Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika,konstatujem da sednici u ovom momentu prisustvuju 123 narodna poslanika. Radi tačnog utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 94 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, te postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? (Da.) Reč ima gospodin Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, postaviću pitanje ministru za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Pod uticajem predstavnika Vlade Republike Srbije u opštini Preševo je raskinuta koalicija formirana nakon prošlogodišnjih lokalnih izbora i formirana nova koalicija, koja je 20. maja na konstitutivnoj sednici izabrala potpuno novo rukovodstvo uz veoma grubo kršenje odredaba Zakona o lokalnoj samoupravi i Statuta opštine Preševo. Prilikom razrešenja dosadašnjeg predsednika opštine nisu bili obezbeđeni zakonom predviđeni uslovi za tajno glasanje. Na toj sednici je prvo izabran predsednik opštine, posle je izabrano osam članova opštinskog veća, a da pri tom uopšte nije dat predlog za zamenika predsednika opštine, kao ni za trojicu preostalih članova opštinskog veća koji su predviđeni statutom opštine, a što je u suprotnosti sa stavovima 2. i 3. člana 45. Zakona o lokalnoj samoupravi. Na ovakav nezakonit način izabrano nekompletno opštinsko veće je na sednici održanoj sutradan, 21. maja razrešilo načelnika opštinske uprave koji je pre osam meseci bio izabran preko javnog oglasa na pet godina, a odmah potom postavljeno je novo lice za vršioca dužnosti načelnika opštine, što takođe nije predviđeno zakonom. Šta će preduzeti Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu da zaštiti zakonitost u radu organa lokalne samouprave u Preševu da bi sprečilo stvaranje haotičnog stanja, koje je vladalo takođe u toku 2005. godine u ovoj opštini zbog namernog ćutanja takođe nadležnog ministarstva, a i sudskih instanci u to vreme? Drugo pitanje se tiče opet problematike ovog ministarstva, a i Ministarstva unutrašnjih poslova. Ovih dana u opštini Bujanovac, a i u Preševu, ima problema prilikom izdavanja ličnih dokumenata građanima albanske nacionalnosti. Citiraću jedan deo dopisa koji je dostavljen opštinskoj administraciji od policijske stanice: „Od vaših mesnih kancelarija policijska stanica Bujanovac dobija zahteve radi određivanja JMBG, pogotovo za lica rođena u inostranstvu. Tom prilikom dostavlja nam se izvod iz matične knjige rođenih sa podacima na albanskom jeziku. Te podatke je referent matičar upisao na osnovu internacionalnog izvoda, što nije sporno, međutim u obavezi je da, prema Zakonu o matičnim knjigama i Uputstvu o vođenju matičnih knjiga, zatraži od stranke, odnosno roditelja prevod internacionalnih izvoda od zvaničnog tumača i u matične knjige upiše sve podatke na srpskom jeziku i ćiriličkim pismom“. Mi čitavo vreme usvajamo zakone koji bi trebalo da budu kompatibilni sa evropskom regulativom, internacionalni izvodi dolaze nam iz evropskih država, pa se sad postavlja pitanje šta znači prevod na srpski jezik imena i prezimena, imena roditelja, prebivališta i datuma rođenja. Hajde da vidimo šta se tu zapravo prevodi. Imamo praksu da Albanci sada imaju dvojna imena, ne svi, ali zbog razlike između ćiriličke srpske azbuke i albanskog alfabeta (nekoliko slova je različito) imamo dva imena za isto lice i ljudi imaju dosta problema prilikom rešavanja svojih interesa i uopšte prava u inostranstvu, jer se javljaju sa različitim imenima. (Predsedavajući Nikola Novaković: Vreme, gospodine Riza.) Zato je veoma bitno da se ovo spreči i da građani ostvare ta prava u svim državama u Evropi gde trenutno žive. Hvala.
Pitanje će biti prosleđeno Vladi, naravno, uz insistiranje na brzom odgovoru. Reč ima narodni poslanik gospodin Zoran Ostojić.
Gospodine potpredsedniče, ne znam kome da uputim pitanje, vama ili gospođi Dragutinović. Mi na dnevnom redu imamo sada zakon o spoljnim poslovima i vidimo gospođu Dragutinović kako sedi kao, pretpostavljam, ovlašćeni predstavnik Vlade. Verujem da vas je Vlada ovlastila. Evo, mi ćemo sada da idemo u raspravu u pojedinostima, to su detalji, to je relativno stručnije nego ono u načelu, koleginica Vesna Pešić ima zaista konkretna pitanja i nejasnoće, pa pitam – da li ste vi u stanju na to da odgovorite? Ako niste, onda zaista mislim da je važnije da se umesto na Rolan Garosu ministar pojavio ovde. Znam da je važan Garos, ali ovlašćenja koja zakonom traži gospodin ministar spoljnih poslova Vuk Jeremić, da pet odsto zaposlenih u diplomatskim konzularnim predstavništvima prima bez konkursa, zaista su velika ovlašćenja. Drugo, pravi se služba bezbednosti koja nije pomenuta u Zakonu o službama bezbednosti. Ja vas zaista cenim, gospođo Dragutinović, ali, iskreno, sumnjam da ste stručni za ova pitanja.
Pitanje je relativno lako, jer na dnevnom redu nije izmena Zakona o spoljnim poslovima, nego pravo iz člana 235, a to pitanje ćemo rešiti kad dođe na dnevni red. Što se tiče konkretnih odgovora, kad počnemo raspravu po dnevnom redu, videćemo kako će to da ide. Reč ima gospodin Aligrudić. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je pitanje koje upućujem premijeru Cvetkoviću. Nažalost, moram tako iako znam da premijer Cvetković zapravo nije premijer Vlade, iako znamo da je to vlada orkestrirana iz kabineta predsednika države i da zapravo predstavlja marionetsku vladu kabineta Borisa Tadića. Naravno jako lošu, jako nesposobnu, koja uvlači zemlju u katastrofu, u ozbiljnu krizu, veću od one u kojoj bismo, po prirodi stvari, morali biti s obzirom na svetska dešavanja. Ovo moje pitanje sam, nažalost, u nekim formama i ranije postavio, ali kada postavite pitanje pa ne dobijete adekvatan odgovor, onda ga, naravno, morate iznova postavljati. Vlada Republike Srbije, odnosno pojedini zvaničnici iz Vlade su pre par meseci nagoveštavali sporazum sa Međunarodnim monetarnim fondom. To je trebalo da bude, ili valjda jeste, niko to više ne zna, kreditni aranžman za ukupan iznos do tri milijarde evra. Tada smo upozorili da se u taj aranžman, ili u pregovore sa Međunarodnim monetarnim fondom, ulazi bez formalne odluke Vlade o tome. Kasnije se razjasnilo zbog čega te formalne odluke Vlade nije ni bilo (o tome ću reći nakon par minuta). Zatim je doneta formalna odluka Vlade o ulasku u razgovore sa Međunarodnim monetarnim fondom, ali nakon što smo mi više puta to pitali i više puta insistirali kroz poslanička pitanja na tako nečemu. Da nije toga bilo, utisak je da nikada nikakva formalna odluka Vlade o tome ne bi bila doneta. Na kraju, svi aranžmani tog tipa moraju proći kroz ratifikaciju u Narodnoj skupštini. Nagoveštaja o tome nema, a aranžman sa MMF tog tipa kakav se želi zaključiti je specifičan međunarodni ugovor. Ono što se postavlja kao ključno pitanje jeste - čemu ta sredstva treba da posluže. Iz izjava čelnika Vlade u početku videlo se da će ta sredstva uglavnom služiti potpori valutne stabilnosti dinara. Kasnije smo čuli razne druge izjave o tome čemu sva ta sredstva koja se povuku na osnovu kredita mogu da služe u odbrani domaće privrede i ekonomske situacije, ali je sve to nejasno. Da li smo mi ovde ijednom imali raspravu o tome? Poslanička pitanja i paušalni odgovori nisu dovoljni. To je ozbiljna tema. Tri milijarde evra je ozbiljan iznos novca, 400 evra zaduživanja po glavi stanovnika je ozbiljno zaduživanje. Zamislite, dragi građani koji ovo pratite, da neko dođe na vaša vrata, zazvoni, na grudima mu piše "država", uđe kod vas u stan i kaže - dajte mi odmah 400 evra, vi ga pitate - izvinite, zašto? hteo bih da znam, jer kad plaćam porez, bilo šta drugo, bilo kakve takse, želim da znam na šta se to troši, zbog čega želite da me zadužite za 400 evra, što ću naravno s kamatom otplaćivati?, a vi mu kažete - nisam siguran tačno, imamo raznih ideja. Nikada nismo pred Narodnom skupštinom otvoreno govorili o tome, nikada nismo predočili program vezan za trošenje tih sredstava, nikada nismo rekli tačno za šta se to koristi i kakav je program tog trošenja, ali smo se uglavnom utrkivali u tome da dokažemo kako je to neophodno zbog stabilnosti dinara. A onda se taj građanin seti, nadam se, pa vam kaže - dinar je ''otišao'' za preko 20 i nešto dinara u proteklih šest-sedam meseci, posla nemam, ne samo da niste realizovali program zapošljavanja nego dolazi do negativne stope, društveni bruto proizvod ne da ne raste nego pada, privreda ne da napreduje nego nazaduje, nijedan realan program mera za oživljavanje privrede videli nismo i zašto biste vi meni uzeli mojih 400 evra? Moje pitanje za gospodina Cvetkovića, konačno, jeste – kada ćemo mi o tome ovde ljudski i na lep način raspravljati, ako ništa drugo?
Reč ima narodni poslanik gospodin Tomislav Nikolić.
Već sam postavio pitanje o problemima koje Srbija ima zato što je zatvoren Narodni muzej. Danas bih želeo da ministra podsetim da na pitanja treba da odgovara i da on drugu funkciju i nema osim da Srbija ono blago koje ima može da predstavi ne samo svojim građanima, nego i onima na koje mi računamo da obiđu Beograd i Srbiju. Da ga podsetim da od više od 30 muzeja u Srbiji radi samo nekoliko. Da je Narodni muzej zatvoren 1. juna 2003. godine zato što je dosovska vlast ustanovila da mikroklima u Narodnom muzeju nije adekvatna za očuvanje eksponata. Da je austrijska firma "Kunstrans" izgradila u Pančevačkom ritu nekakav depo čiji zakup mesečno plaćamo 35.000 evra. Depo je izgrađen blizu plinare, u kriptodepresiji, dakle ispod nivoa Dunava, tako da preti opasnost da nam ogroman broj eksponata iz Narodnog muzeja bude ili potopljen ili da izgori u požaru. Narodni muzej ima oko 400.000 eksponata, u njemu se nalazi prsten Stefana Prvovenčanog, prsten kralja Radoslava, prsten kraljice Teodore na kome je prvi put utisnut dvoglavi orao, čiju smo nekakvu imitaciju mi uvrstili u grb Republike Srbije. Postavlja se jednostavno pitanje – zašto ne radi Narodni muzej? Govori se o sumi od 25 miliona evra, kao neophodnoj za rekonstrukciju muzeja, ali se isto tako govori da bi posle toga troškovi za održavanje muzeja bili enormni. Čudi me da niko od ljudi iz struke nije pokrenuo pitanje da otvorimo Narodni muzej. Postavljam pitanje – da li ministar zna koji vredni eksponati nedostaju iz depoa ili iz trezora Narodnog muzeja, pošto postoje otvorene sumnje da je došlo do petooktobarske revolucije u Narodnom muzeju i da su nestali mnogi eksponati. Pozivam narodne poslanike da obiđu zgradu Narodnog muzeja i da se sami uvere u to da nema države bez Narodnog muzeja i da i vi sami svesno učestvujete u tome da Srbija izgubi mnoge atribute svoje državnosti. Uz sve to, podsećam vas da ne radi ni Galerija fresaka, u kojoj se čuvaju kopije svih fresaka iz manastira sa KiM, pa se sada, kad ne samo državni funkcioneri, nego nijedan građanin Srbije ne može da ode na KiM, postavlja pitanje zašto mu bar nisu dostupne kopije fresaka koje se nalaze u srednjovekovnim manastirima na KiM. Poručujem ministru kulture da nije političar, nego da je jedan od ljudi koji o tome treba da brinu, da o ovom pitanju ne treba da razmišlja politički, da za Narodni muzej treba da se bori, da je trebalo da on pokrene akciju "otvorimo Narodni muzej", da postoji bar pet svetskih muzeja koji su spremni da nam odmah finansijski pomognu, ne kreditnim aranžmanima nego bespovratnim sredstvima, zato što je i njih sramota da jedna stara država, država koja ima istoriju, kulturu, tradiciju, koja ima i budućnost, nije adekvatno predstavljena u svetskoj kulturnoj baštini.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospodin Dragan Todorović, predsednik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, više bih voleo, gospodine Novakoviću, da je, trenutno samo, gospođa Slavica na tom mestu, zato što bi pitanje, pre svega, trebalo da bude upućeno njoj. Prvo i osnovno, postavljam jedno pitanje – kada ćete dati odgovore na dosadašnja pitanja koja sam postavio? Ima tu nekih težih i nekih lakših pitanja, ali vi, nažalost, uopšte ne odgovarate. Ovo postaje potpuno besmisleno, farsa. Postavio sam jednostavno pitanje, molim vas, kada ću dobiti odgovor za onu spravu koja se nalazi preko puta poslaničke grupe SRS. Ne znam šta je tu problematično? Čije je to, ko je to postavio, za šta služi, u koje svrhe? Je l' vi ne smete da dogovorite, ne znate da odgovorite? Ili je to možda nešto što ne pripada Skupštini Republike Srbije? Sada već ozbiljno sumnjam da vi krijete nešto ne samo od narodnih poslanika, nego i od građana Srbije. Mislim da je red da napokon odgovorite šta je sa time. Postavio sam pitanje vezano za imovinu Saveza komunista. Zakonom od 2001. godine dobile su pravo tadašnje parlamentarne stranke da tu imovinu koriste. Rekao sam da ima oko 300 objekata. Jedan od tih objekata je "Ušće". Ima skoro godinu dana kako sam postavio to pitanje, a vi mi ne odgovarate. Ko koristi tu imovinu? Videli smo sa "Ušćem", to ste prodali u bescenje. Tek sada se postavlja pitanje, odnosno pokreću se neke stvari vezano za taj kriminal oko palate "Ušće". Postavio sam mnoga druga pitanja, a vi ne dajete odgovore. Postavio bih još jedno pitanje, za koje mislim da je vrlo interesantno i prosto sam zaprepašćen da do sada niko ne reaguje na ovu situaciju u kojoj se mi nalazimo, posebno ovi preko puta, ZES. Vi znate, gospodine Novakoviću, da se na osnovu člana 249. u Skupštini Srbije obrazuju poslaničke grupe prijateljstva. Znate i ulogu tih grupa prijateljstva. Mislim da bi vam možda taj put u Evropu bio skraćen, možda ne bi trebalo da čekate 2025. godinu, možda biste 2023. godine uspeli da budete primljeni u Evropu da postoje te grupe prijateljstva, koje bi, u skladu sa Poslovnikom i ulogom koju su imale, obezbedile Srbiji takvu mogućnost. Mi smo jedina skupština koja u drugom mandatu 2007, 2008. i 2009. godine apsolutno ima formirane grupe prijateljstva, ali one ne funkcionišu. Ni jedna jedina grupa prijateljstva ne funkcioniše. Pre svega, tu se postavlja pitanje Odbora za inostrane poslove i gospodina Mićunovića. Dobro, razumem gospodina Mićunovića, možda nije u stanju da se bavi ovim problemima, pošto on uspostavlja dobre veze Srbije i Hrvatske. Ali, pošto on nije u stanju, onda je to zadatak i obaveza predsednika Skupštine Republike Srbije gospođe Slavice Đukić-Dejanović. Negde je zapelo. Koji je razlog? Da li neko možda insistira od Skupštine Republike Srbije da se ove grupe ne formiraju? Možda im ne odgovaraju pojedine grupe prijateljstva, zato što postoje formirane grupe prijateljstva sa nekim državama koje nisu po volji Americi. Recimo, grupa prijateljstva sa parlamentom Irana. Mogu da verujem da je to možda razlog, jer vi znate kakva smo mi država i kako mi funkcionišemo. Jednostavno, dođe Manter i kaže - ovo može, ovo ne može, ovo će malo da sačeka. Vi postupate sa nalozima američkog ambasadora, engleskog, a verovatno još nekih, ali nam onda recite što se bavimo nekim poslovima ako su oni potpuno besmisleni. Posebno je pitanje sada za šta će nama ovaj poslovnik. Kako vi obavezujete nas da poštujemo Poslovnik, a ne poštujete ga vi? Vi ste pravnik, znate da postoje te uzajamne obaveze i da to ima smisla samo ako se sve strane u ovom parlamentu drže ovog poslovnika i poštuju ga. Stvarno bih vas molio, pošto izgleda da urgencija gospođe Slavice Đukić-Dejanović nije urodila plodom, da vi pokušate svojim autoritetom kod službe da izdejstvujete da ja napokon dobijem odgovor na pitanje, bar na ovo vezano za onu spravu gore, tj. šta je ono gore na balkonu.
Hvala. Prava i obaveze narodnih poslanika predviđenih Poslovnikom važe za sve podjednako i tu ne postoje zamenice poput mi, vi, svi smo tu mi. Prema tome, ja ću da uradim sve što je u mojoj moći i to se odnosi na svakog narodnog poslanika pojedinačno, bez obzira na kom mestu u ovoj sali sedi. Odgovor u roku od 15 dana, koliko mi Poslovnik dozvoljava, pokušaću lično da ishodujem. Eto. Da li još neko želi reč? (Dragan Todorović: Koliko puta se to računa? Je l' vi uvek računate, kada ja postavim pitanje, od tog momenta narednih 15 dana ili se računa kada sam ga prvi put postavio?) Gospodine Todoroviću, ja sam advokat, ne bavim se matematikom. Kada dođe gospođa Čomić, mislim da je to više za nju. Hvala na razumevanju. Gospođo Pešić, osnov javljanja? Sada? Ne, pitanja koja svaki narodni poslanik ima pravo da postavi Vladi su od četiri sata po podne, u roku od 90 minuta. Sada je član 235, to su pitanja ovlašćenih predstavnika i šefova poslaničkih grupa. Želite po Poslovniku reč? Izvolite.
Htela sam da postavim pitanje u vezi s jednom polemikom koja je bila u novinama, a koja je izazvala velike sumnje. Ministar zdravlja Tomica Milosavljević je doneo nekakvu uredbu koja treba da onemogući mali biznis, koji se odnosi na optičarske radnje, propisivanjem nekih nemogućih uslova, kvadrata za skladištenje, za prodajni prostor... Takođe, onemogućava uvoz ramova i čak je nekako ispalo iz te uredbe da građani ne mogu da biraju ram i da isprobavaju te ramove. Zaista je zanimljivo zašto on troši vreme kada svuda u svetu možete da ulazite u optičarske radnje, birate ramove i nikakvi takvi strogi uslovi za taj mali biznis ne postoje. On to prikriva iza navodno ''regulacije svih medicinskih sredstava'', u šta je ubrojao i optičarsku radnju. Postavljam pitanje da li je istina da se to radi zbog toga što je gospodin Mišković kupio prodavnice "Optike", državnog preduzeća, i da li time treba da se smanji konkurencija, pa da onda ima određene benefite iz ovakve komične uredbe koja kaže da ne možemo da biramo ramove za naočare, nego će Tomica Milosavljević da nam kaže kako ćemo to ubuduće da radimo. Hvala.
Nismo se razumeli. Nema povrede Poslovnika. Ministar Milosavljević će po podne, u 16.00 časova, biti ovde vama na raspolaganju i neka to bude prvo pitanje koje će mu biti upućeno. Mislim da je pitanje potpuno na mestu. Pošto više nema prijavljenih za reč na osnovu člana 235, dakle niko se od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Balint Pastor, Aleksandar Pejčić, Zoran Šami, Mladen Grujić, Gordana Čomić i Milica Radović. Prelazimo na 19. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SPOLjNIM POSLOVIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Aleksandar Martinović, Bojan Mladenović, Miloš Aligrudić, Nikola Lazić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Vladan Jeremić, Sreto Perić, Mirko Munjić, Tomislav Nikolić, Mladen Grujić, Vjerica Radeta, Gordana Pop-Lazić, Ognjen Mihajlović, Nikola Savić, Milan Dimitrijević, Jorgovanka Tabaković, Nataša Jovanović, Dragan Stevanović i Dragan Šormaz. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, mr Dejan Mirović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, SRS je podnela desetak amandmana na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljnim poslovima. U ovim amandmanima smo ponovo obratili, kao i u načelnoj raspravi, posebnu pažnju na član 5. Zakona o spoljnim poslovima. Smatramo da je član 5. jedan od najvažnijih u zakonu iz 2007. godine. Na primer, u tom smislu je podnet amandman mr Aleksandra Martinovića. Takođe, član 1. Predloga zakona o izmenama dopunama Zakona o spoljnim poslovima bolje i preciznije se definiše u odnosu na zakonski tekst i u amandmanu kolege Bojana Mladenovića, kao i u amandmanu kolege Vladana Jeremića i Srete Perića. Slično tome, precizna definicija se traži amandmanom na član 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljnim poslovima. Ovaj amandman je podneo kolega Mirko Munjić. Takođe, član 42. Zakona o spoljnim poslovima iz 2007. godine, ili izmene koje se predviđaju članom 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljnim poslovima, definišu se amandmanom koji je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Isti član 42. Zakona o spoljnim poslovima se poboljšava i dorađuje i amandmanom narodnog poslanika Ognjena Mihajlovića. Gospođa Gordana Pop-Lazić, u svom amandmanu uzima u obzir ekonomsku krizu i rebalans budžeta, kao i neophodnu štednju u javnom sektoru. Slična rešenja se predviđaju u amandmanu kolege Nikole Savića. To su u ovom trenutku veoma značajna pitanja i mi ih ovim amandmanima uzimamo u obzir. Takođe, kolega Dragan Stevanović svojim amandmanom na član 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljnim poslovima zahteva precizno definisanje pojmova koje koristi predlagač zakona. Na kraju, dame i gospodo, ali ne manje bitan je i amandman narodnog poslanika Nataše Jovanović na član 6. Predloga zakona o spoljnim poslovima. Ovaj amandman je u skladu sa međunarodnim okolnostima, jer mi smatramo daMinistarstvo spoljnih poslova mora brzo da reaguje povodom sve jačih pritisaka koji se vrše na našu zemlju, posebno u vezi sa priznavanjem tzv. države Kosovo. Dakle, svi amandmani SRS imaju jasno definisan cilj. Zato ministar, koji nažalost ovde nije prisutan, treba ozbiljno da ih prouči, bez predrasuda i uz pomoć neutralnog, a ne ideološkog pristupa kao što je bio slučaj do sada. Naša namera nije bila da podnosimo amandmane radi sticanja jeftinih političkih poena. Naša namera je bila da u skladu sa srpskim nacionalnim interesima, koji su ugroženi pre svega zbog spoljnopolitičkog pritiska, podnesemo amandmane koji bi unapredili rad Ministarstva spoljnih poslova. Mi se, kao opozicija, ne radujemo porazima i neuspesima naše diplomatije. Naprotiv, mi smo i u prethodnoj raspravi konstatovali da je spoljnopolitički položaj naše zemlje veoma ozbiljan i komplikovan. U tom kontekstu smatramo da se naša zemlja suočava sa dugoročnom neprihvatljivom političkom strategijom, koju vode pre svega SAD i koja ima za cilj da ugrozi teritorijalnu celovitost Republike Srbije, zatim njen ekonomski sistem, a time i standard naših građana. U tom smislu ističemo da smo prilikom izrade ovih amandmana na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljnim poslovima uzeli u obzir načela spoljne politike SAD ili potrebu da im se parira pre svega zbog nasilnog i protivpravnog otimanja KiM. Na primer, prilikom rada na ovom zakonu uzet je u obzir čuveni tzv. ''Dugački telegram'' američkog diplomate Džordža Kenana, poslat iz Moskve za Vašington 22. februara 1946. godine. Ministar koji nije tu sigurno zna da je ovaj telegram bio osnov za višedecenijsku politiku SAD prema Sovjetskom Savezu i Rusiji. Naravno, ne tvrdimo u ovom kontekstu da je Srbija jaka i moćna zemlja kao što je to Rusija, ali dugoročna strategija koja se oslanja na načela izneta u ovom čuvenom telegramu se primenjuje i u aktuelnoj diplomatskoj praksi SAD. Ministarstvo spoljnih poslova sigurno zna da je američki diplomata Džordž Kenan proučavao čak tri uzastopna petogodišnja plana Sovjetskog Saveza. On je takođe analizirao mogućnost sovjetskog vojnog pohoda na zapadnu Evropu, kao i privrednu moć i obnovu zemlje nakon nacističke agresije. Zbog tako studioznog pristupa Henri Kisindžer piše u svojoj ''Diplomatiji'' da je taj ''Telegram'', citiram - jedan od retkih diplomatskih izveštaja koji su izmenili pogled Vašingtona na svet. Dakle, zbog značaja tog dokumenta, ''Telegrama'', mi smo smatrali da svaka spoljna politika, pa i ona koju vodi tako mala zemlja kao što je Srbija, treba da uzme u obzir osnovna načela američke spoljne politike. Uostalom, taj ''Telegram'' je odavno ušao u proceduru Stejt departmenta. Još 1. aprila 1946. godine je podnet na razmatranje jednom mešovitom komitetu u formi memoranduma. Sam autor, tadašnji diplomata u ambasadi SAD u Moskvi, već je 1947. godine postao šef odeljenja za planiranje politike pri Stejt departmentu. Inače, kasnije je bio i ambasador u SFRJ. U tom kontekstu i u skladu sa spoljnopolitičkim okolnostima u kojima se nalazi naša zemlja, važno je istaći i sledeće. Politika SAD zasnovana na ovim načelima ide i do najsitnijih detalja. To pokazuje i činjenica da je Kenanov ''Telegram'' sadržao analizu ruske istorije, čak i mentaliteta ruskog naroda. Takođe, u tom dokumentu se preporučuje višedecenijska strategijska politika, jer tadašnje probleme između Moskve i Vašingtona nije izazvao nekakav razdor ili nedostatak komunikacije, već se radilo, kao i uvek u istoriji diplomatskih odnosa, o suprotnim interesima. U tom smislu, ova načela se mogu primeniti u našim aktuelnim odnosima sa SAD. Ako u Ministarstvu spoljnih poslova smatraju da će jedna poseta američkog potpredsednika Bajdena izmeniti dugoročne interese SAD u vezi sa Srbijom, onda u tom resoru Vlade Srbije ne rade profesionalni, već, blago rečeno, naivni ljudi. Interesantno je isto da Džordž Kenan u svom ''Telegramu'', koji je osnov, kao što smo izneli, moderne američke diplomatije, tvrdi da su sovjetski i američki ciljevi potpuno suprotni i da ih nikakvo američko, doslovno citiram - ulagivanje neće promeniti. Zato Sjedinjene Američke Države, kao što je već navedeno, moraju da se pripreme za dugu borbu. Mi smo od takvih realnih činjenica pošli prilikom izrade amandmana, ali i za vreme načelne rasprave. To je realnost u našim odnosima sa SAD. Sličan savet Republici Srbiji, Ministarstvu spoljnih poslova, daje i gospodin Karpenter iz Kejto instituta u Vašingtonu. On u izjavi za sajt Bi-Bi-Sija na srpskom jeziku, datoj 19.5.2005. godine, dakle pre četiri godine i pre nelegalnog proglašenja tzv. države Kosovo, poručuje, citiram - čak i da Srbija postane uzorna kapitalistička demokratija sa svojim Džefersonom, Amerika neće promeniti svoj stav prema Kosovu. Ta politika neće biti promenjena, bez obzira šta Srbija uradila. Ili, dame i gospodo, ako reči američkog eksperta prilagodimo aktuelnoj praksi koja vlada u odnosima između Beograda i Vašingtona, moglo bi se zaključiti sledeće. Čak i ako srpske vlasti pristanu da se u Srbiji uvede otvoreni protektorat, na primer kao što je onaj u Bosni ili na Kosovu, ili da naše vlasti odluče da predaju „Telekom“, EPS, Komercijalnu banku MMF-u, tačnije SAD, zarad vraćanja spoljnog duga, politika SAD prema Kosovu se neće promeniti ni za jedan milimetar. Od slične pretpostavke pri izradi naših amandmana polazimo i kada se radi o pitanju koje je potencirao tako dugo očekivani gost Džozef Bajden prilikom posete Beogradu. To je pitanje ulaska Srbije u NATO. Bajden je izjavio 20. maja, prilikom posete Beogradu sledeće: Nosim jasnu poruku da SAD želi da produbi saradnju sa Srbijom i da Srbija bude uspešna članica evroatlantske zajednice. Kada ovu rečenicu očistimo od fraza i kada dešifrujemo izraz evroatlantska integracija, jasno je da je Bajden govorio o Severnoatlantskom paktu, tačnije NATO-u. U tom smislu postavlja se više nego aktuelno pitanje – šta bi Srbija dobila kada bi ušla u NATO? Naravno, čak i oni koji se zalažu za ulazak u ovu antirusku organizaciju ne spore da bi nam ulazak u NATO doneo više troškova nego koristi. Dakle, kao argument za prihvatanje Bajdenovog stava ostaje samo fraza da ćemo, ako uđemo u NATO, sačuvati KiM u okviru Srbije. Međutim, ni ova fraza se ne zasniva na čvrstim osnovama. Sledeći primer to pokazuje. Dvadesetog juna 1974. godine Turska je izvršila invaziju na Kipar. Tom prilikom je proterano 200.000 Grka na jug ostrva, a turske snage su započele okupaciju severnog dela ostrva, koja traje do dan-danas. Međutim, kada su turske snage izvršile invaziju na Kipar, Grčka je već bila članica ovde tako glorifikovanog NATO-a. Na njenoj teritoriji su već postojale američke vojne baze. Takođe, na vlasti u Atini je bila vojna hunta, za koju poznati britanski istoričar Ričard Klog piše u svojoj knjizi sledeće: Mnogi Grci su verovali da je američka administracija imala presudnu ulogu u uspostavljanju diktature vojne hunte. Jedan od retkih inostranih zvaničnika koji su posetili Grčku tokom tih sedam godina svojevrsnog izopštenja na međunarodnom planu bio je i potpredsednik SAD Spiro Egnju, inače sin grčkog doseljenika. Takođe, hunta je vodila računa da ničim ne izaziva američke pokrovitelje i da verno izvršava svoje obaveze prema NATO. Dame i gospodo, u ovom kontekstu poređenja sa situacijom oko Kipra opšte je poznato da je uz američku pomoć hunta ugušila demokratiju u Grčkoj i sve patriotske snage, i da se posledice vlasti tog proameričkog režima još uvek osećaju u Grčkoj. Dovoljno je samo pomenuti masakr studenata u zgradi atinske politehničke akademije u novembru 1973. godine i biće vam jasno na šta mislim. Dakle, iz prethodno iznetog proizlazi da ni članstvo u NATO-u, ni stacioniranje vojnih baza, ni bespogovorno izvršavanje svih naloga SAD u spoljnoj i unutrašnjoj politici, ni poseta američkog potpredsednika koji je, za razliku od Bajdena, bio grčkog porekla, nisu pomogle Grčkoj u odbrani Kipra. Štaviše, Amerikanci nisu Grčku ni obavestili da će Turska napasti Kipar iako su to znali, tačnije Ankara je tražila dopuštenje od Vašingtona za takvu akciju. Takođe, kao što smo već naveli, od 1974. godine do danas taj problem nije rešen. Dvesta hiljada izbeglica nije vraćeno u svoje domove na severu Kipra, iako su u međuvremenu i Grčka i Kipar postale članice EU, a Turska nije. Dakle, to su realnosti u međunarodnim odnosima koje se ne mogu sakriti nikakvim frazama o NATO i EU kao spasonosnom rešenju za ovu zemlju. To je realnost koja nam govori da se spoljnopolitički položaj jedne male zemlje koja se kreće u zadatim okvirima američke spoljne politike decenijama ne može promeniti ma šta da vlast zemlje uradi u tom trenutku. To je realnost koja se može promeniti samo saradnjom sa silom koja ne zavisi od SAD i koja može, to treba otvoreno reći, da joj se suprotstavi na svakom planu. Tačnije, saradnjom sa državom koju SAD najviše poštuje iako im se interesi ne poklapaju već nekoliko decenija, a to je Ruska Federacija. Do takvog zaključka nas dovodi činjenica je upravo ova država uložila veto u Savetu bezbednosti 2004. godine i tako sprečila usvajanje nepovoljnog plana, koji su forsirali SAD i Britanija, o ponovnom ujedinjenju Kipra, plana koji je bio toliko nepovoljan za Grke da je predviđao ostanak 40.000 turskih vojnika na tom ostrvu ili legalizovanje proterivanja 200.000 kiparskih Grka. Dame i gospodo, amandmani SRS imaju za cilj i smanjenje javne potrošnje, ali u onom racionalnom, a ne u populističkom smislu. U tom smislu, našim amandmanima predlažemo tačnije i korektnije definicije od onih koje se koriste u Predlogu zakona ili kraće rokove jer smatramo da je zakon iz 2007. godine donet pre dovoljno vremena i da je nadležno ministarstvo imalo prostora da primeni dovoljan broj podzakonskih akata. Dakle, svi naši amandmani su usmereni ka efikasnijem radu Ministarstva spoljnih poslova. U tom smislu, nama je prosto neshvatljivo da ministar dozvoljava da mu neko iz drugog ministarstva, konkretno iz Ministarstva ekonomije, određuje koga će zaposliti u našim diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Ovo je posebno neshvatljivo ako se ima u vidu da pre dva meseca na konkursu za tzv. ekonomskog atašea niko nije izabran iz državne uprave i da se ovih dana, kada se inače toliko govori o štednji, ponavlja konkurs i objavljuje u našim medijima, sa razlikom da je dozvoljeno da se za ova osetljiva i značajna mesta u diplomatsko-konzularnim predstavništvima biraju i kadrovi koji ne rade u državnoj upravi. U tom smislu nama nije jasno kome će odgovarati ti ljudi kada i ako se zaposle u 28 predviđenih gradova širom planete. Da li će za svoj rad odgovarati Ministarstvu ekonomije, Ministarstvu spoljnih poslova ili ambasadoru u određenoj zemlji gde će raditi, ili će svi imati pravo da im naređuju. Ako bude tako, možemo samo da pretpostavimo do kakvih problema može doći u praksi. Smatramo da je bilo bolje rešenje da je Ministarstvo spoljnih poslova (Predsedavajući: Vreme, gospodine Miroviću.) u skladu sa našim ekonomskim, ali i nacionalnim interesima, određuje ljude koji će obavljati ove dužnosti u ambasadama. Takođe, dame i gospodo, potpuno je neshvatljiv i kriterijum koji je primenjen kada se govori o našim realnim ekonomskim interesima, zasnovanim na spoljnotrgovinskoj saradnji u ovom slučaju. Onda bi bilo logično da je za Rusiju predviđen isti broj kadrova kao za Nemačku. Upravo ekonomski podaci to pokazuju. Prema Republičkom zavodu za statistiku za period januar-mart 2009. godine, iz Ruske Federacije smo uvezli robu u vrednosti od 560 miliona dolara, a iz Nemačke u vrednosti od 400 miliona dolara. Međutim, ovim rešenjima je predviđeno da u Nemačku bude poslato tri puta više kadrova nego u Rusku Federaciju. Opravdanje za ovakav kriterijum ne može biti ni naša brojna dijaspora u Nemačkoj, jer ekonomski atašei neće raditi na unapređivanju kulturnih veza, izdavanju viza i slično, već, pre svega, to je jasno, na jačanju ekonomskih veza. Isti zaključak se nameće kada se uzme u obzir da se u Rusku Federaciju šalje isti broj ekonomskih atašea kao i u zemlje koje su nam mnogo manji ekonomski partneri i sa kojima imamo nekoliko puta manju spoljnotrgovinsku saradnju, npr. sa Britanijom i SAD. Ovo se, dame i gospodo, može protumačiti samo kao još jedan primer neotitoizma i potcenjivanja Rusije koji je prisutan u našoj vlasti ili primene dogmatsko ideološke politike, probriselske dogme, koja ne uvažava realnost i ekonomske interese Republike Srbije. Na kraju, ne samo zbog aktuelne posete Francuskoj ministra spoljnih poslova i predsednika Republike, već i zbog prethodno iznetih podataka, treba se podsetiti reči De Gola o Četvrtoj francuskoj republici. On je tada upozorio da je tadašnji režim, Četvrte republike, napustio pozicije Francuske samo da bi sastavio kraj sa krajem i da je pristajao na katastrofalnu potčinjenost koja je dovela Francusku u tom trenutku u situaciju da njenim spoljnim poslovima rukovodi Dals, a finansijama takođe Amerikanci. Zato je tadašnja Četvrta republika bila, po De Golu, citiram - bolesni čovek Evrope. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima predsednik poslaničke grupe Napred Srbijo gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, za sprovođenje ovog zakona predlagač je napisao da ne postoji potreba za bilo kakvim dodatnim finansijskim sredstvima i pretpostavljam da je gospođa Dragutinović ovde kao neko ko nam je predložio zakon o spoljnim poslovima, pa zato, gospođo Dragutinović, sve kritike koje danas upućujem zakonu upućujem vama, pošto mislim da kao veoma inteligentna žena ne biste prihvatili da vas ovde neko proziva za zakon u čijoj izradi niste učestvovali. Očekujem da ministar finansija danas, kada je Srbiji jako teško, ima mnogo važnijih poslova nego da sedi u Narodnoj skupštini, da sluša kritike upućene ministru spoljnih poslova ili da, ne daj bože, pokuša da obrazlaže rešenje iz ovog zakona iako za sprovođenje zakona nisu potrebna nikakva finansijska sredstva. Dakle, vaša uloga, gospođo Dragutinović, ne zamerite što vam to kažem, završena je onog časa kada je vaše ministarstvo reklo da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna finansijska sredstva. Vas bih danas mogao samo da pitam odakle ćemo obezbediti dodatna sredstva, da li će to da ugrozi socijalna davanja, ali pošto to pitanje ne mogu da postavim, onda ne vidim svrhu da Vlada ponižava Narodnu skupštinu time što će odrediti bilo kog ministra po bilo kojoj tački dnevnog reda. Ministar je na teniskom turniru u Parizu, zajedno sa svojim partijskim šefom, i to baš u Francuskoj, koja je preko Kušnera promovisala i sprovodila nezavisnost Kosova i Metohije i koja je i dan-danas, preko Sarkozija i Kušnera, država koja je u prvoj liniji onih koji traže da prihvatimo nezavisnost KiM i onih koji naš prijem u EU uslovljavaju priznavanjem nezavisnosti KiM. Zaista me interesuje šta njih dvojica traže tri dana u Parizu, u državi čiji stav ne mogu da promene i da li je zaista potrebno da predsednik Republike gde god postoji neko veliko takmičenje izmisli državnu posetu da bi otišao da prisustvuje tom takmičenju, da bi ga slikali kako se ljubi sa našim sportistima, da te sportiste na izvestan način vezuje uz svoju političku stranku ili, ne daj bože, uz sebe lično. Podneli smo amandmane u želji da učestvujemo u popravljanju ovog predloga zakona, u želji da iznesemo stav SNS o tome kako treba obavljati spoljne poslove i kako treba zastupati Republiku Srbiju. Naš generalni stav je da su predstavnici Srbije naše diplomate, a ne predsednik Republike i ministar spoljnih poslova. Naš stav je da su diplomate potpuno ponižene. Ali ko im je kriv, sami prihvataju - ili slomljeni alkoholom, ili neuspešni kao novinari, ili neuspešni kao pisci. Sami prihvataju ambasadorske funkcije iako vrlo dobro znaju da za taj posao nisu osposobljeni, da taj posao ne mogu dobro da rade. Ali, to odgovara Vladi Republike Srbije zato što time može da opravda enormna putovanja predsednika Republike i ministra spoljnih poslova po diplomatskim zadacima koje mogu da obave i diplomate nižeg ranga. Uostalom, pre nekoliko dana sam pročitao izjavu ministra za dijasporu, koji je rekao da je naš cilj ulazak Srbije u NATO. Zaista me interesuje, gospođo Dragutinović, kada ste pisali ovaj zakon, da li ste imali na umu ili u vidu rezoluciju Narodne skupštine Republike Srbije o vojnoj neutralnosti Republike Srbije, rezoluciju donetu na jedinom mestu na kome se ona donosi, koja obavezuje sve državne funkcionere (postavljene, imenovane i izabrane) da je sprovedu. Da li ste, pripremajući se da branite ovaj zakon u Narodnoj skupštini, pitali predsednika Vlade ima li ministar pravo da u javnosti iznosi stavove koji se razlikuju od stavova Narodne skupštine Republike Srbije i generalnog stava Vlade Srbije iskazanog kroz ekspoze predsednika Vlade, koji je jasno rekao da će Vlada poštovati rezoluciju Narodne skupštine o vojnoj neutralnosti Srbije, o nesvrstavanju uz ijednu veliku silu, uz ijedan veliki moćni vojni blok? U našoj diplomatiji se dešavaju čudne stvari, gospođo Dragutinović. Molim vas da to izmenite. Oterali smo ambasadore Makedonije, odnosno Bivše Jugoslovenske Republike Makedonije, i Crne Gore zato što su te dve države priznale nezavisnost Kosova i Metohije, ali je predsednik Srbije otišao na inauguraciju obojice predsednika tih država kada su u skorije vreme izabrani na te funkcije. Postavlja se pitanje šta su ti jadni ambasadori krivi da mi njih odavde oteramo, a da oni koji su zamislili tu politiku dožive javnu čestitku od našeg predsednika Republike na licu mesta, u Skoplju i u Podgorici. Smatram da je to velika brljotina u vođenju spoljnih poslova, ali ako ste zaista preuzeli te spoljne poslove, što me raduje, onda znam da ćete vi to da ispravite, kao što ste ispravili mnoge stvari i u Ministarstvu finansija. U vezi s našim amandmanima, obrazložiću ukratko amandman koji sam podneo, a gospođa Jorgovanka Tabaković će obrazložiti drugi amandman, koji je ona podnela. Dakle, ministar je do sada imao pravo da bez konkursa imenuje neograničeni broj lica na najviše funkcije u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, poštujući uslov da su oni dokazani u naučnoistraživačkom radu, u drugim oblastima, da su ljudi od ugleda, i to je mogao da bude svaki ambasador i svaki konzul. Ali, to ministru i DS-u nije bilo dovoljno. Negde sam u novinama pročitao ono što nama ovde nije rečeno i što mi u Predlogu zakona ne možemo da pročitamo, da se pojavio neki vakuum, pa ministar postavi ambasadore, a mora po zakonu da raspiše konkurs za druga lica, niže funkcije. Pa mu onda dođe glupo - kako ja to postavljam ambasadora, a moram da raspisujem konkurs ili oglas za lica koja nisu ambasadori, pa hajde da i to mogu da primim sam, sad ne vodeći računa ni o stručnim kvalifikacijama, ni o moralnim, ni o naučnoistraživačkom radu, o bilo čemu. Neko je iz Vlade rekao da su ta lica čuvari ambasada, portiri, zalivači cveća, ali to u zakonu nigde ne piše. A moram da vas obavestim da u Srbiji i takve ljude primaju na osnovu konkursa i da će ministar zaista, kao sveta krava, imati ovlašćenja koja nema više niko u Srbiji. To uopšte ne mogu da prihvatim. I ne mogu da prihvatim besmislene amandmane koje su neki poslanici potom podnosili na taj član, pa smanjivali broj tako zaposlenih na 3%, pa onda brisali pravo supružnika da i njemu miruje radni staž dok mu je supružnik zaposlen u ambasadi. Valjda bi trebalo razdvajati porodice kad neko prihvati posao da predstavlja Srbiju. Mislim da je pravi amandman obrisati ovaj član Predloga zakona, uskratiti pravo ministru da ima svojeministarstvo spoljnih poslova, odnosno uskratiti pravo DS-u da ima svoje ministarstvo spoljnih poslova. Vi zaista pravite partijsko ministarstvo. Razumem da imate nekakvu sekciju za spoljne poslove, njen rad ste preneli u Narodnu skupštinu, ultimatumom je gospodin Mićunović postavljen za predsednika Odbora za spoljnopolitičke poslove iako je trebalo da se zahvali na tome i da to prepusti nekom drugom, ali dobro, to je sada već stvar odnosa u vladajućoj koaliciji. Ako to u Skupštini mora da se trpi, u Srbiji ne mora da se trpi. Ne može DS da ima svoje ministarstvo spoljnih poslova koje će da zastupa Srbiju. Može da zastupa DS, ali diplomate od karijere, školovane diplomate nemojte da tražite isključivo iz svojih redova, jer to vam onda liči na komunizam, draga moja gospodo demokrate. Jednoumlje, jednopartijski sistem. Zato nemate poverenja u diplomate. To su im nekakve nagrade što su lepo o vama pisali ili što vas nisu napadali, a prepustili ste predsedniku Republike i ministru spoljnih poslova da nam vode diplomatiju. Nikada još nisam pročitao neku izjavu našeg ambasadora, uostalom, kako da pročitam dobru izjavu ambasadora u Americi, ni sami ga ne poznajete dovoljno. U jednoj od nekoliko svetskih sila, u jednoj od dve svetske supersile, postavili ste ambasadora koji je, u najmanju ruku, posvađan sa američkom administracijom, a nikad ništa dobro za Srbiju nije uradio. Niti ga iko iz dijaspore poznaje, niti je iko od ljudi iz dijaspore, sa kojima sam imao mnogo kontakata u poslednjih nekoliko meseci, rekao jednu jedinu lepu reč za njega. Čak je govorio o nezavisnosti Kosova i Metohije kao o neumitnosti. Vi i dalje produbljujete vlast nad Srbijom, stekli ste je rezultatima izbora, ali sad vas bog ne bi naterao na vanredne parlamentarne izbore jer vrlo dobro znate da od vaših 16 koalicionih partnera, ako ne laže predsednik Republike, 14 više ne bi bilo u parlamentu, pošto je rekao da želi da se Srbija oslobodi malih političkih stranaka, koje su balast i imaju ucenjivački kapacitet. Kome je to rekao predsednik Republike, kad ovde u poslaničkim klupama ima 14 ili 16 stranaka vladajuće koalicije, kada ih je 14 u Vladi Republike Srbije, kad Srbija nema dovoljno budžeta da podmiri samo stranačke potrebe koalicionih partnera u Vladi Republike Srbije? Zaista mislim da ovom zakonu nije bilo mesto na ovoj sednici, a posebno ne ovakvom predlogu zakona. Mnogo bi važnije bilo da nam neko ovde podnese izveštaj kako stoji naša stvar pred Međunarodnim sudom pravde i ko će da podnese posledice toga ako odluka Međunarodnog suda pravde ne bude takva kakvom je već sada predstavljaju predsednik Republike i ministar spoljnih poslova. Ko će da nam podnese izveštaj o tome šta Euleks radi na KiM i da li su najnovije mere, a o tome ću po podne da postavim poslaničko pitanje, uz dogovor sa Vladom Republike Srbije? Da li mi zaista moramo svu robu koja ide na KiM prvo da vozimo u južni deo Kosovske Mitrovice na carinjenje i plaćanje poreza, pa tek onda da se vrati u severnu Kosovsku Mitrovicu? Da li će to izazvati okupljanje Srba u broju za koji bi Euleks procenio da je dovoljan da se stacioniraju mnogo jače snage Kosovske policije nego što su do sada? Da li je to signal da Kosovska policija polako preuzme i severnu Kosovsku Mitrovicu? Meni je to mnogo važnije, verujte mi, od ovog predloga zakona kojim ministar sebi traži, a mi se pravimo kao da ne vidimo šta to radi, mnogo veća ovlašćenja nego što bi iko poželeo na svetu. Razumem da kralj, razumem da car, razumem da Tito postavi ambasadore, i konzule, i one koji peru prozore tamo, i one koji ubijaju emigraciju - to sve razumem, postoje takvi ljudi u životu. Ali da jedna demokratska vlast, koja se diči time da je demokratska, preuzme, čitajući skromne naučne knjige iz doba komunizma, njihove manire kao manire za dobro vladanje nad narodom, to ne mogu da verujem. Posebno ne mogu da verujem da gospodin Mićunović, koji je imao hrabrosti da govori protiv Zakona o privrednim komorama, ne podigne sada svoj glas protiv Zakona o spoljnim poslovima. Gospodine Mićunoviću, ako nekoga cenim tamo u toj poslaničkoj grupi ili u DS, ako nekome moram da kažem vi, to ste vi. Vama ću uvek da kažem vi zato što poštujem ono što ste u životu uradili. Onom za šta vas optužuju nisam bio svedok, a onom što ste dobro uradili tome sam svedok. Gospodine Mićunoviću, ovaj zakon nije u skladu sa vašim shvatanjem ni države ni demokratije, niti sa knjigama koje ste pročitali, niti sa knjigama koje ste preporučivali svojim studentima. Zamolio bih vas da se sklonite iz te bande, jer je to banda koja će da obruka sve one koji joj pomažu... (Predsednik:Vreme. Hoćete li da koristite vreme vaše poslaničke grupe, da nastavite, ili ćete završiti?) završavam, izvinjavam se... upropastiće svakoga ko se tamo nalazi. Zato vas molim, gospodine Mićunoviću, razmislite dobro.
Gospođo Pešić, hoćete li, molim vas, ponovo da se prijavite? Reč ima gospođa Vesna Pešić.
Imam zaista vrlo važne primedbe na ovaj zakon. Evo, prozvan je moj kolega Dragoljub Mićunović. Kazaću neke stvari, a Mićun neka me dopuni, ako treba, kada je reč o ovom zakonu. Mogao bi, kao predsednik Odbora za inostrane poslove, da kaže nešto o ovom zakonu. U ovom prvom članu zapravo su dve promene. Reč je o tome da na predlog ministra Vlada odobrava sistematizaciju radnih mesta u ministarstvu. U obrazloženju se kaže da u Ministarstvu spoljnih poslova postoji mnogo više rangova nego što postoji inače u državnim službama, da ima bar duplo više radnih mesta, službeničkih po rangu, nego što je to u drugim državnim institucijama, pre svega, u ministarstvima. I to je potpuno tačno. Postavljam pitanje gospođi ministarki koja je ovde prisutna da li je reč o nekoj novoj sistematizaciji, zato što je to i do sada bilo tako, da u Ministarstvu spoljnih poslova imate niz radnih mesta, koja su službena i zvanična radna mesta, koja ne odgovaraju onom zakonu o službenicima zato što je ova služba specifična. To se odnosi i na DKP. Znači, da li se uvodi nešto novo? Da li je reč o novoj sistematizaciji kako su do sada ta mesta raspoređivana ili je to sada neki novitet, pa se priprema nova sistematizacija gde se traži odobrenje od Vlade na predlog ministra? Nije jasno šta je do sada rađeno, po kom zakonu i po kojoj sistematizaciji, zato što je ta razlika postojala i do sada. Znači, ovo nije jasno. Drugo pitanje oko ovog prvog člana odnosi se na poslove bezbednosti. Mi smo pre jedno godinu i po dana u ovoj skupštini doneli jedan krovni zakon o službama državne bezbednosti i u tom zakonu nisu predviđeni poslovi bezbednosti, neka posebna služba koju treba regulisati, kaže se u ovom zakonu, podzakonskim aktima, jer ta služba nije predviđena glavnim krovnim zakonom o službama državne bezbednosti. Ovde se opet traži da se na predlog ministra uredi način delovanja ove službe ili, kako kažu, poslova bezbednosti. Moje ključno pitanje je – kome ova služba ili ovi poslovi državne bezbednosti uopšte odgovaraju? Znamo da je vrlo mala odgovornost službi državne bezbednosti, ali bar formalno svi znamo da za to jeste zadužen parlament. To što dobijemo u parlamentu, to je drugo pitanje, ali je forma, ako ništa drugo, ispunjena. Kada je reč o ovoj službi bezbednosti, Ministarstvo spoljnih poslova, koji se nekada zvao SMIP, ne znam da li se i sada tako zove, izgleda da izvršna vlast, sam ministar, kao da je sam sebi osnovao nekakvu službu, jer se na njegov predlog ta služba podzakonski uređuje i Vlada daje dozvolu. Znači, Vlada samo daje dozvolu i čini mi se da ministar kao da ima nekakvu svoju službu, koju on uređuje i koja je njemu odgovorna, a da nema nikog nadređenog, nema demokratske kontrole ove službe ili ovih poslova bezbednosti. To je problem kada je reč o članu 1. predloga promene ovog zakona. Nema nikog relevantnog ko bi mogao da nam objasni o čemu je tu reč. Prošli put ministar spoljnih poslova gospodin Vuk Jeremić nije hteo nijednu reč da kaže o ovim zakonskim promenama i predlozima, tako da smo zaista ostali u velikoj nedoumici o čemu je ovde uopšte reč i na koji način se ovi poslovi bezbednosti vrše u Ministarstvu spoljnih poslova. Kada je reč o članu 3, moram da se složim sa prethodnicima koji su o ovom članu već dosta govorili. Ovde je reč o tome da je moguće zapošljavati na određeno vreme u pun radni odnos na četiri godine ljude koji se bez konkursa šalju u diplomatsko-konzularna predstavništva Srbije. Koliko znam, i ranije je bilo moguće, evo pročitaću vam, molim vas, sada citiram, da mi to vreme oduzmete. U dosadašnjem članu 42. piše: "U izuzetnim slučajevima, kada potrebe diplomatske službe to uslove, ministar može bez sprovođenja konkursa doneti rešenje o prijemu u radni odnos na neodređeno vreme lica sa odgovarajućim iskustvom u naučnoistraživačkom radu, značajnim diplomatskim iskustvom, profesionalnim znanjima i veštinama ili iskustvom u radu u međunarodnim i drugim organizacijama". Vidite, najveći broj ambasadora (ajde, ne mogu da kažem najveći broj, ne znam koliki je procenat profesionalno, onih koji su već zaposleni u DKP kao diplomatski kadar, a koliko ovih po naučnoistraživačkom radu i iskustvu, znači ambasadora koji se postavljaju po političkoj liniji), ali veliki broj ambasadora se postavljao po ovom članu do sada. Postavljam pitanje – koji su to sada drugi ljudi koji se na četiri godine postavljaju u DKP? Znači, već postoji to do sada. Moram da kažem pred svim kolegama ovde, ja sam po ovom članu bila postavljena za ambasadora u Meksiku, kao naučni radnik, kao iskusan političar itd. Bila sam postavljena po tom kriterijumu, bez konkursa, kao i mnogi sadašnji ambasadori koji su otišli bez konkursa na ambasadorska mesta u pojedine zemlje. Zaista se postavlja pitanje ko su sada ovi drugi koji bez konkursa mogu da prođu, jer ovde postoji nekakav opis, da su to osobe koje raspolažu nekim specijalnim iskustvima, bave se naučnoistraživačkim radom, znači da imaju određene kvalifikacije. Međutim, za ovu drugu kategoriju se ništa ne kaže, koji su to ljudi koji imaju prava da zasnuju radni odnos i da se pri tom na njih čeka kod poslodavca te četiri godine, pa i bračnog druga. Ne znam da li su to ljudi koji idu kao nekakvi špijuni, pa mi ne treba da znamo ko su oni, ne treba da nam se kaže. Da li to BIA postavlja nekakve ljude, pa je onda ministar tu kao nekakav protočni bojler koji treba da postavi takve ljude bez konkursa. Ovo pitanje postavljam ne samo zato što možemo da pretpostavimo ono što je malopre rečeno - da će se po partijskoj liniji puniti DKP nekakvim licima iz stranaka, da ih treba zaposliti, da ih treba smestiti negde, da smo negde nekome dužni, pa da mu učinimo onda neko ode na četiri godine u inostranstvo - sve to možemo da pretpostavimo, ali ja postavljam pitanje odgovornosti. Ako ministar ovako može ove niže službenike, dakle nije reč o ambasadorima, jer to je već pokriveno ovim prvim članom i starim zakonom... Imali smo skoro veliki sandal sa Miladinom Kovačevićem. Neću ponovo da izlažem taj slučaj, ali i ministar i čitavo ministarstvo su se oglasili kao potpuno neodgovorni kada je u pitanju slučaj konzula Igora Miloševića koji je potpisao, izdao putnu ispravu, falsifikovao, dao lažnu izjavu na sudu u Americi. Imali smo ogromne probleme, građani su zbog toga platili milion dolara, niko u ministarstvu zbog toga nije odgovarao i sada mi dajemo mogućnost da, bez ikakve odgovornosti, ministar koji se ovom prilikom oglasio da nije odgovoran za službenike koji su bili u konzulatu u Njujorku, ponovo, bez ikakve kontrole, bez ikakvog konkursa može da postavlja neke ljude u DKP koji nikom živom ne odgovaraju. Ovako nešto je zaista neshvatljivo. Da posle ovakvih skandala koje smo imali sa postavljenim ljudima u DKP niko u ministarstvu posle toga ne odgovara, a da građani plaćaju toliki novac, zaista je potpuno neprihvatljivo. Sada bih postavila jedno pitanje koje nije u vezi sa ovim zakonom, ali i jeste u vezi, pa ću se vratiti ponovo na ovaj zakon. Možda biste vi, gospođo Diana, mogli da nam odgovorite. Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj postavlja i otvorio je konkurs za 20 ili 30 ekonomista koji će se rasporediti u DKP, u naše ambasade, koji treba da se bave privlačenjem stranih investicija. Pročitala sam u novinama da svako takvo radno mesto treba da nas košta iz budžeta 75.000 evra. Molim vas, odgovorite mi kao ekonomista – da li postoji ikakva studija, ikakvo istraživanje gde se pokazuje da može da se isplati ovakva ogromna investicija, ili je to sada navlačenje ponovo, kao što će gospodin Jeremić da dobije mogućnost da zapošljava neke ljude bez ikakve kontrole po DKP, tako će i gospodin Dinkić da dobije mogućnost, navodno preko konkursa, da zapošljava neke ljude? Jer, kao što znate, oni imaju svoje savetnike ovde, postoje konsultantske kuće. Da li mi privlačenjem investicija, uređivanjem situacije u zemlji to možemo da činimo? Mogu da vam kažem kao bivši ambasador da nema nikakvih ekonomskih poslova u kojima u inostranstvu ne učestvuje ambasador, niti će takvog službenika ambasade bilo ko da primi bez ambasadora. Prema tome, i do sada su šefovi DKP imali nadležnost da privlače investicije i obavljaju te poslove, a nije bilo potrebno da se na teret budžeta otvaraju ovakva nova radna mesta, gde opet ne znamo kome odgovaraju i na koji način, da li odgovaraju ministru spoljnih poslova ili gospodinu Dinkiću koji ih šalje tamo. Sada se vraćam i na ono prethodno. Kaže se da ova mesta bez konkursa na četiri godine, gde miruje radni odnos, gde ne preuzima nikakav reskir, čak i da bude u radnom odnosu vraća ga nekakvom poslodavcu, i njega i njegovu ženu, da je to 5% od ukupnog broja radnih mesta u ambasadama i konzulatima. Postavljam pitanje – da li se zna apsolutni broj, pošto mi to ovde ne znamo, osim da nam to Ministarstvo spoljnih poslova dostavi, da li znamo koliki je ukupni broj tih mesta, da bismo znali šta je to 5%? Da li je 5% troje ljudi ili sto ljudi? Ne znamo šta je tih 5% od ukupnog broja sistematizovanih mesta u diplomatsko-konzularnim odeljenjima. Vrlo je velika razlika u tom broju. Molim vas da mi odgovorite na ovo pitanje, zato što je zaista neshvatljivo kada se kaže 5% od ukupnog. Znači, mora da se kaže šta je ukupno, da bismo mi mogli da kažemo koliki je to broj ljudi, da vidimo kolika će šteta da se nanese. Jer, što je veći broj takvih ljudi koji će da ulaze u DKP bez ikakve kontrole, bez ikakvog konkursa, šteta će biti veća. Podvlačim da je član 42. bio potpuno dovoljan za potrebe Ministarstva spoljnih poslova da poveća svoj kapacitet u DKP, kao što je to i do sada činilo. A kao što ste do sada primetili, čak taj kriterijum uglednih ličnosti za ambasadore više ne važi, nego odlaze u ambasade ljudi koji nemaju nikakvog ugleda, za koje niko živi ne zna ko su, i to odlaze u velike i važne zemlje. A onda se sa druge strane otvara mogućnost da se i za druge ljude daje po tom istom kriterijumu da li neko pripada nekom društvancetu, da li se oni zatvaraju, pevaju negde, svi drže mikrofone i onda se u tom pevačkom društvu izabere ko će biti ambasador ovde, ko će biti tamo, a potrebno im je njihovo lično osoblje koje se ponovo zapošljava bez konkursa. Mislim da je ovaj zakon i ova dopuna zakona velika sramota i kada se kaže da je to vođenje uspešne kadrovske politike, da je to podizanje naših diplomatskih mogućnosti i uticaja na viši nivo, da se uvodi racionalizacija itd., mislim da su ovakva objašnjenja zaista neprihvatljiva. Neću da upotrebim neku jaču reč, ali zaista nema nikakvog smisla da se predstavlja kao veliki napredak naše diplomatske službe to da se bez konkursa može zapošljavati bilo ko na takvim mestima, a da se ministarstvo pri tom odriče takvih ljudi, pa kažu – mi ne znamo ko su ti ljudi i zašto su tako radili, pa onda ti ljudi ogovaraju, a oni ne odgovaraju ni za šta. Dosadašnji zakon, time ću završiti, daje mogućnost zapošljavanja svih ljudi koji rade u ministarstvu, koji su već tamo, da se zapošljavaju na četiri godine, i to je nekakav maksimum i po dosadašnjem Zakonu o spoljnim poslovima, pa se onda za ove ''uletače'' na četiri godine, na određeno vreme bez konkursa, takođe predviđa isti taj period od četiri godine. Postavlja se pitanje da li je moguće da u jednom ministarstvu gde postoji toliko veliki broj službenika, gde se omogućava sistematizacija koja je veoma široka i mnogo šira nego što je u ostalim ministarstvima, treba neko van da se angažuje. Zar nije moguće da se iz ministarstva, kako zakon lepo i kaže, na četiri godine upućuju ljudi koji već rade u ministarstvu, a pogotovu što je sistematizacijom dozvoljeno i daje se mogućnost ministru da predvidi i nekakva druga radna mesta koja su mu potrebna, da to bude pod kontrolom, a ne da se na te četiri godine stavljaju neki ljudi koji nisu u radnom odnosu u ministarstvu i koji ne odgovaraju nikome. (Predsednik: Vreme.) Molila bih gospođu ministar da mi objasni sa ekonomske strane ovo pitanje koje sam postavila, verujem ste tu bar nadležni i možete da nam kažete da li to ima nekakvog smisla da iz budžeta dajemo toliki novac.
Gospodin Miloš Aligrudić ima reč. Izvolite. Govorite kao ovlašćeni predstavnik?
Ne, nego trošim vreme svoje poslaničke grupe zbog amandmana. Naime, ovaj zakon je jednako kratak i jednako bezvezan. Sastoji se od svega šest članova i nekog obrazloženja koje nam je dato uz ovaj predlog zakona, koje treba valjda da objasni zbog čega se sve ovo ovde radi. Na prvi pogled, počevši već od ovog amandmana o kome govorimo, vidi se da je reč o tome da je nekom palo na pamet da u ovakvim okolnostima u kojima smo krene u jednu vrstu privatizacije poslova Ministarstva spoljnih poslova. Naravno, na prvi pogled se u članu 1. koji govori o unutrašnjem uređenju, sistematizaciji radnih mesta itd. ne vidi ništa sporno. Nije sporno rešenje da Vlada donosi podzakonski opšti pravni akt, pa nije sporno ni da ministar to predlaže. Postoji član ovog zakona na koji je dat amandman, pa i oni na koje, recimo, mi nismo dali amandmane, koji ne otvara određena sporna pitanja. U članu 1. jedno od spornih pitanja je – šta će nam ta vrsta atavizma, o čemu je već bilo reči, kao što su poslovi bezbednosti unutar Ministarstva spoljnih poslova? Ne vidim čemu negovanje takvog instituta na ovaj način, čemu podleganje tom atavističkom pristupu. Na koncu, gde je analiza koliko to sve košta? I na samom koncu, gde je mehanizam Narodne skupštine Republike Srbije da vrši bilo kakvu kontrolu tih poslova bezbednosti? On ne postoji. Gde god se pomenu reči "poslovi bezbednosti" neophodan je poseban mehanizam parlamentarne kontrole. On ovde nije uspostavljen, ne postoji. Nadalje, kada je reč o drugim stvarima u ovom zakonu, one su sve naoko tehničke prirode, ali se postavlja pitanje zbog čega recimo kasnije u članu 3. intervenišemo jednom, po meni neverovatnom odredbom, koja govori o privremenom zapošljavanju određenog kruga lica koja se kasnije štite (o tome ćemo posle još govoriti) tzv. mirovanjem radnog odnosa kod svog poslodavca, a pri čemu opis kvaliteta tih lica koja treba zaposliti ničim nije dat. Uopšte ne znamo ko su ti ljudi. Razumem kada se primaju ambasadori, razumem kada se primaju drugi ljudi u diplomatsko-konzularna predstavništva sa određenim specifičnim poslom zbog čega se ljudi imenuju na te funkcije. Nije mi jasno. Po tom osnovu može neko ko je šofer da se zaposli u diplomatsko-konzularnom predstavništvu, pa će njemu zbog toga što je tako izuzetan i zna dobro da vozi da miruje radni odnos kod drugog poslodavca, tamo gde inače vozi auto ili ne znam šta već drugo radi, kvalifikacija mu je da ima "B" dozvolu. Neverovatne stvari su ovde napisane. Kada je reč o članu 1, mi smo tu takođe dali neke amandmane, ali verujte, kada pogledate naše amandmane, vidi se, bez uvrede, da je reč o indisponiranosti poslaničke grupe koja je ostala u zabezeknu nad glupošću koju ima pred sobom. Prosto nismo znali šta da napišemo kao amandmane na ovakav predlog zakona. Napisali smo ponešto da bismo imali prilike da se javimo za reč. Ovo je nešto za šta se ne može glasati. Evo, sada je izašao iz sale prof. Dragoljub Mićunović, predsednik Odbora za spoljne poslove Narodne skupštine. On je za danas u 12.00 sati zakazao sednicu Odbora na kojoj će biti ovaj predlog zakona i rasprava u pojedinostima. Kako to može? Kako tako može da se radi? Zar nije trebalo da zakaže sednicu Odbora ranije, pre neki dan? Dakle, sednica o amandmanima je u toku danas, prof. Dragoljub Mićunović zakazuje sednicu Odbora za spoljne poslove sa ovim dnevnim redom u 12.00 sati, a sada je 23 minuta do 12 sati. Korektnost bi nalagala, kao i u ostalim slučajevima u kojima smo svi mi bili sudeonici, da napravite pauzu do odluke Odbora za spoljne poslove po pitanju ovih amandmana. Da to niste radili nikada do sada, to vam ne bih ni predložio, jer bih rekao da je to sitničarenje, sam za sebe bih rekao da sam sitničar. A kako je to bila praksa do sada, evo, nisam se po Poslovniku javio, nego sam iskoristio prvi put priliku da se javim po amandmanu, i daću vam sada taj predlog, predsednice. Dajte pauzu, da vidimo šta je odluka Odbora za spoljne poslove po ovim amandmanima, pa da onda nastavimo rad. Ili postoji možda neki problem? Možda nemate vremena, možda ste se preračunali? Ne treba zbog toga mi da budemo žrtve ovde, ni mi ni vi. Kad kažem da ste se preračunali, ne mislim na vas kao predsednicu parlamenta, dobro znate o čemu govorim. Znači, ne treba da budemo žrtve toga. To što imate problem sa nekim drugim tačkama dnevnog reda koje pokušavate ovih dana da uvrstite u ovu sednicu, pa ne možete, pa ćete napraviti neko premošćivanje, to je takođe vaš problem. To što ste planirali sledeće nedelje da se ne radi, što javnost još ne zna (je l'?)... Dobro, možda ćete započeti neku sednicu, u toku je vanredno zasedanje, a kako ćete glasati? Verovatno ne sledeće nedelje, nego one tamo nakon nje. E, to može da bude. I verovatno ćete opet da zakažete sednicu sa tačkama dnevnog reda koje su po redovnom postupku sedam dana pred sednicu i ostaviti narodnim poslanicima jedan do dva dana da pišu amandmane, kao što ste prošli put uradili. To nije način na koji se radi. Ovo nije predlog zakona kakav se dostavlja Narodnoj skupštini, koji je po svojim kapacitetima i pameti ama jednak zakonu koji je podneo Nenad Čanak protiv fašističkih manifestacija i tome slično. Vlada Republike Srbije i ovlašćeni predstavnik Vlade koji je ovde prisutan moraju da osete odgovornost kada se napiše ovako nešto. Sreća gospođe Diane Dragutinović je u tome što nije imala prilike do sada da prisustvuje mnogo puta ovakvim scenama. Možda je jednom, kada je bila izmena Zakona o eksproprijaciji. A evo je sada ovde i oseća se dužnom da sluša sve ovo o čemu mi pričamo, pri čemu smo apsolutno u pravu i pri čemu ministar spoljnih poslova, koji treba da bude ovde, sedi na Rolan Garosu danas, ali ne zbog toga što mnogo voli tenis a ne voli Narodnu skupštinu, nego što je verovatno kasnije, nakon što su mu ovo napisali, nakon što je u gužvi dao ovo na Vladu da se usvaja, na kraju i pročitao ovo. Ne treba imati IQ veći od 120 ili 110 da se ukapira šta ovde piše. Pošto nije mogao da povuče predlog zakona, jer je to dosta komplikovano (politički, pre svega), onda mu je bilo mnogo lakše da ne bude ovde kada se ovaj zakon brani. Zašto? Pa, ja ne bih bio ovde. Da imam ovakav predlog zakona pred Narodnom skupštinom, ja ovde ne bih bio, utekao bih i pustio nekog drugog, naročito nekog ko pokriva neku sasvim drugu oblast. Ali će doći amandman na član 4 predloga zakona, o kome ćemo raspravljati, pa ćemo tu imati šta da pitamo i gospođu Dianu Dragutinović jer se tu radi, kako u obrazloženju zakona stoji, o nekakvim finansijskim sredstvima, pa ćemo o tome govoriti malo kasnije.
Zahvaljujem. Da li još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović i Dragan Šormaz zajedno su podneli amandman na član 1. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Šormaz želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo podneli amandman na član 1. predloga izmena i dopuna ovog zakona. Manje-više je dosta toga već u prethodnoj raspravi rečeno o čemu se tu radi i koje su naše najveće primedbe. Naime, mi smo u jednom delu ovog amandmana u tački 26. ovog člana posle reči "u saradnji sa drugim nadležnim organima saglasno" dodali reči "Ustavu i". U obrazloženju koje smo dobili od Vlade da se ovaj amandman ne prihvata piše: ''Amandman se ne prihvata, jer su odredbe Zakona o spoljnim poslovima jasne, ako se tumače u skladu sa odredbama Ustava Republike Srbije i Zakona o ministarstvima''. (Inače, govoriću duže od dva minuta, to računajte u vreme moje poslaničke grupe.) Možda su jasne, mada cela ova izmena i dopuna zakona uopšte nije jasna nikome, ni zašto se radi ni na koji način. Možda su odredbe ovog zakona, ako se tumače u skladu sa odredbama Ustava Republike Srbije i Zakona o ministarstvima, jasne i narodnim poslanicima. Pretpostavljam da većini jesu, ali upravo ministru koji ovde nije prisutan nisu jasne. Reći ću konkretan primer zašto mu nisu jasne i zašto se ispostavilo, na osnovu prakse, da je ovaj amandman trebalo prihvatiti. Dobio sam odgovor iz Vlade, potpisao ga je ministar odbrane gospodin Dragan Šutanovac, na moje poslaničko pitanje vezano za učešće vojnika pripadnika Vojske Republike Srbije u vojnim manevrima u Gruziji koje je organizovao zločinački NATO. Naime, 28. decembra 2008. godine na predlog ministra Jeremića, znači Ministarstva spoljnih poslova - a to se u javnosti nije znalo, kasno se saznalo, tek nekoliko dana pred Đurđevdan, kad je trebalo naši vojnici tamo da krenu, bio je optužen ministar odbrane da je on to predložio, a ispostavilo se da nije, nego da je to predložio ministar Jeremić - Vlada je donela zaključak kojim donosi odluku da upućuje vojnike na te manevre. Kasnije, nekoliko dana pred odlazak naših vojnika, posle pritiska javnosti, ministar Jeremić takođe podnosi Vladi predlog da se povuče ta odluka, zbog spoljnopolitičkih odnosa i što se Rusija protivi tim manevrima i što se dešavaju u nezgodnom kavkaskom regionu i u nezgodnom trenutku, kao da to nije mogao da zna u decembru, kao čovek koji vodi spoljne poslove, jer su nekoliko meseci pre toga bili oni sukobi u Gruziji i svaki ozbiljan diplomata i ministar je znao da će Rusija imati nešto protiv tih manevara. Očigledno je da zbog tog ministra i takvih ljudi ovakva formulacija mora da stoji u Predlogu zakona. Vlada Republike Srbije je, kad je donela tu odluku, bila u obavezi da je pošalje parlamentu na ratifikaciju, jer član 140. Ustava jasno govori o tome da samo parlament može da donese odluku o tome da li će pripadnici naše vojske učestvovati u nekoj međunarodnoj misiji i bilo kakvo angažovanje jednog jedinog srpskog vojnika ne može da bude učinjeno bez odluke parlamenta. To je i te kako jasno po članu 140. Ustava. Uostalom, sada imamo u proceduri i angažovanje naših vojnika u Čadu i Centralnoafričkoj Republici, pa ne mogu biti upućeni tamo dok parlament o tome ne bude raspravljao. U parlament nije stigao nijedan papir vezan za učešće naših vojnika u vojnim manevrima u Gruziji, ni jedan jedini, nikada, a zamalo da ljudi odu tamo. Da nismo saznali, bila bi učinjena najveća bruka u istoriji Vojske Srbije i države Srbije, da srpski vojnici budu poslati na granicu sa Rusijom da učestvuju u manevrima onih koji rade direktno protiv Rusije i ruskih interesa. Nikada, nijedne sekunde, nijednog trenutka, nijednim slovom, nijednim papirom parlament o tome nije bio obavešten. Zbog toga bi ovaj amandman morao biti prihvaćen. Apelujem na poslaničku većinu da dobro razmisli i da ovaj amandman prihvati, jer ga je Vlada odbila uz obrazloženje koje potpuno ne stoji. Na sopstvenom primeru su to pokazali. I šta sada imamo? Umesto da o tome raspravljam sa ministrom jer sam dobio odgovor na pitanje i da od njega očekujem da mi ovde obrazloži zašto je to predložio, na koji neozbiljan način, njega nema. Čovek je na Rolan Garosu, sa predsednikom države. Sarkozi, koji je juče bio domaćin našem predsedniku, gde god da ide, on ide sa svojom novom suprugom Karlom Bruni, a Boris Tadić svugde ide sa Jeremićem. Otvara se Olimpijada u Pekingu - Boris Tadić sa Jeremićem, Rolan Garos - Boris Tadić sa Jeremićem. Onda ide da poseti predsednika Francuske. Šta čujemo? Šta je to novo što smo čuli od predsednika Francuske i od Borisa Tadića, a što nismo čuli milion puta od 2001. godine do sada? Francuska podržava ulazak Srbije u EU, Francuska podržava demokratske reforme u Srbiji, Francuska ne traži nikakve dodatne zahteve vezane za viznu liberalizaciju u Srbiji, Francuska je prijatelj Srbije – to smo čuli koliko god hoćete puta od 2001. godine do sada. Šta smo novo čuli? Gde su investicije? Gde je međunarodno pravo? Zašto je Francuska bila jedan od najvećih zagovornika u SAD i Velikoj Britaniji za dolazak Euleksa na Kosovo? Zašto je rađeno sve to što je rađeno? Zašto se dešava na Kosovu ono što se dešava? Zašto istog dana kada su Tadić i Jeremić kod Sarkozija ministar za KiM ne može da uđe na KiM, ne daju mu da uđe? Oni se slikaju, a ti isti predstavnici Euleksa dole, među kojima ima mnogo Francuza, ne daju našem ministru da uđe na KiM. Šta vi činite sa Srbijom? Vi poslanici ste za to krivi, zato što ih za to podržavate. Vi iz poslaničke većine podržavate takvu Vladu, podržavate Jeremića da to radi, podržavate Tadića da to radi. Na kraju, zbog čega je isto važno ovaj amandman prihvatiti i zbog čega je bitno održati, u ovom trenutku bitnije od bilo čega, referendum o tome da li Srbija treba da uđe u NATO ili ne? Kaže ministar vojni – nas tamo niko i ne zove. Tačno je, NATO nas ne zove da uđemo u NATO. Zato što nije stvar u tome, stvar je u tome što NATO hoće da uđe u Srbiju, to je razlika. NATO hoće da uđe u Srbiju, NATO ne želi da Srbija uđe u NATO. Ne trebamo im mi na takav način. Oni na nas gledaju potpuno drugačije nego na neke druge i oni žele da uđu, da nastave okupaciju Srbije koju su započeli sa Bondstilom i Kosovom i njima treba takva vlast. Zbog toga na mala vrata, preko takve vlasti, kao što je i Hrvatska bez referenduma ušla u NATO iako je javnost protiv, oni žele da uđu u Srbiju, žele da okupiraju Srbiju. I zato je na referendumu potrebno reći ne NATO-u, a znamo svi da će narod to reći. Srbija je vojno neutralna država. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Šormaz. Gospodin Miloš Aligrudić reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Smatram da je vaša prethodnica Slavica Đukić-Dejanović povredila Poslovnik, i to član 27. i mislim da je do te povrede došlo neposredno pre mog javljanja za reč. Naime, prišao sam stolu predsedavajućeg pre nekih pet minuta da upozorim na sledeću okolnost, a to je da je predsednik Narodne skupštine u smislu člana 27. tačke 4. dužan da se stara o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine i dao sam joj predlog, jer nisam na drugi način mogao da ga iznesem sem tako što sam prišao, da u 12.00 sati da pauzu u radu plenarne sednice Narodne skupštine, jer je Dragoljub Mićunović, predsednik Odbora za spoljne poslove, isti odbor zakazao za 12.00 sati, na kome se, između ostalog, raspravljaju amandmani na ovaj predlog zakona. Znam da ne postoji odredba u Poslovniku u kojoj se kaže da mora da se prekine sednica ako je u toku sednica odbora, i obrnuto, da predsednik odbora ne sme zakazati sednicu odbora ako je u toku plenarna sednica, ali ovaj član Poslovnika obavezuje predsednika Narodne skupštine, a to znači i druge predsedavajuće, a to znači sada i vas, kada ste čuli ovaj moj argument, da se starate o usklađenom i blagovremenom radu tela. Pošto to niste učinili blagovremeno, a nije kasno da to učinite i sada, po upozorenju koje vam je dato, najlepše vas molim, kako je Slavica Đukić-Dejanović već prekršila Poslovnik, da vi to dalje ne činite i da u 12.00 časova uradite jednu od dve stvari: ili vi, kao neko ko je ovlašćen, nadam se, od strane Slavice Đukić-Dejanović, ili da to ona lično uradi, zamolite predsednika Odbora za spoljne poslove da makar ne drži sednicu Odbora u 12.00 časova. Nemam više vremena, razumeli smo se.
Reč, po Poslovniku, ima gospođa Radeta.
Gospodine Novakoviću, očekivala sam da ćete kolegi Aligrudiću da odgovorite, odnosno da kažete da li prihvatate ovaj njegov predlog. Javljam se na osnovu člana 149. Poslovnika. Kolega Aligrudiću, ipak postoji čak i poslovnička obaveza, jer član 149. kaže da su predlagač zakona, nadležni odbori i Vlada dužni da pre sednice Narodne skupštine razmotre amandmane koji su podneti na predlog zakona i da Narodnu skupštinu obaveste za koje amandmane predlažu da ih Narodna skupština prihvati, a za koje da ih odbije. Dakle, ne insistiramo, naravno, da se ovo uradi pre sednice Narodne skupštine, jer je to sada i nemoguće, ali u svakom slučaju, pre razmatranja amandmana. Videli ste već od samog početka u kom pravcu ide ova rasprava. Očigledno je da sve poslaničke grupe iz opozicionih stranaka insistiraju na amandmanima vezanim za predlog ovog zakona. Pogotovo što ovde nemamo adekvatnog predstavnika Vlade Republike Srbije, moralo bi da se postupi po članu 149. jer bi od odluke nadležnog odbora svakako zavisio i dalji tok rasprave i dužina rasprave. Jer, može da se desi da se na Odboru prihvate svi amandmani, da ih u ime Vlade prihvati gospođa Dragutinović i da više nemamo osnova da raspravljamo o ovim amandmanima. Veoma je bitno da mi ovde ne pričamo u prazno ukoliko neki amandmani budu prihvaćeni. Dakle, moramo da se ponašamo u skladu sa članom 149, gospodine Novakoviću.
Upravo se i ponašamo u skladu sa članom 149. Dakle, odgovor je sledeći: nema povrede odredbe člana 27. jer se upravo radi o efikasnosti rada ovog parlamenta. Određivanje pauze, po mojoj proceni, značilo bi samo višak vremena provedenog u neradu. Odbor za spoljne poslove analizira amandmane koje je Vlada usvojila i upravo je završio svoj rad. Služba će vrlo brzo pripremiti tekstove onako kako to treba, da vidimo koji će amandmani biti prihvaćeni na Odboru a koji neće. To ne sprečava narodne poslanike da raspravljaju o amandmanima, bez obzira da li će ih kasnije Vlada prihvatiti ili ne. Upravo je to i mogućnost narodnim poslanicima da ubede Vladu u ispravnost svoje odluke, pa ako se duplo desi, to znači da smo jako kvalitetne amandmane podneli. Niste zadovoljni? Izvolite.
Gospodine Novakoviću, do sada mi niste davali prilike da tvrdim da vi vređate Poslovnik, ali to ste danas prvi put učinili, barem u mom prisustvu. Kako možete, kada vam se neko obrati po povredi Poslovnika, da date odgovor na tu povredu Poslovnika (uzgred rečeno, on je i zakasnio, pošto ste ga dali nakon što ste dali reč drugom narodnom poslaniku) da ne prihvatate da postoji povreda odredbe člana 27, a i člana 149. na koji je gospođa Vjerica Radeta referirala, i da to obrazložite time da bi davanje pauze u radu sednice Narodne skupštine značilo nerad? Kako vas nije sramota? Mi vam predlažemo da napravite pauzu kako bismo uradili posao kako treba, a ne kako ne bismo radili. To šta je nerad, vidi se sa moje desne strane, čast izuzecima koji su ovde prisutni. Sa moje desne strane se vidi kako ih savršeno ne zanima šta mi ovde danas radimo. Uopšte ih ne zanima kakvi su amandmani, ne zanima ih ni predlog zakona sopstvene vladajuće koalicije i Vlade Republike Srbije. Jer, da ih zanima i da su zainteresovani za ovo, valjda bi neko išao u tu Vladu Republike Srbije, od strane ovih poslanika, i rekao – ljudi, ne podnosite ovakve gluposti, to nas sramoti. Ko je ovde ostao na liniji odbrane? Samo opozicija. O kojoj uštedi vremena vi pričate? Napravili ste izmene Poslovnika na osnovu kojih možete da smandrljate (to je dobra reč) vi, a ne mi, mi smandrljavali ništa ne bismo u ovom domu, nego vi možete da smandrljate 100 zakona za mesec dana. To nema ni u jednom nacionalnom parlamentu u svetu. I vi pričate o tome da bi to bio razlog nerada?
Zahvaljujem. Nema povrede Poslovnika, jer se niste ni pozvali ni na kakav član. Ako niste zadovoljni s onim objašnjenjem, da li želite da se Skupština u Danu za glasanje izjasni o povredi na koju ste ukazali? (Da.) Skupština će se u Danu za glasanje izjasniti o povredi Poslovnika na koju je narodni poslanik i šef poslaničke grupe DSS gospodin Miloš Aligrudić ukazao na današnjem zasedanju. Reč ima gospodin Dragan Šormaz.
Gospodine predsedavajući, i te kako je grubo povređen Poslovnik. Pogledajte članove 78. i 79, gde se obrazlaže i precizira rad nadležnog odbora za zakon. Ovde je to odbor za koji vi kažete da je održan, a nije održan. On je zakazan za 12.00 časova. Nije održan i neće ni biti održan jer nema kvoruma. Znači, nećemo dobiti mišljenje Odbora. Ako ga i dobijemo, kada ćemo dobiti, kad se završi rasprava? Kad počnemo da pričamo o statistici, zbog čega je ministarka ovde došla, i došla da trpi sve ovo? Drugo, ovde jasno piše da je Odbor dužan da pozove poslanike koji su podneli amandmane. Malopre sam jedan amandman obrazlagao. Nikada me Odbor nije pozvao da obrazložim svoj amandman pred njim, nijednog trenutka. Možda bi ga Odbor prihvatio, možda sada ne bismo raspravljali, možda ne bih rekao da se Tadić i Jeremić svuda šetaju zajedno i prisustvuju otvaranjima sportskih manifestacija dok drugi vode supruge, da mi je dozvoljeno da to kažem na Odboru. Ili, u članu 79. jasno piše: "Na zahtev pojedinog člana odbora, njegovo izdvojeno mišljenje o predlogu akta u načelu, koje je izložio na sednici odbora, izneće se u izveštaju odbora i on ima pravo da ga obrazloži na početku pretresa o predlogu odgovarajućeg akta na sednici Narodne skupštine". Znači, imaju pravo ljudi mnogo toga da rade ovde, a ništa od toga nije učinjeno. Vi ćete sada reći da je ovo rasprava u pojedinostima. Kada je bila sednica o tome da se raspravlja? Nikada, nijednog trenutka. Nije ni održana. Ni pre, ni sad.
Nema povrede odredbe člana 79. (Dragan Šormaz: Neka se izjasni Skupština u Danu za glasanje.) Prema odredbi člana 141. stav 5, ukoliko nadležni odbor ne dostavi izveštaj, odnosno Vlada mišljenje, predlog će se razmatrati i bez tih mišljenja. Skupština će se u Danu za glasanje izjasniti i o vašem nezadovoljstvu. Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Član 27. stav 1. tačka 3, do sada se niko na to nije pozivao, da mi ne biste izrekli opomenu. Dakle, vaša obaveza je da poštujete Poslovnik, gospodine Novakoviću, kada sedite na tom mestu. Zaista sam više nego iznenađena da vi kao diplomirani pravnik na taj način, odnosno na način kako vam je neko rekao, tumačite Poslovnik. Verujte, s obzirom da imate advokatsku kancelariju, da vam to nije nikakva reklama za taj deo vašeg posla. Niste komentarisali član 149. na koji sam se malopre pozvala, a bili ste u obavezi. Sada vas još jedanput molim da prokomentarišete gde u članu 149. ne postoji obaveza nadležnog odbora, a ja tvrdim, naravno, da postoji. Zapravo, to ste vi propisali u Poslovniku, protiv kojega smo mi, srpski radikali, glasali. Dakle, ja sam u svom obrazloženju, u onom prvom javljanju, rekla da bi eventualno prekidanje sednice i da sačekamo da Odbor završi svoj posao moglo da uštedi vreme u radu parlamenta ukoliko bi Odbor prihvatio neke amandmane, a vi ste veoma drsko rekli da bi prekidanje sednice dovelo do nerada. Ne znam da li ste možda mislili na onaj dan od prekjuče, kada smo morali sat vremena ovde da čekamo i da napravimo pauzu pre samog početka zato što nije bilo dovoljno poslanika vladajuće većine. I danas ih je ovde svega petnaestak, juče ih je bilo u jednom momentu osam. Evo i sada, zarad javnosti, Odbor nije održan, odložen je zato što vladajuće većina nije obezbedila kvorum. Šta god, molim vas da se u Danu za glasanje Narodna skupština izjasni…
Nema povrede člana Poslovnika na koji se pozivate. Ja se upravo i staram o primeni Poslovnika. U slučajevima da se na odboru povredi Poslovnik, mislim da je to mesto na kom treba tu povredu i rešiti. Što se tiče sednice Odbora, ako nije održana, tek onda nema razloga da nastavljamo ovu diskusiju dalje. Meni je žao ako ta sednica nije održana, ali kao što vidite, to ne znam jer sam ovde u sali. (Vjerica Radeta: Da se Narodna skupština izjasni o obe intervencije, i po članu 27. i 149). U Danu za glasanje Skupština će se izjasniti o povredama na koje je ukazala gospođa Radeta danas, a radi se o povredama člana 27. Poslovnika i člana 149. od strane predsedavajućeg danas. Hvala. Reč ima gospodin Srđan Spasojević, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 104. Poslovnika. Smatram da je zaista povređeno dostojanstvo narodnih poslanika ovakvim načinom vođenja sednice. Praktično smo povređeni svi ovde iz opozicije, jer smo prozvani da ne radimo. Gospodine predsedavajući, poslanici i kolege pre mene su vam jasno, pogotovo vam je gospodin Aligrudić lepo rekao da mora da se održi sednica Odbora, a vi ste pauzu i jednu normalnu komunikaciju u parlamentu nazvali neradom. Grubo se krši dostojanstvo narodnih poslanika i iz tog razloga što za bilo koji zakon za koji treba ovlašćeni predlagač i onaj sa kim poslanici treba da uspostave komunikaciju, a to je u konkretnom slučaju gospodin Jeremić, nije tu i mi stalno prelazimo preko toga da nam za određene zakone šaljete ministre koji ne mogu da naprave komunikaciju s narodnim poslanicima. Imali smo Fond za razvoj Privredne komore i poslali ste nam ministra telekomunikacija. Permanentno i namerno, iz dana u dan, danima i mesecima pravite takav problem u Narodnoj skupštini da nam šaljete nekompetentne ministre za pojedine tačke dnevnog reda. Ovo je već postalo uobičajeno. Praktično nijedanput na sednici nisu bili kompetentni ovlašćeni ministri po određenim zakonima. Molim i vas i predsednicu Narodne skupštine da ubuduće ne radite to. Gospođa Dragutinović je ovde očigledno silom prilika. Kolege su i rekle da ima prečih poslova u zemlji nego danas ovde da se raspravlja o zakonu za koji sigurno gospođa Dragutinović…
Zahvaljujem. Vreme je isteklo. Nema povrede člana 104. Nisam rekao, a ako se pažljivo slušamo, nije lepo komentarisati nešto što nije rečeno. A niko me ne može ubediti u to da je pauza rad. Prema tome, i dalje smatram da povrede Poslovnika nema. Gospodine Spasojeviću, ako niste zadovoljni, Skupština će se u Danu za glasanje izjasniti o tome. Hvala, dakle Skupština će u Danu za glasanje odlučiti. Da li još neko želi reč po amandmanu g. Šormaza? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada je prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor se nije izjasnio i zbog toga... Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. I ovaj amandman je Vlada prihvatila, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodine Maraš, želite reč?
Povreda Poslovnika. Gospodine predsedavajući, malopre ste, nakon svega o čemu je bila rasprava, rekli da niko ne može da vas ubedi da je pauza rad. Nije u pitanju pauza radi… (Predsedavajući: Samo recite koji je to član, molim vas.) Članovi 27, 104. ali i u skladu sa 98. Gospodine predsedavajući, pauza je i poštovanje procedure. (Predsedavajući: Ti članovi su već bili predmet rasprave prema ukazanim povredama Poslovnika o kojima će se Skupština izjasniti u Danu za glasanje. ) Član 98. nije. Gospodine predsedavajući, vi ste i nakon toga učinili povredu Poslovnika. Znači, sa poslednjom rečenicom koju ste rekli. Nisam imao nameru da učestvujem u ovoj raspravi, mislim da je kolega Aligrudić najbolje to objasnio. Vi ste nakon toga rekli da niko ne može da vas ubedi da je pauza rad. Nije stvar u tome da neko želi za vreme pauze da ukrade neko vreme. Suština je u tome da se ispoštuje procedura. Ako smo mogli da progutamo da nam stigne na početku zasedanja obaveštenje da je dr Diana Dragutinović ovlašćeni predlagač ovde, ministar finansija, koja bi mogla o mnogim drugim stvarima da nam priča a ne o ovom zakonu, ako smo mogli da pristanemo da, kada je bio prethodni set zakona, bez tri zakona koja nisu došla, recimo, na Odbor za poljoprivredu, raspravljamo o njima, dajte ispoštujte jednom proceduru. Mislim da neće 15 minuta pauze nikom ništa štetiti, a ako se to ne desi, štetiće, pre svega, ugledu Skupštine i vama, kao vladajućoj većini.
Naravno, nema povrede Poslovnika. Mislim da sam već na sve odgovorio. Ako insistirate na odredbi člana 98, nemam nameru da prekidam rad Skupštine. Ako niste zadovoljni, izjasnićemo se u Danu za glasanje. Nema potrebe? Hvala lepo. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Vladan Jeremić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam u ime poslaničke grupe SRS podneo na član 1. stav 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljnim poslovima, gde se posle reči "Vlada" zapeta zamenjuje tačkom, a preostali deo teksta se briše, još jedan je suštinski pokušaj, rekao bih, da se zakonski uokviri i potpomogne značaj aktivnosti jednog od najznačajnijih ministarstava u okviru Vlade. Imajući u vidu razmere i važnost diplomatije danas u svetskim odnosima, SRS je mišljenja da je neophodno jačanje u ovoj oblasti. Međutim, praktični primeri i dešavanja nam ne daju potpuno za pravo, nažalost, u ovom našem razmišljanju. Pri tom, nekoliko je važnih aspekata, pre svega činjenica da je i rebalansom budžeta za 2009. godinu smanjen iznos sredstava namenjen srpskoj diplomatiji, a posebno je nedopustivo to da se jednom generalno lošom politikom Vlade Srbije direktno ugrožava normalno funkcionisanje Ministarstva spoljnih poslova. Ovom prilikom ću podsetiti javnost na činjenicu da je nekoliko odluka uticalo na ovako nešto. Pre svega, ona odluka o jednostranoj primeni Trgovinskog sporazuma sa zemljama članicama EU, kada je napravljen ogroman manjak u državnoj kasi, a svakom dobronamernom građaninu Srbije je jasno kakav bi, recimo, efekat ta novčana sredstva mogla da prouzrokuju da su, recimo, usmerena u cilju jačanja diplomatske borbe za očuvanje KiM u sastavu Republike Srbije. Ovako, nekakvim diplomatskim pobedama nam se prezentuju samo prolongiranja odluka pojedinih zemalja, kao što je nedavno bio slučaj i sa državama arapskog sveta, iako je dobro poznato da su glavni pokretači međunarodnih odnosa, dakle EU i SAD, koje se ovdašnjoj javnosti predstavljaju kao prijatelji Srbije, a defakto je poznato da su im stavovi dijametralno različiti od onih prijateljskih. Sama činjenica da ovoj sednici, kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o spoljnim poslovima, prisustvuje ministar finansija jedino može da se dovede u vezu sa činjenicom da je loša diplomatija i još lošija ekonomska politika i omogućila Srbiji da ima spoljni dug od oko 30 milijardi dolara. Kontinuirana politika zaduživanja, pre svega kod MMF, svakako državi Srbiji i njenim građanima neće doneti ništa dobro. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Mladen Grujić i Tomislav Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Tomislav Nikolić.
Koristim priliku da još jednom upoznam građane Srbije sa novim ovlašćenjima koja preuzima ministar spoljnih poslova, a ta su ovlašćenja mnogo šira i jača od onih koja imaju svi drugi ministri, rukovodioci ili poslodavci. Čak i poslodavci u svojoj privatnoj firmi imaju neke zakonske obaveze u vezi sa zapošljavanjem, koje, ukoliko ovaj predlog zakona, posebno član 3. prođe, ministar više neće imati. Ovde sam čuo da su neki poslanici podnosili besmislene amandmane na ovaj član, samo da bi dobili reč. Ne slažem se sa takvom praksom, zato što nije trebalo popravljati ovaj član time što biste ministra obavezali da zaposli nekoga ko zna strani jezik ili nekoga ko je prošao psihofizički test. Ne, ministra treba obavezati na javni konkurs, pri čemu će o tome ko će da bude primljen na odgovarajuće radno mesto odlučivati neko ko je zadužen za prijem u ministarstvo, a ne gospodin ministar. Ne prihvatam rešenje da to bude 3% umesto 5%, smatram to besmislenim amandmanom. Ne prihvatam rešenje da, kada mu već odobrite da tako zaposli, da mu ne date da taj ko je tako zaposlen povede svog supružnika, jer time razdvajate porodicu, a čovek ide da služi zemlji. Dakle, ovaj član je trebalo ili izbrisati ili prihvatiti. Pošto nije za prihvatanje, ne može da bude popravljen. Izvinite, ovim se gospodin Tadić i gospodin Jeremić izdvajaju od svih ostalih i grade sebi platformu da ta stranka koju sada vode u saradnji sa još 16 malih stranaka, da država koju vode u saradnji sa još 14 malih stranaka, da ta stranka preuzme sva ministarstva, sve državne funkcije. Kao što je po Zakonu o ministarstvima ostalo novoj vlasti mnogo ljudi, na desetine i stotine hiljada ljudi zaposlenih, koje ne možete u sledećih pet godina uopšte da otpustite ni po kom osnovu a da im ne isplatite visoke otpremnine, tako se i DS priprema da posle sledećih izbora, a moraće da ih bude iako ih vi ne želite, ili će biti vanredni, a ne verujem da možete da dočekate redovne, da ostavite svoje ljude na svim mestima, pa čak i one koji obezbeđuju ambasade, čak i one koji tamo šifruju poruke, čak i one koji prisluškuju razgovore, kako biste novu vlast, koju će takođe izabrati građani Srbije, narod, sprečili da svoj posao obavlja kako treba. Ovo je član na kome se oslikava shvatanje demokratije, shvatanje države, shvatanje državnih interesa. Ovo je član u kome DS kaže da je viša, da je iznad države, da je izvan države. To sam u svom životu do sada viđao kod pojedinaca, a evo sada i čitava jedna stranka institucionalno traži da se postavi iznad države. Jer, ako vi zaposlite u sva ministarstva svoje ljude, do kakve to promene vlasti može da dođe? Vi ste navikli da se devet godina ne menja vlast i da vas nikada niko ne pita šta ste radili u prethodnom periodu. Došlo je vreme za promenu vlasti. Na svu sreću, postoji SNS koja može da vas pobedi. Inače, ovi koji se hvale da će doći na vlast mogu i dalje da se hvale, a vama da pomažu da popravljate jedan zakon koji vama, u stvari, daje ogromna prava. Mi za ovaj amandman glasamo, a za amandmane ostalih poslanika na ovaj član, izuzev za amandman poslanika Mladena Grujića, nećemo da glasamo zato što nije u skladu sa našim shvatanjem interesa države.
Hvala. Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 104 – dostojanstvo Narodne skupštine. Očito je da su neki krenuli da koriste onaj lek koji su Turci doneli ovde u Srbiju, ali izgleda da su pojačali dozu, da su se predozirali. Kako vidim, završiće oni u Crnoj Reci kod gospodina Peranovića, pa će im se posle jedno tri-četiri lopate verovatno neke stvari razbistriti.
Nema povrede člana 104. Gospodin Zoran Krasić želi reč. Prvo gospođa Đerić? Hvala, izvolite.
Gospodin Mladen Grujić je u ime poslaničke grupe Nova Srbija podneo amandman na član 3. kojim je tražio da se ovaj predloženi član zakona briše, pre svega jer je u suprotnosti sa Zakonom o državnim službenicima. Ne može se jednim zakonom drugi zakon staviti iznad svih zakona, odnosno jedan ministar staviti iznad svih zakona u državi i dati mu ovlašćenja kojima će se omogućiti da za njega zakoni ili bar neki zakoni ili delovi zakona ne važe. Niko ne može biti izuzet od zakona koji se donesu u državi. Naprotiv, prvi ljudi u državi moraju najozbiljnije da se pridržavaju zakona. Kako bi glasila i kako će verovatno glasiti ta usvojena promena u tekstu Zakona o spoljnim poslovima? ''Ministar može bez sprovođenja internog i javnog konkursa doneti rešenje o prijemu drugih lica u radni odnos na određeno vreme - do četiri godine, radi obavljanja odgovarajućih poslova u diplomatsko-konzularnom predstavništvu. Broj zaposlenih koji zasnuju radni odnos u skladu sa stavom 2. ovog člana ne može preći 5% od ukupnog broja sistematizovanih radnih mesta u diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Zaposlenom iz stava 2. ovog člana koji, za vreme trajanja radnog odnosa u Ministarstvu, odsustvuje sa rada kod poslodavca kod koga je bio u radnom odnosu miruju prava i obaveze koje se kod tog poslodavca stiču na radu i po osnovu rada - saglasno zakonu kojim se uređuje rad. Pravo na mirovanje radnog odnosa ima i njegov supružnik dok sa njim boravi u inostranstvu." Diplomatija, koja je značajan predstavnik Srbije u svetu, poprilično je zamrla ovih godina za Srbiju. Ono što treba diplomate da rade, što su nekada radili i bili prepoznatljivi u svetu, ovih godina se radi samo u jednom ministarstvu i iz Kabineta predsednika Republike. Sve ingerencije ambasada su preuzela dva čoveka. Diplomatija postoji najverovatnije, a ovim članom će se to definitivno ozakoniti ako se usvoji, a verovatno će se usvojiti, da bude, u stvari, partijska diplomatija. Sigurno i nezadrživo idemo ka jednopartijskomsistemu, a svi jednopartijski sistemi vrlo dramatično završavaju. Nadamo se da će doći do nekog otrežnjenja pre bilo kakvog dramatičnog raspleta.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Smatram da je ovaj zakon izuzetno važan, bez obzira što ima samo nekoliko članova kojim se menjaju postojeće odredbe Zakona o spoljnim poslovima. Ovaj član je značajan pre svega zbog toga što nam pokazuje da mi, u stvari, ne znamo ko vodi diplomatiju ove države. Da otklonim neke zablude koje su se čule u dosadašnjoj raspravi. Već 30 i nešto godina supruge onih koji rade u diplomatsko-konzularnim predstavništvima naše države u inostranstvu imale su jedno od prava iz radnog odnosa, da im miruje radni odnos u Srbiji dok su sa suprugom u inostranstvu, a takođe su imale pravo da uplaćuju doprinose kako ne bi gubile radni staž. Međutim, ova izmena nije zbog toga učinjena, zato što to nije ni trebalo da se menja. Ova izmena se radi da bi se obezbedila pozicija onih koji kreiraju našu diplomatiju. Moram da skrenem pažnju javnosti na to da je nekada ministar inostranih poslova bio vicepremijer, da je bio upravo taj predstavnik ove države u inostranstvu, da niko iz ove države nije mogao da ode u inostranstvo i da zastupa navodno interese ove države, a da prethodno nije dobio nešto što se zove platforma, saglasnost ili uputstvo Ministarstva inostranih poslova i znalo se da, kada dolazi neko iz inostranstva, ako razgovara sa predsednikom države, predsednikom Vlade, obavezno razgovara i sa ministrom inostranih poslova. Sada, zahvaljujući propisima koji su doneti u poslednjih osam godina, imamo situaciju koja se može nazvati – svaka vaška obaška. Svako iz ministarstva može da razgovara i pregovara sa nekim svojim pandanom iz inostranstva. To je nešto neverovatno. Gde je tu jedinstvena državna politika? Samo da vas podsetim šta se desilo 2000. godine, kada je Goran Svilanović upao u Ministarstvo inostranih poslova. Tada su i sistem komunikacije između ambasada i Ministarstva inostranih poslova promenili, pa to nije išlo sa nekim šiframa, depešama, nego običnim faksovima. To je jedan od primera kako se urušavala naša diplomatija. Naravno, taj proces nije zaustavljen. Ovaj član, na koji se odnose ovi amandmani, značajan je zato što, mimo dosad poznatih standarda, ministar spoljnih poslova dobija, bukvalno rečeno, neograničeno diskreciono ovlašćenje. Takva vrsta diskrecionog ovlašćenja ne podleže nikakvoj kontroli, te zato mi za to ne možemo ni da glasamo. Jer, Ustav i zakon treba da budu sredstva ograničenja te vrste apsolutne diskrecije svakog pojedinca koji kao ovlašćeno službeno lice nastupa u ime nekog državnog organa. Ovde se uvodi nova kategorija, zapošljavanje na određeno vreme do 4 godine bez konkursa, a da se pri tom ne zna ni koji je kriterijum, niti da li je nastupila ta okolnost, apsolutno ništa što bi moglo da služi kao uslov za proveru da li je ministar prekoračio diskreciono ovlašćenje. Na ovaj način, ako se usvoji ovaj član ili, da budem precizniji, ukoliko se usvoji kompletan ovaj zakon, a svima je jasno da SRS neće da glasa za ovaj zakon, onda praktično niko ne može da kontroliše ministra da li je izvršio zloupotrebu službenog položaja, da li je prekoračio službena ovlašćenja. Ovo što se njemu daje su carska ovlašćenja. To su ovlašćenja koja imaju monarsi. Monarh može tako nešto da uradi. On je to postao činjenicom rođenja. Srbija je, hvala bogu, republika, pa svako od državnih službenika mora i svoje radne obaveze i svoja ovlašćenja da prilagodi onome što je napisano u Ustavu i onom što stoji kao ograničenje u nekom zakonu. Na kraju, da vam samo skrenem pažnju, gospođa Dragutinović kao ministar finansija jeste kompetentna za ovaj zakon, jer kompletna naša spoljna politika je politika zaduženja prema inostranstvu. Samo da vas podsetim, 1990. godine bivša SFRJ je dugovala 22 milijarde dolara, a po drugom proračunu je 30 milijardi dolara. Sada Republika Srbija, posle ovih skraćivanja (SRJ, Državna zajednica, pa sada Srbija, pa sada je oteto i Kosovo itd.) duguje 30 milijardi dolara. Eto šta su uspeli za ovih osam godina. Uspeli su da otpišu dobar deo duga prema Pariskom i Londonskom klubu, da ugase sve domaće banke i da povećaju dug na ono što je nekada bio dug bivše SFRJ, a usput su prodali sve što je moglo da se proda u ovoj zemlji i što je bilo atraktivno za inostranstvo. Tako da je gospođa Diana ovlašćena za ovakav zakon. Doduše, samo je godinu dana ministar finansija, ali znate ko je bio pre toga ministar finansija, današnji predsednik Vlade, pre njega ovaj ministar za regionalni razvoj koji želi da ubaci ekonomske savetnike u 20 i nešto ambasada Srbije u inostranstvu. Ovo što vi predlažete da se promeni nije interes Republike Srbije, nije interes građana Republike Srbije. Kakvi su efekti tih vaših diplomatskih napora u inostranstvu? Efekat je da se prvo poseti Rolan Garos, pa onda Jelisejska palata. Zašto? U vreme svetske finansijske krize, koja drma Srbijom već devet godina, mi ne možemo da svrtimo predsednika Republike Srbije da bude na Andrićevom vencu dva dana. I zato izmišlja bombaše, zato izmišlja nešto, samo da bi putovao po inostranstvu. Građani Srbije nepogrešivo znaju - čim je Boris Tadić van zemlje, nešto se krupno priprema u zemlji. Samo da vas podsetim, prošle godine kada su oni na KiM proglasili nezavisnost, on je našao da ide kod prijatelja u Rumuniju, pa je jedan poginuo ispred Američke ambasade. Uvek kad je prpa, njega nema u zemlji. Slika se u inostranstvu kao veliki državnik, kao da njega bog zna šta nešto uvažavaju u tom inostranstvu, a nijedan naš interes nije uspeo da zaštiti, nijedan naš interes nije mogao da se ostvari. Zato pozivam sve poslanike da u Danu za glasanje glasaju protiv ovog zakona ili, još bolje, da ne uđu u salu kada se glasa, kako se ne bi obezbedio ni kvorum za izglasavanje jednog ovakvog zakona.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, po Poslovniku.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Zarad javnosti da kažem, mada su svi poslanici već dobili drugo po redu obaveštenje od strane Vlade, da će danas po ovom zakonu Vladu predstavljati Slobodan Milosavljević, ministar trgovine i usluga, jer gospođa Diana Dragutinović verovatno ima neka druga i važnija posla pa mora da ide, i to razumem, danas u popodnevnim satima očekujemo ovde celu Vladu. Očigledno je da možda nećemo videti nikog od ministara, jer poslednji četvrtak je određen, imamo dva-tri sata da im postavimo određena pitanja. Ovo govorim zbog toga što je nečuveno, s obzirom na to da se radi o veoma važnom zakonu, po našem mišljenju, veoma važnoj oblasti, mogao je predsednik Vlade da se pojavi, ne bi mu pala kruna s glave, s obzirom da je ministar inostranih poslova odsutan. To bi pokazalo da Vlada Srbije poštuje ovu Narodnu skupštinu, ali pošto svi rade na tome da se potpuno degradira ova institucija, u tome očigledno prednjači sama Vlada, a onda svi oni koje Vlada kontroliše. Zahvaljujem.
Niste se pozvali ni na jedan član Poslovnika. Nema povrede Poslovnika. Molim vas da ne zloupotrebljavate pravo koje Poslovnik dozvoljava u reklamiranju povrede. Reč ima gospodin Tomislav Nikolić.
Imam repliku, gospodine predsedavajući, pošto je moja diskusija pogrešno shvaćena, ali moram da priznam da pojedini poslanici koji pogrešno javno shvataju moju diskusiju, vrlo je lepo prepričavaju i zahvalan sam im na tome. Ako već prepričavate moju diskusiju, nemojte da napadate svoje amandmane. Nisam rekao da ovaj zakon ukida pravo supružnika koje je predviđeno u svim diplomatijama u svetu. To poslanička grupa SRS amandmanom želi da ukine to pravo supružniku. Dakle, gospodin Krasić bi trebalo pažljivije da prati sednicu ili barem da pročita ono što je podnela njegova poslanička grupa. Postoji amandman Gordane Pop-Lazić koji traži da se izbriše deo o tome da supružnici lica zaposlenih u DKP, koja budu poslata na rad u ta predstavništva, uživaju pravo na mirovanje radnog odnosa. Znači, kada slušate i prepričavate ono što govorim, što je jako dobro i što je dobra navika, slušajte sve do kraja.
Zahvaljujem. Gospođo Pop-Lazić, niste zadovoljni mojim objašnjenjem?
Nisam zadovoljna vašim objašnjenjem. Propustila sam da kažem da je u pitanju povreda člana 104, ali to se podrazumeva i zaista mislim da bi kao potpredsednik Skupštine trebalo da podržite poslanike koji reklamiraju ovaj član Poslovnika kada je Vlada u pitanju. Jer, ona je ta koja je birana od strane poslanika, nismo mi birani od strane Vlade. Dakle, založite se i vi za dostojanstvo Narodne skupštine.
Apsolutno podržavam svakog narodnog poslanika u onolikoj meri koliko se pridržava Poslovnika. Nije povređen član 104. Niste imali pravo čak ni da ga reklamirate jer je on već u više navrata reklamiran. Ako niste zadovoljni ovim što sam vam rekao, Skupština će se u Danu za glasanje izjasniti o povredi. Hvala. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Nikola Lazić, Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Vlada je prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Donka Banović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Smatram da imam pravo na ova dva minuta za obrazlaganje amandmana bez obzira na to što ga je Vlada prihvatila zato što Skupština nema mišljenje odgovarajućeg odbora, odnosno nemamo mišljenje Odbora za spoljne poslove. Sumnjičava sam jer, ako bude mišljenja Odbora za spoljne poslove, koji se očigledno neće nikad ni održati pa ga nećemo ni dobiti, ali u slučaju da se održi, onda ne znam kako će narodni poslanici glasati, da li će glasati po mišljenju Vlade ili po tom mišljenju Odbora. Uglavnom, član 3. menja član 42. postojećeg Zakona o spoljnim poslovima i tu se, između ostalog, utvrđuje mogućnost ministra spoljnih poslova da bez sprovođenja konkursa može primiti u radni odnos na određeno vreme 5% zaposlenih u trajanju od četiri godine. Već je neko spomenuo, mi ni do dana današnjeg ne znamo koliko je tih 5%. Dakle, da bismo mogli da odredimo koliko je tih 5%, pre toga bi nam bio potreban podatak koliko ima ukupno zaposlenih u diplomatsko-konzularnim predstavništvima. To može da bude 20 ljudi, može da bude i 120 ili 1020 ljudi. To je prvi problem. Drugi problem je što je ovo neka vrsta lex specialisa, ili u prevodu nekakav specijalni zakon i specijalni član. Zašto? Neko ko je već zaposlen negde na neodređeno vreme može na ovaj način da sklopi drugi radni odnos na određeno vreme u Ministarstvu spoljnih poslova do četiri godine. Dakle, imate neke supergrađane u Srbiji. Nisu to građani prvog i drugog reda, nego su to ekstragrađani, supergrađani, koji mogu da imaju zasnovana istovremeno dva radna odnosa, prvi je taj na neodređeno vreme negde i drugi na određeno vreme u Ministarstvu spoljnih poslova. A podsećam vas da, po poslednjim podacima Nacionalne službe za zapošljavanje, u Srbiji imamo 20% građana koji su nezaposleni. Dakle, oni nemaju nijedno radno mesto, a ovde se pruža mogućnost nekim ljudima (opet kažem ne znam koji je to broj, to je možda i hiljadu građana), koji su supergrađani, da mogu da čuvaju radno mesto na neodređeno vreme, a mogu malo i da odu na izlet u Ministarstvo spoljnih poslova jer žele da se oprobaju u diplomatiji, pa ako im se to ne dopadne, mogu lagodno da se vrate na svoje staro radno mesto. Podsetiću vas, svi imate u svojim gradovima i osnovne i srednje škole, znate kako se biraju direktori tih ustanova. Raspiše se konkurs, pa se onda školski odbor izjašnjava, a uzima se u obzir i mišljenje nastavničkog veća, dakle, tu ima jedna vrlo složena i ozbiljna procedura. U 99% slučajeva za direktore u osnovnim i srednjim školama se biraju osobe iz redova nastavnika. Izabere se nastavnik koji četiri godine obavlja funkciju direktora, i to za platu koja je veća, recimo, 20% od osnovne plate profesora. Taj čovek mora da raspiše konkurs za svoje staro radno mesto. Dakle, ako je bio profesor srpskog jezika, mora da primi u stalni radni odnos, znači na neodređeno vreme, novog profesora srpskog jezika, a on posle četiri godine ostaje bez posla. Ako ne postoje časovi, on se ne može vratiti na svoje staro radno mesto. Neko ko obavlja možda mnogo odgovorniji posao od onog što će obavljati ovi ljudi za koje ni ne znamo šta će raditi u DKP, jer mi to iz ovog zakona ne vidimo, direktori škola, koji, naglašavam, obavljaju mnogo važniju i mnogo odgovorniju funkciju u ovoj zemlji, posle četiri godine direktorovanja, odnosno obavljanja funkcije direktora, mogu da ostanu bez radnog mesta. Ti ljudi svesno ulaze u rizik zato što žele nešto da poboljšaju u svojoj školskoj ustanovi iako posle četiri godine mogu da ostanu bez posla. A mi ovde govorimo o možda 1.000 ljudi koji istovremeno imaju zasnovana dva radna odnosa. Ovo ne samo da krši Zakon o radnim odnosima, nego ova odredba treba, gospodo, da ide i na Ustavni sud, da vidimo da li je ovo uopšte u skladu sa nekim zakonom u ovoj zemlji ili je ovo jedan strašan lex specialis. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Evo, gospodine Novakoviću, kao što smo i rekli, vidite koliko je ovo važan zakon, promenio se i ovlašćeni predstavnik Vlade. Kao u hokeju, samo je falio još bodiček, onaj udarac. Sada je došao gospodin Milosavljević. On stvarno ima diplomatskog iskustva. Krajem 2001. godine je vodio Zorana Đinđića u Dubai na doček Nove godine, pa tamo našli jednog poslovnog partnera, uslikali se i onda rekli - epohalni rezultati, diplomatska saradnja, velika pobeda, uskoro će iz Dubaija velika sredstva da dođu u Srbiju. Od toga je ostalo samo sećanje na lepo provedenu Novu godinu. Nego, nisam se javio zbog toga. Malopre sam bio odsutan zato što je neki prozor landarao ovde u hodniku, pa sam išao da ga zatvorim da bi bio neki red u sali, da bismo mogli da se čujemo. Gospodine Novakoviću, trebalo bi da Vladu upozorite da, kada predlaže neke izmene i dopune nekog zakona, ipak malo pogledaju u knjige. Znate, što se tiče diplomatije, napisani su tomovi i tomovi knjiga. Imali smo i imamo velikog stručnjaka za diplomatiju, gospođu Smilju Avramov, koja je držala diplomatsku školu i u inostranstvu i učila strane diplomate kako se obavlja taj posao. Naša javnost mora da shvati koliko je devalvirana naša diplomatska služba za proteklih osam-devet godina. To je strašno. Diplomatijom se bavi svako. I onaj ko je više proveo ispod šljive nego što je držao knjigu u ruci ili, kad je držao knjigu u ruci, naišao je na dlaku, pa mu se smučila knjiga, pa je više ne uzima u ruke. Molim vas, postoje neki principi, postoje neka pravila, postoji nešto što mora da se poštuje, počevši od diplomatskog protokola, pa nadalje. Ova odredba kojom se daju ovakva diskreciona ovlašćenja ministru spoljnih poslova je nešto što je nezabeleženo, nešto što nema ni u udžbenicima. Nigde tako nešto nije napisano. Naravno da iza toga stoji neki uskostranački politički interes. On se zasniva na principu udomljavanja. Pre svega, udomljavanja. Setite se da je pomoćnik ministra inostranih poslova nekada bio profesor solfeđa. A znate zašto je bio profesor solfeđa u diplomatiji? Zato što je Zoran Đinđić rekao - ako je mogla da savlada solfeđo i da bude toliko uporna, verovatno će da savlada i poslove diplomatije. Molim vas, kakav je to kriterijum? To treba da budu ljudi koji predstavljaju ovu državu i štite interese ove države u inostranstvu. Mogao bih da vam navodim i primere nekih naših ambasadora koji su svojski štitili interese Republike Srbije u inostranstvu i starali se o građanima Srbije i državljanima Republike Srbije kad se nađu u inostranstvu, čak se i lično angažovali da pomognu građanima. Ali, ovde ne pričamo o tome. Ovde pričamo, kroz ovaj zakon, kroz ovaj član i kroz ove amandmane, o jednoj vrsti zloupotrebe, koja se legalizuje usvajajući ovaj zakon. I mi smo protiv toga. Mi smo protiv svojevrsne legalizacije nečega što, moram da vam kažem, nema čak ni u udžbenicima. Zato je potrebno u životu da se znanje stiče preko knjiga, a ne - rekao mi jedan čovek, kao što smo imali prilike da gledamo u Haškom tribunalu, gde se pojavljuje svedok veštak, pa kaže - rekao mi jedan čovek da je njemu rekao jedan student u Beogradu. Je li to ozbiljno? Nije ozbiljno. Ne može znanje da se stiče preko interneta i preko televizije. Ne, mora preko knjiga da se uzme, bez obzira da li ima dlaka u knjizi - pomeri se dlaka pa se čita knjiga do kraja. U tom smislu mi i diskutujemo. Ponavljam, nećemo biti ovde tog dana kada se glasa o ovom predlogu zakona i na taj način ćemo javnosti da pokažemo da ne želimo ni fizički da stvorimo utisak kod nekoga da saučestvujemo u ovome što se radi. Od ovoga neće biti nikakve koristi, biće samo štete. Jer je naša diplomatska služba, znate i sami, u velikim problemima. Samo da vas podsetim, ministar ne vraća na posao one ljude koji su dobili sudski spor da se vrate na posao, kao što ne vraća ili ne poštuje odluke suda ni guverner Narodne banke, ni druga ministarstva, ni drugi ministri. To mora da se prekine. Mora da zavlada princip legaliteta. Moraju Ustav i zakon da budu okvir u kome treba da se ponašaju državni funkcioneri. Ali ako vi u zakonu date ovako široka vrata kao što dajete sada ministru spoljnih poslova, onda mi, suštinski, nemamo zakon. Onda je moguće da se taj zakon svede samo na jedan član - biće onako kako ministar odluči. A koji su kriterijumi? Moram da vam skrenem pažnju, postoje neki standardi (da vas podsetim) iz Saveta Evrope, koji kažu kada se koja mera može primeniti, da mora zakonom sve da bude propisano, da to odgovara demokratskom društvu i da postoje neki opravdani razlozi. Ovde imamo klasičan primer apsolutne samovolje. Mi smo protiv toga da državni službenik poseduje tu vrstu samovolje.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Reč ima gospođa Radeta.
Gospodine ministre trgovine i usluga, žao mi je što vas je predsednik Vlade odredio da budete kurir ministru spoljnih poslova, ali moraćete da mu prenesete neke poruke odavde. Jer, član 3. na koji sam podnela amandman odnosi se bukvalno na ministra. Dakle ne na Vladu, ne na bilo koji organ, ne na Ministarstvo, nego na ministra. Zato očekujem da ćete da ispunite tu svoju kurirsku obavezu i da ćete ministru, kad se vrati sa tenisa, da kažete koje su primedbe poslanika na predlog ovog zakona. Kada je u pitanju član 3. stav 1, na koji sam podnela amandman u ime poslaničke grupe SRS, moram da kažem, pre svega radi nekih koji su ovde, očigledno neuki i nedovoljno obrazovani, komentarisali ovaj amandman nazivajući ga besmislenim, da on i te kako ima smisla, zato što svuda u svetu, u svim zemljama sveta, ministri spoljnih poslova imaju određena ovlašćenja, koja su postojala i u članu 42. sadašnjeg zakona čije izmene se ovde predlažu, ali je pitanje na koji način se to radi, ko to kontroliše i u kojem obimu ministar to može da radi. Suštinski problem ovog ministarstva i ovog zakona jeste diktatura koja je uvedena u Srbiji i partijska država na svim nivoima i u svim segmentima. To što će ministar Jeremić, jer je sad on taj ministar, da bira neke saradnike van konkursa neće imati nikakve razlike u odnosu na to što će Mlađan Dinkić i Ivica Dačić da biraju u DKP svoje saradnike na osnovu konkursa. I oni će da biraju svoje stranačke kadrove, kao što će on ovde da bira svoje stranačke kadrove. To je suštinski problem. Takođe bih skrenula pažnju na, to je bilo još poodavno, jedan deo diskusije tog istog poslanika, takozvanog poslanika, koji je pokušao da skrene pažnju da su problemi KiM najvažniji i da ne treba da se raspravlja o ovom zakonu dok postoje ti problemi. Tačno je, problemi koji postojena KiM jesu najvažniji problemi u Srbiji, ali to nikako ne bi mogao da govori neko ko je u februaru rekao da Euleks nije dobro rešenje, ali da ne sme mnogo protiv toga da se priča jer iza Euleksa stoji SAD. Sada, gospodine, ne znam više kome da se obraćam jer ne smatram da ste kompetentni za ovo, ali, evo, narodne poslanike i javnost Srbije podsećam na period kada je Goran Svilanović bio ministar spoljnih poslova, kada je iz tog ministarstva otpustio 500 ljudi koji su bili i stručno i iskustveno obrazovani za te poslove. Tada je Goran Svilanović rekao da on zna da su ti ljudi i stručni i da imaju iskustva u diplomatiji, ali da se on ne brine za njih upravo iz tog razloga, što će oni da se snađu i negde se lako zaposle. Ne znam da li je mislio da će možda da se zaposle u ministarstvu spoljnih poslova Albanije, Hrvatske... Gde će, ako ih je on isterao iz našeg? Želim samo takođe nešto da poručim našem Ministarstvu spoljnih poslova da postoji jedan problem o kojem nikad ovde nije govoreno, niti uopšte na nivou države. Problem se odnosi na imovinu ljudi koji su državljani neke od članica SFRJ. S obzirom da je država Srbija pravni sledbenik SFRJ, bilo bi interesantno i neophodno da se preko UN ustanovi, da se inicira od strane srpske vlade i srpskog ministarstva međunarodna obaveza. Kada se desi da umre, recimo, u Nemačkoj, Čikagu itd. neko ko je rođen na teritoriji Republike Srpske Krajine, ako nema naslednika u tom inostranstvu gde je živeo i umro, onda država u kojoj je umro takav građanin obaveštava sadašnju Republiku Hrvatsku i tamo mu traže naslednike. Ako ih nema u Hrvatskoj, onda Republika Hrvatska postaje vlasnik te zaostavštine. Mislimo da treba da se insistira da se upravo Srbija, pre svega kao pravni sledbenik SFRJ, a s druge strane je logično da neko ko je iz Republike Srpske Krajine, a umre negde u inostranstvu, ima naslednike i srodnike na teritoriji Srbije, pa bih molila da se na ovu temu porazgovara i da naše ministarstvo interveniše da ovo postane međunarodna obaveza.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Tomislav Nikolić.
Samo kratko, ovom poslaniku briljantnog uma da kažem da Srbija nije pravni sledbenik SFRJ.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? Gospođo Vjerice Radeta, izvolite.
Samo jednu rečenicu da kažem nekome ko zaista još mora da uči i da čita, najpre da čita, pa da uči. Posle SFRJ postojala je SRJ kao pravni sledbenik, zatim Državna zajednica Srbije i Crne Gore kao pravni sledbenik i na kraju, kao pravni sledbenik svih njih, posredno od SFRJ pa nadalje, jeste država Republika Srbija.
Gospodin Tomislav Nikolić.
Zaista me interesuje gde je ovaj briljantni um pročitao da je Srbija nasledila SFRJ. Zaista bih voleo da mi to objasni, pošto sam ja neobavešten i samo čitam knjige, ne obaveštavam se isključivo u telefonskim razgovorima sa predsednikom stranke. Dakle, kada je to Srbija postala pravni sledbenik SFRJ?
Gospodin Martinović želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću ovom poslaniku, koji očigledno ima averziju prema knjigama i nauci, da odgovorim gde to piše. Piše u knjizi Slobodana Jovanovića "O državi. Osnovi jedne pravne teorije". Evo šta kaže Slobodan Jovanović o tome šta je država na spoljnopolitičkom planu – država je jedna serija međunarodnih ugovora. Srbija je nasledila sve međunarodne ugovore koje je potpisala, zaključila, odnosno ratifikovala SFRJ, kao što je SFRJ nasledila sve ugovore, sva međunarodna ugovorna prava i obaveze Kraljevine Jugoslavije, a Kraljevina Jugoslavija Kraljevine Srbije. Da je to tako, potvrđuje i činjenica da Srbija, dakle nezavisna Republika Srbija od 2006. godine, ne mora da zaključuje nove međunarodne ugovore sa državama sa kojima je međunarodne ugovore već zaključila ili SFRJ ili Kraljevina Jugoslavija ili Kraljevina Srbija. I time se dokazuje činjenica, vrlo važna za srpsku državnost, da državnost Kraljevine, odnosno pre toga Kneževine Srbije nije nikada prestala, posebno na međunarodnom planu. Nas i danas obavezuju ugovori koje je, recimo, zaključila prva vlada Nikole Pašića krajem 19. veka. Svojevremeno je obeležavano preko stotinu godina održavanja poštanskih veza između Srbije i SAD, ali ne tako što su Slobodan Milošević ili Josip Broz zaključili ugovore sa SAD, nego je to uradila upravo prva vlada Nikole Pašića u poslednjoj deceniji 19. veka. Ako pogledate taj ugovor, on se zove Ugovor između Kraljevine Srbije i Unije severnoameričkih država (tako su tadašnji srpski pravnici nazivali SAD). Dakle, ova Republika Srbija apsolutno jeste naslednik na spoljnopolitičkom planu ne samo SFRJ, nego i Kraljevine Jugoslavije i Kraljevine Srbije.
Ovo će se pretvoriti u internu edukaciju, ali to je na račun vremena vaših poslaničkih grupa i očigledno govori o potrebi da komunicirate i dalje. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Srbija je pravni sledbenik isključivo one države koju je Koštunica prijavio 2001. godine da bude članica UN. Nismo preneli kontinuitet članstva UN, a po tom osnovu se pravno sledbeništvo sprovodi. Dakle, pojedinačni ugovori, koje su sklapale sve te države koje pominjete, mogu da važe ili ne važe, ali jednu stvar zaboravljate - mi smo potpuno nova država, nastala onog časa kada smo zatražili prijem u članstvo UN.
Reč ima najpre gospodin Martinović, a zatim gospođa Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, šteta je što nije živ Slobodan Jovanović. Da je živ, verovatno bi naučio nešto što on, kao najveći srpski pravnik, nije znao. Ponavljam ono što je on rekao, ne želim da ja budem autor te ideje. Ponavljam, autor te ideje o kontinuitetu državne vlasti je Slobodan Jovanović, čovek koji je bio najveći ne samo srpski pravni teoretičar, nego verovatno jedan od najvećih intelektualaca svih vremena, čovek koji je završio Pravni fakultet u Minhenu, u Nemačkoj, koji je govorio nekoliko svetskih jezika. Njegova je teorija o tome šta je država, kako država istupa na unutrašnjem i spoljnopolitičkom planu, šta je državna vlast i kontinuitet državne vlasti, i mislim da niko bolje od njega to nije uspeo da definiše. Sa ovom mojom skromnom pameću samo ću pokušati da ponovim ono što je rekao čovek koji je bio daleko pametniji od mene, dakle Slobodan Jovanović. Država, kaže on,ima dva lica, jedno je unutrašnje, a drugo je spoljašnje. Jedna država može da bude nova u unutrašnjem smislu, a stara na spoljnopolitičkom planu. Kada država donese novi ustav, kojim prekine kontinuitet sa prethodnom tradicijom ustavnosti, onda je ona nova država, ali na spoljnopolitičkom planu to i dalje ostaje ona stara država, jer država svoju volju na spoljnopolitičkom planu izražava isključivo tako što sa stranim državama zaključuje odgovarajuće međunarodne ugovore. Ako država nije prekinula te ugovorne odnose sa stranim državama, to znači da njena volja i dalje važi. Ni Republika Srbija, ova sadašnja Republika Srbija, ni SRJ, nikada nisu prekinule svoje međunarodne ugovore sa nekom stranom državom, kao što ni SFRJ, iako je na unutrašnjem planu potpuno prekinula ideološki, politički, pravni i socijalni, svaki mogući kontinuitet sa Kraljevinom Srbijom, pre svega iz ideoloških razloga, ali nikome nije palo na pamet u toj SFRJ da raskida međunarodne ugovore koje je zaključila ili Kraljevina Jugoslavija ili Kraljevina Srbija. Podsećam ponovo, nas, ovu sada Republiku Srbiju, na početku 21. veka, između ostalog, obavezuju međunarodni ugovori koje su neke od prethodnih srpskih vlada zaključile još krajem 19. veka. Time se dokazuje kontinuitet srpske državnosti. I uopšte ne znam zašto prethodni govornik insistira na tom prekidu državnosti. To nije dnevnopolitičko pitanje, to je suštinski državotvorno pitanje. Svi srpski pravni teoretičari su se trudili da dokažu kontinuitet srpske državnosti. Mi se sada trudimo da dokažemo - evo, ja se pozivam na Slobodana Jovanovića, ako neko ima neki bolji primer neka kaže - da postoji kontinuitet sadašnje Republike Srbije sa onom Srbijom iz 19. veka. Taj kontinuitet srpske državnosti nije prekidan na spoljnopolitičkom planu, ponavljam, od 19. veka do danas. Jeste na unutrašnjem planu, menjali su se politički sistemi, donosili se i ukidali ustavi, menjali se svojinski odnosi, ali na spoljnopolitičkom planu ona država koja je postojala u 19. veku najpre kao Kneževina, a onda od 1882. godine kao Kraljevina Srbija, nikada nije prestala da postoji. Ima čak i teoretičara koji dokazuju da nikada nije prestala da postoji ni državnost nemanjićke Srbije, ali to bi već zahtevalo više vremena. Dakle, apsolutno nije prekidan kontinuitet srpske državnosti na spoljnopolitičkom planu. Svi međunarodni ugovori koji su obavezivali vladu Nikole Pašića i danas obavezuju vladu Mirka Cvetkovića. Potpuno je van svake sumnje da taj kontinuitet državotvornosti, kada je reč o Srbiji, i te kako postoji.
Gospođa Pop-Lazić ima reč.
Dozvolite, gospođo predsedavajuća, bez namere da ulazim u polemiku, jer je očigledno da druga strana nije dorasla za polemiku, ali zbog javnosti moramo da istaknemo neke važne činjenice, barem one vezane za UN. Činjenica je da nikada nismo prestali da budemo članica UN, samo nam je bila suspendovana stolica u UN i to je ono što je fakt. Drugo, da je Slobodan Jovanović sve merio prema UN, nije mogao da meri, jer UN u to vreme nisu ni postojale. Njegovo naučno delo, na sreću, danas još uvek nije niko, barem iz naučnih krugova, stavio pod znak pitanja, pa ne verujem ni da će se ovde među nas 250 naći neko ko će to moći da uradi. Dakle, nesporne činjenice su one koje je moj kolega upravo pre mene istakao i samo zarad javnosti smo oduzeli ovoliko vremena i skrenuli malo s teme, mada je to posredno i vezano za Ministarstvo spoljnih poslova.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Tomislav Nikolić. Izvolite.
Oduzeću samo 15 sekundi vremena. Srbija je jedna od najmlađih članica UN i to članstvo vuče iz kontinuiteta sa SRJ. Svi smo mi govorili da nam nikada nije prestalo članstvo u UN, ali je predsednik SRJ, ne vodeći računa da je trebalo da to uradi Vlada SRJ, podneo zahtev UN za prijem SRJ u članstvo. Taj zahtev je prihvaćen i tako je SRJ, čiji smo zaista pravni sledbenik, preko Srbije i Crne Gore, postala član UN. Možemo mi da govorimo šta nam je milo. Što je babi milo, to joj se i snilo. Da nije bilo te ogromne greške DOS-a i predsednika SRJ, mogli biste pravnoteoretski da govorite o kontinuitetu i sa Nemanjićima. Ali, Srbija je sama prekinula svoj kontinuitet. To čak nije uradio niko iz Crne Gore, to je uradio predsednik SRJ i Srbije, podnošenjem zahteva da Srbija bude član UN, mimo volje nekih političkih stranaka, ali uz volju tada vladajuće većine koja je imala oko 170 poslanika u Skupštini Srbije.
Gospodin Aleksandar Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista mi nije jasno zbog čega se insistira na tom prekidu kontinuiteta države Srbije. Dakle, jedna država ne prestaje da bude država i njene međunarodne obaveze ne prestaju da postoje činjenicom da li je ta država član UN ili nije član UN. UN su jedna, doduše, globalna i univerzalna međunarodna organizacija, ali država ne prestaje da postoji samom činjenicom da je suspendovana iz UN. Jer, ako bismo zauzeli takav stav, onda Švajcarska nije država jer nije članica UN. Ne znam da li ima ijednog pravnika koji bi potvrdio da Švajcarska nije država i da su njene međunarodne obaveze nepostojeće i da nema kontinuiteta švajcarske državne vlasti zbog činjenica da ona nije član UN. Dakle, to jedno sa drugim apsolutno nema nikakve veze. Ponovo ću se pozvati na Slobodana Jovanovića, koji je rekao da na činjenicu da li postoji neka država ili ne postoji ne utiče to da li je tu državu priznala neka druga država. Dakle, država postoji i bez obzira na to da li je priznata u međunarodnoj zajednici ili ne ako ima tri elementa - ako ima suverenu vlast, ako ima narod i ako ima teritoriju. To su obeležja države. Potpuno je nebitno da li je Srbija član UN, suspendovana, da li je član ove ili one međunarodne organizacije. Državnost Srbije na spoljnopolitičkom planu, ponavljam opet, zaista ne znam šta nije jasno, postoji, i ta državnost nije prekidana ni u periodu od 1992. do 2002. godine, kada je Srbija bila suspendovana, odnosno članstvo SRJ je bilo suspendovano u UN. To ni na koji način nije dovelo u pitanje kontinuitet Srbije i kontinuitet njenih međunarodnih prava i obaveza.
Po amandmanu se javio gospodin Tomislav Nikolić.
Samo još jednu stvar da ne zaboravite, gospodine Martinoviću. Svu svoju borbu za KiM zasnivamo na tome da ne bude primljeno u UN. Ako mi kažete da je Švajcarska država iako nije u UN, neko ciničan i zlurad mogao bi da vam kaže da to isto tvrdite i za KiM. Manite se više toga, gospodine Martinoviću. Od članstva u UN zavisi da li država postoji ili ne i mi na vetu Rusije i Kine zasnivamo to da ne postoji KiM. Inače, ako biste se na ovaj način pitali vi i predsednik vaše stranke, koji je rekao da je to već izgubljeno, onda bismo morali da priznamo da KiM postoji kao država.
Gospodin Martinović.
Ako bih mogao samo da dobijem pravo na repliku, pomenut sam.
Ne može. Sve je bilo jasno i bez uvrede. Vi već dugo iskazujete potrebu da komunicirate, ali to se može i van ove sale. Vaša komunikacija je moguća i na drugom mestu jer kroz pravo na repliku iznosite svoje stavove, sučeljavate se. Nema osnova za repliku.
Javljam se onda, ako mogu, po amandmanu.
Može. Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, nikada nisam rekao, pogotovo ne danas, da se mi odričemo borbe za KiM, niti sam izustio reči KiM kada sam pokušao da obrazložim postojanje srpske države na spoljnopolitičkom planu. Očigledno je da me je gospodin Tomislav Nikolić nije dobro razumeo. Ono što je meni zaista neshvatljivo jeste da on, izgleda, zaista ne poznaje našu blisku prošlost. Mi se pozivamo, kada govorimo da je KiM u sastavu Srbije, pre svega, na Ustav Srbije, i ovaj iz 2006. i onaj iz 1990. godine, ali se pozivamo i na Rezoluciju Saveta bezbednosti UN 1244, koja je doneta u junu 1999. godine, u vreme kad je SRJ formalno bila suspendovana iz sistema UN. Mi nismo bili izbačeni iz UN, nego je samo naše članstvo privremeno zamrznuto jer se nije znalo u Međunarodnoj zajednici, imajući u vidu stav Badinterove komisije iz 1991. godine, šta je u stvari Savezna Republika Jugoslavija. Ali, da ne otvaramo to pitanje. Dakle, SRS se apsolutno zalaže za očuvanje KiM u sastavu Srbije. Mene gospodin Tomislav Nikolić izgleda uopšte nije razumeo. Čim se pomene Slobodan Jovanović i čim se spomenu neke pravne teorije u koje se on ne razume, on sve pomeša i pobrka. Ali ono što mi je takođe čudno, to je da on kaže - za sve je kriv Vojislav Koštunica, pogrešio je, a pre nekoliko dana tom istom Vojislavu Koštunici nudi da se napravi koncentraciona vlada. To je prosto neverovatno.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Izvolite.
Ja sam se, gospođo predsedavajuća, pre toga prijavila, kao što ste mogli da vidite, po Poslovniku. Dakle, molim vas, prvo to, pa ću onda posle preći na svoj amandman. Želela sam da vas, kao zamenik šefa poslaničke grupe SRS, ipak opomenem da malo pomnije slušate govornike, jer član 101. je apsolutno omogućavao gospodinu Martinoviću repliku na izlaganje gospodina Nikolića.Zbog čega? Prvo, radi se o veoma osetljivoj i važnoj temi. Pogrešno je protumačen, zlonamerno je pogrešno protumačen, i bilo je neophodno da se replicira na njegovo izlaganje. Član 101. upravo i govori o tome da kada se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku, vi možete da protumačite da to nije uvredljivo, ali ne samo lično uvredljivo, uvredljivo u odnosu na stav koji zastupa poslanik, a koji je pogrešno protumačen. Dakle, jeste da je bilo diskusije između gospode Martinovića i Nikolića, ali ovog puta, kada je bio direktno spomenut imenom i prezimenom, i kada se radilo o KiM i, naravno, zlonamerno protumačeno da je status KiM isti kao i status Švajcarske, zbog onoga zbog čega je Martinović i poredio te dve, ovu priznatu državu i ovu koja nije suverena država i koja nema taj osnovni element državnosti, vi niste omogućili repliku. Zbog toga vas molim, zaista, da budete malo korektniji prema poslaničkoj grupi SRS. Mislim da mi zaista ne zaslužujemo to sa vaše strane.
Gospođo Pop-Lazić, diskreciono pravo predsedavajućeg je da ocenjuje da li ima osnove za repliku. Ovo je bilo više političko nadmudrivanje nego razgovor na aktuelnu temu, no, svejedno, to sam dopustila jer sam se složila sa vama da ima indirektne veze sa tačkom dnevnog reda. Dakle, ja bih neprestano morala davati pravo na repliku i jednom i drugom, i tumačiti šta bi bilo kad bi bilo, a to nije uloga predsedavajućeg. Ako mislite da je povređen član koji ste naveli, predlažem da se u Danu za glasanje Skupština izjasni o povredi Poslovnika. Da li želite? Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Za reč su se javili i gospodin Dejan Mirović i gospođa Pop-Lazić. Najpre reč ima gospođa Pop-Lazić. Izvolite.
Koristiću svoja dva minuta za ovaj amandman, s obzirom da je već bilo diskusije na ovu temu. Želim da kažem da smo u situaciji kad se država nalazi pred bankrotstvom, kada je država prezadužena sa nizom već donetih zakona koji nam nanose ogromnu ekonomsku i finansijsku štetu, pre svega mislim na SSP, kada smo proklamovali, kao država, mere štednje. Bez imalo želje da demagoški nastupim, u ime SRS podnela sam ovaj amandman iz razloga što smatram da u takvim uslovima, s obzirom da se ovde radi o onim ljudima koje ministar može bez sprovođenja internog i javnog konkursa da primi, praktično, u radni odnos na određeno vreme, da je takvih 5%, navodno, ukupno zaposlenih, da oni sami mogu da odsustvuju sa rada kod poslodavca kod koga su bili u radnom odnosu, da im miruju prava i obaveze, protiv čega nisam ništa ni imala, ali smatram da je pravo na mirovanje radnog odnosa takvih lica i za njihove supružnike u ovim uslovima dodatni trošak za državu i da je to previše. Recite mi, molim vas, da li radnik iz Crne Trave koji radi u Beogradu može da zatraži mirovanje radnog odnosa njegove supruge kako bi došla u Beograd da bude s njim? Radi se o licima koja imaju plate od 10.000 do 12.000 evra, pa mogu i da prošetaju, mogu i da plate avionsku kartu svojim suprugama ili porodici da ih vide. Prema tome, nije ovo nikakva demagogija, ne radi se ni o konzulima, ni o ambasadorima, radi se o zaposlenima u diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Otišlo se suviše široko, a priča se navodno o nekoj štednji. U ovim uslovima u kojima se država nalazi za nas je ovo mera štednje i neprihvatljivo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Dejan Mirović. Izvolite.
Dame i gospodo, amandman narodnog poslanika Gordane Pop-Lazić je podnet na član 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljnim poslovima. Dakle, amandman je u vezi sa izmenama člana 42. Zakona o spoljnim poslovima iz 2007. godine. Očigledno je da je predlagač zakona najviše pažnje posvetio izmenama člana 5. Zakona o spoljnim poslovima kao i člana 42. istog zakona. Naime, članom 5. se određuju poslovi Ministarstva i u njemu ima preko 10 tačaka. Član 42. je jedna vrsta nastavka ili dopune člana 5, jer on ima naslov: Posebne mere za unapređenje diplomatskog kadra. Takođe, član 42. se primenjuje, kako i piše u tekstu zakona, u izuzetnim slučajevima. U tom kontekstu, svrha ovog amandmana je ukazivanje na nelogičnosti koje, nažalost, nisu karakteristične samo za Ministarstvo spoljnih poslova. Dok čitava državna administracija, predstavnici vlasti od Vlade do predsednika Republike, neprestano govore o štednji i gde se ide toliko daleko da se govori o takvim stvarima kao što su zatvaranje prozora, rad električnih uređaja i slično, istovremeno vlast ne štedi na bitnim državnim i strateškim rashodima. Dakle, o onima koji se iskazuju stotinama miliona evra. Kada u praksi imate ovako apsurdnu situaciju, onda nema nikakvog smisla na štednju pozivati građane, kada sama država ne štedi. Smatramo da ozbiljna država mora da obezbedi, pre svega, sigurnost svojim građanima. Tek posle toga su, na drugom mestu, zaposleni u državnoj upravi, a na trećem mestu su oni ljudi koji se zapošljavaju u izuzetnim okolnostima, upravo oni o kojima se govori u članu 42. Zakona o spoljnim poslovima. To su prioriteti za SRS. To je i redosled koji treba da sledi svaka ozbiljna država. Dakle, treba istaći, pošto je ovde bilo dosta nejasnoća u vezi s ovim amandmanom, da se mi ne zalažemo ovim amandmanom da se ukine država ili da se ona svede na prosjački štap, niti njene institucije kao što je Ministarstvo spoljnih poslova, već upravo suprotno od onoga za šta se zalaže MMF sve zarad plaćanja spoljnog duga Republike Srbije. Nažalost, dame i gospodo, aktuelno državno rukovodstvo kao da nema hrabrosti da se suoči sa ovakvim problemima. Sledeći primer to jasno pokazuje. U načelnoj raspravi od pre nekoliko dana mi iz SRS smo kritikovali ministra, koji sada nije tu, zbog toga što je dozvolio da se rebalansom njegovo ministarstvo svede na 20% manje sredstava u odnosu na budžet usvojen u decembru 2008. godine. Predložili smo tada da se ta sredstva, za koja smo duboko ubeđeni da su potrebna Ministarstvu spoljnih poslova za normalno funkcionisanje, obezbede ne dodatnim oporezivanje građana, ili povećanjem PDV, za šta se zalaže MMF i njegovi sledbenici u sadašnjoj vladi i Narodnoj banci Srbije, već socijalno pravednim oporezivanjem najbogatijih trgovačkih monopolista, kao što je kompanija "Delta". Dakle, ako treba da biramo između normalnog funkcionisanja Ministarstva spoljnih poslova, i to u trenutku kada se zbog politike SAD forsiraju nova priznanja nezavisnosti tzv. Kosova, i oporezivanja trgovačkih monopolista kao što je kompanija „Delta“, čiji je, po javnom priznanju pi-ara te kompanije i direktora marketinga datom za jedan naš dnevni list 30. aprila 2009. godine, ''planirani prihod od prodaje pre izbijanja krize za 2009. godinu bio 3,4 milijarde evra'' (mislimo da ta cifra u novoj situaciji neće biti manja od 3 milijarde evra), ''na zarade u kompaniji „Delta“ godišnje odlazi oko 210 miliona evra, a državi poreze i doprinose plaćaju nešto manje od 200 miliona evra“, u tom kontekstu, mi iz SRS nemamo nikakvu dilemu. Zalažemo se za dodatno oporezivanje kompanije „Delta“ zato što, kada oduzmemo iznos poreza i zarada zaposlenih u kompaniji „Delta“, privatniku koji je vlasnik te kompanije ostaje na raspolaganju skoro neverovatna cifra od preko 2 milijarde evra godišnje. Na ovaj način, ako bi se primenio naš predlog o dodatnom oporezivanju, omogućilo bi se normalno funkcionisanje države, a zatim i poboljšanje socijalnog statusa naših građana, pa i onih koji rade u Ministarstvu spoljnih poslova. Međutim, pošto država nema hrabrosti da uvede pravedno oporezivanje, mi smo prinuđeni da podnosimo amandmane koji makar donekle mogu da poboljšaju situaciju u državnom budžetu. Nažalost, umesto da država, u situaciji kada je ekonomska kriza zahvatila sve slojeve našeg društva i kada nema sredstava za održavanje makar minimalnog standarda naših građana, a kamoli za normalno funkcionisanje tako važnog ministarstva kao što je ono koje je nadležno za spoljnu politiku, dodatno oporezuje monopolističku kompaniju „Delta“, dešavaju se potpuno suprotni procesi. Na primer, dame i gospodo, na večeri priređenoj povodom posete Džozefa Bajdena, jedan od uvaženih gostiju je bio upravo i vlasnik kompanije „Delta“. Ova činjenica pokazuje pravi odnos snaga u našoj državi. Ona, takođe, pokazuje našim građanima da je upravo SAD taj koji štiti oligarhe u našoj državi, a naši građani su snosili konsekvence zbog posete Bajdena, kao gospodin Ljubičić Rade i Željko Majranov iz jedne patriotske organizacije. Pokazuje i da službenici u tako važnim ministarstvima kao što je Ministarstvo spoljnih poslova ne mogu da se nadaju boljem standardu i boljim uslovima za rad dok je ovakvo stanje u našoj državi. Takođe, dame i gospodo, ovim amandmanom podnetim na član 3. se pokreće pitanje uštede u javnom sektoru, ali SRS ističe da se amandmanom traži racionalna ušteda i da to nije antidržavno i antinacionalno lihvarsko uslovljavanje ili, u suštini, jedan nehumani proces koji ne vodi računa o interesima naših građana. Tačnije, taj lihvarski proces u dugoročnom smislu ima samo jedan cilj, a to je uništavanje razvojnih i drugih potencijala ovog društva i ove države. Njega u našoj zemlji, a to treba jasno i otvoreno reći, propagira i zahteva MMF. Sledeći primeri pokazuju razliku između našeg amandmana i naše koncepcije štednje i lihvarskih uslova MMF-a, koji lažno pokušavaju da se predstave našoj javnosti kao neka vrsta štednje. Na primer, dame i gospodo, MMF traži od Srbije zamrzavanje plata i penzija. U praksi će to dovesti do pada plata i penzija zbog stope inflacije. Takođe, manje davanja opštinama u Srbiji u vrednosti od oko 160 miliona evra dovešće do još većih socijalnih problema u najsiromašnijim opštinama u Srbiji, koje zavise od budžeta Republike Srbije. Najbogatiji gradovi, kao što su Beograd i Novi Sad, ovo će manje osetiti, ali gradovi i opštine kao što su Vranje, Prokuplje, Kuršumlija i drugi će imati velike probleme. Smanjenje troškova za 40% budžetskih korisnika sa sopstvenim prihodima u vrednosti od oko 120 miliona evra direktno će pogoditi i tako važne oblasti kao što je obrazovanje. Na primer, u tom kontekstu, rektor Univerziteta u Beogradu gospodin Branko Kovačević je izjavio: „Izgubićemo sve projekte, preživljavamo zahvaljujući svojim prihodima od kojih plaćamo materijalne troškove. U takvoj situaciji ne možemo da zadržimo dobre profesore, jer nemamo čime da ih platimo“. Oduzimanje oko 43 miliona evra od Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje će značiti u praksi da iz budžeta neće biti izdvojena sredstva za ugroženo stanovništvo ili one koji imaju primanja ispod minimalnih (izbeglice, nezaposleni) jer, po zakonu, njihovo zdravstveno osiguranje plaća upravo država. U tom kontekstu, direktor Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje je ovim povodom izjavila: „Imaćemo tešku godinu i racionalizaciju potrošnje gde god je to moguće.“ Dakle, dame i gospodo, jasno je da će ove mere koje zahteva MMF neminovno dovesti do urušavanja srpske ekonomije, ali i društva u celini. Zato se logika MMF-a, koja se, navodno, krije iza pojma štednje, može svesti na sledeće – što dugoročno bude slabija srpska ekonomija i država, njoj će više u narednim godinama trebati stranih kredita. Naravno, od ovog dugoročnog procesa ekonomskog izrabljivanja Srbije kao neokolonije neće imati koristi samo MMF, već i druge organizacije s njim povezane, pre svega EU, Svetska banka, Evropska investiciona banka, Evropska razvojna banka i zapadne banke i monopolisti koji rade na teritoriji Srbije. Oni će godinama naplaćivati kamate i dugove za koje će raditi cela Srbija. U tom smislu će Srbija biti sve siromašnija, a EU, zapadne banke i MMF sve bogatiji. Dakle, u sklopu našeg amandmana mi smo morali da razjasnimo ove pojmove, jer je naš amandman potpuno suprotan u odnosu na prethodno navedena uslovljavanja MMF-a i povezanih organizacija. Mi se u sklopu našeg amandmana zalažemo za istinsku štednju, a ne za urušavanje države zarad ostvarivanja neokolonijalnih ciljeva poverilaca. U tom kontekstu treba posmatrati rešavanje statusa tzv. Kosova u MMF-u. Ministarstvo spoljnih poslova mora da se suoči sa ovim problemom, posebno zato što smo i u uvodnom izlaganju naveli da je Ministarstvo spoljnih poslova prepustili delove svojih ingerencija Ministarstvu ekonomije. U ovom slučaju, i u tom smislu se zalažemo i u našim amandmanima, treba postupiti upravo na suprotan način. Ministarstvo spoljnih poslova mora jasno da iznese svoj stav povodom odobrenog članstva tzv. Kosova u MMF-u. Drugi delovi Vlade: Ministarstvo ekonomije, Ministarstvo finansija, Ministarstvo trgovine, guverner Narodne banke, koji se, inače, selektivno pojavljuje kao državni činovnik prilikom zaduživanja Srbije kod MMF-a ili, sa druge strane, kao nekakav nezavisni analitičar i posmatrač koji ne želi da preuzme odgovornost kada se radi o smanjivanju plata u državnom sektoru, moraju, u ovom slučaju, da usaglase svoju delatnost sa Ministarstvom spoljnih poslova. U čemu je suština ovog problema sa članstvom tzv. Kosova u MMF-u, koje nam nanosi ogromnu političku i ekonomsku štetu? Očigledno je da, kao i u slučaju neuspele inicijative za kolektivno priznanje Kosova na Konferenciji u Damasku, iza prijema Kosova u MMF, to je valjda svima jasno, stoje upravo SAD. Uostalom, to je priznao i dugo očekivani gost Džozef Bajden 22. maja 2009. godine u Prištini, kada je izjavio: „Prijem Kosova u MMF je još jedan dokaz da međunarodna zajednica prihvata realnost nezavisnog Kosova“. Bajden je tada otvoreno priznao i da SAD podstiče i druge države da priznaju nezavisnost tzv. Kosova, što je, složićete se, neverovatna drskost i postupak koji je skoro nezapamćen u međunarodnoj diplomatiji. Daću vam primer Abhazije i Južne Osetije, gde se Ruska Federacija upravo zaustavila na priznanju Južne Osetije i Abhazije iako je, za razliku od SAD, u tom ratubila prinuđena da se brani od napada, i nije nastavila, za razliku od SAD, da lobira i ucenjuje druge države, kao što to radi SAD u slučaju priznanja tzv. Kosova. Međutim, povodom ovog veoma važnog pitanja, prijema Kosova u MMF, radi se, pre svega, o direktnoj šteti koju Srbija trpi zbog ovako dvostrukih i primitivnih standarda SAD. Ta ekonomska šteta, o kojoj upravo pričamo u našim amandmanima, dolazi od SAD i upravo je neuporediva sa onom koju mi pokušavamo da sprečimo našim amandmanom na član 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o spoljnim poslovima. Sledeći podaci to pokazuju. Prema NBS, dug lažne države Kosovo koji Srbija plaća iznosi 1.110.000.000 dolara. To je suma koja je preko dvadeset puta veća od ukupnih sredstava predviđenih za Ministarstvo spoljnih poslova rebalansom budžeta. S druge strane, samo u periodu od 2002. do 2009. godine Srbija je platila na ime ovog duga fantomske države Kosovo 427 miliona dolara. To je, takođe, ogromna suma, koja je nekoliko puta veća od one kojom raspolaže Ministarstvo spoljnih poslova i sva DKP Republike Srbije u inostranstvu o kojima mi danas raspravljamo u našim amandmanima. Dakle, dame i gospodo, Srbija i njeni građani u praksi finansiraju nezavisnost lažne države Kosovo, a ta tvorevina istovremeno proteruje Srbe i otima oko 15% teritorije naše države. Kada se iznese ovaj argument, da Srbija preko plaćanja duga tzv. Kosova u suštini finansira ovu lažnu tvorevinu, onda se kao po komandi iznosi fraza kako Srbija u slučaju odustanka od plaćanja duga lažne države Kosovo odustaje i od diplomatske borbe za svoju južnu pokrajinu. Ili da bi se, ako bi se obustavilo plaćanje duga ili finansiranje te lažne tvorevine, priznalo na posredan način da ta lažna država postoji. Ova fraza bi možda imala i osnova, da tzv. Kosovo nije nedavno primljeno u MMF. Posle učlanjenja tzv. Kosova u MMF Srbija je bila dužna da preispita svoju politiku prema plaćanju ovog duga ali i svoju celokupnu politiku prema MMF-u. Izbegavanjem ovog problema od strane Ministarstva spoljnih poslova, koje je očigledno prihvatilo štetnu politiku ekonomskog dela Vlade i NBS, dela Vlade koji potpuno nekritički sledi sve što MMF zahteva od Srbije, nanelo je veliku štetu našoj zemlji, i to treba jasno reći, ali i našoj diplomatiji i našim građanima koji u praksi finansiraju lažnu državu Kosovo na teritoriji Republike Srbije. Posebno je neshvatljivo ovakvo ponašanje Ministarstva spoljnih poslova ako se ima u vidu da je članstvo tzv. Kosova u MMF u suštini politička provokacija SAD slično kao i poseta Džozefa Bajdena. Dakle, postojao je način da se izbegnu dve krajnosti. Jedna krajnost je priznanje postojanja lažne države putem definitivnog odricanja od plaćanja tog duga. Druga krajnost je plaćanje duga MMF-u koji je primio Kosovo u svoje članstvo. Ministarstvo spoljnih poslova je u okviru ove dve krajnosti bilo dužno da nađe prihvatljivo rešenje sa kojim bi morali da se saglase i oni delovi Vlade koji slepo slede svaku odluku MMF-a. Na primer, pitanje plaćanja duga se moglo usloviti pitanjem članstva tzv. Kosova u MMF-u. Tako bi, dame i gospodo, postupila svaka ozbiljna vlast. To je ozbiljna i promišljena spoljna politika koja automatski donosi ogromnu uštedu građanima Srbije, ali i očuvanje nacionalnog dostojanstva, što nije manje važno. Ali, ponovo kao da nije bilo dovoljno hrabrosti u Ministarstvu spoljnih poslova da se ovakvo kompromisno rešenje utvrdi kao načelo naše spoljne politike. Zato je, dame i gospodo, Republika Srbija došla u najgori mogući položaj, u onu drugu krajnost o kojoj govorim. Republika Srbija plaća dug tzv. Kosova iako je ta tvorevina primljena u MMF, iako to u suštini nije ekonomsko već političko pitanje. U tom kontekstu citiraću profesora Borisa Begovića, koji ni u kom slučaju nije blizak SRS. On je bio član tima u vreme pregovora o statusu KiM. Ipak, on je jasno izneo pre nekoliko nedelja za jedan naš dnevni list da bi prijem tzv. Kosova u MMF značilo samo "demonstraciju sile i da bi bio besmislen i paradoksalan sa ekonomske tačke gledišta" jer, kao što navodi profesor Begović, "lažna tvorevina Kosovo koristi evro, a Fond daje finansijsku podršku nacionalnoj valuti. Tako bi se došlo u paradoksalnu situaciju da kada MMF sklopi stend-baj aranžman sa Kosovom, onda novcem pomaže Evropsku centralnu banku, a ne kosovske finansijske institucije. Dakle, reč je o političkom, a ne o ekonomskom potezu''. Profesor Begović ističe i da se radi o presedanu, da jedna tvorevina koja nije član UN postane član MMF. Takav presedan se retko primenjivao. Poznat je, ipak, primer Zapadne Nemačke. U tom realnom, a ne u virtuelnom i dogmatskom smislu koji se pojavljuje u našoj javnosti i vlasti, postavljaju se i sledeća pitanja, na koje odgovor mora da da Ministarstvo spoljnih poslova. Da li će naši predstavnici npr. u istom sastavu kao što su bili na godišnjoj skupštini MMF-a i Svetske banke u aprilu ove godine, dakle guverner i dva potpredsednika Vlade, prisustvovati narednim sličnim skupovima MMF-a i Svetske banke kada na njime bude, a to je sad već izvesno, učestvovala i delegacija tzv. Kosova? Ili, ako delegacija iz Srbije ne bude prisustvovala, onda neće moći da se ugovaraju dalja zaduživanja Republike Srbije, što inače mi iz SRS svesrdno pozdravljamo. Vlast koja, s druge strane, vidi rešenje svih problema u tom bezglavom zaduživanju, iako svi ekonomski podaci pokazuju suprotno, svakako će podržati taj proces. S druge strane, postavlja se i pitanje - ako delegacija Republike Srbije bude prisustvovala tim skupovima MMF-a i Svetske banke zajedno sa delegacijom tzv. Kosova, onda će u suštini vlasti početi da primenjuju plan predstavnika EU Volfganga Išingera. U Ministarstvu spoljnih poslova sigurno znaju da je taj plan prezentiran krajem 2007. godine i u suštini je identičan onome koji se primenjivao između Zapadne i Istočne Nemačke 1973. godine. Zato je i realno ono poređenje sa Zapadnom Nemačkom i njenim statusom u MMF. Taj Išingerov plan se zasniva na tzv. dobrosusedskim odnosima između dve Nemačke, a u našem slučaju to bi bili odnosi između lažne države Kosovo i Republike Srbije. U nešto prikrivenijem vidu se takav plan nalazi i u toliko glorifikovanom Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, tačnije u čl. 10, 14 …
Gospodine Miroviću, da li mogu samo na trenutak da vas prekinem? Htela bih, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, da vas obavestim da deo naše današnje sednice sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine prate predstavnici, uglavnom predstavnice, kulturnog i javnog života i kulturnih institucija grada i Republike, jer se nalaze u radnoj poseti Domu Narodne skupštine povodom javne prezentacije Predloga zakona o kulturi. Molim da ih pozdravimo. [[Aplauz.]] Vama se izvinjavam i molim vas da nastavite. Izvolite.
Dakle, taj Išingerov plan se u nešto prikrivenijem vidu nalazi i u toliko glorifikovanom SSP, tačnije u čl. 10, 14, 15, 16. i 88. Dakle, dame i gospodo, kada analiziramo prethodno pomenute događaje oko učlanjenja tzv. Kosova, dolazimo do zaključka da u našoj praksi primena ovog plana izgleda kao posledica primene dugoročne strategije SAD o kojoj smo govorili u prethodnom izlaganju, čija načela je utvrdio Džordž Kenan u dokumentu o kojem smo govorili upravo u prethodnom izlaganju. To je ta strategija za koju Ministarstvo spoljnih poslova, a očigledno ni Vlada, nemaju nikakav dugoročni odgovor. Protiv te strategije u diplomatskom smislu Srbija se može boriti samo uz diplomatsku pomoć Rusije, što je najbolje demonstrirano na skupu Organizacije islamske konferencije u Damasku održanom pre nekoliko dana, kada je upravo prisustvo ruskog ministra spoljnih poslova Sergeja Lavrova bilo ključno za blokiranje novog talasa priznavanja nezavisnosti Kosova iniciranog od strane SAD. Mada mi, naravno, u ovom slučaju ne sporimo zalaganje i trud ministra Jeremića iako on, i to treba istaći, za razliku od gospodina Lavrova nije ni bio u Damasku za vreme zasedanja. U svakom slučaju, amandman SRS podnet na član 3. Predloga zakona o izmenama Zakona o spoljnim poslovima treba prihvatiti. Taj amandman treba prihvatiti iako je on iznuđen, to moram otvoreno reći, nezavidnim ekonomskim stanjem u kome se našla naša država. Stanjem koje je posledica pogrešne državne i spoljne politike, politike koja ne razume realnost u kojoj se nalazi danas Republika Srbija. A ta realnost nam pokazuje da SAD na osnovu svoje dugoročne strategije preduzima sve, ponavljam sve, na razgradnji teritorijalne celovitosti Republike Srbije i urušavanju, samim tim, ekonomskog sistema, a time i standarda naših građana. Dok se ova realnost ne razume, i dok se Srbija ne poveže u diplomatskom i svakom drugom smislu sa moćnim saveznikom koji to može sprečiti diplomatskim i ekonomskim sredstvima, dešavaće se takvi spoljnopolitički i ekonomski neuspesi kao što je prijem tzv. Kosova u MMF. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Tabaković.
Podnela sam amandman na član 4. Predloga zakona, gde se reči "1. januara 2010. godine" zamenjuju rečima "30. juna 2009. godine". Amandman sam podnela da bih, u stvari, ukazala na neozbiljnost Vlade, koja je propustila zakonski rok da reguliše naknadu troškova zaposlenih u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, odnosno u Ministarstvu, a za vreme rada u tim predstavništvima. Mene zaista zanima kakva je sudbina zaposlenih, zbog toga što su zaboravljeni u Zakonu o budžetu i nisu mogli da se leče na predviđen način. I ne samo to. Govorimo o jednom zakonu koji nam je u predlaganju bukvalno oćutan, zato što nije imao nikakvu uvodnu reč. U završnoj reči nam je ministar rekao da su imali nekih tehničkih problema i nemogućnost da se snađu, odnosno rekao je da nisu mogli da izađu na kraj sa budžetom. U stvari, hoću da kažem da je ovaj zakon pokušaj da se prikriju već učinjene greške, a to je to što su zaboravljeni troškovi zaposlenih u Ministarstvu, koji rade u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, u slučaju da se razbole i, takođe, pokušaj da se ovim zakonom napravi nova velika greška, a to je da se stvara partijska diplomatija, odnosno da se na teret budžeta Republike Srbije, koji se puni prihodima svih građana, finansira partijska struktura koja će, ovde lepo i piše, četiri godine biti zaposlena u tim diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Ono što je za brigu svih građana, a i mene, jeste sledeće. Da li je moguće da u obrazloženju prilikom usvajanja ovog zakona stoji odredba da su zaboravljeni da se obuhvate budžetom ovi troškovi? Ministar je rekao doslovce da je reč o zaboravljenim troškovima, a u obrazloženju se pokušalo reći da je neophodno odložiti početak primene zato što je 2009. u toku itd. Da li je moguće da prilikom planiranja budžeta, koji prolazi više instanci, više krugova, da prilikom kontrole predloga koji dolazi u Vladu, bude zaboravljen jedan ovako važan trošak, odnosno budu zaboravljeni ljudi za koje je ovakav trošak bilo neophodno predvideti? Ako su građani zaboravili, podsetiću ih da je 2007. godine jedna vlada u sličnom sastavu zaboravila bila da u budžetu predvidi deo troškova kojima se pomaže ukupan fond za davanje stambenih kredita. Da je ova vlada, po sopstvenom priznanju, bila zaboravila onu dobru volju da SSP jednostrano primenjuje, pa smo mi čekali i, bogami, zakasnelo raspravljali o predlogu budžeta za ovu godinu jer tako značajna suma sredstava, koja je blizu 250 miliona evra, kada se zaboravi, zaista napravi krupnu zbrku. Koliko vredi vlada koja zaboravlja ljude i koja zaboravlja cifre od npr. 250 miliona evra? Koliko košta vlada koja ovo zaboravlja? Mnogo, i previše. Ako smo mi upravo usvojili jedan od zakona o poljoprivrednom zemljištu, pa svaki od zakona prati neka nova agencija, ovde je reč o Upravi za poljoprivredu, gde se lepo kaže da će deset miliona dinara biti potrebno da se ta uprava ustanovi, da se u njoj zaposli novih 20 ljudi, pa njima treba obezbediti neka sredstva za kancelarije, literaturu, sve ostale prateće usluge, opremu, plate itd., pitam se kako je moguće da u ovom obrazloženju napišete da se ispravlja moguća šteta što niste predvideli troškove za lečenje ljudi koji rade u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, a napišete da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna finansijska sredstva. Da li vi dovodite u pitanje našu zdravu pamet i mogućnost da čitamo ovu dokumentaciju? Da li ovde treba da podrazumevamo da neće biti finansijskih sredstava u ovoj godini? Ovo nije zakon koji će važiti samo u jednoj godini. Da li ovaj zakon ne podrazumeva potrebna finansijska sredstva uopšte ili samo u ovoj godini? Ili ćete ljudima zabraniti da se razbole i da nam stvore te troškove? Ili, ovo obrazloženje jeste suvišno trošenje papira, ako u jednom od stavova, gde pišete objašnjenja pojedinačnih rešenja, stoji sledeća prostoproširena rečenica: "Imajući u vidu da se Predlog zakona razmatra i donosi u 2009. godini, članom 6. je predviđeno da se odredba člana 54'', a to je ta odredba koja govori o pravu na naknadu troškova tih ljudi koji rade u DKP, ''počne primenjivati od 1. januara 2010. godine". Znači, predviđeno je da se ova odredba primenjuje od 1. januara 2010. godine. I sad stoje suvišne, besmislene, čudne reči – ''kao i da ta odredba stupa na snagu 1. januara 2009. godine''. Koja je razlika između ''stupanja na snagu'' i ''počne primenjivati'', kad u članu 54. stav 1, zbog koga se ovo sve radi, nema razlike između ostvarivanja prava na naknadu troškova i samu naknadu troškova? Da li vi mislite da mi ovo uopšte ne čitamo ili mislite da ovo ide jedno s drugim ako, kaže, ne trebaju vam nikakvi troškovi za sprovođenje zakona, zakon stupa na snagu 1. januara 2009. godine, a to stupanje podrazumeva da ćemo obezbediti da se ljudi koji tamo rade leče? Ovim amandmanom sam htela da vam pokažem koliko ste površni, neodgovorni, neozbiljni i ne onako kako ste uvažili ovu skupštinu i ove ljude, ne želeći da nam, apsolutno, obrazlažete uvodnom reči šta ovaj zakon u stvari znači, koje ste ciljeve želeli da postignete. Mene zanima kako ćete odredbu koju ćete primenjivati, jer ovaj moj amandman nećete usvojiti, uopšte moći da primenjujete ako ste napisali da će zakon početi da važi od 1. januara, u ovom delu, 2010. godine i još nas uveravate da ćete time, takođe, čitam odredbu iz obrazloženja, sprečiti da se načine štetne posledice po rad Ministarstva spoljnih poslova. Zaista bih volela da u završnoj reči, gospodine ministre, vi ili bilo ko ko se u tom trenutku rasprave nađe pred poslanicima kao odgovoran, obrazložite šta ovo u stvari znači. Možda je ona budžetska rezerva, ona odredba Zakona o budžetu, gde ste vrlo lepo i ležerno predvideli da za vas postoji jedan mali lepi crni fond, iz kojeg možete sve ono što ne želite da javnost čuje, a da mi poslanici obrazložimo, pa da se ne nađe kao pozicija u budžetu, u stvari, isfinansirate iz te budžetske rezerve. Vi ćete objaviti u "Službenom glasniku" za šta je ona namenjena i za šta će ići, ali koliko ljudi ima priliku da uopšte vidi "Službeni glasnik" u kojem ćete vi to objaviti? A branićete se da postoji javnost, da se novac budžetskih korisnika troši transparentno. Koliko ljudi uopšte dobija tu službenu literaturu u kojoj bi, kao svesni glasači i građani koji žele da vide koliko ih košta država koju plaćaju, mogli da procene da li ćete ove troškove, za koje ćete skromno reći da ne postoje ovim predlogom zakona, u stvari, morati da isfinansirate, na primer, iz budžetske rezerve? Mene je zaista sramota da treba da postavim ovoliko pitanja na ono što vi zovete dobrom namerom i ispravljanjem grešaka. Ko radi, taj i greši, ali onaj ko ozbiljno radi, ne sme da izlazi prečesto sa ovakvim greškama. Od onog ko vodi državu mi ne očekujemo naročit uspeh, kad je vodite vi, ali očekujemo minimum odgovornosti i pažnje, a to ovaj zakon, pogotovu član 4, na koji sam ja podnela amandman, apsolutno ne dokazuje. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Tabaković. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 85. stav 5. i stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, htela bih da vas obavestim da ćemo produžiti rad nakon 18.00 časova, do završetka rasprave u pojedinostima po započetoj tački dnevnog reda, pri čemu molim da imamo na umu da će u vremenu od 16.00 do 19.00 časova biti prekinut rad po dnevnom redu radi postavljanja poslaničkih pitanja članovima Vlade Republike Srbije, a u skladu sa članom 200. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Reč ima najpre gospođa Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Gospodine ministre, žao mi je što danas ponovo nemamo ministra čija je ovo oblast da bismo mogli da mu svoje amandmane, koje smo napisali u najboljoj nameri, predstavimo i da ih on usvoji. Ovo je ključni amandman, ključna tačka u izmenama zakona koje ste predvideli i zbog njega se, praktično, ovaj zakon i našao danas pred nama u proceduri, zato što bi ministra Jeremića, Vladu, državu Srbiju tužili zaposleni u diplomatsko-konzularnim predstavništvima i, naravno, taj proces dobili. Šta se dešava u ovom famoznom članu 4? Predlagač je predvideo da, praktično, suspenduje, odnosno da za godinu dana odloži pravo svih zaposlenih u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, to su zaposleni u Ministarstvu spoljnih poslova i članovi njihovih porodica, da imaju regularno pravo na zdravstveno osiguranje i da to pravo suspenduju u roku od godinu dana. Dakle, u roku od godinu dana zaposleni u DKP i članovi njihovih porodica ne bi imali šansu da se leče i ostvare svoje pravo na zdravstveno osiguranje. U obrazloženju svega ovoga napisali ste da niste predvideli sredstva u budžetu za ove troškove. Zaista je skandalozno da država, kao poslodavac, ne vodi računa o zaposlenima u državnom aparatu. Ali, ovde ima nekoliko stvari koje treba pogledati, i to onako zaista direktno. Interesantno je da Vlada krši postojeće zakone. Neke od njih je ona donela, a neke je nasledila. To su zvanični i važeći zakoni u državi Srbiji. Između ostalog, i prvo, krši Ustav. To smo videli i juče. Predstavnici Ministarstva poljoprivrede su juče isto tako kršili Ustav svojim predlozima, tako da je to izgleda manir ove vlade. Drugo, krši Zakon o zdravstvu, Zakon o radu. Strašno me zanima da li su na sednici na kojoj je Vlada usvojila sve ovo bili prisutni ministar zdravlja i ministar Ljajić, šta su rekli i da li su podržali ovaj predlog. Zato što mi se čini potpuno smešnim da u sledećem vremenu vidimo ministra Ljajića koji gasi požar, recimo, negde van granica Srbije. Druga stvar koja je neverovatna, rekli ste da nemate sredstva u budžetu za ove troškove. Zašto država Srbija nema para? Zato što ima nesposobnu Vladu, zato što ima nekompetentne ministre koje ne interesuje uopšte ni ovo što mi pričamo danas kao poslanici, niti šta pričaju građani Srbije. Oni pričaju neku svoju priču i svojim neodgovornim ponašanjem su zadužili svakog građanina Srbija, svakog od nas pojedinačno ovde, svako malo dete u ovoj Srbiji, za 400 evra. Iz svakog džepa su izvadili 400 evra samo zato što nisu sposobni da obezbede sredstva nego se zadužuju. Oni su potpisali i počeli da primenjuju jednostrano SSP i time su, kažu oni, samo za 17 miliona evra za ova tri meseca oštetili građane Srbije. Šta mislite, možda je tih 17 miliona evra moglo da se prebaci i na ovaj račun, pa da ipak ti ljudi koji su zaposleni kod države i njihove porodice imaju sredstva da se leče? Istovremeno, iako Vlada kaže da nema zaposlenja u državnim organima, vidimo u novinama da je raspisan javni konkurs za ekonomske savetnike, za ekonomske diplomate, kako kaže naš ministar. Interesantno je da li će oni imati zdravstveno osiguranje. To je pitanje, recimo, za dalje. Ili, koliko će oni da koštaju građane Srbije za isti posao koji rade naši ambasadori koji su to radili do sada? Najinteresantnije od svega je kako država, kao poslodavac, krši prava po zakonima koja je ona donela i odakle joj pravo da, umesto da brani da drugi poslodavci krše ta ista prava koja su proistekla iz zakona koje je donela država Srbija i Vlada države Srbije,ona to krši. Hoće li da pošalje inspektore, možda, da provere da li je sve u skladu sa ovim? To je neverovatno i neverovatne stvari radite ovih dana građanima Srbije i svim zaposlenima u Srbiji. No, izbori su blizu i vama će Srbija videti kraj. Ali, 400 evra koje moramo da otplatimo, to će biti teško.
Reč ima gospodin Milan Dimitrijević. Preostalo vreme je minut i 45 sekundi. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, Vlada je napisala u članu 4. predloga izmena ovog zakona da se u članu 67. postojećeg zakona reči ''1. januara 2009. godine'' zamenjuju rečima ''1. januara 2010. godine''. Gospodine ministre, da biste razumeli ovaj problem, morate pred sobom imati bar tri dokumenta. Ono što je krov ove kuće i ove države - Ustav, zatim ono što dalje sledi iz toga - Zakon o zdravstvenom osiguranju, i ono što je ključ ovakve odluke, a to je ova debela knjiga, koju smo razmatrali početkom godine - budžet Republike Srbije. Šta ste vi predvideli, i vi kao kao član Vlade, ovom odlukom? Da jednu grupaciju ljudiprotivustavno lišite osnovnih prava. Da im uskratite pravo na zdravstveno osiguranje. Šta će biti s njihovim porodicama? Da li ste vi, gospodine ministre, pročitali član 17. Zakona o zdravstvenom osiguranju - šta su osiguranici? Da li imate odgovor na to pitanje? (Predsedavajući: Vreme, gospodine Dimitrijeviću, koje je na raspolaganju vašoj stranci je isteklo. Nemate više vremena. Završena je priča. Hvala vam lepo.) Evo, pokušaću da završim. (Predsedavajući: Ne, nego ćete morati da završite. Zahvalio sam se.)
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, ovaj amandman je veoma važan jer se radi o skraćivanju rokova za reagovanje Ministarstva spoljnih poslova. Rok koji gospođica Nataša Jovanović traži je 30 dana. U tom smislu je i ovaj amandman, u širem kontekstu, zasnovan na sledećim činjenicama i pokušaću u ovom kratkom vremenu koje je ostalo za našu poslaničku grupu da obrazložim kontekst ovog amandmana. Smatramo da postoji usaglašenost spoljne politike SAD i Britanije na Bliskom istoku i Balkanu. Od te činjenice polazimo. Ta činjenica pokazuje i zašto SAD nikada neće odustati od forsiranja nezavisnosti lažne države Kosovo ma šta Srbija uradila i ma ko bio na vlasti u našoj zemlji. Na primer, u izjavi od 23. maja 2009. godine, kada je pozvao članice Organizacije islamske konferencije da priznaju tzv. nezavisno Kosovo, Dejvid Miliband, ministar spoljnih poslova Velike Britanije, objasnio je i širi kontekst svojih reči: "Britanija snažno podržava bliske političke odnose između muslimanskih i zapadnih zemalja. Zato je potrebna dublja saradnja između Zapada i muslimanskih zemalja kada je reč o Kosovu". Mi smatramo da su uzroci za takav stav SAD i njihovog satelita Velike Britanije sledeće činjenice. Prema dogovoru iz Osla 1993. godine, bilo je predviđeno da se palestinska država formira 1998. godine ili najkasnije do 1999. godine. Ovaj dogovor je bio usaglašen između predstavnika palestinske samouprave, s jedne strane, i Amerikanaca i Izraelaca, sa druge strane. Da se kojim slučajem taj dogovor realizovao, bila bi okončana najduža svetska kriza, koja formalno traje od 1947. i 1948. godine i Prvog arapsko-izraelskog rata, a faktički još od Balfurove deklaracije, donete potpuno neočekivano, u jeku trajanja Prvog svetskog rata 1917. godine, od strane tadašnjeg britanskog ministra inostranih poslova. Ovaj problem je doveo i do rata 1956. godine između Izraela, Britanije i Francuske, s jedne strane, i Egipta sa druge, kao i do šestodnevnog rata između Izraela i arapskih država 1966. godine i Jon-kipurskog rata 1973. godine, koji je potresao svet jer je izazvao veliku naftnu krizu i skok cene nafte od 400% i ekonomsku krizu u Americi i na Zapadu, koja je imala veće razmere nego ova aktuelna. Svi ovi ratovi, tačnije podrška SAD Izraelu su doveli do toga da danas oko četiri miliona Palestinaca živi u izbeglištvu, što stvara ogromno nezadovoljstvo na Bliskom istoku upravo prema SAD. Da bi se ovo nezadovoljstvo nekako amortizovalo, američki posrednici su s vremena na vreme organizovali diplomatske pregovore. Međutim, kada je trebalo ispuniti već prethodno pominjani dogovor iz Osla 1998. i 1999. godine, SAD je iznenada, posle dogovora u Dejtonu, koji nije čak pominjao KiM, uz medijsku pompu izvršio agresiju na SRJ, navodno zbog ugroženosti kosovskih Albanaca. Slična situacija se ponovila i nekoliko godina kasnije, jer istovremeno kada je došlo do poznate izjave predsednika Džordža Buša u junu 2002. godine, kada je iznet novi plan za stvaranje palestinske države, koji je nešto kasnije dobio naziv ''mapa puta'' i koji je predviđao u tri faze intenzivne diplomatske pregovore koji bi se okončali formiranjem palestinske države u vremenski određenom roku 2005. godine, na Balkanu je posle nekoliko godina poštovanja Rezolucije 1244, u kojoj se na više mesta naglašava da je Kosovo i Metohija deo Republike Srbije, pojavljuje neka nova mapa puta. Prvi ju je prezentirao već pominjani Vašingtonski institut za mir, dakle institut koji finansira američka država, koji je osnovan od strane regionalne administracije i Kongresa SAD 1984. godine. Tačnije, tu novu mapu puta za Kosovo je prvi izneo Danijel Server, koji je rukovodio grupom eksperata sa Instituta za mir. Upravo zbog toga naglašavam da je ovaj amandman gospođice Nataše Jovanović veoma bitan, zbog hitnosti reagovanja na ove očigledno povezane događaje. Šef Odjela za Balkan Danijel Server je bio specijalni predstavnik SAD na Balkanu tokom bosanskog građanskog rata. U predlogu koji je izneo Institut za mir u julu 2002. godine se navodi - međunarodna zajednica treba da odluči o konačnom statusu Kosova u određenom vremenskom periodu, na primer za tri godine. Dakle, prema ovom predlogu Vašingtonskog instituta za mir, vremensko rešavanje statusa Kosova se poklapa sa onim koji je predviđen u mapi puta za stvaranje palestinske države. To je osnov našeg problema, osnov kojim treba da se bavi naše Ministarstvo spoljnih poslova. U istom predlogu se navodi da se Kosovo kreće ka nezavisnosti sa nepromenljivim granicama i da ona mora biti realizovana u roku od tri godine. Posle ovakvog predloga događaji se odvijaju skoro automatski. Šef Unmika Mihael Štajner izjavio je već 13.11.2002. godine u Berlinu da će konačni status Kosova biti rešen u roku od tri do četiri godine. U aprilu 2004. godine britanski ekspert za Balkan Džejms Ker-Lindzi, najavljuje da će nova američka administracija voditi, navodno, novu politiku, koja će ''dovesti do rušenja mitova, a jedan od njih je da KiM treba da ostane u Srbiji''. Istovremeno, navodi on, i Palestinci treba da se oslobode mitova i da prihvate realnost na okupiranim teritorijama u Gazi i na Zapadnoj obali. U julu 2004. godine oglašava se i Medlin Olbrajt, koja izjavljuje da će 2005. godina biti odlučujuća za Kosovo. Zašto se odjedanput pominju ti rokovi, nije jasno. Slično govori i njen naslednik Kolin Pauel i, naravno, šef Unmika Soren Jesen Petersen u septembru 2004. godine i portparol Stejt departmenta Ričard Baučer i britanski premijer Bler, koji se lično zalaže da se čitav proces određivanja takozvanog status Kosova ubrza iakoje svima jasno da je on već rešen Rezolucijom 1244. Čak i nemački „Zidojče cajtung“ konstatuje da je status Pokrajine ''odjedanput nametnut kao urgentno i sudbinsko pitanje''. U tom kontekstu i potrebe hitnosti reagovanja, koje se pominje u amandmanu gospođice Jovanović, navodimo izjavu Džordža Buša u Vašingtonskoj nacionalnoj zadužbini za demokratiju, gde on otvoreno povezuje Bliski istok i Balkan, iznoseći prave razloge za konstantno antisrpsko delovanje SAD. Buš je napao one koji kritikuju antimuslimansku politiku SAD na Bliskom istoku, dakle u Palestini i Iraku, a kao navodni argument u odbrani antimuslimanske politike SAD na Bliskom istoku, Buš je naveo zaštitu muslimana na Kosovu i u Bosni. Na kraju, palestinska država, naravno, nije proglašena 2005. godine. Rok je i dalje prolongiran. Ova globalna farsa se završava tako što doživljava epilog u američkom gradu Anapolisu u novembru 2007. godine, kada je pod patronatom SAD postignut zadnji dogovor između izraelske i palestinske delegacije koji predviđa, ovo posebno naglašavam, da palestinska država bude proglašena 2008. godine. Naravno, od toga nije bilo ništa, ali je skoro istovremeno, početkom 2008. godine, kao što je već poznato, na Balkanu SAD isforsirao proglašenje takozvane nezavisne države Kosovo. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nikola Lazić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, prošli put, kada je bila rasprava u načelu vezana za ovaj zakon, govor sam počeo žaljenjem što nadležni odbor nije razmatrao zakon koji je na dnevnom redu. Ovaj put izražavam dvojako žaljenje. Prvo, žaljenje što još uvek nismo dobili mišljenje nadležnog odbora iako je sednica Odbora bila predviđena da počne u 12.00 časova. Mislim da je Odbor posle dva sata i deset minuta ipak mogao da razmotri sam Predlog zakona i 17 amandmana koji su prispeli na ovaj predlog zakona koji ima samo šest članova. S druge strane, izražavam žaljenje što danas nije prisutan ministar spoljnih poslova, čak bi i prisustvo gospođe Diane Dragutinović bilo suvislo, s obzirom da postoje članovi ovog zakona koji se i te kako tiču budžetskog sistema i, posebno, novca koji je nužno obezbediti za zdravstveno osiguranje zaposlenih u DKP i za članove njihovih porodica. Pokušaću da rezimiram ono o čemu je bilo reči u načelnoj raspravi, naravno da iskombinujem sa komentarom amandmana koji su danas na dnevnom redu. Dakle, DSS je u načelnoj raspravi analizirao kako samu spoljnu politiku, način kreiranja i sprovođenja spoljne politike Srbije, koju sprovode državni organi Republike Srbije, tako i sam meritum zakona koji je na dnevnom redu. Kada je u pitanju način vođenja spoljne politike, DSS je ukazao da spoljna politika koju ova vlada vodi jeste politika diskontinuiteta u odnosu na prethodne dve vlade, kada su se ključna spoljnopolitička pitanja usaglašavala ne samo na nivou Vlade, već su i dobijala potvrdu u parlamentu, čime je i legitimitet te politike bio snažniji. Ukazano je i da nas iskustvo iz prošlog veka uči da slaba vlada bez autentične ideje i dominantan, da ne kažem uzurpatorski, predsednik nikada nisu donosili dobro Srbiji. Svakako možemo da progovorimo nekoliko reči o onom što su deklarisani spoljnopolitički ciljevi Vlade, ali mislim da je sasvim dovoljno da se pogleda slika jučerašnjeg dana, koja zaista izgleda tužno. Imate najviše predstavnike državnog vrha koji se slikaju na Rolan Garosu, a u isto vreme je ministru za KiM u Vladi Republike Srbije onemogućen ulazak u južnu srpsku pokrajinu. To je zaista tragična situacija. Deklarisani spoljnopolitički ciljevi i uopšte ciljevi Vlade Srbije su da će svakako raditi na očuvanju KiM u sastavu Srbije, sa druge strane, da će se raditi na procesu evropskih integracija i da će se razvijati regionalna saradnja. Ciljevi sami po sebi nisu sporni, ali je njihova realizacija više nego sporna. Po pitanju očuvanja KiM u sastavu Srbije rezultat je, nažalost, da na terenu skoro uopšte više ne postoji misija Unmik, čiji je zadatak bio, da podsetim, da sprovodi suštinsku autonomiju Kosova u okviru Srbije, a da je Vlada prihvatila dolazak Euleksa, za koji tvrdi da je statusno neutralan, a možemo polemisati, u svetlu ovoga da je onemogućen ulazak ministru za Kosovo u našu južnu pokrajinu, da zapravo sprovodi Ahtisarijev plan. Svakako, i da se kaže da je Euleks statusno neutralan, od autonomije do neutralnosti je ogromna razlika. DSS je konstatovao da se sada pokazuje kao ispravan stav DSS po pitanju otvaranja dijaloga sa zemljama EU povodom problema koji su nastali zbog toga što je određeni broj država članica EU priznao nezavisnost Kosova. Sada vidimo da otvoren i iskren dijalog po tom pitanju ne bi predstavljao gubitak vremena, jer nema novih momenata po pitanju procesa evropskih integracija, s obzirom da se SSP ne primenjuje, pa čak ni Privremeni trgovinski sporazum. Naravno, osim što Vlada Srbije jednostrano primenjuje SSP, čime je, prema podacima koje je dala gospođa Milica Delević pre neki dan, Srbija do sada u gubitku oko 17 miliona evra. Mislim da je taj novac mogao mnogo bolje da se iskoristi, prvenstveno u kontekstu ovog zakona, kako bi se zaposlenima u DKP omogućilo fundamentalno pravo na konzumaciju zdravstvenog osiguranja, jer se ti ljudi sada po pitanju zdravstvenog osiguranja nalaze i van Ustava i van Zakona o radu i van Zakona o zdravstvenom osiguranju. Što se tiče regionalne saradnje, naglašena je potreba za dijalogom i učešćem u regionalnim inicijativama, ali na način da se u dijalogu ne ignorišu pitanja od ključne važnosti za Srbiju. Ukazano je na potrebu da se radi na razvoju specijalnih i paralelnih veza sa Republikom Srpskom, u skladu sa Dejtonskim sporazumom. S druge strane, postavljen je niz pitanja od strane poslanika DSS, a jedno od tih pitanja je bilo vezano za neracionalne odluke o proterivanju ambasadora Crne Gore i Makedonije iz Beograda, kao i najave da će ova vlada prihvatiti nove ambasadore iz ove dve države. Postavlja se pitanje da li će Vlada u Beogradu prihvatiti da, na primer, Vlada u Podgorici pošalje istovremeno ambasadore i u Beograd i u Prištinu. DSS je podsetila Vladu da je Skupština donela Rezoluciju o vojnoj neutralnosti Srbije. U okviru samog zakonskog predloga je dat amandman koji bi jasnije definisao spoljnopolitičke aspekte vojnog angažovanja, u smislu poštovanja Ustava. Član 140. Ustava kaže da svako angažovanje Vojske van granica zemlje treba ratifikovati, odnosno za to je neophodna odluka parlamenta. Što se tiče daljih vojno-bezbednosnih integracija, po tom pitanju je svakako neophodno izjašnjavanje naroda na referendumu. DSS je takođe podneo amandman vezan za pitanje realizacije člana 54. aktuelnog zakona, o kome sam već govorio u kontekstu uskraćivanja prava na zdravstveno osiguranje zaposlenima u diplomatsko-konzularnim predstavništvima i za njihove porodice. Amandman DSS predlaže da se ovaj član primenjuje od 1. jula, što ostavlja dovoljno vremena ovoj vladi da izvrši rebalans budžeta, jer smo sigurni da će u narednom periodu biti još rebalansa budžeta i mogućnosti da se ova sredstva obezbede. Samo da podsetim da je DSS 2007. godine i glasao za postojeći Zakon o spoljnim poslovima, ističući da je jedan od najvažnijih elemenata upravo rešavanje pitanja zdravstvenog osiguranja zaposlenih. Postavlja se pitanje kako se može očekivati da naša diplomatija bude efikasna i moderna, ukoliko elementarna prava nisu rešena. Treći amandman DSS-a je Vlada prihvatila. S obzirom na to da ministar već može da primi određeni broj osoba na određeno i neodređeno vreme, intervenisano je u smislu da svi ti ljudi koje ministar može da primi bez konkursa moraju da ispunjavaju iste kriterijume kao i zaposleni u Ministarstvu spoljnih poslova. Dakle, podrazumeva se - znanje jezika, polaganje određenih stručnih ispita itd. Član 3. ovog predloga zakona je sporan sa stanovišta Zakona o radu. O tome je govorila koleginica Donka Banović. Sada bih rezimirao i rekao da izmene i dopune Zakona možda neće doneti poboljšanje u spoljnoj politici države, jer je ona, nažalost, pogrešno koncipirana. S druge strane, zaposleni u Ministarstvu spoljnih poslova će trpeti jer neće do sledeće godine ostvariti pravo na zdravstveno osiguranje. Na kraju bih rekao da postoji jedna vrsta konfuzije unutar Vlade po pitanju sprovođenja spoljne politike, i to se ogleda u tome da, na primer, ministar za dijasporu govori najviše o evroatlantskim integracijama umesto o onome što mu je posao, da ministar vojni govori o tome kako je Vojska jedan od najvažnijih spoljnopolitičkih faktora Srbije itd. Nažalost, i ova slika danas, da ministar trgovine i usluga brani Predlog izmena i dopuna Zakona o spoljnim poslovima, govori o odnosu ove vlade prema pitanju spoljnih poslova. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji ujedno i dobija reč.
Gospodine ministre, složićete se sa konstatacijom da je teško smislenim amandmanima menjati besmisleni zakon. To da je Predlog o izmenama i dopunama Zakona besmislen možda najviše pokazuje i demonstrira Vlada, koja je, između ostalog, i vas poslala da branite zakon o spoljnim poslovima, a pre vas ministra finansija. Ali za nas, za SRS, o odnosu prema ovom zakonu ponajviše govori činjenica da se Odbor nije održao, s jedne strane, a sa druge strane, da je tokom cele rasprave tu svega desetak, petnaestak poslanika skupštinske većine. No, da nemate dilemu - oni nisu izbačeni, oni su za sve ovo nezainteresovani. Za nas je besmisleno da se gotovo u junu predlaže zakon kojim se odlaže primena određenih odredaba od 1. januara 2009. godine na 1. januar 2010. godine i to stavljate u proceduru po hitnom postupku. A sa druge strane, u obrazloženju ovog teksta zakona nas ubeđujete da je zakon važan, odnosno istim predviđate određene nove nadležnosti ministru, diskreciona prava u kontekstu osnivanja savetodavnih tela sastavljenih od uglednih stručnjaka, odnosno definisanje da bez konkursa mogu da se primaju radnici itd. Ovo sve ukazuje samo na činjenicu da ovaj zakon, kao i mnoge druge zakone, uređuje stihija. Stihija koja vodi ovu vladu, stihija koja definiše političke prilike u našoj državi i stihija koja definiše naše diplomatske napore, poslove i funkcionisanje. Za SRS ovaj zakon je apsolutno neprihvatljiv upravo zbog činjenica koje smo izneli i, ponavljam, teško, čak i da su prihvaćeni svi amandmani koje smo podneli, da biste bilo šta suštinski mogli da promenite.
Zahvaljujem. Kako smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Obavili smo pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, a Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Obaveštavam vas da je Vlada, na osnovu člana 145. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, povukla iz skupštinske procedure Predlog zakona o zvaničnoj statistici, dostavljen Narodnoj skupštini aktom 05 broj 011-6826/2007-4 od 14. novembra 2008. godine i Predlog zakona o popisu stanovništva, domaćinstava i stanova 2011. godine, dostavljen Narodnoj skupštini aktom 05 broj 011-769/2009 od 20. februara 2009. godine. Prelazimo na 60. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ZABRANI MANIFESTACIJA NEONACISTIČKIH ILI FAŠISTIČKIH ORGANIZACIJA I UDRUŽENjA I ZABRANE UPOTREBE NEONACISTIČKIH ILI FAŠISTIČKIH SIMBOLA I OBELEŽJA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Boris Aleksić, Slađan Mijaljević, Mirko Munjić, Aleksandar Martinović, Gordana Pop-Lazić, Milan Avramović, Petar Jojić, Milorad Buha, Nikola Žutić, Marina Raguš, Nataša Jovanović, Paja Momčilov, Dušanka Plećević, Vjerica Radeta, Ljubomir Kragović, Zoran Krasić, Marina Toman, Elena Božić-Talijan, Ognjen Mihajlović, Milovan Radovanović, Gordana Paunović-Milosavljević, Jadranko Vuković i Sreto Perić, kao i Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje o podnetim amandmanima narodnih poslanika predlagača zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Za reč se, po Poslovniku, javlja narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, obavestili ste nas (i dobro je, radi javnosti, da ste to učinili) da smo već dobili od Vlade Republike Srbije obaveštenje o povlačenju predloga ova dva zakona, ali vas molim da, u skladu sa članom 27. Poslovnika, s obzirom da se starate o primeni Ustava i primeni Poslovnika, dobijete informaciju od sekretara koji sedi pored vas (pošto je on odličan u tom izračunavanju) i da javnost obavestite kolika je šteta napravljena građanima Srbije zato što smo potrošili dva radna dana raspravljajući o ovim zakonima u načelnoj raspravi, zato što je za sve narodne poslanike bio odštampan materijal predloga ovih zakona, zato što su odbori raspravljali o amandmanima, zato što su amandmani štampani i zato što sve to mora da se radi još jedanput, jer će ovi zakoni, naravno, da se vrate u proceduru. Suština zašto su povučeni jeste što ste se, danas vam je gospodin Todorović to rekao, preračunali kada ste planirali ovaj dnevni red. Javnost mora da zna da je to urađeno zato što skupštinska većina ne bi uspela da do 30. maja, kada ističe redovno zasedanje ovog parlamenta, izglasa sve ono što ste stavili na dnevni red, a stavili ste 65 tačaka računajući da ćete sve to da pretrčite. Sad, kada ste se našli u cajtnotu, napravili ste u dogovoru s Vladom, ili Vlada u dogovoru s vama, potpuno je svejedno, ali građani Srbije moraju da znaju i zamolila bih medije koji su se ozbiljno bavili troškovima zajedno sa gospodinom… [[isključen mikrofon]]
Hvala. Vreme predviđeno za reklamiranje povrede Poslovnika je isteklo. (Vjerica Radeta, s mesta: Nije isteklo vreme.) Povrede Poslovnika nema iz prostog razloga što je predlagač ovlašćen u svako vreme da predlog zakona stavi u proceduru ili ga povuče, i o tome ne odlučujem ni ja, ni Skupština. Što se tiče drugih pitanja, niko ne sprečava narodnog poslanika, niti ugrožava njegovo pravo da se sa odgovarajućim pitanjima, kao što smo imali priliku danas da se uverimo, obrati i zatraži obaveštenje, objašnjenje i postavi pitanje. Hvala. Za reč se javio narodni poslanik Aleksandar Martinović, reklamira povredu Poslovnika. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona potiče od grupe narodnih poslanika, a ne od Vlade, i smatram da su povređeni članovi 139. i 141. Poslovnika Narodne skupštine. Naime, ulazimo u raspravu o amandmanima na ovaj predlog zakona bez mišljenja Vlade. U članu 139. stav 1. kaže se ovako: ''Predlog zakona koji je upućen Narodnoj skupštini predsednik Narodne skupštine, odmah po prijemu, dostavlja narodnim poslanicima, nadležnim odborima i Vladi, ako ona nije predlagač''. U članu 141. se kaže: ''Predlog zakona, pre razmatranja u Narodnoj skupštini, razmatraju nadležni odbori i Vlada ako nije predlagač zakona. Nadležni odbori i Vlada, ako nije predlagač zakona, u svojim izveštajima, odnosno mišljenju, mogu predložiti Narodnoj skupštini da prihvati ili ne prihvati predlog zakona u načelu. Ukoliko nadležni odbori i Vlada predlože prihvatanje zakona u načelu, dužni su da navedu da li zakon prihvataju u celini ili sa izmenama koje predlažu u formi amandmana. Narodnoj skupštini nadležni odbori i Vlada dostavljaju izveštaje, odnosno mišljenje, po pravilu u roku ne kraćem od pet dana, pre dana početka sednice Narodne skupštine, na kojoj se predlog zakona razmatra''. Smatram da bi i za građane Srbije bilo interesantno čuti kakvo je mišljenje Vlade Republike Srbije o ovom predlogu zakona, koji je loš ne samo u pravno-tehničkom, nego i u jezičkom, logičkom, nekom naučnoistorijskom smislu itd. DS, kao vodeća stranka u ovoj Vladi, do sada je prilično nemuštim jezikom izražavala svoj stav o ovom predlogu zakona i bilo bi dobro da građani Srbije znaju kakvo je mišljenje Vlade Srbije, a to znači pre svega mišljenje DS, o ovome što su predložili narodni poslanici.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Razumeli smo i u mnogo čemu bismo možda i mogli da se složimo, osim u činjenici da nema povrede Poslovnika. Iščitavajući član 141, zaustavili ste se tačno posle stava 4, a stav 5. istog člana, to je u nastavku, kaže da ukoliko Vlada ne dostavi mišljenje o predlogu zakona, predlog zakona će se razmatrati i bez tog mišljenja. Da li ste zadovoljni ovim objašnjenjem?
Ako dozvolite, gospodine Novakoviću, samo jednu rečenicu. Pošto je ovaj predlog zakona neophodan za evroatlantske integracije Srbije, mislim da bi bilo neophodno da čujemo i mišljenje Vlade, koja je takođe zagovornik evroatlantskih integracija, o ovom predlogu zakona. Zato sam ja to rekao.
Razumeli smo se. Hvala. Na naziv zakona amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač zakona je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Aligrudiću.
Ovaj amandman pokazuje da zakon ne valja ništa. Ako mora da se ''udari'' amandman na naslov zakona i na svaki član zakona izuzev na član 1, koji, bez obzira da li ima ili nema amandmana, zapravo ne mora da se tumači kao sporna odredba, onda to znači da ono što je predlagač napisao ne zavređuje previše pažnje. Kada je reč o intervencijama putem amandmana, one nisu vršene samo od strane opozicionih predstavnika zato što je predlagač član vladajuće koalicije, nego su amandmane na ovaj predlog zakona očigledno podnosili i drugi članovi ovog doma, učestvujući u radu resornog odbora. Pošto nema člana ovog zakona koji ne trpi odgovarajuće primedbe, i to ne male, nego čak suštinske, onda to najbolje govori o samom predlogu zakona. Naime, ovaj predlog zakona je došao na dnevni red ovog zasedanja tako što ga je uvrstila Slavica-Đukić Dejanović, predsednica parlamenta iako na Predlog zakona nije stiglo nikakvo mišljenje Vlade. A kada sam ja pitao zbog čegadva zakona koje je poslanička grupa DSS podnela, kao što je zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu, koji treba Vladu Republike Srbije da nauči da ne mogu da donose odluku o zaduženju kod MMF za očuvanje valutne stabilnosti bez pravnog osnova, što je veoma važan propis, jer se u proces već ušlo, a ne postoji pravni osnov za donošenje tog zakona, tu se nije našlo za shodno da se stavi na dnevni red sednice taj zakon jer, bože moj, Vlada nije dala mišljenje. Jednako tako, Vlada nije dala mišljenje ni na Predlog zakona o prenosu nadležnosti Vojvodini, koji je DSS podneo, pa je to bio razlog zbog čega se ta dva zakona nisu našla na dnevnom redu zasedanja Narodne skupštine. Zatim je Slavica Đukić-Dejanović obrazložila da su to dva veoma važna predloga zakona, pa bi bilo veoma velika šteta da bez mišljenja Vlade budu raspravljana u parlamentu. A contrario, ovaj predlog zakona onda uopšte nije važan. Predlagač zakona može da se igra sa celom Narodnom skupštinom, vladajuća koalicija sa predlagačem zakona, da se tu piše sve i svašta do Dana za glasanje, jer ćemo sutra verovatno o tome glasati, da bi se zadovoljio interes predlagača zakona da pošto-poto bude aktivan u političkom životu s nekim stavom, iako to što je tamo izneto predstavlja u većini slučajeva pravni pleonazam jer se ponavljaju određena gledišta izneta u mnogim drugim propisima, počev od Ustava Republike Srbije, pa do određenih zakona koje sam prošli put u načelnoj raspravi naveo, sve koji pokrivaju ovu oblast, sa izuzetkom toga što se tamo nigde ne pominju ni neonacizam, ni fašizam, a ovde da, i sa izuzetkom toga što u ovom predlogu zakona oba pojma nisu pojmovno razgraničena, a u preciznom propisu koji sadrži u sebi kaznene odredbe, pa makar to bile i prekršajne, ne može se ići bez definicije pojmova i tvrditi da se oni podrazumevaju, da su opštepoznati i opšteprihvaćeni. To prosto tako ne ide. Jer, da se mogao štititi društveni interes protiv ovakvih negativnih pojava kojim hoće zakon da se bavi, koji su u svakom slučaju apsolutno negativni, protiv kojih svi na ovom svetu moramo nešto da imamo, onda bi i nekadašnji predlagači zakona u bivšoj SFRJ, koji su sponzorisali snimanje filmova protiv nacizma, fašizma, koji govore o Drugom svetskom ratu i trista čuda, već sami našli negde da ukotve pojam fašizma, nacizma, neonacizma u pozitivnim propisima, tadašnjim, bivše SFRJ, pa to nisu učinili jer postoje formulacije u pravnom sistemu, počev od ustavnihkategorija do njihovih razrada u pravnom sistemu, kojima se vrlo uspešno štiti sektor ljudskih prava. Ovde to nije tako urađeno. Ovo se svodi na izvesno iživljavanje i ucenu jednog dela vladajuće koalicije u Skupštini Srbije, da se, zbog korektnog odnosa unutar samog korpusa vladajuće koalicije, jednostavno igramo propisom. Ovo nije ništa drugo, u ovoj situaciji, nego igranje propisom. Kakav hoćete odgovor na to neko da ima? Mi nismo, recimo, našli za shodno da podnesemo nijedan amandman. Znate, amandmane podnosite na predlog, zato komentarišem ovaj prvi. Na Predlog zakona podnosite amandmane, ako mislite da amandmanom možete popraviti tekst zakona. Ovo je potpuno nepopravljivo. Dakle, vi ovde nemate šta da popravite. Mora da se napiše ispočetka. Pametnije bi bilo, pošto ne mislim da je u osnovi loša ideja da se napravi jedan ovakav - bilo bi dobro da predlagač čuje ovo što ću da kažem - mislim da uopšte nije u osnovi loša ideja da se podnese jedan ovakav zakon, sa sadržajem koji bi definisao ovakvu potencijalnu društvenu pojavu ili opasnost i na odgovarajući način stvorio mogućnost da se reaguje. Ali, ovo što je napisano ne čini ni jedno ni drugo. Niti pravi normalni pravni milje i mogućnost da se taj zakon primeni, niti reaguje na realan način na potencijalnu opasnost od takvih društvenih pojava. Sem ukoliko predlagač neće da se igra, pa da onda optužuje svoje političke protivnike za neonacizam, fašizam i ostale stvari, pošto je njemu izgovoriti takve stvari isto kao i čašu vodu popiti. Prema tome, to je ono sa čime se danas suočavamo i nije zgoreg ovo još jednom na ovaj način ponoviti.
Hvala. Reč ima gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo poslanici, stavljanje ovog predloga zakona u skupštinsku proceduru i način rasprave o predlogu zakona, kao i činjenica da se Vlada nije izjasnila o ovom predlogu zakona, svedoči o svojevrsnoj političkoj trgovini koja je uspostavljena između Borisa Tadića i gospodina Nenada Čanka. ako dozvolite, izneću vam svoje skromno mišljenje o tome u čemu se ta trgovina sastoji. Očigledno je da je stvar sa usvajanjem statuta Vojvodine zapela. Skupština Vojvodine je u oktobru prošle godine usvojila Predlog statuta AP Vojvodine, koji je u najvećoj meri i u brojnim svojim odredbama direktno suprotan i Ustavu Republike Srbije i nekim opšteprihvaćenim principima pravnog normiranja u svim civilizovanim i demokratskim državama. Do dana današnjeg Predlog statuta Vojvodine nije ušao u proceduru Narodne skupštine Republike Srbije i to je dokaz više da tu očigledno postoje neki problemi, ne samo unutar stranaka koje čine vladajuću koaliciju na nivou Republike Srbije i na nivou AP Vojvodine, nego očigledno postoje neki koncepcijski sukobi i unutar samog DS-a. Javna je tajna da u DS-u postoje najmanje dva krila. Jedno je, uslovno rečeno, vojvođansko, a ovo drugo je, opet uslovno rečeno, srbijansko, beogradsko krilo. Izgleda da je ovima iz beogradskog krila DS-a postalo jasno da je statut Vojvodine vrlo opasan politički akt, da on predstavlja uvod u osamostaljivanje severne srpske pokrajine i da nam preti opasnost, ako se usvoji takav statut Vojvodine kakav je usvojen u Skupštini Vojvodine, da nam preti ponavljanje kosovskog scenarija, odnosno daje se pravni osnov da sutra (a kad kažem sutra, to ne znači bukvalno sutra, nego recimo za pet, 10, 15 ili 20 godina) neko na teritoriji severne srpske pokrajine proglasi neku novu nezavisnu državu. Naravno, ima onih koji će se smejati ovome što mi govorimo, ali neki su se smejali i 1974. godine, kada je usvajan tadašnji Ustav SFRJ. I tada je bilo pravnika koji su ukazivali na mogućnost da taj ustav trasira put ka osamostaljivanju bivših jugoslovenskih republika, ali evo dvadesetak godina kasnije, te crne slutnje su se obistinile. Dakle, potpuno je realno očekivati da ukoliko, ne daj bože, Narodna skupština Srbije potvrdi statut Vojvodine u onakvom obliku kakav je izglasan u Skupštini Vojvodine, zaista dođe u nekoj bližoj ili daljoj budućnosti do osamostaljivanja Vojvodine i stvaranja na teritoriji Republike Srbije praktično nove nezavisne države. Ovo vojvođansko krilo, naravno, zalaže se za usvajanje statuta Vojvodine, ne samo zbog statuta kao takvog, nego i zbog neke vrste političkog revanšizma koju gaji gospodin Bojan Pajtić prema Borisu Tadiću, a tiče se činjenice da, kada je formirana poslednja, odnosno aktuelna Vlada Republike Srbije, posle majskih izbora, gospodin Bojan Pajtić nije dobio mandat za sastav nove republičke vlade, iako je to verovatno očekivao, pa koreni animoziteta u odnosima između Borisa Tadića i Bojana Pajtića verovatno datiraju od tada. Dakle, stvar sa statutom Vojvodine u Skupštini Srbije je definitivno zapela. Da se ne bi mnogo ljutio ovaj doduše mali koalicioni partner, ali ne tako beznačajan, gospodin Nenad Čanak, izgleda da je postignuta neka vrsta dogovora, a to je da statut Vojvodine, ovakav kakav je, usvojen u Skupštini Vojvodine, verovatno neće ući u proceduru Narodne skupštine Republike Srbije, ali da se gospodin Nenad Čanak ne bi previše ljutio, u proceduru Narodne skupštine Republike Srbije uvešće se jedan drugi opšti pravni akt, a to je Predlog zakona o zabrani manifestacija neonacističkih ili fašističkih organizacija i udruženja i zabrane upotrebe neonacističkih ili fašističkih simbola i obeležja. Doduše, Vlada Republike Srbije je vešto izbegla da nam da svoje mišljenje o ovom, vrlo lošem, predlogu zakona. Mogli smo da čujemo od poslanika DS-a, ako se ne varam, u načelnoj raspravi je učestvovao samo gospodin Srđan Milivojević, da će oni glasati za Predlog zakona, ali pod uslovom da se on doradi, odnosno da se izmene neke odredbe u ovom predlogu zakona. Dalje, trgovina se sastoji u tome što je predlagač ovog zakona, dakle grupa narodnih poslanika Lige socijaldemokrata Vojvodine, prihvatila sve amandmane Odbora za pravosuđe i upravu. Kad kažem amandmane Odbora za pravosuđe i upravu, onda mislim da su to pre svega amandmani DS-a. Na čelu Odbora za pravosuđe i upravu nalazi se gospodin Boško Ristić. Praktično su to njegovi amandmani, koje je on podneo u ime DS-a. Prihvatanjem tih amandmana od strane predlagača, trgovina je definitivno završena. Dakle, možemo da očekujemo da će Demokratska stranka glasati za ovaj predlog zakona, u koji su uneti svi njeni amandmani. Doduše, oni su opet vešto izbegli da kažu - to su amandmani DS-a, verovatno i zbog javnosti, a verovatno i zbog toga da ne bi ulazili u neki veći konflikt sa svojim koalicionim partnerom Ligom socijaldemokrata Vojvodine, ali je definitivno jasno da su ovo, u stvari, amandmani DS-a i da će DS, po svemu sudeći, glasati za ovaj predlog zakona i tako ćemo mi u pravnom sistemu Republike Srbije dobiti još jedan u nizu loših zakona koji se donose u Narodnoj skupštini Republike Srbije od 2001. godine pa do danas. Naravno, jedan od razloga zašto se ovaj predlog zakona stavlja u skupštinsku proceduru baš ovih dana, pored ove političke trgovine o kojoj sam govorio, jeste još jedna činjenica. Gospodin Nenad Čanak je dobio zadatak, i to verovatno ne samo od Borisa Tadića, nego i od svojih stranih mentora, da skrene pažnju javnosti sa nekih vrlo aktuelnih tema i tema koje su od životnog interesa za građane Srbije. Zašto bi građani Srbije, recimo, razmišljali o tome da li je ova vlada ispunila svoje predizborno obećanje da će penzije iznositi 70% prosečne zarade u Republici Srbiji? Zašto bi građani Srbije razmišljali o tome da li će i kada ova vlada ispuniti svoje obećanje o podeli besplatnih akcija u vrednosti od 1.000 evra? Zašto bi građani Srbije pričali o tome da li će biti proizvedeno tih famoznih 300.000 automobila marke „punto“ u Zastavi u Kragujevcu? Zašto bi građani Srbije gledali preko televizije kako ljudi seku sebi prste na bi li neki ministar na njih obratio pažnju? Zašto skoro mesec dana štrajkuju glađu, a da nijedan ministar nije došao da ih poseti u Kragujevcu itd.? Sada treba, kako bi rekli ovi medijski manipulatori, ''spinovati'' medijsku sliku u Srbiji, treba skrenuti pažnju javnosti sa tih životnih tema na neke pojave kojih u Srbiji, hvala bogu, nema ili su svedene na neke marginalne pojedince i vrlo malobrojne društvene grupe. Da biste donosili jedan zakon koji treba da reguliše, u ovom slučaju da zabrani jednu pojavu, ta pojava, pre svega, mora da postoji. Kao što mi u Srbiji nemamo zakon o istraživanju kosmosa, zbog proste činjenice da nismo u ekonomskoj moći da istražujemo kosmos, niti imamo tehničkih sredstava da to radimo, mi nemamo zakon o istraživanju kosmosa. SAD ga ima, Ruska Federacija ga ima, Kina ga ima, Francuska ga ima, Velika Britanija ga ima. Srbija ga nema, zato što prosto ne možemo da izdržimo tu trku sa tehnološki daleko superiornijim državama nego što je naša. Ako u Srbiji ne postoji pojava koju izgleda ni predlagači zakona ne znaju kako da krste, pa najpre kažu fašizam, pa neonacizam, pa nacionalizam, pa neonacionalizam, pa nacionalsocijalizam (izgleda da ni njima samima nije jasno šta je to u Srbiji što treba regulisati ovim zakonom) i budući da tih pojava u Srbiji nema (naravno, postoji nacionalizam, ali nema ni neonacizma, ni nacionalsocijalizma, ni fašizma u nekim širim razmerama, kao društveno organizovanog pokreta ili političke partije itd.), onda se postavlja pitanje kakav je smisao ovog zakona. Pa, ovaj zakon ima samo taj smisao da potpuno skrene pažnju javnosti sa tih životnih tema, sa tema koje znače egzistenciju građana Srbije i članova njihovih porodica na neke pojave kojih u Srbiji ili uopšte nema ili su potpuno marginalne. Rekao sam i u načelnoj raspravi da je Predlog zakona pisan na brzinu, da ga očigledno nisu pisali pravnici, već neko ko nije pravnik. Ovaj predlog zakona sadrži brojne pravnotehničke, nomotehničke, jezičke, logičke pogreške i, što je vrlo zanimljivo, ne daje definiciju pojava koje navodno želi da zabrani. Dakle, vi u ovom predlogu zakona nemate ono što inače imate u dobrim zakonskim predlozima, a to je da se prethodno definiše značenje pojedinih izraza u predlogu zakona. Kad uzmete recimo Krivični zakonik Republike Srbije, onda tačno možete da znate šta znači službeno lice, šta znači službena radnja, šta znači krivično delo, šta znači nehat, umišljaj itd. Kod ovog predloga zakona to nemate. U članu 1. Predlog zakona nešto želi da suzbije, odnosno nešto želi da zabrani. U članu 1. to su neonacističke ili fašističke organizacije i udruženja, odnosno njihove manifestacije i isticanje simbola, znakova ili nekog drugog delovanja. Kasnije, u drugim članovima zakona, ta terminološka neusklađenost potpuno dolazi do izražaja. Dakle, u članu 1. se pominju neonacizam i fašizam, a kasnije nacionalizam, neonacionalizam, nacionalsocijalizam, i onda se stvara jedna potpuna konfuzija, logička, jezička i pojmovna, da vi prosto ne znate koja je to pojava koju predlagač zakona navodno želi da suzbije. Svojevremeno je veliki nemački književnik Gete rekao da onaj ko hoće da ima jasan stil u pisanju, njemu prethodno mora da bude jasno u glavi šta to želi da kaže. Očigledno je da je predlagač zakona imao problem sa pojavama koje želi da definiše, očigledno je da ni njima mnoge stvari nisu jasne. Kada govore o fašizmu, o neonacizmu, nacizmu, nacionalsocijalizmu, nacionalizmu, neonacionalizmu itd., oni očigledno te pojmove koriste u dnevnopolitičke svrhe. Oni ovom problemu nisu pristupili sa naučnog aspekta, sa istorijskog aspekta, sa nekog metodološkog aspekta. Ne, nego sa dnevnopolitičkog. Svakog našeg političkog protivnika mi ćemo satanizovati da je fašista, da je neonacista, da je nacionalsocijalista. Inače, oni su svojevremeno za SPS tvrdili da su nacionalsocijalisti i da je Slobodan Milošević najveći nacionalsocijalista u Evropi, ali sada im to ništa ne smeta da sede zajedno u Vladi i da čine skupštinsku većinu u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Očigledno je da je Predlog zakona pisan isključivo iz dnevnopolitičkih interesa, ne bi li na taj način smanjili svoju političku konkurenciju, odnosno ne bi li se na jedan vrlo nekorektan, nefer i protivustavan način obračunali sa svojim političkim protivnicima, sa svojim političkim i ideološkim neistomišljenicima. Dakle, Predlog zakona je vrlo loš i, naravno, SRS za njega neće glasati. Ali, ono što je vrlo zanimljivo, to je da u ovom predlogu zakona vi imate jedno potpuno nerazumevanje načina na koji se pišu predlozi zakona. Razumem da predlagač zakona, odnosno ovi narodni poslanici nisu pravnici i da verovatno nemaju mnogo iskustva u pisanju nacrta pravnih propisa, ali su onda makar mogli da se potrude da daju nekom pravniku da to pročita. Recimo, da daju nekom pravniku iz svoje skupštinske većine, ima ih, ili da daju nekom ministru u Vladi koji je završio pravni fakultet, pa da im on da svoje skromno mišljenje da li je Predlog zakona dobar ili ne. Ne, oni su zauzeli stav da samo oni znaju sve o pojavama kao što su fašizam, nacizam, neonacizam, nacionalizam, neonacionalizam itd., nemaju oni šta koga da pitaju. To je ušlo u skupštinsku proceduru upravo u trenutku kada je izgleda (možda se varam, možda se ne varam) i sam Boris Tadić odustao od ideje da se usvoji onakav statut Vojvodine kakav je usvojen u Skupštini Vojvodine. Gospodin Nenad Čanak je izgleda sebi pribavio monopol na antifašizam u Srbiji, svako ko je protiv gospodina Nenada Čanka je fašista, a samo je on pravi i autentični antifašista. Doduše, garderoba mu baš ne odaje antifašistička uverenja, ali ajde dobro. Dakle, očigledno je da je reč o političkoj trgovini između gospodina Borisa Tadića i gospodina Nenada Čanka. Nema, izgleda, statuta Vojvodine u Skupštini Srbije, ali ima ovakvog nakaradnog predloga zakona o fašizmu, neonacizmu, nacionalizmu, neonacionalizmu, nacionalsocijalizmu. Ako sam propustio da upotrebim neki pojam, gospodine Novakoviću, vi me dopunite. Za sada toliko.
Hvala. Ne dopunjujem. Gospodine Aligrudiću, da li ste odustali? (Da.) Hvala. Za repliku se javio gospodin Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, posle svakog poraza SRS na izborima mi smo ovde svedoci jedne čudne izjave - da se DS cepa na ovo ili ono krilo, da nas ima za ovo krilo, za ono krilo, neko vojvođansko krilo, srbijansko krilo... DS je jedna jedinstvena stranka koja sprovodi jedinstvenu politiku. To je valjda jasno svim građanima ove zemlje, a verovatno je jasno i onim političkim strankama koje se posle svakih izbora raspadaju na izdajnike, na sledbenike Kamerona Mantera, na sledbenike američkog ambasadora, engleskog ambasadora ili sledbenike nekih drugih lidera. Ne želim da analiziram stanje u drugim političkim strankama, ali računaljka je jedan divan instrument i zbog toga sam tu spravu i doneo u parlament, da pomognem svojim stranačkim kolegama, ali i svojim političkim protivnicima, da mogu da prebroje poslanike, koliko ih ima na početku, koliko ih ima na sredini mandata, koliko ih ima na kraju mandata i koliko ih ima na sledećim izborima. Mislim da je to najbolji pokazatelj koja je stranka jedinstvena, a koja se stranka raspada. Ne vidim potrebu da dalje objašnjavam svojim političkim protivnicima da li je DS jedinstvena ili ne. Mogu da pogledaju u svoje klupe sa leve i desne strane, mogu da pogledaju malo po sali i da vide svoje dojučerašnje kolege i da vide ko je ovde jedinstven, a ko se posle svakih izbora raspada. Hvala.
Reč ima gospodin Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, o tome koliko je Demokratska stranka jedinstvena i po teritorijalnom i po programskom, odnosno ideološkom principu, ne moram da govorim ja. O tome je pre nekoliko dana progovorio bivši gradonačelnik Zrenjanina Goran Knežević. Sve ono što je SRS, gospodine Milivojeviću, godinama tvrdila, o tome ko finansira DS, kakve zloupotrebe činite kroz Fond za kapitalna ulaganja Vojvodine, kroz NIS - o tome je, doduše silom prilika i pred istražnim sudijom Specijalnog odeljenja za borbu protiv organizovanog kriminala u Beogradu, progovorio vaš još uvek, osim ako ga niste izbacili iz stranke, partijski kolega Goran Knežević. On je rekao - ''Kakve firme iz Crne Trave koje daju 15.000 dinara za finansiranje kampanje Borisa Tadića, kakva lista na internet stranici DS od 44 firme koje finansiraju DS? Pravi finansijeri DS-a su Fond za kapitalna ulaganja Vojvodine i NIS". Još je čovek potvrdio da će zvati predsednika Republike Borisa Tadića da svedoči o tome. Dakle, nemate vi problem, gospodine Milivojeviću, sa mnom i sa SRS, vi imate problema sami sa sobom. Jer, vi jedno govorite kada ste na vlasti, a kada, sticajem nekih čudnih političkih prilika, dođete pred organe pravosuđa, onda pričate neku drugu priču. Kad ste na vlasti, onda ste pošteni, onda ste za evropske integracije, onda ste za vladavinu prava, onda ste za interese građana Srbije. Kada se nađete pred licem pravde, onda toga više nema. Onda se priča o mafijama, o klanovima, o tajnim i javnim sponzorima, o vrećama novca koje se donose u centralu DS-a iz Fonda za kapitalna ulaganja Vojvodine i NIS, koji stoji u trezoru kod Borisa Tadića, pa se onda kupuju odbornici po skupštinama opština po Srbiji, pa ste maltene izazvali građanski rat u Srbiji kradući odbornike, pre svega SRS-a, i rušeći vlast koja je izabrana na izborima. Dakle, gospodine Srđane Milivojeviću, zagledajte se vi malo u svoje dvorište. A što se tiče tih famoznih mandata, nadam se da vas je gospodin Nenad Konstantinović, vaš partijski kolega, obavestio, ako već niste bili na sednicama Administrativnog odbora i ako niste pratili medije - krađu mandata u Skupštini Srbije ste vi blagoslovili, gospodine Milivojeviću, i vaša DS. Te krađe ne bi bilo da vi i poslanici iz vladajuće koalicije na sednicama Administrativnog odbora niste glasali za krađu mandata i za drastično gaženje Ustava Republike Srbije, Zakona o izboru narodnih poslanika, Poslovnika i Odluke o potvrđivanju mandata narodnih poslanika iz 2008. godine.
Da ne bih povredio Poslovnik u smislu člana 85, određujem pauzu u trajanju od jedan sat. Počećemo u 16.00 časova. Redosled govornika je utvrđen i čim otvorimo raspravu po ovoj tački, tim redom ćemo i ići. Hvala lepo.
Poštovani narodni poslanici, s obzirom na to da je danas poslednji četvrtak u mesecu, podsećam vas na odredbu člana 200. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, prema kojoj se svakog poslednjeg četvrtka u mesecu na sednici Narodne skupštine koja je u toku postavljaju poslanička pitanja, i to u vremenu od 16.00 do 19.00 časova, za koje vreme se prekida rad po dnevnom redu. Obaveštavam vas da sam predsedniku i svim članovima Vlade Republike Srbije uputila poziv da prisustvuju ovom delu sednice. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika Narodne skupštine na način postavljanja poslaničkih pitanja. Narodni poslanik ima pravo da postavi poslaničko pitanje pojedinom ministru ili Vladi, iz njihove nadležnosti, što je u skladu sa članom 199. stav 1. Poslovnika. Poslaničko pitanje mora biti jasno formulisano, što je predviđeno članom 199. stav 2. Poslovnika, i poslaničko pitanje se postavlja u pisanom obliku ili usmeno, s tim da izlaganje poslanika koji postavlja pitanja ne može da traje duže od tri minuta, što je u skladu sa članom 199. stav 4. Poslovnika. Predsednik Narodne skupštine upozoriće narodnog poslanika koji postavlja poslaničko pitanje ako pitanje nije postavljeno u skladu sa odredbama ovog poslovnika, odnosno ako nije upućeno nadležnom organu, što je predviđeno članom 199. stav 6. Na usmeno postavljeno poslaničko pitanje, Vlada, odnosno ministar, moraju odmah usmeno odgovoriti. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to moraju odmah obrazložiti, a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku, u roku od osam dana od dana kada je pitanje postavljeno, što je u skladu sa članom 201. stav 1. Takođe, prema članu 202, posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše pet minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše pet minuta. Prelazimo na POSTAVLjANjE POSLANIČKIH PITANjA. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine premijeru, dame i gospodo ministri, prvo pitanje tišti mnoge zemljoradnike u Srbiji i tiče se kategorizacije seoskih domaćinstava na komercijalna i nekomercijalna i, zavisno od toga, na subvencije koje oni imaju pravo da dobijaju ili ne. Stvorena je potpuna konfuzija, potpuni haos, i molio bih ministarku finansija, pre svega, jer se ovo tiče Uprave prihoda, da eventualno dobijem odgovor na ovo pitanje. Napravljen je kriterijum bez kriterijuma da, ako nosilac poljoprivrednog domaćinstva ima neki drugi izvor prihoda i nije obveznik doprinosa za penziono osiguranje zemljoradnika, onda je njegovo domaćinstvo tretirano kao komercijalno, bez obzira što se za druge članove njegovog užeg domaćinstva plaća doprinos za penziono osiguranje. Onda oni nemaju pravo na subvenciju. Umesto da se ovo tiče zemlje i zemljišnog fonda i eventualno kriterijuma prihoda za nosioce seoskog domaćinstva, nema nikakvih kriterijuma. Ne zna se ni ko pije ni ko plaća. Drugo pitanje se odnosi na Ministarstvo ekonomije ili Agenciju za privatizaciju, s kojom Ministarstvo ekonomije ima veze. Tiče se privatizacije "Prve iskre" u Bariču. Najveći deo "Prve iskre" Barič prodat je preduzeću "Univerzal", koje nije ispoštovalo većinu obaveza iz ugovora o kupoprodaji, ni u pogledu ljudi koje su preuzeli (preuzeli su 250 radnika, a sada tamo radi 26 radnika), ni u pogledu proizvodnje, ni investiranja, ni dužine trajanja obaveza, ništa. Agencija je zabila glavu u pesak, kao noj, a "Prva iskra" je prodata kao staro gvožđe. Gigant, koji je nekad zapošljavao preko 5.000 ljudi, danas je deponija starog gvožđa, zarasla u trnje i korov. Treće pitanje. Verujući u viziju ministra za infrastrukturu gospodina Mrkonjića o epohalnim planovima na izgradnji Koridora 10 i drugih puteva, voleo bih da vidimo kako da rešimo jedan prozaični problem, višedecenijski – klizišta na Dubokom. Pre neki dan je bila havarija na trafo-stanici Termoelektrane "Nikola Tesla". Nisu mogla da prođu kola vatrogasnih brigada… (Predsednik: Gospodine Batiću, tri minuta.) ... završavam ... preko klizišta na Dubokom. Svake godine se potroše milioni na nasipanje, neprestano se nešto radi, ali rešenja nema. Hvala.
Gospodo poslanici, moliću vas, pošto je spisak prijavljenih poslanika dosta veliki, da pitanja ne traju duže od tri minuta, a onda ćemo, ako imate dodatnih pitanja, ići u drugi krug. Zahvaljujem. Ko od ministara želi da da odgovor? Ministarka finansija. Izvolite.
Nisam sasvim razumela pitanje gospodina Batića o kategorizaciji poljoprivrednih domaćinstava. Ostaje mi da se raspitam u Ministarstvu poljoprivrede. Ovog trenutka ne znam odgovor. Sve što je u vezi sa subvencijama ili nekim novim merama mogu da kažem, ali o samoj kategorizaciji ne znam.
Izvolite, gospodine predsedniče. Gospodin Mirko Cvetković ima reč.
Hteo sam da kažem da ćemo pitanje o privatizaciji "Prve iskre" Barič proslediti Agenciji za privatizaciju i ona će pripremiti odgovor i dostaviti ga, u skladu sa Poslovnikom, u roku od osam dana.
Gospodine Mrkonjiću, samo se prijavite, da bih vam dala reč.
Ja sam dobro razumeo pitanje gospodina Batića. Deonica između Umke i Obrenovca je deonica autoputa Beograd – Čačak – Požega – Crnogorsko primorje. Isprojektovana je deonica na mestu gde je klizište, vrednost radova je negde oko 200 miliona evra, ali se nadam da će 1. marta iduće godine početi gradnja tog dela autoputa. Dakle, Vlada Republike Srbije je donela odluku da uđemo u projektovanje celog autoputa od Beograda do Čačka, a da iduće godine, od 1. marta počnu radovi. Klizište je rešeno u potpunosti. Hvala.
Gospodin Batić ima reč.
Zahvaljujem gospodinu Mrkonjiću na lepim željama. Klizište je rešeno u potpunosti, ali u mašti. Klizište nije rešeno nikako danas, a tim putem prolazi hiljade vozila svakog dana. Dakle, molio bih za konkretan odgovor – kada će to klizište biti rešeno? Ne kao lepa želja, nego u stvarnosti. Jer, naslušali smo se u prošlosti priča o autoputu od Horgoša do nigde i, naravno, pošto je do nigde, nije ni bilo ništa. To ne stavljam na teret i na dušu gospodinu Mrkonjiću, ali ova njegova završna rečenica, da je klizište rešeno, deluje mi onako previše uopšteno i previše futuristički. To je jedno. Drugo, gospođi Dragutinović želeo bih da ukažem na ovaj detalj. Sva zemljoradnička domaćinstva kategorisana su u tzv. komercijalna i tzv. nekomercijalna. U zavisnosti od toga da li je komercijalno ili nekomercijalno, država daje subvencije. To radi Uprava prihoda, a ne Ministarstvo poljoprivrede. A kriterijum Uprave prihoda je - da li je komercijalno zavisi od uloge i statusa nosioca poljoprivrednog, odnosno zemljoradničkog, odnosno seoskog domaćinstva. Ako on, eventualno, ima neki drugi status i ako nije samo obveznik doprinosa za penziono osiguranje zemljoradnika, iako su to članovi njegovog užeg domaćinstva, iako možda ima 20.000 ha zemlje, oni nemaju pravo na subvenciju. A neko ko nije, i ima možda hektar zemlje, on ima pravo na subvenciju. Valjda kriterijum treba da bude zemljište, ili eventualno prihod, a ne birokratske kategorije po podeli na komercijalna i nekomercijalna domaćinstva. Gospodinu premijeru zahvaljujem i nadam se da ću dobiti odgovor na pitanje o privatizaciji "Prveiskre" Barič. Jer, deo odgovora dobio sam delimično, ne od Vlade, nego u emisiji "Insajder". Tamo nam je rečeno ko je vlasnik firme koja je privatizovala veći deo "Prve iskre" Barič. Ali, mene interesuje uloga Agencije za privatizaciju, koja nije obavezala kupca "Prve iskre" Barič da ispuni većinu svojih obaveza iz kupoprodajnog ugovora. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Diana Dragutinović ima reč. Izvolite, samo se prijavite.
Samo hoću da kažem da uredbu o tome koja su domaćinstva komercijalna a koja nekomercijalna, i koji su kriterijumi za određivanje, donosi Ministarstvo poljoprivrede, ne Ministarstvo finansija. Ministarstvo finansija vrši samo tehnički deo posla. Koliko je meni poznato, oduvek su bili isti kriterijumi za određivanje šta su to komercijalna, odnosno nekomercijalna, i da su nekomercijalna, u stvari, uglavnom staračka domaćinstva.
Zahvaljujem. Gospodin Tomislav Nikolić ima reč. Izvolite. Izvinite, niste se prijavili, gospodine Mrkonjiću. Gospodin Mrkonjić ima reč.
Dr Vladan Batić je potpuno u pravu. Tako je. Kada sam govorio o projektovanju, to znači da su inženjeri u mašti stvorili rešenje (to je teško rešenje, to vi dobro znate) i da su projekat napravili. To će biti gotovo kada bude počela realizacija autoputa. Ali, pozivam gospodina Batića, ja sam to njemu i obećao, da kada može, od sada pa do kada bude mogao, zajedno sa mnom i sa direktorom Direkcije za puteve i nadzornim organom obiđemo to mesto i nađemo trenutno rešenje za sanaciju tog mesta. Hvala.
Gospodin Tomislav Nikolić ima reč. Izvolite.
Pre nekoliko dana počela je naplata carinskih i drugih dažbina na robu koja ide iz pravca centralne Srbije prema KiM… [[Predsednik: Gospodine Krasiću, molim vas, budite tiši, ne čujemo govornika.]] a pod izgovorom da se vrši evidentiranje robe. Šef Euleksa gospodin Kermabon izjavio je da je naplata carinskih dažbina dogovorena sa vlastima u Beogradu, te da ih je Beograd maltene molio da počnu naplatu. Podsećam vas da je svojevremeno nekome u Srbiji omogućeno, uredbom o oslobađanju PDV-a robe koja ide na Kosovo i Metohiju, da se ne plaća PDV i akciza na robu koja ide na KiM, što sada služi kao izgovor Euleksu i vlastima tzv. države Kosovo da zatraže da sva roba koja naiđe na Jarinje i Brnjak mora da bude evidentirana u južnom delu Kosovske Mitrovice. Posle toga, naravno, slede i druga dokumenta. Srbi koji žive u severnom delu KiM smatraju da ih ovim, ukoliko je tačno da je Ministarstvo finansija potpisalo protokol sa Euleksom, teramo da se isele sa KiM ili da preuzmu i dokumenta kosovskih vlasti, i da se registruju kod njih, i da kod njih plaćaju PDV, iako može i u Srbiji da se plati i PDV i akciza na tu robu, a da se dogovori sa Euleksom kako će taj novac otići tamo gde je već predviđeno. Dakle, da li je predstavnik Vlade Republike Srbije potpisao protokol sa Euleksom i time Euleks izašao iz okvira statusne neutralnosti, počeo da sprovodi aktivnosti Vlade republike Kosovo, a Srbija u tome svesno učestvuje, ne reagujući na izjave i Kermabona i Pola Agde da je sve dogovoreno sa Vladom Republike Srbije? Ponovo tražim odgovor na pitanje – kolike su zarade direktora javnih preduzeća isplaćene u 2008. godini, po svim osnovama, po osnovama zarada, bonusa, premija i nagrada? Pitam ministra za dijasporu – da li je to iz njegove glave ili je odluka Vlade da on izjavi da Srbija treba da bude u NATO-u, iako je, gospodine ministre, ova skupština, u kojoj danas gostujete, pa ćete možda još jednom, kada bude neki vaš predlog zakona na dnevnom redu…. (Predsednik: Vreme.) …evo završavam, donela Odluku o vojnoj neutralnosti Republike Srbije?
Evo ovako, do sada smo vas prozivali kako ste se javljali. Pošto je spisak definitivno gotov, kao i na svakoj sednici, reč ću davati od predstavnika manjih, ka većim poslaničkim grupama, i to će biti redosled. Pošto su se prijavili poslanici praktično iz svih poslaničkih grupa, to će biti redosled kao i na svakoj sednici. Gospodin Bogdanović ima reč.
Hvala. Što se tiče Vlade Republike Srbije, Ministarstva finansija i Ministarstva za Kosovo i Metohiju, niko nije potpisao nikakav protokol sa Euleksom, niti sa bilo kim. Jedini ugovor koji je potpisan je onaj iz novembra 2001. godine, gde smo mi kao Vlada i posebno Ministarstvo finansija i Ministarstvo za KiM insistirali da sva roba koja ide na KiM bude evidentirana. Nažalost, Euleks je, mimo saglasnosti Vlade, mimo saglasnosti Ministarstva finansija, mimo saglasnosti Ministarstva za KiM, počeo da sprovodi određene radnje, koje smo mi, kao Ministarstvo za Kosovo i Metohiju i Vlada, naravno, osudili. Nije tačno da Vlada Republike Srbije nije reagovala na takvo ponašanje misije Euleks. Imao sam više sastanaka sa predsednicima opština i sa severa Kosova i sa čitave teritorije Kosova i Metohije i upravo sam taj stav Vlade vrlo jasno i precizno preneo. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Srđan Srećković.
Moja izjava u vezi sa mojim zalaganjem za pristupanje NATO savezu je data u svojstvu potpredsednika političke stranke kojoj pripadam. Dakle, nije data ni na jednom zvaničnom skupu gde sam eventualno učestvovao kao predstavnik Vlade Srbije. Ovo pitanje nije trenutno na dnevnom redu, ali sa zadovoljstvom ću sa vama u svakoj televizijskoj emisiji ili na bilo kojem stranačkom skupu diskutovati na tu temu i braniti ovaj stav za koji se zalažem. To trenutno nije državno pitanje, niti je našoj državi upućen poziv da postanemo članica NATO saveza, a lično bih voleo da dočekam trenutak kada će taj poziv biti i upućen.
Zahvaljujem. Gospodin Tomislav Nikolić.
Gospodine ministre, ne vi lično, ali vaša stranka bi morala mnogo da poraste da bih ja sa vama išao na neki TV duel. Ne mogu da verujem da sedite u Vladi sa drugim ministrima koji smatraju da treba da se poštuje odluka Narodne skupštine i da imate dvojnu ličnost, koja iznosi dvostruke stavove - jedne kao ministar, a jedne kao potpredsednik stranke koja je u Vladi Republike Srbije. E, to je vaše shvatanje o tome šta je Srbija i kako Srbiju treba dalje zastupati. A vama, gospodine ministre za KiM, sada postavljam dodatno pitanje. Vi hoćete da me ubedite da je vaša reakcija bila to što ste preneli svoj stav predstavnicima lokalne samouprave na KiM? Ja pitam Vladu Republike Srbije šta je uradila povodom toga jer mi je dosadilo više da vas slušam kako ste negde zakukali kada se institucionalizuje republika Kosovo kao nezavisna država. Pitam vas kao ljude koji sada sedite ovde i gledate u oči celoj Srbiji – šta ćete da uradite da prestane sprovođenje nezavisnosti KiM pod firmom sprovođenja misija koje ste vi odobrili? Vi ste nas ovde ubedili da će Euleks biti apsolutno neutralna misija. Sada nam kažete da morate Srbima da objašnjavate nekakve poteze Euleksa sa kojima se ne slažete. Izvinite, molim vas, tako se KiM ne brani. Tako ga branite već devet godina i danas smo od KiM dalje nego ikada. Pitam vas, gospodine predsedniče Vlade – šta ćete da uradite da se zaustavi institucionalizacija nezavisnosti KiM? Hoćete li da iz novina saznajemo za jednu po jednu meru koju sprovode misije na KiM, koje su došle sa vašom saglasnošću? Priznajem i sa našom, jer nas neprekidno uspavljujete pričama o tome kako nam to niko neće oteti, kako ćemo da dobijemo spor pred Međunarodnim sudom pravde, kako je misija Euleks po odluci UN apsolutno neutralna, a misija Euleks je pomoćni organ privremenih institucija KiM. Nas ne zadovoljava odgovor da vi smatrate da Euleks radi stvari koje nisu dogovorene. Još jednom vas pitam – kako mislite da zaštitite 14% teritorije Srbije koja se otima najdrastičnije u istoriji u vreme vašeg mandata? I ako već ne možete da obezbedite bolji život za sve građane Srbije, molim vas, sada, na ovim vanrednim parlamentarnim izborima, predajte nam Srbiju toliku kolika je bila kada ste vi došli na vlast.
Gospodin Srđan Srećković ima reč.
Ovu govornicu neću zloupotrebljavati u stranačke svrhe. Koja je politička stranka mala a koja velika, pokazaće prvi naredni izbori. Ja vas podsećam da vi na izborima niste ni učestvovali. A kao što ste nekada bili vatreni protivnik EU, a sada ste zagovornik EU, nadam se da ćete i u pogledu NATO saveza napredovati, pa ćete za godinu ili dve imati isti stav kao što danas imam ja, i meni će biti zadovoljstvo, zaista.
Gospodin Goran Bogdanović ima reč.
Gospodine Nikoliću, nisam preneo svoj lični stav predstavnicima opština, to mi ne pada ni na kraj pameti. Bez obzira što sam sa mnogim predsednicima opština lični prijatelj, ja sam preneo stav Vlade Republike Srbije i svi moji sastanci sa predstavnicima opština su zvanični sastanci, pre svega. Što se tiče naše politike prema KiM, Srbija nastavlja da se bori za KiM, i to svim političkim i diplomatskim sredstvima. Nije ovo samo fraza. Znate i sami da smo imali određenih uspeha i da je ovo u istoriji možda prvi put, posle 20 i više godina smo imali diplomatski uspeh u UN. Budite sigurni da će i ova vlada boriti, i sve buduće vlade, kao što su se i prethodne vlade borile da sačuvaju svoj teritorijalni integritet i suverenitet na prostoru KiM. Od te borbe nećemo odustati. I budite sigurni da ćemo svim diplomatskim, ekonomskim sredstvima učiniti sve da, prvo, osnažimo srpsku zajednicu na KiM. Kad kažem osnažimo, pre svega mislim - u ekonomskom smislu. Ministarstvo za KiM je već pripremilo Strategiju za održivi opstanak i povratak Srba na KiM. Ta strategija je na javnoj raspravi. Imaće priliku i skupštinski Odbor za KiM da da svoje mišljenje. Lokalne samouprave na KiM su dale svoje primedbe i sugestije. Od tog cilja nećemo odustati, bez obzira ko bio na vlasti, ko bio ministar i ko bio predsednik Vlade.
Zahvaljujem. Gospodin Tomislav Nikolić. Izvinite, nemate pravo. Govorićete kad budemo završili prvi krug. Dogovorili smo se, da biste svi stigli na red, da idemo prvo sa korišćenjem prava tri i pet minuta. Gospodine Markoviću, izreći ću vam meru. Nemojte dobacivati s mesta. Gospodine Nikoliću, mislim da bi bilo korektno da svi naprave jedan krug pitanja i komentara do pet minuta. Strogo poslovnički imate pravo, ali dovešćete svoje kolege poslanike u situaciju da neće stići nijedno pitanje da postave. Isto je bilo i sa gospodinom Batićem, on je imao tri minuta i pet minuta. Zamolila bih vas, kolegijalnosti radi, da omogućite... Izvolite.
Gospodine Bogdanoviću, imala je i carska Rusija takvog ministra, prezivao se Potemkin. I nemojte, molim vas, da mi pričate o tome da se borite za KiM i nemojte da nastavite da se borite kao do sada u svojoj političkoj karijeri. Ni dok ste bili u sastavu kosovske vlade, ni dok ste bili u sastavu srpske vlade. Samo mi ne pominjite svoju borbu za KiM i osnaživanje ekonomskog statusa građana na KiM, zato što se zbog tog ekonomskog statusa sele iz dana u dan. Poštenije bi bilo da kažete - ne mogu ništa da uradim dole, i da podnesete ostavku ako ne možete ili ako vas drugi deo Vlade ne sluša. To bi bilo poštenije. A vama, gospodine Srećkoviću, aplaudiraće samo šešeljevci za ovo što ste rekli. Ja jesam učestvovao na izborima, a baš bih voleo da vidim kako će vaša lista jednom samostalno da prođe, da vas ne vodi Boris Tadić pa se posle žali kako mu je muka od malih političkih stranaka koje ucenjuju Vladu Republike Srbije i na taj način stiču određene poene.Mislim da smo mi politički sukob sa SPO završili tako što je nestao SPO. Vi ste sada samo jedan mali prstić DS-a i čudim se gospodinu Tadiću da vas uopšte vodi i čudim se da dijaspora pristaje da SPO brine o njoj već godinama. Jer, to kako vi brinete o dijaspori, vidi se po tome da nemaju pravo uopšte da glasaju na našim izborima. Hvala vam najlepše.
Reč ima gospodin Riza Halimi. Sledeći poslanik koji može da pita je gospodin Srđan Spasojević. Gospodine Halimi, samo se prijavite da vam dam reč.
Hvala, gospođo predsednice. Pitanje bih postavio gospodinu Dinkiću. Prošli put ga nije bilo, ni sada ga nema, ali pošto je premijer Cvetković tu, uputiću njemu pitanje. Ponovo pitam jer odgovora nema još od marta ove godine. Pitanje se tiče diskriminacije koja je učinjena prilikom aukcije trgovinskog preduzeća „Bratstvo“ u Preševu. Uslov za kupovinu ovog trgovinskog preduzeća je bio taj da vlasnik ili uopšte kandidat za kupovinu poseduje hotel sa četiri zvezdice. S obzirom da u konkursu objavljenom u dnevnom listu "Politika" figuriše samo manji deo imovine kojom raspolaže ovo preduzeće, pitanje je da li će se u okviru ovog preduzeća dešavati ista problematika kao kod firme "Elektrokontakt", gde je naknadno dokazivano da pripada kupcu i imovina koja nije bila na aukciji, a u ovom slučaju preduzeće "Bratstvo" do sada nije moglo ni sudski da dokaže da je vlasnik više od polovine prodavnica. Mislim da je red da se na ovo veoma važno pitanje za građane Preševa konačno da odgovor. Dalje, pitaću gospodina ministra Čiplića – kada ćemo i ima li uopšte izgleda da uskoro dobijemo zakon o nacionalnim savetima? Više godina učestvujemo u javnoj raspravi u pripremi ovog zakona, iako je on veoma važan, treba da rešava veoma osetljivu problematiku, a nemam informaciju da li je uopšte ovaj predlog zakona razmatran na Vladi i kada će u Skupštinu? Imam i dopunsko pitanje, zapravo komentar na odgovor ministra Ljajića. Iako ga nema ovde, možda će neko drugi da da dopunsko objašnjenje, a pitanje se tiče penzionisanja naših građana koji su ranije radili na području Kosova. Odgovor koji sam dobio je neadekvatan, jer se tu kaže: ''S obzirom na to da sa područja Kosova i Metohije od 1999. godine nema prihoda po osnovu doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje sadašnjih zaposlenih, to nema osnova na isplatu penzija korisnicima sa tog područja, nezavisno od vremena kada je pravo ostvareno...''
Gospodine Halimi, prošla su tri minuta, upravo prelazite na komentar.
Da li imamo pravo pet minuta za ovo?
Ne. Imate pravo tri minuta za postavljanje pitanja. Kada dobijete odgovor, možete do pet minuta komentarisati.
Dobio sam odgovor. Komentarišem odgovor.
Taj odgovor ste dobili ranije. Dobro, imate pravo da koristite još pet minuta, ali onda više nemate pravo. Izvolite, nastavite.
Završio sam sa pitanjima, ovo je sada samo komentar. Maločas sam citirao odgovor u kome se dalje spominje UNMIK-ov Propis br. 20001/35 o penzijama na Kosovu. Mislim da je odgovor deplasiran, a uopšte nije umestan. Tražio sam odgovor za probleme građana Preševa, Bujanovca i Medveđe, čak sam konkretno spomenuo jednog gospodina, gospodina Kelmendija, koji živi u Novom Pazaru, a dobijam odgovor za problem koji jeste veoma težak za penzionere sa Kosova i na koji se daje određeni odgovor ovde, ali insistiram da se i ova skupština i Vlada i ministar ozbiljnije bave veoma osetljivom problematikom građanima koji su ispunili uslove za penziju, a ne mogu da koriste penziju ili im se umanjuje penzija za onoliko godina koliko su ranije radili na Kosovu jer, navodno, nema originalne dokumentacije u Beogradu. A znamo da je od 1990. godine, kada je novi Ustav usvojen, Fond PIO centralizovan i da apsolutno nema govora da u centrali, u PIO u Beogradu, nema dokumentacije za sve građane koji su do tog vremena ostvarivali pravo na penziju.
Prošlo je pet minuta. Molim vas, privedite kraju komentare.
Tražim da se ovo ipak ozbiljnije tretira, jer nema smisla da…
Zahvaljujem. Vaši komentari će biti prosleđeni resornom ministarstvu. Reč ima gospodin Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, poštovani predsedniče Vlade, uvaženi ministri, veoma je teško postaviti pitanja kada nisu tu baš oni resorni ministri kojima sam želeo da ih postavim, ali premijer je tu, a mislim da će i ministar finansija delimično moći da odgovori na moje pitanje. Pitanje se odnosi konkretno na grad Kraljevo, na problem vodosnabdevanja. Grad Kraljevo godinama ima problem sa vodom, poznati su veliki problemi koji su bili sa fenolom. Nekako se to saniralo, ali imamo veliki problem sa kapacitetom i proizvodnjom vode. Svi znate da je Kraljevo grad koji je dobio još 30.000 raseljenih i izbeglih lica i potpuno neprihvatljivo se desila situacija da se, kada grad, u kome je privreda praktično stala, odvoji 15 miliona dinara i kada Direkcija za vode odvoji 22 miliona dinara, NIP iznenada povuče sa 18 miliona dinara. Pitanje je bilo za ministra Vericu Kalanović – zašto je to uradila u gradu u kome je veliki problem leti, čitava naselja kao što su Grdička kosa, Ratarsko imanje, Jarčujak, Kovači, Žiča, Čibukovac nemaju vode. Molio bih premijera da interveniše u ovoj situaciji, jer dodatni problem je, kao što sam rekao, veliki problem raseljenih i izbeglih lica. Drugo pitanje je za ministra spoljnih poslova, nadam se da će premijer odgovoriti. Svedoci smo danas da su u poseti Francuskoj predsednik Republike Boris Tadić i ministar spoljnih poslova, na koga se odnosi pitanje, i videli smo da su prisutni na turniru Rolan Garos, ali bi bilo bolje da, kada su već u Francuskoj, odu do Liona jer je u planu da se ukine konzulat u Lionu. U lionskoj oblasti je 25 do 30 hiljada građana Srbije iz dijaspore, za koje taj konzulat vrši razno-razne usluge, koji osećaju pripadnost državi i ljudi u Lionu i okolini su potpuno iznenađeni takvim potezom ministra spoljnih poslova. Molio bih odgovor na to pitanje. Iskoristiću vreme da postavim i predsedniku Vlade direktno pitanje, koje muči opoziciju ovde. Gospodine predsedniče, kada su zakoni u proceduri, molim vas da ubuduće pošaljete resorne ministre. Opoziciju iritira to što nam stalno dolaze ministri koji nisu nadležni za zakon koji je u proceduri i ne možemo adekvatno da radimo. Hvala.
Zahvaljujem. Ko želi reč od ministara? Gospodin Cvetković, premijer, ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem na pitanjima koja ste postavili. Krenuo bih od ovog poslednjeg pitanja. Zaista insistiram na tome da resorni ministri brane zakon, ali se dešava da oni nekada nisu u mogućnosti (putovanje van zemlje itd.) i onda, u tom slučaju, moramo da nalazimo zamene. Nažalost, nije dozvoljeno nikome iz ministarstva da se obrati, nego mora da bude nivo ministra. Tako da mi onda obezbeđujemo druge ministre, a ne možemo da dozvolimo da odgovara, recimo, državni sekretar, koji bi možda imao i bolje odgovore. Želim to da izbegnem u maksimalnoj meri i zahvaljujem što ste i vi pokrenuli to pitanje. Što se tiče pitanja vodosnabdevanja Kraljeva, moram da kažem da ću se raspitati, da utvrdim o čemu se radi kada je u pitanju baš taj projekat, ali mogu da odgovorim zašto se odustalo od projekta. Zapravo, radilo se o tome da smo mi u poslednjem krugu, kada je izvršeno prilagođavanje ukupnih izdataka, bili u obavezi da smanjimo budžet na tim tzv. diskrecionim rashodima za nekih 26%, dakle za jednu četvrtinu, i u tom smislu su se NIP-ovi projekti našli upravo u grupi diskrecionih rashoda i onda je svaki četvrti, tako da kažem, dinar morao da se eliminiše iz izdataka za ovu godinu. Da li je to urađeno baš na ovom vašem projektu, a da je možda moglo da se odustane od nekog drugog, ne mogu da vam odgovorim, ali ću se raspitati i videti o čemu se tu radi. Možda, ako je zaista toliko kritično, da se izvrši neka preraspodela, s tim što sada nemam o tome podataka. Isto tako, kada se radi o konzulatu u Lionu, pitanje štednje i uopšte pitanje načina na koji se troši ovaj ograničeni budžet jesu pitanja na koja resorna ministarstva zaista najbolje znaju da daju odgovor, tako da ću i ovo pitanje preneti Ministarstvu spoljnih poslova, da vidimo o čemu se tu radi.
Zahvaljujem. Gospodin Srđan Spasojević. Izvolite.
Gospodine predsedniče, na početku svog izlaganja rekao sam da je problem što određeni ministri nisu tu. Zahvaljujem na tome što ćete proslediti ovo moje drugo pitanje gospodinu Jeremiću, ali bih se vratio na prvo pitanje – problem vodosnabdevanja. Ako vam kažem da su kapaciteti kraljevačkog vodovoda 300-325 litara u sekundi, problem jednog ovog, kako stručnjaci kažu – A1 sa galerijom bunara, apsolutno bi rešio problem vodosnabdevanja u Kraljevu. Jako sam dobro razumeo da ste i sada spomenuli štednju, ali problem je u tome što ova sredstva nisu otišla daleko, za neke stvari koje su neophodne, nego se upravo tu negde oko Kraljeva vrše marketinški potezi sa tim parama koje su potrebne da ljudi piju vodu. Praktično sam vam sada rekao, nisam malopre stigao da obrazložim, radi se o tome da se neke manje bitne stvari u Kraljevu sa tih 18 miliona dinara završavaju, pa bih vas molio da hitno reagujete, jer je ljudima u Kraljevu potrebno da u letnjem periodu imaju apsolutno zadovoljavajući protok vode kroz svoje česme. Takođe je problem i u visokim soliterima, što malopre nisam rekao, pa vas još jedanput molim da ispitate ovu situaciju i hitno reagujete, jer nemojte da zbog ovih 18 miliona, a četrdesetakmiliona je obezbeđeno, trpe i grad i građani Kraljeva. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Dobar dan. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, za danas imamo tri pitanja i sva su vezana za tzv. Javni servis, odnosno RTS. Prvo pitanje je da li su Vlada i nadležno ministarstvo uopšte zainteresovani za ono što se dešava u našim medijima, a pre svega na RTS, koja je jedina televizija koju građani Srbije plaćaju direktno, putem pretplate, i indirektno, jer se finansira iz budžeta. Stoga mislim da postoji velika obaveza Vlade da se bavi izveštajima o načinu trošenja tih sredstava. Ovo kažem zbog toga što postoji mnogo sumnji i mnogo krivičnih prijava protiv Aleksandra Tijanića, direktora RTS, o načinu na koji on ta sredstva troši. Kasnije ću vam pročitati delove izveštaja revizora o završnom računu koji je gospodin Tijanić podneo. Drugo pitanje je, takođe vezano za to – zašto Vlada, ne ispunjavajući jednu od svojih osnovnih funkcija, a to je staranje o zaštiti i sprovođenju zakona, ne čini ništa ili šta je namera Vlade da učini da se poštuju Zakon o radiodifuziji i Zakon o javnom informisanju, koje RTS ne poštuje, pre svega rukovodstvo RTS? Treće pitanje – ako je premijer u svom ekspozeu u maju prošle godine, ili u junu kada je već Vlada nastala, kao jednu od osnovnih odrednica rada Vlade, strategije Vlade, naveo dalju evropeizaciju društva u Srbiji, kako je moguće da mediji ostanu daleko u zapećku te iste evropeizacije i da li to znači da Vlada politički misli da je moguće stvoriti slobodnu i demokratsku zemlju sa ovakvom ustanovom, tzv. Javnim servisom? Hvala.
Zahvaljujem. Ko želi da odgovori? Premijer, gospodin Cvetković. Izvolite.
Pokušaću da dam odgovor na ova pitanja, mada su mnoga od njih generalno postavljena. Na pitanje da li je Vlada zainteresovana za ono što se dešava u medijima odgovor je vrlo prost – da, zainteresovani smo, ali nismo zainteresovani u smislu mešanja u uređivačku politiku, već smo zainteresovani za očuvanje nezavisnosti medija. Možete i sami da vidite da Vlada i nije neki naročiti miljenik većine medija, ali ipak ne preduzimamo bilo kakve korake da bismo vršili pritisak i naručivali šta će se o nama govoriti. Što se tiče Zakona o radiodifuziji i poštovanju zakona uopšte, Vlada se naravno zalaže za poštovanje zakona, ali kada se radi o medijima, moram da kažem da to jeste jedna osetljiva oblast i da bilo kakvo veće involviranje u rad kako RRA, tako i medija generalno, pa i drugih nezavisnih institucija, odmah izaziva neko podozrenje da Vlada iza toga ima neku posebnu nameru. Zbog toga se držimo pasivno, uz insistiranje na poštovanju zakonskih propisa. Naravno, mi smo proevropska Vlada i u tom kontekstu se trudimo da izgradimo jedan sistem koji je sličan sistemu u Evropi u svakom pogledu, kako ekonomskom, tako i u medijskom i voleli bismo da se i nosioci medijske reči, odnosno medijski poslenici, takođe ugledaju na te evropske vrednosti. To bi bilo i za nas neka vrsta satisfakcije i zadovoljstva.
Zahvaljujem. Gospodin Andrić ima reč.
Drago mi je da čujem, ali mi je teško da razumem, gospodine premijeru. Pokušaću i da objasnim zašto to kažem, bez i najmanje namere da sa vama polemišem. Naime, imam u ruci izveštaj Republičke radiodifuzne agencije, koji se zove "RTS kao javni servis – način ispunjavanja zakonskih programskih obaveza". Da bi razumeli, pre svega građani Srbije, ali i narodni poslanici, zašto je rađen, RTS, koji pledira da bude javni servis, ima obavezu da pravi poseban program u odnosu na druge komercijalne televizije. Upravo ta posebnost programa daje mogućnost RTS da se finansira od TV pretplate kao jedina televizija u zemlji. Time on nije konkurentan. Zbog toga što dobija novac od pretplate i iz budžeta, što je po našem mišljenju pogrešno, RTS ima obavezu proizvodnje obrazovnog programa, dečijeg programa, kulturno-umetničkog programa, specijalizovanih redovnih programa koje prate delatnosti verskih zajednica, specijalizovanih redovnih programa koji prate položaj i neguju kulturni identitet pripadnika nacionalnih manjina, redovnih programa namenjenih nevladinom sektoru, redovnih programa namenjenih hendikepiranim osobama. Državni organ RRA je posmatrao oba programa RTS mesec dana. Pročitaću vam rezultate. Na prvom programu tih mesec dana nije emitovana nijedna premijerna ili reprizna obrazovna emisija sopstvene produkcije. Nijedna, osim na Drugom kanalu emisija "Verski kalendar" u 05.45 časova ujutru. To je što se tiče obrazovnog programa. Što se tiče dečijeg programa, na Prvom programu RTS nije emitovana nijedna emisija dečijeg programa sopstvene ili domaćih nezavisnih produkcija. Ovo je direktno kršenje zakona. Radi se o članu 77. i 78. Zakona o radiodifuziji. Kulturno-umetnički program – mnogo je zamerki u ovom izveštaju; osnovno je da ovih emisija ima malo, da se emituju bez najavnih i odjavnih špica, naslova, da su često prekidane. Dozvolite da odem i na ostale funkcije. Programi koji prate delatnosti verskih zajednica – na Prvom programu nije emitovana nijedna emisija o aktivnosti verskih zajednica. Programi posvećeni nevladinom sektoru – nijedna emisija nije posvećena programima u nevladinom sektoru. Programi namenjeni osobama sa posebnim potrebama – nije emitovana, što je najveći skandal, nijedna emisija na Prvom programu. Dokumentarni program se, bez najave špice naziva, emituje u terminima oko jedanaest sati uveče ili šest ujutru. Dopustite da vam pročitam zaključak, nalazi na strani 24. Apsolutni zaključak je da Prvi program RTS nije ispunio svoje dužnosti kao emitera Javnog servisa ni u jednom segmentu. U tom zaključku se nalaze i mnoge druge zanimljivosti. Dopustite, pošto imamo vremena, da ih podelim sa vama. Na primer, najviše emisija obrazovno-kulturno-umetničkog karaktera, većina reprezentativnih emisija nezavisnih produkcija, dokumentarnih, naročito dečijeg programa (ovo je posebno podvučeno), dakle od ove bede koja je inače emitovana, emitovalo se u terminu, između dva i osam časova ujutru. Često se prekidaju emisije koje su specifične za Javni servis zbog početka teniskih mečeva srpskih takmičara, uglavnom bez upozorenja ili najave, ukupno 22 puta za mesec dana. Mnoge serije i redovne emisije, dakle od ovih igranih, emituju se i na Prvom i na Drugom programu istovremeno. Epizode pojedinih serija repriziraju se često u kratkom vremenskom intervalu. Ovde navode i jedan neverovatan primer, da je neka emisija, izvinjavam se što je ne znam, serijal "Iza naslova", koji ima samo osam epizoda, tih osam epizoda je emitovano 34 puta na Drugom kanalu. Nekad jednom, nekad dva, a nekad čak i četiri puta dnevno. Dakle, 34 puta na Drugom i 33 puta na Prvom kanalu jedna emisija. Znatan broj emisija nove sopstvene produkcije je potpisan latinicom. To je za ovaj deo Vlade… (Predsednik: Prošlo je pet minuta. Može se smatrati da ste imali potpitanja i komentare, ali ako niko neće da odgovori, imate pravo na još pet minuta. Hoćete li kasnije, da omogućite i drugima da postave pitanja?) Dakle, dalje, ocena stanja u radiodifuznoj ustanovi, koju su uradili nezavisni eksperti, sve do jedne su iste primedbe. Ove primedbe se ne odnose na period od kada ste vi, gospodine Cvetkoviću, premijer, nije nikakvo vreme koje ide unazad. Naravno, tu ima i dosta nepravilnosti. Nepravilnost je npr. da se jedan član Upravnog odbora RTS nalazi na tom mestu, direktno u suprotnosti sa zakonom. On je član Glavnog odbora DS, stranke na vlasti. To je direktno suprotno Zakonu o radiodifuziji. Takođe, otac tog istog člana Upravnog odbora ima produkcijsku kuću koja se zove "Visoki napon", koja emituje kviz, i on prima nekakvu naknadu za učestvovanje u tom kvizu. Govorim vam samo o kršenju zakona koje se vidi na prvi pogled. U izveštaju nezavisnog revizora, koji je angažovao sam RTS za završni račun... Drago mi je, gospodine Cvetkoviću, što je vama ovo smešno i vrlo sam zadovoljan zbog toga, ali verujte, i prošli put sam govorio, ako se toliko oslanjate na čoveka koji je bio sluga svima u ovoj državi, mislim da ćete završiti kao i svi oni kojima je on bio sluga. Neki od njih su umrli u Hagu, neki su u izbeglištvu u Moskvi, a neki su danas potpuni autsajderi političkog života u Srbiji. Gledanost nije sporna, ali gledanost nije cilj Javnom servisu. Javni servis se finansira iz posebnih sredstava upravo da bi bio alternativa komercijalnim sadržajima, da bi pustio ono što je važno za društvo, a što komercijalne televizije nemaju interes da puštaju. Kada uđemo u tu gledanost, videćemo da je većina te gledanosti posledica serije "Bolji život", koja nema nikakve veze s Aleksandrom Tijanićem, ili serije "Srećni ljudi" ili nekih drugih serija ili filma "Titanik", koji nema nikakve veze sa Aleksandrom Tijanićem, osim što predstavlja budućnost njegove sudbine. Dozvolite mi da se vratim na izveštaj nezavisnog revizora. Taj izveštaj još 31. decembra 2007. godine (vi tada niste bili premijer, ali pretpostavljam da ste upoznati) kaže da je taj završni izveštaj koji je podneo RTS u skladu sa zakonom, ali da predstavlja pravo malo čudo pošto je nezavisnom revizoru nejasno kako RTS kao institucija uopšte može da funkcioniše. Kako je on funkcionisao,saznali smo u 2008. godini (ili je to bila 2007. godina), kada je dobio navodni kredit od 1.400.000.000 od Vlade Srbije. Nas zanima na koji način je taj kredit utrošen. Mi smo spremni i predaćemo vam celokupnu dokumentaciju o "Evroviziji", o tzv. nezavisnim produkcijama unutar Javnog servisa, o brojnim kršenjima zakona, ali vas molim još jednom da mi odgovorite – zašto Vlada ignoriše ove zahteve koji u javnosti postoje već mesecima i na koji način će Vlada obezbediti funkcionisanje zakona u Srbiji? Hvala.
Narodni poslanik Vladimir Milentijević ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, formiranjem Vlade Republike Srbije koju vi vodite, gospodine Cvetkoviću, u svom ekspozeu Vladi ste postavili dva prioriteta – očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije, tj. očuvanje KiM u sastavu Republike Srbije i ulazak Republike Srbije u EU. Što se ulaska Republike Srbije u EU tiče, tu nema ničeg spornog. Postavljaju se samo pitanja – po koju cenu, sa kojom teritorijom i kada ćemo ući u EU? Ne verujem da Vlada Republike Srbije ima odgovore na ova pitanja, a ako ih ima, bio bih rad da ih čujem. S druge strane, što se očuvanja KiM u sastavu Srbije tiče, moj utisak, utisak Srba i nealbanaca koji žive na Kosovu i Srba i nealbanaca koji su proterani sa KiM, kao i ogromne većine građana Republike Srbije, jeste da je Vlada Republike Srbije od KiM sve dalje i dalje. Osim zahteva Vlade Republike Srbije Međunarodnom sudu pravde u Hagu da da mišljenje o legalnosti samoproglašene republike Kosovo, lobiranja kod zemalja koje nisu priznale nezavisno Kosovo da to ne učine do mišljenja Međunarodnog suda pravde i sporadičnih izjava zvaničnika Republike Srbije da nikada neće priznati nezavisno Kosovo – postavljam pitanje vama, predsedniče Vlade Republike Srbije – šta Vlada Republike Srbije, osim u ova tri slučaja, preduzima na terenu na očuvanju svoje južne pokrajine u sastavu Republike Srbije, održivom opstanku i povratku Srba i nealbanaca na KiM, rešavanju životnih problema koji su na KiM svakodnevica i vraćanju samopouzdanja Srbima i nealbancima na KiM u odbrani svoje južne pokrajine?
Zahvaljujem. Gospodin Mirko Cvetković, premijer. Izvolite.
Zahvaljujem što ste tačno citirali ta dva osnovna prioriteta. Dakle, ovo je Vlada koja je proevropska, ali koja istovremeno ne želi da odustane od odbrane svog teritorijalnog integriteta i suvereniteta. Vezano za prvo pitanje koje ste postavili – kada ćemo ući u EU, moram da kažem da u Ekspozeu nije bio postavljen cilj da se uđe u EU u mandatu ove vlade, već da to bude kretanje u tom pravcu. Istina je da su neki od ministara licitirali do tog meseca, do te godine itd. Ja nisam nikada licitirao i ne želim da licitiram, ali ono na čemu mi radimo, na čemu smo radili i ono što ćemo raditi u budućnosti jeste da se svakog dana sve više približavamo EU u pogledu jednog sistema koji želimo da unesemo, jednog uspešnog privrednog ambijenta i jednog uređenog društva sa vladavinom prava. Mi to i činimo, tako da je to u stvari naša orijentacija i na taj način treba očekivati da će ova vlada raditi i u narednom periodu. Što se tiče toga šta preduzimamo, to je vaše drugo pitanje, za odbranu suvereniteta i teritorijalnog integriteta, pre svega bih želeo da kažem da, kao što ste imali prilike da vidite u Ekspozeu a i čujete u našim nastupima, mi preduzimamo sva raspoloživa, ali diplomatska i miroljubiva sredstva. Dakle, mi ne idemo za tim da stvaramo neke tenzije, da upotrebljavamo sredstva iz arsenala koji se ranije upotrebljavao, već se isključivo fokusiramo na ono što, u krajnjoj liniji, ta Evropa i priznaje, a to su diplomatska i miroljubiva sredstva. Pošto je vaše pitanje bilo vezano i za konkretne aktivnosti na terenu, u tom kontekstu bih zamolio ministra za KiM da da par informacija o konkretnim stvarima koje su učinjene u poslednjih nekoliko meseci.
Izvolite, gospodine Bogdanoviću. Morate samo ponovo da se prijavite.
Kao što je rekao premijer, mi prema KiM imamo aktivnu politiku i to je, pre svega, diplomatska i pravna borba za očuvanje KiM u sastavu države Srbije i, kao što sam malopre rekao, ekonomsko jačanje Srba i drugih nealbanaca na prostoru KiM. Od mog dolaska na čelo Ministarstva za KiM mi smo finansirali mnogo projekata na prostoru KiM, i to ne samo na severu KiM, nego na čitavoj teritoriji gde Srbi žive. Ovde ću samo nabrojati, radi javnosti, pre svega, jer znam da gospodin Milentijević, koji je član skupštinskog odbora za KiM i živi na KiM, zna odlično šta je Vlada Republike Srbije finansirala u njegovoj opštini Zubin Potok. Od mog dolaska mi smo finansirali objekat kombinovane dečije ustanove u Leposaviću, stambeno naselje Mali Zvečan, tu su projekti koje smo završili ili krajem 2008. godine ili početkom 2009. godine. Izgradili smo dva dečija vrtića, dečiji vrtić i Dom kulture, tj. administrativni centar u opštini Kosovska Vitina, u Vrbovcu. Rekonstrukcija objekata lokalne samouprave u opštini Vučitrn, u Prilužju. Rekonstrukcijaslužbenih prostorija u opštini Goraždevac, tj. opštini Peć. Rekonstrukcija i nadogradnja zadružnog doma u Osojanu i rekonstrukcija osnovne i srednje škole u opštini Istok, u selu Osojane. Zatim, dečije obdanište u Sočanici, aneks škole u Leposaviću smo završili, zatim dečiji vrtić u Ranilugu i ovih dana smo već dali nalog opštini Gnjilane da izgradimo dečiji vrtić, u Prilužju je već počeo da se gradi dečiji vrtić. Hoćemo da zaokružimo jedan proces, da bukvalno u svakoj lokalnoj samoupravi gde Srbi žive postoje dečija obdaništa, da deca na prostoru KiM mogu normalno da žive, da mogu normalno da se igraju, kao sva deca u ostatku Srbije. Tu ću pomenuti i projekte koje je Ministarstvo za nacionalni investicioni plan preko Ministarstva za KiM u 2009. godini, tj. projekte koji su bili kandidovani u 2008. godini, to je nadogradnja objekta tehničke škole opštine u Zvečanu, izgradnja i asfaltiranje gradskih ulica u Zubinom Potoku, zatim program zbrinjavanja interno raseljenih lica u Kosovsko-mitrovačkom okrugu. Znate i sami, da smo tu akciju sproveli do kraja i da smo tu akciju počeli da sprovodimo i u 2009. godini. Zatim imamo izgradnju ambulante u Žitkovcu, rekonstrukciju ulice u Zvečanu, rekonstrukciju mreža lokalnih puteva na teritoriji opštine Zvečan, izgradnja seoskog puta Donje Jerinje, rekonstrukcija niskonaponske mreže u Zvečanu, rekonstrukcija asfaltnog puta Gazivode-Čitluk, puta Zubin Potok - Dren. Sve su to projekti iz 2009. godine i koji su počeli da se grade. Nastavljeno je finansiranje i dva projekta čija je izgradnja u toku, a to je izgradnja stambene zgrade u Leposaviću, izgradnja sportske hale, rekonstrukcija zgrade bolnice Interni blok u Kosovskoj Mitrovici, i rekonstrukcija zgrade bolnice Hirurški blok u Kosovskoj Mitrovici. Naravno da će Ministarstvo za KiM, samim tim i Vlada Republike Srbije, još mnogo više ulagati na prostore KiM. Znate i sami da smo započeli jednu akciju, posle 10 godina, kontrole trošenja novca koji ide na prostore KiM i tu smo uspeli da uštedimo preko 140 miliona dinara, koji će biti investirani u infrastrukturu na KiM. Tako da nove izdatke te vrste nećemo tražiti niti od Vlade, niti od Ministarstva za KiM.
Zahvaljujem. Gospodin Milentijević ima reč.
Gospodine predsedniče, ja sam vama postavio samo jedno pitanje, nisam imao primedbe što se tiče ulaska Republike Srbije u EU. Poslednje je pitanje konkretno za vas. Nisam tražio odgovor od gospodina Bogdanovića jer znam koliko je njegovo ministarstvo ograničeno u svom delovanju, isto onoliko koliko i Vlada Republike Srbije koju vi vodite. Tražio sam od vas odgovor na pitanje šta ćete da preduzmete na očuvanju teritorijalnog integriteta i suvereniteta na KiM. Vi, gospodine predsedniče, još niste kao premijer Republike Srbije posetili svoju južnu pokrajinu. Vlada Republike Srbije je uredbom priznala Skupštinu zajednica opština na KiM, a vi kao predsednik Vlade nikada niste primili delegaciju Skupštine iako je nebrojeno puta tražila kod vas prijem. Ignorisali ste peticiju od 75.000 Srba i nealbanaca koji žive na KiM da ne prihvatite misiju Euleks, upozoravajući vas da je prihvatanje misije Euleks pogubno za Srbe i nealbance na KiM. Slavili ste kao diplomatsku pobedu sporazum od šest tačaka Beograd - Ban Ki Mun, sada je sasvim jasno, kao pokriće za prihvatanje misije Euleks, a sporazum je i dalje mrtvo slovo na papiru. Misiju Euleks ste prihvatili bez odluke Skupštine Republike Srbije. Misija je raspoređena na čitavoj teritoriji KiM. Sprovode Ahtisarijev plan i stvaraju nezavisnu državu Kosovo. Nasuprot tome, Srbi i nealbanci na KiM su prepušteni sami sebi. Traže odgovore na mnoga pitanja, i to vrlo teška pitanja, a odgovora nema. Situacija je nikad gora i nikad teža, a Ministarstvo za KiM praktično ne funkcioniše. Na to vas upozoravaju i vaši koalicioni partneri u poslednje vreme. To sam pre neki dan sa ovog mesta argumentovao i zatražio od Vlade Republike Srbije da predloži izmene i dopune Zakona o ministarstvima i da Skupština Srbije ukine Ministarstvo za Kosovo za Metohiju, tim pre što i ministar za KiM ne može od prekjuče da uđe na svoju teritoriju. Vlada bi trebalo da vodi unutrašnju i spoljnu politiku Republike Srbije. Znam da politiku Republike Srbije, ni spoljnu ni unutrašnju, ne vodite vi, već predsednik DS-a i predsednik Republike Srbije, pa bih vam postavio samo jedno pitanje – da li, gospodine predsedniče Vlade, osećate neizvesnost, bol i patnju izneverenih Srba i nealbanaca na Kosovu? Postaviću vam, gospodine predsedniče, i tri potpitanja. Prvo, šta je sa sporazumom u šest tačaka Beograd - Ban Ki Mun i da li se stiglo makar do prve tačke sporazuma? Drugo – zašto ne pozovete Srbe i nealbance na Kosovu i Metohiji da napuste sve institucije samoproglašene republike Kosovo? Treće pitanje za vas – da li ćete i kada pozvati Srbe i nealbance na Kosovu i Metohiji da na lokalne izbore koje su raspisale institucije samoproglašene države Kosovo ne izađu, s obzirom da su lokalni izbori na KiM sprovedeni u skladu sa zakonom Republike Srbije? Vas, gospodine Škundriću, pitam – zašto ste dozvolili humanitarnu katastrofu Srba i nealbanaca južno od Ibra, misleći na isključenje struje, i da li EPS ima tehničkih mogućnosti da isključi struju Albancima na Kosovu i Metohiji? Ako ima, zašto to ne učini?
Zahvaljujem. Reč ima premijer. Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Vrlo kratko ću dati odgovor, pošto sam razumeo da niste bili zadovoljni što vam odgovor na pitanje oko rada na terenu nisam dao ja, nego ministar za KiM. Želim da vam kažem da mi nemamo unutar Vlade različite politike i da sad ja imam jednu, Ministarstvo za Kosovo drugu, Ministarstvo energetike treću, već je to jedna zajednička politika. Upravo iz tog razloga sam, u želji da što bolje budete informisani o tome šta se radi na Kosovu i terenu, dao reč ministru Bogdanoviću. Mislim da nisam pogrešio jer ste od njega dobili mnogo iscrpniji odgovor nego što bih ja bio u mogućnosti da vam ga dam, pošto on vodi te poslove. Vezano za ova pitanja koja ste postavljali o našim ljudima koji rade u njihovim privremenim institucijama, o šest tačaka itd., mi smo zapravo kroz pitanje šest tačaka nastojali i nastojimo da razrešimo te probleme, a da istovremeno uz korišćenje, kao što sam rekao, pravnih, miroljubivih i drugih načina koji ne podrazumevaju nasilje, da se borimo, naravno diplomatski, za očuvanje našeg suvereniteta. Budite ubeđeni da ćemo u tome istrajati. Naravno, svaku mogućnost koja nam se pruži, mi ćemo iskoristiti u tom pravcu. Isto tako bih želeo da kažem da, kada se radi o elektroenergetici, ako pitate da li saosećamo kao ljudi kad vidimo da neko nema struje po nekoliko dana, naravno da saosećamo i naravno da radimo i da naši ljudi idu i da se razgovara. Dakle, to su poslovi koji se u kontinuitetu rade, ali o detaljima tih poslova ipak ne mogu da vam dam precizne odgovore, nego će to upravo ljudi koji su tu direktno bili umešani i vodili pregovore i razgovore, a to je, kao što sam rekao, pre svega resorni ministar kome sam dao reč. Sada bih zamolio ministra za energetiku da vam da odgovor vezano za energetiku.
Izvolite, gospodine Škundriću.
Poštovani gospodine Milivojeviću, dame i gospodo uvaženi poslanici, kada bi zavisilo od volje bilo kog prisutnog člana Skupštine i Vlade, problem se, verujem, nikada ne bi postavio. Vi sigurno dobro znate da volja ni države nije dovoljna da bi se određeni problemi koji su nastali u našoj južnoj pokrajini mogli na takav način rešiti. Mislim, kada je u pitanju moj sektor odgovornosti, da su i Ministarstvo i Javno preduzeće Elektroprivreda Srbije učinili sve što je u njihovoj nadležnosti i moći da najveći broj naših građana, i Srba i nealbanaca i ostalih, ima električnu struju. Vi znate da je EPS izgradio u poslednjih nekoliko meseci i jednu trafo-stanicu u Zvečanu. Lično sam prisustvovao otvaranju te trafo-stanice. Išao sam da razgovaram sa lokalnom samoupravom o tome šta možemo da preduzmemo. Vlada Republike Srbije čini sve što je u njenoj moći, formirala je radna tela i vodi razgovore sa civilnim misija. Nama se hoće nametnuti od strane pojedinih faktora moći da neposredno razgovaramo sa predstavnicima formiranih kosovskih vlasti, što ni ova vlada, ni moje ministarstvo, ni ja lično ne možemo da prihvatimo. Oni bi želeli da mi na taj način, posrednim putem, priznamo nezavisnost KiM. S druge strane, mi činimo sve što je u našoj mogućnosti da nađemo i tehnička rešenja da bismo obezbedili svim našim građanima struju i normalne uslove za život. Znam da je to par ekselans i političko i egzistencionalno pitanje, i mi na ta pitanja tražimo odgovor i neka rešenja nalazimo. I danas su predstavnici Ministarstva za KiM, Ministarstva rudarstva i energetike i JP EPS razmatrali tehničke mogućnosti kako da obezbedimo električnu struju, posebno za onaj deo enklava, gde je to veći problem nego na severnom delu KiM. Mi smo ponudili civilnim misijama da sistemom donacija obezbedimo potrebne količine električne energije, što nažalost nije prihvaćeno. Bili smo spremni da onoliko električne energije koliko bi bilo potrebno za Srbe i nealbansko stanovništvo toliko damo i za deo albanskog stanovništva na KiM, sa željom da rešimo egzistencijalna pitanja naših ljudi. Razmatramo tehničke mogućnosti oko stvaranja uslova da pojedine enklave imaju svoje izvore električne energije. Razmišljamo o načinima traženja rešenja preko nekih prijateljski nam raspoloženih zemalja, da formiramo određene uslove i mogućnosti o kojima ne bih želeo sada da govorim, jer će biti za to uslova i mogućnosti onda kada se sa tim prijateljskim zemljama dogovorimo.
Gospodine Milentijeviću, izvolite.
Gospodine predsedniče Vlade i gospodine ministre Škundriću, sve ovo što ste vi pričali, ja znam. Nisam to pitao, jer ja živim na KiM i član sam Odbora za KiM i znam sve vaše aktivnosti. Ali, da ne bih dužio i ometao ostale kolege da nešto priupitaju, pošto sam postavio vrlo konkretna pitanja, a nisam zadovoljan odgovorima, tražim da mi dostavite u pisanoj formi odgovore na konkretna pitanja, upravo onako kako sam ih ja postavio. S druge strane, problem na koji smo mi iz DSS i većina poslaničkih grupa ukazivali je ta pogubna misija Euleks, jer smo znali šta im je cilj. Vi ste sad nemoćni pred misijom Euleks, to je sasvim normalno, jer njima je cilj stvaranje nezavisnog Kosova. Vi to morate da priznate jednom. A dok naš ministar za Kosovo i Metohiju, koji živi na Kosovu i Metohiji, i porodica mu je na Kosovu i Metohiji, ne može da uđe na svoju teritoriju, vi dopuštate svim šefovima i šefčićima misije Euleks da slobodno šetaju po Beogradu i drže vam predavanja.
Reč ima narodni poslanik Marina Raguš.
Dame i gospodo, građani Srbije, čini mi se da moram, pre svega, da se zahvalim gospodinu Škundriću, jer ste vi, gospodine ministre, upravo rekli ono o čemu mi pričamo već izvestan broj meseci, ako ne i godinu dana, da se zaista radi o svim naporima SAD da ova vlada posredno prizna nezavisnost Kosova i Metohije. Dakle, ne radujemo se zbog te činjenice. Mi shvatamo i razumemo da je Vlada u vrlo teškom položaju, ali isto tako najčešće nemamo informacije šta se to konkretno čini da se zaista odupru izuzetnom utisku zbog toga što se jedna sila, naravno, na međunarodnoj sceni, popela na noge i sa obe noge kročila na teritoriju Srbije, a to jeste Ruska Federacija, čini mi se da je bila i skorašnja poseta Džozefa Bajdena Srbiji i čini mi se da je SAD vrlo nervozan zbog toga šta se dešava na teritoriji države Srbije. Ali, mi ćemo se i dalje truditi da pravovremeno obaveštavamo javnost države Srbije o svemu onome o čemu mi nismo zvanično obavešteni, ali saznamo u realnom vremenu na osnovu svojih insajderskih izvora. Moram da izrazim vrlo veliko žaljenje što gospodin Jeremić najčešće kada treba nije tu, a učestvuje u lokalnim izborima, recimo, pojavljujući se na određenim tribinama kada je reč o opštini Zemun. Recimo da je trebalo da bude tu i da daje određene odgovore kada je reč o žustroj diplomatskoj aktivnosti, pa bismo mi znali kakav je referentan okvir i kakav je zaista odnos ove vlade prema tako osetljivom pitanju. Mi smo, naravno, frustrirani kratkoćom vremena i trajanja ovakve sednice koja se dešava svakog poslednjeg četvrtka u mesecu. Ono što moramo da kažemo jeste da je SRS pre izvesnog vremena pokrenula dugoročnu kampanju "Stop diskriminaciji. I oni imaju pravo na život dostojan čoveka". Ovo je uvertira, gospodine Čipliću, za vas. Mislim da ću vas ovaj put opteretiti ogromnim brojem pitanja. Jer, kada građani u državi Srbiji nemaju više poverenja u institucije koje bi trebalo da budu servisi njihovih osnovnih potreba, kome mogu da se obrate? Nažalost, samo ministarstvu za zaštitu i unapređenje ljudskih prava. Ono odakle bi vrlo verovatno trebalo da počnem je da sam možda bila i uskraćena za mogućnost da, recimo, neki iz vašeg ministarstva budu sa mnom, makar posredno, da vide kako zaista žive ljudi i kako izgleda realnost u Srbiji. Počesto i pokatkad mi se čini da predstavnici vlasti žive u nekoj paralelnoj realnosti, govore o životu koji se dešava nekima drugima, ali ne većinskoj populaciji u državi Srbiji. Mi ćemo biti sasvim slobodni da sve ono što smo detektovali kao flagrantno kršenje osnovnih ljudskih prava uputimo vašem resornom ministarstvu. Ovaj put ću pokrenuti samo nekoliko primera sa konkretnim podacima, želeći samo da vidim na koji način vi mislite da popravite izveštaje kada je reč o zaštiti i unapređenju ljudskih prava na teritoriji Srbije, a tiče se… (Predsednik: Gospođo Raguš, tri minuta je prošlo.) …Vidite, to je ono o čemu govorim, zaista jeste frustracija ograničenja vremena. Ne znam kako ćete mi odgovoriti sada na ovo.
Tu nema diskriminacije, vreme je za vas isto kao i za druge poslanike. Znači, morate da se uklopite. Gospodine Čipliću, izvolite.
Najpre, ministarstvo nije za zaštitu i unapređenje ljudskih prava, nego Ministarstvo za ljudska i manjinska prava. Ne mislim da je reč o zlonamernom pogrešnom imenovanju ministarstva, ali Ministarstvo mnogi ljudi tako doživljavaju. Nažalost, Ministarstvo je organ uprave i nije organ koji može da pruži zaštitu ljudskih ili manjinskih prava na bilo koji način. U svakom slučaju je, s obzirom da Ministarstvo učestvuje u realizaciji strategije ili pravljenju akcionih planova, više nego potrebno (iako nisam do kraja razumeo i nisam čuo, a mislim da niste ni završili izlaganje o kakvom projektu je reč) da sa svim podacima kojeimate, uz identifikaciju koje su to ugrožene grupe, dođete i da zajednički nađemo projekat i identifikujemo koji su sve organi nadležni, odnosno koji bi sve organi mogli da rade na poboljšanju položaja ugroženih manjinskih ili bilo kojih grupa.
Gospođa Raguš.
Naravno, ovo je bila uvertira za onu malo širu vremensku dimenziju, od tih pet minuta. Dakle, svakako ćete dobiti podnesak koji bi trebalo da se tiče negde oko 20.000 građana, ako ne i više. Sticajem okolnosti sam, tokom ove predizborne kampanje, imala prilike da se na terenu uverim kako žive ljudi u 2009. godini, da su njima direktno ugrožena osnovna ljudska prava, od prava na život dostojan čoveka, zato što žive kao u periodu neolita. Da li je problem infrastrukture - sada sam u problemu i zato sam to uputila vama kao pitanje - da li je problem komunalnog opremanja, da li je problem pružanja zdravstvenih usluga, da li je problem telefonskog priključka ili legalizacije, ali svakako vidim, recimo, potrebu za međuresorskom saradnjom, da se u centralnoj beogradskoj opštini tim ljudima pruži život dostojan čoveka. Istraživala sam, naravno, vaš sajt, pa sam, između ostalog, u Sektoru za unapređenje i zaštitu ljudskih prava upravo našla smernice koje se tiču svega ovoga, a tiče se građana Beograda i građana Srbije, jer oni više nemaju, gospodine Čipliću, kome da se obrate. Oni su se obraćali svima, i lokalnoj vlasti i centralnoj vlasti, i nikada nisu dobili odgovor na to. A da vam ne govorim da su svojevremeno, nemajući mogućnost da institucije rade za njih, jer to je trebalo da bude tako, jer ste svi vi samo servis interesa građana Srbije, ništa više i ništa manje... Sada vam se u njihovo ime obraćam, a poslaćemo podnesak. Recimo, govorim o Dekadi Roma, čitala sam vaš akcioni plan za ovu godinu, reč je o romskom naselju Rakovica selo. Tu određeni niz godina, više od deceniju, živi preko 300 ljudi bez svega, bez struje, bez vode, bez mogućnosti da budu evidentirani i tako zarađuju za svoj hleb. Pitanje jeste šta sa tim ljudima. A to je tek jedno od romskih naselja koje je tu, koje svako poseti, to smo čuli na terenu i snimili. Svako obeća život dostojan čoveka i ta obećanja su uglavnom u okviru predizbornih kampanja. Mi sada želimo i konkretan podatak koliko je sredstava došlo za unapređenje života, recimo, romske populacije. A mi u Srbiji imamo sve više i više ugroženih grupa, da li je reč o samohranim majkama, o izbeglim i raseljenim licima... Većinski deo populacije postaje polako ali sigurno ogromna ugrožena grupa u državi Srbiji, grupa građana koji imaju svoje ime i prezime, koji nemaju kome da se obrate, jer su se nadležne institucije oglušile o njihove zahteve. Ono što je vrlo frapantno i što se takođe uočilo u ovom periodu kampanje, dajem jedan primer, mi smo posetili vrtić kako bismo na licu mesta pokazali da vrtić nema kapacitete, da roditelji koji šalju svoju decu ne mogu da budu spokojni da su deca na bezbednom mestu, zato što ne postoji ograda. Tako smo snimali nekoliko vrtića čija, recimo, dvorišta preko večeri postaju stecišta skitnica, lutalica i narkomana. Novinarske ekipe sa nama su snimile špriceve, recimo. Svi ti ljudi su svojevremeno, pošto je reč o podavalskom delu, svoja sredstva ulagali da njihova deca imaju život i odrastanje kakvo treba da imaju. Žalili su se svima mogućima i niko nije prstom mrdnuo. Ali, pošto smo mi (upravo zato što najčešće od predstavnika vlasti dobijamo nepotpune odgovore, govorite u opštim kategorijama, niste konkretni) snimili na licu mesta kako to izgleda, da li znate šta se dešava sada, gospodine Čipliću? Direktori tih vrtića su u strahu od lokalne demokratske vlasti i nas mole da više ne dolazimo na te lokacije zato što se plaše za svoje radno mesto. Recite mi šta je onda sa njihovim ljudskim pravima. To je država Srbija. Mi živimo u toj realnosti. U državi Srbiji ljudi se plaše da javno govore, još uvek, nego se nama obraćaju i pogledajte, ovo su sve uglavnom pisma građana, koje ću vam ja ovde samo delimično predstaviti. Plaše se zato što se plaše za svoju egzistenciju, jer znaju da su, ako izgube posao, a taj strah je jači od straha za sopstveni život, izgubili u državi Srbiji sve. Dakle, stanje ljudskih prava u državi Srbiji je onakvo kakvo bi trebalo da bude zaista poziv na uzbunu vašeg resora na prvom mestu.
Zahvaljujem. Gospodin Čiplić.
Naravno da, kada odete na teren i vidite kakvo je životno stanje, pre svega, Roma, to čoveka uvek pogodi. Problem je jedino u tome što ljudi, kada prvi put odu tamo i kada vide takva naselja, smatraju da se ništa za njih nije uradilo, a verujte mi, Srbija je od 2005. godine u Dekadi inkluzije Roma. Srbija je 2005. godine ušla organizovano u rad. Samo, što se tiče naših sugrađana romske nacionalnosti, a to sam javno govorio i na konferenciji za štampu onda kada smo predstavljali Strategiju za unapređenje položaja Roma pre dva meseca, viševekovno razdvajanje, segregaciju romskih građana od ostalih, nemoguće je popraviti za neko kratko vreme. Očekujem da ćemo zajedno sarađivati i da to neće biti samo dok traje kampanja, nego dok traje Dekada inkluzije Roma. Što se tiče određenih elemenata vezanih za poboljšanje položaja romskih sugrađana, moram da kažem da nade i želje ima, s obzirom da je jedna od stvari vezana za legalizaciju romskih naselja. Za sada se, i to je u prethodnoj vladi urađeno, prijavilo 14 romskih naselja u čitavoj Srbiji koja bi mogla da uđu u legalizaciju ovakva kakva sada jesu. Druga faza jeste uspostavljanje onakvih naselja koja će pružiti Romima životne uslove i uslove za stanovanje koji su dostojni čoveka. S obzirom na to da svi znamo kolika su sredstva potrebna, neophodno je prethodno pripremiti plansku dokumentaciju i preuzeti onu vrstu no house sistema koju jedna od specijalizovanih organizacija UN, koja se zove UN-HABITAT, daje 2010. godine. Znači, 2010. godine ćemo ući u realizaciju i stvaranje onih naselja koja će omogućiti ljudima da žive u naseljima koja se mogu nazvati naselja za ljude, a to je tzv. kampanja jeftine stanogradnje, odnosno jeftinih stanova. Godine 2015. ističe Dekada inkluzije Roma. Mi sada već radimo na tome da ne samo Srbija, nego sve zemlje Dekade, pa i Srbija, pogotovo što Srbija ove godine predsedava, potpišu evropsku romsku politiku, a to znači da na poboljšanju položaja Roma u celoj Evropi organizovano rade ne samo zemlje Dekade, među kojima su i neke zemlje EU i zemlje ne u okviru EU, da sve evropske države od 2015. godine organizovano rade na poboljšanju položaja Roma. Pri tome, što je ključna stvar, EU je proglašena, pre svega Evropa a potom i EU, za domovinu Roma, kao matična država Roma. Svakoj vladi, ovoj i svakoj budućoj koja bude radila na poboljšanju položaja Roma, potrebna je saradnja i pozicije i opozicije jer to ne sme da bude političko pitanje.
Gospođa Raguš ima reč.
Pretpostavljam da vi nikada niste bili u romskom naselju Rakovica selo. To romsko naselje postoji više od 20 godina. Grupa Roma je raseljena zbog izgradnje Medakovića i getoizirana u Rakovici selu. Okolni meštani ne dozvoljavaju da se ti ljudi kreću van naselja, a oni nemaju dovoljan broj kontejnera i žive, gospodine Čipliću, na jednoj ogromnoj deponiji. Priča se da će izgradnja obilaznice u tom delu da razruši to naselje i da će oni ostati bez krova nad glavom, a sada ih je već oko 300. Pokušavali su (naravno, priznajem, obrazovanje jeste veliki problem u ovom slučaju kada je reč o inkluziji) onako kako su znali i umeli, preko svojih organizacija (koje su, očigledno, čast izuzecima, najčešće tu da pokupe određene poene) da dobiju odgovor makar na jedno svoje pitanje i nisu uspeli. Nadam se da ćete u periodu koji dolazi biti u prilici da, kada vidite specifikaciju svih problema tih ljudi, zaista i lično posetite to naselje. Dakle, njima ne samo da su životi ugroženi zato što žive na ogromnoj deponiji i u taj geto se retko zalazi, već je ugroženo sve ono što dalje proističe odatle. Kako se problemi, gospodine Čipliću, rešavaju u državi Srbiji, pa imali ste skoro situaciju sa prvim čovekom grada Beograda. Bili smo prvi koji smo insistirali da se, bez obzira što je rađeno po zakonu, ti ljudi tretiraju ljudi, jer čovek mora da bude iznad svakog zakona, pa smo rekli - ne đonom, kako je gospodinĐilas hteo, da vrati sve one koji su došli u Beograd tamo odakle su došli, pa ste vi reagovali posle toga. E tako reaguju institucije u državi Srbiji. Idemo dalje, pokušavam sada da predstavim sve primere, u ova naredna četiri minuta, koji na plastičan način odražavaju sliku nivoa ljudskih prava i kakav odnos institucije imaju prema građanima Srbije. Bili ste prisutni kada smo govorili o diskriminaciji naširoko i nadugačko. Dakle, pred očima celokupne javnosti se dešava užasna diskriminacija u odnosu na političke neistomišljenike i u odnosu na novinare koji pokrenu škakljiva pitanja. Ti ljudi su najčešće prepušteni pravom medijskom linču, a onda i uvredi ugleda i časti, i najčešće moraju da napuštaju gradove ili oblasti u kojima su. Jedan od skorašnjih primera jeste jedna beogradskatelevizija, koja sasvim sigurno nije naklonjena SRS-u, koja je pokrenula u okviru jedne emisije vrlo značajna pitanja, a tiču se tajkunizacije Srbije, i konačno napravila link koji smo mi dugo čekali između zaista velikih para, medija i organizovanog kriminala, dakle povezanosti sa vrhom vlasti. Onda su dobili direktne pretnje od strane advokata Luke Beograd, koji su se setili da se posle tolikog perioda oglase, na način koji je potpuno neprihvatljiv. Advokati Luke Beograd su pismo upozorenja poslali čak i Savetu za borbu protiv korupcije. (Smeje se.) Smejem se, jer bih plakala inače, i ovo je dobar odbrambeni mehanizam. Znači, to se dešava u državi Srbiji. Imamo i slučaj novinarke Milijane Baletić, koja je dovedena u situaciju javnog linča zato što je bila ratni reporter, i to je sva istina. Svojevremeno je jedan novosadski list pisao o njoj kako je dobila na poklon izvestan stan. Vrhovni sud Srbije je presudio da tu nije bilo nikakvog spora, ali je njoj bio potpuno derogiran ugled, povređena čast i bila je u situaciji linča usred Novog Sada zbog toga. Znači, cela ta medijska hajka je bila napravljena da bi se ta žena naterala da napusti Novi Sad, kako joj je i preporučeno. A slušajte šta je u jednoj presudi rečeno, ovo je nečuveno. Dakle, između ostalog, ako je povređena čast, kaže, s obzirom da je nesporno da je tužilja otkupila stan po utvrđenoj kupoprodajnoj ceni, da je naslov koncipiran tako da izazove pažnju, vrednosni sud je obrazovan tako da pojača utisak koji treba da proizvede, čime je tužilji povređena čast. Takođe, sud je stao na stanovište da tužilji navedenim tekstom nije povređen ugled, i sad slušajte ovo, jer i ako je eventualno imala neke neprijatnosti, one nisu proizvod objavljenog teksta, već nekog ranijeg perioda njenog delovanja. Ovo je nečuveno, da sud kaže da osoba nema ugleda, drugim rečima. Zbog ovoga Milijani Baletić (Predsednik: Zahvaljujem, prošlo je pet minuta. Završite rečenicu, molim vas.) preti zaista progon kakav Srbija nije videla.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žika Gojković. Samo se prijavite, gospodine Gojkoviću.
Poštovana predsednice, dame i gospodo ministri, poštovane kolege poslanici, građani Srbije, SPO se od osnivanja zalaže za povraćaj imovine koja je nakon Drugog svetskog rata oduzeta građanima protivpravno, dekretom, iz jednog prostog razloga, što su drugačije mislili, što su imali drugačiju političku opredeljenost i zbog klasne pripadnosti. Za SPO to nije samo ispravljanje nepravde, već uništenje sistema koji je baziran na ratnim zločinima. Nažalost, imamo priliku da vidimo, uporedo sa nedonošenjem tog zakona, da su se u ovih 20-ak godina od početka višestranačja formirale razne nove klasne grupe skorojevića, koji su se enormno obogatili u poslednjim godinama, i imamo prilike da u nekim emisijama, poput "Insajdera", vidimo kako ti ljudi, korak po korak, kupuju celu zemlju, ljude, poslanike, poput Tomislava Nikolića i njemu sličnih, kojima su usta puna patriotizma, a posle njihove vladavine smo dobili Srbiju manju nego što je ikada bila. Evropski put i čišćenje svih prepreka na tom evropskom putu je vezivno tkivo koje je spojilo Vladu, SPO i sve druge stranke koje čine Vladu. Jedna od obaveza, za neke i prepreka, jeste donošenje zakona o denacionalizaciji. Mislim da je posle ratifikacije kopenhaških uslova, Evropske povelje o ljudskim pravima i pismenim obavezivanjem pred Savetom Evrope, Srbija obavezna da ispuni ove uslove. Pre nekoliko godina donesen je zakon o denacionalizaciji kada su u pitanju crkve. Neke stranke su iz čisto populističkih razloga donele ovaj zakon. Bez obzira koliko dobro želeli crkvama, to je zakon koji predstavlja diskriminaciju građana, kojih danas ima oko milion, koji očekuju da se ispravi nepravda zbog koje su oni 60 i više godina građani drugog reda. Drago mi je što su danas prisutni premijer i ministarka finansija jer smo imali prilike da u poslednjih nekoliko dana čujemo izjave koje su bile dosta uznemirujuće, od toga da ćemo do kraja godine imati zakon o denacionalizaciji, do toga da je izuzetno teško, gotovo nemoguće danas doneti ovaj zakon. SPO ima predlog zakona i spreman jeda učestvuje u njegovoj izradi. Takođe, predlažemo da se pod hitno spreči prodaja imovine koja će biti u procesu denacionalizacije i za koju se znaju njeni stvarni vlasnici. Prosto je neverovatno da oni ljudi koji su se obogatili na nesreći 90-ih godina danas otkupljuju imovinu i zemljište od nekih koji su to stvarali decenijama i nasleđivali od svojih roditelja. Takođe smatramo da je izuzetno važno ovaj zakon doneti pre sistemskih zakona... (Predsednik: Vreme. Privedite kraju, molim vas, gospodine poslaniče.) ... hoću... zakona o javnoj svojini, o građevinskom zemljištu i zemljišnim knjigama. Mislim da je to obaveza ne samo pojedinih političkih strana...
Zahvaljujem. Ko iz Vlade želi reč? Gospođa Diana Dragutinović, ministar finansija. Izvolite.
Prvo, nisam primetila da postoje dijametralno različiti stavovi povodom perspektive kad je u pitanju donošenje ovog zakona. Mogu samo da vam kažem da je zakon o javnoj svojini gotov, da sada ide u redovnu proceduru, znači šalje se različitim ministarstvima na mišljenje, a da je zakon o denacionalizaciji ili restituciji planiran da se donese do kraja ove godine. Znači, prema planu rada Ministarstva za finansije ništa nije nemoguće. On treba da se donese zaključno sa četvrtim kvartalom ove godine.
Zahvaljujem. Gospodin Gojković. Izvolite.
Zahvaljujem se na odgovoru i verujem u to što govorite, ali ono što je važno svim građanima je – kada će se taj zakon početi primenjivati? Mislim da im toliko dugujemo i da manje od ovog ne možemo. Hvala.
Zahvaljujem. Završen je prvi krug pitanja. Reč ima narodni poslanik Radoslav Mojsilović. Izvolite, gospodine Mojsiloviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani članovi Vlade, meni je izuzetno žao što, kada želim da postavim pitanje, gospodina Dinkića nema u sali, ili u trenutku kada želim da diskutujem on napusti salu, jer se očigledno pribojava poslanika iz Vranja. Ili je možda, konačno, Vlada Republike Srbije krenula u odlučnu borbu protiv organizovanog kriminala, pa gospodina Dinkića zbog toga danas nema ovde. Vranje je jedan od gradova koje je gospodin Dinkić zavio u crno. Krenuo je od "Jumka", preko velike investicije, otvaranje tri hiljade radnih mesta u "Zamberu", i sada imamo ovaj problem sa javnim nabavkama u Skupštini grada Vranje, koje u ime Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja sprovode članovi komisije iz javnih preduzeća koji su članovi stranke G17 plus. Ne bih sada detaljisao oko toga jer sam u svom ranijem izlaganju govorio detaljnije o tom problemu, već bih ovom prilikom samo premijeru Cvetkoviću predao celokupnu dokumentaciju u vezi sa tim slučajem. Tražim odgovor na pitanje u pisanom obliku jer će biti potrebno da gospodin Cvetković prethodno pregleda celokupnu dokumentaciju u vezi sa ovim postupkom javne nabavke. Jer, kod gospodina Dinkića je sve moguće, pa i da trgovinsko preduzeće izvodi radove na izgradnji puta i da se menjaju rokovi za dostavljanje ponuda u javnim nabavkama nakon isticanja roka za dostavljanje ponuda, a sve je to vidljivo iz ovih papira. Nadam se da će Vlada Republike Srbije ubuduće sprečavati takve slučajeve. Znači, konkretno pitanje je – šta će se desiti sa takvim slučajevima i da li će Vlada bolje kontrolisati trošenje budžetskih sredstava? Drugo pitanje je – šta će konkretno Vlada Republike Srbije uraditi sa Pamučnim kombinatom "Jumko" iz Vranja, čiji je većinski vlasnik država, i da li ima jasnu viziju i program šta će uraditi sa gigantom koji je svojevremeno imao preko deset hiljada radnika? Što se mog trećeg pitanja tiče, nažalost ni gospodin Dulić, ministar za zaštitu životne sredine, nije danas tu. Voleo bih da mi on odgovori na to pitanje. Za vreme NATO agresije na Pčinjski okrug je bačeno preko jedne i po tone bombi sa osiromašenim uranijumom. Broj obolelih ljudi od raka se uvećava za 800 svake godine, što je za 200% više nego što je to bio slučaj do 1999. godine. Vršena je dekontaminacija terena na Pljačkovici, utrošeno je 108 miliona dinara za tu dekontaminaciju, a tom prilikom je sa Pljačkovice oterano svega četiri kubika zemlje. Radijacija u Vranju i okolini je daleko veća nego u Vinči i ostalim gradovima Srbije. Rađaju se mutanti, imali smo pojavu npr. da se rodi miš sa repom veverice. Želim samo (Predsednik: Vreme, privedite kraju pitanje.) da znam kako će Vlada zaštititi građane Pčinjskog okruga. Hvala.
Gospodin Mirko Cvetković, izvolite.
U vezi sa ovim poslednjim pitanjem tražiću od Ministarstva životne sredine informaciju o situaciji koja je povezana sa osiromašenim uranijumom. Međutim, za ovo pitanje koje ste mi postavili i dali materijal, da bih mogao da ga procesuiram, molim vas da mi date još neke dodatne informacije. Znači, zakonom je predviđeno da, kada se obavi javna nabavka u kojoj se pojavljuju oštećene strane, onda one imaju pravo da se žale ida se odgovarajući organi oglase na te žalbe. Moje pitanje je da li se ovde oštećena strana žalila, da li je ovo prošlo kroz neki sistem pa ste vi nezadovoljni s tim kako je on odreagovao ili je ovo tek taj prvi deo gde je neka javna nabavka urađena i sada ona nije u redu, a niko nije preduzimao bilo kakve dalje korake.
Izvolite, gospodine Mojsiloviću.
Pošto gospodin Cvetković konkretno postavlja pitanje o čemu se radi u konkretnom slučaju, vrlo rado ću da odgovorim. Pokrenut je postupak javne nabavke za izgradnju određenog puta. Finansijer je Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. U ime preduzeća koje vode ljudi iz stranke gospodina Dinkića, javnu nabavku je raspisala Služba za javne nabavke grada Vranja. Rok za podnošenje ponuda za tu javnu nabavku je istekao 15. aprila. Do 15. aprila u 12.00 sati, kada je isticao zadnji rok za predaju ponuda, ponudu je predalo samo jedno preduzeće. Nakon isteka roka za predaju ponuda sekretar Komisije za javne nabavke, koji je u međuvremenu smenjen, usmeno, telefonom obaveštava ponuđača i sve ostale zainteresovane da će se taj rok za dostavu ponuda produžiti za još jedan dan. Sutradan to isto preduzeće dolazi na otvaranje ponuda. Međutim, 37 minuta nakon vremena koje je bilo predviđeno za otvaranje ponuda stiže novo obaveštenje da se ponovo produžava taj rok. To je neshvatljivo, a sve ćete videti u toj dokumentaciji. To je samo jedna od kriminalnih radnji koja je učinjena u tom postupku javnih nabavki, a bilo je niz drugih, kao što se jasno vidi iz zapisnika o otvaranju ponuda da preduzeće koje je navodno dobilo posao nije predvidelo rok plaćanja, a kasnije je u odluci o dodeljivanju posla kod tog preduzeća upisan rok plaćanja od 60 dana. Sve se jasno vidi iz dokumentacije koju sam vam predao. Inače, preduzeće koje je oštećeno u tom postupku se žalilo i samoj Službi za javne nabavke Skupštine grada Vranja, a i Republičkoj komisiji za zaštitu prava ponuđača. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo predstavnici Vlade, odnosno ministarke i ministri, na početku bih se nadovezao na kolegu Andrića. Pošto je evidentno da Vlada ne želi da se bavi funkcijom Javnog servisa, pozivamo vladajuću većinu da predloži formiranje anketnog odbora koji bi se bavio činjenicama o nepravilnosti u radu RTS-a i razlozima neispunjenja funkcija Javnog servisa. Mislimo da je to vaša obaveza jer ste preuzeli odgovornost da vodite državu. Imaću pitanja, pre svega, za premijera. Odnosno, za ministra energetike, ali mislim da bi gospodin premijer mogao tačnije da mi odgovori na postavljena pitanja. Naftno-gasni sporazum je Skupština usvojila dvotrećinskom većinom. LDP je, naravno, bio na suprotnoj strani, sa razlozima koji su u proteklom periodu pokazali svu opravdanost našeg protivljenja takvom sklapanju Naftnogasnog sporazuma, odnosno prodaji 51% NIS-a ruskom partneru. Tada smo vas upozoravali da je 51% vlasništva 100% upravljanja. Da bi građanima bilo jasno, samo da predočimo šta to sada znači. To znači da imamo najskuplji gas, najskuplje i najlošije gorivo. To znači da ne odlučujemo o trasi kuda će proći Južni tok. To znači da ne odlučujemo o ceni goriva, kako je rekao pre neki dan ministar Škundrić, zato što NIS više nije u vlasništvu države. Moram da vas podsetim da nijedna zemlja u okruženju nema ovakve cene benzina i dizela. Ubedljivo smo najskuplji. Sam guverner Narodne banke gospodin Jelašić je rekao da je trenutna cena derivata na pumpama zbog povećanja akcize takva kao da je barel nafte 140 dolara, a ne 60. Država kroz akcize na svakoj litri benzina zarađuje 44 dinara, a na dizelu 30 dinara. S obzirom na to da mi je ostalo još par sekundi, želim da vam postavim konkretna pitanja. Pošto je Kiril Kravčenko, direktor NIS-a, najavio da će biti novog poskupljenja, da li Vlada može da utiče na cenu goriva? Da li je završni račun NIS-a bio pred vama, gospodine premijeru? Gospođo ministarka, da li je NIS prošle godine poslovao sa dobiti ili sa gubitkom?
Gospodin Cvetković, izvolite.
Daću odgovor vezano za finansijska pitanja, a zamoliću kolegu Škundrića da odgovori na ova tehnička pitanja. U vezi sa završnim računom, slika poslovanja NIS-a za 2008. godinu je urađena. Taj završni račun je revidovan od strane ovlašćenog revidenta, koji pripada grupi od četiri najveća revidenta u svetu, i on je pokazao da je NIS poslovao sa gubitkom u 2008. godini, nasuprot očekivanjima koja su bila pre toga. Naravno, pošto se u organima upravljanja NIS-a pored predstavnika većinskog partnera nalaze i predstavnici manjinskog, u ovom slučaju Vlade, i pošto kupoprodajni ugovor predviđa da se određene odluke donose konsenzusom i pošto predviđa određena prava i zaštitu manjinskog akcionara, manjinski akcionar je u mogućnosti da ospori ovaj izveštaj i da angažuje svog revidenta, koji bi ili potvrdio nalaze ili ih opovrgao na kvalitetan način. Mislim da pitanje završnog računa i uopšte rezultata poslovanja nije pitanje političkog karaktera, niti su to stvari o kojima treba licitirati da li je više ili manje, nego je isključivo stručnog karaktera.I manjinski partner, odnosno država je pokrenula pitanje da, isto tako, angažuje revizora, s tim što će revizor takođe biti angažovan iz grupe od četiri najveća revizora na svetu, da bude u istom rangu kao i onaj koji je radio i prezentirao sadašnje rezultate. Dogovoreno je sa većinskim partnerom da se odloži odluka o usvajanju ovog završnog računa, ovakvog kako je sada prezentiran, dok se ne napravi taj tzv. kompletni odit od strane revizora koga će izabrati naša strana. Očekujemo da uskoro uđemo u izbor i da u narednih nekoliko meseci imamo mišljenje našeg revizora. Ukoliko naš revizor potvrdi stavove koje smo dobili od revizora koji je do sada vršio reviziju, onda znači da je nesporno da je preduzeće bilo u gubitku. U suprotnom, sešćemo sa većinskim partnerom i usaglasiti dalje stavove. Što se tiče pitanja u vezi s tim da mi zato što smo prodali NIS sada imamo najskuplju cenu gasa, mislim da je to nerazumevanje. To su tri transakcije, koje su bile potpuno nezavisne, ali povezane u sklopu jedinstvenog paketa gde smo mi, između ostalog, tražili da se one na neki način ostvare sve tri,jer smo kroz celinu očekivali da imamo pozitivan ishod iz svega ovoga. Mislim da sa zadovoljstvom možemo da kažemo, pošto je pitanje Južnog toka svojevremeno bilo da li će ga biti ili neće itd., da su se sada stvorili uslovi, pa ne samo da će ga biti, nego će ga biti čak i u onom skraćenom roku. Verovalo se da će možda kasniti zbog finansijske krize, ali najverovatnije do toga neće doći. Evo, toliko. Zamolio bih ministra energetike da nastavi.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Škundrić. Izvolite, gospodine ministre.
Uvaženi gospodine Maraš, znao sam da će biti pitanje sa vaše strane ka resoru koji ja pokrivam ili prema meni lično i znao sam da će priroda ovakvog pitanja biti ovakva. Nikad nisam izjavio da država više nema uticaja na formiranje cene derivata, nego sam rekao da se stiču uslovi da počne neposredni razgovor između NIS-a i uslužnih prerađivača o ceni procesinga, ukoliko želimo da se na adekvatan način kroz godinu i po dana uključimo u slobodno tržište sa naftnim derivatima. Što se tiče ovog dela o kojem je premijer govorio, mi, shodno zakonu, imamo vremena do septembra da se izvrši još jedna revizija završnog računa i da utvrdimo pravo činjenično stanje. Želeli bismo da taj rezultat bude što bolji, ali biće onakav kakav jeste. Shodno tome, ova vlada i ovo ministarstvo će postupiti saglasno svojim zakonskim mogućnostima i nadležnostima. Želim da kažem sledeće. U ovim uslovima finansijske i ekonomske krize se pokazalo da je ovo bio dobar posao koji je Vlada realizovala na bazi ranije utvrđenog i potpisanog međudržavnog ugovora, kojeg je ova skupština ratifikovala. Ova vlada nije radila ništa drugo nego realizovala odluke narodnih poslanika u Skupštini Srbije. Taj međudržavni sporazum je postao zakonska obaveza po kojoj postupa i Ministarstvo rudarstva i energetike. Lično smatram da je reč o jednom od strateški najvažnijih razvojnih projekata u ovom periodu, da su definitivno doneta rešenja u vezi sa realizacijom magistralnog gasovoda koji Srbiju stavlja u položaj ne samo regionalnog učesnika u energetskom premrežavanju i povezivanju, nego i globalno, koji ne samo da pomaže Srbiji da postigne potrebnu energetsku efikasnost, nego stavlja Srbiju u poziciju značajne zemlje, koja omogućuje delu EU bolje snabdevanje i veću sigurnost snabdevanja gasom, jednim od najznačajnijih energenata sa stanovišta svih zahteva, uključujući i ekološke, a nije tačno da je najviša cena gasa u Srbiji zbog potpisanog gasno-naftnog aranžmana. Ta cena nema nikakve veze sa potpisanim gasno-naftnim aranžmanom. Imamo trenutno realne investicione zahvate u delu projekata koji su definisani međudržavnim ugovorom, što je jako važno u ovom trenutku, kada su svuda, pa i kod nas, prisutni efekti finansijske i globalne ekonomske krize. Sada imamo započet investicioni ciklus u NIS i imamo garancije da ćemo taj posao, saglasno ugovoru, na vreme realizovati. Kao što je vrlo značajno da znate da od planiranog minimuma, 31 milijarde normalnih kubnih metara prirodnog gasa, koji je trebalo da ide kroz ovaj budući Južni tok, planira se da to bude 63, odnosno 64 milijarde kubnih metara gasa, što znači da će kroz deo trase gasovoda kroz Srbiju prolaziti više od 20 milijardi normalnih kubnih metara prirodnog gasa, što će imati značajne finansijske, a i razvojne efekte realizacijom ovog projekta. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Gospodine Maraš, imate reč.
Bilo bi lepo, predsednice, da vodite računa o vremenu i kada ministri govore, a ne samo poslanici. (Predsednik: Oprostite, samo da znate da nema ograničenja za ministre, poslovnički.) Gospodine Cvetkoviću, vi ste rekli - ovo nije političko pitanje i nije vreme za licitiranje oko toga da li je NIS, koji je do 31. decembra 2008. godine bio u vlasništvu Republike Srbije, poslovao sa gubitkom ili je imao dobit. Gospodine Cvetkoviću, vaš resorni ministar gospodin Škundrić je bio predsednik Skupštine NIS-a. Na mestu predsednika Upravnog odbora imali ste gospođu iz DS-a. Taj upravni odbor i ta skupština su, pod jedan, predali i aminovali završni račun gde je iskazana dobit, ta skupština ili upravni odbor doneli su odluku da se neraspoređena dobit iz prethodnih godina rasporedi, pa smo imali novog vlasnika (iza vas sedi ministarka finansija, razgovarali smo o tome u onoj drugoj zgradi Skupštine), novi vlasnik je tražio dodatni rok da se ispravi završni račun. Šta je ono što interesuje građane Srbije i na šta želimo odgovor odvas. Niko ne licitira ovde, nama je interes da znamo da li je NIS, koji je u oktobru 2008. godine postavljen na 20. mesto u Evropi po profitu, poslovao sa gubitkom. Ko je napravio taj gubitak? Ko je odgovoran za taj gubitak? Da li će neko snositi odgovornost? Podsećam vas još jednom, 31.12.2008. godine je momenat dokle je Republika Srbija bila vlasnik NIS-a. Neko je oštetio budžet, i to debelo. Da li će neko odgovarati? Mi ovde ne licitiramo, kako ste vi to rekli, već želimo da znamo da li vi imate bilo kakav uvid u to šta se događa u NIS-u, odnosno da li je bilo gubitka ili je NIS poslovao sa dobiti. Citiraću vam Kirila Kravčenka, generalnog direktora NIS-a: "Prema preliminarnoj proceni nezavisnog revizora kompanije KPMG, NIS je 2008. godinu završio sa gubitkom od 3,862 milijarde dinara''. Gospodine Cvetkoviću, prvo je predat završni račun u kome je iskazana dobit. U istom intervjuu isti direktor kaže: ''NIS je danas monopolista na tržištu Srbije, čiji kvalitet goriva zaostaje za evropskim standardima''. To je ono o čemu pričamo. Imamo najlošije gorivo, najskuplje, i ne znamo da li NIS, koji je apsolutni monopolista i u oktobru 2008. godine se nalazi na 20. mestu po uspešnosti, po profitu koji je ostvario, posluje sa gubitkom ili ima dobit. Vi kao premijer morate to da znate, jer je očito uz saglasnost Ministarstva finansija i vašu završni račun otišao na doradu. Ko je napravio propuste? To nisu male pare. Šta je sa neraspoređenom dobiti? Gospodine Škundriću, kažete da nije zbog naftno-gasnog sporazuma cena gasa tolika kolika jeste. To smo vam govorili prošle godine stalno, da je možda i zbog posrednika. Šta je rekao bugarski predsednik, pa zbog toga Putin nije otišao u Sofiju? Rekao je - nema Južnog toka dok ne ukinete posrednika. E, tako se brane interesi države. Da li će trasa ići preko Niša i Zaječara, na to ne možemo da utičemo, ali možemo da se saglasimo. I naravno da će Srbija imati koristi od Južnog toka, i pozdravljamo to, i mi smo isto za Južni tok, to sve vreme govorimo, ali smo bili protiv i ostali smo protiv ovakve prodaje NIS-a i ovakvog stanja u kom se nalazi i NIS i cena goriva i sve ostalo.
Gospodin Cvetković ima reč.
Zahvaljujem na dodatnim pitanjima. Želeo bih samo da kažem da ste očigledno vrlo loše informisani o nekim stvarima, a zapravo bi bilo logično očekivati da su te stvari manje-više poznate. Opšte je pravilo da se završni račun za prethodnu godinu predaje 28. februara tekuće godine. Zašto se on predaje 28. februara, a ne 1. januara? Zato što je potrebno mesec, pa često i više dana da se završni račun napravi. Nije bilo moguće, ni teoretski, napraviti račun 31. decembra i sve priče o tome kako je NIS bio u dobitku, pa je neko predao račun sa plusom, a onda se pojavio račun sa minusom - netačne su. Tačno je da su vršene procene, veoma grube, i da se u tim grubim procenama došlo do zaključka da bi NIS bio pozitivan. Ali, to je veoma daleko od toga kada vršite procene. Pitanje je i od strane koga su one vršene, verovatno internih ljudi tamo iz finansija. Apsolutno je netačno da je napravljen završni račun, da je taj završni račun predat sa plusom, da je onda povučen, pa se pojavio sa minusom. Dakle, tu se radi o procenama. Onog trenutka kada je strani strateški partner ušao u preduzeće, a to je bilo 1. januara, on je imao u vidu potrebu i obavezu, pa je angažovao, kao što ste rekli, revizorsku firmu (zbog reklame neću da je pominjem) koja se bavila obradom. Da je ovo tačno potvrđuje i činjenica da je Skupština, organ upravljanja koji odražava starog vlasnika, dakle državu, u decembru donela odluku o raspodeli buduće dobiti koja nije utvrđena. Da je bila utvrđena, ona bi rekla i kolika je i na koji način će se raspodeliti. Dakle, teoretski je nemoguće napraviti završni račun za godinu koja je u toku. To je što se tiče pitanja završnog računa. Naravno, činjenica je jedna, ponavljam, zaista smatram da pitanje završnog računa nije za licitaciju i da on treba da se utvrdi od strane nezavisnog revizora i onda ćemo ga prihvatiti takvog kao što jeste. Pošto je prošlo tri minuta, ovde ću prekinuti, uz napomenu da me čudi da se onima kojima se postavljaju pitanja i od kojih poslanici žele da čuju odgovore ograničava vreme i mogućnost da te odgovore daju, ali ipak ću se toga držati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. (Slobodan Maraš, s mesta: Oprostite, Slavice…) Pre nego što vam dam reč, gospođo Tabaković, samo da kažem da su me sledeći članovi Vlade obavestili da su zbog ranije utvrđenih obaveza sprečeni da učestvuju u današnjem radu: gospodin Mlađan Dinkić, Rasim Ljajić, Dragan Šutanovac i Verica Kalanović. Izvolite, gospođo Tabaković.
Želim da pitam premijera, s obzirom da…
Samo trenutak.
Da, naravno da imam reč. Gospodine Cvetkoviću, nećemo biti lenji pa ćemo uzeti stenogram od dana kada je bila ministarka finansija Diana Dragutinović u onoj drugoj zgradi. Ona sedi iza vas, pa bih je molio da uzme reč, pa da potvrdi. Tri puta sam bio postavio pitanje da li je tačno da je predat završni račun pa na insistiranje novog vlasnika tražen rok da se dopuni. Insistirao sam na odgovoru i ministarka finansija je, posle trećeg puta, za govornicom rekla – zašto postavljate pitanje na koje znate odgovor? Da, tačno je, novi vlasnik je tražio rok od 15 dana da se dopuni završni račun. Poštujem vaše godine, ali ne poštujem način na koji ste se malopre poneli, kada ste počeli da mi se obraćate. Naravno da znam da se završni račun ne predaje 1. januara. Niko nije to rekao. Govorio sam samo o momentu do kada je Srbija bila apsolutni vlasnik, odnosno 100% vlasnik NIS-a. Gospodine Cvetkoviću, znam da su ovo nezgodna pitanja. Kao što je bilo nezgodno pitanje pre neki dan gospodinu Draginu. Vi ste potpisali tu uredbu. Kako možete u roku od tri meseca da donosite uredbu koja obećava poljoprivrednicima jedno, a za tri meseca im obećava nešto sasvim drugo, odnosno derogira ono što ste pre tri meseca doneli, a tiče se takođe goriva? Moram da vas podsetim da ste u februaru doneli uredbu kojom ste se obavezali da ćete poljoprivrednim proizvođačima isplatiti 12.000 dinara po hektaru za gorivo, seme, đubrivo. Onda donesete uredbu 14. maja, a čak nemate ni hrabrosti da tu uredbu objavite na sajtu Ministarstva poljoprivrede, u kojoj kažete da ćete to isplatiti svima osim poljoprivrednim proizvođačima penzionerima. Njima ćete isplatiti samo 30%. Sigurno deset puta sam pitao ministra Dragina kako je to moguće i šta da rade ti ljudi, a iznosio sam primere ljudi koji su predali Trezoru, koji imaju po 30 hektara zemlje, 41. su godište, penzioneri, potrošili su skoro 400 hiljada dinara, traže refundaciju onog što ste obećali. Šta oni da rade? Stalno sam dobijao odgovore koji su kao i ovaj vaš, iskusni, odgovore koji ništa ne govore, koji ne odgovaraju direktno na postavljeno pitanje. Nema problema, ne morate odgovoriti, ali vas molim, pitajte gospođu Dianu Dragutinović, sedi iza vas, da li smo vodili ovakav razgovor u Skupštini Srbije, a stenogram postoji. Poslanici su bili u sali. Nema problema, nek' je NIS poslovao sa gubitkom, ali vas pitam zašto. Ko je odgovoran, ko je bio predsednik Skupštine, ko je bio predsednik Upravnog odbora, ko je bio direktora NIS-a, ko je dozvolio NIS-u da se zadnjih meseci sponzoriše i reklamira na način na koji je to radio? Da li je to jedan od razloga zbog čega je NIS poslovao sa gubitkom, zbog čega ima najlošije gorivo u Evropi, a najskuplje? Iskreno se nadam da će novi vlasnik uvesti red, pre svega zbog građana Srbije, pa da imamo i kvalitetnije gorivo, a nadam se da će i cena biti prihvatljivija jednog dana. Ali nemojte ponižavati poslanike. Hajde da govorimo istinu. Vaša ministarka je priznala to, svi mediji su pisali o tome da je predat jedan završni račun, pa povučen na zahtev novog vlasnika da se doradi. Pročitajte i časopis "Ekonomist", sigurno ga čitate s vremena na vreme, lako ćete naći u presklipingu. I još jedno pitanje, mada ću teško dobiti odgovor – kada će zakon o prenosu nadležnosti Vojvodini, za koji je ministarka Dragutinović obećala da će se naći na skupštinskom zasedanju do 1. juna, biti na dnevnom redu?
Zahvaljujem. Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč.
Pošte ste nas, gospođo predsedniče, obavestili o odsutnosti gospodina Dinkića, moram onda da pitam premijera ono što mnoge od nas zanima – ko sada donosi odluke, razmatra zahteve akcionara i vrši kontrole u Agenciji za privatizaciju, kada je direktor Agencije Vesna Džinić podnela ostavku, a najveći broj ostalih odgovornih lica i kontrolora koji rade u Agenciji uzeli su slobodne dane i otišli na godišnje odmore? Sa raznih strana dobijamo informacije da je pravo rasulo u toj agenciji i pitam – da li je moguće da u takvoj agenciji, koja odlučuje o sudbinama mnogih ljudi, niko ne vodi računa o stotinama postupaka koji pune novinske stupce i ostavljaju ljude na ulici? Koliko danas, potpuno nezakonito se obavlja prodaja jedne zgrade "Komgrapa". Neki su procesi privatizacije tako završeni da ni država više neće moći da nadoknadi štetu za svoje nečinjenje. Neki se predstavljaju uspešnim, a jesu zloupotreba u procesu privatizacije. Ako mogu da citiram nešto što će oslikati sve slučajeve koje iznose moje kolege u ovoj skupštini i oštećeni manjinski akcionari, to bi moglo da se svede na sledeće – sve ovo što nam se dešava radi se uz otvorenu podršku i zaštitu državnih organa i Agencije za privatizaciju, kao tvrđave kriminala, gde se sakriva dokumentacija, lažno prikazuje i sakriva imovina u prospektima privatizacije, izdaju lažne potvrde o ispunjavanju obaveza kupaca i uz potpunu blokadu institucija sistema, sve u funkciji pljačke, uništenja firme, rasprodaje imovine, rasterivanja radnika i, što naglašavam, po uobičajenom obrascu. Da li je tačno da je jedan od bivših ministara negde izjavio – da bismo taj proces završili, trebaju nam procenitelji, revizija i banke da nam daju kredite? Kad je neko pitao kako ćemo, rekli su: procenitelji - to smo mi, revizija - to smo mi, banke su naše. To je taj uobičajeni obrazac. U MUP-u i tužilaštvu godinama leže mnoge krivične prijave. Mnogo je kapitala izneto iz Srbije, Zakon o radu se ne primenjuje (Predsednik: Vreme.), a Krivični zakonik kao da ne važi za zloupotrebe u privatizaciji.
Izvolite, gospodine predsedniče.
Vrlo kratko bih dao odgovor. Opisujete da je stanje u Agenciji loše. Ja nemam te informacije. U svakom slučaju, imam informaciju da je direktorka podnela ostavku, ali tamo postoji zamenik. Ne znam da li je ona otišla ili je još uvek tamo. U svakom slučaju, budite ubeđeni da institucija postoji kao takva i da postoje procedure za takve situacije. Kad neko da ostavku ili ode, zna se kako to ide i sve će normalno funkcionisati.
Zahvaljujem. Gospođa Tabaković ima reč.
Da stvari ne funkcionišu tako kako vi očekujete, ja ću vam izneti jedan konkretan primer. Da li je moguće da ta agencija koja stvarno radi ne primenjuje ugovornu i zakonsku obavezu koju ima, koju je sama potpisala i prihvatila, da raskine ugovor sa kupcem društvenog kapitala npr. privrednog društva BD Agro iz Dobanovaca? Posle završenog izlaganja priložiću vam i podatke i slučaj. To je firma koja je dve godišnje rate za isplatu kupoprodajne cene platila, kao firma BD Agro, umesto samog kupca Đure Obradovića. Ne zanima me uopšte Đura Obradović, to je samo pojava. Kada kupac, a ovo je samo jedan od mnogih, nedozvoljeno hipotekarno zaduži imovinu subjekta privatizacije u korist drugih firmi koje se privatizuju, npr. firme''Ineks" - Nova Varoš, a te hipoteke nisu skinute ni posle dve opomene koje je Agencija dala, ni posle dodatno datih rokova od 30 dana, znači, Agencija zna da se ugovor krši, opomene, da dodatni rok, ali ne raskida ugovor. Šta Agencija radi kada subjekt privatizacije uzme kredit od preko 30 miliona evra (ne govorim o 30.000 dinara, gospodo, nego o 30 miliona evra) i ta sredstva nesavesno i nenamenski troši, npr. na kupovinu helikoptera i džipova, a u stvari se bavi gajenjem stoke i proizvodnjom mleka, otuđuje veliku imovinu subjekta privatizacije, a nema dokumenata gde je završio novac od prodaje? Ako tako može, zbog ovog danas pitam i pominjem konkretan slučaj, nekažnjeno da se čini kriminal, onda ne čudi da je taj i mnogi slični kupci privatizovao i sledeće firme: "Ineks" Nova Varoš, "PIK Pešter", "Crveni signal" Beograd, "Obnova" Beograd, "Uvac Gazela" Jasenovo, "Tehnika Birotronik" Beograd, "Beotrans", možda još i neko drugo. Pošto se taj vlasnik obratio pismom poslaničkoj grupi kojoj pripadam i pozivom da vidimo kakva je to firma, evo, odgovaram. Niko, pa ni manjinski akcionari ne spore urađene poslove na unapređenju te firme i to da je nabavljeno 1.300 grla stoke, ali ne 2.500 kako se predstavlja i kako je to bila obaveza. Usvojen investicioni plan, a to dokazuju i dokazi koje ću vam predati, govore o tome da je učinjen niz nezakonitih postupaka u izvršenju ugovora. Ta kršenja ugovora je i sama Agencija konstatovala, naknadno doduše. Svoj stav o BD Agro, odnosno o lošim privatizacijama, nemam nameru da promenim poput nekih drugih koje gospodin Đura vozi helikopterom, već samo ukoliko nam dostavi dokaze (kao što su to učinili manjinski akcionari, jer samo jezikom dokaza govorimo) da sve ovo što iznosimo nije tačno. Hoću da podsetim i tog vlasnika da je, doduše javnosti, sredstvima informisanja ne, ali manjinskim akcionarima, koji su oštećeni, poznato i sledeće – da je u trenutku privatizacije BD Agro imao pravo korišćenja 4.000 hektara državnog zemljišta koje je naprasno izgubljeno; da jeBD Agroimao farmu svinja i kokošaka, posle privatizacije toga nema; da se gospodin hvali da je leukozne krave koje su uginule zamenio novima, a te krave nisu uginule, već suprodate, i to po ceni od 900 evra po komadu, a tok tog novca, ostvaren prodajom, nije transparentan i javan; da je gospodin prikazao kao investiciju i kupovinu 23.000 komada kokošaka, a da nijedna nije ušla u BD Agro, o čemu takođe govore dokazi. Poslanici SNS traže ove odgovore. (Predsednik: Vreme.) Prekinuću.
Zahvaljujem. Da li neko od članova Vlade ima komentar? (Ne.) Narodni poslanik gospodin Milan Lapčević ima reč.
Poštovana gospođo predsedniče, poštovani gospodine Cvetkoviću, poštovana gospodo ministri, postaviću tri pitanja. Prvo pitanje će biti postavljeno ministru prosvete. Naime, novembra 2007. godine Savet i Senat Univerziteta u Nišu doneo je odluku o osnivanju poljoprivrednog fakulteta u Nišu. Nakon toga je urađen elaborat, određeni su privremeni organi uprave i sva potrebna dokumentacija sa zahtevom za saglasnost prosleđena Ministarstvu prosvete. Maja 2008. godine je ista procedura urađena i za bogoslovski fakultet u Nišu. Dakle, zahtev za saglasnost je sa svom potrebnom dokumentacijom prosleđen Ministarstvu prosvete. Pre izvesnog vremena, nekih mesec dana, na zahtev nadležnih ljudi iz Niša da dobiju odgovor na pitanje šta je bilo sa davanjem saglasnosti procurela je informacija da je dokumentacija izgubljena u Ministarstvu prosvete, da se negde zagubila. Pitam vas kako je to moguće, da li se to zaista desilo i šta će biti sa tim zahtevom za otvaranje ta dva fakulteta, s obzirom da se radi o vrlo važnim institucijama koje mogu da budu od značaja za razvoj tog, složićete se svi, nerazvijenog područja. Drugo pitanje biće upućeno gospodinu Mrkonjiću. Pri formiranju Vlade najavili ste sijaset infrastrukturnih projekata, izgradnju Koridora 10, koji će zaposliti veliki broj ljudi, koji će biti pokretač naše privrede, ali i koji će biti element kojim će Srbija prebroditi krizu. Pitam vas šta se sa time dešava. Raskinuli ste koncesiju ubrzo po formiranju Vlade, govoreći da će autoput od Horgoša do Požege biti izgrađen sredstvima koja ima ova država. Doduše, radovi su i otvoreni pre nekih mesec dana, uz veliku pompu i prisustvo najviših državnih zvaničnika, ali naravno, sledećeg dana su, kao po običaju i u ranijim periodima, kada ste vi bili ministar i nadležan za izgradnju, ti kamioni, naravno, sutradan već odlazili i sve mašine se sklanjale sa lica mesta, tako da se tamo ništa ne dešava. Uprkos tome, najavili ste da će biti izgrađena oba kraka Koridora 10, do bugarske i makedonske granice, do 2011. godine. Do dana današnjeg se nikakvi radovi tamo ne izvode. Pitam vas kada ćete to moći da uradite, s obzirom da radovi još nisu ni počeli, a koliko znam, ni projektna dokumentacija nije potpuno gotova. Preko toga ste najavili da će država finansirati dva velika projekta za grad Beograd - most od Zemuna do Borče i metro u Beogradu. Na koji način ćete finansirati te projekte (Predsednik: Vreme, gospodine Lapčeviću. Privedite kraju.), završavam, i po kom osnovu to jesu projekti od nacionalnog značaja, a nisu, recimo, izmeštanje pruge u Nišu, na kojoj je poginulo u zadnjih 40 godina 150 ljudi, ili izgradnja svetlosnog sistema na aerodromu u Nišu?
Zahvaljujem. Gospodin Obradović želi reč. Samo se prijavite, molim vas.
Hvala. Hvala i kolegi poslaniku što je postavio ovo pitanje zato što, sticajem okolnosti, nisam bio u situaciji da kao ministar prosvete, makar javno, demantujem nešto što je tada bilo objavljeno, a što nije istina. Na konferenciji za štampu održanoj u Nišu od strane jednog broja ljudi sa Univerziteta objavljena je informacija da je Ministarstvo prosvete izgubilo dokumentaciju vezanu za osnivanje poljoprivrednog i bogoslovskog fakulteta u Nišu, što nije tačno. Nažalost, nije bio objavljen ni demanti te izrečene tvrdnje. Razgovarao sam i tada sa kolegama iz Niša i pitao ih odakle im ta informacija. Ovo govorim da biste bili upoznati sa svim stvarima vezanim za taj zahtev i njegovu sudbinu. Rečeno je da su to čuli posredno, ne od ljudi iz Ministarstva prosvete. Ta informacija nije tačna. Odgovor na vaše pitanje koji vam mogu dati u ovom trenutku jeste – ima i tehničkih i suštinskih problema. Tehničkih problema je bilo što su u dokumentaciji koja je dostavljena iz Niša postojale različite odluke Univerziteta pod istim datumom. Različit je sadržaj, pa smo tražili i neko dodatno pojašnjenje, više puta sam razgovarao sa rektorom Univerziteta u Nišu. Drugo, Vlada ima potrebu, i u Ministarstvu imaju potrebu da cene i opravdanost razloga za osnivanje određenih visokoškolskih ustanova, pogotovo kada država treba da se pojavi kao osnivač. Prvobitni zahtev je bio izrečen sa stanovištem da postoji potreba i da to ne povećava ni izdatke niti obaveze države, što nije tačno. I u jednom i u drugom slučaju država sa donošenjem odluke preuzima određene obaveze. Da bi se osnovao bilo koji fakultet danas, potrebno je pre toga uraditi elaborat, koji podrazumeva i usvajanje pozitivnog mišljenja, a to podrazumeva i odgovarajuće standarde vezane za programe, osoblje i prostor. I naravno, kada država donese odluku o osnivanju jednog svog fakulteta, to podrazumeva određene finansijske obaveze, za koje u ovom trenutku ne postoje dovoljni razlozi.
Gospodin Milutin Mrkonjić. Morate ponovo da se prijavite, gospodine Mrkonjiću.
I ja zahvaljujem gospodinu Lapčeviću na ovom pitanju. Nikada nisam bio ministar, samo to da ga podsetim. U stvari, bio sam, zaboravio sam. Bio sam izabran 1992. godine, pa nisam prihvatio, preko noći sam se zahvalio, i 1986. godine, u onoj staroj Jugoslaviji. Sada sam ministar. Uvek kažem medijima (i danas su bili neki novinari kod mene, pa nisam hteo da razgovaram s njima) da moramo stalno pričati o Koridoru 10, da bi ljudi shvatili da Koridor 10 stvarno predstavlja našu najveću razvojnu šansu, i da ga radimo. Dakle, još jedanput, i drago mi je da su to pitanje postavili, da ovde za tri minuta objasnim, da kažem šta radimo. Ove godine ćemo iz sopstvenih sredstava napraviti 40 kilometara autoputa. Od oktobra prošle godine radi se 20 kilometara od Preševa do Levosoja (večeras i sutra ujutru ću biti tamo na gradilištu, možete zajedno sa mnom, da vidite šta se radi) i to ćemo završiti 7. jula. Deonicu koju smo počeli, završićemo 29. novembra. Volim te okrugle datume. Žao mi je (možda sutra ili prekosutra odemo zajedno do Novog Sada), radi se. Kolega Lapčeviću, ne znam šta ste po zanimanju, ali ako ste inženjer, treba da znate da ipak mediji nisu merodavni. Radi se punim intenzitetom (ode Maraš napolje, on zna, iz Novog Sada je) 20 kilometara autoputa iz sopstvenih sredstava, i to ćemo završiti ove godine. Što se tiče Niša, Niš je na Koridoru 10, pre svega Železničkom koridoru 10. Lepo ste rekli, to jeste niški čvor, najveća i možda najslabija tačka na Koridoru 10. On se sada projektuje i verovatno ćemo projekat završiti ove godine i iduće godine ući u realizaciju niškog čvora. Autoput oko Niša je definisan, tako da tu problema nema. Ali Istok-Dimitrovgrad, što se tiče železničke magistrale, danas je naša najslabija tačka, pored niškog čvora. Mi ćemo ove godine, 5. juna, ući u početak izgradnje modernizacije tog dela pruge jer, kao što znate, tu nemamo ni električnu energiju. Kredit je obezbeđen, dilema nema, dobro kaže kolega iz SRS. Pored toga, na autoputu prema Istoku završava se projektovanje glavnih projekata i deonice 8,5 kilometara od bugarske granice do Dimitrovgrada, sa dva velika tunela. Nismo ušli u realizaciju tog projekta zbog toga što još nemamo obezbeđena sredstva iz međunarodnih kredita, ali imamo najavljen novac iz kredita Svetske banke, 388 miliona dolara za taj deo autoputa, između Proseka, Crvene Reke, Niša i Dimitrovgrada. Oko Pirota ćemo izmestiti traku (i o tome smo govorili) i pomeriti je u brdsku varijantu (da sada ne projektujem ovde zajedno sa vama, da vas ne davim), i taj posao ćemo završiti u toku ove godine, i iduće godine nastaviti realizaciju tog dela Koridora. Na jugu planiramo ove godine iz sredstava Evropske banke za obnovu i razvoj i Evropske investicione banke, koje su obezbedile 600 miliona evra, da radimo deonicu između Grdelice, iza Leskovca, do Vranja, odnosno do Levosoja. Deonicu Levosoje-Vranje projektujemo i završavamo za narednih 15 dana i, kada dođu pare izkredita, ući ćemo u realizaciju i tog južnog dela Koridora. Što se tiče obilaznice oko Beograda, to su one čuvene teme i eksproprijacije itd., o čemu sam ja dosta govorio tražeći vašu podršku, tražeći podršku poslanika, severni deo, od Dobanovaca do Batajnice - 115 miliona evra, kredit obezbeđen. Eksproprijacija nije završena, sada iznalazimo sredstva za to. Za sada smo našli deo sredstava, negde oko milijardu i po do dve. Treba nam nešto više para. Pretpostavljam da ćemo i eksproprijaciju završiti ove godine i početi gradnju tog dela obilaznice. Molim vas, kad sam već uzeo reč, da kažem, još imam pola minuta, da smo prošle nedelje usvojili program Direkcije za puteve. Dosta poslanika interesuje realizacija tog programa. Negde oko 350 miliona evra, koje ćemo uložiti u održavanje magistralnih i regionalnih puteva, počinje odmah, i zato hoću poslanike da smirim. Ali, molim poslanike da pomognu da u idućoj nedelji usvojimo zakon o dve garancije, od 100 i 75 miliona evra, kojim ćemo vratiti deo dugova putarima. Zakoni o garancijama su jasni, tu neke dileme nema, sem ako ne bude političkog prepucavanja, ali pošto sam razgovarao sa većinom poslanika, posebno iz opozicije, očekujem vašu podršku da od ponedeljka te dve garancije usvojite i da u privredu Srbije uđe 200 miliona, da može da živne, da bi putari mogli normalno da rade. Molim kolegu Lapčevića, ako ste negde dole na jugu sutra, bićete moj gost od Niša do Preševa. Hvala.
Zahvaljujem ministru Mrkonjiću. Reč ima gospodin Lapčević.
Hvala, gospodine ministre, ali ne znači ako ste vi glasni, da to što pričate ima veću važnost. Znam ja dobro kako ste otvarali radove na izmeštanju tog železničkog koridora i 1996. godine, jako dobro. Znam i kada ste promovisali izgradnju brze pruge 1992. godine, koja je završena 1996. godine, a 2009. već treba da se rekonstruiše. Jako dobro ja znam te vaše poduhvate, a to što sam rekao za početak izgradnje autoputa u Vojvodini, to vam je rekao B92 i snimio. Nisam ja to izmislio, gospodine ministre. Što se tiče drugog pitanja, pitao sam vas zašto metro u Beogradu i most od Borče do Zemuna jesu nacionalni projekat, a projekat izmeštanja pruge Niš-Dimitrovgrad iz jezgra grada Niša nije nacionalni projekat, jer je na njemu poginulo 150 ljudi u zadnjih 40 godina. Gospodine Obradoviću, vas sam pitao da li će i kada fakulteti dobiti saglasnost da počnu rad, jer ste to javno obećali kada ste bili u Nišu. Da li to znači da, kada ste gost u Nišu i tamo treba pred kamerama da se slikate, obećate to javno da bi pokupili neke poene, a kada dođe do realizacije, onda od toga nema ništa? Šta to znači? Za sve što se dešava u Beogradu ili u ovom delu Srbije može da ima sredstava i može da ima opravdanja, ali ako je potrebno nešto uraditi za jug Srbije, onda uvek imamo izgovor krizu, uvek imamo izgovor nedovoljno sredstava, uvek imamo izgovor da je procedura u pitanju. Tako se desilo sada i sa trasom gasovoda. To jeste bio naš prioritet, ali znate, nisu se složili strani partneri. Prvog dana je izjava bila – nismo mogli da utičemo na trasu gasovoda. Drugog dana – Bugari su to od nas tražili. Trećeg dana je rečeno – Gasprom je odlučio gde će biti trasa. A četvrtog danaje vaš, gospodine premijeru, direktor Srbijagasa rekao da su Austrijanci i Mađari tražili da trasa prođe tu gde je obnarodovano. Niko nikada do sada jednu reč nije rekao o trasi gasovoda preko Zaječara. Preko noći izađe direktor Srbijagasa i kaže – evo, to će biti sada tu. A danas čujemo od ministra energetike da, u stvari, trasa još uvek nije postavljena i odrediće je studija koja će se raditi, a pri tom se govori da Srbija nema uticaja. Pa, nije tačno. Srbija ima uticaja baš izradom te studije i gde Srbija bude rekla da je javni interes Srbije, tu će trasa gasovoda proći. Ali se radi, izgleda, o nekim višim interesima ili nekim ličnim interesima, možda političke ili neke druge prirode. Molim vas, gospodine Cvetkoviću, da mi odgovorite na pitanje da li je i kada Vlada razgovarala o ovom pitanju i da li je odlučila da prihvati ovu trasu za koju čujem da nije ni ona sigurna. Hvala.
Gospodin Žarko Obradović, najpre. Izvolite.
Hvala na prilici da vam ponovo kažem, ali da budem iskren, nisam razumeo kakve veze gas i gasovod imaju sa vašim pitanjem o otvaranju novih fakulteta na području grada Niša. Ja nisam razumeo, ali vi verovatno jeste, čim to pitate. Dao sam odgovor, ali možda kod vas ne postoji dobra volja da ga prihvatite. Naime, bio sam vrlo jasan. Podaci koje sam dobio od kolega nisu odgovarali istini. Postojale su pod istim brojem, istom oznakom, različite odluke Univerziteta o osnivanju fakulteta. Rekao sam vam kako stoje stvari, da bi se fakultet osnovao, šta je potrebno – i programi i prostor i (Predsednik: Kadrovi.) naučna kompetentnost nastavnika. Zanimljivo je da to pitanje postavljate meni, a mogli ste ga postaviti i vašem kolegi koji je vodio ovaj resor pre mene. I tada je postojao zahtev za otvaranjem ovih fakulteta, pa ako nije postojao razlog za tako nešto tada, trebalo bi makar malo da mi verujete kada vam govorim da postoje razlozi koji nisu dovoljni za otvaranje fakulteta. Jer, otvaranje bilo kog fakulteta podrazumeva i određena materijalna izdvajanja, i za funkcionisanje fakulteta i za zaposlene. Ne znam da li znate, ali ako ne, reći ću vam – otvaranje bilo koje visokoškolske ustanove podrazumeva ispunjavanje zakonom predviđenih uslova. Standardi podrazumevaju i 70% ljudi u stalnom radnom odnosu, prema Zakonu o visokom obrazovanju, naučnu kompetentnost ljudi koji treba da rade u toj visokoškolskoj ustanovi, određen prostor, dva metra kvadratna po glavi studenta u jednoj smeni, tri programa koja su komplementarna sa drugim programima u svetu. Stvari uopšte nisu jednostavne, tipa da li hoćete ili nećete da osnujete fakultet. Jer, kad nam je bilo rečeno da nema potrebe za bilo kakvim izdvajanjima, to nije bila istina. Postoji potreba, i te kakva potreba za materijalnim izdvajanjima. Ako neko ima nameru da kroz zahtev za otvaranje visokoškolskih ustanova sebi pridobije neki poen, to je već druga stvar, neću da ulazim u to. Govorim vam vrlo iskreno šta je nas u Ministarstvu i mene kao ministra motivisalo vezano za ovaj zahtev za otvaranje dva fakulteta. Moram vam reći da u odnosu na sredstva kojima raspolažemo, a praktično, kada izuzmemo troškove za zarade zaposlenih i socijalna davanja, nama ostaje 3,31% u budžetu. Bili smo ovde na rebalansu budžeta i govorili smo o strukturi tih troškova. U tih 3,31% imate izdvajanja i za predškolsko i za osnovno i za srednje obrazovanje, i za đačke domove, i za studentske domove, i za različite vrste pomoći, i za stručno usavršavanje i za opremu, da ne pominjem investicije koje su i te kako potrebne. Moram vam reći da, faktički, tako stoje stvari. Nije tačno da je pitanje izdvajanja pitanje želje da se dobiju neki politički poeni i slično. Kada sam bio u Nišu, bio sam na razgovoru sa predsednikom Skupštine grada Niša i ostalim ljudima iz gradske vlade i rekao sam da ćemo, uprkos ovako teškoj ekonomskoj situaciji, početi da gradimo novi studentski dom. I hoćemo, jer za to postoji potreba, jer su kapaciteti studentskih domova i studentskih ustanova u Nišu manji nego što postoji interesovanje ljudi. Država odvaja ionako već 30 miliona evra za sve studentske domove u Srbiji, ali nam se povećao broj korisnika, što govori da je, nažalost, ekonomska situacija takva, što se tiče studenata, da postoji interesovanje za dom. I mi ćemo to raditi. Za ostale stvari bih vas molio da imate razumevanja. Kažem vam još jednom, bez namere da prebacujem na bilo koji način, ali taj problem ne postoji od ove vlade i od ovog ministra, postoji od prethodne vlade i prethodnog ministra, kada su ekonomski uslovi bili kudikamo pogodniji i kada je, pominjem to ne slučajno kao primaran razlog, trebalo ispuniti i druge uslove koji nisu bili ispunjeni u to vreme, a ni kasnije. Hvala.
Gospodin Mrkonjić ima reč.
Neću da šapućem. Navikao sam da malo galamim na gradilištima, znate. Ali, pošto se 40 godina bavim edukacijom i neznalica i onih koji znaju, pa se borim za te razvojne projekte, ako vi, kao poslanik, do sada ne znate šta znači Koridor 10 za železnički saobraćaj, za prugu i za put, još jedanput ću da ponovim. A podsećam, bez ikakve želje da vređam ljude i stranke koje su sada u Vladi, 2006. godine ste dve milijarde evra imali u vašoj vladi, pa ništa niste uradili. Ušlo je u zemlju 55 milijardi evra od 5. oktobra, pa ništa niste uradili. Predsednik Vlade je bio čovek iz Niša, pa ništa niste uradili. E, ja sam nešto uradio i uradiću, druže Lapčeviću. [[Aplauz.]] Nemojte, čovek će da nauči. Dakle, Koridor 10 za železnicu, gospodine Lapčeviću (malo glasnije govorim, da zapamtite) jeste pruga kroz Srbiju, od Subotice do Niša, pa ka Dimitrovgradu i dole ka jugu. To je Koridor 10. U sklopu tog koridora je i niški čvor, sa 400 miliona evra planiranih da se izgradi u naredne četiri godine. I barem 50 puta smo o tome govorili. To je Koridor 10. Pokušavate da me navučete na beogradizaciju i tu ste se malo prevarili. Ja sam rođeni Beograđanin, ali ceo život sam proveo na terenu, tamo gde vi niste nikada ni bili. I u vašem Nišu. Pogledajte koliko je objekata tamo urađeno u naše vreme. A šta ste vi uradili od 5. oktobra do danas? Ništa. Prema tome, nemojte se ubeđivati. Sa mnom sutra u džip, pa lepo do Preševa, pa lepo do Novog Sada. Ne verujte nikome, ni televizijama, ni novinama. Pođite po terenu. Čulo gledanja postoji, vrlo je važno. Pored sluha, gledajte malo, kolega Lapčeviću. Hvala.
Gospodin Cvetković. Izvolite, gospodine premijeru.
Hteo bih da kažem dve stvari. Prvo, ovaj deo vezan za infrastrukturu koji nije pomenuo ministar Mrkonjić, a to je pitanje Beograda, konkretno mosta Borča-Zemun i metroa. Naš prioritet (Predsednik: Gospodo poslanici, molim za tišinu.) jeste svakako Koridor 10. Za finansiranje Koridora 10, kao prioriteta, obezbeđujemo sredstva iz nekoliko izvora. Glavni izvor su, pre svega, naša sredstva iz budžeta, a zatim tu dolaze i sredstva od međunarodnih finansijskih institucija. Ova dva projekta koja ste pomenuli nisu alternativa da ta sredstva koja imamo preusmerimo na njih, nego su to projekti za koje povlačimo projektne zajmove koji mogu isključivo za te namene da se koriste. Dakle, oni bi bili plus ovome što se odnosi na Koridor 10. Ne možete supstituisati taj most, takvi su pregovori u toku, pa da kažete - neću metro Beograd, umesto toga hoću Niš. Oni su, prosto, projekti vezani za izvođače radova, za izvođenje radova i oni nose svaki svoje finansiranje. Možemo tu da kažemo sledeće - nećemo njih uopšte, pa da radimo samo Koridor 10, ili da kažemo - radićemo i jedno i drugo. Mislim da bi svako normalan rekao - radićemo i jedno i drugo. Dakle, tu nema konkurencije, to nisu uzajamno isključivi projekti. Što se tiče pitanja trase gasovoda, pošto ministar energetike nije tu, želim da dam direktan odgovor na pitanje da li je Vlada razmatrala trasu i da li je donela bilo kakve odluke u tom pogledu. Odgovor je – ne. Otkada je ova Vlada formirana, trasa kao takva nije bila na Vladi razmatrana, niti su bilo kakve odluke u vezi sa tim donete. Osim toga, moram da vam kažem da meni nikad ne bi pala na pamet ideja da neko može političkom odlukom, pa neka je to i Rus, da utiče na trasu. Trasa je čisto komercijalna stvar i ona će se zaista definisati kroz studiju izvodljivosti, a mi ćemo onda, ili bilo ko, tamo gde prolazi taj gasovod, za unutrašnje stvari, a opet polazeći od komercijalnog interesa, prema najvećoj koncentraciji potrošača da puštamo naše krakove koji će ići u tom pravcu. Svakako bi mi bilo jako čudno da neki gasovod koji košta milijarde evra i nemojte ga posmatrati samo kao parče koje ide kroz našu zemlju, imate ga prethodno kroz celu Bugarsku, pa krak dole za Grčku, pa preko Crnog mora itd. (Predsednik: Vreme.) Dakle, on će se sigurno, i svaki normalan bi ga utvrdio kroz fizibiliti studiju, koja bi u izboru varijanti uzela onu najpovoljniju.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Strogo gledano, trebalo bi da završimo. Zamoliću još za vaše kratko obraćanje i samo pitanje gospodina Krstina, a odgovor od Vlade da bude pismeni. Izvolite.
Hvala, gospodine Cvetkoviću, na datim odgovorima što se tiče gasovoda. Verujem da komunicirate sa ministrom energetike i sa svojim direktorom Srbijagasa, pa im onda prenesite da ne daju kontradiktorne izjave. Što se tiče gospodina Mrkonjića - da, gospodine Mrkonjiću, 2006. godine je dve milijarde ostavljeno u budžetu Republike Srbije, i to vašem sadašnjem premijeru, pa njega vi pitajte šta je bilo sa tim novcem, nemojte da pitate nas. A takođe znam i kada ste radili Koridor 10 i brzu prugu od 1992. godine do 1996. godine, ona je bila završena po vašim pričama. To što je vaš nastup i vaš odgovor takvim tonom prožet i na takav način ovde iznesen, to je stvar vašeg vaspitanja. Na to neću da utičem. Hvala.
Gospodin Krstin, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici i članovi Vlade, mislio sam da se obratim gospodinu ministru za državnu upravu i lokalnu samoupravu Milanu Markoviću, a vidim da nije tu. Obraćam se gospodinu premijeru Cvetkoviću i ministru gospođi Malović. Naime, 24. maja (iskoristiću tri minuta i zahvaljujem vam) bili su izbori za Savet MZ u opštini Novi Bečej, naseljeno mesto Novo Miloševo. U 20.00 časova se zatvara biračko mesto, birački odbor broji glasove, pravi se zapisnik, dobijaju se oni koji imaju najviše glasova i to se odnosi u mesnu zajednicu, u izbornu komisiju. Bilo je osam biračkih mesta, 17 kandidata za članove Saveta. Nastaje problem kada se odnesu glasački listići i originalni zapisnik kod predsednice Izborne komisije Mesne zajednice Novo Miloševo Marice Bešlin. Brojanje traje do 03.15 časova u ponedeljak ujutro 25. maja, prekida se i nije više brojano. Zapisnik se postavlja na vidno mesto, na oglasnoj tabli, ali sem pečata nema potpisa predsednika Izborne komisije Marice Bešlin, koja izbacuje biračka mesta 24 i 19 bez ičijeg znanja. Zašto? Zato što je SRS ta koja je dobila većinu glasova i može da formira Savet Mesne zajednice. Na biračkom mestu 24 je sporan Pajić Duško jer je prošao, a na biračkom mestu 19 je Lalić Vlastimir, koji je jedini kandidat SPS-a koji je sa nama ulazio u vlast za Savet Mesne zajednice. Prosto ne mogu da verujem da se od ponedeljka u 03.15 časova komisija ne sastaje, ne završava se brojanje, a na vidno mesto se postavlja zapisnik gde nema rezultata sa biračkog mesta 24 i 19. Pitanje je – da li je moguće da neko može nezakonito da prekraja volju građana (Predsednik: Vreme.) kod izbora članova Saveta Mesne zajednice Novo Miloševo (Predsednik: Molim vas da završite.) i da krši Zakon o lokalnoj samoupravi, i ko će zbog ovog zakonski odgovarati? Nezadovoljstvo je ogromno u naseljenom mestu Novo Miloševo…
Zahvaljujem, gospodine Krstin. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine predsedniče, cenjeni ministri, zaključujem, prošla su puna tri sata pitanja i odgovora. Zahvaljujem na radu. Gospodine Krstin, vi ćete imati pravo, pošto ćete dobiti odgovor u pisanoj formi, da ga komentarišete na sednici poslednjeg četvrtka u mesecu. Zahvaljujem, gospodine predsedniče, vama. Zahvaljujem, poštovani ministri. Dame i gospodo narodni poslanici, mi nastavljamo rad, nadam se ne duboko u noć. Povredu Poslovnika reklamirala je gospođa Vjerica Radeta. Izvolite, imate reč.
Gospođo Đukić-Dejanović, prekršili ste i član 27, a pogotovo član 113. Poslovnika Narodne skupštine. Ovaj poslovnik se odnosi na sve učesnike u radu Narodne skupštine, pa i na ministre i predsednika Vlade. Vi ste pustili gospodina Cvetkovića da govori tri minute posle 19.00 časova. Nemam ništa protiv. Ali, ako mogu ministar i Vlada da prekorače ovaj rok do 19.00 časova, koji je strogo po Poslovniku, onda nemate nikakvog osnova da je ne date i ostalima koji su na spisku prijavljeni da učestvuju u radu. Pogotovo da ne dozvolite gospodinu Krstinu da bar koristi dva puta po pet minuta i ona tri minuta, kao što su koristili svi. A pogotovo s obzirom na činjenicu da ste prvom govorniku dali reč a da nismo imali formiran spisak, da ste dva puta u međuvremenu menjali spisak, da je poslednja promena bila pola sata pre završetka ovog dela rada ove sednice, a trebalo je, ako se neko naknadno prijavi, da ga lepo upišete na kraju, pa ako dođe na red, dođe. Dakle, najgrublje ste prekršili Poslovnik. Pored toga, ovo je i jako, jako nekorektno. Takav odnos prema poslanicima SRS-a, toliko očigledan animozitet, gospođo Đukić-Dejanović, neka vam služi na čast.
Gospođo Vjerice Radeta, u 19.06 časova se navršilo tri puna sata rada. Da sam onda prekinula sednicu, gospodin Krstin ne bi dobio reč. Imala sam utisak da je najveći broj poslanika SRS-a sa velikim simpatijama gledao na moju odluku da mu dam reč i to su njihovi izrazi lica govorili. Dobro bi bilo da uskladite svoje stavove. Povrede Poslovnika nema. Nastavljamo rad. Ako niste zadovoljni ovim odgovorom, da li želite da se u Danu za glasanje poslanici izjasne o povredi Poslovnika? (Da.) Gospođa Vjerica Radeta ponovo reklamira povredu Poslovnika. Izvolite, imate reč.
Ovaj put reklamiram član 104. jer, gospođo Đukić-Dejanović, ne vodite računa o dostojanstvu Narodne skupštine. Ne možete vi tako ironično i licemerno da komentarišete simpatije ili nesimpatije i izraze lica narodnih poslanika. Naravno da nisam imala ništa protiv da gospodin Krstin govori, naprotiv, zamerila sam vam što ste ministru dozvolili da govori posle 19.00 časova. Jer, ne radi se o tome da li smo mi potrošili tri sata, nego da se ova sednica odvija poslednjeg četvrtka u mesecu od 16.00 do 19.00 časova. Ministar je govorio posle 19.00 časova i tim pre niste imali osnova da gospodinu Krstinu ne dozvolite da koristi vreme koje inače po Poslovniku koriste poslanici koji govore na ovakvim sednicama. Ponavljam, osim što kršite Poslovnik, ponašate se izuzetno nekorektno. Ne znam da li je i vama žao što je u Novom Miloševu SRS bila najjača na tim izborima za mesnu zajednicu, pa ne želite da se o tome govori. Nekima znam da jeste, onima koji nisu prešli cenzus. Nisam mislila da ste na njihovoj strani, mada ste danas i suviše simpatija pokazali, što nije u skladu sa Poslovnikom.
Gospođo Radeta, i vi koristite termin simpatija, a meni zamerate kada ja koristim isti termin. Dakle, koristimo vrlo sličnu terminologiju. To je prvo. Drugo, nema, naravno, povrede Poslovnika. Mogla bih da izreknem meru, s obzirom da govorite o istim sadržajima već po drugi put u vremenskom intervalu od pet minuta. Neću to učiniti, ali vas upozoravam da ću vam izreći meru ako ponovite ovakav način komunikacije i zloupotrebe povrede Poslovnika. Zahvaljujem. Na naziv zakona amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Narodni poslanici predlagači zakona prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 1. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Narodni poslanici predlagači zakona prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas, gospođo Đukić-Dejanović, nemojte tako brzo da prelazite preko ovih amandmana. Kada se malo uđe u suštinu amandmana koje je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, onda se vidi u stvari kakva konfuzija vlada u vladajućoj koaliciji. Ispred sebe imam materijal Odbora za pravosuđe i upravu od 26. maja 2009. godine. To je zaprimljeno na pisarnici Narodne skupštine 26. maja 2009. godine u 15.15 časova. Pazite šta se, između ostalog, kaže u ovom materijalu: Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, Odbor za pravosuđe i upravu podnosi - pa onda slušajte kako glasi naziv predloga zakona po mišljenju Odbora za pravosuđe i upravu - na Predlog zakona o zabrani neonacističkih ili fašističkih organizacija i udruženja i zabrane upotrebe neonacističkih ili fašističkih simbola i obeležja. A predlog zakona se ne zove tako, nego se zove Predlog zakona o zabrani manifestacija neonacističkih ili fašističkih organizacija i udruženja i zabrani upotrebe neonacističkih ili fašističkih simbola i obeležja. Ono što je neverovatno, to je sledeća stvar. Ovaj materijal Odbora za pravosuđe i upravu zaprimljen je na pisarnici Narodne skupštine Republike Srbije 26. maja 2009. godine u 15.15 časova. U isto vreme zaprimljen je na pisarnici Narodne skupštine, dakle bukvalno u isto vreme, u 15.15 časova, dopis grupe narodnih poslanika da je ovlašćeni predstavnik za ovu tačku dnevnog reda Radovan Radovanović, narodni poslanik poslaničke grupe ZES. Ono što je najsmešnije je da se u ovom dopisu narodnih poslanika LSV ovaj predlog zakona drugačije naziva. Predlog zakona o zabrani manifestacija neonacističkih ili fašističkih organizacija i udruženja i zabrani upotrebe neonacističkih ili fašističkih simbola i obeležja. Dakle, bukvalno istoga sata i istoga minuta pisarnica Narodne skupštine zaprima dva različita akta u kojima se predlog zakona drugačije naziva. Sada se ovde postavlja jedno elementarno pitanje – kako je moguće da na pisarnicu stignu dva akta bukvalno u istom momentu (ako je, naravno, tačno ono što piše na prijemnom pečatu), u 15.15 časova? Sad se ovde postavlja jedno logičko pitanje - o kom predlogu zakona mi govorimo? Da li o onom predlogu zakona koji je studirao Odbor za pravosuđe i upravu ili o predlogu zakona koji su podneli narodni poslanici: Nenad Čanak, Olena Papuga, Radovan Radovanović, Aleksandra Jerkov i Bojan Kostreš? Dakle, potpuna je terminološka konfuzija oko naziva predloga zakona. Zamislite kakva nas konfuzija čeka kada uđemo u normativni deo predloga zakona, kada počnemo da čitamo član 1, član 2, član 3. itd. Pa onda neonacizam, pa nacizam, pa fašizam, pa nacionalsocijalizam, pa nacionalizam, pa neonacionalizam, pa ko zna šta sve ne. Dakle, potpuna konfuzija, potpuna zbrka. Uopšte se ne zna kako se zove predlog zakona o kome mi govorimo. Tu molbu sam uputio gospođi Slavici Đukić-Dejanović. Ona je izašla. Evo, molim vas, gospodine Novakoviću, nemojte da žurite kada čitate amandmane. Razumem da su narodni poslanici umorni, razumem da je prošlo 19.00 časova, razumem da je pala koncentracija, ali čitajte polako, smireno, amandman po amandman, i videćete kakva konfuzija nas čeka kada je reč o ovom predlogu zakona i kolika je neozbiljnost sadržana u ovim materijalima o kojima smo mi prinuđeni danas da raspravljamo samo zato što je postignut politički dil između Borisa Tadića i Nenada Čanka. Boris Tadić je rekao - ne može statut Vojvodine, ali onda je dopustio - može Čankov predlog zakona, po hitnom postupku u skupštinsku proceduru. Doduše, ne znamo kako se predlog zakona tačno zove. Boško Ristić ga krsti na svoj način, Nenad Čanak na svoj način, ali u svakom slučaju, prinuđeni smo da o ovoj konfuziji danas raspravljamo samo zbog činjenice da je postignut krajnje nekorektan politički dogovor između DS i LSV.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Gospodine Martinoviću, da li vam ova brzina odgovara? Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se i po prethodnom amandmanu, ali vi, gospodine Novakoviću, nikako da malo prebacite taj vaš politički menjač u neki niži stepen prenosa. Moram da konstatujem nešto što sam konstatovao i u načelnoj raspravi, a to je da onaj ko je idejni tvorac ovog predloga zakona, gospodin Nenad Čanak, nije večeras prisutan u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ponovo imam utisak da on na neki način žrtvuje svoje stranačke kolege da oni budu njegovi glasnogovornici i da se onda oni ovde znoje, trpe kritike i brane nešto što je objektivno neodbranjivo. Ako pitate poslanike DS-a ovde po kuloarima Narodne skupštine šta misle o ovom predlogu zakona, oni će vam reći sve najgore. Pitajte bilo kog pravnika iz DS, pa ćete čuti kakvo je njegovo mišljenje. Naravno, oni sada mudro ćute. Gospodin Nenad Čanak se dosetio da ne bude ponovo u Narodnoj skupštini. Sada će njegovi stranački prijatelji pokušati da kažu nešto o ovim amandmanima i o predlogu zakona, ali u svakom slučaju, krajnje je neozbiljno ovo što se sada radi. Mi mesecima trpimo medijsku harangu protiv svega što je srpsko, što je nacionalno, što je tradicionalno, što je pravoslavno. Pronalaze se u Srbiji fašisti, neofašisti, nacisti, nacionalsocijalisti, nacionalisti, neonacionalisti itd. Vodi se otvorena medijska kampanja protiv Srpske pravoslavne crkve, vodi se otvorena kampanja protiv pojedinih patriotskih nevladinih organizacija, vodi se otvorena medijska kampanja protiv SRS. Gospodin Nenad Čanak je čak predložio da se zabrani i upotreba simbola koji podsećaju na građane Srbije, koji su ne osuđeni nego optuženi samo pred Haškim tribunalom, što je kršenje svih elementarnih procesnih principa u svakoj civilizovanoj zemlji sveta i, evo, gospodina Čanka ponovo večeras nema u Narodnoj skupštini. Zaista bih voleo konačno da čujem kakvo je mišljenje LSV, kakvi su njihovi stavovi vezani za ovaj predlog zakona, za koji, ponavljam, ne znamo ni kako se tačno zove, jer jedan tekst stoji u materijalima koji nam stižu od grupe narodnih poslanika kao predlagača zakona, neki drugi naziv zakona se pojavljuje u materijalima, odnosno aktima Odbora za pravosuđe i upravu. Mislim da je krajnje vreme da se čuje argumentacija poslaničke većine i o amandmanima, ali i o samom predlogu zakona.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik predlagača, poslaničke grupe ZES, gospodin Radovan Radovanović. Izvolite.
Hvala lepo, gospodine predsedavajući. Hoću da kažem da amandman gospodina Martinovića na član 1. ovog predloga zakona glasi – u članu 1. reči "mogu povrediti" zamenjuju se rečima "vređaju i". Mi smo najozbiljnije uzeli u razmatranje i ovaj amandman, kao i sva 23 amandmana koja su podnele kolege iz SRS, i onaj ko je pažljivije gledao odgovore vidi da otprilike 90% tih amandmana koje su oni podneli biće ugrađeno, odnosno već je ugrađeno u sadašnji predlog ovog zakona. Ovaj amandman nismo prihvatili zato što smo, razgovarajući sa ostalim poslaničkim grupama i sa Odborom za pravosuđe, došli do stanovišta da je reč "povređuju" bolji izraz i da izvire iz našeg zakonodavstva i onda smo se opredelili za ovo. Zbog toga nije prihvaćen amandman gospodina Martinovića. Hvala vam.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Napred Srbijo je već u raspravi u načelu iznela svoj stav o ovom predlogu zakona. Mi možemo još, eventualno, da ponovimo ono što smo govorili i da kažemo i nešto novo. Bilo bi dobro da je tu predstavnik predlagača i, naravno, bilo bi dobro da poslanička grupa ZES istupi sa stavom povodom ovog predloga zakona, pošto je ovaj zakon u stilu "drž'te lopova". Ima u našem narodu bar dve poslovice kojima može da se objasni odnos DS-a prema LSV ili prema drugim malim strankama koje su s njom u koaliciji. Jedna je "ko sa đavolom ore, zadnjicom vlači", a druga je "ko sa đavolom tikve sadi, o glavu mu se obijaju". Onaj ko je sa Nenadom Čankom pravio Vladu Republike Srbije, znao je da ga ovo čeka. On sada ima dobar ucenjivački kapacitet i zaista je ponekad i neprihvatljivo i obiće se o glavu vama koji ste to uradili, da formirate Vladu Republike Srbije sa Nenadom Čankom. Razumem da ste mnogo poslova s njim mogli da obavite, ali da formirate Vladu koja bi se zvala Vlada Republike Srbije, a toj istoj Srbiji on je pred televizijskim kamerama psovao majku naglas, u to još uvek ne mogu da poverujem. Na stranu to što je ovo plod dogovora, ucena i što je Boris Tadić ponovo pokazao slabost prema svima onima koji ne misle dobro Srbiji. Ovde se, u stvari, Nenad Čanak obratio svom biračkom telu. Izmišljajući latentnu opasnost od narastajućeg fašizma, nacizma, neonacionalizma, on u stvari mobiliše i čvrsto zbija svoje biračko telo u želji da ostane i dalje u onom procentu u kome može da nas ucenjuje. Ne postoji nikakva opasnost ni za koga u Srbiji i posebno ne postoje, kako ste rekli u obrazloženju – učestali pojedini oblici ispada i povreda pravnog poretka kojima se ugrožavaju ustavna prava i slobode građana u Republici Srbiji, pogotovo na nacionalnoj i verskoj osnovi. Mene bi bila sramota da u obrazloženje zakona stavim jednu neistinu – učestale pojave. A kako se meri učestalost pojava? Koliko je tih pojava bilo, gospodo predlagači zakona, kad su vas iritirale do mere da ovde 250 poslanika mora, da biste vi održavali vlast u Srbiji i Vojvodini, da sluša naklapanja o tome kako u Srbiji treba zaustaviti narastajući fašizam i, što je još gore, nacizam? I to predlaže eminentni istraživač fašizma među Srbima gospodin Nenad Čanak. On ima neke specijalne naočare kojima među Srbima pronalazi fašizam i to mu je jedini posao otkada je na javnoj sceni ili otkada se bavi politikom. Nije trebalo da nasednete na ovu priču. Što mu niste dali para? Što niste nešto drugo smislili da isplatite Nenada Čanka? Kud mu dadoste baš da maltretira Srbiju? Svetske agencije izveštavaju o potrebi da u Srbiji bude donet takav zakon. Svetske agencije će da pokažu i vas, gospođo Kolundžija, i vas, drage moje kolege, kako dižete ruku da bude izglasan zakon kojim se zaustavlja narastajući fašizam i nacizam u Srbiji. I vi svi u tome učestvujete jer vam je tako rekao veliki šef, a ne znate koje posledice će po Srbiju iz toga da nastupe i uslede. Ne znate da ovu raspravu i ovo donošenje zakona jedva čekaju mnoge evropske institucije da bi dokazivale kako u Srbiji ništa ne valja i kako se mi ničemu nismo naučili i kako smo ostali zakovani u 19, možda čak i 18. vek. Evropejstvo se ne dokazuje time što ćete svoju zemlju da blatite, nego što ćete da dokažete da je bolja od drugih. Šta sad vi to treba da popravite u Srbiji? Da zabranite skupove mladih ljudi koji vas ne vole? Čime su oni zaslužili da ih nazovete nacistima i fašistima? Gde su oni to ispoljili? Ko je to od vas imao bilo kakav problem na takvoj osnovi? Ustanite vi, pripadnici manjina, i slobodno recite da li ste ikada imali problema na nacionalnoj osnovi. Da li vas je iko ikada u Srbiji maltretirao? Da li vam je iko ikada pominjao pripadnost manjini? Pa, ovde se utrkujemo ko će da dokaže veću privrženost pripadnicima manjina, jer znamo šta nas košta i koliko nas košta ako nas neko stavi na stub srama zbog odnosa prema manjinama. I našao se Srbin da priča da su Srbi nacisti i fašisti. Pa ko bi drugi? Imamo mi svoje ljude za to, oduvek u srpskom narodu ima takvih ljudi. Ovo strahovito boli, gospođo Kolundžija. Ovo boli i vaše komšije i vaše rođake i vaše prijatelje, ovo saučestvovanje u zlodelu prema Srbima. Kad na ovo dodate Srebrenicu i Haški tribunal, pred kojim je osuđena cela Srbija, eto vam priče o Srbima i srpskom narodu, za sva vremena zakovane. I samo Bog zna kakve će još uslove da nam ispostavljaju zato što smo fašisti i nacisti. Oni koji su to izmislili, oni koji su pola sveta pobili na ideologiji fašizma i nacizma, danas nam se smeju. Oni fašisti i nacisti koji su nas ubijali i streljali, danas nam se smeju. Žrtve fašizma i nacizma pišu zakon da sebi zabrane da slučajno nekome ne padne na pamet da bude fašista ili nacista. Baš ste našli temu. Mislio sam da li da govorim o ovome pošto za sve imam duševni mir, ali za ovaj zakon nemam. Sve mogu da otrpim, posebno kada su lične uvrede u pitanju, ali ovo je uvreda cele države. Ovo je uvreda i za Mađare, Rumune, Rusine, Slovake, Albance, Muslimane, Srbe, Rome i sve druge. Jer mi smo svi ovde svrstani u isti koš, u koš ljudi koji su privrženi fašizmu i nacizmu, i sada treba propisati novčane kazne od 100, 200, 300 hiljada dinara da bismo ih sprečili da to ispoljavaju. Pa zabraniti fašistička obeležja. A uđite na neki pretraživač, jesu li skinuta ta nacistička i fašistička obeležja sa pretraživača? Nacrtajte ''svastiku'', da vidite koliko ćete da dobijete na pretraživaču. Ko to još zabranjuje? Ne treba da se čovek tako ponaša, ne treba to da mu bude ideologija. Šta mislite da neko ubaci čoveku u kola taj znak? Zaplenićete mu kola pošto je u njima izvršio teško krivično delo, propagiranje fašizma i nacizma. Ili će neko da vam nacrta na prašnjavim kolima taj znak, a vi ćete reći – pa evo ga ovaj iz opozicije, nacrtao je čak i na svoja kola ovaj znak. Nažalost, opozicija ne može da utiče na sastavljanje dnevnog reda. Još uvek nemamo telo u kome bi se, bar u pogledu sastavljanja dnevnog reda, pitao neko iz opozicije. Ovo je vaše maslo, gospodo iz vlasti. Vi skidate državne zakone, koje je Vlada predložila, da bi ostao na dnevnom redu ovaj zakon. Jeste li smeli da kažete Nenadu Čanku – skinućemo tvoj zakon, ne možemo da stignemo da o njemu glasamo do kraja redovnog zasedanja? Niste smeli. Vi ste kukavice. Nemate hrabrosti da to kažete Nenadu Čanku, a on će koliko sutra ponovo da vas popljuje, jer on ima hrabrosti. Bog zna ko stoji iza njega, a nije ni taj svemogući Bog. Dakle, ubeđen sam da ste u dubini duše duboko nezadovoljni onim u čemu ćete da učestvujete u narednih nekoliko dana. Gledam vas sada u oči i svi ćete doći da pravite kvorum i da glasate za taj zakon da bi vam ostala vlast u Vojvodini, da bi vam ostala vlast u Republici Srbiji, da vam to čuva Nenad Čanak. On nam baš zaista dobro misli i ta vlada koja sluša Nenada Čanka i od njega zavisi, zaista će mnogo dobro da vodi Srbiju. A on provocira da mu izgovorimo i grublje reči, da time pokaže svoju ugroženost, da se time obrati međunarodnoj zajednici, organizacijama koje ga štite, da ode opet u Ameriku na šest-sedam meseci na školovanje. To vam je Nenad Čanak. Ima on mesta u ovoj skupštini, al'nemoj da izbacuje nas. Kad njega niko ne dira, nemoj ni on da dira nas. On ima svoju ideologiju, ima svoje birače, ljude koji mu veruju. Neka im je na čast, i njemu i njima, ali imamo i mi svoje. Kad god osvojimo više glasova od njega, to nije razlog da on izmišlja zakone kojima će s nama da se obračunava. Jer, ideologija Nenada Čanka, koju će DS da sprovede u ovoj skupštini, nema ni 2% građana Srbije koji će za nju da glasaju. E pa jadna je Srbija u kojoj 2% birača odlučuje hoće li napred ili nazad, levo ili desno. Zato vas molim, ako imate razuma, ako želite dobro ovoj Srbiji, uspravite se jedanput. Ako ne smete da kažete Americi ne, ako ne smete Albancima na KiM da kažete ne, ako ne smete kriminalcima u Srbiji da kažete ne, ako ne smete tajkunima, koje svi napadate a niko protiv njih nije preduzeo ni jednu jedinu meru, pa recite bar Nenadu Čanku. Počnite od nekoga, da vidim da bar nešto hoćete da odlučite. Ne teram vas da idete na Dinkića, to vi ne smete i ne možete, to ćemo morati mi. Dobro, doći ćemo u poziciju brzo. Ali ovo sa Čankom je zaista sramota. Čuj, dolaziš iz Niša, Valjeva, Pirota, Loznice i pišeš zakon protiv nacizma jer ti ga je predložio Nenad Čanak! Gde su poslanici iz Kragujevca? Streljali su nas na hiljade, a mi ćemo sad da pišemo zakon, da se slučajno kod nas ne rodi nacizam. Da ne odemo mi u Nemačku ili u neku drugu državu da streljamo. Da ne ugrožavamo nekog simbolima koje je smislio stari Rim, Italijani, Nemci, koji nisu naši, koje je nekad neko ko je protiv Srbije ili neko dete nacrta po zidovima. I nikad niko ozbiljan u Srbiji nije širio ni fašizam ni nacizam. Možda je jedna vlada u Drugom svetskom ratu, kao okupaciona vlada, donosila neke zakone koji mogu da se svrstaju u fašističke, ali to su radile sve evropske države koje su bile pod okupacijom. Sve su imale takve zakone, takvo je vreme bilo. Ta vlada je bar uradila nešto za Srbe ako je morala da donosi drugačije zakone nego one koje je imala pre toga. Ali, u Srba toga nema. Tražite to u drugim narodima. Drugi narodi imaju ideologije slične tim. Srbi tu ideologiju nemaju. Nas su još u 6. veku želele velike države na svojim granicama, da ih čuvamo, da ih branimo. Najviše su voleli da žive sa Srbima. Tragovi Srba su po celoj Evropi. I sad ćete vi ovde nas da optužite, došli ste tu da nam obrazlažete zakon o nacizmu i fašizmu. Pa ćete da odete u SPC da presečete kolač, a napali ste Srbe da su fašisti i nacisti. Mi se gnušamo ovog predloga zakona, gospodine potpredsedniče. Hvala vam.
Hvala vama. Moram da vas pitam da li ste koristili vreme predsednika grupe ili svejedno? Hvala i na tome. Reč ima gospodin Radovan Radovanović.
Gospodo poslanici, ispred sebe držim Informaciju o delovanju članova neformalnih grupa i pojedinaca sa neonacističkim obeležjima na području Republike Srbije i preduzetim merama MUP Srbije. Ova informacija datira iz 2005. godine. MUP ju je pripremio i prosledio Skupštini AP Vojvodine na njen zahtev. Da ne bih čitao sve, potrajalo bi, samo apropo toga da li u Republici Srbiji ima pojava neonacizma i fašizma, čućete iz sledećih nekoliko rečenica. Na osnovu raspoloživih saznanja, uočeno je da na teritoriji Republike Srbije postoje pojedinci koji svoje delovanje identifikuju kroz pripadnost nekim od sledećih grupa: Skinhedsi, Nacionalni stroj, Krv i čast, Rasni nacionalisti i Obraz. Neformalna društvena grupa Nacionalni stroj, tajna rasistička, šovinistička, antisemitska organizacija internacionalnog karaktera, aktivna je u 18 država. Članstvo lobiraju tako što se zalažu za očuvanje srpskih vekovnih teritorija ujedinjenjem svih srpskih zemalja u jednu srpsku državu i očuvanjem pravoslavlja. Metode vrbovanja članstva su putem interneta, učestvujući u raznim internet forumima itd. MUP je identifikovao učesnike i prati ih..., da ne čitam redom. Neformalna društvena grupa Srpska Krv i čast divizija počinje rad 1995. godine, sa idejom širenja nacionalsocijalizma i motivisanjem sledbenika radikalnim aktivizmom. Koristi zastave slične nacističkim, kukasti krst i dvoglavog orla sa četiri ocila. Članstvo se prepoznaje po karakterističnim nacističkim obeležjima, tetovažama koje pokrivaju cele ruke, pa čak i telo. Nose majice crne boje sa ispisanim tekstom – combat 18 ili C18 itd. Ni Vojvodina, kao i cela Republika Srbija, nije imuna na sve ovo, pa ima posebne svoje grupe koje MUP Republike Srbije tretira. Npr. neformalna društvena grupa Pokret 64 županije, čija je delatnost prvi put uočena tokom 2004. godine. Pojavni oblici njihovog delovanja manifestuju se kroz lepljenje plakata na javnim mestima, čija sadržina predstavlja kartu ''velike Mađarske'' koja obuhvata, u odnosu na sadašnje granice, područja svih susednih zemalja. Zatim, Honvedi, neformalna društvena grupa koja svoje delovanje ispoljava skupom u javnom preduzeću u Mađarskoj itd. Apropo toga da li ima ili nema pojava, MUP je tada, verujem iz ovoga što su uputili onda, ubeđen sam da oni prate i imaju kompletno šta se po pitanju pojave fašizma i neonacizma na teritoriji Republike Srbije dešava. Da ne čitam ovde, taksativno imaju nabrojane sve značajnije manifestacije koje su se desile tim povodom na teritoriji naše države. Dešavaju se, nažalost, i nadalje. A da se ne bi dešavale i da bi MUP i svi organi Republike Srbije mogli da blagovremeno, i onako kako velika većina građana Srbije smatra, reaguju protiv ovakvih manifestacija i uopšte pojavnih oblika neonacizma i fašizma, donosi se ovakav zakon. Nema niko nameru da napada (taman posla) Srbe da su oni, kako reče prethodnik, to što je izrekao. Samo za kraj, ono što mi je veoma zasmetalo u tome što je govorio, a to je zbog mojih komšija, kako kolega poslanika u sali Narodne skupštine Republike Srbije tako i komšija u gradu, u Pokrajini, Republici, a to je da ima ljudi, čak i narodnih poslanika u više mandata, koji drže do toga da nacionalne manjine treba poštovati onoliko koliko će nas to koštati ukoliko ih ne budemo poštovali. To mi veoma smeta i protiv toga ću ustati sada i uvek. Hvala.
Po Poslovniku, za reč se javio gospodin Miloš Aligrudić. Izvolite.
Predsedavajući, mislim da ste prekršili odredbe ovog poslovnika, i to član 104, koji vas obavezuje kao predsedavajućeg da vodite računa o dostojanstvu parlamenta i ovog doma. Kada neki od narodnih poslanika izgovori ovako tešku optužbu ne navodeći imena, to ostavlja utisak da postoje brojni poslanici u parlamentu koji misle na način kako je to malopređašnjom svojom izjavom poslanik rekao. Na to ste morali odmah da reagujete i da tražite od njega da izgovori ta imena, da učini poznatim javnosti o čemu se radi i ko su ti ljudi koji na taj način razmišljaju. Potom, ukoliko to ne učini, da ga ne opomenete formalno, ali da ga upozorite da tako nešto ubuduće ne sme da radi, a ako nastavi dalje to da čini, da izreknete opomenu.
Hvala. Nema povrede Poslovnika niti se iko i o kome uvredljivo izrazio. (Miloš Aligrudić: Nisam zadovoljan odgovorom. Tražim da se o ovome izjasni Skupština u Danu za glasanje.) Skupština će se u Danu za glasanje izjasniti o povredi Poslovnika na koju ste malopre ukazali. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, replika. Zahvaljujem mu na strpljenju, s obzirom da nisam shvatio da je u pitanju replika na prvo izlaganje gospodina Radovanovića.
Gospodine Novakoviću, javio sam se da građani Srbije koji prate prenos ove sednice ne bi bili u zabludi. Gospodin Radovanović je rekao jednu neverovatnu stvar, a to je da su narodni poslanici koji su predložili ovaj zakon uvažili oko 90% amandmana narodnih poslanika SRS-a i da će to biti ugrađeno u Predlog zakona. To, jednostavno, nije tačno. Imam mišljenje ovih pet narodnih poslanika o amandmanima koje su podneli i narodni poslanici SRS-a i Odbor za pravosuđe i upravu. Jedini amandman SRS-a koji je prihvaćen jeste amandman Elene Božić-Talijan, a za sve ostale amandmane su ovi narodni poslanici predložili da budu odbijeni. Ali, što je vrlo zanimljivo, ovih pet narodnih poslanika predložilo je da se usvoje svi amandmani Odbora za pravosuđe i upravu. Kad kažem Odbora za pravosuđe i upravu, mislim amandmani DS-a. Jer, DS očigledno nije imao toliko kuraži da zvanično podnese amandmane, nego su to uradili na jedan indirektan način, tako što je Odbor za pravosuđe i upravu, a to opet znači poslanici pre svega DS-a, napisali su veliki broj amandmana na predlog ovog zakona i bukvalno sve i jedan amandmanOdbora za pravosuđe i upravu, čitaj DS-a, prihvatilo je ovih pet narodnih poslanika. DS neće moći da bude amnestiran od političke odgovornosti pred građanima Srbije za donošenje ovog skandaloznog zakona. Možete vi da ćutite koliko hoćete, da se pravite nevešti, da gledate u plafon i u pod i da izlazite da pijete kafu, sutra kada ovaj zakon bude objavljen u "Službenom glasniku Republike Srbije" i kad stupi na snagu, ovo će biti slika i prilika ne toliko Nenada Čanka, nego Borisa Tadića, Demokratske stranke i režima u Beogradu. Sada bih hteo da pokažem građanima Srbije nešto što neću nazvati fašizmom, ali ću nazvati separatizmom i kršenjem Ustava Republike Srbije. U ruci držim jednu knjižicu koja se zove ''pasoš Vojvodine''. Ovde su reč pasoš i reč Vojvodina napisane na srpskom jeziku, a ovo je valjda hrvatski jezik, slovački i rusinski. Piše – pasoš za Evropu. Ovde su podaci građana koji budu posedovali ovaj pasoš - ime i prezime, državljanstvo, mesto rođenja, datum rođenja, datum izdavanja, rok važenja pasoša. Pazite šta dalje piše – ovaj pasoš važi za ceo svet na osnovu sledećih pravila, pa između ostalog, na izborima poraziti one koji su krivi za visoku stopu nezaposlenosti, usporene evropske integracije, zapuštenu poljoprivredu i industriju, za protežiranje ratnih profitera i zločinaca, laž, licemerje i kriminal. Ovo je smešno samo po sebi. LSV je u koaliciji i u Vojvodini i na nivou Republike Srbije sa DS, koji je odgovoran za visoku stopu nezaposlenosti, za zapuštenu poljoprivredu i industriju, za protežiranje raznih profitera i tajkuna itd. Onda se kaže ovako – Vojvodina mora postati evropska regija u kojoj žive zadovoljni građani poljoprivrednici, zdravstveni i prosvetni radnici, državni službenici, penzioneri, mladi i deca. Da bismo sve ovo postigli, neophodni su nam zakonodavna, sudska i izvršna vlast u AP Vojvodini. Kad se kaže zakonodavna, izvršna i sudska vlast, to znači država. Pitajte studente prve godine svih pravnih fakulteta u Srbiji i oni će vam reći da politička jedinica koja ima zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast nije nikakva autonomna pokrajina, nego država. Pa onda nam treba vojvođanska imovina i naši novci, oni novci koje su pokrali tajkuni koji stoje iza Nenada Čanka. Vlast u Republici Srbiji ne sme na AP Vojvodinu više da gleda kao na kravu muzaru. U ministarstva Vlade Republike Srbije više ne mogu da uđu, a kamoli da budu ministri ljudi čije je načelo da kraduckaju. Ovi koji sada sede u Vladi, čast izuzecima, ne da kraduckaju, nego kradu državu na veliko. Imaoci ovog pasoša moći će s njim da putuju u Evropu neograničeni broj puta kada se ova prethodna pravila budu u potpunosti primenjivala. Dakle, monopol na antifašizam u Srbiji ima stranka koja je štampala pasoše Vojvodine, kao faktički nezavisne države. Monopol na antifašizam ima stranka koja je štampala karte republike Vojvodine, stranka koja je štampala one automobilske oznake sa velikim slovom V, što je po međunarodnim standardima oznaka za suverene države. Vi sada vidite, građani Srbije, kako ćete proći sa takvim antifašistima, koji rade na razbijanju države Srbije i koji kažu – građani Vojvodine, živećete dobro kad se odvojite od podjednako siromašnih građana Kragujevca, Šapca, Valjeva, Bora, Negotina, Majdanpeka, Niša, Leskovca i Ivanjice. Dakle, Nenad Čanak uporno obmanjuje građane Srbije pričom da će građani u Vojvodini živeti bolje kada dobiju navodno veći stepen autonomije. Sledeća podvala je da autonomaši Nenada Čanka prosto huškaju nacionalne manjine na Srbe, a Srbe na nacionalne manjine, pa nacionalnim manjinama kažu – znate, vi u Vojvodini teško živite zbog ovih srpskih nacionalista, a Srbima kažu – znate, mi moramo da radimo na usvajanju ovog statuta Vojvodine, pritisle nas nacionalne manjine. Nije to tačno i nemamo mi Srbi problem ni sa Mađarima, ni sa Slovacima, ni sa Rumunima, ni sa Romima, ni sa svim ostalim pripadnicima nacionalnih manjina u Vojvodini. Svi mi u Vojvodini, mi koji dolazimo iz Vojvodine, teško živimo. Ne zato što Mađar potkrada mene a ja Mađara, nego zato što je pokrajinska vlast u Novom Sadu korumpirana. I teško i Srbima i Mađarima i Slovacima i Romima dok je ove i ovakve pokrajinske administracije, u kojoj, naravno, važna mesta ima i ova izrazito antifašistička stranka, kao što je Liga socijaldemokrata Vojvodine.
Hvala. Reč ima gospodin Tomić Željko.
Hvala. Ono što mora da se konstatuje na početku, to je da ukoliko, a sva je prilika da će tako biti, budu usvojeni amandmani Odbora za pravosuđe i upravu, odnosno gospodina Boška Ristića, odnosno DS-a, mi ćemo dobiti jedan potpuno drugačiji zakon u odnosu na ono što je predlagač imao na umu. Lepa će biti prilika da ovaj predlog zakona, koji sada imamo u sirovoj verziji, uporedimo sa konačnom verzijomteksta ovog predloga zakona za sada. Razlika će biti neviđena, zato što ovaj prvobitni predlog zakona, predlagača Lige socijaldemokrata Vojvodine, govori o mnogo većem broju, širem spektru stvari koje treba zabranjivati, koje treba sankcionisati itd. Tek nakon one rasprave u načelu su reagovali Odbor za pravosuđe i upravu, odnosnovHhVAgospodin Boško Ristić, odnosno DS, i, bože moj, kao sada su ga uljudili i uobličili, pošto ono zaista nije ličilo ni na šta. Ovaj prvobitni predlog zakona mogu da krstim kao gramatički nepismen. To sam govorio i u raspravi u načelu. Naslov je gramatički potpuno pogrešan, da sada ne ponavljam, vidim da se amandmanom to ispravlja, a što se tiče političkih karakteristika, to je zaista za diskusiju. Najpre, da govorimo o naslovu. Kako možete da zabranjujete manifestacije neonacističkih ili fašističkih organizacija, a neofašističkih ne zabranjujete? Znači, neofašisti mogu da krstare Srbijom. E sad, bude li neko od vas pokušao da mi replicira, da ga predupredim, o pojmu neofašizma, da li on postoji, u kakvim oblicima itd. Uopšte ne želimo da filozofiramo na tu temu. Jednostavno je pogledativaše razloge za donošenje ovog zakona, obraćam se predlagaču, po hitnom postupku. U prvoj rečenici piše – u poslednje vreme nacionalističke i neofašističke organizacije i pojedinci vrše grupne i pojedinačne ekscese. Znači, vi priznajete da neofašisti postoje, ali ih u zakonu uopšte ne sankcionišete. Sankcionišete fašiste i neonaciste, a ovde pričate o nacionalistima. Čisto da javnost zna, vi nacionaliste (odnosno Odbor za pravosuđe i upravu, odnosno Boško Ristić, odnosno DS) izbacujete iz ovog zakona. Posle one rasprave u načelu, gde je celokupna opozicija, pa su čak i određeni predstavnici vladajuće koalicije reagovali, sada se izbacuje pojam nacionalizam. Vi ovde mašete sa neofašistima, ali ih ne stavljate u naslov. Znači, osuđujete ih, a ne sankcionišete ih. To je vrlo interesantno. To je konkretan dokaz vaše političke nepismenosti. Naravno, imali ste vremena to da ispravite. U skupštinskoj proceduri se ovaj zakon nalazi od 10. oktobra 2008. godine. Za sedam i po meseci ste mogli jedan padež da izmenite i milion ovih, ne znam ni kako da ih nazovem, ovih budalaština kao što je neonacionalizam. Morali ste da uvedete šifrarnik a ne pojmovnik, jer mislim da niko ne zna šta znači neonacionalizam. Na sreću, nacionalizam nije poražena ideologija kao što je slučaj sa nacionalizmom i fašizmom, i postoji u raznim oblicima, samo ćete morati da kažete – ko je taj koji će nekoga da krsti nacionalistom u lošem smislu. I prošli put sam, u načelu, govorio – da vidim ko je taj ko će da označi nacionalistu kao nešto samo po sebi loše i negativno? Marksistički udžbenici iz kojih ste svi učili i naučili su davno na istorijskom smetlištu. Pitajte Vinstona Čerčila da li je bio nacionalista, pitajte Šarla de Gola, pitajte i Slobodana Jovanovića, ličnost sa najskuplje srpske novčanice, prvog Srbina koji je predavao na Sorboni, pročitajte da li je nacionalista. Naravno da jeste. Opet kažem – ko je taj ko će to da određuje? Da nije možda Džozef Bajden? Da nije možda on, koji je i za Zorana Đinđića rekao da je nacionalista, dragi moji predlagači ovog zakona? Da li možda kada potpredsednik SAD, kao potpredsednik najveće sile ovog sveta, kaže za nekog da je nacionalista, to sad treba da se osudi? Kada je to fašizam uopšte bio dozvoljen u Srbiji, da ga danas treba zabranjivati? Gospodin Aligrudić je takođe u prošloj raspravi, u načelu, već raspravljao kojim je sve normama to zabranjeno. I Ustavom Republike Srbije. Vi se na to ne obazirete. Vama treba ovakva papazjanija od zakona da biste došli do ispunjenja nekakvih svojih raznih hirova. Ima li fašizma u Srbiji? Ima ga u tragovima, u supkulturnim pokretima koji su ovde došli iz Engleske početkom 80-ih godina. Nećete naći 200-300 takvih. Vi, gospodine Radovanoviću, što ste čitali nazive tih organizacija, ako ste već u toj problematici, onda je trebalo to do kraja da proučite, pa da kažete koliko tu ukupno ima ljudi. Jer znate, ako tako gledamo, u Srbiji postoje i ''jogi letači'', čak imaju i svoju političku stranku, samo niko ne leti u Srbiji. Još uvek niko nije naučio da leti u Srbiji, a postoje ''jogi letači'' koji kažu da je to moguće, još kao politička stranka (nadam se ne još dugo). Kažete – suditi. U stvari, vi želite da sudite poraženim, odnosno mrtvim, totalitarnim ideologijama. Interesantno, podsetiću vas da je Savet Evrope rezolucijom iz 1996. godine izjednačio fašizam i komunizam. I ponovo vas pitam – šta je sa pasjim grobljima, sa gulazima, sa golim otocima? Koliko je tu miliona ljudi stradalo širom sveta? Ta totalitarna ideologija se ne nalazi u ovakvim zakonima, ali nema veze, idemo dalje. Koliko je samo kod nas po Vojvodini počupano brkova i koliko je tamo ubijeno ljudi? To se zaboravlja, to nije bitno, to je u ime nečega svetlog, u ime ulaska u skupe stanove i kuće, oduzimanja imovine starijih vlasnika. O tome ne želite da kažete ni reč. Vi ste u stvari hteli da vratite famozni član 133. onog starog krivičnog zakona, odnosno verbalni delikt, da sam ja, ako kažem ''živela Srbija'', potencijalni nacionalista, eventualno i fašista, bože moj. Ali gospodo, ponavljam vam, vaša ideologija je mrtva, ona ideologija iz koje ste vi rođeni je mrtva. Represije koje vi želite i predlažete ne postoje. Nacionalisti mogu slobodno da hodaju. Možda nisu mogli 1945. godine. Oni mogu slobodno da hodaju ulicama kako Srbije, tako Francuske, Engleske, Amerike, Rusije i bilo koje države sveta. To je sasvim normalno. To što ste vi učili nešto drugo, šta je nacionalizam, a šta je šovinizam i patriotizam, i što nikad niste naučili, odnosno vaš predsednik stranke, pod jedan, to je vaš problem, ali nemojte ovde da ga unosite, nemojte da bude problem svih nas ovde prisutnih i javnosti koja ovo gleda. Toliko se pozivate kroz predlog zakona, da vas ne citiram, na ustavna prava, pozivate da se poštuje Ustav, a štampate kalendar ''Vojvodina republika'' za ovu godinu, onako najeklatantniji primer kršenja Ustava. Još se igrate ''šapca-lapca'' i Šabac ubacujete malo u Vojvodinu. Mislite ako je Josip Broz voleo da se igra ''šapca-lapca'', sada ćemo i mi ''šapca'' da stavimo malo u republiku Vojvodinu. Mnogo simpatično. A hteli ste još nešto u Predlogu zakona, i to ću da ponovim, da optužite i osudite svakog ko propagira haške optuženike i osuđenike. Samo, nikada nećemo zaboraviti, Srbija to neće zaboraviti, da se vaš predsednik, koji je predlagač toga, jako lepo družio sa Sretenom Lukićem, pa je išao da ga ispraća u Hag, sve uz limenu muziku, ovde na Trgu Nikole Pašića. Pa je išao na otvaranje golf terena još jednog haškog optuženika Dragana Vasiljkovića, poznatijeg kao kapetan Dragan. To je bilo onako ''in'', to su golf tereni, neka elita se skuplja. To je bilo dobro. A sada kada je haški optuženik..., verujem da mu se ne javlja, kao što ne ume da poseti svog velikog prijatelja u zatvoru Nenada Opačića, da mu odnose malo novina, cigara i pomorandži, to ne ume. Toliko o njemu i kao čoveku. Za to vreme smo ipak imali onaj, popularno se zvao u srpskom narodu - zakon o partizanima i četnicima, gde smo uvek težili i doprinosili smirivanju strasti, što mirnijoj političkoj atmosferi, da se Srbija ne deli. A ono što vi činite, po meni, jesu podstrekivanja podela, kako u političkom životu Srbije, tako uopšte i u narodu Srbije, pa i u onom njenom delu što se zove AP Vojvodina. Ovo je jedan veliki pamflet, pokušaj diskriminacije političkih protivnika, ništa više od toga. Ovde je samo član 1. bio bitan, u smislu banalizujućeg, govoreći o kukastim krstovima. Sve ostalo je bilo upereno ka nekom drugom. To je bilo primećeno u celoj sali, i od opozicije i od delova vladajuće koalicije.Jer, šta bi bilo da su se vaši predlozi ostvarili? Radikali ne bi nosili bedževe Šešelja, socijalisti ne bi smeli Miloševićevu sliku nigde da okače, jer to su haški optuženici (za sada nema osuđenika, a mislim da ih neće ni biti, kako stvari stoje). To je bilo bitno, da se to ne nosi, da se to ne štampa, da se to ne propagira. To je klizav teren. To vam je rekao čak i gospodin Žarko Korać u raspravi. Ukoliko u to uđete, vi postajete totalitarci i vi ste totalitarni deo vlasti. Što je najzanimljivije, vi ste sa istim tim socijalistima u koaliciji. ''O tempora, o mores''. Gde će vam duša, dragi ''ligaši''? Naravno da ovaj zakon ne sme da prođe, ali je dobro da je Srbija razobličila vaše ponašanje. To je najbitnije. Hvala vam.
Molim vas da mi kažete da li ste ovo govorili kao ovlašćeni predstavnik. Iskoristili ste 12 minuta i 15 sekundi. Reč ima gospođica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedavajući, pre svega bih se osvrnula na izlaganje poslanika Željka Tomića. Zanimljivo je da smo od teze koja se zastupala u početku, da u Srbiji nema fašističkih organizacija, nema fašista, sada, uz pomoć ove informacije koju je nadležni državni organ MUP, na čijem je čelu tada bio ministar iz vaše stranke, dostavilo Skupštini Vojvodine, došlido toga da tih organizacija ima, ali da, doduše, taj broj nije baš toliko veliki pa ne treba da nas zabrinjava, pa se čak te organizacije porede sa nekakvim ''jogi letačima''. Mala razlika je u tome što se ti ''jogi letači'' ne pozivaju na linč čitavih društvenih grupa u našem društvu, dok ove organizacije o kojima govori MUP pozivaju na smrt, ubistva i progone čitavih delova našeg društva ukoliko se oni ne prizovu pameti, promene svoja opredeljenja, nacionalnost, veroispovest, seksualnu orijentaciju ili šta takvo. Tako da je mala razlika u tome što zaista ''jogi letači'' ne predstavljaju takvu vrstu opasnosti za društvo. Kada ste govorili o događanjima vezanim za komunističku vlast, zapravo uopšte o događanjima nakon Drugog svetskog rata, treba reći da je Skupština Vojvodine upravo u vreme posle petooktobarskih promena osnovala anketni odbor koji se bavio istraživanjem o istini o događanjima nakon Drugog svetskog rata. Knjiga o tome u 12 tomova sa imenima svih civilnih i nevinih žrtava je izašla. Pretpostavljam da to za vas, kao i bilo šta drugo što Skupština Vojvodine radi, nema nikakvog značaja, ali prosto upoznajte se sa činjenicama pre nego što ih iznesete pred ovu skupštinu. Što se tiče izlaganja gospodina Martinovića, mislim da uopšte ne treba komentarisati njegove stavove o regionalizmu i državnom i teritorijalnom uređenju Republike Srbije. Stavovi SRS-a o tome su poznati. Uostalom, vaše kolege su za ovom govornicom u prošlom sazivu izričito rekle da je stav SRS-a da Vojvodina ne treba da postoji. Što je naš stav različitiji od vašeg, mi se time više ponosimo. Vi Vojvodinu ne vidite uopšte, a mi je vidimo kao modernu evropsku regiju sa svim nadležnostima koje jedna moderna evropska regija treba da ima, što će doprineti boljem životu i građana Vojvodine i građana Republike Srbije. Tako da u tu polemiku sa vama ne bih ulazila. Žao mi je samo da konstatujem da vam pored činjenica ni brojke nisu baš bliske. Rekli ste da nije istina da je veliki broj vaših amandmana prihvaćen. Vi ste podneli 23 amandmana, od kojih su dva direktno prihvaćena, jedan je amandman Paje Momčilova a drugi Elene Božić-Talijan, a njih 17 je prihvaćeno kroz amandmane Odbora za pravosuđe i upravu zato što su bili slični i njihovo usvajanje je zapravo pokrilo i usvajanje ovih amandmana. Tako da, kada je to u pitanju, molim vas da iznosite tačne informacije. Hvala.
Za repliku se javio gospodin Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što ovde nije gospodin Nenad Čanak. Ovako će ispasti da ću možda i neku težu reč, naravno isključivo na političkom planu, da uputim šarmantnoj gospođici Jerkov i LSV. Vidite, ne kažem da sam neki ekspert za autonomne oblasti u EU, uopšte za pitanje nekih pravnih načela itd., priznajem da sam čovek skromne pameti, ali ipak nešto znam o tome. Zaista ne znam nijednu evropsku regiju ni u jednoj zemlji, odnosno državi članici EU, u kojoj ta regija ima zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast. Molim vas, objasnite mi (mene to interesuje ne kao poslanika SRS-a, već kao građanina koji zna nešto o pravu) – u čemu je onda razlika između jedne suverene države i onoga što vi nazivate autonomnom pokrajinom koja ima zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast? Ako nađete neku razliku, molim vas, obavestite me o tome, da budem bogatiji za jedno naučno saznanje iz te oblasti. Gospođice Jerkov, ako ste pažljivo pratili izlaganje vašeg uvaženog kolege Radovanovića, kad god je govorio o tim organizacijama kao što su "Krv i čast", "Nacionalni stroj" itd., on je pre toga koristio prefiks "neformalne društvene grupe". Morate da pravite razliku između organizovanih političkih pokreta koji su registrovani u nadležnom ministarstvu, između političkih stranaka, i tih tzv. neformalnih društvenih grupa. To nisu nikakvi masovni pokreti. To su, kao što je i rekao kolega Radovanović, neformalne društvene grupe. E sad, tih neformalnih društvenih grupa u Srbiji, nažalost, imate koliko hoćete. Kada kažem neformalnih društvenih grupa, mislim na te destruktivne društvene grupe. Meni je zanimljivo da se nikada niko iz LSV nije oglasio recimo protiv verskih sekti. Te verske sekte su u Srbiji danas daleko opasnije nego "Nacionalni stroj" i "Krv i čast". "Nacionalni stroj" i "Krv i čast" su vam obični internet sajtovi. Neko napravi internet prezentaciju, to se uradi danas u Srbiji za jedan dan ili za jedno poslepodne i sad kažu – sada je to neka masovna organizacija koja preti građanima Srbije. Nije, ali verske sekte i te kako dovode u pitanje život, imovinu i bezbednost građana Srbije. Novine su pune, nažalost, crnih hronika u kojima sekte svakog dana nekoga ubiju, oskrnave neko groblje (kako pravoslavno, tako i katoličko), ispisuju razne skaradne reči na kapelama, nadgrobnim spomenicima, itd. Valjda protiv toga treba da se borite. Pustite vi usijane glave, golobrade mladiće koji još ne znaju ni kako se zovu, ni šta je levo ni šta je desno, koji u Srbiji reprodukuju neke ideje koje su uvezene sa Zapada. Gospođice Jerkov, otadžbina i nacizma i fašizma i boljševizma i svakih drugih oblika totalitarizama je Zapadna Evropa. Tamo su te ideje nastale. Tamo su se ideolozi učili od pojedinih filozofa i tamo su uobličavali ideju o nadmoći jednog naroda, o nadmoći jedne rase. Podsetio bih vas na jednu činjenicu. U Srbiji se godinama vodi kampanja, između ostalog, i protiv vladike Nikolaja Velimirovića, koji je svojevremeno proglašen za sveca Srpske pravoslavne crkve. Nema pogrdnog naziva koji za tog velikodostojnika Srpske pravoslavne crkve nije upotrebljen. Te je bio fašista, te četnički ideolog, te ko zna šta. Gospodin vladika Nikolaj Velimirović je u vreme Prvog svetskog rata održao čitav niz predavanja na teritoriji Velike Britanije i na teritoriji SAD. U tim predavanjima je obrazlagao potrebu ne samo oslobođenja Južnih Slovena, nego je branio i elementarne hrišćanske vrednosti protiv, između ostalog, i samog rasizma. Ima jedan njegov govor u kome se kaže, između ostalog, ovako (nažalost, nisam ga poneo ovde, ali pokušaću da ga interpretiram): Ko je taj čovek koji sme da kaže - ovo cveće koje raste u božijoj bašti treba iščupati, a neko drugo treba zalivati? Onaj ko je stvorio i crnce i belce, stvorio ih je po božjem liku. Svi narodi i sve rase koje postoje u svetu imaju jednaku vrednost, i u božijim očima jednako vredi i belac i crnac i Indijanac i Kinez. To je govorio vladika Nikolaj Velimirović. A danas ga razne neznalice, bivši komunistički žbirovi i špijuni, istoričari koji su doktorirali na Četvrtoj i Petoj neprijateljskoj ofanzivi, nazivaju fašistom. I ne samo vladiku Nikolaja Velimirovića, već i mnoge druge srpske nacionalne veličine koje nikada, ni u primisli, nisu ispoljavale ništa što bi makar ličilo na nacizam ili fašizam. Pa, Srbi su najveće žrtve fašizma i nacizma u Evropi, zajedno sa Rusima, Poljacima i Jevrejima. Zanimljivo je, zaista nikad nisam čuo iz usta poslanika Lige socijaldemokrata Vojvodine za jedan slučaj, koji je vrlo karakterističan. U januaru 1942. godine u Novom Sadu i uopšte u južnoj Bačkoj izvršen je veliki pogrom Srba, Jevreja i Roma. To je ona čuvena racija, koja je trajala tokom 21, 22. i 23. januara 1942. godine. Mnogi nevini građani su ubijeni, ne samo u Novom Sadu, nego i u Žablju, Čurugu, Gospođincima itd. Jedan od glavnih organizatora te racije bio je izvesni Šandor Kepiro, ako se ne varam, mađarski žandarmerijski kapetan, koji je, naravno, posle Drugog svetskog rata pacovskim kanalima, zajedno sa Antom Pavelićem i mnogim drugim ustaškim zločincima, pobegao u Argentinu. Iz Argentine se vratio 1996. godine. Eno ga sada živi, živ i zdrav, u poodmaklim životnim godinama, u Budimpešti, i to, da ironija bude veća, u jednom velikom stanu koji se nalazi kraj sinagoge u Budimpešti. Nisam čuo nikada Nenada Čanka da je tražio da se taj Šandor Kepiro izruči Srbiji i da se makar na taj način pruži satisfakcija žrtvama Novosadske racije i članovima njihovih porodica. Danas je, gospođice Jerkov, Beograd oblepljen plakatima u kojima se poziva na parastos ustaškog poglavnika Ante Pavelića. Nisam čuo nijednu reč na tu temu, a istorija se, nažalost, ovde u Beogradu ponavlja. Imate jednog Srbina koji je 1944. godine objavio jednu knjigu koja je štampana tajno, da Nemci ne znaju, a zove se "Hrvati u svetlu istorijske istine". Taj čovek je, naravno, bio progonjen od okupatorskog režima i koristio je pseudonim "Psunjski". U toj knjizi objavio je pismo nekakvog ustaškog stožera za Beograd iz 1942. godine, u kome se izražava nada da će budući katolički Beograd biti pripojen domovini Hrvatskoj. Pre dve godine su na pravoslavnom groblju u Staroj Pazovi ispisani grafiti, i to velikim crnim slovima - "U", "Crna legija", "NDH" i "Srbe na vrbe". Nikada nisam čuo Nenada Čanka da je rekao reč na tu temu, a Stara Pazova se nalazi na teritoriji njemu tako voljene AP Vojvodine. Što se tiče autonomaštva, pitanja kada je nastala srpska autonomija itd., ko su današnji autonomaši, o tome sam govorio više puta. U 19. veku najveći srpski nacionalisti su bili autonomaši, jer su se borili za srpsku autonomiju u okvirima jedne tuđinske Habzburške monarhije, ali kadaje došlo vreme da se stvori jedinstvena srpska država, odnosno država Južnih Slovena, oni su to autonomaštvo odbacili. Šta će nam autonomaštvo u našoj rođenoj državi? Ko danas zastupa autonomaške ideje u Vojvodini? Imate, gospođice Jerkov, jedan grafit u Novom Sadu, vrlo duhovit i vrlo istinit, piše - Liga socijaldemokrata Vojvodine, Srbi iz Gračaca, iz Lapca, iz Gospića. Doseljeni u Vojvodinu posle Drugog svetskog rata čudom nekim postali najveći autonomaši u Vojvodini.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić, replika.
Samo da dopunim gospodina Martinovića. Sve moje korenje je iz Vojvodine, a ja sam, eto, ispao klerofašista. To je prosto neverovatno, ali dobro. Replika koleginici Jerkov, najpre za ovu knjigu. Nisam mislio lokalno, samo na prostore AP Vojvodine, spomenuo sam i gulage itd., mnogo dalje od Vojvodine, ali nema veze. Mislim da je besmislena ta vaša upadica, ali dobro. Kažete da se krenulo sa tezom da u Srbiji nema fašista. Samo, niste rekli ko je tu tezu izneo, ja je nisam čuo. Čuo sam tezu da Srbija nema veze sa fašizmom, ja je zastupam, da nema istorijske veze sa fašizmom. A za te grupacije kao što su "Nacionalni stroj" i "Krv i čast" Srbija ne bi znala da ih vi niste popularizovali, da im niste dali na značaju, pa ste sada tim nekim bahatim mladim momcima koji se tu kao nešto prepoznaju sigurno duplirali broj. Mislite da će, ako ovaj zakon bude donet, oni biti ugašeni? Pa, gde su ti pokreti ugašeni ili ne postoje? Možda u Albaniji nema toga, i u Turskoj. Mislim da u svim evropskim zemljama postoje takve neformalne grupe, nisam rekao organizacije. Kažete da su opasni zato što prete smrću itd. Pa čekajte, vaš predsednik je pretio smrću. Je l' pretio vešanjem? Šta ćemo s njim? Koja je to vrsta fašizma, neonacizma, neonacionalizma, neo...? Dajte mi tu definiciju šta je to kad neko preti vešanjem. (''Neoligašenje''?) A kome? Slobodanu Miloševiću, čiji današnji predstavnici sede sa vama u koaliciji. Lomio je table Televizije Srbije. Vaši ljudi su poznati po tome što su tukli političke neistomišljenike. Ja sam vadio čoveka, pričao sam to i prošli put, ispod razularenih ''ligaša'', vozača jednog poznatog funkcionera SPS-a. Jednostavno, vi imate tu agresivnu notu u sebi. Vi biste zabranjivali, vešali, tukli, lupali, a hoćete da se predstavite kao pacifikovana verzija nekakve socijaldemokratske ideje. Neće vam to proći. Hvala.
Reč ima gospodin Žika Gojković.
Moram priznati da se slažem sa nekim stvarima koje je rekao moj uvaženi kolega Željko Tomić u onom njegovom prvom izlaganju. Slažem se da Srbija nikada nije bila pogodno tle za razvoj fašizma, to je poznato svima. Slažem se da je komunizam jednako veliko zlo kao što je i fašizam. Ali to ne znači da Srbiji, ovakvoj kakva jeste, nije potreban jedan ovakav zakon. Čini mi se da je najveći problem što se tiče ovog zakona upravo taj što su ga pisali poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine i Nenad Čanak, i da sve kritike upravo idu ka njemu lično, a ne ka određenim članovima i onome što piše u ovom zakonu. SPO se prema ovom zakonu opredeljuje upravo prema onome što u njemu piše. I pored prihvaćenih amandmana na čl. 4. i 6, SPO će podržati ovaj zakon. Smatramo da ti članovi nisu izgubili svoj smisao. Takođe ćemo podržati ovaj zakon iz prostog razloga, jer 60-godišnja mentalna tortura nije uticala na predlagače ovog zakona, kao i dugogodišnje širenje laži i neistina kada je u pitanju Ravnogorski pokret, tj. Jugoslovenska vojska u otadžbini. Nažalost, lažna istorija je ostavila traga na neke kolege koji su govorili u ovom domu i koji su izneliniz neistina i besmislenih stvari kada je u pitanju ovaj antifašistički pokret. Ipak, nadamo se i siguran sam da dolazi nezaustavljivo vreme, a i uz pomoć ovog zakona, kada će se sa istorijske uloge Draže Mihailovića i njegovog pokreta skinuti ideološke komunističke naslage i da ćemo imati priliku da saznamo jednu objektivniju istoriju. Reći ću samo, pošto imam malo vremena, nekoliko vrlo interesantnih činjenica, koje su lako proverljive, ali nažalost nedostupne široj javnosti. U osnivačkom dokumentu UN, gde su pobrojani svi kvislinški pokreti, nema ni reči o pokretu Dragoljuba Mihailovića. Takođe je malopoznato da je general De Gol 1943. godine odlikovao Dražu Ratničkim krstom, a da ga je predsednik Truman posthumno odlikovao Ordenom Legije za zasluge. Mi iz SPO smo svesni da ne možemo sve ovde, a i šire, ubediti u ono što piše u naučnim knjigama i u nekim istorijskim podacima, ali se obraćamo onima koji poštuju autoritet argumenta i poručujemo da ovo što radimo ne radimo iz ličnih interesa ili partijske koristi, da bismo lečili neke lične ili partijske frustracije, već iz jednog prostog razloga - da bi naša deca imala pravo na istinu, kad već mi nismo imali. Hvala.
Ima reč gospodin Miloš Aligrudić.
Ovaj put ću sedeći, ne zato što vas ne poštujem, obično govorim stojećki, ali, prosto, i ova tema i predlagač i sve ovo ne iziskuju potrebu za stajanjem. Ovde imate ove amandmane koji su pristigli na ovaj tekst zakona, za koji sam već ranije tvrdio da je potpuno besmislen, da se radi o jednom ogromnom pravnom pleonazmu, ili čak o nekoj vrsti pravnog plagijata u odnosu na ostali deo propisa Republike Srbije, i najkarakterističniji je, iako se još uvek raspravlja o članu 1, zapravo član 3. ovog zakona i amandman na taj član zakona, koji je prihvaćen od strane predlagača, ponuđen od strane Odbora, koji je najbolji primer za ovo što ću reći – da se ovim amandmanima, kojima se delovalo na ovaj zakon, apsolutno ništa ne popravlja. Ovi amandmani tehnički menjaju tekst, gramatički ga usklađuju, od jedne užasne pravničke nakarade prave nešto što bi u pravnoj školi moglo da prođe kao relativno korektan tekst, ali u odnosu na smisao koji treba da nosi ovaj predlog zakona i ne daj bože sutradan usvojen tekst koji će se objaviti u "Službenom glasniku", ne ostaje ništa. Naime, ako vi, recimo, u članu 3. Predloga zakona (ako mogu samo od gospodina Tomića da zajmim, na trenutak, sam tekst zakona) kažete da se zabranjuje proizvodnja, umnožavanje, skladištenje, prezentacija, veličanje itd. propagandnog materijala, simbola kojima se može izazvati ili se izaziva (nije bitno šta je tu promenjeno), rasna mržnja, netrpeljivost, nacionalna i verska mržnja itd., propagiraju ili opravdavaju (pa se sada to izmenilo u neonacističke) i fašističke ideje i organizacije ili se ugrožava pravni poredak – da li shvatate, čak i sa ovom izmenom teksta, da ste napisali enormnu glupost i pravni pleonazam? Ono što razlikuje sadržaj ovog teksta, vašeg predloga zakona, od drugih normi našeg pravnog sistema koji inkriminišu ovakvo ponašanje je, pod jedan, što u ovom zakonu nemate inkriminaciju, nego samo predviđanje prekršaja. A sadržaj ovog člana 3, pa čak i ovako izmenjenog, inkriminisan je određenim članom Krivičnog zakonika Srbije, čije se odredbe, a tu krivično delo ima tri oblika, i najblaži oblik tog krivičnog dela predviđa u sebi jednu kaučuk, vrlo široku normu, koja sumira u sebi... ono što je biće prekršaja kod vas, tamo je biće krivičnog dela. A ono što ne sadrži KZ, a to su te odrednice neonacizam i fašizam, sadrže neki drugi propisi, počev od Ustava Republike Srbije koji štiti društvo, krovnom normom, od kršenja ustavnog poretka. A to što vi ne znate ni šta je fašizam, ni neofašizam, ni šta je nacizam i neonacizam, problem je vas kao predlagača, zato što ste diletanti. Fašizam je u osnovi, kao i nacizam, oni imaju jedno generičko svojstvo, da je to propagiranje totalitarnog poretka koji negira višestranački sistem, negira drugačije mišljenje i pretpostavlja društvo korporativnoj ideologiji. To je suština toga, da ne možete da mrdnete i da pisnete sa bilo kakvom drugačijom idejom jer je jedan vođa, jedna ideologija ono što treba da rukovodi društvom u njegovom napretku. To je nazadna ideja fašizma i nacizma. Ono što nacizam razlikuje od fašizma, po čemu se po zlu proslavio u 20. veku, jeste što se toj fašističkoj ideologiji dodaje još jedan modus, a to je mržnja prema drugoj rasi ili prema drugoj naciji, koja se propagira kao osnova takvog poretka. Zatim, ona proizvodi ekstinkciju ili uništenje čitave jedne grupe, čitave jedne populacije ljudi, samo zbog toga što pripada jednom narodu ili jednoj religiji ili jednoj rasi. To je osnova te priče. Onda pogledajte Ustav Republike Srbije i pogledajte kako Ustav Republike Srbije štiti pravni poredak od narušavanja tog samog pravnog poretka, kako Krivični zakonik štiti građane Srbije od narušavanja tog istog pravnog poretka, koji je u osnovi demokratski, kako se brani protiv totalitarne ideologije (za šta se ide u zatvor, dame i gospodo predlagači ove gluposti) i kako se štiti društvo od rasne i verske mržnje, netolerancije i netrpeljivosti kroz određene odredbe Krivičnog zakonika ove države. Vi ne možete pravni sistem ove države, pravne norme posmatrati izolovano. To što ste rešili da se igrate sa svima nama, predlažući jedan besmisleni propis, i pominjete još i MUP i njihov izveštaj o nekakvim grupama, pa kakve to veze ima? Da li znate, a ne znate, jer ni Ustav ne poznajete, jer da ga poznajete, ne bi se lider vaše stranke ophodio prema tom Ustavu kao što je ovde već bilo reči kako se ophodi, da nemate neki unutrašnji otpor da pročitate slovo tog Ustava, pa biste znali da se i po našim zakonima koji sada važe može delovati protiv takvih neformalnih grupa i deluje se protiv takvih neformalnih grupa i protiv njih se podnose krivične prijave. Ono što ste vi ovde pisali nema nikakve veze sa realnošću, niti se vaš zakon, čak i posle ovakvih izmena, može u praksi primeniti. Zamislite prekršajnog sudiju, zamislite organ koji treba da briše neku organizaciju iz registra, koji treba da primeni vaš zakon bez pojmovnika i standarda. Kako je to moguće? Neko je ovde rekao, u ranijoj raspravi, da vi proganjate ili hoćete da progonite ovde ljude zbog toga što im je palo na pamet da iznesu određeno obeležje, za koje ćete vi ovde, bez pojmovnika i kategorizacije, tvrditi da je obeležje neonacizma ili fašizma. O čemu vi pričate? Da livi znate da "svastika", čuveni kukasti krst, uopšte nije ideološko obeležje nemačkog nacizma? Njega je Adolf Hitler, na vrlo nesrećan način, upotrebio u svojoj nacističkoj ideologiji, zloupotrebio i, nažalost, od tog momenta pa nadalje u svesti mnogih građana i ljudi na ovom svetu on postaje simboličko obeležje tog zlog pokreta. To je jedna vrsta simbolike, koju možete naći u Rečniku simbola gde god hoćete, koja je mnogo starija od toga. Vi ćete sada, vašim glupostima od predloga, da terate postupajućeg prekršajnog sudiju da ceni da li je neko ko je nacrtao kukasti krst negde ili objavio internet prezentaciju itd. mislio jedno, drugo ili treće, ili ćete vi odrediti šta ko sme da crta ili piše. To nema nigde u demokratskom svetu.Ovo je izrugivanje antifašizmu. Ovo što ste vi napisali je ruganje demokratiji u Srbiji. Ovo što ste vi napisali je ruganje ustavnopravnom poretku Republike Srbije jer kad pišete pleonazam i tvrdite da treba nešto da zaštitite ovom glupošću koju ste pisali, vi se izrugavate pravnom poretku koji to štiti. Vi se rugate nama koji imamo demokratske ideje, zbog kojih smo u ovoj skupštini i zbog kojih se bavimo politikom i zbog kojih smo bili protiv komunizma i osnivali političke stranke u Srbiji, i zbog kojih, zbog tih istih demokratskih ideja smo svakako i protiv vas, jer ste vi najveće naruživanje demokratije koje možemo zamisliti. Kriptokomunizam je gori od samog komunizma. Ono što vi radite i kako se vi predstavljate je jedna takva vrsta šarene laže koja, srećom, nema širokog i dubokog korena među građanima, pa ih ne možete u velikom broju prevariti. Možete neke ljude varati neko vreme, ali ne sve ljude sve vreme.
Povreda Poslovnika, gospodin Srđan Milivojević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, zaista mogu da razumem političke razlike koje postoje, ali ipak mislim da nije u redu da se krši dostojanstvo Narodne skupštine i zbog toga reagujem. Mislim da je kvalifikacija da je neko neznalica, da je diletant, da je ovakav ili onakav ipak teška kvalifikacija, koja kvalifikuje ne samo onog ko sedi u ovom parlamentu, već i one građane koji su glasali za te političke stranke. Pogotovo mi je neumesna kvalifikacija za neku poslaničku grupu da je čine diletanti, neznalice, neobrazovani ljudi koji pišu loše zakone, od onih ljudi kojima nije smetalo da ta politička stranka s njima bude u koaliciji kada je Vojislav Koštunica bio predsednik Vlade i da glasaju za Vojislava Koštunicu. Što se sada gadite tih ljudi? Onda, u trenutku kada je biran Vojislav Koštunica za predsednika Vlade, ti ljudi vam nisu smetali. Ne mogu zaista da shvatim tu rečenicu. Izvinjavam se.
Zahvaljujem. Nema osnova za repliku, nema ničeg uvredljivog, ničeg nejasnog. Po Poslovniku može. Izvolite, gospodine Aligrudiću.
Dobro, vi mislite da nemam pravo na repliku. To ste procenili smatrajući da onaj član Poslovnika koji govori o pravu na repliku vama daje diskreciono pravo, što mislim da niste u pravu. S druge strane, gospodin Milivojević je (ovim završavam, da se ne biste previše uzbuđivali) maločas netačno preneo ono što sam ja rekao. Netačno je interpretirao moje reči u malopređašnjem izlaganju. Ako vi mislite da to nije osnov za repliku, onda, verujte, duboko grešite. Nisam pominjao ničije obrazovanje, nisam pomenuo nijednog trenutka u svom izlaganju da je neko diletant an ženeral. Govorio sam o diletantskom predlogu zakona. I kada neko uradi predlog zakona na nemušt, loš način... Mi nismo dužni da budemo pravnici, ali kada podnosimo tekst predloga zakona Narodnoj skupštini Republike Srbije na usvajanje, moramo voditi računa o nekim nomotehničkim pravilima. Kada to neko ne zna da radi, kada mu je svako slovo nakrivo napisano, izvinite, zbog čega ne bih u otvorenoj polemici (osim ukoliko ne želimo da se uvede verbalni delikt ovde, u postupanju narodnog poslanika) mogao reći da je u pitanju pravni diletantizam? Ne vidim šta to koga vređa.
Nisam shvatila koji je član povređen. Povredila sam Poslovnik tako što nisam dobro procenila? Nema povrede Poslovnika. Hoćete li u Danu za glasanje da se izjasni Skupština? Naljutili ste se. Što ste se naljutili? Izvolite, gospodine Tomiću. Po kom osnovu se javljate?
Bukvalno samo petnaestak sekundi. Šta znači neznalica, ali šta znači onda i sveznalica? Neka mi neko u ovoj sali objasni pojam neonacionalizma. E, to se zove dilertatizam. Hvala.
Da li se još neko javlja po amandmanu gospodina Martinovića? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Martinović. Izvolite. Trošite vreme poslaničke grupe? Imate 42 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogli smo večeras da čujemo u raspravi u pojedinostima da u Srbiji postoje neformalne društvene grupe koje propagiraju smrt drugih nacija i rasa, koje propagiraju nacističke i fašističke ideje. I zaista takve neformalne društvene grupe postoje. Ono što je smešno je način na koji predlagači zakona nameravaju da se bore protiv tih pojava. Oni će da se bore protiv nacizma, fašizma, neonacizma itd. prekršajnim sankcijama. Pa vi degradirate ideju autentične i prave borbe protiv ovakvih pojava time što za takve pojave propisujete prekršajne novčane sankcije. Ako neko propagira smrt drugog čoveka samo zato što pripada drugoj naciji ili rasi ili veri ili ima neko drugačije političko uverenje i onda ćete takvog da sankcionišete novčanom kaznom do 50.000 dinara, onda tu nema nikakve stvarne želje da se obračuna sa ovim pojavama. Ima samo želje da se digne društvena prašina, da se skrene pažnja na sebe i da se na taj način u stvari vodi jedna krajnje nekorektna i protivustavna politička borba sa svojim političkim suparnicima, odnosno političkim neistomišljenicima. Dovoljno je da kažete da se, recimo, borite protiv toga da Autonomna Pokrajina ima zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast, da se borite protiv usvajanja statuta Vojvodine u Skupštini Srbije i već time rizikujete opasnost da će vas sutra Nenad Čanak proglasiti da ste fašista, nacista, neonacista itd. Dakle, nema ovde iskrene želje da se suzbiju ni neonacizam, ni fašizam, niti bilo šta slično. Ima želje da se skrene pažnja na sebe i da jedna mala, zaista minijaturna politička stranka (i na nivou Vojvodine, a posebno na nivou Srbije) sebi prisvoji monopol na antifašizam. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospođa Zlata Đerić želi reč. Imate 10 minuta na raspolaganju. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, u želji da podržim amandman gospođe Gordane Pop-Lazić, želim pre svega da postavim jedno pitanje. Zašto je uopšte došlo do ovoga da se dva veoma važna zakona, zakon o statistici i zakon o popisu stanovništva, koji je trebalo da prethode ovom zakonu, skinu sa dnevnog reda, a znamo koliko su važni i koliko je važno da se uđe u proceduru osvajanja znanja o našem istinskom stanju u Srbiji, broju stanovnika i svim ostalim relevantnim podacima koji treba da nas prezentuju u svetu, a da se ovaj zakon ostavi u životu, na dnevnom redu? Pre svega, usvajanje ovog zakona će biti svojevrsna sramota ovog parlamenta, jer ga doživljavamo kao otvoreno, javno žigosanje srpskog naroda kao fašističkog, kao nacističkog naroda, ne nacionalističkog. Zaista me interesuje je koliko je ovaj zakon proevropski pa je doživeo takvu podršku ZES-a i koliko uopšte evropskih zemalja, koje u svojoj tradiciji imaju fašizam kao politički pokret, uopšte ima ovakve zakone i koliko se bave time. Pre svega, moramo znati da ta Evropa, kojom smo tako impresionirani, nije sastavljena od regija, nego od država, i to od nacionalnih država. Jer, da nije tako, onda bi na Olimpijadi njihove reprezentacije nastupale pod zastavom EU, a ne bi se utrkivale da osvoje medalje za svoju zemlju i da im se iznad glava zavijori zastava njihove zemlje. Ono što se ovde pominje kao neka sporadična pojava koja je inicirala potrebu za ovakvim zakonom, jesu neke neformalne, kako je ovde rečeno, grupe, koje se jesu pojavljivale i zaista me interesuje, s obzirom da im je dat ovakav publicitet, a one nisu naišle na plodno tle u srpskom narodu i nisu postale pojava i nisu uspele da se tako razviju kako jesu neke sekte, o čemu je kolega prethodno govorio a protiv čega niko nije ovde ozbiljno digao glas, a to jeste pošast srpskog naroda, dakle – ko je u stvari instruisao uopšte te pojedinačne pojave i koja je njihova uloga i kom cilju one služe, s obzirom da, kažem, one nikada nisu u srpskom narodu i uopšte na ovom tlu zaživele na neki ozbiljan način? Ekscesa uvek bude i biva, i to nije nešto što je nepoznato, i do sada je MUP sa tim vrlo ozbiljno znao da se obračuna i primereno zaustavi, ali to nikada nije bila masovna pojava, to nije način razmišljanja, niti je to ovde bilo nešto što možemo da smatramo svojim mentalitetom, pa da nam ovakav zakon treba. Pre svega, nedavno smo usvojili Zakon o diskriminaciji i tamo su neke slične pojave, koje bi se mogle podvesti pod neku ovakvu vrstu ugrožavanja ljudskih prava, vrlo jasno definisane i sankcionisane. Ono što mi smeta je, pre svega, to da predlog dolazi od stranke koju vodi čovek koji javno predlaže u jednom određenom momentu da se politički neistomišljenici obese jer su, bože moj, doneli mnogo zla. Pa sad, njemu je dopušteno da bude sudija i da zagovara neku takvu ideju, a neke druge stvari i neke druge pojmovne pojave bi sankcionisao vrlo drastično i vrlo strogo. Kada govorimo o Vojvodini, pre svega o Vojvodini, i o tome šta Vojvodina treba da bude ili da li Vojvodini treba neka secesionistička ideja, o tome vrlo ozbiljno moramo da razmišljamo. Moramo zaista da se zabrinemo koliko se ta ideja ovde provlači, jer nama u Vojvodini takva ideja nije korisna. Govorim to kao Srpkinja iz Vojvodine. Moji koreni su u Vojvodini veoma dugi, o tome svedoči nekoliko generacija krstova na pravoslavnom groblju i ja rezervnu domovinu osim Vojvodine i Srbije zajedno sa Vojvodinom nemam.. Dakle, ono što se danas smatra Vojvodinom je tajkriptokomunizam. Onaj famozni kalendar u Vojvodini prikazuje Šabac, koji tu nikada nije bio. A ako neko već toliko voli Vojvodinu, što se ne seti Baranje, koja jeste bila u Vojvodini, za koju se čak ni Pavelić svojevremeno nije usudio da uzme, a srpski komunisti su je onako 'ladno prepustili. Moramo se pitati šta je cilj i šta je motiv (jer se uvek postavlja pitanje cilja i motiva) i onda dođete do toga šta jeste cilj neke secesije ili uopšte šta jeste iza regionalizacije. Pa onda dođete do toga da je regionalizacija vrlo slična onome što se desilo u Crnoj Gori, a to je smanjenje biračkog tela na mogućnost pretvaranja u privatno biračko telo, koje onda posle ima zadatak da vrši šta vrši i da se vlast vrši drugačije i u pojedinačnu korist pojedinih grupa. To je ono što kod ovog zakona sigurno nije dobro i zbog čega ga nikako ne možemo podržati. Tumačenje simbola je zaista vrlo problematična stvar u ovakvom jednom zakonu, jer se svašta može podvesti pod svašta, svašta se može zloupotrebiti. Na primer, svi znamo da je simbol fašizma „faš“ italijanska reč fascio (snop). Znači, oni koji imaju u svojoj porodičnoj tradiciji žitarski, recimo trgovci koji imaju snop žita, i oni će moći da budu podvedeni pod ovakvo neko tumačenje. Mi iz NS ovakav zakon zaista ne možemo podržati ni u kom slovu i nećemo moći da se složimo da se ovde ovako javno i parlamentarno, usvajanjem ovakvog zakona, izvrši žigosanje srpskog naroda kao fašističkog i kao nacističkog naroda, jer usvajanje ovakvog zakona znači da priznajemo da ovu pojavu imamo. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Radovan Radovanović ima reč.
U ime predlagača zahvaljujem gospođi Gordani Pop-Lazić na sugestijama kroz ovaj njen amandman. Svi koji su pažljivije pogledali kakav je sad Predlog zakona, mogu da vide da smo to uvažili. Ova njena sugestija se nalazi ne u članu 1, ali u članu 4. Znači – samo oni koji su osuđeni, onako kako je ona to sugerisala. Hvala lepo.
Zahvaljujem predstavniku predlagača. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman kolege Milana Avramovića ću iskoristiti da skrenem pažnju građanima Srbije i narodnim poslanicima na jednu veštu obmanu koja se godinama servira od strane LSV, a to je da je SRS stranka koja propagira nacionalnu mržnju, netrpeljivost, etnički čistu državu itd. Gospodin Radovanović je i večeras pokušao da imputira takve ideje SRS-u, pa bih hteo da ga podsetim na jednu činjenicu. Od 1992. godine, posle održanih parlamentarnih izbora, narodni poslanik SRS u Skupštini Srbije je, između ostalih, bila gospođa Elvira Fekete, Mađarica i katolkinja, i toliko se srčano borila za ideologiju i program SRS da je nadmašila čak i mnoge Srbe. Takođe bih hteo da vas podsetim, gospodine Radovanoviću, da su brojni dobrovoljci SRS u Republici Srpskoj Krajini i Republici Srpskoj bili upravo građani Srbije nesrpske nacionalnosti. Bilo je i Mađara i Rumuna i Bošnjaka, odnosno muslimana, i Vlaha itd. Prema tome, kada govorite o pojavama kao što su nacizam, fašizam, neonacizam itd., zaobiđite, kolega Radovanoviću, SRS. Nikada nismo ispoljavali bilo kakvu ideju koja bi imala bilo kakve veze sa ovim pojavama, niti te ideje zastupamo danas. Naprotiv, ako je ijedan čovek na ovom svetu ugrožen od pojava koje i te kako imaju veze sa nacizmom i fašizmom, onda je to upravo predsednik SRS Vojislav Šešelj. Sutra počinje taj famozni postupak zbog nepoštovanja suda. Zakonom o dobrobiti životinja garantujete životinjama koje se drže u zatvorenom prostoru da imaju u toku svakog dana dovoljno vremena da mogu slobodno da se šetaju. To što vi garantujete životinjama, to se danas krši u Haškom tribunalu Vojislavu Šešelju. Vojislav Šešelj je pred početak ovog postupka za nepoštovanje suda izolovan od spoljašnjeg sveta, zatvoren u svoju ćeliju, ne može da se šeta, njemu je život ugrožen u Haškom tribunalu, tačnije u pritvorskoj jedinici Haškog tribunala koja se zove Ševeningen. E sad vi, veliki novopoklonici Haškog tribunala, verovatno ne znate jednu činjenicu. U tom Ševeningenu je za vreme Drugog svetskog rata bio nemački koncentracioni logor za holandske antifašiste. I danas možete da pročitate poruke koje su pred smrt na zidovima u Ševeningenu napisali holandski antifašisti pre nego što su izvedeni pred nemačke streljačke strojeve. U tom istom Ševeningenu danas se Vojislavu Šešelju brutalno, drastično krše elementarna ljudska prava i slobode. Niko od vas velikih antifašista reč nije rekao o tome, ali zato hoćete da zabranite nošenje bedževa sa likom Vojislava Šešelja, čoveka koji je postao savest modernog čovečanstva u borbi protiv jedne pojave koja je čovečanstvu nanela skoro isto toliko zla koliko i fašizam, a to je globalizam. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Narodni poslanici predlagači zakona prihvatili su ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč najpre ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Samo ukratko, pošto nisam imao prilike da se obratim po prethodnim amandmanima. Želeo bih da istaknem nekoliko neprirodnosti koje donosi ovaj zakon. U Predlogu zakona navodite, između ostalog, da ćete zabraniti propagiranje haških optuženika. Podsetio bih vas da je Haški tribunal, između ostalog, optužio Grubana Malića, izmišljenu književnu ličnost, dakle čoveka koji nikada nije postojao. Optužio ga je za učestvovanje u masovnim zločinima silovanja u BiH. Ispostavilo se da je to književna ličnost iz romana Miodraga Bulatovića. Postavlja se pitanje da li ćete zabraniti ili možda spaljivati knjige Miodraga Bulatovića, kako je to činio Hitler. To je jedno od pitanja. Drugo pitanje. Mislim da predstavnici predlagača promovišu fašističku i nacističku ideologiju. Evo jednog dokaza. Profesor Enriko Josif, koji je preživeo holokaust, povodom propagande protiv srpskog naroda koja je započeta devedesetih godina, a ovaj predlog zakona predstavlja nastavak te propagande, izjavio je sledeće u jednom intervjuu: ''I ponavljam, izvršen je nad Srbima pravi pravcati medijski genocid, medijski Aušvic. Pretvorili su Srbe u nakaze, kako su nas unakazivali kroz vekove, a posebno preko Gebelsa i njegove propagande''. Dakle, gospodo iz Lige, to govori čovek koji je preživeo holokaust. Dalje, da ste se bavili malo uporednim pravom, našli biste jedan presedan u američkoj pravnoj praksi - Brandenburg protiv Ohaja. Reč je o pripadniku Kju kluks klana, koji je direktno pozivao na ubistvo crnaca i Jevreja, koji je osuđen po jednom zakonu države Ohajo. Američki vrhovni sud je preinačio presudu, smanjio mu kaznu, ukinuo taj zakon države Ohajo jer je smatrao da je njemu povređeno pravo garantovano Prvim i Četrnaestim amandmanom Ustava SAD koji garantuju slobodu govora. To je kamen temeljac govora mržnje u američkoj pravnoj praksi. Razmislite malo o tome. Mogli ste da čitate nešto što dolazi sa Zapada, našli biste ovaj presedan. Hvala.
Reč ima gospodin Radovan Radovanović.
Hteo sam samo da istaknete da je predlagač usvojio ovaj amandman gospodina Paje Momčilova, upravo i zbog obrazloženja koje je on dao. Znači, samo da naglasite da je to sa naše strane i sa strane Odbora usvojeno. Hvala.
Na član 3. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Narodni poslanici predlagači zakona prihvatili su ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na član 3. u kojem tražim da reči "može izazvati, podsticati ili širiti mržnja" treba zameniti rečima "izaziva podsticanje ili širenje mržnje". Predlagač je odbio moj amandman sa obrazloženjem, slušajte ga – amandman se ne prihvata zbog amandmana nadležnog Odbora za pravosuđe i upravu. Ovako besmisleno i nepismeno obrazloženje još nigde nisam pročitala. Šta znači – zbog amandmana nadležnog odbora? Ako se ovim zakonom predlaže zabrana navedenih manifestacija, simbola i obeležja, onda inkriminisane radnje moraju biti jasno, precizno i nedvosmisleno navedene. Nikakav kondicional poput "može" ovde nije dozvoljen. Ako je predlagač bio ozbiljan u svojoj nameri, ako ovaj predlog zakona nije odraz nekog egzibicionizma potpisnika, onda se to iz Predloga zakona mora nedvosmisleno i videti. Osim neprimerenih kvalifikacija i izraza kojima obiluje ovaj predlog, koji zbog toga više liči na bolje sročen pamflet, pošto se u istu ravan stavlja ljubav prema sopstvenoj naciji i mržnja prema drugim nacijama, nerazumljiv je i razlog koji su predlagači naveli u obrazloženju. Pre bi se moglo očekivati da povređeni građani Srbije, preko svojih predstavnika u ovom domu, podnesu predlog zakona o zabrani Čankovih provokacija sa kalendarima nepostojeće države Vojvodine, sa provokacijama tipa - Vojvođani se nalaze u zatvoru, samo sa malo boljom hranom, podrškom hrvatskim ustašama kojima otvoreno poklanja Srem, nereagovanjem na tradicionalne zborove mađarskih fašista zloglasnog Honveda, čime vređa srpski narod, srpski Ustav i državu. Ukoliko se Predlog zakona usvoji bez uvažavanja suštinskih primedbi, koje je većina narodnih poslanika iznela u načelnoj raspravi i povodom amandmana, sigurna sam da će se na udaru pojedinih članova ovog zakona naći upravo podnosioci ovog predloga zakona.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Da, predlagač.) Izvolite, gospodine Radovanoviću.
Samo bih želeo gospođi, svima prisutnima i onima koji to žele da čuju da kažem da upravo ono što je ona rekla sada i stoji u Predlogu, baš tako, ''kojima se'', pa ono što je ona htela da doda, to smo i dodali. Znači, umesto ''može izazvati, podsticati ili širiti mržnja i netrpeljivost'', upravo tako stoji – ''izaziva, podstiče ili širi mržnja ili netrpeljivost'', ali nije moglo da se na jedan član usvoji više amandmana, pa smo uzeli onaj koji je daleko konkretnije i bolje težio da poboljša tekst zakona. Hoću da kažem da je sve ovo što je gospođa rekla usvojeno i sadrži se sada u Predlogu zakona.
Zahvaljujem. Gospođo Plećević, izvolite.
Niste mi objasnili zašto se odbija moj amandman.
Gospodine Radovanoviću, verovatno ćete ponovo pokušati isto da kažete. Bilo je dosta jasno, ali izvolite.
Ne znam da li je potrebno. Nismo mogli da prihvatimo njen amandman zato što je on obuhvatio samo deo člana 3, a amandman Odbora je obuhvatio još neke delove člana 3, tako da je njen amandman sadržan u onom što je Odbor predložio.
Dakle, suštinski je amandman prihvaćen, ali ne vaš, jer je prihvaćen još konkretniji od vašeg. Eto, to je. U redu. Više niko po ovom amandmanu ne želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li želite reč? (Da.) Izvolite, gospođo Radeta.
S obzirom na to da smo ustanovili da nema svrhe da se javljamo po Poslovniku (naravno, javljaću se u budućnosti, ali danas nisam imala nameru), hoću da vas pitam, gospođo predsedniče Narodne skupštine, zašto nas blagovremeno niste obavestili da je u 19.50 časova prekinut direktan prenos. Ne zbog nas, nego zbog građana kojima je sasvim sigurno ova tema vrlo interesantna i trebalo je da čuju da će prenos biti odložen. Ali dobro, vi radite takve stvari u suprotnosti sa i ovako lošim Poslovnikom, da to nije nikakvo čudo. Pre nego što počnem da govorim o ovom amandmanu, kolega Radovanoviću, najlepše bih vas zamolila da ne obmanjujete narodne poslanike, kao što ste pokušali kod amandmana i Gordane Pop-Lazić i Dušanke Plećević, ne možete da kažete – vaš amandman je prihvaćen, kad lepo stoji - amandman nije prihvaćen. Šta ste vi iskombinovali, to je vaša stvar, ali je činjenica da amandmane SRS, osim dva, niste prihvatili i nemojte da širite tu priču kako ste prihvatili većinu naših amandmana. Član 4. Predloga zakona, čije brisanje predlažemo, moram da citiram, interesantan je, kaže: "Zabranjuje se proizvodnja, umnožavanje, skladištenje, prezentacija, širenje ili na bilo koji drugi način upotreba simbola kojima se vrši propagiranje ili opravdanje ideja, radnji i postupaka lica optuženih ili osuđenih pred Međunarodnim krivičnim tribunalom, ili lica osuđenih ili optuženih pred domaćim sudovima za krivična dela ratnih zločina''. Ovaj član je, najpre, pravnički potpuno nepismen. Ovo, moram da kažem, može da napiše samo neka potpuna pravnička neznalica i nealfabeta. I tačno je da je potpuno diletantski ceo ovaj zakon, a pogotovo ovaj član. Mi smo u obrazloženju vrlo kratko napisali da ovo predloženo rešenje ne poštuje odavno poznatu i priznatu prezumpciju nevinosti i da se predlogom zapravo želi promeniti volja građana Srbije u odnosu na Haški tribunal. A šta to sad šire znači? Kada je u pitanju prezumpcija nevinosti, u Haškom tribunalu, koji maksimalno krši ljudska i procesna prava, koliko-toliko se, bar formalno, priznaje ta prezumpcija, a vi ovde uvodite da se i onima koji su optuženi za neko krivično delo ne smeju, da sada ne ponavljam sve, na bilo koji način propagirati njihova dela i imena. Ovakav član može da napiše samo neko ko je isključivo fašistički orijentisan. Ovo je čist fašizam, ovaj član 4. predloga ovoga zakona. Zaista ne mogu da verujem da ste pod ovakvim naslovom mogli da napišete ovakav član. Znate da je Haški tribunal neomiljen među građanima Srbije, znate kakve su presude izricane u Haškom tribunalu. Naravno, vama to ne smeta, ali vam smeta kada se SRS organizuje pa promoviše knjigu svog predsednika dr Vojislava Šešelja, kada poslanici, odbornici, članovi stranke nose bedž sa likom predsednika stranke, kada na skupovima nosimo zastave sa likom predsednika naše stranke. I vi mislite da postoji mogućnost da nam to zabranite. Vidite, ja vam sad, kao diplomirani pravnik koji zna da treba i da moraju da se poštuju zakoni, kažem u ime svih radikala da nema zakona koji to može da nam zabrani. Možete da nas hapsite, možete da nas zatvarate, možete da nas ubijate, ali ono što pretekne, nosiće bedž sa likom Vojislava Šešelja. Dopalo vam se to, ne dopalo, to je zaista vaš lični problem. Ne mislim lični, mislim na predlagača zakona. Šta je ironija? Da ovaj zakon predlaže čovek koji je hteo da veša Slobodana Miloševića. To je rekao javno, svi mediji su preneli, dakle nije parafraziranje. Rekao je na neki kandelabr, je l' tako, Momo? Da. Čovek koji je tražio da se zabrani SRS, čovek koji je rekao - igrala se deca pa napravila kalendar Vojvodina republika, čovek koji je lomio tablu RTS-a takođe u direktnom prenosu. Sećate se svi koje je psovke tada izgovarao i na koji je način to radio. Takav čovek predlaže ovakav zakon. Pošto ste nabrajali ko sve potpada pod ovaj zakon, ne znam, gospodine Radovanoviću, da li pod ovaj zakon spadaju i oni, ako ih nađete, koji po Vojvodini pišu parole. A viđala sam te parole – ''dok je Like, nema republike''. Možda ćete i takve da hapsite i da budu kažnjavani po ovom zakonu. Pročitala sam u poslednjem broju "Pečata" jednu pravničku i političku analizu predloga ovog zakona. Uvaženi akademik prof. dr Kosta (uvaženi, da, gospođice Jerkov) Čavoški, koji nije nekakav magistar nekih evropskih nauka za koje niko živi ne zna šta zapravo predstavljaju, pod naslovom ''Mali Čanak predlaže veliki zakon'', pored jedne sveobuhvatne analize ovog predloga zakona je, između ostalog, napisao da u ovom članu 4. samo nedostaje slika Vojislava Šešelja, da je očigledno da se zakon donosi zato što je vama nepodnošljivo, odnosno kako je on napisao – malom Čanku je nepodnošljivo da mu se Vojislav Šešelj smeje sa plakata, sa svihzidova gde je moguće postaviti plakate. Samo se ne bih u ovom delu složila sa gospodinom Čavoškim, jer mislim da to više smeta malom Borisu. Ovde je mali Čanak samo produžena ruka. Zato demokrate ne raspravljaju o ovom zakonu. Oni će samo da se šćućure i da glasaju. Glasaće verovatno i socijalisti, iako su rekli da neće ako se nešto ne promeni, verovatno su zaboravili da je Čanak tražio vešanje Slobodana Miloševića, i verovatno ćete vi sklepati neku većinu koja će doneti ovaj zakon. Ali reći ću vam samo da donošenjem ovog zakona, ako usvojite ovaj zakon, vi izazivate mržnju i sve ono što je posledica mržnje. Sada čak čujem da ste usvojili amandman pa se to ne odnosi više na optužene, nego samo na osuđene. General Lazarević je osuđen, ali nikada general Lazarević za mene, niti za srpske radikale, neće biti ratni zločinac.I nikada ga nećemo tretirati kao ratnog zločinca, bez obzira što ga je ratnim zločincem proglasio onaj isti sud koji je rekao da Haradinaj i Orić nisu ratni zločinci. Ako vam to ništa ne govori, gospodo, ne samo vama predlagačima, nego svima koji ćete da glasate za ovaj zakon, onda zaista, pogotovo jednom delu vladajuće većine, neka je na čast ako im padne na pamet da pritisnu za, ne znam koji broj se pritiska, ovakav zakon.
Predlagač, gospodin Radovanović. Izvolite.
Istine radi, koleginica Radeta je pročitala član 4. u onoj varijanti koja je ušla u proceduru. Tako je pisalo dok nije usvojen sa naše strane, strane predlagača, određeni broj amandmana. Član 4. sada u Predlogu glasi: ''Zabranjuje se proizvodnja, umnožavanje, skladištenje, prezentacija, širenje ili na bilo koji drugi način upotreba simbola kojima se propagiraju ili opravdavaju ideje, radnje ili postupci lica za koja su ta lica osuđena za ratne zločine''. Jedino vas molim da se ne spuštamo na taj nivo da vređamo jedni druge oko diploma ili bilo čega drugog. Mislim da nije predmet da cenimo čija je koliko teška i šta drugo, to možemo na drugom mestu. Hvala lepo.
Zahvaljujem predstavniku predlagača. Reč ima gospodin Milisav Petronijević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo ću kratko, da ne bi bilo zabune u javnosti – SPS će podržati ovaj zakon zato što je izmenjeno sve što je traženo. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospodine Petronijeviću. Molim da komentari budu primereni. Ono što sam čula sa ove strane, nije u redu. Čuli ste i vi dobro. Gospodin Martinović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Radovanović, a to je pokušala da uradi i gospođa Olena Papuga u načelnoj raspravi, pravda se time da je navodno došlo do štamparske greške - eto, nisu oni to tako hteli da kažu, ali tako je ispalo, oni su imali neke sasvim druge ideje. To, naravno, nije tačno. Sve ono što je napisano u prvobitnom predlogu zakona, sve je to tako trebalo da prođe, po Nenadu Čanku. Ali je onda valjda i njihovim koalicionim partnerima postalo jasno da je to previše, pa su amandmanima DS-a malo ublažili tu prvobitnu verziju ovog zakona. Inače, Predlog zakona je pisan u stilu – ako prođe, prođe. Ako prođe, strpaćemo u isti koš i nacizam i fašizam i neonacizam i nacionalizam i neonacionalizam i nacionalsocijalizam i ko zna šta sve ne. Deo toga, naravno, nije prošao, ali prvobitna ideja Nenada Čanka je bila da se, pre svega, zabrani upotreba bilo kakvih simbolakoji treba da asociraju na Vojislava Šešelja i na SRS. Sad, kad to nije prošlo, gospodin Radovanović se pravda kako je, eto, došlo do greške, do zabune, nisu oni to tako mislili itd. Prava namera predlagača ovog zakona jeste da se diskredituje njihov glavni politički oponent, a to je SRS. SRS je prva pokrenula pitanje neustavnosti statuta Vojvodine, mi smo bili ti koji smo prvi rekli kakve su prave namere Nenada Čanka sa statutom Vojvodine, tako da, gospodine Radovanoviću, ta vaša objašnjenja da ste navodno bili u nekoj zabuni ili da je došlo do štamparske greške, prosto, nisu tačna. Ne mogu da shvatim da neko može da napravi štamparsku grešku, pa onda kaže – lica koja su optužena ili osuđena pred Međunarodnim krivičnim tribunalom; ili kad kažeteda vi hoćete ovim zakonom da suzbijete nacionalizam, a navodno ste hteli da kažete nacizam; ili kad kažete neonacionalizam, a hteli ste da kažete neonacizam ili nacionalsocijalizam, već ne znam ni sam koju vi pojavu u Srbiji pokušavate da suzbijete. Dakle, trapavo i aljkavo ste pisali ovaj predlog zakona, ne znajući elementarne stvari o pojavama kao što su nacizam i fašizam. Vaš partijski šef Nenad Čanak je, naravno, toga svestan. On se elegantno izvukao iz cele ove diskusije, poturio vas da ovde gutate gorke pilule, ali to samo svedoči o tome da vas lično gospodin Nenad Čanak ne ceni baš mnogo. Da vas ceni, došao bi on, taj veliki antifašista, da brani ovaj svoj antifašistički zakon, a ne bi utekao iz Narodne skupštine, i u načelnoj raspravi i u raspravi u pojedinostima.
Predstavnik predlagača, gospodin Radovanović.
Istine radi, nijednog trenutka nisam spomenuo da je u pitanju bilo kakva greška. Svima u sali i onima koji su upoznati kako je došlo do konačnog predloga zakona je jasno da je tražen najmanji zajednički imenitelj sa velikom većinom poslaničkih grupa, između ostalog i sa SRS. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagači su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč po ovom amandmanu? (Da.) Gospodin Martinović. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, prosto ne mogu da pređem preko ovog amandmana i preko ovog famoznog člana 4. Hteo bih samo da podsetim predlagače zakona na činjenicu da su pred Haškim tribunalom osuđeni ljudi kao što su Milan Martić, Vladimir Lazarević, Mrkšić, Šljivančanin itd. Zaista bih voleo, gospodine Radovanoviću, da mi dokažete kada su se to ovi ljudi zalagali za bilo kakve fašističke ideje. Kada ste čuli od Milana Martića, od Veselina Šljivančanina, od Mrkšića, od bilo kog Srbina koji je i optužen i osuđen u Haškom tribunalu, da je ispoljavao bilo kakve fašističke, nacističke, neonacističke ili neke slične ideje? Lica koja su optužena pred Haškim tribunalom sa ovim idejama nikakve veze nemaju. Sa ovim idejama, gospodine Radovanoviću, veze imaju neka druga lica, ali protiv kojih Haški tribunal nije podigao optužnicu. Sa fašizmom i nacizmom veze je imao Franjo Tuđman. Sa fašizmom i nacizmom, svojevrsnim, i to verskim, imao je veze Alija Izetbegović, pa sada njegov sin Bakir Izetbegović, kandidat za predsednika Stranke demokratske akcije kaže - normalno je da je većina Srba optužena pred Haškim tribunalom, kad smo mi Bošnjaci počinili svega 7% zločina u BiH. Baš me zanima kakvim instrumentima je došao do tog procenta. Dakle, gospodine Radovanoviću, vas je neko debelo obmanuo. Vi mi ne izgledate kao zlonameran čovek, ali neko vas je ovde poturio da branite stvari koje veze nemaju sa zdravim razumom, a sa naukom i istorijskim činjenicama još najmanje.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagači su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li želite reč, gospodine Kragoviću? (Ne. Niko ne želi reč.) Na član 6. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagači su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se, u stvari, po amandmanu na član 6, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Pogledajte kakav je besmisao u stavu 3. člana 6. Kaže, čitam sada integralni tekst Predloga zakona: "Fašističkim organizacijama ili udruženjima iz člana 2. ovog zakona smatraju se one organizacije ili udruženja koja u svojim statutarnim ili programskim dokumentima afirmišu ili šire neonacionalističke, fašističke ili nacional-socijalističke ideje i postupke". Ovo je jezički besmisleno. Ne znam kako se to mogu širiti postupci. Čuo sam da se šire ideje, da se šire misli, stavovi itd., ali da se šire postupci, za to još nisam čuo. Inače, hteo bih da podsetim gospodina Radovanovića na jednu činjenicu. Ne znam da li ste, gospodine Radovanoviću, nekad bili u Rimu. Ako vas Narodna skupština nekad pošalje u neku delegaciju u Rim, posetite bilo koju pijacu tamo. Garantujem vam, na svakoj pijaci u Rimu, malo većoj, možete da kupite majicu sa likom Benita Musolinija. Nikome u Italiji ne pada na pamet da tako nešto zabrani. Zašto? Zato što je tih usijanih glava, koje zaista veruju u istinitost ideja Benita Musolinija, u Italiji jako malo. To je tamo egzotika. Tamo se tim ljudima smeju kada nose takve majice. Pre neki dan je jedan Nemac osuđen zato što je u jednom nemačkom gradu skinuo glavu sa voštane figure Adolfa Hitlera. Nemački sud je procenio da je time počinio krivično delo zato što je oskrnavio jedno umetničko delo. Dakle, stvar sa nacizmom, sa fašizmom, sa simbolima, nije tako jednostavna kao što vi želite da predstavite. Vi ste suviše jednostrani u toj svojoj političkoj borbi. Kada se kaže - majice, simboli, bedževi, slike, itd., vama je u glavi majica sa likom Radovana Karadžića, Vojislava Šešelja, Ratka Mladića itd. Vi ne znate da danas po Evropi možete slobodno da kupite majice, značke, simbole autentičnih fašističkih pokreta iz Drugog svetskog rata. Idite u Hrvatsku, slobodno možete da kupite slike Ante Pavelića, slovo "U", to se slobodno nosi po Hrvatskoj. Pre neki dan je Hrvatska televizija na Drugom programu direktno prenosila ustaški skup iz Blajburga koji je blagoslovio nadležni katolički nadbiskup i pročitane su pozdravne poruke najviših državnih funkcionera Hrvatske, onih istih koje vi u Beogradu dočekujete sa crvenim tepihom.
Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Da li neko želi reč? (Da, predlagač.) Izvolite, gospodine Radovanoviću.
Hvala lepo. Javio sam se zbog amandmana gospođice Elene Božić-Talijan, samo da kažem da su i predlagač i Odbor prihvatili ovaj amandman sa ovim obrazloženjem i nalazi se u sadašnjem predlogu. Hvala vam lepo.
Gospodin Martinović želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, sada ćete čuti kako se Nenad Čanak i njegova antifašistička stranka bore protiv tako opasnih pojava kao što su fašizam, nacizam, neonacizam itd. U članu 7. piše: "Novčanom kaznom od 5.000 do 50.000 dinara kazniće se za prekršaj fizičko lice koje prekrši zabranu iz člana 2, 3. i 4. ovog zakona". To je isto kao kada ste usvajali Zakon o zabrani diskriminacije. Pobijete 100.000 ljudi kao genocid i onda ste odgovorni za prekršaj po kome će da vas goni onaj vaš čuveni poverenik za zaštitu od diskriminacije. Član 8: "Ako zabranu iz člana 2. ovog zakona izvrši fizičko lice kao pripadnik registrovane organizacije ili udruženja,novčanom kaznom od 100.000 dinara do milion dinara kazniće se za prekršaj ta organizacija, odnosno udruženje". Nađite mi, gospodine Radovanoviću, ijednu zemlju u Evropi, članicu EU, koja ima slično zakonodavstvo kao ovo, koja se protiv nacizma i fašizma bori prekršajnim sankcijama. Zaista takvog primera nema. Ovaj predlog zakona je zaista smešan. Ponekad se zapitam ima li svrhe uopšte trošiti reči na ovo što je stavljeno na ova dva lista papira i nosi neko ime za koje ja do dan-danas, do ovog momenta, nisam načisto kako se, u stvari, zove. Kako se zove ovaj predlog zakona? Da li onako kako ste ga vi nazvali ili onako kako ga je krstio Boško Ristić? Zanima me u kom tekstu ćete vi usvojiti ovaj predlog zakona, sa kakvim nazivom i pod kojim nazivom će ovaj zakon biti objavljen u "Službenom glasniku Republike Srbije". Daj bože da ne bude objavljen sa nekim trećim nazivom.
Zahvaljujem. Gospodin Radovanović ima reč.
Što se tiče iznosa ovih kazni koje je predlagač predložio u ovom predlogu zakona koji je danas pred nama, mi bismo, verujte, išli sigurno sa većim iznosima, ali krovni zakoni Republike Srbije, nadam se da ništa novo neću reći gospodinu Martinoviću i ostalim pravnicima u ovoj sali, ne dozvoljavaju veće iznose, a što se tiče ostalih kazni, to je predmet Krivičnog zakonika Republike Srbije i nadam se da će i on vrlo brzo biti promenjen i obuhvatiti i fašizam i neonacizam. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Martinović. Izvolite.
Zaista bih voleo da čujem, gospodine Radovanoviću, koji je to krovni zakon za suzbijanje pojava kao što su nacizam i fašizam. Ako mislite na Zakon o prekršajima, onda ste zaista smešni. Ako vi mislite da je isto bacati papiriće po ulicama, hodati pijan ili mokriti na travnjak i ispoljavati nacizam i fašizam, onda ste vi zaista u velikoj zabludi. Postoji jedan, ne bih ga nazvao krovnim zakonom, ali zakon koji se suštinski bori protiv ovih pojava, to je Krivični zakonik Republike Srbije. Ko ispoveda nacionalnu, versku i rasnu mržnju, kazniće se strogom kaznom, kaznom zatvora. I time je priča završena. Ako hoćete da se dosledno borite protiv nacizma i fašizma ili tih, kako vi kažete, neformalnih društvenih grupa, samo dosledno primenjujte Krivični zakonik, ali jednako na sve. Nemojte da tražite fašiste samo među Srbima, osvrnite se malo levo i desno, ima ih i u drugim nacionalnim i verskim zajednicama u Srbiji. I stvar će biti rešena. A boriti se prekršajnim sankcijama protiv nacizma i fašizma, znate, to me podseća na onaj rat između Kineza i Japanaca oko Mandžurije, kada su Japanci pucali na Kineze mitraljezima, a ovi se branili kišobranima.
Na član 8. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Gospodin Srđan Spasojević ima reč. Izvolite.
Zaista je, dame i gospodo narodni poslanici, mučno slušati ovakva obrazloženja kolege Radovanovića. Podržavam gospodina Martinovića, koji vrlo jasno obrazlaže, kao vrhunski pravnik, da se ovakve stvari ne mogu prekršajnim sankcijama rešavati. Treba jasno praviti razliku između krivičnog i prekršajnog postupka. Očigledno je ovaj zakon toliko loše urađen, da ga ne treba ni komentarisati. Podržavam gospodina Martinovića koji ste trudi da stvarno velikom argumentacijom pokuša da ubedi, ali ne vredi. Poslanički klub Nove Srbije je od početka ove rasprave praktično shvatio da je podnosilac ovog zakona praktično promašio temu. Jednostavno mi ovo liči, gospođo predsednice, na to da i onaj koji je ovu temu aktivirao i vi koji ste pustili ovo u proceduru uopšte niste u temi. Ovo me jednostavno podseća na ono kad, evo sada je jun došao, maltene će leto, u školi učitelji treba da daju temu za četvrti pismeni zadatak ''Došlo je leto'', a daju npr. ''Jesen u našem gradu''. Znači, ovo je jedna potpuno deplasirana tema i apsolutno ne vidim razlog da je ovaj zakon uopšte trebalo da uđe u proceduru. Ako je trebalo, sigurno nije na ovakav način. Zaista mislim da treba imati dobar želudac da se ovako nešto proguta i da se glasa za ovakav zakon. Hvala.
Gospodine Spasojeviću, vaša asocijacija na učiteljicu je možda prijatna, ali vam moram reći da je Skupština odlučila šta će biti na dnevnom redu, a ne predsednik. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima ponovo gospodin Srđan Spasojević.
Moje metaforično izlaganje, gospođo predsednice, nije bilo sa namerom da vas uvredim. Govorio sam o tome da je ovde promašena tema i dao jednu dobru sugestiju, ako ste me shvatili, da je ovo, jednostavno, neka tema koja je potpuno van teme. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista će biti zanimljivo gledati glasanje o ovom predlogu zakona kada za njega budu glasali poslanici DS, LSV, SPS i SPO. Danas je gospodin Srđan Milivojević, replicirajući na jedno moje izlaganje, rekao da je on svojevremeno donosio računaljku ovde u Narodnu skupštinu da bi nama neukim i primitivnim radikalima pokazao koliko poslanika imaju oni a koliko mi, i pozivao se na neke poslaničke mandate itd. Ali, evo, ne treba vam računaljka, iskoristite samo zdrav razum. Nađite mi jednog čoveka u Srbiji, građanina Srbije koji je glasao za koaliciju partije koju je osnovao Slobodan Milošević, partije Nenada Čanka, Zorana Đinđića i Vuka Draškovića. Kako ćete udružiti Dražu Mihajlovića, Josipa Broza Tita i Nenada Čanka, baš bih voleo da vidim.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor ga smatra pravno mogućim. Da li možda neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Radovan Radovanović, želi da da završnu reč? (Da.) Izvolite, gospodine Radovanoviću.
Hvala lepo. Dosta je kasno, radilo se dugo danas, pa ću bukvalno dve rečenice. Danas nije puno govoreno, pogotovo od strane ljudi koji predstavljaju opoziciju u Narodnoj skupštini Republike Srbije, o samom zakonu, više je govoreno o predlagaču, ali moram da napomenem da nam je pre ove sednice, znači u postupcima koji su rađeni u toku pripreme same sednice, odnosno prilikom podnošenja amandmana, veoma veliku pomoć, da bismo došli do ovakvog definitivnog predloga zakona, dao SRS, na čemu mu zahvaljujemo, kao što zahvaljujemo i ostalim poslaničkim grupama koje su se potrudile da nađemo najmanji zajednički imenitelj za ovaj predlog zakona. Mislim da on sutra sigurno, koliko znamo, prolazi. Primetili ste da koleginica Jerkov i ja nismo večeras glumili advokate, pogotovo Nenadu Čanku, jer veoma dobro znate da to njemu nije potrebno. Ume on i sam da se brani, imaćete priliku to da čujete, a i slušali ste. Samo za kraj, drago mi je da sam zajedno sa vama uspeo da čujem iz usta kolege Martinovića da je priznao pri kraju svoje diskusije da ipak ovih pojava, koje tretira ovaj zakon, ima. Rekao je da ih ima ne samo kod Srba, nego, normalno, i kod svih ostalih koji žive na teritoriji Republike Srbije, u ovoj ili onoj meri, nebitno je. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona… (Aleksandar Martinović se javlja za reč.) Molim? Kad ste se javili? Molim vas, niste se javili pre nego što sam pitala predstavnika predlagača. Ostalo vam je još četiri minuta i nešto, ali zaista posle predstavnika predlagača ne mogu da vam dam reč. Zaista se niste javili. Molim vas, kada sam pitala predstavnika predlagača da li želi reč, već više nije bilo rasprave o amandmanu i vi se niste javili ni po jednom od amandmana. Poslednji amandman je bio amandman gospodina Srete Perića, na koji se niko javio. Recite jednu rečenicu, ali to je mimo Poslovnika. Izvolite.
Zaista ne znam zašto ovo radite. Ja još nisam iskoristio svoja četiri minuta kao ovlašćeni predstavnik SRS po ovoj tački dnevnog reda. I nigde u Poslovniku ne piše da je, kad se izjasni predstavnik predlagača, rasprava završena. Rasprava je završena onda kada svi oni koji imaju pravo da diskutuju, to svoje pravo iskoriste. Ja to svoje pravo nisam iskoristio, dakle raspravu niste mogli da zaključite. Vi skupštinsku većinu za izglasavanje ovog nakaradnog predloga zakona imate i ja u tome ne mogu da vas sprečim, ali dopustite da makar nešto kažemo na ovu temu. Gospodin Radovanović je rekao da smo mu mi na neki način pomogli da se usvoji ili da se dođe do neke konačne verzije ovog predloga zakona. Nismo. Što se nas tiče iz SRS, daj Bože da se ovo čudo od zakona nikada nije ni našlo u skupštinskoj proceduri. Ali, gospodine Radovanoviću, ono što sam imao da vam kažem, kazaću za ovih nekoliko sekundi. Nenad Čanak se vešto izvukao da ne priča o ovom predlogu zakona. Vi kažete – on ume samog sebe da brani, sam da obrazlaže svoje stavove. Ume, ali kad je isključivo on u televizijskoj emisiji, kada nema drugih sagovornika i kada može da priča šta mu je volja. A kada treba svoje političke protivnike da pogleda u oči i da ukrstimo argumente, onda beži iz Narodne skupštine i poturio je vas, koji apsolutno ne da me niste ubedili da je ovaj zakon dobar, nego mislim da niste ubedili nijednog prosečnog građanina Srbije.
Gospodine Martinoviću, član 144. kaže – kada se završi pretres predloga zakona u pojedinostima, pravo na završnu reč ima predlagač, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača. Ja sam primenila ovaj član i jasno je da nema povrede Poslovnika. Dala sam vam reč jer, prosto, ocenjujem da ste umorni i da smo svi umorni od napornog dana. Zaključujem da ipak ima verovatno malo i umora. Niste na vreme reagovali i niste se javili. Uopšte nije bio problem da iskoristite i ta četiri minuta. Na kraju, vi ste ih i iskoristili. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova. Dozvolite da zaključim pretres Predloga zakona u pojedinostima i da vas obavestim da će, pošto smo obavili pretres Predloga zakona i u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem na saradnji. Sutra u 10.00 nastavljamo rad, već sam rekla. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, sednici u ovom momentu prisustvuje 107 narodnih poslanika. Radi tačnog utvrđivanja broja narodnih poslanika u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno je da je u sali prisutno 100 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, te da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Zoran Šami, Mladen Grujić i Radoslav Mojsilović. Prelazimo na 61. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADIODIFUZIJI (pojedinosti) Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja u 2009. godini, saglasno članu 85. stava 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem 29. maj 2009. godine, sa početkom u 10,30 časova, kao Dan za glasanje, i termin za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Šest sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Dakle, glasamo u pola 11.