odbrani i sve druge prateće stvari, još jedan korak pri čemu šaljemo jasnu poruku međunarodnoj zajednici o tome da će naša konstruktivna uloga u regionu i dalje biti takva kakva je i do sada – da jačanjem i snaženjem vojnih potencijala Srbije region može da ide samo ka stabilnosti, a ne ka nestabilnosti. U tom smislu, kada govorimo o regionalnoj ulozi Srbije, onda se postavlja pitanje i budućnosti naših integracija i to je pomenuto na različite načine od svih prethodnih govornika. Svako od nas ovde može da iznese svoj lični ili stranački stav, ali se postavlja pitanje – da li je naš cilj da određene ciljeve ostvarimo ili nam je cilj da samo promovišemo stranački stav? Svi znamo da je odluka o vojnoj neutralnosti doneta u određenom političkom trenutku, kao sredstvo da se predupredi dramatičan put ove zemlje kojim je ona mogla da ide da su neke druge snage pobedile na talasu proglašenja nezavisnosti Kosova i Metohije. Svi znamo da je u tom trenutku to bio manje ili više voljan kompromis, koji je omogućio da imamo predsedničke izbore i pobedu demokratskog kandidata, nakon toga, ubrzo, parlamentarne izbore i pobedu evropske koalicije. Da li su svi koji su glasali za vojnu neutralnost duboko uvereni da je to u interesu Srbije, kada govorimo o nekoj slici u budućnosti? Verovatno da ne, ali nažalost, mi smo ušli u takav politički sistem u kome ne možemo sve ciljeve da ostvarimo odmah, ali imamo pravo da sanjamo i da verujemo da ćemo ostvariti sve ciljeve za koje smo se borili u nekom realnom vremenskom roku. U tom smislu, mogu da kažem da sam uveren da je interes Srbije da u budućnosti, nekoj bliskoj, realnoj, postane punopravni član NATO pakta, ali moram da primetim da mi još u potpunosti nismo iskoristili potencijale koji postoje u saradnji kroz Partnerstvo za mir sa NATO paktom i mislim da je to dobar put. Smatram da u narednom periodu možemo očekivati veću aktivnost u toj oblasti i da na taj način mi već šaljemo poruku gde će se ova zemlja naći na kraju tog puta. Kroz takav put i kroz takvu saradnju, verujem da ćemo i najveći deo društva pridobiti za tu konačnu odluku. Ko će na kraju preuzeti odgovornost, da li građani na referendumu ili političari u Vladi, Skupštini, videćemo, to je pitanje za budućnost, ali u svakom slučaju, mislim da o tome govore i ljudi koji su kompetentni za vojnu oblast. Jasno je da ćemo u jednom trenutku doći u situaciju da budemo možda najmoćnija vojna zemlja u regionu, a da se ne nalazimo formalno u članstvu NATO, i jasno je da ćemo u tom trenutku na to pitanje odgovoriti. Ono što hoću da kažem, to je da nekako u senci postoje određene druge aktivnosti koje nas vode ka tom cilju, a koje nisu dovoljno afirmisane. Mislim da je i gospodin Jovanović govorio o jednoj poseti parlamentarne delegacije Sjedinjenim Američkim Državama. Pošto sam bio član te delegacije, hoću da kažem da sam se zaista dobro osećao, da imamo Vojsku koja vodi napred srpsko društvo. Dakle, da imate Vojsku, da imate instituciju, koja često u prošlosti nije bila baš povezivana sa nekakvim demokratskim procesima, uostalom, juče je bila ta tragična ''petogodišnjica'', ali da osećate na svakom koraku gde ste primljeni, da su reforme i stvari koje su učinjene u srpskoj Vojsci otvorile vrata srpskoj politici, mislim da je to proces koji mora da se nastavi i da je to proces gde Srbija zaista ima veliku šansu. Samo ću reći da je naša saradnja sa Nacionalnom gardom Ohaja, kojoj su se mnogi ovde podsmevali, nešto što je ocenjeno kao najbolja bilateralna saradnja u toj oblasti, da u ovom trenutku jedan naš kadet studira na Vest Pointu, ili pitomac, kako bi neki drugi rekli. Mislim da su to konkretne stvari od kojih građani Srbije imaju korist, da je to pravac koji smo jasno zauzeli i donošenjem ove strategije mi na tom putu ostajemo. U svakom slučaju, dobro je da je javna rasprava bila toliko otvorena, dugačka, da je svako mogao da uzme učešće u njoj. Malo je čudno da će za ovu strategiju glasati ljudi koji potpuno različito vide šta ona nudi, gde nas vodi i kakvi su joj ciljevi, ali to je, verovatno, neka, slika političkog raspoloženja u Srbiji danas. U dokumentu je naglašeno, time ću završiti, da je danas pitanje energetske bezbednosti, stabilnosti, itd, jedno od ključnih, kada govorimo o bezbednosti i stabilnosti jedne države. Mislim da je to nešto što verovatno možda i nije trebalo više da bude obrađeno, ali, u svakom slučaju, mi danas praktično živimo u situaciji kada je naša energetska zavisnost od jedne države velika, jer danas Rusija ima kompaniju koja je većinski vlasnik naše najveće kompanije. Mislim da je to pitanje sa kojim se verovatno nosila ova strategija i da je to nešto što je sada naša ekonomska i politička realnost, kao i da ćemo, takođe, sa tim faktorom u budućnosti morati da računamo. Verujem da će to biti, bez obzira na sve razlike i bez obzira na različite stavove pojedinačno nekih od nas prema tom aranžmanu, nešto što će ipak dati konstruktivni doprinos svemu tome. Želim na kraju da kažem da i pitanje ulaska u NATO nije nešto na šta nas neko tera, da nikako nije povezano sa ulaskom u EU, i oni koji ne žele da vide Srbiju u NATO pokušavaju veštački da vežu ulazak Srbije u NATO sa ulaskom u EU, da nas, za razliku od nekih drugih, NATO bar ne tera da menjamo imena ulica. Ali verujem da ćemo ovakvim putem i ovakvim razvojem doći u situaciju da to bude naš krajnji i prirodni cilj, bez nekakve ideološke rasprave na tom putu, jer zaista, mi danas više ne živimo u nekom hladnoratovskom periodu. Ako ste primetili, te dve zemlje danas sarađuju veoma korektno, veoma profesionalno i veoma uspešno. Zato mislim da na taj način i mi moramo da razmišljamo, ukoliko želimo da ova zemlja izraste u ono za šta potencijal zaista postoji, a to je ekonomski, vojni i politički lider celokupnog regiona. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić, a posle njega narodna poslanica Nada Kolundžija.
Hvala, gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pošto smo posebno u prepodnevnom delu mogli da čujemo hvalospeve na račun NATO pakta, a evo i sad, gospodinu ministru Šutanovcu bih predložio da pokrene jednu inicijativu u Vladi Republike Srbije da se obnovi spomenik pobijenoj deci u NATO agresiji, koji stoji oskrnavljen u Tašmajdanskom parku u Beogradu, već pet godina. Među tom decom su i albanska deca. Kip sa tog spomenika je ukraden, isečen i uništen pre više godina, tako da mislim da bi bio pravi trenutak da obnovite to. Zaista ružno izgleda, ako nije kompletan. Dakle, to je prva stvar. Kada je u pitanju sama Strategija nacionalne bezbednosti, kao i Strategija odbrane, moram da kažem da je ovde došlo do brkanja opštih pojmova. Gospodine ministre, vi ovde pokušavate da pomirite dva nepomirljiva koncepta. Prvi koncept je koncept ljudske bezbednosti ili takozvani ''Hjumen sekjuriti koncept''. On je promovisan u UN od strane Kofi Anana 2003. godine, ali pod snažnim uticajem i pritiskom SAD. Pre toga je promovisan od strane niz nevladinih organizacija u SAD, pre svega Saveta za spoljne odnose, za koga mnogi autori veruju da je neformalni centar moći u SAD, a takođe, i Američkog instituta za mir. Oni su promovisali koncepciju u saradnji sa jednom kanadskom organizacijom "Responsibl to protekt", a takođe, i "Preventing dženosajd", dakle, odgovorni da zaštite i sprečavanje genocida. Ta njihova teorija zasniva se na rezultatima agresije na Saveznu Republiku Jugoslaviju. Oni su rekli sledeće: ''Doba suverenosti države je završeno, dolazi novo doba, mi ćemo sada umesto država u prvi plan da stavimo individue!'' Međutim, kao što ćete videti, to je jedan zastareli koncept koji je postojao još u četvrtom veku i kasnije u srednjem veku. Dakle, ništa novo. Po tom konceptu ljudske bezbednosti trupe NATO pakta, trupe SAD mogu da intervenišu bilo gde u svetu da bi sprečile klimatske promene, da bi sprečile pandemije, da bi sprečile ugrožavanje ljudskih prava, naravno, onako kako oni tumače ljudska prava, a kako ih tumače to smo dobro videli na sopstvenom primeru kada su prekršili Povelju Organizacije Ujedinjenih nacija i izvršili agresiju na Saveznu Republiku Jugoslaviju 1999. godine, bacali osiromašeni uranijum itd. Ima primera širom sveta. Dakle, to je koncept ljudske bezbednosti. On se direktno suprotstavlja konceptu suverenih država, koji je definisan još dalekim Vestfalskim mirom 1648. godine. Taj mir je proklamovao suverenitet država i prihvaćen je u Evropi, između ostalog, Rusija je jedna od potpisnica tog mira. On je ostao na snazi, praktično, kroz različite varijante, između ostalog je prihvaćen i kroz Povelju OUN, sve do 1999. godine kada su ovi momci sa Zapada počeli da razvijaju koncept ljudske bezbednosti i tako dalje i tako bliže. Sada neko može da pomisli da je koncept ljudske bezbednosti nešto novo. Kao što sam rekao – nije. Da bi što lakše mogli da potamane muslimane u krstaškim pohodima, izmislili su svojevremeno jedan koncept satanizacije islama, koji je promovisan od strane Tome Akvinskog i drugih. Promovisan je ranije, u četvrtom veku. Tada je odbegla vera bio islam i na osnovu tog koncepta pokrenuti su krstaški ratovi. Kasnije Amerika promoviše Koncept o odbeglim nacijama – Rouge Nations (''neposlušne zemlje'') koji se zasniva na istom principu. On se svodi na teoriju pravednog rata. Dakle, rat može da se vodi ako je pravedan. Sjedinjene Američke Države mogu da napadnu bilo koju državu na ovom svetu ako imaju opravdani razlog. Toma Akvinski i sveti Avgustin su definisali neke od tih razloga u dalekoj prošlosti. Dakle, Amerikanci su se Konceptom ljudske bezbednosti vratili u daleku prošlost. Kao što sam rekao, taj koncept je poguban. On je u prošlosti doveo do teških i ozbiljnih ratova. On danas dovodi do podrivanja i uništavanja koncepta UN, koncepta koji je razvijen nakon stravičnog Drugog svetskog rata, po kojem su sve države ravnopravne, po kojem su sve nacije ravnopravne, bez obzira da li su male ili velike. Sila može da se primeni, ali u skladu sa Glavom 7. Povelje OUN. Vi ste u Strategiji nacionalne bezbednosti pobrkali ova dva koncepta. S jedne strane, hoćete saradnju sa NATO paktom, SAD i EU, a sa druge strane, hoćete da očuvate teritorijalni integritet Srbije. E, pa, ne može, ne može zato što su NATO pakt, SAD pa i EU, a predstaviću malo kasnije dokumentaciju u vezi sa tim, otvoreno protiv teritorijalnog integriteta Republike Srbije. Oni Kosovo i Metohiju ne tretiraju kao teritoriju Srbije. Imate čak na zvaničnom sajtu EU i mapu Srbije, gde su granice između Kosova i Metohije i ostatka Srbije postavljene kao državne. I to ću, takođe, da vam dam. Da vidimo neke druge koncepte. Kao što vam je poznato, trebalo bi da vam bude poznato, ruski predsednik Dmitri Medvedev promovisao je 15. maja jedan novi koncept evropske bezbednosti. Šta je suština tog koncepta? Suština tog koncepta je da SAD ne dominiraju evropskom bezbednošću. Kao što vi znate, gospodine Šutanovac, i vaši saradnici, saradnja između NATO pakta i EU je definisana kroz pravila "Berlin plus", gde je evropski sistem bezbednosti uključen u NATO sistem bezbednosti. Oni imaju određenu autonomiju, ali u okviru NATO sistema bezbednosti, pri tome moraju da se poštuju neka osnovna pravila, ne smeju da se dupliraju resursi, ne sme da se duplira lanac komanda. Vrlo je jasno da evropsku bezbednost kontroliše NATO pakt, tj. SAD. Dakle, ruski predsednik je predstavio ovaj koncept, novi koncept evropske bezbednosti, vrlo detaljno. On je veoma dobar, za razliku od vaše strategije odbrane, koja se zasniva na evroatlantskim principima, ovaj koncept se zasniva na kontinentalnoj Evropi, onoj Evropi o kojoj je govorio, recimo, De Gol, o kojoj govori general Pjer-Mari Galoa. To je Evropa koja uključuje Rusiju. Evropa bez Rusije nije Evropa, ali,, naravno sa Rusijom jeste Evroazija. Dakle, taj koncept je veoma bitan i on bi obezbedio mir u budućem periodu. Kao što vidite, NATO pakt polako ide prema izvorima energije, širi se prema Rusiji, imate američke analitičare koji vrlo precizno govore o tome i priznaju da oni opkoljavaju Rusiju sistemom vojnih baza. NATO pakt se ne sprema za uspostavljanje mira, on se sprema za budući rat sa Rusijom, za kontrolu Evroazijskog masiva, za kontrolu Evroazijskih resursa, a oni su najveći na svetu. To nije ništa novo, to su radili i u prošlosti, to je "Drang nach Osten" ili pohod na Istok, više puta se desio, obijen im je o glavu. Zašto je važan ovaj predlog ruskog predsednika, gospodine ministre, za nas kao državu? Zato što smo mi upravo novi sistem evropske bezbednosti mogli da promovišemo na našoj teritoriji, jer se on zasniva na suverenosti država. Kao što znate, Ruska Federacija smatra da je Kosovo i Metohija neodvojivi deo Republike Srbije. Upravo uz pomoć ovog koncepta možemo da izvršimo do kraja Rezoluciju 1244, to je Rezolucija Saveta bezbednosti OUN i da vratimo našu Vojsku i policiju na Kosovo i Metohiju. Naravno, vi o tome ne smete da govorite. S druge strane, šta kaže Ričard Has, koji je predsednik Saveta za spoljne odnose, u svom tekstu od 24. septembra 2009. godine, tačnije intervjuu – mi smo verovatno u eri u kojoj će međunarodni sporazumi i konvencije pre predstavljati izuzetak nego pravilo. On vrlo jasno govori o tome da SAD neće poštovati međunarodno pravo i međunarodne konvencije, bez ikakvih problema. A već sam vam objasnio uticaj Saveta za spoljne odnose na američku politiku, između ostalog njihovi kadrovi su Madlen Olbrajt, Ričard Holbruk, predsednik Obama je često učestvovao na njihovim slušanjima itd, a pre njega i Džordž Buš, takođe, i mnogi drugi. Vi pominjete u Strategiji nacionalne bezbednosti NATO pakt isključivo, ne pominjete nijednu drugu organizaciju koja se bavi pitanjima bezbednosti. Imate, takođe, Organizaciju Ugovora o zajedničkoj bezbednosti, koju čine Rusija, Kazahstan, Uzbekistan, Tadžikistan, Kirgistan, Belorusija i Jermenija, koja se polako širi. Za nju Amerikanci, SAD, tvrde da je protivteža NATO paktu i već imaju nekoliko analitičkih tekstova na tu temu, gde govore o tome da Rusija militarizuje tu organizaciju. Naravno, shvatili su da ona treba da se suprotstavi širenju NATO pakta na Istok ili tom čuvenom ''pohodu na Istok''. Pored toga, postoji i Šangajska organizacija za bezbednost. Više od toga, pogledajte, i drugi kontinenti se bude. Niko ne želi da bude u NATO paktu, niko ne želi da sarađuje sa NATO paktom zato što znaju da je NATO pakt ''čelična pesnica'' SAD. Nedavno su Hugo Čavez i Gadafi predstavili ''projekat bezbednosne saradnje'' između Afrike i Južne Amerike, koji treba da bude protivteža NATO paktu. Dakle, sve države, svi narodi koji razmišljaju o svojoj slobodi beže od NATO pakta. Kasnije ću vam pružiti dokaze i podatke iz italijanskih izvora o tome da je NATO pakt organizacija koja promoviše terorizam, ne samo što promoviše terorizam, nego i organizuje terorističke grupe širom Evrope. Naravno, pošto smo deo Evrope, i kod nas su organizovane. Da vidimo kako izgledaju strategije nacionalnih bezbednosti drugih država. Biće i američka, da ne brinete. Prvo, ruska Strategija nacionalne bezbednosti, mogli ste da pogodite da ću prvo nju da citiram, do 2020. godine. Po njima, međunarodno pravo ima primat. Multipolarni svet je nezamenjiv i planeta ne može više da se vrati u vreme unipolarnog sveta, kojim su dominirale SAD. Rusija smatra da je prioritet zaštita Rusa, gde god se nalazili. Takođe, zauzima stav da ima posebne interese u određenim regionima sveta. Pogađate da je jedan od tih regiona Balkan, tj. Srbija, ali to nije ništa novo, čuveni engleski geopolitičar Makindar je govorio o značajnoj ulozi istočne Evrope u kontroli Evroazije, evroazijskog masiva i to još na početku 20. veka, ako se ne varam, 1903. godina. Evo sada vaša omiljena Strategija nacionalnih bezbednosti SAD, koju je promovisao Džordž Buš. Zaista je obimna, ali suština je sledeća: SAD zadržavaju pravo da spreče pojavu konkurenta njenoj moći u bilo kom delu sveta. Mislim da je ova rečenica sasvim dovoljna. Jasno vam je šta to znači. Oni ovde promovišu koncept ljudske bezbednosti, u stvari intervencionističku politiku. To je suština njihove priče. Tu je njihova strategija odbrane iz 2008. godine, koja je veoma zanimljiva zato što potvrđuje iste principe. Dakle, teško da ćete moći da pomirite ova dva sistema, ova dva koncepta. Oni tu promovišu pobedu u dugotrajnom ratu, odbranu države, promociju sigurnosti u celoj planeti i, kao što sam rekao, sprečavanje da se pojavi na planeti bilo kakva konkurencija njihovoj moći. Gospodine ministre, NATO pakt koji se ovde promoviše, italijanski profesor Danijel Ganzer je objavio knjigu pod naslovom „Tajne NATO armije“. Ganzer objašnjava da su te oružane formacije, dakle, tajne NATO armije, stvorene u celoj zapadnoj Evropi, u Francuskoj, u Belgiji, Holandiji, Norveškoj, Danskoj, Švedskoj, Finskoj, Španiji, Portugalu, Austriji, Švajcarskoj, Nemačkoj, Luksemburgu, Turskoj itd. Prema tvrdnjama ovog uglednog italijanskog profesora, organizaciju i opremu o ovim tajnim armijama, faktički terorističkim grupama, obezbedili su Centralna obaveštajna agencija SAD, britanska obaveštajna služba MI-6 i, naravno, NATO pakt. Osnovne metode ovih paravojski, tj. terorističkih grupacija, jeste tzv. strategija zategnutosti i terorističke akcije, lažne zastave ili false flags. Šta to znači? To je pijaca Markale, gde su Muslimani postavili bombu i kasnije optužili Srbe za to. To su isto uradile ove terorističke grupacije pod kontrolom NATO pakta. Sprovodi se i dan-danas u drugim delovima sveta. Genzer u svojoj knjizi otkriva da je NATO bio jezgro te terorističke mreže. Navodi da su tajni komitet za planiranje i saveznički tajni komitet bili temelji tajnih armija širom zapadne Evrope. Možemo da podsetimo da je Đulio Andreoti, predsednik Saveta ministara, 1990. godine priznao postojanje ''Gladija''. Vama će to biti zanimljivo zato što su oni učestvovali u ubistvu Alda Mora. Priznao je i njegove očigledne veze sa pomenutim organizacijama, između ostalog i NATO paktom. Takođe, Vičence Vincigera, pripadnik „Ordine Nuovo“ je otvoreno govorio pred italijanskim sudovima o povezanosti ovih tajnih grupacija sa NATO paktom. Govoreći o ''Gladiju'', potvrdio je da je ta paravojska kontrolisana od strane NATO. Oni su izvršavali niz atentata širom Italije i zapadne Evrope. Na primer, 1985. godine u Bolonji, kada je stradalo 85 ljudi, osnovni cilj ovih akcija je bio da se optuži Moskva za te terorističke napade. U Nemačkoj 1990. godine predstavnici Socijalističke partije došli su do podataka o postojanju tajne NATO armije u njihovoj zemlji, što je bilo u suprotnosti sa međunarodnim pravom i u suprotnosti sa ustavom Nemačke. Kada su zapretili da će sve javno da objave, uključujući i veze paravojnih formacija sa Demohrišćanskom partijom CDU zapušena su im usta podacima o umešanosti Vilija Branta u celu operaciju. Takođe, 1990. godine u Evropskom parlamentu pokrenuta je zvanična inicijativa za raskrinkavanje uloge NATO, CIA i MI-6 u stvaranju nekih drugih terorističkih grupacija. Imate te zvanične podatke u EU. Čak je i upućeno pismo predsedniku SAD, Džordžu Bušu. Međutim, SAD i većina evropskih zemalja su ostale neme, samo su u Italiji, Švajcarskoj i Belgiji sprovedene delimične istrage. Da ne idemo dalje, da vidimo šta nam je poručio predstavnik ambasade SAD, Debora R. Menuti, šef političkog odeljenja ambasade SAD. Ona je vas pohvalila, prilikom jednog susreta na kojem je govorila, u Novom Sadu, 30. juna 2009. godine. Ona prvo opisuje vašu uspešnu saradnju sa NATO paktom, šta je trebalo u stvari da vi uradite, a uradili ste, i kaže sledeće: „Ova saradnja sa NATO i međunarodnim partnerima, kao što su SAD, bila je jedan od faktora uspeha reformi u sistemu odbrane koji je Srbija postigla do danas. Vojska Srbije je svedena na 30 hiljada vojnika.“ To je ono najvažnije što je istakla predstavnica ambasade SAD u Srbiji i otvoreno je rekla koja je bila vaša uloga ovde. Što se tiče dokumenata koje sam vam obećao, zvanični dokument EU koji govori o putu Kosova ka članstvu u EU, evo ga, ovde su zvanični pečati Euleksa, Evropske komisije i EU. Dakle, šta Kosovo treba da uradi da bi postalo član EU? Očigledno, tretiraju Kosovo i Metohiju kao nezavisnu teritoriju. Na zvaničnom sajtu EU je i ova karta Srbije, gde su granice Kosova i Metohije i Srbije obeležene kao međudržavne granice. [[Aplauz.]]
Narodni poslaniče, 20 minuta je prošlo, iskorišćeno je vreme koje je na raspolaganju. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, neću upoređivati Strategiju nacionalne bezbednosti i Strategiju odbrane sa zemljama kao što je Rusija i SAD i smatram da ova strategija ima posebnu vrednost, upravo zbog toga što polazi od činjenice da se radi o Srbiji i polazi od toga da Srbija treba da objektivno sameri sebe, svoje mesto, svoje ciljeve, svoje interese i da nađe način kako u okviru sopstvenih kapaciteta da obezbedi ono što jeste cilj jedne i druge strategije. Naravno, Poslanička grupa Za evropsku Srbiju glasaće za ove dve strategije, jer mi smatramo da je od posebnog značaja činjenica da su ove dve strategije danas pred nama i ma kako se slagali sa onima koji tvrde da ovo nije političko pitanje u smislu stranačkog pitanja i stranačkog razumevanja Strategije nacionalne bezbednosti i Strategije odbrane, ovo ipak jeste važno političko pitanje i za građane Srbije ali i za svet. Dakle, mi se obraćamo građanima Srbije, ali se obraćamo i svetu, obraćamo se našim susedima i zapravo ovim dokumentima pokazujemo ko smo, kakvo društvo želimo da gradimo, šta su nam prioriteti, kakav je naš odnos prema nama samima, ali kakav je naš odnos i prema drugima, pre svega prema onim vrednostima koje smo proklamovali. Bilo je prigovora da nikada nije uspostavljen nacionalni konsenzus oko toga šta jesu nacionalni interesi, nacionalni ciljevi, ja mislim da mi nemamo nikakvu dilemu oko toga šta jesu nacionalni interesi. Nacionalni interesi su definisani Ustavom, oni su definisani i osnovnim civilizacijskim vrednostima koje je ova zemlja prihvatila i u tom smislu za nas ove dve strategije imaju poseban značaj, jer upravo ove vrednosti jesu polazište u utvrđivanju odgovornosti, nadležnosti, i obavezama institucija kada je u pitanju Nacionalna bezbednost i Strategija odbrane. Republika Srbija na osnovu Ustava donosi, dakle, uređuje pitanje kao što je suverenitet i teritorijalna celovitost, bezbednost Republike Srbije, odbranu i bezbednost države i njenih građana, a Skupština, prema članu 99. tačka 9) usvaja Strategiju odbrane. U tom smislu za nas ovi dokumenti jesu dokumenti koje je uputila Vlada i oni predstavljaju, da kažem, jedinstven odnos Vlade prema ovim važnim pitanjima, činjenica da ove dokumente ovde predstavlja i brani ministar odbrane, za nas nema posebno važnost, osim što, naravno, Ministarstvo odbrane ima najveće obaveze i najveći udeo u onome što ove dve strategije definišu. Ono što je za nas ključno u opredeljivanju za izglasavanje ovih strategija jeste činjenica da ove strategije polaze od realnog sagledavanja sveta. Dakle, u ovim strategijama mi vidimo da je napravljena temeljna analiza onoga što svet danas jeste i što Srbija u tom svetu jeste, može i treba da bude. Ove strategije nemaju ideološki predznak, niti su opterećene onim što bi neki, iz diskusije se to vidi, želeli da one budu opterećene, a to je nekakvim okoštalim, prevaziđenim, istorijski poraženim konceptima odbrane i bezbednosti. Dakle, ono što za nas jeste razlog da glasamo za ove strategije koje neki drugi osporavaju jeste upravo činjenica da se oni temelje na naučnom sagledavanju sveta u kom mi danas živimo. One, takođe, jesu važne i zbog toga što pretpostavljaju da se taj svet dinamično menja i da ove strategije ne sadrže okoštale definicije koje onemogućavaju da se i sama strategija Srbije u ovim oblastima menja, već, naprotiv, dopuštaju da u skladu sa promenama oko nas menjamo sopstvene resurse, menjamo sopstvene ciljeve ako treba, menjamo sredstva kojima ćemo te ciljeve ostvarivati. Još jedna od ključnih stvari, koja je važna za nas, jeste da ove strategije uzimaju u obzir iskustva drugih država, uzimaju iskustvo zemlje, dakle, i saznanja koja imamo iz našeg i ne tako davnog iskustva. Ono što za nas predstavlja posebnu važnost jeste da se ovde uzima u obzir da je pitanje bezbednosti sve više pitanje koje se tiče međunarodne saradnje i međunarodnog okruženja, dakle, zemlja ne sme da se ponaša kao izolovano ostrvo u definisanju sopstvenih strategija odbrane i bezbednosti i to ove dve strategije upravo naglašavaju. Smatramo da prigovor da ima previše okrenutosti ka međunarodnom faktoru i važnosti međunarodnih činilaca, da je, zapravo, prednost ove strategije zato što suštinska opasnost, odnosno suštinska prednost Srbije, volela bih da Srbija uvek koristi prednosti i da izbegne svaku opasnost, jeste da ukoliko razume i shvati u kojoj je meri međunarodna integrisanost u bezbednosne strukture važna za ovu zemlju, i pretpostavka njene sigurnosti i bezbednosti, da će utoliko imati manje problema u budućnosti. I upravo zbog toga smatramo da je pitanje povezivanja sa međunarodnim institucijama ključno pitanje ostvarivanja ovih dveju strategija. Ono što je sada otvoreno pitanje i ne zahteva trenutni odgovor, a očigledno polarizuje naše društvo, jeste pitanje članstva u NATO. Nema nikakve sumnje da je Partnerstvo za mir dovoljan okvir u ovom vremenu za ostvarivanje te saradnje. Naravno, bitno da ove strategije ne ograničavaju Srbiju i ne postavljaju ciljeve koje ne može ostvariti. I kao parlamentarac i neko ko se zalaže za uspostavljanje civilne i javne kontrole službi bezbednosti, odnosno bezbednosnog sektora, smatram da je važno što je ovim strategijama predviđena puna kontrola odbrane i bezbednosti. Mislim da to, takođe, omogućava da gradimo ono što jeste jedna od pretpostavki na kojima se ove strategije zasnivaju, a to je izgradnja istinski demokratskog društva. To je nemoguće ukoliko pitanje bezbednosti nije pitanje koje je na uvidu demokratske javnosti. Dakle, svi ovi razlozi za nas su razlozi da izrazimo zadovoljstvo što Srbija predstavljajući se i kroz ove dve strategije dokazuje da jeste zemlja koja želi da gradi demokratsko društvo, da jeste zemlja koja smatra da je njena uloga u ostvarivanju stabilnosti i mira ne samo unutar zemlje i u regionu izuzetno važna i da je spremna da svoj maksimalni doprinos da, da je Srbija zemlja koja je spremna da gradi međunarodni poredak, koji će počivati na odbrani svih civilizacijskih vrednosti. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Da li želi reč još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ili poslanika koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe? (Ne.) Reč ima ministar, Dragan Šutanovac. Izvolite.
Zahvaljujem. Nakon ovih diskusija koje su bile, nadam se dobronamerne, imam još veće ubeđenje da smo napravili jedan dokument koji zadovoljava kriterijume ovog visokog doma i koji će, nadam se, biti izglasan u Parlamentu. To što ne postoji nacionalni konsenzus o ciljevima nacionalne politike, to ne može da bude izgovor da se u Srbiji ne radi. Činjenica je da ne postoji konsenzus, ali bih voleo da mi kažete kada će ga biti, kada možemo da računamo na to, pa da onda počnemo da radimo. U međuvremenu, mi se trudimo da opravdamo to što se nalazimo na položaju na kome se nalazimo. Nekoliko puta je pomenuto da li smo mi radili tuđi posao. Moram da vam kažem, u Zakonu o Vojsci član 14. u stavu 2. piše da mi radimo izradu Nacrta strategije nacionalne bezbednosti. To je već definisano u Zakonu koji postoji, koji je usvojen 2007. godine. Nemojte da dovodite u dilemu to da li smo mi radili tuđi posao ili nismo, mi smo tada prihvatili da radimo posao koji možda nije bio naš, ali sada je i po zakonu naš. Ono što mislim da je zaista jako teško izgovoriti ovde, a misliti da ste u pravu, to je reći da je ''glupost'' kada kažemo – bezbednost je nedeljiva. Ne znam koliko svest treba da bude sužena, pa da ne vidite da je u 21. veku naprosto bezbednost apsolutno nedeljiva i da se svi izazovi, rizici i pretnje koje postoje u regionu prelivaju na sve zemlje. Konkretno, kod nas od Ankare, recimo, do Beča ili čak Avganistana, pa do celokupne zapadne Evrope i istočne obale SAD. Izgovoriti tako nešto sa tendencijom da kažete kako imate sav autoritet toga što ste bili nekada pripadnik Vojske, više je nego sporno. Moram da vam kažem da smo se zaista trudili da sve rizike i pretnje koje su apsolutno regionalne uvrstimo u ovu strategiju. Ne možemo ništa posmatrati kao, tako da kažem nedeljivo, kao jedinstveno i naše. Pogledajte samo stvari koje se dešavaju u poslednje vreme, pitanje organizovanog kriminala, ako pogledate čak i ove stvari koje se tiču huliganstva, ako pogledate neke druge izazove ekstremizma, fundamentalizma, sve to ima kontekst regionalnog i naprosto je nedopustivo reći da je ''glupost'' definisati da je bezbednost nedeljiva. Apropo spomenika u parku, uvaženi mladi poslaniče, podsetiću vas da sam imao inicijativu za sređivanje jednog spomenika koji je urađen nakon 10 godina, odnosno devet godina, u parku pored bolnice "Dragiša Mišović", gde je poginulo sedam pripadnika Vojske Srbije, to je bila moja lična inicijativa, nije išlo na račun Ministarstva odbrane. Pozvao bih vas da se vi potrudite svojim ličnim primerom da tako nešto učinite. Mislim da se baš te huliganske grupe, koje su rušile te spomenike i ispisivale razne grafite, uglavnom vezuju za vašu stranku i za stranke koje imaju vašu orijentaciju. [[Aplauz.]] Pokažite svojim primerom da se ograđujete od onih koji su to učinili u vaše ime. Govoriti o tome da niko ne želi da sarađuje sa NATO, u vremenu u kome smo svi svedoci da se Obama kao predsednik Amerike upravo vratio iz Moskve, apsolutno je apsurdno. U vremenu dok smo mi bili pod NATO bombama sarađivali su sa NATO, tako da ta priča naprosto ne stoji. Nažalost,u 21. veku bezbednost sada i jeste najvažnija. Ranije su bila ljudska prava, sada je to bezbednost. I ne samo da je to trend u zapadnim zemljama, već je to trend u celom svetu. Podsećam da su i predsednik, u to vreme, Putin i predsednik Buš obojica izgovorili identičnu rečenicu samo u drugom vremenskom terminu, ali u istom kontekstu, da će štititi svoje interese ma gde u svetu bili ugroženi. Jedna rečenica je nastala posle rušenja ''kula'' u Njujorku, a druga rečenica nakon ''terorističkog akta u Beslanu'' gde je poginuo veliki broj dece i žena. Analizirati jednu izjavu, a ne pomenuti drugu, u najmanju ruku je nekorektno ili se pokazuje jedno elementarno neznanje, čemu ja ne zameram, to će građani Srbije na sledećim izborima već da analiziraju. Pričati o Vojsci Srbije i pričati o brojčanom stanju Vojske Srbije, citirati, ne znam već čiji citat, i reći da sam ja imao zadatak da sa 78 hiljada smanjim brojčano stanje na 30 hiljada, jeste još jedna u nizu neistina! Vojska Srbije danas ima malo veće brojčano stanje nego kad sam ja postao ministar odbrane, znači, danas je veća nego što je bilo kad sam ja postao ministar odbrane 15. maja 2007. godine. A, šta se desilo između perioda kad je ministar odbrane bio gospodin Tadić, kada je bilo oko 78 hiljada i trenutka kada sam ja postao ministar odbrane, kada je bilo nešto manje od 30 hiljada, to pitanje ćete potražiti u vašem strateškom partneru koji je u to vreme vodio i Vladu i državu i Ministarstvo! Naprosto, ne stoji da sam ja ispunjavao bilo čije zahteve. Naprotiv, moram da vam kažem da sam ubeđen da Vojska Srbije nije odavno imala bolji tretman u Vladi Republike Srbije i među građanstvom, da odavno na bolji način nije funkcionisala putem profesionalizacije, čak i povećavam u jednom segmentu brojno stanje. Poslednja informacija koju trenutno radimo, napravićemo Vojsku da će biti savremena i moderna, pre svega po meri našeg društva i naše odbrane. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Sada je 14.00 časova, uobičajeno vreme po Poslovniku da se određuje pauza. (Molim narodne poslanike da ne dobacuju.) S obzirom na to da je narodni poslanik Boris Aleksić spomenut u izlaganju, ima pravo na repliku, pa ćemo pauzu započeti danas kasnije nego što je 14.00 časova. Izvolite, narodni poslaniče.
Gospodine ministre, taman sam pomislio da neću imati prilike da vam odgovorim, da ćete vi već da odete svojim poslom. Što se tiče spomenika, na tom spomeniku je bila Milica Rakić koju je ubio NATO pakt 1999. godine. Rekao sam da je on uništen pre više godina, pre više od pet godina. Ja kao narodni poslanik mogu da pokrenem tu inicijativu, a vi ste predstavnik izvršne vlasti. Nemojte da nas zamajavate ovde i da tako pričate sa narodnim poslanicima. Na vama je inicijativa da se nešto uradi, vi imate te mogućnosti mnogo brže od zakonodavnog tela. Ako ne znate koje su nadležnosti zakonodavnog tela, uzmite, otvorite Ustav Republike Srbije. Što se tiče navijačkih grupa, kojih navijačkih grupa?! Te navijačke grupe koje vi provlačite po novinama danas, one sve imaju američku simboliku na sebi. Što vaša policija ne sme da pohapsi onaj deo navijačkih grupa koji diluje drogu, koji prave te izgrede? – Optužujete patriotske organizacije, rodoljubive organizacije! Kako vas nije sramota?! Ti dileri droge rade to! A ko drži dilere droge, to svi znamo. Kokain u ovoj zemlji i u drugim zemljama rasturaju Amerikanci, a heroin Englezi i to je javna tajna. Nemojte da se zamajavamo. Koga optužujete? Optužujete "Obraz" da napada strance!
Narodni poslaniče, ako imate informacije o tome ko učestvuje u trgovini drogama, molim vas, da vas podsetim na obavezu kao predstavnika u zakonodavnom telu da te informacije podelite sa nadležnim službama, da ih ne koristite i zloupotrebljavate da bi se učestvovalo u političkoj borbi ili u retorici.
Hvala, hvala...
Ako želite da pomognete u borbi protiv organizovanog kriminala i trgovini narkoticima, a posedujete informacije, javno vas obavezujem da te informacije podelite sa nadležnim organima u Republici Srbiji. (Ministarstvo odbrane.) Vrlo je ozbiljna stvar izrečena ovog trenutka tokom vašeg prava na repliku i moja je obaveza da vas podsetim koliko je ozbiljna. Ako pokazujete nepristojan gest meni ili...
Ne, ja sam samo pokazao lisice, samo da me uhapsite ako hoćete...
... ministru ili javnosti, zamoliću vas da prevedete gest koji pokazujete.
Pokazao sam da možete da me uhapsite ako želite.
Narodni poslaniče, mogu da vas upozorim na vaše obaveze kao predstavnika u Narodnoj skupštini, mogu da vas upozorim da kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine i onda ako se oglušite o upozorenja, obaveza mi je da vas kaznim novčano, odnosno da vas Administrativni odbor kazni, ako vam izreknem prvu opomenu, drugu opomenu, udaljenjem sa sednice ili oduzimanjem reči. To su moje obaveze, ja moje obaveze znam i zato sam u dužnosti da vas podsetim – ako posedujete informacije o trgovini drogama, da ste obavezni da ih podelite sa državnim organima. Molim vas da tokom replike replicirate ministru na ono što je on izgovorio kao komentar vašeg izlaganja, a deo mog upozorenja vama i podseća na to šta su vam obaveze, da bude prosleđen državnom tužilaštvu i nadležnim organima koji se bore protiv trgovine drogama i organizovanog kriminala, da bi mogli da dobiju informacije potrebe za njihov rad. Izvolite, nastavite, sada imate još minut i 45 sekundi.
Hvala vam, gospođo Čomić. Pre svega, podatke je izneo ministar. Ako mene upozoravate, mogli ste i njega da upozorite jer je on pokrenuo tu priču. Dakle, ono što sam rekao, stojim iza toga. Nisam završio priču o "Obrazu". Dakle, i njih ste počeli da optužujete da izazivaju nasilje i napadaju strance, iako je njihov vođa svake godine u Guči, napisao je monografiju o Guči...
Narodni poslaniče, upravo sam vas podsetila da imate obavezu kao predstavnik u Narodnoj skupštini da poštujete odluke drugih državnih organa. Dakle, ako želite da iznosite svoj stav o temi koja nije bila ni u izlaganju ministra, ni u vašem, onda to možete samo u slučaju da poštujete Ustav ove zemlje i da poštujete činjenicu da su organizacije koje spominjete predmet istrage tužilaštva. Ne možete ih braniti u Narodnoj skupštini Republike Srbije dok se istraga ne završi, niti možete uticati na istragu. Zahvaljujem. Narodni poslanik Velimir Ilić je tražio reč nakon što je deo sednice predviđen za predsednike i ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa završen, tako da vam sada određujem pauzu u 14.10 časova. Popodnevni deo sednice počeće u 15.10 časova i reč će imati narodni poslanik Velimir Ilić, nakon čega ćemo preći u deo sednice i raspravi po redosledu narodnih poslanika. Prema prijavama za reč, prvi prijavljeni za reč je narodni poslanik Saša Dujović, posle njega narodna poslanica Aleksandra Janković. Hvala vam.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik mr Velimir Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je jako žao što nema ministra i nikoga od predstavnika Vlade da saslušaju ovu moju diskusiju. Želeo sam da ministar čuje neka viđenja Nove Srbije i mene kao šefa poslaničkog kluba. Nažalost, vidite da interesovanja nema da se to sasluša, ali ću ipak reći, radi javnosti, da se neke stvari saznaju. Drago mi je da se svako ministarstvo oglasi, pa i Ministarstvo odbrane sa strategijom i sada kada pitate nekoga od ministara šta radite, čime se bavite, šta ste uradili u ovoj godini, prošloj godini, oni kažu – napravili smo strategiju, imamo strategiju nacionalne bezbednosti i odbrane. Imamo strategiju, to kaže svako ministarstvo i to je za njih završen posao. Međutim, od tih strategija koje se pišu, usvajaju, usaglašavaju, mi nikakve koristi nemamo. Srbija ima izuzetno velike probleme, sada trenutno, i očekivao sam ovde jednu mnogo ozbiljniju diskusiju ministra odbrane kada je dao uvodno izlaganje, koje je trajalo nekoliko minuta, o jednoj izuzetno problematičnoj situaciji za Srbiju, kada kreće niz projekata koji se protežiraju, borba protiv nasilja, borba protiv terorizma, borba protiv korupcije, borba protiv mita, sve je borba do borbe. Jednostavno, nedovoljno je reći u vezi cele te strategije pet rečenica. Očekivao sam da se saslušamo, da vidimo jednu ozbiljnu strategiju koja će pomoći Srbiji da izađe iz cele ove situacije. Hteo sam da pitam gospodina ministra odbrane – kako je moguće napraviti Strategiju nacionalne bezbednosti države Srbije, ako on kao ministar odbrane sada ne zna ni gde su nam granice države?! Po Ustavu, Kosovo je sastavni deo Srbije. Pošto ministar izuzetno puno putuje, ima dobru saradnju i sa Amerikancima i sa Kinezima, i sa Briselom, Moskvom, videli smo, u svim nastupima, da li mu je neko rekao da je on dužan kao ministar odbrane da napravi ovu strategiju za celu teritoriju države, ono što je po Ustavu definisano kao država Srbija, ili se pravi strategija za deo teritorije Republike Srbije, koji svisad trenutno važe? Zamolio bih ovo malo prisutnih što imamo u sali, evo, gospođo Čomić, bar nemojte govoriti vi. Hajde malo da se saslušamo. Da ne bude sada da ja pričam ovde, a ministra nema, nemamo nikog iz Odbrane, još se vi zapričali, i onda nema svrhe. Drago mi je da ulazi gospodin ministar i da ova diskusija ne bude, mada je već odavno počela, kako naš narod kaže, "jalova". Prva stvar koja me je zainteresovala to je – dokle su granice Republike Srbije? Da li Strategija važi za celu teritoriju Srbije? Da li Strategije odbrane važi za celu teritoriju Srbije? Da li mi imamo, pošto je ministar imao kontakte, vidim i stalno je pretežno u Americi, razgovara sa vojnim vrhom Amerike, gostuje kod njih itd, i kakva je naša obaveza prema onim delovima teritorije koje ustavno pokriva Srbija, koji je zvanično u Ustavu, jer zakletva se položila i rečeno je da ćemo braniti one granice koje su ustavno definisane. Međutim, strategije se usvajaju dolaze i prolaze, ali jedno stanje u Srbiji je izuzetno teško. Jedna strategija se ne može sprovesti. Kada se trenutno pogledaju bilansi Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, trenutno u Srbiji imamo 492.000 ljudi koji aktivno rade i primaju platu. Oko pola miliona ljudi koji se vode da rade, ne primaju platu i nalaze se u onih 900 firmi koje su pred stečajem, blokirane itd, a to su sve velike firme, koje ukupno prave 70% gubitaka Republike Srbije u privredi. Da li država može sprovesti neku strategiju u Ministarstvu odbrane, ako je trenutno privreda Srbije, ako su ovih 900 velikih preduzeća zadužena napolju kreditnim linijama sa 2.000 milijardi dinara? Od toga: 1.500 milijardi dinara dugoročnih kredita i 500 milijardi dinara kratkoročnih kredita. Godišnje srpska privreda troši 200 milijardi dinara za servisiranje kamata po ovim kreditnim linijama. Pored toga, država Srbija je zadužena oko 22 milijarde, ukupno dugovanje države. Jutros smo čuli u vestima da se zadužujemo za budžet sa novih kod Rusa milijardu evra i kod Svetske banke 400 miliona evra. Kakva se strategija u Ministarstvu odbrane može sprovesti uspešno, ako punjenje budžeta trenutno radimo sa kreditnim linijama? Srbija da bi davala plate budžetskim korisnicima trenutno podiže, u ovim poslednjim mesecima kalendarske godine, kredite i servisira budžetske korisnike. To nije bilo nikada u istoriji Vlade Republike Srbije! Nedavno je uzet komercijalni kredit, što smo usvojili na prošlom zasedanju, da bi se dala plata prosvetnim radnicima, da ne bi bilo štrajka itd. Da li mi imamo perspektivu i kakva je pozicija Ministarstva odbrane u situaciji kada Republika Srbija servisira sa kreditnim linijama ovih 550.000 zaposlenih u administraciji. Posle ovoliko neuspelih privatizacija, posle ove katastrofalne situacije u privredi Republike Srbije, mi se sada zadužujemo kredit za kreditom; tri milijarde kod MMF, 400 milijardi kod Svetske banke, milijardu tražimo od Rusa, milijardu smo tražili od Kineza. Pa, ljudi, naši unuci će sve ovo plaćati! Kako preživeti ako je privreda, ponavljam, zadužena dve hiljade milijardi kreditnih linija, odnosno privreda godišnje sa 200 milijardi servisira kamate samo u kreditima. Ove kreditne linije još nisu dospele, neke će dospeti ove godine, a neke će dospeti naredne godine. Znači, za dve godine ćemo imati totalni bankrot srpske privrede i države, ujedno. Nema odakle da se puni budžet. Milion ljudi je nezaposleno, milion i preko trista hiljada penzionera, invalida i raznoraznih socijalnih davanja za budžetske korisnike. To je dokaz da Srbija ne može izaći ih ovog vrzinog kola u koje se uplela i ne pomažu nikakve strategije. Kako da organizujemo odbranu zemlje, kako da organizujemo nacionalnu bezbednost na visokom nivou, ako nemamo od čega, ako se borimo za golo preživljavanje građana Srbije? U ovom momentu Srbija uzima kreditne linije, bukvalno, da bi građani Srbije preživeli. Posle privatizacije od 2000. godine do danas u Srbiju je ubrizgano ukupno 57 milijardi evra, po osnovu privatizacije, po osnovu kredita i po osnovu donacija, dakle, ušlo je 57 milijardi u Republiku Srbiju od 2000. do danas. Da je sreće da je iskorišćeno u infrastrukturu, u zapošljavanje, u nova radna mesta, u građevinarstvo, u jeftine stanove, mi bismo onda imali realnije punjenje budžeta. Gospodine ministre, vaša vlada je poništila koncesiju koja je trebalo da ubrizga u budžet 360 miliona evra čistih para koje bi došle spolja i to je sve bilo završeno. Poništeno je, jer su neki da bi podržali Vladu tražili da se to poništi. Sada, kada analiziramo, u svim ovim vašim borbama o kojima pričate, strategijama itd, a predlažem vam da se okrenete malo oko nekoliko svojih prijatelja u DS, dva-tri prijatelja iz vrha DS, njihove firme, otkako ste vi ministar odbrane, napravile su promet na medijima, preko svojih šest ćerki firmi, 500 miliona evra. – Firma gospodina Đilasa, zbog toga sam sa njim na sudu i biće mi drago da ovaj proces traje, povećala je promet u ovoj godini, u odnosu na 2005. godinu, 231.000%! Gospodine ministre, sve što Vlada vrši, borba protiv raka grlića materice, borba protiv raka dojke, Ministarstvo zdravlja, sada kreće, borba protiv oboljenja krvnih sudova, akcija „očistimo Srbiju“, sve to što se radi sve ide preko određene grupacije i iz ministarstava se lopatama ubrizgavaju pare u određena privatna preduzeća, koje se veoma često peru, i više imaju budžeta nego vi u kompletnom Ministarstvu odbrane. Molim nadležne službe da to provere, a vas, gospodo narodni poslanici, da to pogledate, to zvanično piše na sajtu Agencije za privredne registre. Znači, otvorite sajt, pogledajte i videćete. Prema tome, nemoguće je opstati u ovakvoj situaciji. Mi sada krećemo u neku žestoku borbu protiv nasilja, ovde je neko govorio – droga hara, kocka, kladionice, ali omladina ima perspektivu. Da vidimo ko su ljudi, a neki sede i ovde u parlamentu, koji zastupaju gazde koje drže kladionice, a neki ljudi iz Vlade su tamo, štaviše, akcionari. Dajte da se to proveri i zahtevam od UBPOK-a i određenih službi da to provere. To je evidentno. Gospodin Šlaf, koji je dolazio u Vladu, ima zastupnika među nama ovde, advokata koji sedi u ovoj sali i koji drži sve te konce, koji sve zna. Prema tome, dajte da rešimo ove probleme, ako možemo, ali prvo moramo da završimo neke državne poslove, veoma važne, jer mi dolazimo u poziciju da ćemo izgubiti državu, da nećemo imati ni ozbiljnu odbranu, ni bezbednost, ništa, ako je ovako loša situacija. Gospodine ministre, nedavno sam bio razočaran, posle ove tragedije u Užicu, kada sam video da su žene koje su radile na najtežim i najodgovornijim radnim mestima bile zaposlene preko studentske zadruge, da su imale 82 dinara po radnom satu. I, da li neko može da radi na barutnim punjenjima, da bude godinama zaposlen preko studentske zadruge? To je nešto neprimereno, nezapamćeno! Očekivao sam da se podnesu neke ostavke posle takvog izveštaja. O tome je prestalo da se priča i da se razgovara. Voleo bih da se objave plate u direktnoj proizvodnji i plate u SDPR, koji se bavi trgovinom, izvozom itd. Šta je sa dugovanjima i obavezama koje je SDPR postigao i zaduženjima pojedinim zemljama sa čijim čelnicima se vi srećete? Kakva je budućnost Srbije, koja je budućnost naše omladine, koja je strategija da se izađe iz ove problematične situacije, da bi normalno zaživeli kao zemlja, da se organizujemo i u bezbednosnom smislu i u odbrambenom smislu? Za to su potrebna sredstva, a mi ta sredstva nemamo. Nigde ne vidim da se razgovara o imovini kojom raspolaže Ministarstvo odbrane. Rešite to pitanje sa Direkcijom za imovinu. Stotine, hiljade objekata širom Srbije propada, u totalnom su rasulu. Kako je bilo bombardovanje, gledao sam u nekim gradovima, mogu vam doneti fotografije, a mogu vas i pozvati ako imate vremena da pogledate: topovi, tenkovi i sve kako je bilo, ostalo je u korovu, u travi od dve metra, zaraslo je i postaje ruglo grada. Gospodine ministre, vojni objekti su postali ruglo mnogih naših gradova; vetar je polupao prozore, raspadaju se fasade, padaju krovovi, vojna oprema je ostavljena u travi, napuštena, potpuno zanemarena, to tako stoji. I niko ne dolazi i niko o tome ne vodi brigu. Da ne pričam sada o stanju u ostalim segmentima privrede, da ne bude da vas samo kritikujem. Slažem se i drago mi je da ste izašli, ali ponavljam, situacija je vrlo teška, vrlo opasna, i nemojte se igrati sa NATO-om i pričati, stotine puta, da moramo ući u NATO. Zna se i na koji način, dok se ne promeni Ustav i skupštinske odluke, Srbija je vojno neutralna, moramo se tako i ponašati, jer je to doneseno. Ako poštujemo sopstvene institucije moramo shvatiti gde nam je mesto i kako ćemo se organizovati. Moram ono od početka da ponovim, gde su nam granice, gospodine ministre?! Gde su nam granice, gde nam je linija odbrane, gde ćemo stati ako nas neko napadne?! Gde je naš kamen međaš?! Da li može ova uspešna vlada koja vodi uspešnu spoljnu politiku, koja je veliki prijatelj sa svim svetskim gigantima i ti veliki stubovi širom sveta koji se postavljaju, ali kažite, ljudi, pre nego što taj stub pobijete, dokle smo stali, dokle ste nas odmerili, gde smo i dokle smo, pa, dajte da to uskladimo sa zakonom koji trenutno imamo. Prema tome, ne želim da se stvore neke partijske institucije, da se od njih očekuje puno. Smatram da to ništa neće postići. Nemojmo da stvaramo partijsku vojsku! Nemojmo da stvaramo partijsku državu! Nemojmo da stvaramo partijsko pravosuđe! Nemojmo bežati od demokratije za koju smo se godinama borili! I, nemojmo samo napadati jedne druge! Neke koji su mnogo radili za ulazak u EU, proglašavate… Kada vi niste postojali, gospodo, mnogi od vas iz Vlade, kada niste ni znali šta je „d“ od demokratije, mi smo bili u bici za demokratiju, zalagali se. Tada smo posećivali taj Vašington i te vaše stubove. Dogovarali se i znali kako se vodi, poštuje i ceni jedna država, i zato su i želeli da nas sklone, jer nismo bili toliko darežljivi kao pojedini iz sadašnje Vlade, koji vode totalno konfuznu spoljnu politiku, koji samo trčkaraju od jednih do drugih, koji prodaju Rusima jednu rafineriju, preko puta, da zadovolje, a sa druge strane Dunava urgiraju da se proda Amerikancima. Definišite šta hoćete, biće nam drago. Ili, jednu od ovih strategija koju donesete, koju usvojite, poštujte je do kraja. Biće nam još draže. Nemojte da me shvatite zlonamerno. Cenim vas i poštujem kao ministra odbrane, i vaše saradnike, ali kažem da je uzaludan vaš trud ako se ekonomska situacija, posebno makroekonomska, pogrešno vodi izuzetno loša … (Predsednik: Vreme.) Gospodine ministre, možete da budete najveći genije, ali nećete uspeti ako nemate finansijska sredstva za realizaciju vaših projekata. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Reč ima gospodin ministar. Izvolite.
Svakako ću vašu diskusiju shvatiti na jedan dobronameran način, jer mislim ukoliko je jedan žuč išla sa vaše strane da nije bila namerna. Vi i ja smo sedeli u Vladi skoro godinu dana zajedno i delili smo i dobro i zlo, baš u vremenu kada je u „Prvom partizanu“ u Užicu bilo najviše zaposlenih preko Omladinske zadruge, tada ste vi kao lokalni lider obilazili Užice. Znate šta se dešavalo i tada niste hteli da nam kažete da je to problem. Ne, neću da sedim iz poštovanja prema ostalima. Kažete da su vojni objekti u travi. Govorite o tome kako je Vojska napustila određene objekte, kako se smanjila – čujem ovde kako je to bio projekat. Gospodine Iliću, baš u vremenu kada ste vi bili ministar to se sve i desilo. Objekti koje pominjete, a voleo bih da napomenete koji su, to se desilo za vreme ministrovanja vašeg kolege u Vladi u kojoj sam bio opozicija. Ako govorite o objektu u Čačku i za taj objekat nalazimo rešenje. Nažalost, lokalna samouprava se uvek ne drži reči koje kaže javno, pa kada se dogovaramo ne bude kao što je obećala. To je jedini razlog što to nije završeno. Pričati o „Prvom partizanu“ iz Užica i očekivati ostavke, vi, koji ste bili ministar kada se desila ogromna eksplozija i pola Paraćina je stradalo, niko od vaših kolega tada ne da nije podneo ostavku, nego se nije ni pojavio na mestu gde se to desilo. Niko nije došao da obiđe to. Ostavili ste nam samo dugove po tom pitanju. Drugi problemi koje imamo su, takođe, iz vremena kada smo bili zajedno ili pre tog vremena. Danas, kada govorite ovde o ekonomiji i neophodnim sredstvima, očekivao sam da kažete – gospodine ministre, hvala vam za ovo što ste uradili za „Slobodu“ iz Čačka, hvala za poslove koje ta fabrika dobija, hvala za upošljavanje fabrike, koja je bila u kolapsu u vremenu dok su ministri bili iz vaše stranke. Nisam došao ovde da me hvalite. Naprotiv, ali samo da kažete ako je Đilasova firma imala to od 2005. do 2009. godine,koliko je imala 2007. kada ste vi bili u Vladi. Bilo bi korektno da kažete da je 2007. imala toliko, a sada ima toliko, a onda da kažete vi bili na tom mestu, a ne da povezujete 2005. Na vlasti ste bili i 2005. godine. Zaboravili ste da smo delili i zlo i dobro do pre godinu dana. Da vam kažem nešto, vidim da ste ponosni odlascima u Amerikom. Kao ministar odbrane nisam nijednom bio u Americi. Ministar odbrane iz Republike Srbije, iz Beograda, 25 godina nije bio u Americi, uključujući i mene. Kada me već napadate po tom pitanju, onda budite bar malo precizniji. Idem u Ameriku, da znate. Prvi sam ministar koji je dobio poziv, posle 25 godina, da sa te pozicije poseti Ameriku i ponosan sam zbog toga, ali nisam bio do sada. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Izvolite gospodine Iliću. Replika.
Gospodine ministre, drago mi je da ste nešto uradili ovako korektno, ali ne stoji kritika. Tačno je da su neki objekti ispražnjeni i da nema Vojske, ali, gospodine ministre, tri godine ste ministar. Oni propadaju! Protiv toga se bunim. U opštini Čačak godinama postoje sredstva za otkup Doma Vojske. Postoje, ali vi ne možete da kažete koliko to košta. Gospodine ministre, lično sam vam se obratio pismom pet puta i desetak puta usmeno kada smo bili zajedno u Vladi da rešite problem čačanske kasarne i rekli ste da službe rade. Službe rade, rade i kada će da završe! Sećate se koliko sam vas puta zvao telefonom. Zvali ste, doduše, vaše saradnike. Radili smo na tome. Službe procenjuju, ocenjuju, mere, vagaju, ali to traje tri godine. Objekti padaju. Ruglo grada u centru grada. Ružno je. Što se Paraćina tiče, gospodine ministre, tamo je magacin koji je nezaštićen otišao u vazduh i oštetio je objekte. Kao ministar i čovek koji je bio zadužen za te vanredne situacije izgradio sam sve nove objekte, škole i sve popravio u Paraćinu, Ćupriji, Jagodini. Sve sam završio, ali još niko nije dislocirao magacine koje je trebalo. Tada ste došli za ministra. Opet to može, ne dao bog, da napravi tragediju. Prema tome, rešite taj problem. Gospodine ministre, iz mog ministarstva sam prebacio velika sredstva za „Ponikve“ i doterao do kraja, popravio piste, povadio bombe iz pisti, platio sve, sve završio, priveo kraju, gde sam ostavio tu i danas stoji. Nedavno ste rekli na čačanskoj televiziji da „Lađevci“ nisu privedeni. Radio sam, projekat postoji i nalazi u ''Aeroinženjeringu''. Treba da ga Ministarstvo vojske uzme i angažuje da bi „Lađevci“ bili za civilni i vojni saobraćaj. Tačno je da je urađen projekat da se pista produži, proširi, i kontrolni toranj itd, da vam ne pričam da se na tome mnogo radilo. Nemojte blanko napadati – to je bilo u onoj vladi, to je bilo u ovoj. Tačno je da je 2007. godine Đilas radio, ali vi i G17 ste imali većinu u Vladi. I Zato smo Koštunica i ja napustili Vladu i raspisali izbore, zato što ste nas preglasavali i imali ste uvek većinu. Zato smo i raspisali izbore korektno. Prema tome, i na vama je da budete fer da raspišete izbore, ako ne možete ništa ozbiljnije da uradite. Lepo je to što je "Sloboda" krenula da radi, jedan deo, a radila je isto tako dobro. Ove ugovore je potpisao direktor koga ste vi smenili dekretom. (Predsednik: Gospodine Iliću, prošlo je tri minuta. Zahvaljujem.) Nemojte, ne bih želeo sada da polemišem i da ulazim u lične neke probleme i sukobe, ali budite korektni. [[Aplauz.]]
Reč ima gospodin Šutanovac. Izvolite, gospodine ministre.
Ne znam koji su lični problemi koje imate i ne bih želeo ni ja da ulazim u njih, a propo ''Ponikva'', ne vidim šta je problem u Ministarstvu odbrane. Šta pričate sada, šta je problem sa naše strane? Znači, taj aerodrom, na Vladi je odlučeno da može da bude civilno-vojni. Za nas nije prosperitetan, da kažem. Šta je problem? To što pišete da ste ispeglali pistu? Znate i sami da tamo postoje avioni koji zrače i dan-danas. To ste znali i onda. Činjenica jeste da smo vi i ja razgovarali više puta o imovini u Čačku, ali sam vam uvek rekao da ne može besplatno. Ne može džabe. Ne može lokalna samouprava, nijedna, reći ću vam svima ovde, da dobije nešto što pripada Ministarstvu odbrane džabe. I to je bio najveći problem između vas i mene. Naprosto, ja nisam doveden da vodim Ministarstvo odbrane tako što će svaki lokalni lider da mi traži da mu nešto poklonim od te iste Vojske, a da onda sluša kako Vojska nije spremna za odbranu. To je suština. S druge strane, Dom vojske, koji je procenjen i dogovoreno je, ali sada nemaju pare vaši iz opštine. Pa, dao sam, čak sam dao odobrenje da plati u dve rate za dve godine, znači, ove godine i sledeće godine do marta meseca. Proverite, pre nego što pričate, sa vašim kolegama iz grada Čačka, pošto ste me kritikovali, da imate potpunu informaciju kada pričate o tome. I, verujte mi, ja sam mislio da sta vi napustili Vladu Srbije zbog Kosova, a ne zbog toga što je nas bilo više u toj vladi. Nas je bilo više od prvog dana. [[Aplauz.]]
Gospodine Iliću, vi ste želeli ponovo. Po kom osnovu? Ponovo replika. Dobro, izvolite, ali, molim vas, da završimo sa replikama.
Veoma kratko. Sredstva postoje. Odluke postoje godinama. Sve je završeno i završena je i zgrada koja je tamo stajala, lično sam razgovarao sa ministrom više puta, nismo završili ništa. Morate da budete uporni da završite posao. Vaš je bio direktor kontrole leta. Potrebno je bilo da montira opremu u ''Lađevcima'', da se dovede aerodrom u ispravnost za kargo-letove. Mi smo to tražili i želeli, i to je bilo pri kraju. I postoje opštinske odluke dve opštine, Kraljeva i Čačka, pošto je na međi aerodrom i treba to da se završi. Znate li šta je problem, gospodine ministre? Vi imate u ''Ponikvama'' avione sa bojevom municijom, zatrpane, koje ne znate da demontirate i da ih sklonite, zato ne može to da se završi, jer vi to godinama ne možete da uradite i da rešite. Raspitajte se. Vaši avioni su sa bojevom municijom zatrpani i leže, i ne sme ništa da se radi zbog toga što to mora da se otkloni! Prema tome, dođite kod mene, imam sve informacije, mogu vam sve pomoći da rešite, verujte mi. [[Aplauz.]]
Obaveštavam da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: Socijalistička partija Srbije-Jedinstvena Srbija, Nova Srbija, G17 plus, Liberalno demokratska partija, Za evropsku Srbiju, Demokratska stranka Srbije, Napred Srbijo i Srpska radikalna stranka. Reč ima gospodin Saša Dujović, izvolite.
Uvažena predsednice, poštovane kolege, poštovani ministre odbrane, Strategija nacionalne bezbednosti Republike Srbije i Strategija odbrane Republike Srbije su u ovom trenutku u kojem se nalazi naša država značajna dokumenta, koja su preduslov da naša država napokon utvrdi svoj pravac i da započne kreiranje svog puta ka ustrojavanju pitanja nacionalne bezbednosti i odbrane Republike Srbije u svojoj budućnosti. Srbija mora posle dugo godina lutanja, kao i velikih ratnih razaranja i stradanje, da uspostavi svoj bezbedonosni put, podigne svoju borbenu moć, a sve u skladu sa svojim istorijskim nasleđem, kao i ekonomskom situacijom u kojoj se nalazi. U ovom trenutku važno je biti krajnje realan prema mogućnostima kojima raspolažemo, kako bismo sproveli u delo predložene strategije. Činjenica da se na delu teritorije Republike Srbije nalaze strane oružane snage, pre svega NATO pakt, otežava sprovođenje predloženih strategija, jasno je da se radi o teritoriji AP Kosovo i Metohija, a po našem važećem Ustavu, Kosovo i Metohija je još uvek, a nadam se i zauvek, sastavni deo Republike Srbije. Ukoliko realno sagledamo činjenice, Republika Srbija, evidentno, ne može da svoje strategije u potpunosti sprovodi na celokupnoj teritoriji. Na ukupno bezbednosno stanje u Republici Srbiji u znatnoj meri utiče posledica višegodišnjeg rata vođenog na prostorima nekadašnje SFRJ, međunarodne izolacije, nametnute sankcije SRJ i kao krajnji metod represije – NATO bombardovanje. Sastavni deo teškoća u sprovođenju bezbednosti predstavlja sprečavanje ili spor povratak prognanih, izbeglih, raseljenih Srba sa prostora bivše SFRJ u svoje domove i na svoja imanja. Sistem odbrane mora biti strukturno uređena celina snaga i subjekata odbrane, čiji je osnovni cilj zaštita interesa Republike Srbije od oružanog ugrožavanja mogućeg spoljnog neprijatelja. U tom slučaju, Vojska Srbije je osnovni subjekt sistema odbrane. Potrebno je da sistem bezbednosti bude jedinstven, i to kao uređena celina snaga i sredstava, čiji je cilj zaštita nacionalnih interesa u domenu unutrašnje bezbednosti. O unutrašnjoj bezbednosti potrebno je da okosnicu unutrašnjih snaga predstavljaju MUP, kao i bezbednosne službe. Ova činjenica je posebno važna kada znamo da je opasnost od terorizma velika i da od terorizma niko nije pošteđen. Pretpostavka da je agresija na Republiku Srbiju malo verovatna istu ne isključuje. Sama agresija postavlja se kao pretpostavka oružanih sukoba globalnih ili regionalnih razmera. Ipak mišljenja sam da je potrebno da naše odbrambene snage budu spremne za neposredne kontakte u smislu pre svega oružanih provokacija, pogotovo na rizičnim područjima na teritoriji Republike Srbije, kao i spremnosti u cilju zaštite našeg naroda na prostoru AP Kosovo i Metohija. Predložene strategije su potrebne našoj državi. Mi smo svojim sugestijama i predlozima smatrali da će navedeni predlozi strategija biti poboljšani. U svakom slučaju, želeo bih da naglasim da će Poslanički klub SPS-JS podržati u danu za glasanje predložene strategije. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima Aleksandra Janković. Izvolite, gospođo Janković.
Gospodine ministre, moram da vam zahvalim što ste nas počastvovali svojim dolaskom u Skupštinu i drago mi je da niste ne Pešteru, tako da ove zakone koji se tiču odbrane i bezbednosti Srbije neće braniti ministar trgovine i usluga. Moram da priznam da mi je jako neobično, izgleda da je reč o nekim reformskim tendencijama ili ispunjenju Đelićeve opaske da će u Vladi doći do rotacija. Čim ministar trgovine i usluga može da dođe da brani set vojnih zakona, onda verovatno kada budemo raspravljali o trgovini, vi ćete biti izvestilac Vlade. Svakako vam neću zahvaliti za ono što ste očekivali, a to je da kažem kako ste obavili i doneli poslove "Slobodi" iz Čačka, to je vaša obaveza. Ono što mislim da je dobro i sa čim počinje praktično ova odluka o usvajanju Strategije nacionalne bezbednosti je konstatacija da se svet suočava sa izazovima koje nameće grubo kršenje Povelje UN i opšte prihvaćenih normi međunarodnog prava, a posebno mešanje u unutrašnje stvari suverenih država, kao i koncepcija i praksa preventivnog napada i vojnog intervencionizma. Pokušaj davanja legitimiteta, stvaranje novih državnih tvorevina na teritorijama suverenih država, članica UN, narušavaju postojeći međunarodni poredak i znatno ugrožavaju opšte stanje bezbednosti u svetu. Tu se potpuno slažemo. Moje pitanje je – zašto ste onda potpisali novi protokol sa Euleksom kojim se uspostavlja granica između Srbije i Kosova, i koliko ćete kriomice i od građana Srbije i od Skupštine Srbije ovakvih protokola potpisati? Ogromnom propagandom DS pokušava da sakrije, i od građana, šta zapravo znači ovaj sporazum o uspostavljanju granice i prekogranične saradnje između Srbije i Kosova. Sa jedne strane, daje se časna Titova pionirska reč, jer vi iz DS očigledno ste dobri nastavljači Brozove politike, da se nikada neće odreći Kosova, a s druge strane potpisuju se sporazumi kojima se korak po korak potpisuje nezavisna država Kosovo. Izgleda da vi pretpostavljate kako su Srbi glup narod, pa ne mogu ni da zamisle kako je, upravo, vlast srpske države ta koja je praktično saučesnik u priznanju lažne države Kosovo! Zna li, recimo, ova vlast, to ću vam posle pokazati dokaze, da usred srpske prestonice, u Beogradu, vi možete da kupite cigarete sa nalepnicom Republika Kosovo?! Da li vi to znate? Dakle, slažemo se da bezbednost jeste nedeljiva, da nijedna zemlja nije u stanju da samostalno rešava sve složenije probleme očuvanja i jačanja nacionalne bezbednosti, ali isto tako je tačno da rešenje na globalne pretnje jeste u integraciji nacionalnih sistema bezbednosti, pri čemu između integracije nacionalnih sistema bezbednosti i evrointegracije, ipak, ne stoji znak jednakosti. U ovoj drugoj stavci govoreći o regionalnom okruženju vi kažete nešto što je meni bilo gotovo neverovatno. Države u regionu jugoistočne Evrope prihvataju i unapređuju vrednost demokratije, ekonomske i društvene stabilnosti i bezbednosti, zalažu se za dijalog. To se, pretpostavljam, odnosi i na Hrvatsku, a svedoci smo upornog odbijanja Republike Hrvatske da omogući povratak prognanim Srbima, da im prizna ljudska i kolektivna prava, što naravno opterećuje obe države i naravno da u budućnosti može predstavljati ozbiljnu pretnju miru. Skoro smo čak bili suočeni sa predlogom ili zahtevom hrvatskog udruženja domoljuba, dragovoljaca i veterana ''Vukovar 91" koje je podnelo predlog da se u Srbiji podigne spomen ploča na mestu "stradanja", kako su naveli, hrvatskih zarobljenika u logorima koji su se nalazili u Stajićevu i Begejcima. Vlast Srbije je čak bila spremna da ovo i uradi. Međutim, srpski narod oličen u Udruženju ratnih vojnih invalida Zrenjanina i opština Žitište pobunio se protiv ove odluke, rešen da svojim prisustvom onemogući bezumni naum vlasti Srbije, koja je onda na kraju morala i da odustane. To bi bilo jedan nula za narod, da opet nije interes srpske vlasti da štiti nečiji tuđi interes, osim interesa svoga naroda, pa je vlast uradila, znači izgubila možda jednu bitku, ali ne i rat protiv svog naroda, tako da je ćutala, a naravno, ćutanje može da znači odobravanje povodom postavljanja spomen-ploče na Kajmakčalanu palim Makedoncima, žrtvama nasilne regrutacije srpske vojske. Mislim, ovakva vrsta gesta najbolje pokazuje koliko ova partijska država i partijska vlast zapravo vodi računa o bezbednosti svojih građana. Osim toga, mislim da bi se prethodni kolega Saša Dujović i mnogi u ovoj Skupštini složili da nije omaška, nego možda može da govori o motivima predlagača ove strategije, činjenica da nigde nije spomenuto da je reč o NATO agresiji, dakle, da je nad našom zemljom izvršena NATO agresija. Stoji da na ukupno bezbednosno stanje u znatnoj meri utiču posledice višegodišnjeg građanskog rata i NATO bombardovanja. Treba da stoji – NATO agresija, jer je to veoma važno zbog konstatacije ugroženosti spolja, zbog čega sasvim drukčije mogu da se definišu rizici po Republiku Srbiju, ali i našu obavezu u multinacionalnim i koalicionim snagama i naravno, taj građanski rat zašto je vođen. Nigde opet nije ubačeno da je reč o nasilnom razbijanju SFRJ i toj posledičnoj NATO agresiji. Kada smo već kod NATO agresije, evo ovde vi kažete da postoje pretnje i rizici za destabilizaciju regiona i naravno Republike Srbije u vidu formiranja paravojnih tzv. kosovskih bezbednosnih snaga, koje predstavljaju ozbiljnu pretnju postojećem režimu regionalne kontrole naoružanja i ugrožavaju ravnotežu u regionu. Bezbednost Republike Srbije, gospodine ministre odbrane, može ponovo biti ugrožena oružanom pobunom. Postojanje tuđe vojne baze na teritoriji Srbije, kao što je Bondstil u našoj južnoj pokrajini, predstavlja pretnju bezbednosti Republike Srbije. Kaže se ovde dalje u tekstu – proliferacija oružja za masovno uništenje je najveća pretnja globalnoj evropskoj bezbednosti, a naravno i bezbednosti Srbije. Ovo je inače vrlo čest izgovor velikim silama za osvajanje prostora bogatog rudnim bogatstvom, kao što su primeri za to bili Irak i Iran, a sada, nažalost, naša južna pokrajina Kosovo i Metohija. Osim toga, niste vi u obračun sa javnim glasilima, nacionalno svesnim organizacijama, organizacijama mladih ljudi i u svojevrsnu, kažem, medijsku sablju i neku drugu vrstu sablje, krenuli zato što vam samo smetaju nekakvi natpisi u tim novinama i korišćenje likova maloletnika. Vi ste krenuli da bi se od naroda i građana Srbije sakrila činjenica da se pravi novi ''antiraketni štit'' na Balkanu i da je praktično NATO agresija za posledicu imala formiranje prve NATO države na teritoriji Evrope. Nakon toga je formirana i NATO baza, a sada dobijamo i ''štit''. Profesor sa Stanforda Dan Vilkining, inače arhitekta Obaminog štita, sada smatra da umesto Poljske i Češke optimalna mesta za protivraketni štit jesu Turska i Balkan. E, kada se kaže Balkan, misli se pre svega na Bugarsku i Rumuniju, mada naravno Tirana i Priština nude, pogodite šta, Bondstil na Kosovu. Kada se tome doda i činjenica da je 31. maja otvoren u Kalimašu tunel, kao deo autoputa između Albanije i Kosova, koji su naravno predstavnici Tirane i Prištine smatrali veoma istorijski značajnim za razvoj Albanije, Kosova i čitavog regiona, stvari postaju jasnije. Tog 31. maja, tačno u podne, premijeri Albanije i Kosova, Sali Beriša i Hašim Tači, našli su se negde na sredini tunela, gde nisu tu i ostali, uglavnom ono što je veoma bitno je da je Tači tad rekao da je ovaj autoput remek delo Albanaca, autoput nade i integracija, glavni element ove duhovne, moralne i fizičke blizine Tirane i Prištine, jeste nezavisnost Kosova. I, sada, pogodite iz tri puta ko izvodi radove na izgradnji ovog autoputa, čija je firma poznata američka kompanija ''Behtel-Enka''. Da li je to slučajno? Teško. Ako ste pročitali, ako pratite, a morali biste kao ministar odbrane da pratite komentare na raznoraznim sajtovima, spomenuću sajt vaše omiljene "Nove srpske političke misli", evo šta kažu ljudi na instaliranje ovog ''štita''. U prevodu – američka administracija očekuje naredne godine zvanično priznanje nezavisnog Kosova od strane Republike Srbije, vi praktično, potpisivanjem ovih protokola to radite, i uspostavljanje dobrosusedskih odnosa između Republike Srbije i republike Kosovo. Kada se to desi, a uveravanja sa srpske strane su čvrsta, može da se krene u razmeštanje komponenti ''štita'' na Kosovu. Znači, ostalo je par sitnica – da se slomi svaki otpor NATO intervencijama u Srbiji, zato imamo sada set ovih zakona, gde se u stvari lobira za NATO, da se pokvari svaki posao sa Rusijom i da se svi koji drugačije misle o evroatlanskim integracijama sateraju u mišju rupu. [[Aplauz.]]
Gospođo Janković, vreme je isteklo. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Željko Ivanji. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsednice Skupštine, ono što je važno reći, a ostalo mi je u ušima u nekim prethodnim izlaganjima, to je pojam nacionalne svesti. Kada govorimo o strategiji, onda moramo imati u vidu i ono što predstavlja nacionalnu svest, ali ukoliko nacionalnu svest zamenite za ekonomski patriotizam, onda imate nacionalni ponos koji je branjen u prethodnom mandatu, nacionalni ponos koji je završio u njivi Istanbula. To je, zapravo, jedna slika nečega što jeste demagogija, zamenjena i definisana nečim što se zove ekonomski patriotizam. Važno je imati strategiju i smatram da je ovo dobar posao koji je uradilo Ministarstvo, imajući u vidu da smatram da ovo ministarstvo u pogledu reforme Vojske radi jedan važan, hrabar i do sada uspešan posao. Ono što je, takođe, važno jeste to da se mora imati u vidu da se ove strategije donose prvi put u istoriji i pohvaljujem istrajnost koja je pokazana u insistiranju na donošenju ovih strategija. Siguran sam da one neće ostati okamenjene, i nerazvojne i nepromenjene iz razloga što se stvarnost dnevno menja, imajući u vidu narastajuće opasnosti koje su od prirodnih katastrofa do terorizma i to možemo videti svakodnevno. Ova strategija se donosi u specifičnim okolnostima i tako je treba tumačiti, imajući u vidu da postoji ona odluka koja i nas obavezuje, a to je odluka o vojnoj neutralnosti i unilateralno proglašenje nezavisnosti Kosova. Zato donošenje ovakve strategije predstavlja hrabar čin i u svakom slučaju podrazumeva da moramo imati strategiju, ali svakako da strategiju moramo i da realizujemo. Ono što moramo imati u vidu nošeni nacionalnim interesima jeste to da danas nijedna zemlja nije u mogućnosti da rešava sve složenije probleme očuvanja i jačanja nacionalne bezbednosti. Svakako da je na ovom polju najizraženije pitanje suvereniteta svake države i upravo zbog tog pitanja suvereniteta je možda najslabiji stub Evropske unije zajednička spoljna i bezbednosna politika, koja je u fazi razvoja i menja se na dnevnoj osnovi. Naravno da tu nije cilj gubljenje identiteta ili suvereniteta, već bezbednost svakog građanina koji živi na teritoriji prvenstveno države koja jeste članica EU i same EU. Ukoliko se svaki građanin, koji je osnova sistema bezbednosti, ne oseti bezbednim, besmislena je svaka priča o identitetu ili suverenitetu, ali je preduslov za sve biti i ostati živ. Pre neki dan sam pročitao izjavu nekoga ko sebe predstavlja političarem i rekao je u toj svojoj izjavi da su nama potrebni, kako on kaže, i ''Ameri'' i Rusi, ali postavljam pitanje – da li smo mi potrebni ''Amerima'' i Rusima? To je odgovor na mnoga naša pitanja koja postavljamo. Pozicija Srbije mora da bude pozicija poželjne države, a ne države mračnog vilajeta, jeftinog života, pogažene privatnosti, crnog tržišta. Znači, upravo Srbija ne sme da bude onakva zemlja koju su stvarali oni koji sada pozivaju i prizivaju Ruse i ''Amere'' i smatraju da je naša potreba da budemo zajedno sa njima, a ne njihova potreba da budu zajedno sa nama. Zašto smo u toj poziciji? Zato što smo propustili priliku da budemo Švajcarska. Zašto nismo Švajcarska? Zato što nismo imali ni politiku ni strategiju, nego smo kroz istoriju tumarali predvođeni onima koji su vođeni ličnim interesima gazili po nama. Nije nama najvažnije da uz sebe imamo ''Amere'', Ruse, zemlje nesvrstanih, Kinu i ne znam još koga, mi moramo jasno definisati naše nacionalne interese, treba nam odgovorna politika, ali su nam potrebni i političari koji će hrabro preuzeti na sebe odgovornost, prihvatiti odgovornost za politiku koja će biti u interesu ne nas samih nego onih ljudi koji će živeti posle nas. To je ono što predstavlja strategiju i zato se strategija donosi. Jednostavno, ne donosimo je za danas nego je donosimo za neko buduće vreme i moramo voditi računa i o realnosti i o politikama bezbednosti, moramo voditi računa o našim oficirima, da i oni moraju da imaju znanja koja su tekovina civilizacije i ne mogu da ostanu zatvoreni jer ne mogu da dođu do tih znanja. U obe strategije su dobro prepoznate opasnosti, ali ono što je nedvosmisleno i što uvek podvlačim jeste da ne možemo sami. I kada je zvanična politika smatrala da možemo sami i da će svet saznati našu istinu, usledila je katastrofa. Principi – međunarodno pravo, prijateljski narodi, braća i slični termini, možda postoje u međunarodnoj politici, ali su svakako najtanja karika u njoj. Nas treba da opredeljuju naši interesi koje odgovorna politika mora da prepozna, a to su; vrlo pojednostavljeno: da kada izađemo iz kuće na ulici budemo bezbedni, od toga da mi ne padne saksija na glavu pa do toga da me neko ne prebije, jer mu se učinilo da sam ga popreko pogledao, da me država ne opterećuje dažbinama, da ne izdvajamo milione na kupovinu novih aviona, odnosno da dobijem jasnu računicu koliko me to košta i šta dobijam kao pojedinac za to. Postoje još mnoga pitanja – koliko sada izdvajam za svoju bezbednost i koliko bih izdvajao ukoliko bi država bila članica nekog vojnog saveza, koliko me košta ukoliko sam vojno neutralan? Tek onda mogu da donesem valjanu odluku i onda možemo da imamo referendum na kojem ćemo se izjašnjavati o državnim, zajedničkim interesima naših porodica, ali sa svim sećanjima na sva bombardovanja koja su bila i saveznička i koja su bila okupatorska, spremni da oprostimo, ali svakako ne i da zaboravimo. To su osnovni postulati koji treba da vode ovu državu, počevši od interesa koji su naši, lični, interesi da živimo bezbedno, u miru, ali koji zajedno predstavljaju naš nacionalni interes koji mora da bude definisan. I, to je ono što je najvažnije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Vesna Pešić.
Mi smo se već do sada izjasnili da je naša glavna primedba na Nacionalnu strategiju bezbednosti u tome što su izostavljeni važni elementi bezbednosnih integracija. Međutim, za jedan momenat proširila bih i rekla da se baš iz ove nacionalne i bezbednosne strategije vidi da je glavni problem, i to naročito od 2003. godine, zamućivanje i nedovoljno jasno profilisanje Srbije, njenog položaja, budućnosti, bezbednosti, uopšte pravca u kome treba da se kreće. Drugim rečima, nije jasno da se i preko ove strategije Srbija negde smešta između Istoka i Zapada i da ta neodređena pozicija između Istoka i Zapada, što vrlo često čujemo, u stvari na neki način politizira ideju o bezbednosti, zato što se uopšte ne zna šta to znači da Srbija ostane na takav jedan način nedovoljno definisana. Smatram da je najveći propust skoro potpuno ignorisanje pitanja bezbednosti integracija, a to kažem u kontekstu toga da se Srbija ovim dokumentom nije odredila u odnosu na najvažniji savez, gde treba da pripadamo, budući da se pripremamo da uđemo u EU, a to je integracija u NATO savez. Pored toga, nigde se u ovoj strategiji ne pominje Rezolucija Narodne skupštine o vojnoj neutralnosti, niti se bilo šta o tome obrazlaže, niti se to pominje ovde, tako da ako je reč o osnovnom strateškom dokumentu, ne znam u kakvoj je relaciji taj dokument sa tako važnim dokumentom kao što je donela Skupština. Jer, kao što vidim, toga uopšte u ovoj strategiji nema, niti se govori šta bi bila nekakva vojna neutralnost, kada je reč o ovom strateškom dokumentu. Time ova strategija umesto da utvrdi strateški pravac Srbije, zapravo doprinosi strateškoj konfuziji u kom se pravcu kreće Srbija uopšte. Takođe, ističe se da osnovno pitanje bezbednosti jeste pokušaj otcepljenja teritorije AP Kosovo i Metohija. Ovo jeste, i svi smo toga svesni, jedno teško i veoma osetljivo pitanje, a ako to bude osnovno pitanje bezbednosti, onda moram da poručim građanima da su oni zaista u svakom pogledu potpuno nebezbedni! Zašto? Zato što su skoro sve države iz susedstva i članice Evropske unije priznale nezavisno Kosovo, te je logično da su ove države onda i nosioci glavne pretnje po bezbednost Srbije. Međutim, Strategija navodi da Srbija teži razvoju dobrosusedskih odnosa, znači sa državama u regionu koje su priznale nezavisno Kosovo, a, takođe, teži i ka integraciji u Evropsku uniju. Onda ispada, pošto su te države priznale Kosovo, a i same su, u najvećem broju, skoro sve članice NATO-a, da imamo jedni šizofrenu situaciju, umesto koherentnu, i konfuziju u samoj Strategiji i da je to najslabija tačka čitavog ovog dokumenta. Ja mogu da navedem i neke delove koji su dobro napravljeni u ovom dokumentu. Recimo, kada se govori o nacionalnim vrednostima. Zaista ne vidim šta bih dodala tim vrednostima koje treba da se štite, ali ova, osnovna, suštinska konfuzija oko određenja položaja Srbije, naravno, i kada je reč o susedstvu i Evropskoj uniji, mislim da zaista ne može da se izbegne i da čitav ovaj dokument, praktično sa tom unutrašnjom kontradiktornošću, pada na ispitu jedne jasne i validne strategije nacionalne bezbednosti. Sada ću samo da se osvrnem konkretno na nekoliko stvari. Čini mi se kao da su neki delovi ove strategije pismeni kao da ih je pisao Veljko Kadijević. Kao da podsećaju na neko drugo vreme i veoma su politizirani. Na početku kada govorite – Regionalno okruženje, kažete: ''Rizici od izbijanja ratova i drugih oružanih sukoba na prostoru jugoistočne Evrope, iako su smanjeni, nisu eliminisani. Pokušaj revizije odredaba Dejtonskog sporazuma, koji bi bio u suprotnosti sa interesima bilo kog konstitutivnog naroda, destabilizovao bi bezbednosnu situaciju u Bosni i Hercegovini, a time i u regionu.'' Mislim da ovakva formulacija ''suprotnost interesa konstitutivnih naroda'' – pa, zato što su ti interesi bili suprotstavljeni zato je i došlo do destabilizacije, zato je bilo tamo ratova. Dejtonski sporazum je bio sporazum koji je zaustavio rat u BiH. Ali za formiranje, efikasne, funkcionalne države Dejtonski sporazum nije dovoljan. Verovatno, a na tome se sada i radi, da će sva tri konstitutivna naroda morati, možda, da bi se od te države napravila, ne da bude propala, nego država koja može da funkcioniše, da se odreknu nekih svojih suprotstavljenih interesa da bi ta država mogla da funkcioniše. Budući da se na tome radi, ovo izgleda, veoma grubo rečeno, da ako se odstupi od Dejtonskog sporazuma, dakle, da je mirovni sporazum u osnovi, a ne izgradnja jedne buduće države koja treba da funkcioniše – da se ovako u zaoštrenoj formi stavi kao mogućnost čak i izbijanja ratnih sukoba. To bi bila prva primedba, koja mi se čini prejaka, kada je reč o regionu, a da ne govorim da se tu pominju i druge zemlje koje priznaju Kosovo. Već sam rekla da to izaziva dvostruki osećaj, s jedne strane, bezbednosna komponenta nam je dobri odnosi sa susedima, a onda ih navodimo kao izvor nestabilnosti. To su sve te suprotnosti koje su evidentne. Kada sam rekla da me podseća na neka stara vremena terminološki, moram da vam kažem da se,recimo, stalno pominje u Glavi 2: Izazovi, rizici i pretnje bezbednosti, pa i ovde, na kraju, kada se govori o regionu, o bezbednosti regiona, stalno se govori o višegodišnjem građanskom ratu vođenom na prostorima nekadašnje Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, o međunarodnoj izolaciji. Vi pišete o tome kao da mi nikakve veze sa tim nemamo. Dalje govorite – sankcije koje su bile izrečene, bombardovanje, a naročito ove sankcije, a posle toga kažete – i tranzicija. Pa, mi vodimo tu tranziciju. Šta je to u toj tranziciji što izaziva nekakve bezbednosne pretnje, ostaje potpuno nejasno. Kada se pozivate na sankcije koje smo imali, sećam se one fraze koja je bila često izgovarana – ''sankcije ničim izazvane i nezaslužene''. Da li vi, gospodo, iz vojne službe, iz Ministarstva, znate zašto je Srbija 31. maja 1992. godine dobila te sankcije? Zato što su UN i sve države glasale i zato što je Srbija bila umešana u rat u BiH. Sada vi to prikazujete kao neku objektivnu okolnost koja i dan-danas traje, da su ničim zaslužene sankcije, one su sada uzrok svega toga. Idete toliko daleko i tvrdite da su ostali ljudi u Vladi učestvovali u pisanju ovog dokumenta, jer kažete, u istom tom sektoru, da je problem ekonomskog razvoja Republike Srbije nastao usled višegodišnjih ekonomskih sankcija i uništenja vitalnih objekata privrede i saobraćajne infrastrukture, tokom NATO bombardovanja – znači i ekonomsku situaciju i razvoj, a ne onim što se događalo devedesetih godina, ne one katastrofalne inflacije, ne totalna destrukcija naše ekonomije, nego ''nezaslužene i ničim zaslužene i izazvane sankcije''. Zato sam rekla da ova terminologija nije depolitizirana, nego me zaista podseća na neko vreme kada su možda mogli Božidar Adžić i Kadijević da se lepo zabave ovom terminologijom. Dodala bih još nešto, možda je malo preterano, da se u Strategiji o nacionalnoj bezbednosti i rizicima govori o destruktivnom delovanju pojedinih verskih sekti. Vi znate da je naš zakon podelio verske zajednice na tradicionalne i na netradicionalne, i da su male verske zajednice izložene diskriminaciji. Koje to satanističke sekte postoje? To sam htela da vam pokažem, da li je moguće da ste morali tako nešto da nabrojite, jer se zaista mogu neke grupacije osećati da su ugrožene zbog ovakvog navođenja. Ovim ću da završim, to potiče otuda zato što je dokument, koji imamo pred sobom, rađen gotovo isključivo od strane Ministarstva odbrane, nije učestvovao civilni sektor, mnogi nisu bili konsultovani, kada je reč o Strategiji nacionalne bezbednosti, a trebalo je, jer da su učestvovali verovatno bi ovakve stvari bile otklonjene. Ovde se više vidi taj vojno – centrični pristup koji uvek deluje starinski i nedovoljno moderno, pa su se neke stvari provukle. Na kraju, samo da završim sa tim, zaista se ne zna, ako Srbija ne reši svoje bezbednosno pitanje, ako ne reši pitanje svojih bezbednosnih integracija, postavljam vam pitanje, niste ovde objasnili, da li vi mislite da će Rusija da bude garant bezbednosti Srbije? Mislim da takva koncepcija koja vas je naterala da praktično izbegnete pitanje bezbednosnih integracija u sklopu približavanja i učlanjenja Srbije u EU, a na tom putu nam stoji NATO, da je to jedan ustupak Rusiji, koji nas, kako mi se čini, dovodi u veoma nebezbednu situaciju. Hvala.
Gospodine ministre imate reč, izvolite.
Nadam se da neću da vas uvredim ako kažem da nemate razumevanje duha celokupne strategije. Imali ste neke činjenice, koje postoje, ali naprosto ne obrađuje Strategija usled čega su nastale sankcije. Nas interesuju posledice sankcija. Usled čega su nastale sankcije, to je nešto što Strategija kao takva ne obrađuje kao temu. To je tako. Pitate koje su ekstremne verske grupacije problematične u Srbiji. Trenutno se završio jedan sudski proces u Specijalnom sudu za neku grupaciju, koja je, sticajem okolnosti ekstremna, teroristička, a isto tako vi napadate kada neka ekstremna, pa čak i pravoslavna, grupacija napada neke druge ljude, naprosto, sve su ekstremne grupacija koje žele u našem društvu da unesu nemir, nestabilnost, strah itd. S druge strane, rekli ste da je Srbija umešana u rat u Bosni. Molim vas da takvu stvar ne iznosite u Parlamentu! Inače, Srbija nije umešana u rat u Bosni. Vodi se sudski proces povodom toga. Nadam se da taj sudski proces neće opteretiti nas i našu decu. Tačno je da je šizofrena situacija vezano za Kosovo i Metohiju. Tačno je da su određene zemlje priznale Kosovo i Metohiju u granicama koje su oni napravili, unilateralnom deklaracijom nezavisnosti, ali nije tačno, čak i one su se odrekle toga da kažu da je to najveći trenutni bezbednosni izazov u Evropi. Totalno je neprimereno govoriti o tome, ako je Nemačka priznala Kosovo i Metohiju, da je Nemačka relaksirana po pitanju bezbednosti, odnosno destabilizacije bezbednosti. Nedeljno imate avione koji vraćaju ilegalne emigrante koji su došli u EU bez prava i koji idu nazad u Prištinu. Žao mi je što niste bili na samom početku, nismo mi analizirali ovde zašto i kako je nešto nastalo, nego posledice toga što postoji. Kosovo i Metohija u ovom trenutku su najnebezbedniji deo Evrope, hteli mi to da priznamo ili ne, voleli, ne voleli, i ko god priznao Kosovo i Metohiju ili ne priznao, to je tako. Znači, najveći stepen nezaposlenosti, korupcije, organizovanog kriminala, ilegalnih migracija, sekstrafikinga, proliferacija oružja, sve ono protiv čega bi trebalo jedno građansko društvo da se bori, da se ta stvar ne proširi dalje, vi sada kažete da je to sve nebitno zato što su to zemlje EU priznale. Da ponovim, u novembru mesecu 2002. godine bila je velika konferencija u Londonu o organizovanom kriminalu u jugoistočnoj Evropi, svi ti, koji su sad priznali, rekli su tada da najveći problem dolazi sa Kosova i Metohije. Dakle, nije tema sada da li mi volimo, ne volimo, da li smo u ljubavi, nismo u ljubavi, naprosto, mi smo dobili dokument u kome se kaže da nam je to problem. Kako je nastao, to je sad druga stvar. Drago mi je sada što vama deluje staromodno, kolegi iz Naprednjačke stranke deluje moderno, malo ima manjak stranih reči, njemu ima višak stranih reči. Ja sam i rekao da očekujem da u Parlamentu vodimo debatu oko nečega pri čemu se verovatno nećemo svi složiti, ali naprosto postoje stvari koje se koriste u terminologiji svugde u svetu, pa i kod nas. Nije tačno, nije isto "nešenel sekjuriti" i "stejt sekjuriti", nacionalna bezbednost i državna bezbednost – nije isto. Ko god koga zamajavao i govorio da je tačno, tako nije. Žao mije što nisu imali priliku da uče engleski na vreme, jer po stare dane očigledno ne mogu da razumeju najbolje. Hvala. [[Aplauz.]]
Gospođa Vesna Pešić, replika.
Htela sam samo da kažem kada sam govorila o verskim sektama koje ste ovde naveli da sam svesna toga da ste ispravno naveli nacionalni i verski ekstremizam, o kome sam i ja govorila u javnosti i kome smo bili izloženi vrlo često, a i sada skoro povodom one ''povorke ponosa'', ali ja sam se osvrnula na jedno destruktivno delovanje. Zaista, ne znam kolika je razmera da pominjete u nacionalnoj strategiji bezbednosti nekakve kultove. Toga nema ni u nekom, ne znam kom procentu, nula koma ne znam čega, a postoje male verske zajednice, naročito protestantske, koje ovde iz nerazumevanja ljudi zovu sektama, a protestanti imaju prava da tumače slobodno Bibliju i tako se onda formiraju metodisti, baptisti, jer nemaju nikakvu centralnu crkvu. Zbog toga su kod nas stalno izložene ovakvom maltretiranju i zbog toga sam reagovala, pogotovo što je to u toliko maloj meri, procentualno beznačajno. U Americi imate ogromne kultove, niko neće da navede da to ugrožava nacionalnu bezbednost SAD-a, a kultovi, verske sekte, koji kod nas uopšte ne postoje izazivaju te mogućnosti. Znači, ja sam samo o tome govorila i mislila sam da tome nije bilo mesta, da je to preterivanje i da to može da se dotera, da se izbaci. Potpuno se slažem kad je reč o verskoj netrpeljivosti, na to se nisam uopšte osvrnula. Pored toga, nisam se osvrnula ni na moj glavni argument da bezbednost Srbije nije osigurana time što ste izbegli da kažete da Srbija u dogledno vreme, zajedno sa koračanjem prema Evropi treba da uđe u bezbednosne integracije sa NATO-om, gde su svi njeni susedi, i da smo mi preko toga ostali jedna bezbednosna rupa i, na kraju krajeva, potpuno nebezbedni.
Gospodine Šutanovac, izvolite.
Vrlo kratko, uz zaista dobre namere, mi smo izneli ovde koji su eventualni rizici, pretnje i, da kažem, izazovi. Nismo ulazili u to da li je to mala grupacija ljudi koja može da napravi veliki problem ili velika grupacija ljudi koja može da napravi mali problem. Naprosto, ti problemi kao takvi postoje i želimo da budu popisani i jasno determinisani u ovom dokumentu. Po pitanju NATO integracija, ne znam odakle vama informacija i ko vam je rekao da neko nas uslovljava ulaskom u NATO, pa onda ulaskom u Evropsku uniju. Naprosto, sticajem okolnosti, sa pozicije na kojoj jesam, razgovarao sam sa ljudima koji su veoma uticajni i u samom NATO-u, i među zemljama koje odlučuju o tome i niko još uvek nije stavio ili ispostavio taj račun pred nas. Znači, nema razloga da brinemo o tome. Ono što je činjenica, to je da smo mi još 1996. godine postali partneri sa NATO-om u programu Partnerstva za mir, nažalost, još uvek nismo otvorili pun kapacitet u okviru Briselske kancelarije, i da smo pre nekoliko nedelja, na predlog Ministarstva spoljnih poslova, imenovali prvog ambasadora, znači, napravili iskorak u odnosu na prošlo vreme. Očekujemo da vrlo brzo oformimo kancelariju i da krenemo da imamo koristi i benefite kao što imaju sve zemlje koje su članice tog Partnerstva za mir.
Gospodin Konstantin Samofalov ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, najpre bih želeo da pozdravim ovu raspravu i činjenicu da se sa ova dva strateška dokumenta normativno zaokružuje proces reforme sistema odbrane. Kao što je ministar rekao, Vlada je već usvojila strategijski pregled odbrane i ovo je jedna veoma pozitivna stvar. Istina, bolje je da smo ova dokumenta dobili još pre nekoliko godina i onda ušli u proces reforme Vojske, ali zbog objektivnih okolnosti to nije bilo moguće i ovo rukovodstvo Ministarstva zaslužuje jedno priznanje za to što dobijamo i sva neophodna strateška dokumenta. Takođe, pohvalio bih javnu raspravu koju je Ministarstvo organizovalo krajem protekle godine. U njoj su učestvovali predstavnici i državnih institucija i nevladinih organizacija, članovi akademske zajednice, eksperti. Imao sam priliku i lično da učestvujem u nekima od njih. Smatram da su bile veoma kvalitetne i to je pokazalo da je ovo ministarstvo spremno da radi na jedan potpuno otvoren način. Kao što je već rečeno, Strategija nacionalne bezbednosti Republike Srbije je najvažniji strateški dokument kojim se određuju osnove politike bezbednosti o zaštiti nacionalnih interesa i njena polazišta su suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije, zatim, ekonomski prosperitet, socijalna stabilnost, razvoj demokratije i vladavine prava, poštovanje ljudskih i manjinskih prava, evropska spoljnopolitička orijentacija i saradnja sa najuticajnijim subjektima međunarodne zajednice, i ono što smatram posebno značajnim, regionalna saradnja. Ova strategija analizira okruženje Republike Srbije, pre svega globalno okruženje. Okolnosti koje doprinose sve većem broju bezbednosti izazova na globalnom nivou jesu najpre velike razlike u stepenu ekonomskog i kulturnog razvoja, što dovodi do siromaštva i socijalne ugroženosti delova stanovništva, a samim tim i do negativnih demografskih i psihosocijalnih pojava. Tu su i regionalni lokalni sukobi, verski i etnički ekstremizam, kao što je već pominjano, širenje oružja za masovno uništenje, terorizam, organizovani kriminal, ilegalne migracije, klimatske promene, potom, deficit energetskih resursa, sve to ugrožava bezbednost i stabilnost pojedinih zemalja regiona i globalnu bezbednost. U tom smislu zaista ne mogu da se složim sa komentarom da je konstatacija u Strategiji da je bezbednost nedeljiva nekakva glupost. Ovo su potvrde da bezbednost jeste nedeljiva, jer ovi izazovi su danas potpuno nepredvidivi, asimetrični i zaista transnacionalnog karaktera. Nijedna država na svetu, pa ni Srbija kao jedna mala zemlja, ne može sama sa njima da se izbori. Najbolji način da se na njih nađe odgovor jeste udruživanje bezbednosnih kapaciteta država. Takođe, ova strategija konstatuje napredak u oblasti zajedničke evropske bezbednosti i odbrambene politike i ističe sve veću ulogu Evrope u ovoj oblasti. Pominjano je da je tu u pitanju, recimo, Eufor u Bosni i Hercegovini ili, recimo, snage Evropske unije koje su angažovane na dalekim obalama Somalije. Ovo će biti značajno za Srbiju posebno kada postanemo članica EU, jer ćemo tada biti deo ovog sistema evropske bezbednosti odbrambene politike. Kada govorimo o regionalnom okruženju, tu bih se osvrnuo na geostrateški položaj regiona jugoistočne Evrope. On je veoma specifičan, preko njega prelaze energetski i telekomunikacioni pravci koji povezuju najznačajnije države Evrope sa regionima i Kavkaza, i Bliskog Istoka, i Kaspijskog basena, i Sredozemlja i upravo ovaj region neposredno utiče na bezbednost najrazvijenijih evropskih zemalja, ali ima potencijal da postane deo stabilne evropske bezbednosne arhitekture. Kolega Šormaz je pominjao ''Nabuko''. Posle prošlogodišnje gasne krize kojom smo i mi bili pogođeni kada smo morali da dobijemo pomoć od Mađarske, kada smo mi morali da pružamo pomoć Bosni i Hercegovini, postalo je jasno da i rute i izvori snabdevanja ovim strateškim energentom moraju da se diverzifikuju. I, mislim da je za Srbiju kao energetski koridor, koji je optimalan za izgradnju energetske infrastrukture i kao jedno čvorište koje spaja centralnu Evropu sa Kaspijskim basenom i Bliskim istokom, korisno da ima što više ovakvih inicijativa, dakle, ne samo ''Nabuko'', ne samo Južni tok, već i ukoliko ima drugih inicijativa, to je za Srbiju više nego korisno. Ono što su pretnje koje ugrožavaju bezbednost jugoistočne Evrope, jesu naravno potencijalna sukobljavanja oko korišćenja onih tranzitnih pravaca i raspolaganja ovim resursima koji mogu ugroziti ovaj region, ali zatim i separatističke težnje. Tu imamo situaciju sa nelegalnim jednostranim proglašenjem nezavisnosti KiM, tu su problemi i terorizma i organizovanog kriminala, korupcije, trgovine narkoticima, oružjem, trgovine ljudima, ali ne i neadekvatno rešavanje problema izbeglih, prognanih i interno-raseljenih lica na području bivše Jugoslavije. Ovim dokumentom se utvrđuju izazovi i rizici, pretnje bezbednosti naše zemlje. Dakle, opasnost od oružane pobune, kao što sam rekao separatističke težnje, opasnost od oružane agresije, širenje oružja za masovne uništenje, jedan globalni problem nacionalni verski ekstremizam, problemi ekonomskog razvoja, nekontrolisano trošenje prirodnih resursa, ali i neravnomerni privredni i demografski razvoj. Znači, demografija je pitanje koje pogađa sve države u Evropi. Pitanje koje posebno pogađa naš region i posebno našu zemlju. Mi svake godine izgubimo, koliko znam, oko 30 hiljada stanovnika. To je jedno ozbiljno bezbednosno pitanje sa kojim ćemo u budućnosti morati ozbiljno da se suočimo. Strategija, naravno, određuje i nacionalne interese, čijim se ostvarivanjem štite nacionalne vrednosti i to su: očuvanje nezavisnosti suvereniteta i teritorijalnog integriteta, očuvanje unutrašnje stabilnosti, vladavina prava, razvoj demokratije i evropske integracije. Kada govorimo o evropskim integracijama, nesumnjivo je da će Srbija svoju spoljnu i bezbednosnu politiku u najvećoj meri usklađivati sa delovanjem i pozicijama EU. S druge strane, Strategija pominje i NATO program – Partnerstvo za mir. Pristupanjem Partnerstvu za mir Srbija je potvrdila svoje dugoročno opredeljenje, da doprinos da zajedničkim demokratskim vrednostima i da doprinos da regionalnoj i globalnoj bezbednosti. U Strategiji se naglašava i, da je sistem nacionalne bezbednosti pod demokratskom i civilnom kontrolom. To je za naš Parlament, za naš Odbor za odbranu i bezbednost od posebnog značaja. Što se Strategije odbrane tiče ona je ključni strateški dokument u oblasti odbrane koja se zasniva na Ustavu, na Strategiji nacionalne bezbednosti i koji je namenjen svim našim građanima i državnim organima. Vitalni odbrambeni interesi Srbije jesu: očuvanje suverenosti, nezavisnosti, zaštita bezbednosti građana, izgradnja poverenja, unapređenje stabilnosti u regionu i saradnja sa drugim, različitim međunarodnim i bezbednosnim organizacijama. Politika odbrane Srbije zasniva se na jačanju vlastitih odbrambenih kapaciteta, saradnja sa demokratskim i miroljubivim državama i evropskoj spoljnopolitičkoj orijentaciji, ali i spremnosti da aktivno učestvujemo u procesima zajedničkog delovanja i saradnje sa drugim državama i subjektima međunarodnih odnosa u izgradnji nacionalne, regionalne i globalne bezbednosti. Osnovni ciljevi politike odbrane jesu – efikasan sistem odbrane, zatim, mir i integracije u evropske i druge međunarodne i bezbednosne strukture, ali u programu Partnerstva za mir. Takođe, navodi se da je Srbija spremna da svoje odbrambene interese štiti odvraćanjem efikasnim sistem odbrane, izgradnjom pouzdanog partnerstva, te saradnjom u izgradnji povoljnog bezbednosnog okruženja i odlučnom odbranom zemlje, sopstvenim kapacitetima, ali uz pomoć partnera i saveznika, te učešćem u multinacionalnim operacijama. Što se tiče ovih operacija koje su nekoliko puta danas spomenute, zaista pozdravljam odluku ovog parlamenta, iz juna ove godine, da uputi jedan sanitetski tim u okviru ''norveškog kontigenta'' u mirovnu misiju UN u Čadu i Centralnoafričkoj Republici. To je sada četvrta misija u kojoj pripadnici naše vojske učestvuju, pored onih u Liberiji, Obali Slonovače i Kongu. Podsetiću da naša zemlja ima veliku tradiciju učešća u ovim misijama. Setite se svi Sinaja iz davnih 50-ih i 60-ih godina, kada je ''jugoslovenski kontigent'' bio najbrojniji od svih. Prošlo je kroz njega preko 14 hiljada ljudi i naše snage su tada činile preko 20% ukupnih mirovnih snaga. Prema tome, ovo je jedna veoma pozitivna stvar, da se u strategijama na više mesta pominje nastojanje Srbije da doprinosi globalnoj bezbednosti. Veoma je dobro što imamo u proceduri i zakon o upotrebi Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama. Takođe, Strategija definiše i subjekte sistema odbrane, ali i misije Vojske Srbije. To su odbrana, naravno, od oružanog udruživanja spolja i kao što sam rekao, doprinos izgradnje mira i bezbednosti i u regionu i u svetu kroz ove multinacionalne operacija. Prema tome, danas mi raspravljamo o strategijama koje će po svemu sudeći prvi put biti usvojene u Republičkom parlamentu. One su jedna polazna osnova za ono što nas u budućnosti očekuje. Veoma je važno da danas definišemo naše ciljeve i interese u godinama koje dolaze. Svakako da ćemo imati priliku da, sa okolnostima koje se menjaju, dograđujemo ove dve strategije. Uzimajući u obzir da zaokružimo zakonsko-pravnu regulativu u oblasti sistema odbrane i uzimajući u obzir značaj ove dve strategije, pozivam predstavnike svih stranaka, bez obzira na njihovu političku orijentaciju, da podrže ove predloge. Predstavnici koalicije ZES će to svakako učiniti. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Samofalov. Pravo na repliku, gospodin Dragan Šormaz.
Direktno sam pomenut, da ne bude da je ovo pogrešno tumačenje, znam da gospodin Samofalov nije imao lošu nameru. On i ja imamo odličnu saradnju u okviru Odbora za odbranu i bezbednost, već u više saziva. Ali, da budemo jasni, često se Demokratskoj stranci Srbije, u poslednje vreme svakodnevno, stavlja na teret da je protiv ulaska u EU, što je netačno, Demokratska stranka Srbije jeste za evropske integracije. Zna se samo jedna stvar koju mi insistiramo da bude rešena u odnosima EU i Srbije pre odluke o ulasku u EU, to je pitanje AP Kosovo i Metohija. To je ono na čemu insistiramo i uvek ćemo na tome insistirati. Što se tiče evropskih standarda i svega ostalog što treba raditi u državi, nikada to ne sprečava, na tome smo radili i na tome ćemo raditi i ubuduće. Isto tako, pogrešno je tumačenje i može ispasti da je zbog toga što sam rekao da je ''Nabuko'' samo reč, DSS protiv ''Nabuka''. To nije tačno. ''Nabuko'' je jednostavno samo reč, to je konstatacija. ''Nabuko'' jeste samo reč, ne postoji izvorište. Ne zna se odakle bi se kupovao gas. Turkmenistan prodaje 50% svoje proizvodnje Kini, 50% "Gaspromnjeftu". Azerbejdžan 100% "Gaspromnjeftu", Kazahstan 100% "Gaspromnjeftu". Ne zna se ko bi ga gradio, da li bi ga gradile države, da li bi ga gradile kompanije. Ne zna se kojom bi trasom išao, ne zna se ko bi obezbeđivao trasu od terorista, talibana itd. Ništa od toga nije rešeno. Nedavno sam kao predstavnik ovog parlamenta bio u Kazahstanu, o tome je razgovarano u okviru parlamentarne skupštine NATO pakta, upravo je to bila tema. Mnogo se o tome govorilo. Ovo su iznosili ljudi iz država članica EU. Ovo što govorim nije nešto što sam ja smislio, nego su to govorili Englezi, Nemci, Francuzi. U stvari Nemci i Italijani više ne govore, jer su rešili pitanje Severnim i Južnim tokom. Znači, tačno je da bi trebalo i da bi bilo dobro da se uključimo u sve, ali to ne postoji. Postoji samo Severni i Južni tok, postoji samo saradnja sa Rusijom. Ali, ono što sam hteo da kažem i sa time ću završiti, nepristojno je da u ovoj strategiji piše da mi treba da gradimo samo na tom osnovu dobru saradnju sa Rusijom, kao da nemamo tradicionalno dobre odnose mnogo duže, nego, recimo, sa SAD. Pa u Strategiji piše samo jedna rečenica o odnosima sa Rusijom, a jedno pet-šest o odnosima sa SAD. To je bila poenta onoga što sam rekao.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovane kolege poslanici, gospodine ministre, nema sumnje da jedan ovakav dokument kao što je Strategija nacionalne bezbednosti u svakom parlamentu predstavlja događaj i iziskuje, prouzrokuje ozbiljne rasprave o nacionalnim ciljevima, o nacionalnim vrednostima i naravno, u velikom broju zemalja gde se ovakve rasprave vode, postižu se i nacionalni konsenzusi oko nacionalnih vrednosti i nacionalnih ciljeva. Iako je i sam ministar rekao da takvog konsenzusa nema, ovo je prilika da se upravo razgovara o svim tim dilemama koje postoje u javnosti, između raznih političkih subjekata, i da se u jednom ovakvom dokumentu pokuša ugraditi ono što bi trebalo da bude osnova našenacionalne bezbednosti sasvim sigurno je da se porazgovara o implementaciji i sprovođenju svih ovih ciljeva koji su ovde definisani. U jednom delu diskusije je rečeno da ovo nije politički dokument, da mi ne treba da se fokusiramo na politička pitanja, nego da se ovde isključivo obrađuju bezbednosna pitanja. Ovo je politički dokument par ekselans, jer se ovde mnoga politička pitanja definišu i obrađuju. Pre nego što pređem na raspravu i suštinske primedbe iznesem, želim samo jednu stvar da kažem. Po nama je bilo bolje razdvojiti raspravu o Strategiji nacionalne bezbednosti od rasprave o Strategiji odbrane. Stiče se utisak da Strategija nacionalne bezbednosti, zbog prisustva ministra odbrane, isključivo ima taj vojni aspekt, što ona nema. Možda je bilo bolje da se vodila samo rasprava o Strategiji nacionalne bezbednosti i da je ovde bio prisutan predsednik Vlade, u krajnoj liniji možda i predsednik Republike, koji je predsednik Saveta za nacionalnu bezbednost, pa da se čitava rasprava o jednom ovakvom važnom pitanju podigne na viši nivo. Osim toga, sigurno bismo mogli čuti još neke dimenzije o načinu sprovođenja ove strategije, jer, kao što sam rekao, nije samo Ministarstvo odbrane to koje treba da sprovodi ovu strategiju, ovde ima niz ministarstava i državnih organa, i ovo je jedan ozbiljan dokument koji bi trebalo da pokrije niz sektora i niz politika koje bi u svom zbiru imale politiku nacionalne bezbednosti. Dileme i problemi koji postoje u ovom dokumentu su mnogi. Ima mnogo kontradiktornosti, ali mislim da ima i odsustva koordinacije upravo u onim sektorima koji su ovde definisani i dali svoja rešenja za pojedina pitanja nacionalne bezbednosti. Naravno, ovo je politički dokument zato što se određuje prema pitanju Kosova i Metohije, prema pitanju evropskih integracija, prema pitanju NATO pakta, prema pitanju spoljne politike, odnosa prema Ruskoj Federaciji, SAD, drugim velikim silama, zemljama u okruženju, prema jednom međunarodnom sporazumu kao što je Dejtonski sporazum i nizu drugih pitanja. To je politika i sigurno su politički činioci doprineli da se ove stvari ovako definišu. Što se tiče odnosa prema pitanju globalnog okruženja, mogu da kažem da je u samom ovom dokumentu dotaknut niz pitanja koja su realna. Postoji globalizacija o niz stvari, kao što su i bezbednost, ekonomija, zaštita životne sredine i, u tom smislu, ne može se reći da bezbednost ne može biti nedeljiva. Problem je u tome što se sva ta pitanja, kada se pređe na sektor politike, različito definišu. Poći ćemo od pitanja Kosova i Metohije. Ovde se sasvim opravdano kaže da jednostrano proglašenje nezavisnosti Kosova i Metohije predstavlja pretnju. Sasvim sigurno predstavlja pretnju po državni subjektivitet i teritorijalni integritet, predstavlja pretnju za sve u jugoistočnoj Evropi. Onda se ide dalje u obrađivanju koji su to segmenti koji trenutno postoje na Kosovu i predstavljaju pretnju. Jedan od tih je primena Ahtisarijevog plana. Tako ovde piše. Sada ulazimo u ključnu kontradiktornost u kojoj se nalazi ova vlada. Ko primenjuje Ahtisarijev plan? Primenjuje ga Euleks. Ko je doveo Euleks u Srbiju? Vlada Republike Srbije, koja ovde definiše da je primena Ahtisarijevog plana pretnja bezbednosti Republike Srbije. Prema tome, tu stvar deluje samo kao parola, a u praksi je politika Vlade Republike Srbije nešto sasvim drugo. Pretnja jeste Ahtisarijev plan, ali Ahtisarijev plan sprovodi Euleks, a Euleks je dovela Vlada Republike Srbije. Prema NATO paktu, mi imamo ovde skupštinsku rezoluciju, više puta je u Narodnoj skupštini potencirano da je 26. decembra 2007. godine doneta skupštinska rezolucija kojom se proglašava vojna neutralnost Republike Srbije. Bilo je normalno očekivati da Vlada Republike Srbije, koju je izabrao ovaj parlament, ugradi u svoj strateški dokument ovu vojnu neutralnost, čak i da ide korak dalje – da definiše politiku vojne neutralnosti. Koliko znam, Narodna skupština nije stavila van snage tu odluku. To samo govori da Vlada Republike Srbije ne želi da sprovodi tu rezoluciju i da je ta rezolucija, kao što je ovde neko rekao, verovatno najiskrenije što je mislio, zapravo stav tih političkih stranaka je bio pragmatičan prema jednom izbornom trenutku, a ne dugoročno opredeljenje države Srbije, niti njihova politika. Mi smo tada glasali za vojnu neutralnost, a u stvari mi smo za NATO pakt. Otprilike, ovo što je rekao predstavnik jedne političke stranke iz Vlade, verovatno je i stav Vlade Republike Srbije. Onda to treba da se kaže i tu su onda stvari čiste. Ovako, to se prećutkuje i mi nismo u poziciji da jasno i konkretno odgovorimo na to šta je politika Vlade Republike Srbije, nego se to sakriva od očiju javnosti. Što se tiče odnosa prema Ruskoj Federaciji, ne samo Ruskoj Federaciji nego svim velikim silama, imam utisak da je ovde došlo do ozbiljnog odsustva koordinacije između Ministarstva odbrane, koje je radilo ovaj dokument, i Ministarstva spoljnih poslova, jer mi danima slušamo priču o četiri stuba spoljne politike. Želim samo da pročitam šta piše u Strategiji, jer stubovi spoljne politike Republike Srbije su: EU, Vašington, Moskva i Kina. Ovde kaže: "Republika Srbija će nastaviti da poklanja posebnu pažnju produbljivanja bliskih veza sa Narodnom Republikom Kinom, Indijom, Brazilom i ostali zemljama." Mi nismo iz ovog dela teksta u Strategiji uočili da je Kina poseban stub spoljne politike, nego je ona svrstana u niz drugih značajnih i manje značajnih zemalja. U tom smislu, kada je pisana Strategija, bilo je potrebno usaglasiti, ako je to potreba ove Vlade, da je Kina i jedna od stubova, pa posle su se mogle nabrajati i ostale zemlje. Što se tiče odnosa prema Ruskoj Federaciji, on je više puta ovde potenciran. Samo želim da kažem da se ima utisak da postoji odsustvo strateškog koncepta u tom razvoju. On se, pored produbljivanja partnerstva u oblasti energetike, vezuje isključivo za naše evropske integracije. Mi ćemo graditi odnose sa Ruskom Federacijom i oni će se produbiti tako što ćemo sve više i više biti na putu evropskih integracija. To zaista nije jasno i svako ko pročita ovaj tekst ostaje zbunjen. Što se tiče odnosa prema EU – zašto kažem da je ovo politički dokument? Zato što se u najvećem broju slučajeva potencira proevropska politika. To je politika ove vlade i to je jedan legitiman stav. Međutim, u obrazloženju ove strategije imamo jedan stav: ''Proevropska politička orijentacija Republike Srbije pozitivno se odražava na njenu bezbednost". Sada smo govorili o prisustvu Euleksa. Želim da kažem da li je Vlada Republike Srbije ocenila eventualne bezbednosne rizike i u tom svom segmentu politike? Prisustvo Euleksa na Kosovu sigurno nije nešto što doprinosi bezbednosti Republike Srbije. Euleks je, kao što znamo, misija koju je poslala EU a koju je prihvatila Vlada Republike Srbije. Izloženi smo različitim vrstama pritisaka od strane EU, kada su u pitanju dalje evropske integracije i ova nova najava, verujem da to ministar i predstavnici ministarstava znaju, da će Evropska komisija u svoj novi izveštaj ugraditi pitanja usvajanja statuta Vojvodine, kao problematičnu stvar – zašto Narodna skupština nije do sada donela statut Vojvodine. Time se to pitanje polako počinje izdvajati izvan ustavnih okvira Republike Srbije i dobijati svoju širu dimenziju. Voleo bih da čujem da li Vlada Republike Srbije takav stav smatra mogućom pretnjom za bezbednost, jer takvi stavovi će sigurno proizvesti određene posledice u Srbiji. Što se tiče još jednog aspekta bezbednosti, koji je pomenut u Strategiji i važno ga je pomenuti, to je ono što se tiče naših politika, politika pojedinih sektora i ministarstava unutar Vlade. Sada se postavlja pitanje kako se tu štiti bezbednost pojedinim politikama? Kaže se: "Nacionalni interes je da se jačaju institucije". Svedoci smo da se institucije ukidaju, sudovi po opštinama, najavljuje se ukidanje škola, možda domova zdravlja. Pitanje razvija demokratije –mesecima slušamo da li su dobre za demokratiju izmene Zakona o informisanju. Sigurno nisu, nego su korak nazad u razvoju demokratskih procesa u Srbiji. Demografija – vrlo važno pitanje jeste regionalni razvoj. Dobro je što je to potencirano ovde, jer je to ozbiljna pretnja za bezbednost Srbije. Ali, ako ukidate sudove u malim opštinama, škole, u Srbiji, ako nisu rešena infrastrukturna pitanja, znači to je politika ove vlade, jer se ukidaju institucije, onda je pitanje – kako se može rešiti problem neravnomernog razvoja i kako se može rešiti pitanje demografske politike? Verovatno predstavnici Ministarstva to znaju, ali je sigurno zabrinjavajuće po nacionalnu bezbednost, da je u pograničnim opštinama, od severa Banata, Novoj Crnji, Senti, Beloj Crkvi, Majdanpeku, Preševu, Bosilegradu, Medveđi, Tutinu, Trgovištu, Prijepolju, Pazaru, Priboju, Bujanovcu, Malom Zvorniku, Dimitrovgradu, Babušnici, zabeležen ogroman demografski pad, da su te opštine najnerazvijenije, da je velika depopulacija u tim sredinama. Uz ohrabrujuće informacije da je sve veći broj ljudi koji služe vojsku, pitanje je, u perspektivi, kako će se ti krajevi naše države, ako se ozbiljno ne pristupi ovom problemu, demografskoj politici regionalnog razvoja, dalje rešavati. Preko 22 okruga u Srbiji ima negativan prirodni priraštaj. To je ozbiljno pitanje za nacionalnu bezbednost i verujem da će se predstavnici Vlade, verovatno i neke buduće Vlade, tim pitanjem možda i baviti. Pitanje ekonomije – imamo otpuštanja radnika, najave otpuštanja. Mogući su veliki socijalni potresi. Kakve oni mogu posledice izazvati po nacionalnu bezbednost? Govorim da je to uzrokovano merama ove vlade. Sve su to pitanja koja, gledana u celini, ostavljaju sumnju da li je u ovakav dokument, uz deo koji se odnosi i na globalno okruženje i na jednu vrstu pretnji društvu koje se tiču demografskog razvoja, a takođe, slažem se, trebalo je uneti u ovaj dokument pitanja sa ekstremističkim grupama i verskim organizacijama, dakle, iskreno reći, da li je uopšte moguće u ovakav dokument sve ovo implementirati. Kada su u pitanju nacionalne vrednosti, pobrojane su opšte civilizacijske vrednosti i to je nešto što nije sporno, ali trebalo je reći da štitimo porodicu i porodične vrednosti. Kako ćemo se boriti protiv negativnog demografskog priraštaja i uopšte problema demografije ako ne štitimo porodicu i ne branimo porodične vrednosti. Trebala je da stoji vrednost – patriotizam, bez obzira što neko želi da to prikaže u negativnom kontekstu. Patriotizam je vrednost koja mora da se brani i treba da se definiše kao cilj koji treba da postignemo. U svakom slučaju, mnogo je otvorenih pitanja koja se odnose na ove velike teme, a pogotovo prema NATO paktu, jeste nešto što je u ovom dokumentu ostalo nedorečeno. Rečeno je u jednom trenutku u diskusiji da nije tačno da velike sile, pa i Rusija, ne sarađuju sa NATO paktom. Niko nije govorio o nesaradnji. Govorimo o tome kako definišemo NATO pakt u smislu prema bezbednosti. Da li je to dobro za nas? Verujem da je ministar pročitao Strategiju bezbednosti Ruske Federacije. Niko ne spori da je Ruska Federacija u Partnerstvu za mir, ali kako je definisala NATO pakt u toj svojoj strategiji. Ovde nismo definisali da je on pretnja. Možda predstavnici Vlade misle da je on pretnja, pa ćemo pretnju rešiti tako što ćemo ući kod njih, i to treba tako reći. Najbolje rešenje je da se to pitanje otvori kao tema – da se raspiše referendum, da građani kažu, i da se otklone sve dileme koje smo čuli u Parlamentu. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Hvala. Uvažena predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo predložili su i prosledili Republičkom parlamentu na usvajanje i razmatranje Strategiju odbrane Republike Srbije. Strategija odbrane, kao što je rečeno više puta, između ostalog, jedan je od najvažnijih dokumenata države, a Srbija je posle mnogo godina postala samostalna, nezavisna i suverena. Republika Srbija je ne tako velika zemlja na Balkanu, ali je kroz vekove imala jaku vojsku i proslavljene oficire i to svakako treba uvek imati na umu. Završeni su ratovi na prostorima bivše Jugoslavije i potpuno je logično da države učesnice, nezavisne države, traže mesto pod Suncem, jake saveznike i u vojnom i u ekonomskom smislu. Srbija je geopolitički na mestu na kome prolaze mnogi putevi ka Istoku i Bliskom istoku, za koje destinacije su zainteresovani i Amerika i većina evropskih zemalja. Ako su interesi u pitanju tu nema ljubavi i pravog prijateljstva, pa tako treba i planirati, između ostalog, strategiju. Predlog strategije odbrane je dobar i kao što je rečeno u današnjoj raspravi imaće podršku Poslaničkog kluba SPS-JS. Predlagači Strategije su predložili jedno, rekao bih, realno moguće viđenje naše situacije, a to je stvaranje što više saveznika prijateljskih zemalja u svetu. Trebalo je mnogo vremena ubediti neke države da nismo divljaci sa Balkana koji bi samo ratovali. Veliki izazovi stoje pred Republikom Srbijom zbog okruženja gde je stvoreno nekoliko država. Očekivanja su velika. Svi su očekivali mnogo i od samih ratova. Spoljnopolitička orijentacija, o kojoj je bilo toliko reči danas, i strateško opredeljenje Srbije je potpuno jasno – želimo strateške odnose i sa Istokom i sa Zapadom, Amerikom i Rusijom, Kinom i nesvrstanim zemljama. Tokom današnje rasprave kada je reč o Strategiji više puta do sada je pomenut NATO pakt i neke evropske institucije. Postavlja se pitanje – zašto i ostale institucije ne pominjemo kada je reč o Strategiji. Pri tome, želim da kažem da je odnos SPS, Poslaničkog kluba kome pripadam, prema pitanju NATO pakta potpuno jasan. Bezbednost Srbije ugrožavaju, kako je navedeno uStrategiji, obaveštajna delatnost, genetski inženjering, organizovani kriminal i sa takvom konstatacijom možemo se u potpunosti složiti. Odbrambeni interesi Srbije jesu: očuvanje suvereniteta, odnosno teritorijalnog integriteta i državnog suvereniteta. Ubeđen sam da je tema koja se odnosi na pitanje koje ću postaviti daleko iznad nas, odnosno da je daleka prošlost, nešto što nikada ponovo neće zadesiti Srbiji, ali želim da pitam – da li smo spremni vojno i ekonomski da reagujemo ako je cena mira visoka? U ovoj strategiji se to ne može sagledati i ne može videti. Da bi jedna država bila spremna da se odbrani sigurno mora imati mnogo više nego što mi imamo danas i u vojnom i u ekonomskom smislu. Zemlja je u tranziciji, što je mnogo puta rečeno, mnoga preduzeća su u stečaju, mnoga preduzeća su bezuspešno privatizovana i mnoga su propala. Vojska Srbije, najblaže rečeno, ima problema sa tehnikom koja nije adekvatno uređena, čini mi se, od 1984. godine, a od tada je bilo ratova a finansijskih sredstava nažalost nema. Ubeđen sam da bi integrisanje Srbije u međunarodne institucije i kao krajnji cilj ulazak u EU umnogome olakšao naše pozicije po pitanju bezbednosti. Sa druge strane, bez jake privrede, to je između ostalog i danas rečeno, nema ni jake države, ni vojske. Strategija odbrane je jako dobra i treba je usvojiti, mada se može popraviti amandmanima ukoliko bude prostora, pogotovo u odnosu na to šta hoćemo i šta možemo. Strategiju bi trebalo usvojiti konsenzusom svih relevantnih političkih činilaca, bar zbog toga da manje menjamo strategije od strane ministara. Ako svaki ministar bude predlagao novu strategiju, čini mi se, to neće valjati. Bezbednost u Evropi, pa tako i u Srbiji, popravlja se posle uspostavljanja saradnje Amerike i Rusije, odnosno odustajanja od instalacije protivraketnog štita, mada ta ideja može da se realizuje od onog trenutka kada prođe ekonomska kriza. Bilo bi krajnje vreme da Srbija odluči u koje će reforme Vojske ići. Ako je to profesionalni sastav, strategiju treba donositi prema tome. Pored celokupne privrede, važan segment, i to želim posebno da istaknem, jeste i namenska proizvodnja, koja počinje da se oporavlja, mada su tehnološki procesi zastareli, programi su zastareli, i treba ih inovirati ili kupiti licence naprednijih zemalja. Kada je reč o Strategiji bezbednosti, sa pravnog aspekta Strategija bezbednosti je u skladu sa Ustavom Republike Srbije, zakonom Republike Srbije. Sa ekonomskog aspekta, čini mi se da finansijska konstrukcija za ovu izuzetno, rekao bih, pristojnu strategiju, nije realna, jer se postavlja pitanje – da li su dobro sabrane cifre i da li će sa ovim budžetom, koji je za našu državu pristojan, moći da se finansiraju Strategija i reforma Vojske, koje nas očekuju, i obnavljanje, koje sam pomenuo, ozbiljne tehnike. U Strategiji nacionalne bezbednosti uglavnom je isti sadržaj kao i u Strategiji odbrane, što je i normalno, jer su obe strategije jako bitne i zavise od istih faktora. Da bi jedna zemlja bila dovoljno bezbedna, treba smanjiti bezbednosne rizike, što rukovodstvo ove države i čini. Bezbednosno okruženje je prilično komplikovano i o tome smo čuli u toku današnje rasprave. Problemi sa KiM su jako veliki, nacionalna netrpeljivost, nesiguran život nealbanskog stanovništva, šverc droge i trgovine ljudima i oružjem, sve to pravi negativno bezbednosno okruženje i čini mi se da smo oko toga svi danas saglasni. Na teritoriji KiM funkcioniše nekoliko terorističkih grupa koje treba kontrolisati, a te terorističke grupe su upravo rezultat jednostranog proglašenja nezavisnosti KiM. Stanovništvo BiH, s druge strane, nezadovoljno je Dejtonskim sporazumom, pa i tu možemo očekivati nekakve turbulencije, to treba preventivno sprečavati, jer smo mi garant bezbednosti. Na širim prostorima jugoistočne Evrope, situacija se, rekao bih, bitno popravila, mada neke republike bivšeg Sovjetskog saveza mogu u budućnosti biti bezbednosni rizik, pogotovo zbog prolaska energenata iz te zone, a i velike zemlje u potrazi za energetskim bazenima mogu napraviti rat širih razmera. Pozitivno je što mnoge nuklearne sile pregovaraju o nuklearnom razoružanju, ali mislim da je to jako neiskreno. U Strategiji bezbednosti se realnije prišlo, sa realnijeg aspekta, o saradnji sa Rusijom, Kinom, Indijom, nesvrstanim zemljama, dok u Strategiji odbrane nisu pomenute, ali pretpostavljam da se to i podrazumeva. Da bi država Srbija bila spremna da preventivno deluje, mora adekvatno odgovoriti novom vremenu, a to je stvaranje ili obnavljanje VBA, u saradnji sa obaveštajnim podacima MUP, da bi mogli menjati informacije o regionalnim bezbednosnim rizicima kao što to, između ostalog, čine i CIA i MOSAD i BND i dr. Veliki bezbedonosni rizik za Srbiju čine sve učestaliji ispadi huligana koji mogu naneti veliku štetu političkoj poziciji Srbije u svetu. Za nacionalnu bezbednost Srbije su mnogo bitniji ljudski resursi, školovani kadrovi i visokomoralni ljudi. Dakle, razvijati sopstvena sredstva odbrane, da ne bi bili zavisni od onih drugih. Reformom Vojske i strategijama o odbrani i bezbednosti treba napraviti takav sistem koji će garantovati bezbednost državi i građanima. Vojska treba da bude efikasna, dobro tehnički opremljena, nad službama bezbednosti treba uvesti civilnu kontrolu, ali i dalje mora da postoji nešto što se može definisati kao vojna tajna. Ozbiljne poslove bezbednosti treba prepustiti profesionalcima, a ne političkim analitičarima. Mislim da uloga Saveta za nacionalnu bezbednost treba da odigra ključnu ulogu kao koordinator službi bezbednosti Vojske i Policije. I na samom kraju, želim da kažem da će i drugi zakonski predlog imati podršku Poslaničkog kluba SPS-JS. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Reč ima gospodin Mirko Čikiriz. Izvinite, gospodin Šutanovac.
Samo kratko. Čekao sam da se vrati gospodin Palalić. Mi ne smatramo da su zemlje koje su u okruženju neprijateljski raspoložene prema Srbiji, bez obzira da li su u NATO ili nisu. Ako bismo mi njih stavili u kontekst neprijateljstva, onda bismo stavili u kontekst neprijateljstva, recimo, i zemlju koja ne priznaje KiM, a to je Rumunija, tako da ta vrsta, ako sam se prevario, izvinjavam se, animoziteta, koji ste izneli, naprosto, ne postoji. Ono što se danas dešava u svetu dok mi ovde pričamo o Strategiji nacionalne bezbednosti, a to je, da citiram Rogozima, ''potez bez presedana u odnosima Rusije i NATO'', znači, danas je dogovoreno da Rusija i NATO pristupe zajedničkoj analizi bezbednosnih pretnji u evroatlanskom regionu. Mi danas ovde vodimo debatu i vi pričate o tome javnosti kako u svojoj strategiji nacionalne bezbednosti Rusija ima nešto konkretno protiv NATO i tretira ih kao svoje neprijatelje, a oni su se danas dogovorili o istorijskom pomaku, o tome, da generalni sekretar NATO do kraja ove godine poseti Rusiju. Dakle, uopšte ta vrsta fobije koja se ovde iznosi, a namerno se nismo bavili NATO jer smo znali da će to da izazove interesovanje, nema potrebe da postoji. Bilo bi fer i korektno da se kaže, malo pre smo pričali o ''Nabuku'', pričamo o Južnom toku, pričamo o tome odakle dolazi gas,odakle će gas doći u Srbiju? Hoće li gas doći u Srbiju iz neke NATO zemlje, zemlje EU ili iz neke druge zemlje? I ta stvar, kada govorimo o energetskoj stabilnosti i bezbednosti, kada govorimo govorimo o izvorištu, ali da vidimo na koji način ćemo mi imati priliku da dobijemo taj gas. Razumem da imate protiv toga neki otpor, što govorim sada, ali naprosto, to je činjenično stanje. Znači, mi nismo želeli da bilo koga stavimo u kontekst neprijateljstva, jer nemamo iskustvo te vrste unazad određeni broj godina.
Gospodin Palalić, replika, izvolite.
Javljam se jer sam pogrešno protumačen. Nisam govorio o zemljama u okruženju kao o pretnji, nego sam govorio o NATO paktu kao vojnoj organizaciji. Govorio sam o ''pretnji'', kao što sam rekao, kada je u pitanju Strategija nacionalne bezbednosti, o onome što sam pročitao u strategiju koju je pisala Ruska Federacija, jer oni ne govore o neprijateljstvu, nego o pretnji, o širenju NATO pakta kao pretnji, bio sam vrlo konkretan, a ne o odsustvu saradnje. Mi smo u Partnerstvu za mir i to podrazumeva određenu saradnju. Ali, morate se odrediti šta ta vojna organizacija predstavlja za državu Srbiju – da li je ona šansa ili pretnja. Mi to uopšte ne vidimo iz ovoga da li mi to želimo. Ako je vaša politika da idemo u NATO pakt, to treba da kažemo – idemo u NATO pakt! Da li je on pretnja zato što je na Kosovu, zato što ima bazu ''Bondstil'' na Kosovu? Da li je to pretnja za državu Srbiju? To su pitanja.
Pitanje koje ste otvorili sada – da li je NATO šansa ili pretnja, razmotrili smo još novembra meseca 2006. godine. Pristupanjem u program Partnerstvo za mir sa NATO, mi smo definisali da je NATO za nas šansa. Vi ste ušli u Partnerstvo za mir zato što je pretnja? Voleo bih da mi pojasnite. Znači, za nas je NATO program Partnerstvo za mir bio šansa, kao što je šansa danas za veliki broj zemalja koje nisu u NATO. Zbog čega bi se mi određivali drugačije u odnosu na tu organizaciju? Danas, naprosto, sve zemlje Evrope koje nisu u samom NATO jesu u Partnerstvu za mir, uključujući i famoznu Rusiju, koju pominjete ceo dan ovde, iako nije tema.
Izvolite.
Gospodine ministre, kao što znate, bili ste u toj vladi, desio se 17. februar. Tog 17. februara 2008. godine došlo je prvo do jednostranog priznanja nezavisnosti Kosova, a onda do niz priznavanja od strane zemalja i kakvu ulogu u tome ima NATO pakt. Podsetiću vas da je u samom Ahtisarijevom planu definisano da će NATO pakt biti ključni, vrhovni, organ vlasti na KiM. To se desilo posle pristupanja Srbije Partnerstvu za mir 2006. godine, koliko znam hronologiju, a da ne govorimo šta ti ljudi, znači, jedinice NATO pakta dole rade, kakav je odnos prema kosovskim bezbednosnim službama i sve ono što i vi znate. Dakle, nema potrebe da vas na to podsećam, kada je u pitanju odnos NATO pakta prema toj lažnoj tvorevini kao što je Kosovo. Promenile su se okolnosti. Ako vi kažete – nisu se promenile okolnosti, onda je to nešto drugo. Mi smatramo da su se promenile okolnosti, da je NATO pakt učestvovao u stvaranju i podsticao stvaranje nezavisne države Kosovo, kao i da je davao podršku institucijama koje tamo deluju, koje su to uradile. To se desilo posle 2006. godine.
Gospodin Mirko Čikiriz ima reč, izvolite. Morate ponovo, gospodine Čikiriz, da se prijavite.
Hvala, gospođo predsednice. Gospodine ministre, uvaženi saradnici gospodina ministra, onaj ko prati procese, a kada se kaže odbrana i bezbednost, naš građanin obično pomisli na vojsku. Naravno, danas su uvažene kolege dosta toga rekle koje sve institucije, i ekonomija i socijalna politika, i unutrašnja i spoljna politika, i spoljna bezbednosna politika, utiču na bezbednost jedne zemlje, ali onaj ko prati šta je Vojska Srbije uradila u unutrašnjim reformskim procesima od 2000. godine mora da zapazi da je jedna institucija, koju je uvek, nekako, u vreme ideološke ostrašćenosti pratio predznak da je ideološka, da je ipak napravila možda i najznačajnije reformske poteze od svih naših institucija, da se značajno uključila u međunarodne bezbednosne strukture i da je samim tim današnji bezbednosni položaj naše zemlje na znatno višem nivou u odnosu na period do 2000. godine. Zbog čega je to tako? Jednostavno, zbog onoga što nude i ove dve strategije. Mi pre 20 godina, u vreme rušenja Berlinskog zida, nismo imali sluha za ono što se dešava u Evropi, nismo shvatili šta znači kad se jedna velika sovjetska tvorevina povlači iz zemalja Istočnog bloka, nismo shvatali šta znači kad se ujedinjuje Nemačka, nismo razumeli proces integracija zemalja EU i nismo razumeli šta za Srbiju tada znače evroatlanske integracije. Srbija je svom tom nerazumevanju platila ogromnu cenu i ja, kao potpredsednik Srpskog pokreta obnove, spadam u one koji su u to vreme pričali gluvima. Međutim, danas sam pažljivo slušao sve poštovane kolege, kvalitet diskusije je bio na iznenađujuće visokom nivou i ono što mi se posebno svidelo i na čemu ću i ja potencirati, to je, da neke teme koje su u ovim strategijama možda u nedovoljnoj meri elaborirane, koje su najavljene i koje će sigurno biti teme o kojima ćemo mi u skorijoj budućnosti raspravljati u ovom parlamentu, to je, da li Srbija treba da ostane vojno neutralna zemlja, kakvu korist za svoju bezbednost Srbija ima od vojne neutralnosti, da li Srbija treba da bude članica NATO pakta? Ako bude članica NATO pakta da li će time imati određene koristi i da li će, samim tim, ne samo u ekonomskom, već i bezbednosnom smislu položaj naše zemlje biti bolji? Pogledajmo okruženje. Ova strategija ga u potpunosti na pravi i valjan način elaborira, respektuje i uvažava. Srbija je sada jedno ostrvo između susednih zemalja koje su članice NATO pakta. Tu, naravno, ne računam Makedoniju zbog činjenice da postoji protivljenje Grčke ulasku Makedonije u NATO pakt. Ali, mi znamo i kakvo je danas većinsko raspoloženje u Srbiji. Zbog negativnih emocija, zbog bombardovanja protivno svim međunarodnim standardima koje je izvršio NATO pakt pre samo 10 godina, danas je 30% stanovnika Srbije za to da se naša zemlja priključi NATO paktu. Većinsko raspoloženje zasnovano je pre svega, čini nam se, na emocijama, ali i na činjenici da danas u Srbiji, pa i u ovom parlamentu, nemamo do kraja otvorenu raspravu o tome šta je, pre svega, NATO savez i kakve bi koristi, kažem, pre svega, naša zemlja imala od priključenja jednom takvom savezu. Treba reći da je NATO savez – savez suverenih država. Ako potpisujete jedan ugovor sa drugom međunarodnom organizacijom, to znači da ga potpisujete kao suverena država i da ga potpisujete po svojoj slobodnoj volji, procenjujući da je to u vašem nacionalnom interesu. Sve odluke u NATO paktu se donose konsenzusom, što znači da smo, recimo, pre 10 godina bili članica NATO pakta mogli smo da ne glasamo za sopstveno bombardovanje, naravno, i danas bismo imali drugačiju situaciju, što se tiče položaja KiM. NATO savez je savez demokratskih država koje poštuju u potpunosti standarde u pogledu unutrašnjeg demokratskog uređenja. Kada sam pričao o tome da je Vojska Srbije u velikoj meri odmakla u pozitivnom smislu u tim reformskim procesima, ja sam zaboravio da kažem da je to po mojoj proceni zbog tri bitne činjenice: zbog profesionalizma, zbog toga što je Vojska zadržala, u poređenju sa ostalim institucijama, visoke standarde, i zbog naglašenog patriotizma koji su pripadnici Vojske Srbije iskazivali uvek, a posebno u tim najtežim momentima 1999. godine. Za NATO pakt se kaže, najčešće i građani imaju predstavu, da je to pre svega vojni savez. Ne, NATO pakt je vojnopolitički savez, ali dominantno politički savez i savez koji se u vremenu u kome živimo ne bavi samo vojnom politikom i očuvanjem mira ili intervencijama u svetu, već pre svega i borbom protiv terorizma, borbom protiv prirodnih i tehničkih katastrofa, protiv globalnih pandemija, protiv modernog gusarenja, primer imamo u Somaliji. Samiti NATO pakta se održavaju dva puta godišnje i uvek uz prisustvo šefova vlada i država zemalja članica NATO pakta. NATO pakt ima, odnosno članice NATO pakta, stalne ambasadore u Briselu, što znači da postoje dnevne konsultacije i komunikacije. NATO vojnu strukturu kontroliše civilna struktura. Kada bismo danas napravili anketu među građanima Srbije postoji predubeđenje da NATO ima neku svoju vojsku. Ne, NATO nema svoju vojsku. NATO pakt čine vojske zemalja članica i ako se ne postigne konsenzus oko intervencije, recimo, kao što smo imali primer u Iraku, onda su SAD ostale usamljene i to nije bila intervencija NATO pakta, već intervencija Amerike i njenih saveznika. Da li NATO ima perspektivu? Često smo čuli kod nas da će se NATO pakt raspasti, da postoje nesuglasice itd. Ne, NATO pakt ima perspektivu, neće se raspasti, a postoje sukobljeni interesi koji se rešavaju, čini mi se, na najbolji mogući način, a ponoviću još jednom –konsenzusom. Ova skupština je izglasala Deklaraciju o vojnoj neutralnosti. Mi vojnu neutralnost srećemo posle Drugog svetskog rata samo u nekoliko zemlja i čini nam se da je potrebno, zarad, pre svega građana Srbije, reći da vojna neutralnost, da bi u međunarodnom pravu imala svoj puni značaj i svoj puni smisao treba da bude potvrđena međunarodnim ugovorima. Naša vojna neutralnost je, da kažem, jednostrani akt koji nije nama priznat po pravilima međunarodnog prava od onih međunarodnih institucija ili zemlja koje treba da vam priznaju vojnu neutralnost, a kada bi to i činili, oni bi to činili pod određenim uslovima. Vojna neutralnost je skupa, jer sami finansirate svoj sistem odbrane. Vojna neutralnost znači da ćete sutra ako vas neko napadneostati usamljeni, jer ste rekli da vam nisu potrebni saveznici, da vam ne treba niko, sami možete da brinete o sebi, i vojna neutralnost je nešto što danas u svetu retko koja država, poput Švajcarske, može sebi da priušti, ali kod nas postoji i predubeđenje da Švajcarska nema vojsku. Nije tečno, Švajcarska ima i vojsku, ima izuzetno dobro organizovan sistem odbrane i Švajcarska je, ako se ne varam, posle Drugog svetskog rata, a iznad svog neba oborila u zaštiti svog teritorijalnog integriteta, čini mi se, 26 ili 27 aviona. Da li ćemo mi pristupanjem NATO paktu imati veću ekonomsku korist? Sigurno je da hoćemo zbog toga što će strani investitori, pre svega investirati tamo gde je bezbednije. Da li će radije investirati u vojno neutralne zemlje? Čini nam se da to neće biti slučaj. Da li mi nećemo u NATO pakt zbog toga što smo bombardovani pre 10 godina? Ako je to razlog, onda ne treba da idemo ni u EU, jer najveći broj zemalja članica NATO pakta su ujedno i članice EU. To su: Italija, Španija, Francuska, Nemačka itd. Šta su uradile ostale zemlje? Upravo, ulazak u NATO pakt je bila ulaznica za EU. Čini mi se da obe ove strategije ostavljaju prostor za ta razmišljanja ili možda, sutra, za izmenu strategije ili donošenje neke nove rezolucije u Narodnoj skupštini, ne možemo istovremeno biti protiv NATO pakta a za EU. Ako je NATO pakt zločinačka organizacija, što je odomaćeno shvatanje u našoj zemlji, onda ne možemo biti neutralni prema zločincima. Sa zločincima se treba obračunati. Da li imamo snage i potencijala da se obračunamo sa takvim zločincima i kakav bi bio strateški interes da se obračunavamo sa takvim zločincima, SPO to ne vidi. Potrebno je, zarad javnosti, reći da SPO od svog osnivanja smatra da se zemlja, crkva i porodica brane u svim okolnostima. Tako smo se ponašali i 1999. godine, tako bismo se ponovo ponašali u sličnoj situaciji. Ove dve strategije, po raspoloženju u parlamentu sigurno će biti usvojene. Ako, ne samo naša vojska, ne samo naša Vlada, nego, sve naše državne institucije budu razmišljale na način na koji razmišljaju ove dve strategije, čini nam se da Srbija ima dobre ne samo bezbedonosne perspektive već, pre svega, ekonomske perspektive. Balkan čekaju još mnoga nerešena pitanja, od pitanja Republike Srpske, Bosanske federacije do Kosova i Metohije. Čini nam se da ako budemo tamo gde se bude odlučivalo, da možemo više uticati nego ako budemo na mestima na kojima se ne odlučuje, praveći se da nas to ne interesuje. Na kraju bih da kažem, iznenadim se kao predstavnik relativno mlađe generacije kada čujem od starijih političara da u međunarodnim odnosima postoji interes a ne emocije. Onaj ko vodi državu na podlozi emocija sigurno će je odvesti u ćorsokak. Od 1990. godine do 2000. godine mi smo bili preplavljeni emocijama i doživeli najveću nacionalnu katastrofu. Čini mi se da je strateški interes Srbije pristupanje NATO paktu, da je to naš ekonomski interes, da je to najbolji put da se kroz ulaznicu u NATO pakt i EU vratimo kao država na Kosovo i Metohiju. I čini nam se da zbog toga SPO očekuje u budućnosti da se o ovim temama, koje sam delimično načeo, vodi ozbiljnija rasprava, a mi ćemo sa puno zadovoljstva glasati za ove strategije. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima gospodin Boris Aleksić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, da nastavim priču vezanu za Strategiju o nacionalnoj bezbednosti. Da razjasnimo nekoliko pojmova. Ovde se mešaju neki pojmovi koji su nespojivi, jedan je ''evroatlantski'', drugi je ''evroazijski''. Evroazijski koncept je koncept angloameričke osovine i to je nepodeljeno mišljenje u geopolitici. Njime dominiraju London i Vašington. Evroazijski koncept je koncept kontinentalne Evrope i njime, po prirodi stvari, dominira Evropa, ali, takođe, osovina Moskva, Pariz, Berlin. To nije sporno, to pišu i autori na zapadu, ako hoćete, u zapadnoj Evropi, SAD, Rusiji, bilo gde. Dakle, to ne treba brkati, prvo. Kada je u pitanju prva glava ove strategije koju ste nam predložili, dobro ste primetili da postoji opasnost od globalne ekonomske krize, ali šta navodite? ''U uslovima globalne ekonomije, makroekonomske posledice značajnih poremećaja u funkcionisanju finansijskih tržišta u svetu odražavaju se na stanje globalne bezbednosti. Posledice svetske ekonomske krize mogu da dovedu do preovladavanja uskonacionalnih interesa...'' Verovatno ste imali na umu onu poslednju krizu koja je počela da se razvija 2004. godine, a eskalirala je propašću "Liman bradersa". Centri koji su izazvali ovu krizu mogu vrlo lako da se identifikuju, to su tzv. ''hedž fondovi'' koji se nalaze u poreskim rajevima, ministar je sigurno čuo za one koji su na Kajmanskim ostrvima, međutim, mnogo značajniji su oni koji se nalaze u posedu Velike Britanije, tzv. ''nezavisni krunski posedi'', koji se nalaze odmah uz obalu Velike Britanije, a jedno od tih ostrva je ostrvo Ma. To su centri koji su manipulacijom finansijskih derivata, između ostalog ''Hedžersa'', ''Fjučersa''itd, doveli do ekonomske krize. Šta dalje kažu u ovoj strategiji nacionalne bezbednosti pod tačkom 2. Regionalno okruženje, stav 2. ''Nasleđeni problemi iz prošlosti, istorijske protivurečnosti, kao i posledice sukobljavanja naroda i država na prostoru jugoistočne Evrope, a posebno na prostoru Balkana, u novijoj istoriji i danas utiču na stanje bezbednosti u regionu.'' Ovo ste odlično primetili, ali niste konstatovali glavni problem – problem, ko je odgovaran za zločin protiv mira. Zločin protiv mira je najteži zločin po međunarodnom pravu, teži je i od zločina genocida, jer zločin genocida proizilazi iz zločina protiv mira, teži je od zločina protiv čovečnosti, teži je i od ratnih zločina. Da nije bilo zločina protiv mira ne bi bilo ni rata! Nepodeljeno je mišljenje da su velike sile sa Zapada, stvarajući unipolarni svet, razbile SFRJ, a svi smo svakako bili svedoci da su izvršili brutalnu agresiju na SRJ 1999. godine, potpuno suprotno Povelji UN. Sada se na njihovu žalost stvara multipolarni svet, podižu se neki novi divovi sa Istoka, zauzimaju svoje mesto koje treba da zauzmu na međunarodnoj pozornici. Šta dalje kažete u Strategiji nacionalne bezbednosti? Glava 2. Izazovi, rizici i pretnje bezbednosti. – Separatističke težnje. Od separatističkih težnji vi pominjete isključivo KiM. Situacija sa KiM je u principu jasna, ali da sada ne govorimo iz srpskih izvora, iz ruskih izvora. Evo, navešćemo npr. američke i francuske izvore. Američki stručnjak Džozef Bodanski, koji je bio prvi čovek Kongresa za borbu protiv terorizma, više puta je javno navodio da Srbiji preti opasnost ne samo sa Kosova i Metohije već i iz Raške oblasti, a takođe postoji velika opasnost od separatističkih težnji u Vojvodini. Dakle, to priča čovek koji je bio prvi stručnjak Kongresa od 1998. do 2004. godine. Šta kaže general Pjer Mari Galoa koji je francuski stručnjak, čovek čiji je koncept napravio od Francuske Republike veliku silu, njegova ''strategija odvraćanja''. U svojoj knjizi "Stradanje naroda koji je uvek rekao ne", pogađate da je reč o Srbima, izričito je naveo da su separatističke težnje jake u Raškoj oblasti, naravno na KiM i, takođe, u Vojvodini. Tu Srbiji preti velika opasnost. Sada se postavlja pitanje –zašto to može da kaže general Galoa, zašto to može da kaže Džozef Bodanski, a ne sme da kaže ministar Šutanovac i ova vlada? Na osmoj strani govorite o terorizmu: ''Terorizam je jedan od najvećih rizika i pretnji za globalnu, regionalnu i nacionalnu bezbednost.'' Tako je, ali, to govorite sa aspekta i sa pozicije Vašingtona, sa pozicije NATO pakta. Ono što su teroristi za NATO pakt, za Euleks.Zamislite, lideri Srba sa severa Kosova su proglašeni teroristima?! Tužilac Euleksa Nita Amin je podigla jednu optužnicu protiv nekoliko lidera, između ostalog i Milana Ivanovića i optužila i njega i druge za terorizam. Dakle, ono što su za Ameriku teroristi nisu teroristi za Rusiju, za Kinu. Ono što su za Rusiju teroristi nisu teroristi za Ameriku. Šta Amerika radi? Upravo je Džozef Bodanski govorio da je KiM logistička baza Al Kaide. Pisao je o tome da su dvojica atentatora na svetski trgovinski centar Muhamed Ata i Halid Šeik Muhamed obučavani na KiM, u BiH, da su imali svoje jedinice koje su se tamo borile protiv Srba. Govorili su o brojnim drugim teroristima, između ostalog o izvesnom Safetu Ćatoviću, koji je bio prvi sekretar misije BiH pri UN, odakle je i organizovan ''džihad kamp'' u Pensilvaniji, odakle je i organizovan deo terorističkih napada na Njujork i Vašington. Međutim, postoje podaci da tog izvesnog Safeta Ćatovića, alijas Abu Malija, ti podaci dolazi iz Republike Srpske od strane njihovih stručnjaka, upravo kontrolišu i sklanjaju Amerikanci. Taj Abu el Mali nosi jedno od svojih šifrovanih imena El Fatih. Zbog čega? Po jednom turskom sultanu koji je odsekao glavu poslednjem bosanskom kralju Stefanu Kotromaniću. Od tog trenutka, tj. ponavljajući taj model, muslimani, islamski teroristi su prvi put počeli da odsecaju glave u Bosni i Hercegovini. Tek kasnije se taj primer proširio na Irak, na Avganistan itd. Naravno, sve ovo ne smete da napišete, a iza ovih ljudi vrlo verovatno stoje SAD, tj. njihova organizacija na Balkanu. Postavlja se pitanje – zbog čega SAD ne žele da do kraja razobliče i otkriju istinu o ljudima koji su organizovali 11. septembar, pobili 3.000 američkih građana, a koji su se borili protiv Srba na Kosovu i Metohiji i u Bosni i Hercegovini. Uostalom, zvanična komisija SAD, Komisija 9-11 formirana je da ispita okolnosti pod kojima su se desili ti teroristički napadi, navodi da su Halid Šeik Muhamed i Muhamed Ata učestvovali u terorističkim napadima na Njujork i Vašington 11. septembra. Dalje, Nacionalni i verski ekstremizam koji navodite u sledećem stavu, niste obratili pažnju na francuske i nemačke podatke. Federalna unija evropskih etničkih grupa je jedna organizacija koja dolazi iz Nemačke, koja promoviše nacionalni i verski ekstremizam širom Evrope. Njihovi osnivači su, gospodo, ljudi koji su se bavili manjinskim grupama u vreme Adolfa Hitlera. Dobro ste čuli, francuski stručnjaci, general Pjer-Mari Galoa i nemački stručnjaci Valter fon Goldendah i Hans Ridiger Minov govore u svojoj knjizi, u izdanju „Jasena“, ''Iz rata u rat'', vrlo precizno o tome. Tu imate obilje podataka o ovim stvarima koje vam ja iznosim. Između ostalog, imate i fotografije tih osnivača Federalne unije evropskih etničkih grupa, sa vrhuškom Adolfa Hitlera, a danas je ta Federalna unija evropskih etničkih grupa priznata od strane EU kao nevladina organizacija koja se bori za prava nacionalnih manjina. Eto, primera radi, šta radi EU samo na ovom jednom pokazatelju. Obaveštajna delatnost – problem je zato što strane obaveštajne organizacije sprovode nezakonito delovanje itd. To je tačno, sve je tačno. Vojnoobaveštajna agencija ima mogućnost da se bavi obaveštajnim radom, međutim, kad je BIA u pitanju, vi ste ukinuli obaveštajni rad u BIA. To je Dragan Filipović izneo u svojoj knjizi „Anatomija globalističkog smrada“. Formalno, obaveštajna uprava postoji, međutim, faktički ljudi koji su u njoj nemaju zvanje ovlašćenog službenog lica i ne mogu da se bave obaveštajnim radom. Šta to znači? To znači da ne idemo na neke velike tajne policije velikih zemalja. – Slovenačka tajna policija, bosanska, hrvatska, albanska, koja god hoćete, može da se bavi obaveštajnim radom u Srbiji bez ikakvih problema, a Bezbednosno-informativna agencija ne može da se bavi obaveštajnim radom u regionu. Za to ste vi odgovorni, isključivo ste vi odgovorni za tako nešto. Kad je ukinut obaveštajni rad? Nakon ubistva dr Zorana Đinđića 2003. godine, po nalogu Amerikanaca. Zašto? Da ne bi mogli da se provere podaci organizovanja njegovog ubistva u inostranstvu, između ostalog. Vi ovde dalje naklapate o NATO paktu itd, o zaštiti životne sredine, o problemima. Oni koji su najviše zatrovali životnu sredinu u Srbiji, to su upravo predstavnici NATO pakta, njihova vojna mašinerija, osiromašeni uranijum. Oni su bombardovali na Kosovu i Metohiji jedno od glavnih čvorišta zdrave pijaće vode. Drugo veliko čvorište nalazi se kod Plitvičkih jezera. Namerno su bombardovali ovo čvorište na Kosovu i Metohiji osiromašenim uranijumom! Zatrovali su te izvore, ne samo za Srbiju, zatrovali su za Evropu. Dakle, ti podaci su vrlo precizni i tu nema nikakvog spora. Eto kako radi NATO pakt i, eto, kako radi Evropska unija, a eto šta vi pišete i šta pričate. Zahvaljujem vam, ostalo vreme ću prepustiti mojim kolegama. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković.
Poštovana predsednice, uvaženi članovi Ministarstva odbrane, dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo mi je da danas raspravljamo o dva važna strateška dokumenta države Srbije, o Strategiji nacionalne bezbednosti i Strategiji odbrane Republike Srbije. Ova dva akta uz već usvojen Strategijski pregled odbrane, koji je usvojila Vlada, predstavljaju sigurno tri najvažnija strateška dokumenta u ovom trenutku za Republiku Srbiju. Ono što je kvalitet ovih strategija, po meni, jeste pre svega jedan multidisciplinarni pristup ovoj materiji, jedno dubinsko skeniranje postojećeg stanja i koordinate koje mi kao država, kao državni organi, imamo u budućnosti u pogledu nacionalne bezbednosti, u pogledu sistema odbrane. Dakle, Strategija predstavlja, na prvom mestu, procenu stanja izazova rizika i pretnji i ona je svojevrsna analiza postojećeg i globalnog i regionalnog stanja bezbednosti i u neposrednom okruženju i u širem okruženju i da kažem – u planetarnom kontekstu. Interesantno je, s obzirom na to da smo mi na pragu druge decenije 21. veka, da neko pojam nacionalne strategije posmatra u jednom arhaičnom i prevaziđenom kontekstu, iz jednog vrednosnog sistema polovine 20. ili krajem 20. veka. U eri u kojoj živimo, u dinamičnom svetu gde se stvari i događaji menjaju na dnevnom nivou, bezbednost iz pretežno vojne sfere prelazi na druge oblasti društva i društvenog života, i na energetiku i na infrastrukturu, ima svoj socijalni aspekt, ima svoj ekološki aspekt. Strategija nacionalne bezbednosti je važan dokument. Podsetiću da nisu sve zemlje usvojile ovakva dokumenta, mada, naravno, nacionalna bezbednost egzistira u svim pravnim porecima. Podsetiću da Bugarska koja je članica EU, članica NATO pakta, još nije usvojila strategiju nacionalne bezbednosti. Ruska Federacija je tek nedavno usvojila jedan sličan dokument. Ono što su ključne reči u Strategiji nacionalne bezbednosti, nije samo odbrana, to su na prvom mestu poštovanje ljudskih prava, ekonomski prosperitet, stabilnost, razvoj demokratije i vladavine prava i nesumnjivo proevropska spoljna politika Republike Srbije. Ako imamo konsenzus u našem društvu o bilo kom pitanju, to je sigurno jedan veliki stepen konsenzusa u našem društvu u smislu opredeljenja Srbije za evropske integracije i to je sigurno jedan ireverzibilan proces koji mi treba da ubrzamo, između ostalog i usvajanjem ovakvih strategija. Naravno da je bezbednost ključna reč u Strategiji nacionalne bezbednosti, ali kažem, ona nema samo vojni aspekt, ima i sve ove druge aspekte koje sam nabrajao. Menjaju se vremena, menja se čitava konstelacija međunarodnih odnosa, tako da su izazovi, rizici, pretnje koje postoje u okruženju u regionu, koji postoje na našem kontinentu, a naravno i u celom svetu, drugačije i generisane i drugačijeg su karaktera od takvih rizika koji su postojali u nekom prethodnom periodu. Zbog toga je važno da ovaj strateški dokument, a on i sadrži, zato što je rezultat jedne multidisciplinarne analize jednog takvog stručnog i kvalitetnog pristupa, procenu situacije, bezbednosne na prvom mestu, ali istovremeno on sadrži i smernice u smislu delovanja državnih organa, nevladinog sektora, građana, privrednih subjekata i to je, da kažem, nešto što daje jedan široki karakter u primeni ovog dokumenta. On je najširi normativni okvir za buduće i zakonske projekte i podzakonske projekte, ali za jednu afirmativnu društvenu akciju koju moramo da sprovodimo svi. Dakle i zakonodavna, izvršna i sudska vlast. Kolege, narodni poslanici koji su govorili pre mene detaljno su analizirali i ne bih hteo da moja rasprava ide u jednom suvoparnom pravničkom opserviranju ove materije. Moram da istaknem treće poglavlje ovoga dokumenta, a to su Nacionalni interesi Republike Srbije u oblasti bezbednosti. To su: očuvanje suvereniteta, teritorijalnog integriteta i nezavisnosti, očuvanje unutrašnje stabilnosti i vladavine prava i razvoj demokratije i demokratskih institucija, kao i integracije Republike Srbije u Evropsku Uniju. Zaštite života, imovine građana Republike Srbije jedan je od prioriteta Nacionalne bezbednosti uz ekonomski razvoj, stvaranje stabilnog, mirnog i prosperitetnog okruženja, očuvanje i razvoj međunarodnog poretka. Srbija ima velike integrativne kapacitete kako u oblasti odbrane opšte bezbednosti tako i u oblasti njenih ekonomskih resursa, ljudskih resursa i moram da kažem da će svi ti kapaciteti na osnovu ovih strategija, kao i zakona o kojem ćemo raspravljati, i nadam se i očekujem usvojiti na ovom zasedanju Narodne skupštine, omogućiti da Srbija postane regionalni lider i u ovoj oblasti. Srbija prema svojim potencijalima ima realne šanse u mnogim oblastima. Mi jesmo lideri u regionu ali i lideri u oblasti bezbednosti. Još jednom ću ponoviti da je proces naših evropskih integracija „conditio sine qua non“ svih naših procesa, znači, supranacionalne integracije na prvom mestu integracije u EU su uslov za Srbiju koja će sa svojim administrativnim kapacitetima, sa svojim kapacitetima u oblasti zaštite ljudskih prava, zaštite manjinskih prava, omogućiti da se Srbija stabilizuje i postane prosperitetno društvo i, na kraju krajeva, članica EU. Što se tiče Strategije vojne bezbednosti, tu ću spomenuti samo dva aspekta o kojima mislim da nije dovoljno govoreno, a to su: transparentnost u planiranju i finansiranju odbrane. Ne znam da li je to možda je ministar u svom uvodnom izlaganju istakao, dakle, ta transparentnost se ostvaruje pre svega kroz budžetsku projekciju, kroz budžet Republike Srbije koji usvajamo mi, narodni poslanici, odnosno ovaj visoki dom, i civilna kontrola odbrane, dakle, veće učešće u toj civilnoj kontroli, kao i drugih društvenih subjekata. Želim da kažem, mada to nije eksplicitno navedeno u Strategiji odbrane, već u nekim drugim dokumentima i to je posebno važno da znamo i mi narodni poslanici, a i građani Republike Srbije, a to su naši resursi u oblasti odbrambene proizvodnje, koja se nekada zvala oružana proizvodnja i izvoz oružja. Mi smo ostvarili prihod od 400 miliona evra po ovom osnovu. Znači, odbrambene proizvodnje i izvoz naoružanja. Mislim da je projekcija za sledeću godina, nekih, milijardu evra i to tako treba da bude inkorporirano u ovakve dokumente i naravno realizovano. Srbija usvajanjem ova dva dokumenta dobija ne samo dva normativna akta, ona dobija jedan i formalno pravni i faktički osnov za poziciju regionalnog lidera u oblasti bezbednosti nacionalne sigurnosti. Pozivam u ovom slučaju, takođe, na jedan konsenzus o kojem sam malopre govorio. Nema ovde politikanstva, nema ovde politike. Ovo su strateški dokumenti važni za našu državu, važni za naše društvo, važni za naše građane i zbog toga pozivam sve poslanike u ovom domu da u danu za glasanje, glasaju za ove dokumente. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Narodni poslanik, gospodin Zoran Ostojić ima reč. Izvolite.
Predsednicee, uvaženi ministre, koleginice i kolege poslanice i poslanici, LDP ocenjuje da su Strategija o nacionalnoj bezbednosti i Strategija odbrane, koje se nalaze pred nama, veliki pomak u definisanju osnovnih postulata i vrednosti ove države. Mi bismo zaista želeli da glasamo za ove dve strategije. Međutim, i sam ministar je rekao da je jednostrano proglašenje nezavisnosti Kosova i s tim u vezi bezbednosna pretnja koju Strategija kvalifikuje, donekle protivrečan cilj i da obe strategije imaju protivrečnosti u sebi, s obzirom na opredeljenje da budemo punopravna članica EU. Ta protivrečnost se videla i iz diskusija danas, jer su se mnogi poslanice iz vladajuće većine zalagali za punopravno članstvo Srbije u NATO. Moram da kažem da bi amandman koji mi predlažemo omogućio LDP da glasa za ove dve strategije. Mi ćemo o razlozima zbog čega Srbija treba da bude punopravni član NATO više govoriti kada dođe na red rasprava o pojedinostima. Svakako da su to bezbednosni razlozi, da su to politički razlozi, da su to ekonomski razlozi, da je to uticaj na međunarodnu zajednicu, i na kraju krajeva, jedan od razloga je i to što je proglašena tzv. neutralnost neodrživa. Neodrživo je jer je niko nije priznao, neodrživo, jer je to skup posao i rabota. Zaista mislim da je vreme da Srbija, ako smo iskreni u tim evropskim poslovima i moja stranka se za to zalaže, učini jasnu redefiniciju prioriteta, kada je u pitanju spoljna politika i bezbednost i da se brzo pripremimo za punopravno članstvo u NATO. Ministar često u poslednje vreme voli da kaže – kako nas niko nije zvao i da to nije na dnevnom redu. To je činjenica. Ali, nas niko neće ni zvati ukoliko ostane ta smešna Rezolucija o neutralnosti, koja je za neke „Sveto pismo“, tobože, jer je ovaj Parlament to doneo. Gde je bolje mesto želji Srbije da se priključi NATO paktu, nego u Strategiji nacionalne bezbednosti i Strategiji odbrane? Stavimo to, pa ćemo videti da li će nas zvati. Zar vam nije argument to da su svi oko nas trenutno članovi NATO pakta, ili će brzo postati, uključujući čak i Bosnu, gde je predsedništvo BiH jednoglasno donelo odluku da želi da ta država bude članica NATO pakta. To znači sa glasom srpskog predstavnika, pa oni koji se kunu u Dodika, mogu da ga pitaju zašto je to učinio. Na kraju krajeva, Vojska Republike Srpske, podsećam vas, ukinuta je pre tri godine i postoji jedinstvena Vojska BiH. To je bio osnovni uslov za tu vojnu integraciju. Prosto, mnogo argumenata ima da bi razmatrao sada, kada mi je toliko malo vremena ostalo. Ali, u svakom slučaju, samo imam ministru jednu preporuku, ovaj deo u Strategiji nacionalne bezbednosti koji se zove – Izazovi, rizici i pretnje bezbednosti, zaista ima nekakvih bisera. Kao da je pisao neko ko je, kako da kažem, završio akademiju ne '49, kada je skinuta Staljinova slika, nego verovatno '47, kada je još postojala. Pogledajte rečenicu: ''Obaveštajna delatnost koju strane obaveštajne organizacije sprovode kroz nezakonito i prikriveno delovanje, predstavlja realnu pretnju bezbednosti Republike Srbije''. Znači, mi treba ovde u Skupštini donesemo zakon da strane službe moraju da se jave i prijave itd. U svakom slučaju, mi smo spremni da podržimo, ukoliko većina ono što iskreno misli, a poneko od njih kaže, bude spremna da prihvati, a to je da se ovde jasno definišemo prema članstvu NATO paktu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama su dve strategije. Izglasali ste da se o njima raspravlja u jednoj skupštinskoj raspravi. Ima možda tome i razloga, to ima nekih međusobnih uslovljenosti, ali bi bilo bolje da nije tako. Prvo, što se može sa formalne strane uočiti, a to nije glavna primedba, jeste da Strategija nacionalne bezbednosti, način kako je ovde nama predočena, u formi u kojoj je predočena, nema neposrednu zasnovanost na Ustavu Republike Srbije sa članom 99. tačkom 9) Ustava Srbije. Tamo izričito piše da Narodna skupština usvaja strategiju odbrane. Kao što ste vi, gospodine ministre, u nekim vašim prethodnim izlaganjima u toku dana rekli, ni nacionalna bezbednost, ni služba bezbednosti, ni ostale stvari nisu isti pojmovi i valja ih razgraničiti. Kada je reč o Strategiji odbrane, ona u sebi podrazumeva određene aspekte bezbednosti. Bez toga se to ne može ni raspravljati. U svakom slučaju, mislim da forma u kojoj je ovaj dokument predložen nije dobra. To ne može biti suštinska primedba. Naravno, ono što smo primetili da nije dobro u ovom tekstu, to je da je nesistematičan, da postoji izvesna konfuzija, da postoji čak izvesna kontradiktornost i protivurečnost u samom tekstu. Način na koji je tekst pisan, stiče se utisak, kao da je neka vrsta političkog odgovora ljudi koji tako vide politiku države i razvoj strategije na dnevnopolitičke izazove. Onda to nije strategija. Onda to može biti neki drugi dokument koji na vaš predlog donosi Narodna skupština, ali strategija, u tom smislu, ne može biti. Strategije su uglavnom kratkoročni, odnosno dugoročni dokumenti. Njih treba da se pridržava država Srbija, a obaveza proističe iz volje Narodne skupštine. Kakav je odnos između državne politike i Strategije nacionalne bezbednosti, to se iz sadržaja ovog teksta ne može jasno zaključiti. Ono što je interesantno, na primer, to je da, kada se pročitaju rizici i pretnje, u drugoj glavi, na strani 6, vidi se da ne postoji nijedan kriterijum po kojem se ti izazovi i pretnje mogu sistematizovati. Kada se dođe do toga šta su ti izazovi i pretnje, onda se propušta u ovoj strategiji bezbednosti da se navede nešto što bi u jednom ozbiljnom dokumentu moralo biti. Da li vi mislite da u rizik ili pretnju ne spada jedno političko međunarodno državno okruženje i politička volja drugih zemalja koje imaju određene interese koji se ne moraju poklopiti sa suštinskim interesima naše države. Da li određene aktivnosti tih zemalja, preko njihovih informativno-bezbednosnih agencija i drugih službi, ne mogu biti od uticaja na razvoj ukupne političke situacije i stabilnosti u našoj državi? Ovo nije priča i o nekakvoj paranoji, ni o međunarodnoj zaveri. Ovo što vam govorim je nešto što je uobičajeno, normalno, i na ovako nešto se uvek u svetu obraća dužna pažnja. Šta je sa, recimo, primerima pretnji pojedinim sankcijama? To smo iskusili. Neću da ulazim u polemiku ko je za to kriv, ali to su iskustva ove države. Šta se dešava sa određenim međunarodnim uslovljavanjima i ucenjivanjima? Mi ovde vodimo politiku, različitu između nas u ovoj državi, gde jedna politička grupacija, u koju spada više stranaka, tvrdi kako pojedine međunarodne organizacije ili države u svetu imaju određeni cilj, ali da ne vrše nikakav pritisak na našu zemlju, recimo, u kontekstu priznavanja ili samopriznavanja nezavisnosti Kosova i Metohije. To, nemojte se zavaravati, naprosto nije tačno. Kada se postavljaju određeni uslovi našoj državi, koji su neuobičajeni u odnosu na druge uslove koje druge zemlje imaju kada je reč o učlanjenju u EU, videće se da ti uslovi ponešto odudaraju, zbog posebnosti našeg slučaja. Ta posebnost našeg slučaja se u izjavama pojedinih zvaničnika EU i pojedinih država očitava u tome što manje ili više neki od njih otvoreno kažu da Srbija neće ući u EU dok ne prizna Kosovo i Metohiju, a onda neko sa najvišeg zvaničnog mesta, iz Evropske komisije, to demantuje. Ni građanima Srbije, ni nama koji se bavimo politikom u njihovo ime, nije lako da to slušamo. Ako vi mislite da te permanentne pretnje pojedinih zvaničnika nisu izraz određenog pritiska, onda se varate, a mislim da to i ne mislite, prosto nećete da priznate. Dakle, ne može se jedno takvo okruženje, jedna takva vrsta pritiska prenebregnuti u strateškom dokumentu. Ovim ništa nisam rekao, ni kako treba postupiti. To je bilo na vama da kažete, ali vi to niste rekli. Recimo, kažete da je opasnost od oružane agresije na Republiku Srbiju znatno smanjena. Jeste u odnosu na, recimo, 1999. godinu, ali šta znači izraz "znatno smanjena"? Mi imamo određeni geopolitički problem na terenu. Vi znate u kakvoj su konekciji državni interesi Republike Albanije i pitanje Kosova i Metohije, koje je deo teritorije Republike Srbije. Ne kažem da je to varnica koja može da izazove oružani sukob, ali da se zanemari taj momenat i da se on nigde ne obradi makar u tri rečenice, to je za mene neshvatljivo. Druga stvar, treba kod ovakvih dokumenata, umesto da nabrajamo univerzalna načela, da pomislimo o tome da postoje određena načela koja možemo da pomenemo u ovim dokumentima, a koja su direktno vezana za naše uslove i naše potrebe. Nemoguće je da ova Narodna skupština usvoji dokument o vojnoj neutralnosti Srbije, a da se "v" od vojne neutralnosti Srbije u oba ova dokumenta nigde ne nalazi, naročito u Strategiji odbrane. Koji je koncept? Iz svega toga proističe da su ova dva dokumenta, naročito Strategija odbrane, koja je, navodno, cilj učlanjenje u međunarodne organizacije, što ne može biti strategija odbrane, to može biti samo političko okruženje spram kojeg se formira određena strategija odbrane, to ne može biti cilj po sebi, kako se onda mi odnosimo prema sopstvenim dokumentima koja smo usvojili i to najbolje pokazuje šta je politička namera ovog dokumenta. Moj uvaženi kolega Ostojić ima drugačije mišljenje – da ova skupština treba da se izjasni o tome odrešito i otvoreno da jesmo za učlanjenje u jedan političko vojni savez, kao što je NATO. Naravno, mi politički mislimo drugačije, kao što sam uveren da i većina građana Srbije misli da mi ne treba da budemo članica tog vojnopolitičkog saveza. Ali, na ovaj način, na koji se ovde pristupa ovom dokumentu, ispada da je ovo jedna vrsta psihološke pripreme za takve poteze. Prosto taj utisak odavde preovlađuje. Zato i nema sistematičnosti, zato i nema ozbiljnog dokumenta, nego je on korišćen i koristi se danas na ovoj sednici Skupštine u dnevnopolitičke svrhe. Za razliku od zakona koje ste podneli, kojima se može nešto prigovoriti, koji će biti na dnevnom redu narednih dana i o čijoj utemeljenosti i dobrim i lošim stranama možemo govoriti, ovo suneozbiljni dokumenti, ovo nije nešto što je ozbiljno, a u onom delu u kojem je ozbiljna, tog dela se i bojimo.
Zahvaljujem. Replika, gospodin Ostojić.
Gospodine Aligrudiću, mi se svakako razlikujemo, ali ćete se složiti da mi predstavljamo volju građana Srbije. Ona može biti jedna u jednom trenutku i druga u nekom drugom budućem trenutku. Ako je tada, kada ste doneli tu Rezoluciju o neutralnosti, bila to volja građana, ne dozvoljavate da sutra može da bude volja građana da se učlanimo u NATO, ako želimo brže u Evropu. To što ministar često kaže – nas niko ne uslovljava ulaskom u NATO da bismo bili član EU, da, ali podsećam vas, i potpredsednik SAD Bajden pre nekoliko meseci jasno je rekao da to nije uslov. Od članstva u NATO paktu zavisi brzina učlanjenja u EU, pa, ako neko vodi politiku – mi smo za EU, ali nećemo u NATO, pa makar to trajalo 30 godina, neka tako kaže. Mi želimo brzo članstvo u EU. Za to je, reče Bajden, govore i drugi, uslov članstvo u NATO paktu. Ne vidim što jednom donetu odluku Skupština u nekom drugom političkom trenutku, sa drugačijim mišljenjem narodnih predstavnika, ne bi donela. Pa, nije to ''Sveto pismo'', ne računa se vreme. Vi stalno govorite, i to je jedna sugestija, ima ovde mnogo vas kojima su i dalje usta puna Kosova, na kraju krajeva, piše ovde da je to glavna bezbednosna pretnja, glupo je da stiže sugestija od mene, ali ipak ću je izgovoriti – stalno govorite o jednostrano proglašenoj nezavisnosti Kosova. Ona jeste bila jednostrana, ali Kosovo nije nezavisno. Nijedna država nije priznala nezavisno Kosovo. Kosovo ima ''nadgledanu nezavisnost'', jer je jednostrano proglasilo tu nezavisnost u skladu sa Ahtisarijevim planom. U Ahtisarijevom planu se ne govori o nezavisnom Kosovu, nego o ''nadgledanoj nezavisnosti'', zato tamo postoji Euleks. Sve države su priznale ''nadgledanu nezavisnost'', jer ona se nadgleda. Na kraju krajeva, i BiH je na neki način ''nadgledana nezavisnost''. Postoje države koje su članice UN a nisu suverene. Takva je Bosna. Takve su, na kraju krajeva, Kanada i Australija. To nisu suverene države, iako imaju članstvo u UN. Nemojte pričati o kosovskoj nezavisnosti. Ako već volite to da govorite, onda kažite – ''nadgledana nezavisnost''. Stičem utisak da neko od vas zaista želi da kosovska nezavisnost bude nenadgledana, apsolutna, ali ona trenutno takva nije. Ove države koje su priznale, u čije društvo mi želimo, govorim o 20 država EU, i one su priznale ''nadgledanu nezavisnost'' i one je nadgledaju kroz, između ostalog, i misiju Euleksa.
Gospodin Šutanovac. Izvolite, gospodine ministre.
Mogu da prihvatim svaku kritiku i nije sporno, ali ne mogu da prihvatim kritiku koja kaže da je ovaj dokument neozbiljan. Gospodine Aligrudiću, ovi dokumenti su bili gotovi još u oktobru mesecu 2007. godine i rađeni su u koordinaciji celokupne Vlade, uključujući i kabinet premijera, u to vreme, Koštunice, i gospodina admirala Stajića, koji je, takođe, učestvovao u izradi ovih dokumenata. Onoliko koliko je neozbiljan bio, u to vreme, premijer Koštunica i njegovi saradnici toliko ovaj dokument može da se smatra neozbiljnim. A propo toga što ste rekli o opasnosti od oružane agresije, pročitaću jedan pasus, vrlo kratko: ''Opasnost od oružane agresije na Republiku Srbiju značajno je smanjena, ali nije u potpunosti isključena.'' Cela diskusija koju ste imali, žao mi je što sada ne slušate, bila je paušalna, očigledno nije bila potkovana znanjem, a čini mi se da čak niste ni pročitali ovu strategiju, što je zaista neprihvatljivo. Hvala.
Zahvaljujem. (Narodni poslanik Dragan Šormaz dobacuje sa mesta.) Gospodine Šormaz? Sada mi je gospodin Aligrudić obrazložio da je shvatio da se kompletno ukazivanje gospodina Ostojića odnosilo na njega, da se njemu obraćao. U svakom slučaju, 18.00 časova je. Sutra ćemo početi replikom gospodina Aligrudića. Zahvaljujem. Sutra u 10.00 časova nastavljamo sa radom. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 117 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da postavite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da imamo uslova za rad. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Siniša Stamenković, Nikola Krpić i Aleksandar Pejčić, kao i da sam, saglasno članu 88. stava 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača, prisustvuju i: Dušan Spasojević i Igor Jovičić, državni sekretari u Ministarstvu odbrane, Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrane, brigadni general Mitar Kovač, pukovnik Goran Zeković i Slavica Jerković, načelnici u Ministarstvu odbrane i Milorad Perić, načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane. Prelazimo na 1. i 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O USVAJANjU STRATEGIJE NACIONALNE BEZBEDNOSTI REPUBLIKE SRBIJE I PREDLOG ODLUKE O USVAJANjU STRATEGIJE ODBRANE REPUBLIKE SRBIJE (zajednički jedinstveni pretres) Pre Goce, od juče smo ostali dužni Draganu Šormazu. Izvolite. Samo se prijavite, molim vas.