Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 94 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u Ustavu Republike Srbije zapisano je da je obaveza naše države da razvija i unapređuje odnose sa Srbima u inostranstvu. Moje pitanje je upućeno Ministarstvu spoljnih poslova Vlade Republike Srbije, a odnosi se na položaj Srba u Republici Albaniji. Naime, procenjuje se da u ovoj zemlji živi oko 30.000 pripadnika našeg naroda koji su diskriminisani po svim osnovima, kako u zakonu, tako i u praksi. Naime, srpskoj zajednici koja u ovoj državi živi već vekovima preti potpuni nestanak, odnosno asimilacija. Srbi, šta više, nemaju pravo da se na popisima stanovništva, koji se na svakih 10 godina obavljaju u Albaniji, izjasne o svojoj nacionalnoj i verskoj pripadnosti. Pitanje šta ćemo učiniti u bilateralnim odnosima sa Republikom Albanijom, šta ćemo učiniti u kontaktima sa međunarodnom zajednicom kako bi se poštovala Okvirna konvencija Saveta Evrope o zaštiti nacionalnih manjina, koju je ratifikovao i parlament Albanije pre 10 godina, ali je ne primenjuje? Smatramo da naša Vlada, a biće prilike za to u kontaktima sa predstavnicima albanske Vlade, treba da insistira na tome da se pripadnicima srpske zajednice u Albaniji omogući slobodno nacionalno i versko izjašnjavanje, da im se omogući slobodna upotreba srpskog jezika i isticanje nacionalnih simbola. Sve ovo im nije dozvoljeno, šta više, oni su u matičnim knjigama svi zavedeni kao Albanci, njihova lična imena i prezimena su albanizovana. Njima jeste formalno omogućeno da vrate svoja originalna imena, ali uz jednu veoma komplikovanu i skupu proceduru, čija cena dostiže i do preko 1.000 evra. Smatramo da se mora insistirati na tome da se srpskoj zajednici u Albaniji omogući školovanje na svoj jeziku u javnim školama Albanije, da im se omogući političko predstavljanje u parlamentu Albanije, kao i na drugim nivoima vlasti. Od Albanije treba tražiti da stane u zaštitu kulturnih dobara i tradicije srpskog naroda na tlu ove države, a svakako da treba otpočeti razgovore o zaključivanju sporazuma o zaštiti nacionalnih manjina između Srbije i Republike Albanije, koji bi se odnosio na zaštitu prava albanske manjine u Srbiji i iste takve zaštite nacionalnih, kulturnih, verskih i drugih prava srpskog naroda u Albaniji. U Skadru i gradu Fijer, koji se nalazi u centralnoj Albaniji, postoje škole na srpskom jezikom, koje se održavaju u privatnim objektima, uz pomoć bivšeg Ministarstva za dijasporu i Srbe u regionu, koje finansira takav projekat. Međutim, to očigledno nije dovoljno i neophodno je da se uspostave škole koje će omogućiti školovanje na maternjem srpskom jeziku pripadnicima našeg naroda i da takvi programi uđu u program Ministarstva prosvete Republike Srbije, naravno, uz adekvatno zaključivanje sporazuma sa resornim ministarstvima Republike Albanije. Neophodno je pružiti daleko značajniju finansijsku pomoć radu kulturno-prosvetnih udruženja Srba u Albaniji, pre svega Udruženju srpske manjine „Morača-Rozafa“, koje je reprezentativno udruženje našeg naroda u ovoj zemlji i da se njihov rad finansira kontinuirano, da to finansiranje bude usklađeno sa načinom na koji, recimo, država Srbija finansira rad organizacija albanske manjine u našoj zemlji. Ono što je takođe značajno jeste da bi trebalo omogućiti za 30.000 pripadnika srpskog naroda u Albaniji koji to žele, da državljanstvo Republike Srbije mogu da dobiju po daleko jednostavnijoj proceduri i uz mnogo manje administrativnih prepreka nego što je to do sada bio slučaj. Za sam kraj, trebalo bi omogućiti nesmetano delovanje SPC, koja ima značajnu duhovnu, kulturnu i tradicionalnu ulogu svuda, pa i kada su u pitanju Srbi u Albaniji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Branko Đurović.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje je upućeno Ministarstvu zdravlja radi mišljenja o neujednačenosti dva zakona koja imaju svoju neposrednu refleksiju na svakodnevnog funkcionisanje lekara, pogotovo u akušersko-ginekološkim institucijama. Prvi zakon je Zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, a drugi zakon je Zakon o pravima pacijenata. U prvom zakonu postoji obaveznost davanja vakcina u određenoj starosnoj dobi, to je prevashodno dečija poplacija, i u određenim vremenskim intervalima. Drugi zakon je Zakon o pravima pacijenata i on dozvoljava mogućnost pacijentu, odnosno ako je dete u pitanju, roditelju ili zakonskom staratelju da može da odbije obaveznu vakcinu ili lek ako roditelj ili zakonski staratelj pretpostavlja da to može imati negativni efekat na zdravlje deteta ili odraslog pacijenta. Ovde u sklopu ovog pitanja hteo bih da apostrofiram značaj vakcinacije. Vakcinacija je jedna medicinska tekovina koja je spasila mnogo života. U poslednje vreme mi imamo praktično jednu kampanju protiv vakcinacije, pod parolom – vakcine proizvode raznorazne multinacionalne kompanije koje imaju za cilj samo stvaranje profita. Roditelj koji odbija da se njegovo dete vakciniše obaveznim vakcinama ne utiče samo na zdravlje svog deteta, nego može da utiče i na zdravlje okolne dece. Da se vratimo na svakodnevnu praktičnu problematiku. Novorođena beba u prvih nedelju dana života mora po Zakonu o obaveznim vakcinama da primi dve vakcine. Prva vakcina je protiv hepatitisa B, druga vakcina je protiv tuberkoloze, BSŽ. Na osnovu vodiča dobre kliničke prakse, u toku tih prvih nedelju dana života novorođenčeta, potrebno je da bebica u toj životnoj dobi dobije i vitamin K, kao prevenciju stvaranja krvarenja kod bebe. Šta se dešava u sučeljavanju na terenu između ova dva zakona? Na osnovu vodiča dobre kliničke prakse, beba u prvih nedelju dana života treba da primi vitamin K, roditelj odbacuje tu mogućnost, lekar sluša roditelja i posle dve tri nedelje javlja se krvarenje kod bebe. Čija je odgovornost? Da li odgovara lekar koji je poslušao zahtev roditelja na osnovu Zakona o pravima pacijenata? Da li postoji forenzička sudsko-pravna konotacija i odgovornost roditelja koji je odbio da dete dobije vitamin K ili neku vakcinu? Treće pitanje ovde, ne manje značajno, ko će snositi finansijsku pokrivenost u toku lečenja deteta? Finansijska pokrivenost će biti pokrivena državnim zdravstvenim sistemom. Sa druge strane, sanitarni inspektor u sklopu sanitarnog nadzora kada utvrdi da dete nije dobilo obaveznu vakcinu piše rešenje da dete mora da dobije tu obaveznu vakcinu. Ako roditelj ili zakonski staratelj i dalje odbija, na dispoziciji sanitarnom inspektoru je pisanje prekršajne prijave. Na kraju ovog mog pitanja imamo jednu neujednačenost. Prvi Zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti kaže – obavezna vakcinacija. Drugi Zakon o pravima pacijenata kaže – pacijent ili staratelj ili roditelj može da odbije vakcinaciju. Ako se ne sprovede obavezna vakcinacija, roditelj ili staratelj može da plati kaznu, novčanu. Moje pitanje usmereno prema Ministarstvu zdravlja da trenutni zakonski okvir ne definiše precizno ovu materiju, pa mislim da je potrebno u daljem periodu usaglasiti ove zakone. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ivan Karić.
Zahvaljujem se, uvažena predsednice. Poštovane koleginice i kolege, poslednjih par nedelja, barem u medijima, aktuelna je tema oko izlivanja jalovišta Rudnika „Stolice“ kod Krupnja. Imam pitanje za nadležno ministarstvo i odnosi se na to šta će nadležno Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine i šta će Vlada Republike Srbije učiniti da zaustavi dalje zagađenje i da otkloni posledice ekološke katastrofe? Sada je već evidentno da se radi o ekološkoj katastrofi zagađenja sliva reke Drine izlivanjem jalovišta Rudnika „Stolice“ kod Krupnja. Kao što su „Zeleni“ o tome pričali već nekoliko meseci unazad, jedna od posledica majskih poplava je bilo izlivanje jalovišta. Sada imamo u slivu reke Drine, u Jadru, u Kostajniku povećane sadržaje teški metala. Imamo povećan sadržaj nekih drugih metala: gvožđe, mangan, arsen, olovo, nikl, kadmijum i apsolutno devastirane reke Kostajnik i Jadar. Prema podacima koje iznosi Agencija za zaštitu životne sredine, imamo reku Drinu koje je iz večito prve kategorije prešla u treću ili četvrtu kategoriju. To je nešto što liči na veliki bački kanal i možete da zamislite o kakvom se zagađenju radi. Do sada smo vrlo često kritikovali, kao „Zeleni“, Agenciju za zaštitu životne sredine, ali sada imamo veoma ažurne podatke i monitoring koji je Agencija uradila je na visokom nivou. To je ono što možemo da pohvalimo, ali bez obzira na to ključno pitanje je upućeno ministarstvu i Vladi Republike Srbije. Na žalost, sanacija nije obavljena ni posle pet meseci i što je najgore, to stanje i dalje traje. U takvoj smo situaciji da sada moramo da izlečimo posledicu, ali nikako se ne bavimo uzrocima. Uzrocima se ne bavimo već tri godine i ekološke katastrofe se najčešće dešavaju kada ne postoji sistem zaštite životne sredine. To je problem na koji „Zeleni“ ukazuju već tri godine. Kada postoji istorijsko nasleđe, a ovde je evidentno da postoji istorijsko nasleđe, koje je potencijalna ekološka bomba, takvih mesta u Srbiji ima nekoliko stotina, poput Kostajnika. Srbija se danas nalazi na pragu ekološke katastrofe na nacionalnom nivou. Međutim, niko o tome ne vodi računa i niko ne obraća pažnju. Desiće nam se neke nove „Stolice“ kod Krupnja da bismo skrenuli pažnju javnosti. Ono što zabrinjava je da mediji i javnost u Srbiji zavisi od Beograda i beogradske javnosti. Bilo je potrebno da zagađenje stigne u Drinu, pa u Savu i da zapreti vodoizvorištu „Makiš“ da bi se probudio Beograd i da bi mediji počeli o tome da izveštavaju. Kao što znate, Beograd nije Srbije. Srbija je i van Beograda. O Srbiji neko mora da brine, jer bez čiste i zdrave Srbije ne vredi nam Srbija. Zbog toga pitamo – kada će država uspostaviti sistem uklanjanja uzroka, a ne samo saniranja posledica? Sva ova pitanja nas upućuju na jedan jedini zaključak, a to je da ni jedno rešenje nije moguće bez uspostavljanja institucije ministarstva za zaštitu životne sredine i prirodne resurse. To je mehanizam koji nam nedostaje. To je briga države koja evidentno nedostaje u ove tri godine. Nadam se da ćemo u narednom periodu naći kapacitet, da ćemo naći dovoljno snage i da ćemo naći dovoljno mudrosti da uspostavimo jednu instituciju koja bi se bavila nezavisno i autentično zaštitom životne sredine, a nakon toga da počnemo da rešavamo probleme i da počnemo da rešavamo istorijsko negativno ekološko nasleđe koje je ova Vlada zatekla, ali to što smo zatekli, ne znači da ne treba da ga rešavamo. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Da li još neko želi obaveštenje? Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Imam jedno pitanje za Ministarstvo prosvete, ali može da se odnosi i na Ministarstvo sporta, kao i na Ministarstvo za rad. Dobio sam dopis od Visoke sportske i zdravstvene škole u kome se oni obraćaju, preko mene, Skupštini i kažu sledeće. „Obraćamo vam se u ime visokoškolskih ustanova iz oblasti sporta i studenata sa molbom da pomognete rešavanje problema dobijanja dozvole za rad, odnosno prava na rad sportskih stručnjaka koji su završili proces obrazovanja u visokoškolskim ustanovama koje školuju kadar za sport, u skladu sa Zakonom o visokom obrazovanju i Zakonom o sportu, kao i ostalim podzakonskim aktima i propisima sportskih međunarodnih asocijacija. Ovaj problem je prisutan duži niz godina, a odnosi se na fudbalske trenere koji su više ili visoko obrazovanje stekli u skladu sa zakonom u ustanovama čiji su studijski programi u oblasti sporta akreditovani i reakreditovani od strane organa Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i u skladu sa procedurom i standardimaBolonjske deklaracije. Tim diplomiranim studentima, koji su sada treneri i profesori, neki i sa višegodišnjim stažom bavljenja fudbalom i rada u fudbalskim klubovima, uskraćuje se pravo da po završetku školovanja dobiju dozvolu za rad u delatnosti koja ima status ustavne kategorije i za koju je država vrlo zainteresovana. Na taj način, već duže vremena se krše osnovna, Ustavom zagarantovana prava, ljudska prava, pravo na rad i ne poštuju se domicilni zakoni, Zakon o visokom obrazovanju, Zakon o sportu, podzakonski akti, Pravilnik o nomenklaturi zvanja Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, Pravilnik o nomenklaturi sportskih zanimanja i zvanja, kao i Deklaracija UEFA o priznavanju diploma stečenih na domicilnim obrazovnim ustanovama.“ Za vašu informaciju, ti svršeni studenti u toku studija su imali preko 800 časova iz užih stručnih fudbalskih predmeta, od toga preko 350 časova praktične nastave iz fudbala, a isto toliko časova iz drugih naučnih disciplina, značajnih za rad sa mladima – pedagogija, psihologija, medicina, fiziologija, u oblasti sporta, informatika, itd, što ukupno iznosi preko 1.800 časova nastave. Svršeni studenti ne mogu da dobiju dozvolu za rad od Fudbalskog saveza Srbije, čak ni najnižeg nivoa, to je UEFA „b“ licence, iako je UEFA izričito u svojoj konvenciji i uputstvu, član 2, ciljevi 3) napisala: „Priznavanje svih nacionalnih trenerskih diploma izdatih u skladu sa postavljenim minimumom kriterijuma UEFA-e u okviru asocijacije potpisnica“, taj minimum je 120 časova nastave iz ovih oblasti. Od njih se traži da plate 500 evra i da dođu na kurs za osposobljavanje, koji traje 120 časova, da polažu ispit za „b“ licencu, a zatim odmah ili kasnije još 1.00 evra da plate da polože ispit za dobijanje „a“ licence. Sport, pa prema tome i fudbal, su deo sistema koji ima svoj okvir, kao ustavna kategorija, što znači da je država zainteresovana za ono što se radi u fudbalu, a u ovom slučaju za kadrove koji rade sa sportistima, posebno sa mladima, jer se kroz trenerski rad vaspitavaju i razvijaju mladi ljudi. Koliki je značaj da sa decom i mladima do 14 godina moraju da rade isključivo sportski stručnjaci koji imaju odgovarajuće obrazovanje, više ili visoko, u oblasti sporta odnosno fizičke kulture, potvrđuje i član 25. Zakona o sportu, kao i član 2. Pravilnika o nomenklaturi sportskih zanimanja i zvanja. Molimo vas da u vezi sa ovim problemom, koji je u praksi mnogo složeniji nego što smo mi prikazali, predložite rešavanje najvažnijih pitanja u okviru ovog problema, a to su: da se omogući pravo na rad studentima koji su završili više, visoke škole i fakultete iz oblasti sporta, u skladu sa Ustavom i svim ranije navedenim zakonskim i podzakonskim aktima, konvencijom i uputstvima UEFA-e i dobijanja dozvola i prava na rad, u skladu sa njihovim stečenim stručnim kvalifikacijama, sportskim zvanjima i nivoima licenci UEFA. Treba podvući da se UEFA licence „b“ i „a“ uklapaju u naše propise koji su definisani našim podzakonskim aktom, Pravilnikom o nomenklaturi zvanja i zanimanja u sportu; da cena dobijanja dozvole za rad bude određena u skladu sa Zakonom o sportu, uz saglasnost Ministarstva za sport i omladinu i da bude usklađena na nivou drugih sportskih saveza u Srbiji; da se u skladu sa Zakonom o zaštiti konkurencije reguliše pitanje statusa ustanova koje će vršiti obrazovanje, osposobljavanje, obučavanje i izdavanje dozvola za rad, čime će se rešiti dugogodišnje monopolističko ponašanje čelnika Fudbalskog saveza Srbije i kršenje gore pomenutih zakona u Republici Srbiji. Hvala.
Vreme, poslaniče. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospođo predsednice, imam nekoliko pitanja za Vladu. Prvo pitanje za ministra Vulina. Grupa od 15-ak invalida rada u Kragujevcu već godinu dana ne prima nikakvu nadoknadu, iako su tražili od ministra više puta odgovor za tu situaciju. Imali su odluku da prime određenu nadoknadu dok ne ispune uslove za penziju i ta odluka je bila od pre više od godinu dana. Međutim, i pored toga, preko godinu dana ne primaju apsolutno nikakvu nadoknadu. To je grupa od 15-ak invalida rada i ministar Vulin je svakako upoznat s tim. Dakle, moje pitanje je – šta i kada će se uraditi u pravcu regulisanja njihovog statusa i omogućavanju da prime nadoknadu koja je i do sada bila samo minimalac? Drugo pitanje koje imam odnosi se na ministra unutrašnjih poslova i predsednika Vlade, gospodina Vučića. Pitanje je za dvoje naših kolega, gospodina Đukanovića i Blažića. Naime, oni su bili posmatrači u Donjecku na izborima koje nije priznala ni Srbija, ni EU, ni Ukrajina, a s obzirom na politiku naše Vlade i gospodina Vučića da podržava teritorijalni integritet Ukrajine, moje pitanje je – po kom osnovu, na koji način i da li je Vlada uopšte bila upoznata sa odlaskom naša dva poslanika kao posmatrača u Donjeck i koje će posledice gospodin Vučić omogućiti ovoj dvojici kolega da uživaju u narednom periodu i šta će da uradi konkretno povodom ove situacije? Sledeće pitanje je za ministra unutrašnjih poslova, gospodina Stefanovića – kada će se, u kom roku, pronaći ljudi odgovorni za bezbednosne propuste na utakmici Srbija – Albanija, da odgovori ko je omogućio Bogdanovu da uđe na teren i prisustvuje utakmici i kasnije uleti na teren i izazove incidente, kako je moguće da MUP Srbije nije mogao da izvrši proveru prisutnih na utakmici i onemogućavanje ljudi protiv kojih postoji krivični postupak i koji su i osuđeni za određena krivična dela? Pitanje za ministra Verbića. S obzirom na njegovu izjavu da je najbolje da srpski studenti doktorat završe u inostranstvu i s obzirom na kontroverzu koja se pojavila i za koju ja ne znam da li je tačna, da je sumnjivog kvaliteta i porekla doktorat ministra Verbića, moje pitanje je – kada namerava da počasti građane Srbije svojom ostavkom u najkraćem roku? Pitanje za ministra Selakovića – šta će i kada preduzeti povodom nalaza i mišljenja Agencije za borbu protiv korupcije u kojoj je on pronađen u situaciji sukoba interesa i faktički onemogućio ljudima sebi bliskim i koji su bili sa njim u Ministarstvu da budu izabrani na sudijske i tužilačke funkcije i da li će on, uz nemogućnost dogovora sa srpskim advokatima, pronaći moralne snage da podnese ostavku, za šta mu nikakva većina u Skupštini Srbije nije potrebna. Sledeće pitanje se odnosi na ministarku Kori Udovički i za lokalnu samoupravu, a odnosi se na Ministarstvo unutrašnjih poslova, opština Stara Pazova. Naime, u opštini Stara Pazova, Đorđe Radinović, koji ima nadimak Džokej je predsednik opštine, koji je višestruko krivično osuđivan, a od 2009. godine protiv njega se vodi krivični postupak za šverc nafte. Načelnik opštinske uprave Stara Pazova je Bojan Kovrlija, 2006. godine je izbačen iz policije, gde je radio kao inspektor, zloupotreba službenog položaja, šverc cigareta. Bogdan Miljević, šef odborničke grupe SNS u SO Stara Pazova, dobio je otkaz iz javnog preduzeća „Putevi Srbije“ zbog malverzacija prilikom naplate putarina 2008. godine. Miroslav Jovanović, direktor javnog preduzeća „Opštinska stambena agencija Stara Pazova“, preduzetnik, završio srednju poljoprivrednu školu, ratarski smer, u avgustovskom roku, prosek 2,26, trenutno student Visoke beogradske poslovne škole, itd, kum predsednika opštine. Dragiša Lajović, direktor JP „Urbanizam“, maturant gimnazije i Goran Vranješ, zamenik predsednika opštine Jedinstvena Srbija, grade zgradu u centru Pazove nelegalno bez i jednog papira. Broj zaposlenih u Opštini Stara Pazova, javnim preduzećima i ustanovama od jula 2012. godine do oktobra 2014. godine je povećan sa 250 do 300 ljudi i dalje se povećava. Količina novca za plate je povećana sa 378 na 509 miliona dinara i Opština Stara Pazova je kupila deset novih službenih vozila. Dakle moje pitanje za ministarku je – na koji način i da li ima bilo kakve mogućnosti da ovu praksu prekine? Poslednje pitanje za Grdelicu, pošto tamo građani već mesecima nemaju vodu za piće zbog izgradnje mini hidrocentrale - da li će ministarka lokalne samouprave i ministarka građevine, gospođa Zorana Mihajlović, nešto preduzeti da se reši problem Grdelice?
Hvala. Obaveštavam vas da su sprečeni sednici da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Momo Čolaković, Konstantin Arsenović, Siniša Maksimović, Vladeta Kostić, Milorad Mijatović. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 3. i 4. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom zajedničkog načelnog pretresa o predlozima zakona iz tačaka 3. i 4. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača dr Zlatibora Lončara, ministra zdravlja, pozvala da sednici prisustvuju i dr Vladimir Đukić, dr Ferenc Vicko i dr Verislav Vekić, državni sekretari u Ministarstvu zdravlja, Nataša Gudović i Zorica Marković, viši savetnici u Ministarstvu zdravlja, Mira Kontić i dr Nebojša Jokić, samostalni savetnici u Ministarstvu zdravlja i Marko Pavlović, PR u Ministarstvu zdravlja. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkom 3. i 4. a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju i Predlogu zakona o zdravstvenoj dokumentaciji, evidencijama u oblasti zdravstva. Da li predstavnik predlagača, dr Zlatibor Lončar, ministar zdravlja želi reč? Reč ima dr Zlatibor Lončar, ministar zdravlja. Izvolite.
Poštovana predsednice, predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, Zakonom o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji u oblasti zdravstva uređuje se zdravstvena dokumentacija, evidencija, vrste i sadržina zdravstvene dokumentacije i evidencije, način i postupak vođenja lica ovlašćena za vođenje zdravstvene dokumentacije i upisivanje podataka, rokovi za dostavljanje i obradu podataka, način raspolaganja podacima iz medicinske dokumentacije pacijenata koji se koriste za obradu podataka, obezbeđivanje kvaliteta zaštite čuvanja podataka, kao i druga pitanja od značaja za vođenje zdravstvene dokumentacije i evidencije. Kada govorimo o zdravstvenoj dokumentaciji mislimo na izvorni ili reproduktivni dokument koji čini medicinska dokumentacija o pacijentu i osnovna dokumentacija o zdravstvenoj ustanovi, privatnoj praksi i drugim pravnim licima. Zdravstvena dokumentacija može se voditi u pisanom ili elektronskom obliku. Zakonom se utvrđuje da li se zdravstvena dokumentacija i evidencija u oblasti zdravstva vode na jedinstven način u zdravstvenim ustanovama, drugim oblicima zdravstvene službe, ustanovama socijalne zaštite, ustanovama za izvršenje krivičnih sankcija, fakultetima zdravstvene struke koji obavljaju određene poslove zdravstvene delatnosti i drugim pravnim licima koja obavljaju zdravstvenu delatnost u skladu sa zakonom, a to bi se zajednički nazvalo zdravstvene ustanove, privatna praksa i druga pravna lica, koja je zakon predvideo. Navedena oblast bila je regulisana Zakonom o evidenciji u oblasti zdravstva 1998. godine za vreme bivše SRJ. Imajući u vidu činjenice da je u prethodnom periodu došlo do intenzivnog razvoja zdravstvenih i informaciono komunikacionih tehnologija, pojavila se potreba da se na jedinstven način uredi oblast zdravstvene dokumentacije, evidencije kako bi se na adekvatniji, racionalniji, način pratilo zdravstveno stanje i zdravstvene potrebe stanovništva. U tom smislu razlozi za donošenje novog zakona uslovljeni su potrebom uvođenja unapređenja sistema upisivanja, obrade, načina raspolaganja podacima, obezbeđivanje kvaliteta zaštite čuvanja podataka, kao i uspostavljanje osnova za integrisano funkcionisanje zdravstvenog informacionog sistema. Stvaranjem preduslova da se zdravstvena dokumentacija, evidencija vodi na jedinstven način u zdravstvenim ustanovama, privatnoj praksi, i drugim pravnim licima koja obavljaju zdravstvenu delatnost u skladu sa zakonom. Uvođenjem informaciono komunikacionih tehnologija u praksu sprovođenja zdravstvene zaštite, racionalizuje se pristup zdravstvenoj zaštiti na taj način što sveobuhvatnosti informacija, koje će biti na raspolaganju zdravstvenim radnicima, utiče pozitivno na pacijente i njihov tok lečenja, unapređuje proces lečenja i omogućava se zdravstvenim radnicima i saradnicima veća posvećenost pacijentu, a to uslovljava i veći stepen zadovoljstva pacijenta pruženom uslugom. Pored unapređenja kvaliteta rada zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika, na ovaj način se ostvaruje i znatna ušteda finansijskih sredstava koja se u ovom momentu opredeljuju za vođenje zdravstvene dokumentacije, potrošni materijal, a samim tim omogućuje se preraspodela finansijskih sredstava u sistemu zdravstvene zaštite. Uređenjem zdravstvene dokumentacije, evidencije kao jednom od prioriteta predviđenih planom razvoja zdravstvene zaštite Republike Srbije, potrebom usklađivanja ovog zakona sa ranije usvojenim zakonima, kojima je regulisana oblast zaštite podataka o ličnosti, pravima pacijenata, kao i propisima koje je uređena oblast elektronskog dokumenta. Nastojanjem Republike Srbijeda usaglasi pravni sistem u oblasti zdravstva sa utvrđenim evropskim i međunarodnim standardima Evropska povelja o pravima deteta, Konvencija UN o pravima deteta, kao i sa usvojenim planskim dokumentima Vlade, Strategijom razvoja informatičkog društva u Republici Srbiji. Prelaznim i završnim odredbama ovog zakona predviđeno je da zakon počinje sa primenom 1. januara 2016. godine, a da će Ministarstvo u roku od 12 meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona, doneti sva podzakonska akta. Zdravstvene ustanove, privatna praksa i druga pravna lica, uskladiće svoja pravne akte, organizaciju i rad sa odredbama ovog zakona u roku od 18 meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona, a najkasnije do 1. januara 2020. godine. Izmene Zakona o zdravstvenom osiguranju. Razlozi za donošenje ovog zakona sadržani su u potrebi racionalizacije i postizanja efikasnosti u radu upravnog i nadzornog odbora Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Sagledavanjem realnih okolnosti i na osnovu rezultata i efikasnosti rada upravnog i nadzornog odbora, kao i radi uštede sredstava Republičkog fonda došlo se do zaključka da je potrebno izvršiti racionalizaciju broja članova ovih tela. Upravni odbor Republičkog fonda ima 21 člana, dok nadzorni odbor ima sedam članova, koji se sada smanjuju na sedam članova upravnog i pet članova nadzornog odbora. Predloženim rešenjem zadržava se učešće najbrojnijih kategorija civilnog sektora, odnosno kategoriju osiguranika koji su najbrojniji i to zaposlenih, penzionera i zemljoradnika, a na način kako su zastupljeni u svim drugim organizacijama socijalnog osiguranja, kao u Fondu za PIO, Nacionalnoj službi za zapošljavanje i drugima. Ciljevi koji se postižu – zastupljenost predstavnika Vlade, odnosno Ministarstva zdravlja kao mehanizma potrebnog za sprovođenje zdravstvene politike, kontrola namenskog opredeljivanja i raspolaganje sredstvima budžeta RS opredeljenim za obavezno zdravstveno osiguranje, imajući u vidu da se istim raspolaže kroz utvrđeno pravo osiguranika, odnosno donošenja akta od strane organa upravljanja. Omogućava se brže i efikasnije donošenje propisa koji se nalaze u nadležnosti Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, što će imati posledicu na ostvarivanje prava na obavezno zdravstveno osiguranje, kraće vreme za donošenje podzakonskih akata kojima se uređuju brojna pitanja koja se tiču sadržaja i obima prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja i postupka u ostvarivanju tih prava osiguranika. Utiče se na operativniji rad organa upravljanja u smislu zakazivanja, održavanjasednica kao i donošenja odluka. Unapređenje rada, značajne odluke za funkcionisanje sistema obaveznog zdravstvenog osiguranja u celini čiji kvalitet i efikasan rad obezbeđuju uslove da se svim osiguranim licima pod jednakim uslovima omogući ostvarivanje prava na zdravstvenu zaštitu i drugih prava iz zdravstvenog osiguranja. Zahvaljujem na pažnji.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Reč ima Elvira Kovač.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, predsedništvo, gospodine ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, činjenica je da je izdvajanje iz bruto nacionalnog dohotka za zdravstvo u RS jedno od najnižih u Evropi. No, uprkos nasleđenim problemima iz prošlosti na polju ostvarivanja zdravstvene zaštite moram da naglasim da je za vreme prethodnog Ministarstva zdravlja i za sada vrlo kratkog mandata novog Ministarstva zdravlja urađeno dosta i da se mogu uočiti napreci. Pošto znamo da bilo kakve reforme, pa i reforme na polju zdravstva, zdravstvene zaštite, zdravstvenog osiguranja, da je za njih potrebno vreme, da je to jedan dugotrajan proces. Nažalost, svesni smo i toga da građani i dan danas imaju dosta problema što se tiče ostvarivanja zdravstvene zaštite. Suočavaju se sa raznim problemima u zdravstvu. Za nas, SVM je izuzetno značajno podizanje nivoa usluga u domovima zdravlja, javnim bolnicama i za nas je značajno da to jeste jedan od prioriteta Vlade RS. Još uvek u određenim službama postoji nedostatak kadrova. Znamo da je to problem stopiranja zapošljavanja u javnim službama. U nekim službama može doći do toga da je izuzetno teško organizovati kontinuiran rad i zbog toga dolazi do čekanja usluga, a čekanje usluga izaziva veliko nezadovoljstvo upravo među onima kojima su te usluge najpotrebnije, pacijentima. Stoga smatramo da bi u bliskoj budućnosti trebalo posvetiti još veću pažnju organizovanju rada, načinu funkcionisanja zakazivanja i pružanja određenih specijalističkih dijagnostičkih pregleda. Bilo bi dobro kada bi bilo omogućeno da osnovne dijagnostike budu dostupne u svim javnim bolnicama. Ono na šta takođe treba obratiti pažnju je da nije retkost nažalost da komunikacija među različitim ustanovama akterima bude vrlo slaba, da ne kažem loša ili ti na niskom nivou. Da se vratim na konkretan dnevni red i dva predložena zakona. Opšte je poznato da je u prethodnom periodu došlo do razvoja kako informacionih tehnologija, komunikacionih tehnologija tako i zdravstvenih. Razlog za donošenje novog Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji, evidencijama u oblasti zdravstva je, kao što smo to čuli i kao što je to logično u današnje vreme, da se na jedinstven način uredi ova oblast, a sve kako bi se na adekvatniji način pratilo zdravstveno stanje i zdravstvene potrebe stanovništva Republike Srbije. Radi se, bez obzira što neki misle da je to tehnički zakon, radi se izuzetno važnim fundamentalnom zakonu koji bi trebao da dovede u red oblast koja, nažalost, u proteklim godinama nije uređena. Ovaj predlog zakona daje stručne normativne okvire za bolji i integrisaniji informacioni sistem u, nadamo se, bliskoj budućnosti, da ne moramo da čekamo do 2020. godine, to je neki krajnji rok kada bi trebale određene stvari da se urade. Cilj je, kao što smo čuli od uvaženog ministra u uvodnom izlaganju, unapređenje planiranja i efikasnog upravljanja sistemom zdravstvene zaštite, kao i prikupljanje i obrade podataka u vezi sa zdravstvenim stanjem stanovništva i funkcionisanjem zdravstvene službe, a sve, naravno, radi racionalizacije, odnosno racionalnijeg korišćenja svih raspoloživih resursa u sistemu zdravstvene zaštite. Opšte je poznato da je vođenje zdravstvene dokumentacije i evidencija sastavni deo stručno medicinskog rada zdravstvenih ustanova i zdravstvenih radnika, ali ono što ne smemo da zaboravimo je da su podaci o pacijentima, odnosno podaci iz medicinske dokumentacije naročito osetljivi podaci o ličnosti. Upravo zbog toga zdravstvene ustanove, kako državne, tako i privatna praksa, imaju obavezu, dužni su da prikupljanje i obradu podataka o ličnosti pacijenta vrše na takav način da obezbede ostvarivanje prava, kako na privatnost, tako i na poverljivost podataka o ličnosti. Nadalje, državne ustanove, a isto tako i privatna praksa su dužni da čuvaju zdravstvenu dokumentaciju i evidencije, bilo u pismenom, elektronskom ili drugom obliku, vodeći računa da se očuva njihova upotrebna vrednost. Ono što je značajno je da ovaj zakon konkretno određuje da po predstavku obavljanja zdravstvene delatnosti, odnosno brisanja iz registra dužni su da predaju zdravstvenu dokumentaciju i evidenciju na čuvanje arhivu. Utvrđena je i obaveza čuvanje medicinske dokumentacije i evidencije pacijenata od neovlašćenog pristupa, bilo kakvog uvida i raznoraznih zloupotreba. Sveobuhvatnost informacija o pacijentima i o toku lečenja koje će ubuduće biti na raspolaganju zdravstvenim radnicima je izuzetno značajno, pošto bi to zaista trebalo da unapredi sam proces lečenja pacijenata i da omogući bolji kontakt između lekara, medicinskih radnika i pacijenata, odnosno trebalo bi da se poveća raspoloživo vreme za sam rad sa pacijentima, što oni očekuju i što bi trebalo da izazove veće zadovoljstvo pacijenata pruženom zdravstvenom uslugom. Integrisani zdravstveni sistem Republike Srbije, koji se spominje u ovom zakonu, izuzetno je značajan. On bi trebao da se razvije i organizuje radi planiranja efikasnog upravljanja sistemom zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja, kao i radi prikupljanja podataka koji su izuzetno značajni, a kojih nemamo dovoljno, jer nemamo realnu sliku zdravstvenog stanja i obrada istih tih podataka upravo u vezi sa zdravstvenim stanjem našeg stanovništva. Svesni smo toga da u današnje vreme bez informacionih tehnologija ne može skoro ništa da funkcioniše. Zbog toga je značajno da taj informacioni sistem bude adekvatan i on bi trebao da obezbedi blagovremene tačne informacije od izuzetnog značaja za donošenje odluka i efikasno obavljanje aktivnosti. Razvijen integrisani zdravstveni informacioni sistem osnov je za ono što očekujemo, što se zove elektronski medicinski dosije. Elektronski medicinski dosije predstavlja izvor podataka iz osnovne medicinske dokumentacije, koji bi trebao da se vodi isključivo u elektronskoj formi, o pacijentu i koji objedinjuje sve zdravstvene podatke od značaja za dugoročno zdravstveno stanje, kako bi lečenje pacijenata bilo uspešnije. Predlog zakona o kojem danas raspravljamo, koje je pred nama, nadalje predviđa i knjigu evidencija koja se koristi prilikom utvrđivanja određene bolesti ili stanja, detaljnije to definišem, kao i pružanja određenih zdravstvenih usluga. Ono što ovde moram posebno pohvaliti, prvi put u naše zakonodavstvo je ušlo da se predlaže vođenje knjiga evidencija i o sumnji o zlostavljanju dece, o zlostavljanju žena, o zlostavljanju starijih. Znamo da je prethodni zakon star, ali značajno je da su ove kategorije spomenute i da se vodilo računa o njima u ovom predlogu. Propisana je obaveza zdravstvenih ustanova, privatne prakse i drugih pravnih lica da na osnovu zdravstvene dokumentacije i evidencija koje vode sačinjavaju kako individualne, tako i zbirne izveštaje koje predaju nadležnom zavodu, odnosno Institutu za javno zdravlje, a isto tako i RFZO. Propisana je obaveza vođenja registra lica obolelih od bolesti ili raznih stanja od većeg javno-zdravstvenog značaja. Zanimljivo je da je u ovom delu propisana obaveza i vođenja registra, između ostalog, i za ona lica koja su u programu biomedicinske potpomognute oplodnje, što je od velikog značaja kada znamo da nažalost broj stanovnika Srbije, pa tako i Vojvodine, cele zemlje konstantno opada, da imamo problem sa natalitetom, a na osnovu statističkih podataka smo svesni da skoro svaki sedmi ili osmi par u Srbiji ima problema sa sterilitetom. Zavod za javno zdravlje treba da objedini podatke iz spomenutih individualnih i zbirnih izveštaja koje dostavljaju nadležni zavodi, odnosno instituti za javno zdravlje i da formira odgovarajuće baze podataka. Pored toga što je dužan da ove objedinjene izveštaje dostavi Ministarstvu zdravlja, dužan je i da ih da na uvid javnosti. Javnost treba da bude informisana o tome. U nekoliko narednih minuta ću se bazirati na drugi predlog zakona, to su zapravo izmene Zakona o zdravstvenom osiguranju koje se, kao što smo čuli, odnose na smanjenje broja članova kako u pravnom, tako i u nadzornom odboru RFZO. Juče smo na Odboru za zdravlje čuli od uvaženog direktora da je mandat Upravnog odbora istekao i da je zbog toga značajno da što pre donesemo ove izmene, da bi se oni birali na osnovu novog zakona, odnosno manje njih. Smanjuje se broj članova Upravnog odbora i ovo je na sličan način završeno, odnosno promenjeno i u slučaju Republičkog fonda PIO. Dobro je što će na ovaj način doći do racionalizacije sredstava, zapravo ostvariće se ušteda na finansijskom planu Fonda. Predložene izmene zapravo treba da doprinesu tome da se unapredi rad samog RFZO, koji je izuzetno značajan faktor u donošenju odluka za funkcionisanje sistema obaveznog zdravstvenog osiguranja i efikasan rad RFZO bi trebalo da doprinese tome da svim osiguranim licima pod jednakim uslovima se omogući ostvarivanje prava na zdravstvenu zaštitu i drugih prava i zdravstvenog osiguranja. U svakom slučaju, smatramo da je podizanje dostupnosti kvaliteta zdravstvene zaštite aktivno učešće samih građana u brizi zdravstvenom zdravlju, pre svega u smislu njihove potpune informisanosti o tome, određene slobode izbora, stepen odlučivanja uticaja na sopstveni tretman od izuzetne važnosti i značaja. Prevencija koja predstavlja prvi korak za uspešno lečenje pojedinih bolesti je takođe neophodna. S toga je vrlo značajno da zdravstvene ustanove ne gube iz vida da imaju obavezu i sprovođenja preventivnih mera, podizanja svesti ljudi, javnosti, obezbeđivanja zdravstvenih usluga u odgovarajućim vremenskim intervalima. Pacijenti imaju pravo na odgovarajuće zdravstvene usluge radi očuvanja i unapređenja sopstvenog zdravlja, sprečavanja, suzbijanja i ranog otkivanja bolesti. Da zaključim, poslanička grupa SVM svakako podržava dugoročno strateško planiranje, sistemsko rešavanje stvari i ovaj predlog zakona je jedna od takvih, s toga podržavamo vaše napore, gospodine ministre, i napore Ministarstva zdravlja u donošenju ova dva predložena zakona. Stanovišta smo da u budućnosti možda još efikasnije i energičnije treba da donesete i ostale neophodne zakone, ali da radimo na tome da se oni i sprovode u praksi i da se radi i na kažnjavanju nesprovođenja zakona u praksi. Zaista vam se zahvaljujem na pažnji. Nadam se da ćete u budućnosti, kako vi, tako zajedno, uspeti da rešimo još mnoge probleme u zdravstvu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospođo Kovač. Reč ima narodna poslanica dr Ljiljana Kosorić. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, uvaženi gosti, kolege i koleginice, danas je pred nama donošenje Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji i to je jedan od prioriteta, imajući u vidu neuređenost ove problematike. Inače, ocena naše poslaničke grupe je da se radi o jednom dobro zakonu, koji je suštinski, koji je primenljiv i održiv. Ovakav zakon nam je već odavno trebao, s obzirom da je u prethodnom periodu došlo do intenzivnog razvoja zdravstvenih i informativno-komunikacionih tehnologija, kao i potreba da se na jedan jedinstven način uredi ova oblast u zdravstvu, a do sada se postupalo po zakonima koji su čak stari i 30 godina. Zakon o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji, donet čak 1981, pa 1998. godine, sa nekim neznatnim izmenama. Naime, šta se dešavalo do sada u praksi? Mnoge zdravstvene ustanove su bile u velikom problemu. Doduše, zdravstvene ustanove koje su prošle ili bile u procesu akreditacije morale su i same da se snađu i same da urede ovu problematiku, shodno potraživanjima i novinama koje su se u međuvremenu javile. Međutim, do čega je to dovodilo? Dovodilo je do jedne neujednačenosti vođenja zdravstvene dokumentacije u našem zdravstvenom sistemu. Ovim zakonom uređuje se zdravstvena dokumentacija i evidencija i, što je vrlo važno, smatramo da je potrebno pomenuti onih pet načela po kojima se ona uređuje. Pre svega, to je načelo obaveznosti, jer je i zakonska obaveza svake zdravstvene ustanove, pa i zdravstvenih radnika i saradnika, da vode na dosledan način medicinsku dokumentaciju. Zatim, načelo srazmernosti i svrsishodnosti, čime se obezbeđuje da se podaci u zdravstvenoj dokumentaciji i evidencija adekvatno koristi u tačno propisane svrhe i u odgovarajućem obimu. Načelo kvaliteta podataka - racionalno korišćenje raspoloživih resursa, kao i načelo zaštite podataka o ličnosti i usklađivanje ovog zakona sa ranije donetim zakonima koji se odnose na zaštitu podataka o ličnosti, pravima pacijenata, kao i propisima kojima je uređena oblast elektronske dokumentacije, kao i dokumenata i elektronskog potpisa. Predlogom ovih zakona tačno su definisane one tri glavne sfere u oblasti zdravstva - medicinska dokumentacija i evidencija o pruženim zdravstvenim uslugama i zdravstvenom stanju pacijenata i stanovništva. Zatim, koristi se i za praćenje faktora rizika iz životne sredine. Upravo ovi problemi u životnoj sredini su nam u ranijem periodu zbog neadekvatnog vođenja zadavali velike probleme, pa čak su se dešavali i neki propusti. Zatim, treća velika sfera jeste i medicinska dokumentacija o kadrovima, opremi, prostoru, lekovima, medicinskim sredstvima i informaciono-komunikacionim tehnologijama. Predlogom ovog zakona, pored vrste i sadržine, tačno se definiše i način i postupak vođenja ove medicinske dokumentacije, kao i lica koja su ovlašćena, rokovi za dostavljanje i obradu podataka, način raspolaganja podataka, zaštita i čuvanje podataka, i na kraju kaznene odredbe za zdravstvene ustanove koje ne budu poštovale. Šta dobijamo donošenjem ovog zakona? Pored unapređenja sistema upisivanja, obrade, načina raspolaganja podacima, obezbeđenja kvaliteta zaštite i čuvanja podataka, uspostavljanja osnova za integrisano funkcionisanje zdravstvenog informativnog sistema, šta nam upravo znači ovo integrisano funkcionisanje zdravstvenog sistema? Pre svega, stvaraju se i preduslovi da se zdravstvena dokumentacija i evidencija vodi na jedinstven način i u zdravstvenim ustanovama i u privatnoj praksi, u zdravstvenim ustanovama počev od primarnog do tercijarnog nivoa. Ovo još i znači - kada sistem bude u potpunosti zaživeo, da jednog dana možemo imati taj uznapredovani sistem praćenja stanja pacijenata, kako u državnim ustanovama kod svog izabranog lekara, tako i ako se isti pacijent javio i u privatnu zdravstvenu zaštitu, kao i praćenje podataka o pacijentu, počev od primarnog, preko sekundarnog, pa do tercijarnog nivoa. Ovim sistemom se planira da se unapredi planiranje i efikasno upravljanje sistemom zdravstvene zaštite, pa nam se u tom slučaju ne bi dešavalo, kao što smo imali u prethodnom periodu, da nemamo starosnu strukturu kadra, da ćemo jednog trenutka ostati bez vitalnih specijalista, da imamo medicinsku opremu u nekim zdravstvenim ustanovama, a u drugim da ta oprema nije iskorišćena. Znači, ovim sistemom praćenja imaćemo jedan potpuniji uvid u sve ono što je zdravstvenom sistemu potrebno. Prikupljanje i obrada podataka u vezi sa zdravstvenim stanjem stanovništva i funkcionisanje zdravstvene službe je isto tako od bitnog značaja kao i unapređenje sistema izveštavanja, usklađivanje sa usvojenim planskim dokumentima Vlade i usaglašavanje pravnog sistema u oblasti zdravstva sa utvrđenim evropskim i međunarodnim standardima u ovoj oblasti, kao i dokumentima, kao i unapređenje sistema izveštavanja međunarodnih zdravstvenih organizacija, jer su se u prethodnom periodu upravo zbog neredovnog izveštavanja i neadekvatne evidencije dešavali propusti koji su davali lošu sliku o našem zdravstvenom sistemu, mislim čak i lošiju nego što on zapravo jeste. Što se tiče Predloga zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju, u potpunosti se slažemo da je potrebno i upravni i nadzorni odbor da budu efikasniji za rad i da postoji bolja kontrola sredstava, što upravo i obezbeđuje smanjenje upravnog odbora sa 21 na sedam članova, a nadzornog odbora sa sedam na pet. Ono što posebno našu poslaničku grupu raduje, jeste što je ovde i u upravnom i u nadzornom odboru po jedan član, jedan predstavnik penzionera i zemljoradnika. Mislim da je ti i te kako važno iz razloga što će oni moći direktno da utiču na izmene Zakona o zdravstvenom osiguranju, i to sa pravog mesta, jer su upravo i poljoprivrednici i penzioneri jedna od najranjivijih kategorija u našem društvu. U Danu za glasanje Srpski pokret obnove i Demohrišćanska stranka Srbije podržaće izmene zakona i donošenje ova dva zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo Kosorić. Reč ima prof. dr Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Poštovani ministre, uvaženi saradnici gospodina ministra, cenjeni potpredsedniče, koleginice i kolege narodni poslanici, kad imamo u parlamentu priču, debatu o zakonima iz oblasti zdravlja građani vrlo pomno prate šta i na koji način donosimo odluke i šta tom prilikom govorimo kao argumentaciju. Moram reći da je jučerašnja sednica Odbora za zdravlje i porodicu zapravo oslikala na pravi način ozbiljan značaj pristupa donošenju ovako značajnih zakona koje danas imamo na dnevnom redu. Po prvi put od kada sam u ovom sazivu u Odboru za zdravlje mi smo jednoglasno ocenili da je predložena zakonska materija izuzetno potrebna Srbiji da uredi zdravstveni sistem, da primenom savremenih tehnologija olakšamo pre svega korišćenje zdravstvenih usluga našim pacijentima i da, naravno, pojednostavimo, a uozbiljimo rad svih onih koji rade u zdravstvenom sistemu, u kome radi preko 120.000 naših sugrađana. Pitanje na koga se odnosi Zakon o zdravstvenoj o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva je zapravo pitanje koje pojašnjava koji su to subjekti u ovoj zemlji koji se bave zdravstvenom delatnošću. To su pre svega sve zdravstvene ustanove iz mreže zdravstvenih ustanova, to je privatna praksa i to su i sve one institucije i subjekti koji se bave zdravstvenom delatnošću,a zapravo ne pripadaju zdravstvenom sistemu. Dakle, to su ta druga pravna lica koja se bave zdravstvenom delatnošću u institucijama socijalnog tipa, u pritvorskim jedinicama, svuda gde postoje ambulante, svuda gde se obavlja bilo koja zdravstvena preventivna dijagnostička, terapijska ili rehabilitaciona procedura. U tom smislu, zakon je iznedren kao posledica ne samo neadekvatnog, zbog proteklog vremena rešavanja na zakonodavnom planu ovog pitanja, preko tri decenije, dakle, stari zakon je bio nešto što je na jedna način u jednom momentu adekvatno regulisao ova pitanja. Ovo je zakon gde je zub vremena prosto iziskivao da ga moramo doneti, ali s druge strane, činjenica je da razvoj novih medicinskih sadržaja, u pogledu onoga što se događa našim građanima, svima nama, razvoj novih oboljenja sa jedne strane, ali i novih tehnologija i informacionih postupaka je iziskivao jedan novi jedinstven sistem koji će na vrlo kvalitetan način povezati vrlo značajne institucije koje se na republičkom nivou bave zdravstvenom delatnošću. Ono što jeste možda jedna od najbitnijih komponenti, to je da su sva načela, osnovna načela koja su sadržana u ovom zakonu i obaveznosti, i srazmernosti i svrsishodnosti i uređivanja, prikupljanja i obrade podataka, kvaliteta podataka kao i racionalno korišćenje raspoloživih resursa, ključ da se na ekonomičniji, jednostavniji način, a uz pomoć evidentiranja svega onoga što mi zovemo bazom podataka za svakog ko na bilo koji način ima kontakt sa zdravstvom, pojednostavi na državnom nivou, na lokalnim nivoima, pružanje zdravstvene zaštite i zdravstvene usluge. Zdravstvena dokumentacija i evidencija se vodi upisivanjem podataka na osnovu ovog zakona u zdravstvenu dokumentaciju i pomoćna sredstva za vođenje evidencije, a iz osnovne zdravstvene dokumentacije i evidencije pomoćnih sredstava za vođenje evidencije izrađuju se individualni i zbirni izveštaji. Šta to praktično znači? To znači da svaka ustanova, svaka jedinica u privatnoj praksi, svako ko se bavi zdravstvenom delatnošću na osnovu evidencija i dokumentacije medicinske, mora da sačini i pojedinačne i zbirne izveštaje i da dostavi do sada na žalost, uspavanim institucijama za javno zdravlje koje se već dosta dugo ne bave onim poslovima za koja su osnovana od države, i da one na osnovu dobijenih izveštaja sačine programe za sve one segmente koji čine zdravstveni sistem. I za prostor, i za opremu, i za kadrove, i za sanitetski materijal, i za lekove i za informacione tehnologije koje treba da se primene da to predlože Ministarstvu, da Ministarstvo, naravno i ministar svoje predloge u vezi sa svim tim predlozima na Vladi razmatraju i da država zapravo stane na osnovu dobre evidencije i baze podataka iza određenih programa koji će unaprediti zdravstvenu zaštitu. Gde je ovde onda RFZO? Vrlo bitna karika. On treba da finansira zdravstvenu politiku koju donosi Vlada, i zbog toga izmene Zakona o zdravstvenom osiguranju i donošenje ovog zakona su danas zapravo vrlo komplementarni. Za Upravni odbor Fonda je više nego važno da tu sede predstavnici onih koji izdvajaju sredstva za Fond. A mi, zapravo, u tom smanjenom operativnom broju od sedmoro, do sad ih je bilo 21 član Upravnog odbora, zaista neprimeren broj, složićemo se, među njih sedmoro, pored četvoro predstavnika države koje će predlagati ministar, imaćemo predstavnika poljoprivrednog osiguranika, predstavnika onih koji su uposleni i žive od svog rada, u radnom su odnosu, predstavnike penzionera. Tako kvalitetan sastav Upravnog odbora zapravo odražava strukturu onih koji treba da se pitaju kako će se novac distribuirati da bi se realizovala zdravstvena politika koju donosi ministar i Vlada RS. Radi se o zakonu koji će naizgled rešiti formu i sadržinu dokumenta i evidencije. Ali o zakonu koji će i te kako dati mogućnost 23 institucija javnog zdravlja, a to su instituti za zaštitu zdravlja Beograd, Kragujevac, Niš, Novi Sad i još 19 zavoda koji su distribuirani uglavnom po okruzima, daće mogućnost da oni u skladu i sa realnom situacijom u zdravstvu i sa naravno, proklamovanim stavovima i dokumentovanim stavovima preveniranja valjanog, ranog dijagnostifikovanja, lečenja, rehabilitovanja itd, a u skladu sa finansijskim potencijalom predlože program ministru koji će odlučivati na nivou Vlade o zdravstvenoj politici. Oblasti zdravstvene zaštite ustanovljavaju se ka sledećim grupama zdravstvenom dokumentacijom i evidencijama. Pre svega, usmereni su na zdravstvene usluge, na zdravstveno stanje pacijenata ali i na stanje stanovništva. Pitanje javnog zdravlja i stanja stanovništva kao i kompletna dokumentacija i evidencija vezana, a ima masovniji karakter za zdravstvenu zaštitu u Srbiji je izuzetno značajna. Druga velika oblast to je zdravstvena dokumentacija i evidencija kojima se prate faktori rizika životne sredine. Znate, faktori rizika životne sredine koji proističu iz eventualne neispravnosti vode, nažalost, budu za nas jedino predmet ozbiljnih razmišljanja kada se dogodi neka havarija ili nešto zbog čega vidimo koliko su nam institucije za javno zdravlje i svi oni koji se bave ovim pitanjima, pitanjima zemljišta, vode, vazduha, radiacionih zračenja, pitanjima koja zapravo deluju kao rizični faktori iz životne sredine, koliko su neposredno vezani za zdravstvo i koliko su značajni. Zdravstvena dokumentacija i evidencija koja se odnose na kadrove, opremu, prostor, lekove, informativno komunikacione tehnologije su posebna tema i dokumentacija tog dela o kojoj je koleginica Elvira detaljno pričala, a svodi se i na dosije između ostalog, su vrlo korisni. Šta je dalje bitno u ovom zakonu? Šta je bitno za građane? Građane interesuje koliko traje, koliko se čuva jedan dokument i ko ga može čuvati, medicinski dokument, kako u pisanoj formi tako i u elektronskoj formi. Tako se na primer prema tekstu ovog zakona zdravstveni karton i istorija bolesti čuva deset godina nakon smrti pacijenta ili 90 godina nakon otvaranja. Matična knjiga se čuva trajno kao i stomatološki karton koji često ima forenzički značaj i to je razlog što se tako dugo čuva. Trajno se čuvaju registri kao i podaci koji se vode u elektronskom obliku i koji na taj način zaista mogu služiti i kao baze za naučno-istraživačke radove kako potrebne klinici. Ta povezanost naučno-istraživačkog i kliničkog rada je sa ovog aspekta takođe bitna. Zdravstvene ustanove, privatna praksa i druga pravna lica dužna su da prikupe i obrade podatke, a takođe da obrada i formiranje odgovarajućih baza podataka u institucijama za javno zdravlje registruje određenim dokumentima, odnosno registrima masovnih i svih onih bolesti koji imaju javni karakter. Pravo na privatnost, kao i pravo na poverljivosti podataka o ličnosti pacijenta u ovom zakonu je na jedan vrlo suptilan način usklađeno sa zakonom kojim se uređuju prava pacijenata i zakonom kojim se uređuje zaštita podataka o ličnosti. Spoj ova tri zakona zapravo govori o tome da zdravlje jeste u drugim politikama i da stav Svetske zdravstvene organizacije o tome da bez zdravlja u drugim politikama, pa i na zakonodavnom planu nije daleko od Srbije i to je zaista jedan od pozitivnih elemenata u analizi ove zakonodavne aktivnosti. Što se tiče medicinske dokumentacije koja može biti uvek predmet zloupotrebe, juče je na Odboru bilo pitanja šta se događa sa zdravstvenom ustanovom, sa privatnom praksom, sa nekim drugim oblikom rada u zdravstvenim ustanovama kada ona prestaje postoji, šta se onda događa sa medicinskom dokumentacijom? U ovom zakonu je to jasno precizirano i kaže se da se ta dokumentacija čuva u javnom arhivu, u skladu sa zakonom kojim se uređuje arhivska građa. Dužnosti čuvanja podataka nadležni zdravstveni radnici i saradnici mogu biti oslobođeni samo na osnovu pisanog pristanka pacijenta, ili njegovog pravnog savetnika, odnosno isključivo nakon rešenja i odluke suda. Što se tiče metodoloških principa koji se koriste u vezi sa definisanjem, nomenklaturom, klasifikacijom, šifarnicima, ministar, po ovom zakonu, odlučuje o tome, a predlog mu daju institucije za javno zdravlje. Zdravstvena ustanova, privatna praksa i drugo pravno lice dužno je da uspostavi informacioni sistem koji predstavlja sveobuhvatni skup tehnoloških infrastruktura. Dakle, i mrežnih i softverskih i hardverskih komponenti, zatim organizacije ljudi, ljudskih resursa. Svi podaci moraju biti kvalitetno obrađeni po ovom zakonu, čuvani, preneti i prikazani, odnosno korišćeni kao informacije za popravljanje zdravstvenog statusa nacije i pojedinaca. Integrisani zdravstveni informacioni sistem služi planiranju, prema tome i upravljanju i zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja. Stoga, ide u one pore života zdravstva i mreže zdravstvenih ustanova i privatne prakse i drugih pravnih lica koja se najneposrednije tiču zdravlja svakog čoveka ponaosob. Dobro je što je predviđen dosta realan rok za primenu ovog zakona. Predviđeno je da ministar unutar 12 meseci donese podzakonska akta, a da ustanove, privatna praksa i drugi subjekti koji se bave zdravstvenom delatnošću harmonizuju sopstvena akta i počnu da primenjuju ovaj zakon za 18 meseci. To je jedan dosta realan rok i uz zadovoljstvo da ćemo, uz zakon o pravima pacijenata, zakon o zaštiti osoba sa mentalnim smetnjama i ovim zakonom, biti analizirani i u regionu i u Evropi kao zemlja koja se bavi modernim zakonodavstvom i potrebnim zakonodavstvom za 21. vek i za budućnost. Izražavam veliko zadovoljstvo što će poslanička grupa SPS sa velikim zadovoljstvom, takođe, glasati u danu za glasanje i za zakon koji tretira pitanje evidencija i medicinske dokumentacije i za izmene Zakona o zdravstvenom osiguranju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Branko Đurović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite, gospodine Đuroviću.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Ministarstva zdravlja, dame i gospodo poštovani narodni poslanici, razlozi za donošenje Predloga zakona o izmeni Zakona o zdravstvenom osiguranju, gde se menjaju dva člana, član 222. i član 225. leži u krucijalnoj činjenici da potrebno povećati racionalnost i efikasnost rada Upravnog odbora i Nadzornog odbora RFZO. Kao što je moja uvažena prethodnica objasnila, dosadašnji zakon je govorio o tome da Upravni odbor republičkog fonda ima 21 člana i sedam članova nadzornog odbora. Što se tiče brojčanog sastava ovog upravnog odbora, to je do sada bila jedna glomazna formacija koja se i teško u tom fizičkom smislu sastajala i što se tiče donošenja nekih odluka, relevantnih, postojali su određeni problemi. Ovaj novi zakon predviđa da upravni odbor republičkog fonda ima sada sedam članova, a nadzorni odbor ima pet članova. Od sedam članova, četiri člana se određuju na predlog aktuelnog ministra zdravlja, na predlog Vlade, a ostali članovi se praktično predlažu, tako da na adekvatan način prezentuju civilne strukture, odnosno odgovarajuće populacione strukture osiguranika, na onaj način koji adekvatan i za ostale institucije socijalnog osiguranja. Tu prevashodno mislim na RF PIO i na Nacionalnu službu za zapošljavanje. Republički fond PIO isto ima upravni odbor koji ima sedam članova i po istoj šemi kao sadašnji predlog, isto četiri člana se predlažu od strane Vlade. Nacionalna služba za zapošljavanje ima isto smanjen upravni odbor od devet članova, četiri člana su predložena od strane odgovarajućih ministarstava Vlade, s tim da je peti član Upravnog odbora Nacionalne službe za zapošljavanje, po Statutu Službe, sam direktor te službe. Šta dobijamo, praktično, ovim predlogom? Ono što je manje apostrofirano ovde, ne samo da imamo racionalnost, ne samo da imamo povećanu efikasnost, sada po prvi put u poslednje vreme država, odnosno Ministarstvo zdravlja, aktivno participira i ima instrumentarijum da na adekvatan način sprovede osnovne postulate politike zdravlja, po Statutu Ministarstva zdravlja definiše osnovne postulate zdravstvene politike. Sada sa ovim predlogom mi imamo situaciju da može aktivno te postulate da sprovede, zato što postaje dominantan faktor u radu upravnog odbora. Da li je to dobro ili je loše, mi možemo da kažemo prvu konstataciju, da može da se to izvitoperi, ali dubokog sam razmišljanja i mišljenja da na ovaj način, Ministarstvo zdravlja i Vlada dobijaju mogućnost da se bez nekih disonantnih tonova, upravlja prema svojoj zdravstvenoj politici koja sada može da se implementira i što se tiče rada RF ZZO. Da li su zanemarene ostale populacije osiguranika? Ne. Mi praktično, što se tiče ostala tri člana imamo zastupljene osiguranike koji su zaposleni, koji su penzioneri i takođe, što se tiče Upravnog odbora RF i predstavnika zemljoradnika. Na ovaj način kako je koncipiran RF ZZO, mi sada od jednog Bizmarkovog modela RF ZZO, prelazimo u neku ruku na Beveridžev sistem zdravstvenog osiguranja, gde praktično Vlada ima aktivno učešće u procesu razrade i implementacije politike koju treba da sprovodi RF ZZO. Ja znam da će u daljem toku biti diskusije oko toga da li, što se tiče dominantnog broja članova Upravnog odbora RF, mogu da budu neke nepravilnosti? Ali, ako imamo osnovnu ideju da zdravstvena politika Republike Srbije treba da se sprovede na najsvrsishodniji i najbrži mogući način, mislim da je ovo pravi model, iako postoji i prostor za dalju diskusiju na ovu temu. Što se tiče drugog zakona, Zakon o izmenama zdravstvene dokumentacije i evidencije u oblasti zdravstva, tu treba da kažemo da ovaj jedinstven zakon menja dva prethodna zakona. Prvi zakon, to je Zakon o evidencijama u oblasti zdravstvene zaštite, koji je promovisan 1981. godine i poslednja revizija je rađena 2005. godine. Drugi zakon je Zakon o evidencijama u oblasti zdravstva. Dosta slično zvuče ova dva zakona, ali su različiti i ovaj drugi zakon je promovisan 1998. godine i poslednja njegova revizija je bila 2005. godine. Znači, od 2005. godine do današnjeg dana mi imamo jedan vakuum koji iznosi devet godina u toku ovog vremenskog intervala, naravno, informaciona tehnologija se usavršila tako da praktično ovaj sada jedinstven zakon je jedan veliki iskorak u odnosu na prethodni period. Samo bih spomenuo praktično da ovaj jedinstven zakon se bazira na pet osnovnih načela: načelo obaveznosti, načelo srazmernosti i svrsishodnosti, načelo zaštite podataka o ličnosti, načelo kvaliteta podataka i načelo racionalnog korišćenja raspoloživih resursa. Ne bih se mnogo zadržavao na onome što je prethodno rečeno od strane prethodnih govornika, ovde bih apostrofirao uvođenje jedinstvenog, odnosno integracionog zdravstvenog informacionog sistema. To je nešto što će nam dozvoliti u budućnosti transparentnost i javnost. To je ono što zahteva od nas Evropski zdravstveni potrošački indeks i to je možda jedan od najjačih razloga zašto smo u prethodne dve godine došli na poslednje mesto što se tiče vrednovanja zdravstvenih sistema evropskih država. Integrisani zdravstveni informacioni sistem će nam dati mogućnost sve ono što uradimo dobro, a radimo sigurno, da može da se manifestuje na jedan adekvatan informatički način. Ono što je za naše građane interesantno, tu je juče bilo reči na sastanku Odbora za zdravlje i porodicu, a to je da će za našeg građanina ovaj integrisani zdravstveni informacioni sistem omogućiti, ako on konkretno iz regionalnog centra dođe u Beograd, Klinički centar Srbije, Urgentni centar, da ona dokumentacija koju nosi sa sobom će imati određen značaj, a ne da mi praktično kod takvih pacijenta ponavljamo dijagnostičke procedure, preko ovog informacionog, integrisanog sistema, mi praktično možemo iz regionalnih bolničkih centara da dobijemo odgovarajuće dijagnostičke procedure u tercijalnim ustanovama velikih naših gradova. Ono što bih takođe spomenuo ovde kao izuzetno veliki benefit, moram tako da kažem, to su i kaznene odredbe. Ovaj jedinstveni zakon dozvoljava i daje mogućnost da imamo tridesetak tih kaznenih odredbi, baš zbog toga što su se uspavale određene institucije za analizu dobijenih podataka, tako da praktično sa ovim kaznenim merama sistem evoulacije svega onog prethodnog što treba na osnovu ovog zakona dase implementira da se iskontroliše iako nije praktično urađeno na adekvatan način, da se i sankcioniše. Znači, suma sumarum, ova dva zakona predstavljaju jedan iskorak u sveobuhvatnim reformama zdravstvenog sistema Republike Srbije, tako da će poslanički klub Socijaldemokratske partije Srbije u danu glasanja glasati za ove zakone.
Reč ima narodni poslanik, dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, uvaženi gosti, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani koji pratite prenos ovog skupštinskog zasedanja, ja ću u narednih par minuta pokušati da dam komentar svoj iz svoje poslaničke grupe na ova dva predloga zakona koja su ovde na dnevnog redu, to je Predlog zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva i Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju, koji dolazi normalno u skupštinsko zdanje po hitnom postupku. Kada govorimo o Zakonu o zdravstvenoj dokumentaciji i evidenciji u oblasti zdravstva moji prethodnici su već napomenuli da trenutno u Srbiji postoje dva zakona koji se bave ovom tematikom, to je Zakon o evidencijama u oblasti zdravstva i Zakon o evidenciji u oblasti zdravstvene zaštite. Neophodnost donošenja ovakvog zakona proizilazi iz činjenice da je razvoj informacionih tehnologija i potreba da se na jedinstven način uredi zdravstvena dokumentacija i evidencija, neophodnost donošenja ovog zakona, kojim se uvodi integrisani zdravstveni informacioni sistem. Ono što je benefit u vođenju ovog informacionog sistema i načina evidencija svih podataka koji se tiču lečenja ljudi u Srbiji je da na jednom mestu ćemo imati objedinjene sve zdravstvene podatke o licu, tj. osiguraniku, te je lečenje na taj način brže i efikasnije jer možemo da koristimo dokumentaciju bez da pacijent to čuva i donosi kod lekara, tako da lekar može u trenutku da ima kompletnu sliku o tome šta pacijent ima kao terapiju, od čega je bolovao i koje su sve analize rađene. Drugi benefit informacione tehnologije je precizno vođenje evidencije o toku lečenja svakog od pacijenata koji se javi za lekarsku pomoć i to može da se koristi kod eventualno učinjene lekarske greške i nekog nehata, da bi se utvrdilo činjenično stanje. To je jedan od benefita, znači, praćenja rada zdravstvene službe. Treće, a ne najmanje važno je efikasnost u radu zdravstvenih timova kod tretiranja bolesnika, jer sada lekari naročito u osnovnom zdravstvu mnogo vremena gube na administriranju, što se gubi uvođenjem elektronskog kartona i elektronske zdravstvene knjižice, znači, elektronsko vođenje tih podataka i to je jedan od benefita da se rastereti onako opterećeni timovi zdravstvenih radnika. Međutim, svaka inovacija susreće se sa mnogim izazovom i to pre svega kada govorimo o pitanju zaštite i bezbednosti podataka u kompjuterizovanim informacionim sistemima, naimajući u vidu odredbe zakona koji preciziraju put i način podnošenja izveštaja i informacija od zdravstvenih ustanova, privatnih zdravstvenih ustanova, ambulanti, preko instituta i zavoda za javno zdravlje do Instituta za javno zdravlje osnovanog na nivou Republike do Batuta. Znači, mnogo ljudi u tom lancu prenose informacije, ima dodira sa tim podacima, moguće su potencijalne zloupotrebe i vrlo je bitno regulisati zakonom postupanja i način ophođenja sa svim tim podacima o svakom pacijentu ponaosob. Osnovni problem koji treba da reši ovaj zakon je poštovanje obima i kvaliteta ljudskih prava, pre svega, pravo na privatnost i pravo na poverljivost. Pravo na privatnost je zagarantovano Ustavom u članu 42, to je pravo na privatnost pacijenta. Pored prava na privatnost kod pregleda i intervencija ima pravo i na poverljivost i privatnost informacija o zdravstvenom stanju porodice, o zdravstvenom stanju ličnom, porodičnim prilikama, toku lečenja, znači, jedno od dva prava koje treba da štiti ovaj zakon i drugo pravo na poverljivost podrazumeva čuvanje podataka o pacijentu, njegovom zdravstvenom stanju, kao profesionalnom, tj. službenu tajnu. Ovim predlogom zakona predviđene su upućujuće norme na Zakon o zaštiti podataka o ličnosti koji je donesen 2012. godine. Koliko ja imam informaciju novi Predlog zakona je u proceduri, a po komentaru gospodina Rodoljuba Šabića, ovaj zakon ima manjkavosti, on je bio adekvatan u vremenu kada je donošen, ali novo vreme daje nove zahteve i potrebno ga je promeniti i to se očekuje, valjda je taj zakon stigao do Vlade Republike Srbije. Vrlo je bitan zato što tim zakonom, Zakonom o zaštiti podataka o ličnostima, je urađeno da, pod jedan, podaci o zdravstvenom stanju spadaju u kategoriju naročito osetljivih podataka, što je vrlo bitno za ovaj zakon o kome raspravljamo. Z Zatim, podaci koji se odnose na zdravstveno stanje se obrađuju na osnovu slobodnog pristanka lica, osim ako zakonom nije drugačije uređeno, to je isto obuhvaćeno ovim zakonom. Treće, obaveznost obaveštavanja o obradi, pa tako saglasnost pacijenta podrazumeva da je obavešten o svim podacima, razlozima i okolnostima zbog kojih se prikupljaju podaci. Vrlo bitna stavka u ovom zakonu je način arhiviranja i mere zaštite podataka o zdravstvenom stanju, uz prethodno pribavljanje o mišljenju Poverenika. To uređuje Vlada Republike Srbije i to Uredbom o zaštiti osetljivih podataka o ličnostima. Sad smo došli do jednog dela gde je osnovna zamerka. Znači, iz ovog prethodnog što sam rekao proizilazi da je Zakon o zaštiti podataka o ličnosti krovni zakon u okviru koga treba da se kreću odredbe ovog zakona. Da bi Zakon o zaštiti podataka ličnosti bio primenjiv, mora da se donese uredba Vlade o zaštiti podataka o ličnosti, koju Vlada još nije donela. Sada imamo ovde u skupštinskoj raspravi zakon o kome raspravljamo, koji se oslanja na zakon za koji je rečeno da treba da se menja, jer postoje novi momenti i treba da bude usklađen sa vremenom u kome živimo. Znači, zakon iz 2012. godine je podložan promeni i trenutno je u proceduri. Bojim se da usvajanjem ovakvog zakona, bez amandmana koje smo mi podneli želeći da pomognemo da ovaj zakon bude korektniji, to jest da bude upotrebljiviji, da će zakon biti nedorečen i da ćemo vrlo brzo nakon donošenja Zakona o zaštiti podataka o ličnosti morati da radimo izmenu ovog zakona i da imamo novi predlog i novo zasedanje. Znači, moja intervencija kod ministra i predlagača je da ozbiljno uzme u razmatranje naše amandmane, jer mislim da sa tim amandmanima ovaj zakon, koji je neophodan, jer ako hoćemo da imao elektronski karton, ako hoćemo da imamo elektronsku knjižicu, moramo da imamo zakon koji uređuje te odnose, i način čuvanja podataka, da razmotrite amandmane i da ih prihvatite. Drugi zakon o kome danas raspravljamo je Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju. On se odnosi na Upravni i Nadzorni odbor, znači, na članove koji govore o Upravnom i Nadzornom odboru Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Kao što su moje kolege već rekle, Republički fond za zdravstveno osiguranje je fond kojim se finansira lečenje osiguranika u Republici Srbiji i on se bazira na tzv. Bizmarkov model. To je da svi oni koji su radno sposobni uplaćuju određenu količinu i procenat svojih primanja u određeni fond, a onda, prema potrebama svih osiguranika, se taj novac koristi. To pravo važi za sve vreme dok se uplaćuju doprinosi. Poenta je da svi moraju da plaćaju doprinose. Unašoj zemlji su to oni koji su radno angažovani ili su osigurani preko radno-angažovanih ili, pak, država za određene kategorije preuzima obavezu da plaća to učešće u Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje. Upravni i Nadzorni odbor su na osnovu analiza formirani i njih čine predstavnici onih grupacija stanovništva koje daju novac u Fond, koji pune Fond, prosto rečeno, i to su - predstavnici radno-angažovanih, to su predstavnici sindikata koji imaju preko 50.000 članova, referentnih sindikata, oni imaju 14 predstavnika; onda imate dva predstavnika iz privatnog sektora; dva predstavnika poljoprivrednika; imate jednog predstavnika iz invalida rada i imate dva predstavnika penzionera. To je 21 član. Predlog Vlade je da to, zbog racionalizacije, uštede, se smanji na sedam članova i to je u redu. Mogu ove kategorije, koje sam sve naveo, da se smanje proporcionalno na sedam, ali Vlada predlaže da od tih sedam članova, četiri člana budu predstavnici Vlade, a tri predstavnici osiguranika, tj. onih ljudi koji pune taj budžet. Znači, Vlada želi da kontroliše sredstva preko Upravnog odbora, jer bez Upravnog odbora, sredstva fonda Vlada ne može da kontroliše. Znači, to kontrolišu osiguranici, tj. oni ljudi koji uplaćuju novac u Fond. Vlada kontroliše republički budžet, to je sasvim drugačiji izvor finansiranja, a ova sredstva Fonda kontrolišu oni ljudi koji pune taj Fond tim sredstvima. Ovim idemo na to da oni koji pune budžet Fonda nemaju odlučujući glas u kontrolisanju, tj. u upotrebi tih sredstava republičkog Fonda, nego će to Vlada preko svoja četiri predstavnika, i verovatno preko predstavnika Upravnog odbora, normalno je, pošto imaju većinu i u Upravnom odboru, da izaberu i predsednika Upravnog odbora od ta četiri predstavnika da direktno kontroliše trošenje sredstava. Neko kaže – da, to je dobro, neko kaže – nije dobro. Ja mislim da nije dobro. Mi smo pre tri meseci, cenjene kolege, imali raspravu o tome da u Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje imamo višak para, 300miliona evra, to je 30 milijardi, da to treba da se prebaci u penzioni fond. Jedini način da Vlada taj novac iz Fonda zdravstvenog osiguranje prebaci u penzioni fon je bila skupštinska odluka. Jedino Skupština to može da uradi. To Vlada ne može. Ako prihvatimo predlog Ministra zdravlja da se izmeni sastav Upravnog odbora, dozvoljavamo da Vlada preko Upravnog odbora može direktno da kontroliše novac Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. To bi bilo u redu, ali je problem u obrazloženju ministra finansija. Ako se sećate te rasprave u Skupštine, kada smo mi iz opozicije rekli da to nije dobro, da nije dobro skinuti novac Republičkom fondu, obrazloženje je bilo da je to učinjeno na osnovu pravilnijeg i racionalnijeg utroška novca Republičkog fonda, naročito kod javnih nabavki i da je tuušteđeno 30 milijardi ili 300 miliona evra. Mi smo to prihvatili kao neštošto je validna informacija, ali kod rebalansa budžeta imamo drugu situaciju. Imamo situaciju da je u budžetu Republičkog fonda 236 milijardi smanjeno na 220 milijardi. To bi bilo u redu, jer je to onih 30 milijardi koje su predviđene na godišnjem nivou, ali obrazloženju smanjenja imamo linearno smanjenje svih pozicija budžeta Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, jer, po onome štonam je tada rečeno, bilo je da se skinulo samona javnim nabavkama – sanitetski, ugradni materijal, lekovi. Oni su ovde skinuli i rehabilitaciju itd,da sad ne nabrajam i da ne oduzimam vreme. Znači, linearno su sve skinuli. Bilo je logično da se skine na poziciji plata, smanjenje od 10% i na poziciji onih dobara koji idu na centralizovanu javnu nabavku. Da vas podsetim, ima ovde dosta lekara, ne idu sva dobra koja se koriste kod lečenja pacijenata na centralizovanu javnu nabavku Republičkog fonda za zdravstveno osiguranjem, nešto rade i zdravstvene ustanove. Znači, te pozicije bi trebalo da ostanu iste. Sad izgleda ni to nije dovoljno, već sad treba puna kontrola sredstava Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Da li treba da dozvolimo da Vlada, mimo onih u čije ime i mi sedimo ovde, koji su upravnom odboru, donosi odluke kako će da se troši novac u Republičkom fondu? Šta može da se desi? U vreme ekonomske krize, u kojoj se mi nalazimo, može da dođe do neravnomerne preraspodele sredstava. Da li to znači da će ono što nije dobro u centrima Niš, Novi Sad, Kragujevac, Beograd biti manje finansirano ako imamo manje para da bi centri bili zadovoljeni? Ja postavljam pretpostavke, ne mora da znači da sam u pravu. Samo kažem da moramo dobro da razmislimo da li ćemo dati glas ovom predlogu Vlade, jer time lišavamo pravo onih koji daju novac da odlučuju o trošenju tog novca. Da promenimo strukturu – da, da smanjimo broj – da, a da li da isključujemo odlučujući glas onih koji daju novac da odlučuju o tom novcu ili ćemo dati da to radi dnevna politika, ma ko bio na vlasti? Ovo što mi sada donosimo, to će trajati ne samo za mandate ove Vlade, već i sledeće i sledeće i sledeće, pa vas stoga molim da u daljoj raspravi malo izanaliziramo ove teze koje sam ja izneo i da eventualno amandmanima popravimo predlog. U redu racionalizacija, ali bi ušteda, pravdanje ovog Predloga zakona uštedom koja će da se napravi ako upravni odbor ima umesto 21 člana ima sedam članova, to meni nešto ne drži vodu. U krajnjoj liniji, ti ljudi koji su u upravnom odboru, oni su ti koji pune taj budžet Fonda. Vlada koja se pravda da hoće da ima kontrolu nad upravnim odborom time što kaže da oni daju novac u Fond, da, daju za one kategorije osiguranika za koje su dužni da uplaćuju doprinose, jer doprinose u Bizmarkovom sistemu moraju svi da plate, pitanje je samo ko daje novac. Za određene kategorije građana Srbije, Vlada je dužna iz budžeta, takve su odluke, takvi su zakoni, da daje novac. Molim vas da još jednom razmislimo i u diskusiji iskristališemo najbolji predlog koji će biti na dobrobit svih građana Srbije. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, gospodine Bradiću. Reč ima narodni poslanik mr Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, mi smo danas dobili dva predloga zakona - Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju, gde se faktički menjaju dva člana 222. i 225. i Predlog zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva. Obično to zovemo tehničkim zakonima koji pomažu da se jedna ovako važna oblast, kakva je javno zdravlje i kakvo je uopšte zdravstvo u Srbiji, bolje i modernije uredi. Prvi Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju u stvari predviđa u ova dva člana da se menja broj članova u upravnom i nadzornom odboru. U potpunosti podržavam ovu promenu, zato što se racionalizuje broj članova, smanjuje se broj sa 21 na sedam u upravnom odboru i sa sedam na pet u nadzornom odboru. Naravno, to bi trebalo da rezultira bitnim uštedama, finansijskim uštedama, ali pre svega, trebalo bi da doprinese efikasnosti rada i upravnog i nadzornog odbora. Ono što, takođe, smatramo racionalnim, to je da je ovde veći uticaj države na funkcionisanje Republičkog fonda za zdravstvo. Obzirom da je budžet vlasništvo, uvek tako kažem, budžet je vlasništvo građana Republike Srbije, koji se u jednom mandatu poveri Skupštini i Skupština izabere Vladu koja će time da upravlja. Dakle, svi smo za to odgovorni i taj stepen odgovornosti ne treba da bude nešto u šta treba stalno da iskazujemo sumnju. Mi treba to da pratimo. Mi smo dali poverenje jednoj Vladi i očekujemo da ona radi u najboljem interesu građana, a ukoliko to ne bude slučaj, sledeći izbori donesu neke nove ljude. Nikada budžet nije idealno raspoređen. Nikada budžetska sredstva nisu dovoljna i uvek ćemo se oko toga prepirati, kako ih je trebalo rasporediti. Apsolutno tvrdim da u Srbiji svi znaju da naprave reprezentaciju, da naprave Vladu i da rasporede budžetska sredstva. Svako pojedinačno to čini na najbolji način, naravno iz svog ugla. Dakle, Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju, odnosno o izmenama ova dva člana i ovu novu uštedu i novu ponudu Nova Srbija će podržati u danu za glasanje, jer zaista želimo da vidimo i u kvalitativnom smislu bolje rezultate kada stupi na snagu ovaj zakon. Pozdravljamo i to da će biti predstavnici najdominantnijih, odnosno najbrojnijih kategorija među članovima upravnog odbora i da će na taj način direktno moći da utiču na zdravstvenu politiku. Što se tiče Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva, taj zakon smatramo veoma važnim i smatramo da će u skladu sa napretkom savremenih tehnologija omogućiti ono što je u zdravstvenom sistemu veoma važno, a to je kvalitetniji i brži protok informacija. Ovaj zakon donosi nekoliko znatnih kvalitetnih promena u vrsti i sadržaju u vođenju zdravstvene evidencije, pa i u odgovornosti prema toj zdravstvenoj evidenciji koja se vodi. Naravno, propisuju se konkretni rokovi i sakupljanja i čuvanja dokumentacije. Zdravstvena dokumentacija je veoma važan segment jednog društva. Zdravlje je najbitniji resurs jednog naroda i ovakva evidencija je vrlo važna u svakom smislu. Pre svega, rokovi čuvanja, gospođa Slavica Đukić Dejanović je govorila upravo o tome, su izuzetno bitni i u forenzičkom smislu. Ono što je veoma važno, odredbe člana od 44. do 49, osnovni smisao postojanja zakona jeste da obezbedi dostupnost zdravstvenih podataka svim činiocima zdravstvenog sistema. Osim dostupnosti zdravstvenih podataka, bitan je i kvalitet tih zdravstvenih podataka. Inače, zakon kao osnovna načela proklamuje, kako smo prepoznali: načelo obaveznosti, načelo srazmernosti i svrsishodnosti, načelo zaštite podataka o ličnosti, načelo kvaliteta podataka i načelo racionalnog korišćenja raspoloživih resursa. U smislu toga, mi smo kao poslanička grupa želeli da podnesemo jedan amandman, ali smo prevideli rok, odnosno jedan zakon je po hitnom, a drugi nije po hitnom postupku i nismo uspeli da ga stavimo u proceduru i ja ću sada, čisto dobronamerno, sugerisati gospodinu ministru, a konsultujući kolege poslanike, pre svega od struke, da li je svrsishodno da ga predložim da ga usvojite kao amandman odbora. Amandman se odnosi na član 37. gde smo predložili da se posle stava 3. doda novi stav 4. koji glasi, a odnosi se na prikupljanje dokumentacije – u slučaju upisivanja podataka na način iz stava 3. ovog člana unosi se i napomena da su podaci upisani u zdravstvenu dokumentaciju i evidenciju dobijeni na osnovu izjave lica od koga se uzimaju podaci. Dakle, smatramo da je vrlo bitno, jer je bitna razlika kasnije u operativnoj upotrebi podataka, kada ima lekar one podatke koje uzima iz zdravstvenih kartona, iz nalaza, mišljenja stručnjaka, specijalista, lekara, kolega, a drugo kada lice lekaru neke podatke da i on ih unosi na osnovu izjave. Smatramo da je bitno da to bude u napomeni. Lekaru će to biti veoma značajan putokaz u daljem odnosu prema bolesti i prema pacijentu. Dakle, sugerisali smo da ako može takav jedan amandman kasnije bude, i ako smatrate da je to nešto što bi kvalitetno popravilo ovaj član, da se usvoji kao amandman odbora. Rekoh, kolege od struke smatraju da bi to bilo prihvatljivo. Ono što je posebno u poslednje vreme sa pojavom novih oboljenja i zaraznih bolesti, koje su do skora bile nepoznate na našem prostoru, dobija se na težini odredba člana 31. koji definiše registar lica obolelih od bolesti od većeg javnog zdravstvenog značaja i ovaj registar vode zavodi, odnosno instituti za javno zdravlje, radi praćenja i proučavanja zdravstvenog stanja stanovništva, planiranja i programiranja zdravstvene zaštite, kao i informisanja javnosti šta je u poslednje vreme od izuzetnog značaja. Dakle, u smislu praćenja posebnih novih bolesti i bolesti koje su nedovoljno poznate, one bolesti koje upravo iz neobrazovanosti građana, neinformisanosti izazovu neželjene reakcije i budu predmet raznih manipulacija, veoma je važno upravo da su definisani ovim članom 31, gde će se posebno voditi. Odgovornost kao kategorija mora biti maksimalno individualizovana i to je ovim zakonom predviđeno i to zaista pozdravljamo, tako da su rešenja u ovom zakonu u smislu korektnosti više nego prihvatljiva što se tiče poslaničke grupe Nove Srbije. Smatramo da će ovaj zakon doprineti modernom pristupu zdravstvenom sistemu, modernom pristupu informacijama koje su nužne da bi se resurs nacionalnog zdravlja, zdravlja nacije zaista sačuvao na najbolji način. U danu za glasanje Nova Srbija će ova predložena zakonska rešenja podržati. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Dušan Milisavljević.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, kolege, uvaženi državni sekretari, profesore Đukiću, profesore Vekiću, koleginice i kolege narodni poslanici, dragi građani Srbije, pred nama su danas dva predloga zakona iz sektora zdravstva koja su jako važna, s obzirom da regulišu neka prava koja do sada nisu bila regulisana na jednom mestu. Pričam o Zakonu o medicinskoj dokumentaciji, ali ću pre toga krenuti sa prvom izmenom Zakona o zdravstvenom osiguranju. Lepo je da ste vi danas kao ministar zdravlja, kao republička Vlada, u Skupštinu Srbije došli sa dva zakona, od kojih je jedan izmena Zakona o zdravstvenom osiguranju. Želim da vas upoznam da sam ja danas podneo jedan predlog izmene Zakona o zdravstvenom osiguranju, tako da i opozicija i vlast rade na tome da poboljšaju kvalitet zdravstvenog osiguranja i zdravstvene zaštite. Ono što su svi govornici danas u prepodnevnoj raspravi govorili o izmeni Zakona o zdravstvenom osiguranju su isticali, a i vi sami ste istakli, da dolazi do racionalizacije broja ljudi u upravnom odboru, u nadzornom odboru i da je to u cilju racionalizacije tog jednog glomaznog tela dobra stvar. Reći ću isto – gde god postoji mogućnost da se u ovom teškom ekonomskom trenutku smanji broj zaposlenih i da sa manjim kapacitetom radi jedno telo, to je nešto što je u redu i to je nešto što je prihvatljivo. Neprihvatljivo je da u mnogim republičkim upravnim odborima sede i stoje veliki broj ljudi koji u većini slučajeva nemaju čak ni kvalifikacionu spremu za obavljanje nekog posla u tim upravnim odborima, pogotovo kada znamo da su te funkcije bile i plaćene. Imam informaciju da su one išle i do 50 hiljada dinara mesečno apanaža za predsednika upravnog odbora i za članove upravnog odbora malo manje, što na nekom godišnjem nivou izađe preko 100 hiljada evra. To je jedna ušteda kada se to smanji i to poslanička grupa DS podržava. Ono što mislim da većina ljudi nije istakla, to je da sada po prvi put država, tj. Ministarstvo zdravlja preuzima ingerencije nad Republičkim fondom, s obzirom da u taj smanjeni broj članova i upravnog i nadzornog odbora Ministarstvo zdravlja će imati apsolutnu većinu. Imaće većinu da može da donosi odluke i da odlučuje, što od strane zakonodavne vlasti jeste logično i legitimno. S obzirom da postoji većina, postoji i podrška građana prema vašoj političkoj opciji i ovo je vaše političko rešenje. Kao građanin Srbije i kao osiguranik, smatram da Republički fond zdravstvenog osiguranja polako gubi svoj smisao. Gubi smisao zato što se u godinama unazad, 20-ak godina, odvojio od građana Srbije, odvojio čak i od Ministarstva zdravlja i postao jedna država u državi. Ako vi nekome date dva i po miliona evra godišnje, tj. građani Srbije odvajaju mesečno svoje izdatke za zdravstveno osiguranje i taj novac kontroliše jedna grupa ljudi, to je ta grupa ljudi koja je bila u tom upravnom i nadzornom odboru, ona je odlučivala o tome šta su prioriteti u zdravstvenom osiguranju, šta su prioriteti koja će bolnica da dobije skener, koja će bolnica da dobije magnetnu rezonancu itd. Videli smo da godine koje su iza nas nisu baš bile pozitivne za uprave, govorim u množini, Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja, s obzirom da su građani sve nezadovoljniji načinom osiguranja i načinom funkcionisanja Republičkog fonda. Ovim putem, menjanjem broja članova upravnog i nadzornog odbora, direktno Ministarstvo zdravlja preuzima ingerencije. To je jasno i to građanima treba da bude jasno. Ja postavljam tu jedan znak pitanja – šta će nam onda Republički fond zdravstvenog osiguranja? Zašto bi onda mi kao građani koji plaćamo svoje poreze državi, preko poreza punimo budžet, dodatno kao zdravstveni osiguranici punili budžet Republičkog fonda? Ako sada država preuzima ingerencije nad Republičkim fondom zdravstvenog osiguranja, šta će nama ovakav kakav je Republički fond zdravstvenog osiguranja? Hajmo onda da imamo stavku besplatnog lečenja iz budžeta Republike Srbije i da to posebno bude stavka u budžetu, rebalansu budžeta i da mi imamo jasno stav da svi građani Srbije su zdravstveno osigurani i da imaju mogućnosti iz budžeta da se leče, a iz budžeta Republike Srbije da se sredstva mesečnim tranšama daju kliničkim centrima, zdravstvenim centrima ili bolnicama po regionu. Ja sam protiv toga. Ja nisam za gašenje Republičkog fonda i smatram da je Republički fond nešto što je dobro i što mora da bude osnaženo, da on stvarno preuzme ingerencije zdravstvene osiguravajuće kuće građana Srbije i da se trudi da pruži kvalitetniju i dostupniju zdravstvenu zaštitu našim osiguranicima, da se bori, gospodine Lončar, i za vas i za mene da nas osigura. Ali, bez jedne jasne reforme, možda je ovo početak te reforme, sa promenom i brojem i ingerencijama u samom Republičkom fondu, ali bez jasne utakmice, sa više učesnika u toj utakmici, s obzirom da sada Republički fond ima monopol u svom poslovanju, dve i po milijarde evra troši na ovaj ili onaj način, 20 godina unazad je on monopolista u tom sektoru, dajte da pokušamo da im pustimo takmace, da imamo nekoliko zdravstvenih osiguravajućih kuća koje će se boriti da osiguraju vas ili mene ili predsednicu parlamenta, da se kvalitetom bore za osiguranika. To je nešto što građanima treba i to je nešto što je dobra stvar, da se u narednom periodu razmišlja na taj način. Mislim da ove izmene mogu da dovedu do toga da ako pravite jednu generalnu strukturu reforme srpskog zdravstva, sada imate i mogućnost, s obzirom da do sada mnogi ministri nisu imali mogućnost uvida u potrošnju novca Republičkog fonda, sada sa nadzornim i upravnim odborima koje imaju pod ingerencijom Ministarstva zdravlja, to će moći da se radi. Moja poruka i želja je da u narednom periodu pokušamo zajedno, kao vlast i kao opozicija, da izjednačimo državni i privatni zdravstveni sektor i da Republički fond zdravstvenog osiguranja prepoznaje privatni sektor, da mi možemo sa našom zdravstvenom knjižicom da se lečimo i kod privatnika, da svi građani i svi osiguranici znaju šta imaju mesečno od svog zdravstvenog osiguranja. Jako je bitno da kada nam se mesečno odbije određena suma novca, ne odbija se svima isto, ali da svako od građana osiguranika zna da je mesečno njemu odbijeno od plate 10 hiljada, 12 hiljada dinara, da zna šta mesečno ima sa svojom zdravstvenom knjižicom, a ne kao do sada, da mi pričamo da je zdravstvo besplatno a da zdravstvo uopšte nije besplatno, da mnogo što-šta fali, da zdravstveni fond praktično puno stvari nije pokrio i da postoji taj jedan disbalans od naših želja, od naših apela, kao političara, kao ministara zdravlja, kao funkcionera iz opozicije što se tiče sektora zdravstva, a da na delu vidimo da puno lekova fali, da imamo puno lista čekanja i da građani, a ni sami lekari, nisu zadovoljni načinom lečenja u bolnicama, uslovima lečenja u bolnicama. To moramo da menjamo. Što se tiče drugog Predloga zakona, mogu da vam kažem da sam lično podneo nekoliko amandmana na predlog tog zakona. Oni nisu nešto revolucionarni. Oni ne menjaju, ni približno, ni suštinski, zakon, za koji smatram da je dobar, i smatram da će poslanička grupa DS u danu za glasanje, ukoliko se tih par amandmana usvoji, sa zadovoljstvom glasati za ovaj predlog zakona zato što on, po prvi put, posle većeg broja godina na jedno mesto stavlja i jasno precizira problem vođenja medicinske dokumentacije, zdravstvene dokumentacije i uvodi jednu novu stvar u zdravstveni sistem Srbije, a to je informacioni sistem u svim bolnicama. Skrenuću vam pažnju da smatram da su u godinama, od 90-ih godina do 2014. godine, mnogi direktori zdravstvenih centara, bolnica, domova zdravlja samoinicijativno, u želji da unaprede svoj rad u svojoj bolnici, u želji da dobiju neku proviziju od te neke softverske kompanije, ušli u samostalnu nabavku određenih softvera za praćenje pacijenata. U većini slučajeva, voleo bih da je to bila želja, da se unapredi rad u tom jednom elektronskom smislu vođenja podataka naših pacijenata. Ostavljam jedan veliki znam sumnje, jedan znak pitanja, a i poruku vama da se ispita nabavka mnogih softvera, koji nisu funkcionalni, koji nisu kompatibilni sa bolnicama u Srbiji. Sada imamo jednu vrlo šarenu sliku gde vi u Subotici, Somboru, Bosilegradu, Babušnici ili Nišu imate različite softverske kuće, imate različite komponente koje ne mogu da budu kompatibilne i ne mogu da prate. Želim i građane da podsetim da je veliki novac Evropska banka uložila u vođenje informacionih tehnologija u zdravstveni sistem Srbije, neke 2007, neke 2004, 2005, 2006. godine. Jesmo, kao zdravstveni sistem, propustili jedno zlatno vreme kada smo mogli da na pravi način ugradimo i da izgradimo taj informacioni sistem u Srbiji. Ne bežim od toga da je u tim godinama, kada je DS bila na vlasti, bila odgovorna za neke propuste u Ministarstvu zdravlja koje nije vodila, ali su ga vodili neki ljudi iz G17, neki ministri iz G17 koji su toliko poštovali svoj sektor zdravstva da su se operisali u nekim drugim zemljama i jasno pokazali kakvo nam je zdravstvo u Srbiji. Ono što ja želim da kažem jeste, da treba da se ispita, jer je ogroman novac ušao za uvođenje informacionih tehnologija u bolnice Srbije, zašto se informacioni sistemi razlikuju od bolnice do bolnice, kako ćemo mi da uđemo u jedan jasan rad sa jedinstvenim informacionim sistemom? Bez jedinstvenog informacionog sistema, bez sistema kada ja pregledam pacijenta u Nišu, u mom kliničkom centru i uradim skener, ili magnetnu, uradim ultrazvuk, i takvog pacijenta pošaljem za Beograd, da više u Beogradu nemaju potrebe da mu rade skener, magnetnu rezonancu, da mu uzimaju krv za analizu i ostalo, što se gospodine ministre, i dan danas radi. To, neću reći nepoverenje, to je jedna neusaglašenost i nemogućnost uporedbe nalaza iz različitih zdravstvenih centara, samo se troši dodatno novac naših osiguranika, troši novac građana Srbije, a ujedno i maltretiranje osiguranika, maltretiranje i našeg pacijenta koji mora više puta da se izlaže rendgenu, ili ultrazvuku, ili vađenju krvi. Nema potrebe. Znači, potrebno je da taj informacioni sistem bude stvarno jedinstven i pitanje je kako ćemo mi moći kao država, kao Ministarstvo zdravlja da u narednom periodu to uskladimo i da imamo stvarno jedinstveni sistem. Ono što želim, to sam juče i na Odboru pokazao, evo jednu žutu knjižicu, nije žuta knjižica članska karta DS, to je zdravstveni karton za vakcinaciju Svetske zdravstvene organizacije. Bio sam u Švajcarskoj 2001. ili 2002. godine i tamo se vakcinisao protiv nekih bolesti, protiv B-hepatitisa, i toga, što tada nije bila praksa u Srbiji, i kada sam se vratio u moj grad, u moj klinički centar, trebao sam revakcinaciju da dobijem. Oni nisu ni znali šta je ovo, a kamo li, gde, u kojim rubrikama da se stavi. Zato je dobro da se ovaj zakon sa medicinskom dokumentacijom uvodi, i da se ovaj zakon usklađuje sa evropskim i svetskim standardima, da bi naši građani koji putuju negde u inostranstvo imali identične identifikacione zdravstvene kartone i kartice. Sledeće pitanje, isto oko ovih informacionih sistema, pre nekoliko meseci smo u Skupštini Srbije pričali o elektronskim zdravstvenim knjižicama. Tada sam ja u jednoj debati sa vama pričao o elektronskom zdravstvenom kartonu koji je mnogo potrebniji, mnogo važniji, pored ove zdravstvene knjižice i da sama elektronska zdravstvena knjižica ne može biti funkcionalna ukoliko ne prati celokupan jedinstveni informacioni sistem u našim bolnicama, i svakako taj jedan elektronski karton. Mislim da još uvek tu postoje neke nedoumice, barem meni, i želim da mi to na kraju mog izlaganja objasnite, da li ćemo imati jedinstveni elektronski zdravstveni karton, i da li će ta elektronska zdravstvena knjižica koja se najavljuje krajem 2016. godine, da će biti uvedena, moći da prati i da ima softversku mogućnost da isprati sve ove dokumente u elektronskom obliku o kojima pričamo. U vašem Predlogu zakona sam učio nekoliko nedostataka. Mislim da je to uprkos tome što sam rekao da je jedan od boljih zakona u sektoru zdravstva, i mogu reći čak i u samom ovom skupštinskom sazivu Srbije. Mislim da je greškom izostavljeno vođenje medicinske dokumentacije u dnevnim bolnicama. Dnevne bolnice su nešto što je praksa pokazala da je potrebno za naš zdravstveni sistem i istorija bolesti za dnevne bolnice mora da bude uočena kao problem, da nedostaje u ovom zakonu. Uradio sam nekoliko predloga amandmana upravo ubacujući i dnevne bolnice u ovaj sam predlog člana zakona. Nadam se da ćete to prihvatiti, s obzirom da su dnevne bolnice mesto gde se mnogi pacijenti obraćaju za dijagnostiku nekih oboljenja, za manji hirurški tretman i pokazale su se u Srbiji, a i u svetu kao jedna dobra mogućnost, ne da hospitalizujete pacijenta na duže, nego da uradite kompletno sve u jednom danu, i što se tiče dokumentacije da nemate problema. Svi smo puni hvale oko vođenja medicinske dokumentacije i vremenskom periodu u kome će se ona čuvati, ali kod mene je još uvek jedna mala sumnja oko čuvanja podataka te dokumentacije. S obzirom da već 20 i nešto godina radim kao lekar u kliničkom centru i svedok sam brojnih mučnih scena kada neko od pacijenata premine, da puno pogrebnih firmi vrlo brzo to sazna i rodbini nudi te podatke, pa pitam odakle to curi? To praktično curi iz zdravstvenih ustanova. Potrebno je da ove podatke koje ste naveli da treba da se čuvaju 10, 20 godina, da vidimo i mogućnost čuvanja tih podataka, da ne procure informacije koje su jako važne, ne samo smrt pacijenta, već imate puno bolesti kod pacijenata gde informacije cure, pa određene farmaceutske kuće ili kuće sa ortopedskim pomagalima, se javljaju ubeđujući rodbinu pacijenta da je njihov proizvod najbolji. Muka mi je od takvih informacija koje jeste da cure iz naših redova. Kako ćemo zaštiti te informacije i sankcionisati ljude, jer moramo da znamo ko radi sa takvim podacima, gde se čuvaju ti podaci i onda ne može biti zabune da je to procurelo sa nekog trećeg ili četvrtog mesta. To će uglavnom reći medicinska sestra ili neko od higijeničara, ne, mora da se zna ko čuva te podatke i da se jasno kaže da će biti sankcionisan nakon toga. Završiću moje današnje izlaganje, sačuvaću nekoliko minuta za kraj rasprave kada čujem i vaše izlaganje, da kažem još par stvari. Završiću time da se nadam da ćemo u Srbiji ući u jednu ozbiljnu reformu RFZO, gde će građanin pacijent biti na prvom mestu i gde će se osiguravajuća kuća boriti za osiguranika, a ne ovako imati monopol i da automatski dobija sredstva koja nisu mala, ni malo, i da ćemo zajedno svi u ovoj sali dosanjati san da sa našom zdravstvenom knjižicom možemo da se lečimo kod privatnika i da nemamo mučne situacije u državnim klinikama gde nas lekari prebacuju u privatne ordinacije, da bi stekli materijalnu korist. Ne protivim se privatnom zdravstvu, zalažem se za jačanje privatnog zdravstva, ne na način kako sada funkcioniše, ne na način gde je u jednom momentu i zakonskim putem ostavljena mogućnost korupcije. Zalažem se da se zdravstvo izjednači, državno i privatno i da sa reformisanim Republičkim fondom građani Srbije mogu da se leče i kod privatnika, kao i kod državnog lekara. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Srpska napredna stranka će glasati za oba zakonska predloga i ja bih hteo da više pažnje posvetim zakonu o dokumentaciji i evidencijama. On je veći, obimniji, značajniji, ne po tome što će biti prvi zakon te vrste ili prva pravna regulativa u oblasti zdravstvene zaštite, ali delom i zdravstvenog osiguranja, nego zato što će objediniti u efekte i norme koje su imala dva ranija zakona po kojima se funkcionisalo, kao i da će doneti niz neophodnih novina. Kada govorim o ovom zakonu, sasvim izvesno da oni lekari koji gledaju imaju osećaj i potrebu da proprate kada se nešto radi, neka nova papirologija, nova evidencija, nova nemedicinska obaveza to zaista primaju sa rezervom. Na nama je da im razložnim iščitavanjem elemenata zakona predočimo da dolazi vreme od oslobađanja straha od prekomernog administriranja i da je to čak stavljeno u načelo ovog zakona, racionalnosti i efikasnosti. Dakle, lekari, zdravstveni radnici, saradnici će nakon uvođenja normi koje ovaj zakon predviđa imati više vremena da se bave pacijentom. Zašto to ističem? Zato što od momenta jedne velike deliberacije i uvođenja sistema novih vrednosti nastalih početkom ovog milenijuma, sa promenom vlasti, pogleda na život, na realizacije osnovnih ciljeva, vitalnih zdravstvenih parametara, prosto je došlo do toga da se tada postavljeni direktori velikih bolnica, kliničkih centara našli u pravnom procepu, jer je istovremeno razvijan metod kontrole rada lekara i obaveze lekara i zdravstvenog osoblja da pruže što brže i što više pun obim zdravstvenih usluga inače će pod pretnjom kasnije definisanog zaštitnika prava pacijenta biti podvrgnuti nekom disciplinskom postupku. To je onda njih nateralo, pa su počeli da prave interne akte, interna pisanija u komunikaciji, najpre sa konsultantima zajedno sa terapijskim jedinicama unutar organizacionih celina, pa ćete vi često naći u mnogim kliničkim centrima i bolnicama na memorandumu ili van memoranduma odštampane papire koji imaju svrhu komunikacije, čak i citirani delovi Zakona o zdravstvenoj zaštiti, čuveni član koji se stavlja u vidu pečata pre nego što pacijent sedne na stolicu. Vreme je da se toga rešimo, da na jedinstven način uvedemo tačan opis dokumentacije, raspoloživih dokumenata, obrazaca koji će se koristiti u papirnatoj, a kasnije u elektronskoj formi, u njih upisivati relevantni podaci i u skladu sa načelima koji se poštuju, to biti nešto što će oplemeniti ili dati smisao svrsishodnost donošenja ovog zakona. Dakle, ta poruka za njih je da upravo to menjamo i to preterano administriranje koga se svako ko je primarno, kurativno orjentisan ili u preventivnim službama, takođe orjentisan u delu u kome ih se tiče i lečenje beže od registra, od protokola, od ovoga, od onoga i to uglavnom medicinskim sestrama opet, ili drugim zdravstvenim saradnicima,onima koji po prirodi stvari se ne uključuju u pružanje usluga pacijentu. Sada će to uraditi tako da će to biti sve jedinstveno za celu Srbiju, za sve pružaoce zdravstvenih usluga i privatnu praksu i državne ustanove, jedinstveno i upotrebljivo da se može nakon integrisanja i obrade u zavodima za zaštitu zdravlja, kasnije u centralnom „Batutu“ prikazati javnosti iz čega će moći da se izvlače odgovarajući zaključci koji će biti od koristi Vladi, ministarstvu, čitavoj državi, građanima da se kreira odgovarajuća zdravstvena politika. Sada bih prešao na to što sam i rekao da bih nekako hteo da revijalno prođe kroz zakon i da vidimo šta taj zakon, zapravo novi koji sublimira rešenja, popravlja, koriguje, delom i zastarela rešenja zbog pristiglih novih tehnologija, novih terapijskih mogućnosti, zbog drugačijeg načina garantovanja prava bolesniku na brzu efikasnu zdravstvenu pomoć itd. Omogućava dakle da se tačno utvrde vrste i sadržaj podataka koji se u dokumentaciju unose, ko ih unosi, koliko brzo, koliko efikasno, kada treba da napiše odgovarajući izveštaj i kome da pošalje, kako će to da uradi, da to bude sačuvano i zaštićeno od zloupotrebe i kako da bude dostupno uz saglasnost bolesnika, podatke koje on sam daje, a u njegovom su interesu samo onda kada sam bolesnik traži zaštitu, pomoć u smislu neposrednog lečenja ili u smislu davanja prognoze za njegovo buduće lečenje i njegovu dostupnost različitim nivoima zdravstvene zaštite. Ne mislite samo da se kratko ode na kraj ovog Predloga zakona gde će elektronska dokumentacija omogućiti bolesniku da ako ima samo, videćemo, mehanizme prepoznavanja, koji će se tek razjasniti, čip, kod na osnovu čega se može ući u taj dokument, on neće morati da ima u nekoj saobraćajki kompletnu dokumentaciju kod sebe od čega sve boluje, šta ima, potrebna je urgentna pomoć u bilo kom delu Srbije u bilo kojoj zdravstvenoj ustanovi. Moćiće da se dobije relevantni podatak ako je bolesnik bez svesti, bez adekvatne rodbine koja ga prati i ne može da pruži i to odlaže vreme, poskupljuje proceduru uzimanja osnovnih podataka, makar koja je krvna grupa, da ne govorim dalje, ili koje sve rizike pacijent nosi sa sobom. To kada bude negde integrisano, upisano, obrađeno, počev od matičnog dokumenta kakva je u primarnoj zdravstvenoj zaštiti, zdravstveni karton, kakva je istorija bolesti kao dokument u stacionarnim ustanovama i ostali evidencioni modeli će biti neka nesumnjiva korist i prednosti i zato je to nešto što treba podržati. Razumem sve poslanike koji su skloni da ovo podrže. Već na ovaj način sam opisao otprilike i svrsishodnost, ako ćemo osim toga, pratiti zdravstveno stanje pojedinca i naći kroz takve dokumente. Pratićemo unapređenje kvaliteta, pratićemo efikasnost realizacije programa koje imamo. Ako zadamo sebi cilj da smanjimo liste čekanja, imamo evidenciju liste čekanja. Pratićemo evidenciju koja je sada jedinstvena. Moraće da se uloži trud i sada opet da konačno malo uđem u taj detalj, preporučujem zavodu „Batutu“, Centralnom republičkom zavodu za zaštitu zdravlja da prilikom pravljenja takvih program i takvih modela, takvih obrazaca ima konsultaciju u svojim komisijama sa ljudima koji se bave tačno određenom problematikom da se ne desi kao što recimo sada imamo zahtevnost fonda, kao i centara za dijalizu koji vode evidencije redovno, traže da se svakodnevno bolesniku na dijalizi posle svake dijalize tri puta nedeljno vodi ogroman broj podataka, maltene broj upotrebljenih tufera da se očisti pristup igle, obriše interventno polje, do recimo broja kilometraže, ja to kažem, ali to je onaj zupčanik koji pokazuje koliko sati aparat radi. Zamislite, tri puta nedeljno ide i svaki put mu stavite 46 hiljada 203 minuta i 40 hiljada 263 minuta da se uradi takva „tejm plej“ i takva mustra u kome neće morati medicinska sestra da neprekidno pešice upisuje ogroman broj podataka i to svakog dana, pa onda zbirni izveštaj, kvartalni, polugodišnji i godišnji gde odvlači rad medicinskih sestara, to naravno ne može da radi, od nege koju bi pružile. Vidim u ovim predlozima i rešenje za jednu od takvih problema. To je bilo i ranije. Sada je to nešto izoštreno. Došli su novi elektronski obrasci i novi upiti. Jeste sa druge strane došlo i do poboljšanja uslova lečenja. Fond je odradio odličan posao, a to je veoma skupocena grana i to dosta košta. Vrlo su kvalitetne metodologije koje se koriste. Sve je to zahvaljujući dobrom praćenju utvrđeno da ima pomaka, da se uvode i nove tehnologije i novi preparati, novi oblici lečenja, savremenije metode, ali da rasteretimo operativce da to ako rade, makar može da bude „kopi pejst“ od bolesnika koji nosi identične lične podatke koji su sastavni deo osnovne medicinske dokumentacije i koji će ući i u takve periodične, odnosno dnevne i zbirne izveštaje o radu. To je bilo i ranije. Radilo se drugačije. Bili su nekada samo zbirni izveštaji, koliko dijaliza mesečno, koliko godišnje. sada se radi dnevno, pa ako imate 160 do 200 bolesnika u centru znači dnevno će vam biti pola od toga. Treba neko 160 imena i prezime, aparata, brojčanih sati itd. potrošenih hemikalija da to upiše. Verujem da ćeprilikom pravljenja pre nego što donesu ministru na potpis referentne komisije, kojeće verovatno „Batut“ morati da pravi da bi dao predlog takvog obrasca, takve ideje, takve mustre koje ministar pušta u opticaj, a vremena za to ima, konsultovati struku i da je to jedan od delova i ispunjeno je jedno od načela. Posebno od načela bih hteo da istaknem načelo racionalnost korišćenja resursa. Šta hoću time da kažem? Hoću da kažem da to što je u zakon uvedeno da je rad sa dokumentacijom, popunjavanje obrazaca, unošenje podataka, pravljenje izveštaja, vođenje evidencije, ocenjeno kao sastavni deo stručnog rada. Dakle, to je radna obaveza nekom ko je na radnom mestu. Treba da prestanemo da se gadimo tog posla, da nađemo najbolji način i vreme kada možemo taj deo administrativni da odradimo i da uvek lekar vidi, neće valjda kardiohirurg da upisuje, nego će to raditi neko ko je ili na specijalizaciji itd, da se nađe, ali to je već problem u organizacionoj jedinici i njenog funkcionisanja da neko ne gubi dragoceno vreme da bi to uradio. Nije to ni gubljenje vremena. To je podatak koji je državi potreban, ali jeste gubitak profesionalne angažovanosti lekara i to će se rešavanjem na ovaj način dopustiti zdravstvenim radnicima i saradnicima kojima to ide u radnu obavezu i zakon predviđa da će na taj način biti omogućena veća posvećenost zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika. Stoji u 5. tački opštih načela da se posvete bolesniku. Dakle, razbijamo tu predstavu o tome da papirologija znači gubitak vremena i gubitak šanse lekaru da se bavi onim za šta je i školovan. U dokumentaciji medicinskoj i pomoć, a to je uglavnom već pominjano i ne bih hteo da govorim, tu se konačno svrstava i rangira gde će vam doći zdravstveni karton, stomatološki, karton imunizacije itd. gde će vam u koju kategoriju dokumenata ući uput, interni uput, eksterni, bolnički izveštaj, komisijski, upućivanje na komisiju, gde se vode koji protokoli itd. Zašto se to izdvaja? Kada sada pogledate da protokola ima 24 i pod 24 osnove protokola, da u jednom dispanzeru za zaštitu zdravlja žena vodite sedam, osam paralelnih protokola, ne ulazi svaki pacijent istovremeno u svih sedam ili osam protokola. Nekad zbog prirode zdravstvenog stanja uđe u jedan ili dva, ali ovako objedinjavanje mogućnosti i stvaranja jedinstvenih obrazaca i jedinstvenih formulara za pristup sasvim izvesno je da će moći, posebno kada se uvede elektronska komunikacija, da se iz jednog dokumenta prebaci informacija o bolesniku u drugi segment i zadovolji zahtevnost da se popune svi odgovarajući dokumenti. Puno polažemo na to da će se sa savremenom tehnologijom omogućiti da to bude brže, efikasnije, a opet saglasno kategorijama koje su date recimo za protokol i knjige evidencije gde je čak 20 različitih evidencija o zaraznim bolestima, bolestima većeg društvenog značaja, retke bolesti, profesionalne bolesti, da se sve to može kontrolisati, jer nije isključeno da jedan bolesnik može biti u jednoj ili u drugoj ili u trećoj evidenciji, jer ima istovremeno više prisutnih različitih oboljenja ili stanja, da ne govorimo o povredama, koja onda postaje zajednička za sve što oni inače nose u svojoj ličnoj anamnezi. Dnevne i tekuće evidencije su sada razjašnjene. Tačno sada znaju lekari u tercijalnoj i sekundarnoj zaštiti i lekari ili zdravstveni radnici, saradnici u primarnoj zdravstvenoj zaštiti šta im je činiti, šta treba dnevno da izveštavaju, da u ovaj tekući, završni izveštaj koji se radi, takođe unutar jednog dana i skup svih završnih dijagnoza pokazuju istovremeno i kvalitet rada. Vi imate prvi ponovni dolazak itd, ali onda kada ide u završni tekući izveštaj, tekuću evidenciju, onda mu se stavlja i konačna dijagnoza i taj dolazak bolesnika s postavljenom dijagnozom je ponovni dolazak, nije novi pregled, i novo postavljene dijagnoze. Zakon posvećuje i značajnu pažnju, ovo je ono što je svima nama lekarima najpoznatije, o čemu sam govorio, ono o čemu mi manje znamo, bar mi koji nismo preventivci, je namera zakonopredlagača da uvede evidenciju faktora rizika. Tačno je propisano šta tu treba da se evidentira, što vrlo često srećemo u javnosti, u raspravama kada govorimo o tome da eventualno nismo dovoljno posvetili pažnje ekologiji, zdravoj sredini, zaštiti od jonizujućih zračenja, sadržaju ili koncentraciji štetnih volatilnih materija u vazduhu ili mikročestica, to će sada, ne zdravstvene, moguće preventivne institucije, donekle „Batut“ i zavodi, ali i druga pravna lica koja se bave takvim merenjima biti u obavezi da sačinjavaju izveštaj o tome i to je jedan od koraka koji sada uvodimo i u ovaj zakon, jer se tiče prevencije i stvaranja zdravih uslova života i rada za građane Srbije. Kada je reč o registru za dokumente o resursima, ona se tiču zdravstvenih ustanova privatne prakse i ostalih pravnih. Dakle, na prvi pogled svi će morati da prijave, ne samo ljudske resurse po određenim kategorijama, ne u previše detalja, ali zaista ono osnovno, koliko lekara ima, koliko sestara, koliko su te osobe stare, prognostički bitan, zna kada se piše generalni plan da se ne ostane bez specijalizanata, koliko koje struke lekara, da bi se videlo šta nedostaje, šta je deficitarno, ali i opremi, kadru, prostoru, o radnom prostoru i svemu tome. To će možda na neki način da pogodi privatnike, možda hoće, možda neće, možda će želeti baš da realno prikažu stanje svoje opremljenosti i da budu konkurenti u momentu stvaranja uslova za ekvivalentno učestvovanje u pružanju zdravstvene zaštite za građane Srbije, da se uključe u sistem, kao što su se neke apoteke uključile u taj sistem snabdevanja. Neki to mogu, kada se za to uslovi stvore, kada zažive te osiguravajuće kuće koje na tržištu se očigledno ne otimaju sa dominantnim RFZO-om itd. Izveštaji koji se prave, kada se sve to pokupi u različitim obrascima, dužni su da se učine različiti izveštaji. Te izveštaje, ako ne računamo ono što rade nosioci zdravstvenih usluga, dakle to su primarna, sekundarna, tercijalna, dakle u samim ustanovama, to ipak rade instituti za zaštitu zdravlja. Njima se šalju podaci sa tačno utvrđenom periodikom, kada šta treba da se pošalje i koja je odgovornost ako se to ne uradi, a kada to oni dobiju od ispostava Zavoda za zaštitu zdravlja i 20 i koliko, 23 iz Srbije i kada „Batut“ to dobije, on radi integrisani sistem, integrisani izveštaj koji sačinjava sve vitalne, važne, bitne podatke o kretanju, o toku bolesti, o broju obolelih, ali i o zdravstvenim resursima. Sve to je konačno, posle njihove zakonom predviđene 31. mart naredne godine, objavljuju na sajtu za prethodnu godinu, naravno lišenog sadržaja u kome biste vi prepoznali osobu koja ima C hepatitis, ima HIV ili nekakvo psihijatrijsko oboljenje, što bi osobu diskriminisalo. Jedno od načela je i tajnost, tako da se zaista vodi računa o tome, i do sada se vodilo računa, i do sada što se o bolesniku znalo bila je njegova tajna i rešavano je zakonima koji su već aktuelni, Zakon o zaštiti podataka, o ličnosti. Mnogi granični zakoni su se krovno nadnosili nad ovim problemom u zdravstvu. Mi ponovo to aktuelizujemo, dakle da radimo evidenciju, vodimo računa šta u evidencione formulare upisujemo. Individualni i zbirni izveštaj se, naravno, na osnovu toga prave. Rekao bih još samo neku reč o obavezi da se radi izveštavanje Zavoda za zdravstvenu zaštitu, Instituta za zaštitu zdravlja Srbije, dakle „Batuta“, da je obaveza u intervalima, koji su već jasno definisani, pardon, sa nekim izuzecima, dovoljno dugi da se to dobro odradi. Sve će to biti bolje i lakše kada prođe prva, druga godina razvoja sistema, jer da ne dajemo slučajno veliki raspon operativnosti, pripremi dokumentacija, pa čak do 2020. možda za neke registre, neke evidencije, da se prosto u to uhodamo i to postaje jednostavno način funkcionisanja. Obaveza zdravstvenih ustanova da čuvaju svoje evidencije, nekad godinu, dve, nekada doživotno, trajno, kao stomatološki karton, kao registre lekova, kao zdravstvene kartone koje znamo da se čuvaju u domovima zdravlja 10 godina iza smrti bolesnika, kao istorija bolesti u bolnicama, otprilike se osvežava jedna takva norma koja je postojala i ranije. Integrisani informacioni sistem dosta govori o, vraćajući se iz uvodnog dela na konkretne prilike i treba ići u smislu integrisanog sistema. Elektronski dosije je taj koji će biti medicinski dosije, valjda će predstavljati, sada mi to sve treba da vidimo kako će da izgleda, u zakonu to piše da će biti nekakav siže, nekakav minimum onoga što se nalazi u osnovnoj medicinskoj dokumentaciji, dakle ne zdravstvenoj, jer ta zdravstvena dokumentacija vuče i elemente onoga što pruža zdravstvena ustanova, kadar, oprema, struktura itd, nego baš osnovna medicinska dokumentacija, osnovni izvod iz toga izvlači itd.Ovo sada što sam završio je otprilike o drugom zakonu koji je danas na dnevnom redu. Mislim da je sasvim racionalna promena broja članova upravnog i nadzornog odbora, da će omogućiti tri, odnosno četiri člana iz ministarstva koja se nalaze, to neće ometati rad RFZO-a, nego će naprotiv biti neophodna spona sa ministarstvom i sa Vladom koja kreira zdravstvenu politiku i mora da je sprovodi. Dosadašnji model koji smo imali, sa 21-im članom, pokazao je velike abnormalnosti, nenormalne pojave i događanja sa često sudskim epilozima. Ta njihova autonomija i samostalnost dovela je do toga da su mnogi od njih završili na sudu, da su se sredstva zloupotrebljavala. Ako postoji dobra volja i odluka, a RFZO je pokazao da zaista ima nameru da drugačije funkcioniše, uprkos lišavanju značajnog dela sredstava uspeo je da ostvari značajne dobitke, da predloži isknjižavanje cena lekova koji su na listi, da uvode nove metode i da se zajedno sa ministarstvom, koje finansira deo opreme, nađe i na listi finansiranja neophodnosti za zdravstvo. Zato im treba pomoć da budu operativniji, da rade brže, a ministarstvo konačno može da predloži nekog od nedostajućih sa liste osiguranih lica, ako su to bile zanatlije ili invalidi itd, jer 75% ili blizu toga pokrivaju poljoprivrednici, osigurana lica iz radnog odnosa i penzioneri. Otprilike ta populacija korisnika je oko 75% popunjena, a znamo da inače ministarstvo iz budžeta izdvaja sredstva kojim donira neke vidove osiguranja za druge, kojim donira participaciju, uplatu u fond za neke druge vidove osiguranja za koje je država obavezan garant za njihovo sprovođenje. Zato mislim da je ovo jedna racionalna odluka. Ona ne može nikako naškoditi efikasnosti rada RFZO-a i donošenju odluka, nego ubrzati, pragmatično prići rešavanju takvih situacija u kojima se nalaze. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa za reč? (Ne) Prelazimo na listu govornika. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, a neka se pripremi Marijan Ristićević.
Dva zakona od kojih jedan raščišćava neke dileme, a drugi je potpuno novi zakon koji definiše jednu važnu oblast. Poslanici Nove stranke će glasati za oba zakona iz različitih razloga. Prvo o ovom kraćem zakonu, o Zakonu o Fondu, gde se smanjuje broj članova Upravnog odbora i Nadzornog odbora Fonda, gde se obezbeđuje supremacija Vlade u tim upravnim odborima i mislim da je to dobro. To je praktično legalizacija onoga što je i sada postojalo. Teško da je bilo ko ozbiljno verovao da su predstavnici raznih drugih društvenih grupa bili stvarno predstavnici njihovi, više je to bila jedna farsa gde su predstavnici raznih vlasti postavljali svoje ljude koji su učestvovali zajedno u vođenju Fonda na jako loš način. Ovim se smanjuje broj članova ta dva tela i smanjuje se broj potencijalno odgovornih za loše vođenje Fonda, kao što je to bilo i do sada, i smanjuje se broj potencijalnih krivaca za kriminalno vođenje Fonda, što se dešavalo. Mi, recimo, imamo najnovije podsećanje, to je da smo pre par meseci na genijalni zaključak nekoga iz Ministarstva ili iz Fonda doneli zaključak da je 300 miliona evra na godišnjem nivou višak u Fondu i da to treba da se prebaci u penzioni fond. Paralelno sa tim i dalje imamo decu koja umiru zato što ne mogu da budu lečena ako neko ne pošalje SMS poruku. To je nedopustivo. Dakle, za ovo glasamo „za“, da bi bilo jasnije ko je kriv. Naravno da je ovaj drugi zakon neophodan, da uvodi sistem praćenja i vođenja te medicinske dokumentacije i to je apsolutno dobra stvar. Mislim da je jako loše što je, ako sam dobro čitao, primena zakona tek od 1. januara 2016. godine. Mislim da to mora da se uradi pre. Ovo je 21. vek, ovde ne treba otkrivati korisnost softvera i hardvera. Sve to već postoji, samo treba da se primeni. Ako je u pitanju novac, sigurno je da mogu da se nađu vrlo povoljni krediti za tu oblast, bilo od fondova, bilo od proizvođača tog softvera i hardvera, tako da mislim da taj rok treba skratiti, ali verovatno je taj rok procena mogućnosti i efikasnosti ove Vlade da uradi nešto afirmativno. Mislim da treba ići dalje, da sa ovakvim sistemom zdravstvenog osiguranja nema leka, da mora da se pređe na nešto bolje, da se sa Bizmarkovog sistema pređe na Beveridžev. To znači da svi građani Srbije imaju primarnu zdravstvenu zaštitu besplatnu, bez obzira da li rade ili ne rade, da li su na birou, da li su penzioneri ili bilo šta, a da se afirmiše mesto i uloga privatnih fondova za onaj dalji nivo, sekundarni i tercijarni nivo, odnosno viši nivo zdravstvene zaštite. Takođe, da se integriše vojno zdravstvo u civilno zdravstvo, da se napravi jedinstveno zdravstvo, jedinstven fond, odnosno tad ne bi bilo fonda ako prelazimo na Beveridžev sistem, ali pod istom upravom jer imamo stotine hiljada metara kvadratnih prostora koji je pravljen za medicinske ustanove, koji sada stoji prazan u vojnom zdravstvu, a mi i dalje najveći deo novca u investicijama u civilnom zdravstvu dajemo za cigle, cement i provizije onih koji to rade, a zapostavljamo nabavku opreme, školovanje kadrova i sve ono što treba da podigne nivo zdravstvene zaštite. Afirmacija privatnih osiguranja, to sam već rekao, i uvođenje vaučera, to znači da ljudi koji imaju zdravstvenu zaštitu mogu da biraju da li će se lečiti u privatnom zdravstvu ili u državnom zdravstvu, a da i jedni i drugi konkurišu kod države za pružanje tih usluga. Mi smo u zdravstvenom sistemu na početku 20. veka. Po svim sistemima organizacije, po odnosima, po troškovima, po neracionalnosti, mi smo na početku 20. veka. Srbija je pred Prvi svetski rat imala bolji zdravstveni sistem nego što ga ima sad. Tu govorim o sistemu, a ne o lekarima. Lekari koji su kažnjeni zato što su dobri, lekari kojima se smanjuju plate dva puta u zadnjih godinu dana zato što su dobri, primaju sada plate koje su manje nego plate čistačica u bilo kojoj ozbiljnoj državi Evrope. To je nedopustivo i to dovodi do mnogih problema i anomalija u našem zdravstvu, od toga da odlaze specijalisti do toga da se legalizuje niska korupcija, što nije dobro.
Reč ima Ljubica Mrdković Todorović.
Hvala, predsednice Skupštine. Poštovani gospodine ministre, članovi Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, evidentno je da je pred nama potpuno inovativni zakon koji će na jedinstven način urediti oblast zdravstvene dokumentacije i evidencija. Brojni su razlozi za donošenje ovog zakona čijim ćemo usvajanjem u Danu za glasanje zaokružiti jednu celinu u oblasti zdravstva, koja je do sada bila regulisana zakonima još ih 1981. godine, sa dopunama iz 1985. i 1989. godine, pri čemu su neka pitanja bila otvorena i nerešena. Pre svega, unificiranjem odredbi o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama i uvođenjem jedinstvenog načina i metoda u vođenju evidencije o pacijentima smanjuje se administriranje u zdravstvenim ustanovama i omogućava zdravstvenim radnicima da obavljaju posao koji su izabrali, a to znači da se u dovoljnoj meri posvete pacijentima, a ne da većinu radnog vremena troše na unos raznih podataka i ažuriranje evidencije. Ovim zakonom se proces vođenja zdravstvene dokumentacije i evidencija pojednostavljuje kroz automatizaciju procesa. S obzirom da svakodnevno dolazi do nadogradnje i unapređenja informaciono-komunikacionih tehnologija, ali i do razvoja zdravstva, neophodno je da se na jedinstven i unificiran način uredi oblast zdravstvene dokumentacije i evidencijama, što ovaj zakon i čini. Brojni su benefiti ovog zakona, a ja ću pomenuti samo neke od njih. Osim smanjenja administriranja i uštede koju ono donosi, stvaraju se uslovi da se na bolji način sagleda zdravstveno stanje kako pojedinaca, tako i društva u celini. Jedinstven način vođenja dokumentacija i evidencija će svakako rasteretiti zdravstvene radnike dela obaveza, doprineti unapređenju kvaliteta u obavljanju zdravstvene delatnosti i veći stepen zadovoljstva pacijenata pruženom zdravstvenom zaštitom. Ali, isto se tako od zdravstvenih radnika očekuje dovoljna posvećenost i ažurnost prilikom rada sa novim sistemom, jer zakon predviđa odgovornost za onog ko podatke unosi u taj sistem. Takođe, podaci pacijenata koji se unose u sistem moraju na adekvatan način da budu zaštićeni kako bi se izbegla bilo kakva mogućnost zloupotrebe ili da ti podaci dođu u posed neovlašćenih lica, što ovaj zakon takođe i reguliše. Integrisani zdravstveni informacioni sistem će učiniti da planiranje i sprovođenje i upravljanje zdravstvenim sistemom bude efikasnije, kao i nesmetano i kvalitetno funkcionisanje svih delova zdravstvenog sistema i svih učesnika i subjekata. Integrisanjem sistema evidencija u zdravstvu imaćemo pravu sliku o tome od čega boluju naši građani, koje vrste oboljenja su dominantne za određeni uzrast, pol, profesiju, geografsko područje itd, a samim tim ćemo biti u prilici da preventivno delujemo i da kroz dodatno angažovanje i edukaciju stanovništva preduzimamo odgovarajuće korake za uklanjanje uzroka koji dovode do pojave određenih oboljenja. Što se tiče troškova u zdravstvu, a koji su vezani za ovaj vid angažovanja, osim ušteda na kratke staze, koje su odmah vidljive i koje se ogledaju u smanjenju troškova za kupovinu tzv. kancelarijskog potrošnog materijala, uštede na duge staze će biti obimnije i efektivnije i delotvornije, jer sama mogućnost kontinuiranog uvida u zdravstveno stanje i zdravstvene potrebe našeg stanovništva omogući će planiranje i programiranje zdravstvene zaštite, planiranje i projekciju troškova prilikom nabavke lekova i sanitetskog materijala, praćenje i ocenjivanje sprovođenja planova i programa zdravstvene zaštite, praćenje resursa u sistemu zdravstvene zaštite. Na kraju, povodom ovog zakona bih rekla da uređivanjem zdravstvene dokumentacije i evidencija mi regulišemo jedan od prioriteta koji je predviđen Planom razvoja zdravstvene zaštite Republike Srbije, ali i vršimo usklađivanje sa našim internim zakonima koji se odnose na prava pacijenata, zaštitu podataka o ličnosti, propisima kojima je uređenja oblast elektronskog dokumenta, elektronskog potpisa, ali i međunarodnim aktima kao što su Evropska povelja o pravima pacijenata, Konvencija UN o pravima deteta, Konvencija i zaštiti lica u odnosu na automatsku obradu podataka, kao i sa usvojenim planskim dokumentima Vlade, Strategijom razvoja informatičkog društva u Republici Srbiji i Strategijom za borbu protiv korupcije. Što se tiče Zakona o zdravstvenom osiguranju, rekla bih da saglasno već izvršenim promenama zakonskih rešenja koja regulišu oblast penzijskog i invalidskog osiguranja i u oblasti iz domena Nacionalne službe za zapošljavanje iz ovog predloženog zakonskog teksta, možemo videti smanjenje broja članova Upravnog i Nadzornog odbora, znači, dovođenje broja članova ovih tela na neku razumnu meru, kako bi se operativnost u postupanju poboljšala i kako bi se osiguralo brže donošenje akata i odluka koji su u nadležnosti ovog organa. Kao što smo čuli od vas, ministre, i kao što smo videli u tekstu predloženog zakona, dosadašnji Upravni odbor RF ZZO ima 21 člana, dok Nadzorni odbor ima sedam članova. Ovim izmenama i dopunama zakona smanjuje se broj članova Upravnog i Nadzornog odbora i time se omogućava brži, efikasniji i operativniji rad, a da pri tome nije ugrožen princip predstavljanja kroz izbor članova tih tela. Odnosno, i sa ovolikim brojem članova Upravnog odbora biće zastupljeni i predstavnici nadležnog ministarstva, ali i predstavnici osiguranika iz redova zaposlenih, penzionera i osiguranika zemljoradnika, a sve u cilju boljeg i adekvatnijeg sprovođenja zdravstvene politike u našoj zemlji. Hvala.
Reč ima Mirjana Dragaš, a neka se pripremi Jovana Jovanović.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, poštovane kolege poslanici, danas se pred nama nalaze, govorim o predlogu dva zakona iz oblasti zdravstva i to Zakona o zdravstvenom osiguranju i Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva. Već u dosadašnjoj diskusiji bilo je prisutno da je dosta obrazlagano koliko je ovaj Zakon o zdravstvenoj evidenciji značajan. Na prvi pogled, već je rečeno da se može steći utisak da je on, kako bih rekla, beningni zakon, da je on zakon tehničke prirode, itd, ali suštinski on je u stvari nešto što je utemeljenje za razvoj mnogih važnih zadataka koji se javljaju iz procesa praćenja zdravlja stanovništva, lečenja svakog pojedinca, njegove zaštite i u celini praćenja i prevencije, pre svega kada je reč o zdravlju nacije. Ovi zakoni danas nam obezbeđuju da se u narednom periodu u ovom, pre svega Zakonu o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva, razvijaju i na određen način ustaljuju obavezno vođenje zdravstvene evidencije, zdravstvene dokumentacije, načini postupanja sa tim, tajnost podataka, rokovi za dostavljanje i obradu podataka, način raspolaganja, rukovanja tim podacima, itd, vrlo konkretni su razlozi u ovom predlogu zakona rečeni. Ovim zakonom se uređuje i obezbeđuje, ono što smatram da je vrlo važno, unapređenje socijalno-zdravstvene zaštite, unapređenje i celovitost prikupljanja podataka, njihove obrade i njihovog praćenja, način njihovog čuvanja, racionalizacija troškova u zdravstvu, što je smatram veoma važno, bolji naučnoistraživački rad, ocena zdravlja nacije i preventiva, kao i zdravstvena politika, stalna edukacija u zdravstvu svih lekara, zdravstvenih saradnika, ali, naravno, kroz to smatram na određen način i nas pacijenata. Razlog za promene u ovom zakonu jeste i promena koja se događa u samim uslovima u kojima zdravstvo danas radi. Ovde bih istakla da, pre svega, primećujem jednu kontinuiranost u praćenju i sprovođenju i primeni zakona koje su donete, npr. u prethodnom mandatnom periodu, pre svega se odnosi na zaštitu podataka o ličnosti i zaštitu prava pacijenata, zaštiti i razvoju preventivne zdravstvene zaštite, itd. te ovo smatram nadogradnjom ili razradom toga. Takve podatke, odnosno takva kontinuiranost u sprovođenju zdravstvene politike, u ovom slučaju, a smatram da bi tako trebalo da bude u svim oblastima, pokazuje kvalitet rada i posvećenost poslu prethodnog ministra, kao i ovog ministra, koji će obezbediti u daljem adekvatnom vođenju i samog ministarstva, ali i razvijanju celokupne zdravstvene zaštite, onaj cilj koji u ovoj oblasti i u ovom veoma važnom segmentu želimo da dostignemo. Danas vidimo i primećujemo da se većini zdravstvenih institucija razvijaju i primenjuju razni informacioni sistemi. Prisutni su kompjuteri, što, npr. pre pet ili 10 godina u ovakvoj meri nije bilo zastupljeno. Zato su, kao što je i dosadašnja rasprava to pokazala, veoma važni da se upravo u ovom momentu presek napravi, da se uvede novi zakon i da se time, odnosno samom njegovom primenom, obezbedi dalji razvoj i primena informacionih tehnologija, a samim tim i obezbeđivanje jedinstvenog informacionog sistema. Kada čitamo ovaj zakon, vidimo da se odredbe ovog zakona jednako odnose na sve nivoe zdravstvene zaštite u državnom sistemu zdravstva, ali istovremeno i u privatnom sistemu. Ono što je mene interesovalo, što smo donekle razgovarali malo i juče na Odboru za zdravlje, a želim i zbog građana prosto da podvučem to pitanje i da ga ponovo istaknem, jeste da uporedivost i jedinstvenost podataka koji se prate, odnosno evidentiraju u sistemu državnog zdravstva, odnosno u sistemu privatnog zdravstva. Poznato je naravno i razvija se taj odnos sve više da kada odemo kod svog izabranog lekara za sve oblike i potrebe za određenim nivoom zdravstvene zaštite pre pregleda lekara, upućivanja na neku drugu instituciju koja će nam dati viši nivo zdravstvene zaštite i takva evidencija da se vodi u svim nivoima od primarnog, sekundarnog, tercijalnog itd. Međutim, zbog opterećenosti mnogih zdravstvenih institucija, zbog dužine čekanja, nemogućnosti zaposlenih da dugo čekaju na prijem u dom zdravlja, na primer, kod svog izabranog lekara ili na neki drugi specijalistički pregled, vrlo često vidimo da se građani opredeljuju za brži i efikasniji sistem privatnog pregleda u privatnom zdravstvenom centru makar ga dodatno i platili, čime štede svoje vreme i brže dolaze do rezultata i ocene o stanju svoga zdravlja. I u privatnim zdravstvenim institucijama se takođe vode evidencije, međutim, ja sam i postavila pitanje, odnosno sve građane zanima – da li se i u kom delu i jedni i drugi podaci međusobno susreću da bi dobili jedinstveni zdravstveni karton svakog građanina, da svaki građanin bez obzira da li se pojavio u jednoj ili drugoj instituciji može svaki lekar kod koga dođe da dobije jednu kompletnu sliku o stanju njegovog zdravlja jer znamo da je u celini tog njegovog stanja potrebno naći i adekvatno i odgovarajuću terapiju, a ne samo u odnosu na segment koji je u tom trenutku predmet njegovog interesovanja. U svakom slučaju, odgovor koji sam juče dobila, a koji očekujem će za širu javnost biti danas dat kroz vaše odgovore ili kroz dalju diskusiju, svakako se odnosi na to da je nešto to što ćemo postići tek u narednom periodu, a da u ovom vremenu i ovaj zakon to obezbeđuje, mi uspevamo da objedinimo i da unapredimo, da postoji opremljenost pre svega tehnička u svim jedinicama državnog sistema zdravstvene zaštite, da postoji uporedivost i kompatibilnost informacionih sistema, što sve teži ka jedinstvenom sistemu koji će moći sve ove podatke o kojima sam govorila, u određenom trenutku da obezbedi. Nije nevažno da se oni sa jedne strane vode jednom linijom, s druge strane drugom linijom i da se ni u jednoj tački međusobno ne susreću. U svakom slučaju cilj ka razvoju integrisanom zdravstvenog informacionog sistema je nešto što smatramo da treba da dođe, i ako je moguće i pre naznačenog roka 2020. godine, mada naravno imamo u vidu da je to jedan proces koji traje i koji prosto mora zbog njegove osetljivosti i da ima određenu dužinu vremena. Najzad kada govorimo o ovome, mislim da je veoma dobro što se kod izrade ovog zakona odmah vodilo računa i o kompatibilnosti njegovoj sa evropskim zakonima, te vidimo da su međunarodni stručnjaci u tome učestvovali, što svakako treba potvrditi i time idemo u susret svemu onome što nas vezano za uključivanje u Evropu očekuje. Eventualno sam iz rasprave čula jedna jednu informaciju što možda nije zgoreg imati na umu kada je reč o stvaranju ovakvih informacionih sistema, možda da oni budu upravo na jeziku i pismu srpskog naroda, jer time obezbeđujemo prisustvo, razvoj i zaštitu ćirilice kao naše azbuke, našeg jezika, a to sve obezbeđuje takođe i identitet naš u porodici evropskih naroda i u porodici evropskih jezika, što svakako u tom budućem periodu treba obezbediti i o tome voditi računa. U svakom slučaju, Predlog ovog zakona smatram da treba podržati, da je veoma kvalitetan i da će obezbediti unapređenje zdravstvene zaštite i unapređenje praćenja zdravlja stanovništva na razvoju prevencije. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Beronja. Izvinjavam se, Jovana Jovanović prvo, vi se pripremite. Pogrešno sam pročitala.
Hvala poštovana predsednice. Uvaženi ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, kada je u pitanju ovaj zakon o zdravstvenoj dokumentaciji verujem da smo se do sada svi složili, da danas lekari troše gro vremena na nepotrebnom administriranju i šta više to je jedna trećina njihovog ukupnog radnog vremena i da bi vođenje ovakvog elektronskog kartona, odnosno medicinskog dosijea značilo to da će lekari moći da posvete više vremena svojim pacijentima, jer primena informacionih tehnologija olakšava ne samo onima koji rade u sistemu zdravstvene zaštite, primena informacionih tehnologija dosta olakšava i korisnicima usluga ovog sistema. Vaša intencija ministre je dobra, vaša intencija je da na ekonomičniji i jednostavniji način imamo sve podatke o pacijentima na jednom mestu. Međutim, namera, kao namera sama po sebi nije dovoljna, ukoliko tu nameru ne prate i neki konkretni koraci koji će dovesti do implementacije ovog zakona kada o njemu govorimo. Mi tu nailazimo na nekoliko prepreka, jedna od tih prepreka je da svi znamo da informacione tehnologije često zahtevaju i neke nove ljude koji će sa sobom doneti neka nova saznanja, neke nove informacije iz ovih oblasti, a ti novi ljudi, tu se podrazumevaju nova zapošljavanja. Međutim, prva prepreka je upravo da mi danas imamo zabranu zapošljavanja ljudi u javnom sektoru, pa će često ti stručnjaci koji bi mogli da pomognu i koji bi mogli da donesu nova znanja otići negde u Nemačku ili u Norvešku, gde najčešće odlaze mladi lekari da svoje znanje primenjuju. Druga prepreka na koju mi nailazimo jeste ta da ste vi stavili da se zakon primenjuje od 2016. godine i do tada je neophodno načiniti niz nekih koraka, kao što smo malo čas rekli, između ostalog, neophodno je da lekari i medicinsko osoblje definišu procedure i protoke tih informacija, da zatim oni koji se bave tim informacionim tehnologijama, stručnjaci iz tih oblasti, sve to spoje u jednu celinu i naprave i načine i taj sistem funkcionalnim. Međutim, svi ti ljudi koji bi trebalo da rade do 2016. godine da omoguće implementaciju ovog zakona, sve te ljude bi trebalo dodatno motivisati i oni bi trebali da ulože još 50% minimum nekih svojih napora da bi to sve profunkcionisalo, samo ne znam na koji će način oni biti motivisani, da li novim Zakonom o radu ili time što im smanjujemo plate. Kada govorimo o Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, ovaj zakon kaže da je potrebna racionalizacija ovih tela i mi se slažemo, ali ne racionalizacija na onaj način na koji ste vi to predvideli. U obrazloženju vi ste napisali da se predloženim zadržava učešće najbrojnijih kategorija iz civilnog sektora, međutim, zaboravili ste u odnosu na prethodni zakon, vi ste izostavili učešće osoba sa invaliditetom u upravnim i nadzornim odborima, kojih po informacijama koje je ministar Vulin izneo pre čini mi se nekih mesec dana, osoba sa invaliditetom ima 550.000, tako da ovu kategoriju u Srbiji smo zaboravili. Ukoliko bi napravili racionalniju podelu od ove vaše racionalne po kojoj Vladi i vašem Ministarstvu vi dajete kontrolu nad raspolaganjem sredstava Fondu i samim tim i obesmišljavate postojanje Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, mogli biste recimo, to smo mi predložili našim amandmanom, mogli biste recimo umesto tri, odnosno četiri osobe iz Ministarstva mogli bismo da stavimo da tu bude po jedna osoba manje, kao predstavnik Ministarstva, odnosno one koje će imenovati ministar, a da stavimo po jednu osobu kao što je ranije bilo iz Udruženja osoba sa invaliditetom. Koleginica koja je govorila jutros u raspravi je rekla i da je važno da se u ovim telima nalaze predstavnici onih koji znaju svoja sredstva za Fond, pa da oni mogu na taj način direktno da utiču na to kako će se njihov novac, odnosno novac svih građana raspoređivati. Slažem se sa tim u potpunosti, neophodno je da svi ti predstavnici budu u upravnim i nadzornim odborima, a ne da se desi kao što ste vi predložili ovim izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, ne da ih preglasavaju trojica odnosno četvorica postavljenih ljudi, jer ko je više zainteresovan da unapredi sistem zdravstvene zaštite i usluge sistema zdravstvene zaštite od njihovih korisnika. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslani, dr Ljiljana Beronja. Neka se pripremi Dušan Milisavljević.
Uvaženi ministre, gosti, uvažena predsednice, drage kolege, drago mi je svaki put kada se donese zakon koji nešto jasno definiše i na nešto konkretno obavezuje. Još mi je draže, budući da sam lekar po struci, kada se takav jedan zakon donese u zdravstvu. Verujem da nije daleko vreme kada će nas advokati čekati po hodnicima domova zdravlja i bolnicama i juriti za nezadovoljnim pacijentima kojih praktično ima i uvek će ih biti. Zbog toga je jako važno da svi zaposleni u zdravstvu znaju i imaju jasne definisane pojmove koji ih prvo obavezuju, a onda na taj način i štite. Budući da sam radila praktično u svim službama i u opštoj praksi i u Hitnoj pomoći, 17 godina sam u pedijatriji, upućena sam praktično u sve tipove evidentiranja, protokolisanja, upisivanja i znam dobro šta znači dobro vođena dokumentacija. Na prvom mestu to je najvažnije za samog pacijenta i za praćenje toka njegove bolesti, ali nije ni manje važna za osobu koja to vodi, jer sam kao lekar svedok ili kao lekar veštak na sudu znala i videla koliko je to važan i sudski dokument. Sviđa mi se što je sada tačno i jasno definisano ko ima prava da traži zdravstveni karton, da to ima samo pacijent u ličnom, pismenom ili usmenom obliku i za potrebe suda, jer se dešavalo ranije posebno dok sam radila u hitnoj pomoći da dođu dva uniformisana policajca iz dobre ili ne dobre namere i traže da pogledaju protokol. Sada je to nemoguće, a drugo i pitanje proveravanja bolovanja unutar jedne firme kada je dolazila pravnica i tražila lično da pogleda medicinski karton. Znači, sada je to nemoguće, upućujemo je na prvostepenu komisiju koja postoji pri Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje. Definitivno, nije lako voditi pravilnu medicinsku dokumentaciju. Treba i vremena, vidimo koliko puno ima i tabela, ali bez toga svesni smo da nema jasnog uvida u to šta se radi. Na kraju važno je i zbog učinka samog lekara. Nema više praktičnog friziranja rezultata kada je papir mogao sve da trpi, sada je to malo teže. Znači, ne može lekar koji dobro radi da se uporedi sa kolegom koji mnogo manje radi. Pročitala sam pažljivo Predlog zakona kompletno više puta, jer me interesovalo, pošto sam kao pedijatar došla, ali kao zamenik direktora Doma zdravlja u Kuli, pa znam šta znači i kada uvek imamo iznad sebe Zavod za javno zdravlje i znamo kako moramo dobro da radimo, jer praktično ako ne uradimo sve kako treba, praktično kao da nismo ni uradili ništa od posla. Možda će neke moje kolege nešto i pronaći, ja stvarno nisam ništa pronašla da fali. Mislila sam prvo dok sam čitala osnovnu medicinsku, fali knjiga narkotika, knjiga obolelih od malignih bolesti, knjiga umrlih, ali to sam naravno posle naša u pomoćnim sredstvima za vođenje evidencije. Moja sugestija je samo za definiciju nadležnog radnika. Zna se ko je nadležni radnik - nadležna sam ja, nadležna je sestra. Međutim, ukoliko se dve sestre obavežu da rade jedan sličan posao, verujte da će tu uvek biti problem koja je to trebala da uradi, ali se to sistematizacijom radnih mesta može jasno definisati šta je čija obaveza. Važan segment je evidencija vezana za pisanje izveštaja. Prvo, jako je dobro da definitivno znamo šta se sve prijavljuje, kome se prijavljuje, do kada je rok prijave i, naravno, ono što isto nije manje važno, a to je kakva je kazna za nepoštovanje rokova. Znam da nije lako prikupiti pojedinačne izveštaje koji na kraju služe pravljenje zbirnih izveštaja. Na kraju, samo arhiviranje i čuvanje podataka iz zdravstvene dokumentacije takođe je važno zbog praćenja bolesti i za eventualne potrebe suda i, kako rekoše moje kolege, forenzički značaj naravno da ima. Na kraju samo da kažem da je uvođenje jedinstvenog informativnog sistema omogućilo nama da na jedan praktično sličan uniformisan način vodim elektronski karton, da dokument ne zavisi kad se fizički uzme u ruke od rukopisa jednog lekara, važimo za neke koji imaju loš rukopis, ili od njegovog trenutnog vremena koliko ga imamo na raspolaganju pa šta ćemo upisivati i jako je važno što je praktično onemogućeno kasnije dopisivanje u elektronski karton. Znači, kad je u pitanju sam program, mi radimo po Heliontu, mi i opšta praksa, ali, znate kako, koliko je para, toliko i muzike. Moralo bi se ipak malo sofisticiranije odraditi na tom programu. Ima dosta nepotrebnih stepenika koje lekar mora da prođe da bi došao do kraja, a to mu ipak oduzima vremena. Ogromne prednosti informacionog sistema su značajne uštede u potrošnom materijalu, onda povezivanje sa ostalim službama. Znači, kad dobijem pacijenta, ja sam povezana sa laboratorijom, rendgenskom službom. Znači, sve mogu da vidim zato što smo objedinjeni. Doći će, naravno, vreme kada ću to moći i unutar Fonda svoga ili unutar cele zemlje.Zatim, usklađenost i sa ostalim evropskim standardima u ovoj oblasti i na kraju ono što je, naravno, jako važno našoj zemlji, da nisu potrebna dodatna materijalna sredstva. Ja ne bih mnogo o zakonu, već su rekle kolege, nema se ni mnogo vremena, koji se odnosi na formiranje Upravnog i Nadzornog odbora. Smanjenje broja članova, naravno, svakako će dovesti do bolje operativnosti i do finansijske restrikcije. Na kraju, budući da do sada leva i desna moja strana retko kad su zajedno izglasavali neki zakon, mislim da je ovo baš jedan od zakona za koji će glasati i moja leva i moja desna strana. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, ja ću u ovom drugom izlaganju biti jako kratak. Reći ću par nekih stvari koje sam zaboravio u prvom izlaganju. U članu 25. Zakona o. zdravstvenoj dokumentaciji stoji da pomoćnu evidenciju sačinjava nadležni zdravstveni radnik, odnosno zdravstveni saradnik i drugo ovlašćeno lice i odgovoran je za tačnost podataka. Ono što mene brine to je to drugo ovlašćeno lice, a nije zdravstveni, nije medicinski radnik, jer zdravstveni radnici, zdravstveni saradnici, odgovornost za tačnost podataka ne mogu preneti na drugo ovlašćeno lice. Zdravstveni radnik uvek može biti dobar administrativac, a suprotno se ne podrazumeva. To je nešto što je meni ostavilo sumnju u ovom Predlogu zakona. Ja sam uradio jedan predlog amandmana koji će biti razmatran, pretpostavljam, kod vas u ministarstvu, pa obratite pažnju na ovo zato što smo svedoci da u praksi puno ljudi koji nisu stručni sa medicinom, sa zdravstvom, ne samo da su možda medicinske sestre nego čak i neki srednjoškolski kadar dobija zadatak od lekara, dobija zadatak od više ili glavne medicinske sestre - hajde uradi ovo, hajde nema veze, to ćeš ti naučiti itd. To su neke stvari koje meni jasne, da oni mogu baš to dobroi adekvatno da savladaju. Možda možemo u Predlogu zakona da to dodatno definišemo i da poboljšamo. Ono što sam isto izostavio to je da u okviru ovog Zakona u medicinskoj dokumentaciji je jako važno da se ona čuva u pisanoj formi, kao što zakon i predviđa, ali i u onoj elektronskoj formi. Znači, treba da postoji jedna baza CD-ova, baza DVD koja će da se čuva. Postoji mogućnost kao što u nekim evropskim klinikama postoji audio zapis, znači da lekar izdiktira svoj operativni nalaz i da taj audio zapis stoji audio-biblioteci, datoteci, koja bi sačuvala sve te izveštaje, kako pisane, štampane, tako i audio zapise samog toka operacije i postoperativnog toka pacijenata. Takođe, što se tiče ove informacione tehnologije, sistem koji se uvodi u Srbiju,mislim da treba da bude najdublje integrisana u naše bolnice. Konkretno, evo, daću primer da u bilo kojoj operacionoj sali u kojoj se radi operacija postoji računar u koji će se unositi koliko hiruških konaca je potrošeno, koliko je antibiotika dato, koliko infuzionih rastvora je dato, koliko je anestetika dato, da kada pacijent izađe iz sale ima profakturu, to jest račun koji je izašao iz operacione sale, da to njega prati kasnije u postoperativnom toku i da u istom trenutku to ima i Fonda kao naša centralna kasa, što se tiče zdravstva, i da to praktično imamo kao jednu fakturu, da ispostavimo jednu pravilnu fakturu za to lečenje Republičkom fondu. U prvom izlaganju sam rekao da mi je želja da se izjednači državno i privatno zdravstvo. Mislim da bi morali da malo uđemo i u korigovanje postojećih cena zdravstvenih usluga zdravstvenih radnika, jer su one jako smešne. U tom našem starom šifrarniku i cenovniku naših usluga stoji da je pregled profesora 200 ili 300 dinara, dok tržišna vrednost u privatnim klinikama to demantuje, pa to ide od dve do pet hiljada, zavisno od specijalnosti i zavisno od profesora koji radi. Ja mislim da je rešenje da se ta cena u državnim institucijama podigne, a da se u privatnim negde smanji i da se nađe neka zlatna sredina koja bi mogla da poslužio kao početni pregovor u tom prepoznavanju državnog i privatnog zdravstva, a da bi ujedno olakšali Republičkom fondu da sa zdravstvenom knjižicom mi možemo da se lečimo kod naših kolega koji rade u privatnom sektoru. Poštovani ministre, mislim da je glavna srž našeg problema, pored nestašice novca i loših nekih uslova lečenja u bolnicama, po meni, nedefinisan jasan status rada lekara, državno, privatno zdravstvo. To je prethodni ministar Tomica Milosavljević nešto rešavao, pa je ušao u rešavanje, pa je onda menjao taj zakon. Ja sam bio svedok toga da u roku od godinu dana je dva puta menjan zakon. Mislim da je ostavljen jedan vakum koji omogućava potencijalnu korupciju u zdravstvu, nedefinisan jasan rad lekara u državnom i u privatnom zdravstvu. Ja se zalažem da privatno zdravstvo opstane, da ono bude prepoznato, ali da se jasno utvrde principi rada lekara u državnim klinikama. Iskoristiću priliku da dam jedan predlog. Susedna Hrvatska, u kojoj ste bili juče, je ponudila jedan jako dobar način rešavanja tog problema, da postoji praktično bodiranje lekara šta on radi u toku dana- koliko će zavoja da uradi, koliko će prevoja da uradi, koliko će operacija da uradi i ukoliko skupi sto poena, ukoliko ima fizičke snage, on može da radi i popodne u privatnoj ordinaciji. Zakon ne bi trebalo da mu onemogući. Ukoliko vi u Srbiji imate lekare koji prepodne dele samo svoje vizit kartice i reklamiraju neku privatnu ordinaciju i koriste državni sektor da ga pošalju u privatnu svoju ordinaciju, to je, po meni, jedan vid kriminala i to je nešto što moramo da zajedno kažemo da to više ne može u nekom narednom periodu da se radi. Predlažem da napravimo jedan sličan predlog kao što su komšije uradile, da se norma lekaru napravi šta on mora u toku dana da radi, pa ako ima slobodnog vremena, ako ima fizičke snage, što da ne, neka radi i u popodnevnim satima. Znači, nije ovde niko protiv privatnog rada lekara, ali da normu koja postoji u državnim institucijama ispuni i da nakon toga može slobodno da radi. To je jedan moj apel, uz ponavljanje da bih voleo da u vašem mandatu doživimo da se državno i privatno zdravstvo prepozna, da budu jedinstveni i iste kategorije zdravstvene zaštite i da sa zdravstvenom knjižicom možemo da se lečimo i kod privatnika, zato što mi plaćamo sumu novca koja nimalo nije mala, koliko god da je ekonomska situacija u Srbiji loša. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine gospođo Gojković, poštovani ministre i poštovani gosti iz Ministarstva, mi ćemo da podržimo ovaj predlog izmena Zakona o zdravstvenom osiguranju. Tu se radi o tri člana tog novog predloga izmena i nema dileme za nas da je to dobro. Održaćemo, takođe, i sadržinu i vaš predlog ovog novog Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva, gospodine ministre Lončar, ali uprkos tome što podržavamo ova dva predloga zakona, imam tri napomene koje je neophodno ovde da kažem povodom ovih predloga zakona. Najpre, prva napomena. Ja sam to vama govorio i prethodnih puta kada ste vi dolazili uSkupštinu i vidim da se ta praksa nastavlja, a smatrao sam da ako imamo lošu praksu u nečemu, to treba da se prekine. Evo, npr, gospodine Lončar, ja smatram da pre upućivanja predloga zakona u Skupštinu Srbije, treba da se urade završne ispravke teksta u celosti, da se vidi svaka zapeta, svaka tačka da li je na svom mestu, da li su sve reči tu, kako propusti ovakve vrste ne bi ostavljali utisak neozbiljnosti i površnosti u radu. Evo, npr, ja sam ponovo, čitajući ove predloge zakona, kao i prethodnih puta naišao ponovo na jednu jezičku konstrukciju za koju smatram da stvarno ne sme da postoji kada mi raspravljamo o predlozima zakona i obrazloženjima koja dolaze u Skupštinu Srbije kao jednu instituciju koja uživa najviše dostojanstvo u našem ustavnom sistemu. Evo, u razlozima za donošenje, prva rečenica – razlozi za donošenje ovog zakona sadržani su upotrebi da racionalizacije i postizanja efikasnosti rada upravnog i nadzornog odbora, Republičkog fonda itd. Jasno je meni šta se htelo da se kaže ovde, ali smatram da moramo da usmerimo našu pažnju i ka preciznosti u korišćenju jezika u formulacijama koje koristimo, makar ovde u Skupštini, kako bi time dali neki primer i nekim drugima. Primetio sam da vi održavate kontinuitet takvih nekih formulacija koje nisu u skladu i sa nekim pravopisnim normama i gramatičkim, nekada jezičkim. Samo smatram da više to ne treba da se ponovi. Tri puta sam ovde vama govorio, kada ste dolazili, o tome, ovo je treći put i vi nikako to da popravite. Druga stvar koja se tiče istog ovog Zakona o zdravstvenom osiguranju, vi ste zapisali, gospodine Lončar, ovde ili neko od vaših saradnika, ali vi nastupate u ime svoje ekipe tu, kaže – predložene izmene Zakona o zdravstvenom osiguranju imaju za cilj da unapred rad donosilaca značajnih odluka za funkcionisanja sistema obaveznog zdravstvenog osiguranja u celini i onda se nastavlja tekst. Ali ja smatram, gospodine Lončar, da ove izmene, koje jesu opravdane, nisu dovoljne da bi se obezbedilo dobro funkcionisanje sistema zdravstvenog osiguranja u celini. Ja se onda pitam – zašto vi ne dođete konačno u ovu Skupštinu da razgovaramo, npr. ja sam izdvojio četiri stvari koje su neophodne da bi sistem u celini funkcionisao kako treba? Na primer, pominjano je ovde i ranije – kada ćemo da otvorimo tu priču o izjednačavanju državnog i privatnog zdravstva? To se tiče dve važne stvari – izbora građana Srbije, koji je Ustavom zagarantovan i, druga stvar, kvalitetnije usluge u sistemu zdravstvenog osiguranja. Druga stvar, da li je moguće da ipak počnemo da razgovaramo i o nekom blagom povećanju, da kažem, plata zdravstvenim radnicima? Mi smatramo ovde da dosadašnje insistiranje na kvantifikaciji usluga koje pruža pojedini lekar nije dovelo do nekih ušteda ili do poboljšanja. Hajde da primenimo neke druge mere, da merimo i rad tih lekara, pa neko može da bude nagrađen, gospodine Lončar. Treća stvar koju sam ovde evidentirao, koju možemo u okviru ove tačke da pominjemo, integrisanje sa vojno-medicinskim zdravstvenim osiguranjem. Kako to da nije postalo deo nekog predloga koji vi ovde branite, pa da onda budemo saglasni sa vama da sistem u celini treba da funkcioniše kako treba? On sada, ja mislim, ne može da funkcioniše kako treba, iako ste vi to zapisali u obrazloženju. Što se tiče ovog Predloga zakona o zdravstvenoj dokumentaciji, gospodine Lončar, član 61. kaže – stupa na snagu tada i tada, a primenjuje se od 1. januara 2016. godine. Možda ste rekli, ja to nisam primetio, nije mi jasno – zašto od 2016. godine? U članu 59. kažete – zdravstvena ustanova i druga pravna lica uskladiće svoje pravne akte najkasnije do 1. januara 2020. godine. Znači, mi sada radimo nešto za 2020. godinu, a ne rešavamo nešto što je hitno u sistemu zdravstvenog osiguranja, gospodine Lončar. Hvala.
Pošto je bilo izmena, reč ima narodni poslanik Marjana Maraš.
Poštovana predsednice, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva. Socijalistička partija Srbije podržava usvajanje ovog zakona zato što smatramo da će njegova primena doprineti unapređenju kvaliteta zdravstvene zaštite. Predlog zakona, kao što je rečeno, uređuje zdravstvenu dokumentaciju i evidenciju u oblasti zdravstva, vrstu i sadržinu zdravstvene dokumentacije i evidencija, način i postupak vođenja, lica ovlašćena za vođenje zdravstvene dokumentacije, rokove za dostavljanje i obradu podataka, način raspolaganja podacima iz medicinske dokumentacije pacijenata, obezbeđivanje kvaliteta zaštite i čuvanje podataka, kao i druga pitanja. Takođe, Predlog zakona propisuje da zdravstvene dokumentacija i evidencija predstavljaju osnov za funkcionisanje integrisanog zdravstvenog informacionog sistema. Kao osnovni razlog za donošenje ovog jedinstvenog zakona predlagač, između ostalog, navodi intenzivan razvoj zdravstveni i informaciono-komunikacionih tehnologija, kao i potrebu da se na jedinstveni način uredi oblast zdravstvene dokumentacije i evidencija, kako bi se na adekvatan i racionalniji način pratilo zdravstveno stanje i zdravstvene potrebe stanovništva. Zdravstvena dokumentacija i evidencija služe za praćenje zdravstvenog stanja pacijenata, praćenje i proučavanje zdravstvenog stanja stanovništva, praćenje izvršenja obaveza svih subjekata u oblasti zdravstvene zaštite, praćenje resursa u oblasti zdravstvene zaštite, praćenje i stalno unapređenje kvaliteta zdravstvene zaštite, finansiranje zdravstvene zaštite, planiranje i programiranje zdravstvene zaštite, praćenje i ocenjivanje sprovođenja planova i programa zdravstvene zaštite, informisanje javnosti, izvršavanje međunarodnih obaveza u oblasti zdravstva i za razvoj sistema zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja. Takođe, utvrđena je i odgovornost za tačnost unetih podataka od strane odgovornog lica u zdravstvenoj ustanovi i drugom pravnom licu, odnosno osnivaču privatne prakse. Podaci iz medicinske dokumentacije pacijenata predstavljaju naročito osetljive podatke o ličnosti. Ovim zakonom mora se osigurati najviši mogući stepen zaštite podataka o ličnosti. Prikupljanje i obrada podataka o ličnosti pacijenata obezbeđuje ostvarivanje prava na privatnost i pravo na poverljivost podataka o ličnosti pacijenta u skladu sa zakonom koji uređuje prava pacijenata i zakonom koji uređuje zaštitu podataka o ličnosti. Propisana je i obaveza zdravstvenih ustanova, privatne prakse i drugih pravnih lica da na osnovu zdravstvene dokumentacije i evidencija koje vode sačinjavaju i dostavljaju individualne i zbirne izveštaje nadležnom zavodu, odnosno Institutu za javno zdravlje, kao i organizaciji zdravstvenog osiguranja. Zavod, odnosno Institut za javno zdravlje ima obavezu da vodi registre lica obolelih od bolesti i stanja od većeg javnog zdravstvenog značaja, npr. maligni tumor, šećerne bolesti, retke bolesti i drugo. Zdravstvene ustanove, privatna praksa i druga pravna lica na koja se zakon odnosi dužna su da čuvaju medicinsku dokumentaciju i evidenciju pacijenata od neovlašćenog pristupa, uvida, kopiranja, zloupotreba, uništenja, gubitka ili neovlašćenih promena podataka. To predstavlja obavezu preduzimanja svih organizacionih, tehničkih i kadrovskih mera za zaštitu podataka pacijenata od zloupotreba, tj. da preduzmu sve adekvatne mere zaštite, budući da pravo na zaštitu podataka, lično pravo, strogo je vezano za ličnost imaoca prava. Novina koja predstavlja centralno unapređenje svakako je vođe zdravstvene dokumentacije u elektronskoj formi. U članu 37. stav 4. Predloga zakona je nedvosmisleno utvrđena ravnopravna mogućnost vođenja dokumentacije kako u pisanoj ili elektronskoj formi. Oslanjanje ovog Predloga zakona na integrisani zdravstveni informacioni sistem, čl. 44, 45. i 46. Zakona, konačno daje pravni osnov za informatizaciju i sagledavanje realnog stanja i potreba sistema zdravstvene dokumentacije i evidencije i uspostavljanje sigurnih i efikasnih elektronskih servisa u Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje. Očekujemo da će elektronsko zdravstvo značajno ubrzati rad zdravstvenih radnika, omogućiti im da više vremena posvete samom pacijentu i pruže mu kvalitetniju uslugu. Nadam se da će u tom smislu biti propisani i sadržaji obrazaca za vođenje zdravstvene dokumentacije i evidencije. Za sprovođenje ovog zakona biće neophodna kontinuirana saradnja Ministarstva zdravlja sa svim institucijama i sa svim nivoima zdravstvenog sistema. Posebno ističemo da je donošenje ovog zakona u službi sistemske, dugoročno planiran i odgovorne politike zdravstvene zaštite, kakvoj Srbija teži, imajući u vidu da zdravstvena zaštita kao organizovana i sveobuhvatna delatnost društva ima osnovni cilj da se ostvari najviši mogući nivo očuvanja zdravlja građana, čemu u suštini ovaj zakon i treba da doprinese. U želji da ovaj zakon u punoj meri ostvari svoju svrhu, SPS pozdravlja i podržava osavremenjivanje i informatizaciju sistema zdravstvene dokumentacije, evidenciju u oblasti zdravstva koju ovaj zakon donosi i u Danu za glasanje podržaće usvajanje Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Ninoslav Girić.
Poštovana predsednice Skupštine, poštovani ministre, članovi Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama su dva zakona iz oblasti zdravstva. Prvi je Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju i drugi Predlog zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva. Što se tiče prvog Predloga zakona, vrlo je jasno da se odnosi na upravni i nadzorni odbor Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja. Ovim Predlogom zakona upravni odbor Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja od dosadašnjih 21 člana, koliko je bilo u upravnom odboru, imaće sada praktično sedam članova, od toga će četiri člana biti na predlog Ministarstva zdravlja, odnosno ministra, a nadzorni odbor od dosadašnjih sedam članova imaće pet članova, i to tri iz redova Ministarstva. Šta ovo znači za upravljački sistem Republičkog fonda? To znači sveobuhvatnu politiku u oblasti zdravlja u Republici Srbiji. Ovim se na neki način postiže i racionalizacija, jer dosadašnji ukupni broj od 28 članova, što upravnog, što nadzornog odbora, biće 12 članova, sedam članova u redovima upravnog odbora i pet članova u nadzornom odboru. Dakle, rekao sam da se ovim obezbeđuje sveobuhvatna politika u oblasti zdravlja u Republici Srbiji, a naravno i kontrola trošenja novca iz budžeta Republike Srbije. Ovakav mehanizam nije novina, to već imamo uspostavljeno u Nacionalnoj službi za zapošljavanje, u Fondu za penziono i invalidsko osiguranje. Cilj ovih predloženih izmena je, pre svega, unapređenje rada onih koji donose značajne propise i odluke koje će obezbediti da svi zdravstveni osiguranici pod jednakim uslovima koriste prava zdravstvenog osiguranja. Što se tiče drugog Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji i evidencijama u oblasti zdravstva, jasno je da se ovim uređuje zdravstvena dokumentacija i evidencija u zdravstvenim ustanovama, privatnoj praksi i drugih pravnih lica. Ovlašćeni uvodničar SNS, profesor Poskurica, zaista je iscrpno govorio o ovom zakonu, ali nije zgoreg da se osnovna načela ponove još jednom. Da krenemo od razloga za donošenje ovog zakona, a to je što je u proteklom periodu došlo do veoma ubrzanog razvoja informacione i komunikacione tehnologije. Stvorile su se potrebe da se na jedinstven način uredi oblast zdravstvene dokumentacije i evidencije. Treba reći da zdravstvena dokumentacija i evidencija služe za praćenje zdravstvenog stanja pacijenata, praćenje i proučavanje zdravstvenog stanja stanovništva, praćenje i izvršavanje obaveza svih subjekata u oblasti zdravstvene zaštite, što sadrži član 2. ovog novog zakona. Donošenjem ovog zakona značajno će se unaprediti sistem upisivanja, obrade, načina raspolaganja i čuvanja podataka, čime bi se obezbedilo integrisano funkcionisanje informacionog sistema u zdravstvu. Ovaj zakon je zapravo preduslov da se zdravstvena dokumentacija i evidencija vode na jedinstven način u zdravstvenim ustanovama, privatnoj praksi i drugim pravnim licima. Što se tiče efikasnosti upravljanja zdravstvenim sistemom, ona će se značajno unaprediti. Unaprediće se i planiranje, a sve to u korist zdravstvenog stanja stanovništva i racionalizacije korišćenja svih resursa u zdravstvu. Jasno je da svi podaci o pacijentu znatno olakšavaju pristup zdravstvenoj zaštiti, jer su sveobuhvatni u smislu toka lečenja. Omogućeno je zdravstvenim radnicima da na vrlo pristupačan način unaprede proces lečenja i veću posvećenost pacijentu. Pored unapređenja kvaliteta rada zdravstvenih radnika, obezbediće se i ušteda finansijskih sredstava koja se mogu preraspodeliti u druge delove zdravstvenog sistema. Ovim zakonom Republika Srbija usaglašava svoj pravni sistem u oblasti zdravstva sa evropskim i međunarodnim standardima u ovoj oblasti. Treba reći i nekoliko reči o kaznenim odredbama. Mislim da su sasvim primerene i za zdravstvene ustanove i za pojedince, za nepoštovanje Zakona o zdravstvenoj dokumentaciji. Za sprovođenje ovog zakona nadležno je, naravno, Ministarstvo zdravlja. Treba naglasiti da za sprovođenje i implementaciju ovog zakona nisu potrebna dodatna sredstva iz budžeta Republike Srbije. Na kraju, gospodine ministre, SNS će u Danu za glasanje glasati za ove zakone. Drago mi je da su se pojedini članovi drugih poslaničkih grupa iz opozicije izjasnili da će glasati za ovaj zakon. Pozivam i sve ostale poslanike da glasaju za ova dva zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Milan Latković.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, uvažene koleginice i kolege, u okviru drugog načelnog pretresa o setu predloga zakona iz oblasti zdravstva, govoriću o Predlogu zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju. Iako na prvi pogled deluje da su predložene izmene po obimu male i odnose se samo na dva člana, i to član 222. i član 225, one su u stvari suštinske, upravo zato što omogućuju operativnije upravljanje poslovima Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje i racionalnije trošenje sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja. Konkretno, predloženim izmenama se predviđa smanjenje broja članova upravnog i nadzornog odbora Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Dosadašnji broj članova upravnog odbora smanjuje se sa 21 na sedam, što znači dve trećine, a kod članova nadzornog odbora smanjuje se za oko 30%, odnosno sa sedam na pet članova. Ovim smanjenjem se postižu dva osnovna efekta. Prvi efekat je racionalizacija broja članova, a drugi efekat je štednja. S obzirom na dosadašnji broj članova u tim odborima i na njihova primanja, koja nisu bila mala, radi se o značajnoj uštedi i zato mislim da je ovaj Predlog zakona dobrodošao. Smanjenje broja članova upravo treba da doprinese većoj operativnosti i efikasnosti upravnih i nadzornih odbora, s jedne strane, dok s druge strane ne narušava zastupljenost ključnih predstavnika nabrojanih kategorija osiguranika koji uplaćuju zdravstveni doprinos. Naime, u upravnom odboru biće zastupljeni predstavnici osiguranika zaposlenih, osiguranika penzionera i poljoprivrednika. Ovi su predlozi proistekli i biće verifikovani od strane reprezentativnih sindikata za zaposlene, a kod poljoprivrednika i penzionera to će činiti njihova udruženja. Pored ovih članova ministar zdravlja predlaže četiri člana, čime se postiže zastupljenost predstavnika Ministarstva, kao mehanizam potreban za sprovođenje zdravstvene politike i kao kontrola namenskog opredeljenja i raspolaganja sredstvima budžeta Republike Srbije. Slično rešenje je i po pitanju nadzornog odbora koji će sada imati pet članova od kojih će ministar predložiti tri, a po jedan će član biti izabran iz redova poljoprivrednika, zaposlenih, i penzionera. Upravo ovakvim izmenama ostvaruju se dva osnovna cilja, prvo, to je brže i efikasnije donošenje propisa koji se tiču sadržaja i obima prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja i načina postupka ostvarivanja tih prava u RFZO i drugo, postizanje ušteda u finansijskom planu RFZO u 2014. godini. Jasno nam je da će operativniji upravni odbor Republičkog fonda, brže donositi odluke koje se odnose na sadržaj i obim prava iz obaveznog osiguranja, kao i o načinu i postupku ostvarivanja prava. U skladu sa navedenim izmenama omogućava se da se važni organi upravljanja u RFZO, odnosno ova dva odbora postave u realne i racionalne okvire. Istovremeno iz navedenog se može zaključiti da izmena zakona ne zahteva dodatna finansijska sredstva, već se ostvaruje i dodatna ušteda u budžetu Republike Srbije. ujedno bih ukazao da je ovakvo rešenje i dokaz spremnosti Fonda, Ministarstva i Vlade, da se u primeni mera racionalizacije i štednje ide i po širini i po dubini svih sektora. Iz svega rečenog, na samom kraju, u danu za glasanje poslanička grupa SPS će podržati predložene zakone. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik dr. Aleksandar Radojević.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, poštovane koleginice i kolege, naravno da je dobra stvar kada se racionalizuje nekim zakonom nešto kao što se u ovom slučaju racionalizuje broj članova upravnog i nadzornog odbora. Nije potpuno jasno zašto se kolege iz bivšeg režima toliko brinu za to što će četiri člana predložiti Vlada, to su naravno naši ljudi. Ne treba se plašiti njih, ukoliko je bilo sporno to što 21 jedan čovek u upravnom odboru nije kanalisao na pravi način trošenje novca u vreme kada je bivši režim rukovodio tim trošenjem novca. Nemojte sumnjati da će ova ekipa to kvalitetno obavljati, jer iza odgovornog Ministarstva i odgovorne Vlade, stoje odgovorni ljudi. Tako da nemojte se plašiti toga. Bilo je dobro da ste se plašili u vreme dok je vaš režim za nekih 12 godina, potrošio 25 milijardi evra, u Fondu zdravstva, koje su potrošene tako lepo da je prosto neverovatno na koji način ste određivali prioritete, da ste nasledili od Slobodana Miloševića zdravstvo pod šatorima za 25 milijardi evra mogle su da se za naprave nove bolnice. Za 12 godina prethodnog režima nije napravljena ni jedna, koliko se ja sećam, mislim da se dobro sećam. Bili su pravi majstori za to da se pronađe način trošenja novca, a da novac u stvari ne bude usmeren prema pacijentima i prema onim osnovnim korisnicima fonda zdravstva. Imali su, imaju i sada mislim, oko 2180 zaposlenih u Republičkom fondu PIO, puta 12 meseci, puta 1000 evra, pa izračunajte koliko ta mašinerija koja je smišljala načine za trošenje novca, troši i košta ovu državu. Imate sistem da 2180 ljudi na 21.000 hiljadu lekara, dakle jedan administrativac na 10 operativaca. Zar je moguće da jedan administrativac, treba da kontroliše 10 lekara, 10 operativaca koji rade i sprovode zdravstvenu zaštitu. Fond ima neke floskule tipa, prepoznaje ili ne prepoznaje uslugu. Onda imate, primera racionalnog trošenja da operacione sale koje imaju i hirurge i prateći medicinski kadar, imaju nešto što se zove - fond ne prepoznaje više od četiri planirane operacije, danas. To što može da uradi 12 operacija nije važno, neće se raditi nego će se ići na listu zakazivanja. Da li je to normalno i domaćinsko trošenje novca? Svaka organizacija, svaka zdravstvena institucija na zapadu gleda da operaciona sala bude angažovana 24 sata tokom dana, a vi imate i kadar i salu, ali ih ograničavate da rade. Zato neki drugi ljudi čekaju na red, pa ne mogu da dođu na red za operaciju. Istovremeno, pravite pet centara za transplantaciju koji koštaju basnoslovno, a u prethodnom periodu jedna transplantacija se dešavala svakog 17 dana u ovih pet centara koje ste napravili. Tako da zaista treba da razmišljate o tome kako je fond za vreme upravnog odbora od 21 člana trošio novac, kako je raspoređivao novac i kako je izmišljao nešto što se zove zaštita prava pacijenata, recimo kroz izabranog lekara. Vi ste napravili nešto što je medijski jako pompezno najavljeno – izabrani lekar, a u situaciji kada imate dom zdravlja kada imate 10 lekara i kada uđe pacijent može da bira bilo koga od tih 10, vi ste napravili jednog izabranog, tako da taj izabrani kada ne radi, kada je bolestan, na odmoru ili na pauzi, onda pacijent ne može dobiti zdravstvenu zaštitu, jer obično drugi lekari nisu voljni da ga prime jer su ispunili svoju kvotu. Na taj način ste bar 30% ljudi koji su tražili zdravstvenu zaštitu od svoje zdravstvene ustanove, prebegli u privatno zdravstvo. Tako da je jako lepo slušati vas posle bitke kako je verovatno opasna situacija što će Ministarstvo kontrolisati. Kontrolisaće naše ministarstvo, naš fond, u našoj državi. Nadam se da će to doneti značajne uštede i značajno popraviti kvalitet zdravstva i da se nikada više neće trošiti novac u zdravstvenom sistemu Srbije na način na koji ste vi to trošili sa upravnim odborom od 21 člana i još onih sedam u nadzornom odboru. Kratko još o dokumentaciji, nadam se da će donošenjem zakona o medicinskoj dokumentaciji dovesti do toga da sestre mogu da posvete više vremena pacijentima, da ne prepisuju po ceo dan obrasce, sto puta ime i prezime sa jednog na drugi obrazac da bi se dobilo na efikasnosti zdravstvenog sistema, kako bi se lekari i sestre mogli posvetiti pacijentima a ne pisanju koje kakvih papirića, koje će Fond da prepozna kao uslugu ili da ne prepozna. Sve ono što je Fond prepoznavao kao uslugu je bilo namenjeno za to da se od one dve milijarde budžeta godišnje, kada se isplati 800 miliona evra za plate, 300 miliona za lečenje pacijenata u bolnicama, 300 miliona za lečenje preko apoteka i još 75 miliona za grejanje, pa 25 miliona za ishranu pacijenata, ostane nekih 500-800 miliona evra koje idu na investicije. Gde su vam investicije za ovih 12 godina? Baš vih voleo da vidim. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Radoslav Jović.
Uvaženi gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, krenuo bih od one poznate izreke koja kaže – zdrav čovek ima 1000 želja, a bolestan samo jednu. Zašto polazim od te izreke? Polazim sa namerom da govorim iz perspektive jednog čoveka, običnog čoveka koji se nađe pred sistemom kakav je sistem zdravstvene zaštite. Kako kreiramo zakon i kako pokušavamo da donesemo zakone u parlamentu, a da pri tome taj zakon preživi test vremena i test života? Veoma je lako odgovoriti na to pitanje. Ako čoveka pojedinca postavimo u centra posmatranja, u ovom slučaju to je građanin Srbije i postavimo ga u poziciju da će mu u datom trenutku biti potrebne usluge sistema zdravstvene zaštite, naravno da sa takvim postavljanjem problema veoma lako dolazimo do dobrih zakona i dobrih rešenja. Veliki je benefit onoga što je danas na dnevnom redu ovog parlamenta. Možemo govoriti o benefitu upravo za tog običnog čoveka, građanina Srbije koji će konačno imati uređene informacije o sopstvenom zdravstvenom stanju sa kojima može da se pojavi u bilo kom delu i segmentu sistema zdravstvene zaštite sa adekvatnim i uređenim podacima, što će naravno olakšati davaocima usluga, odnosno lekarima i zdravstvenom osoblju uopšte, olakšati rad sa pacijentima i naravno dati bolje rezultate. Drugi benefit je benefit za ljude koji rade u sistemu zdravstvene zaštite. Takođe, adekvatno uređeni podaci zdravstvene i medicinske dokumentacije omogućavaju im da imaju pravi uvid i sagledavanje stanja pacijenta kao pojedinca, ali i određenih grupacija koje se pojavljuju pred sistemom zdravstvene zaštite. Dolazim iz privatnog sektora i na jedan specifičan način ipak moram da posmatram ovu materiju. Do sada je privatni sektor u Srbiji dobrim delom bio marginalizovan i jedan ogroman ljudski materijalni potencijal nije korišćen od države na pravi način. Ovi zakoni sa kojima ministarstvo, Vlada i vi, gospodine ministre, danas izlazite pred parlament, pokazuje zaista upravo tu dobru nameru da se pojedinac, jedinka posmatra u čitavom sistemu, da benefit za tog pojedinca i njegov osećaj sigurnosti u sistemu bude na prvom mestu. Mene lično raduje što ćemo konačno i mi iz privatnog sektora ovim zakonima postati deo sistema, jer samom činjenicom da ćemo imati obavezu da vodimo dokumentaciju na način kako se vodi i da kažem u državnim ustanovama zdravstvenog sistema, govori o nameri da postanemo i mi ravnopravan i pravilno iskorišćen deo upravo tog sistema zdravstvene zaštite. Te ideološke predrasude koje su trajale decenijama posle Drugog svetskog rata u Srbiji i da je privatnik po definiciji zato što je privatnik neprijatelj društva, nažalost, još uvek mogu da se osete u svakodnevnom životu i svakodnevnoj praksi. Mogao bih ovde da navedem na desetine primera, stotine primera iz lične prakse, šta doživljavaju moji pacijenti kada odu sa receptom kojim napišem sa mišljenjem itd, ako se pojave pred pojedincima. Dakle, ne govorim o čitavom sistemu pred pojedincima u državnom sistemu zdravstvene zaštite. Nadam se da ćemo te devijacije u društvu u sklopu dubinskih reformi koje su pred nama zaista rešiti na pravi način i da će taj pojedinac biti zadovoljniji, sigurniji, a to i jeste zadatak države da obezbedi sigurnost i bezbednost njenih građana. Na kraju govoreći o predlogu izmena Zakona o zdravstvenom osiguranju, o aspektima tog zakona su govorile moje kolege u prethodnoj raspravi, ja bih samo rekao sledeće – i na ovaj način ova Vlada i ova država pokazuju iskrenu nameru da sva ona nepotrebna trošenja sredstava koja se ubiraju od građana Srbije budu svedena na minimum, da svaki dinar koji uđe u budžet bude racionalno iskorišćen i na taj način se legitimišemo pred građanima Srbije i onda kada od njih tražimo da stežu kaiš, da trpe, da se odriču kako bismo u narednim godinama od države Srbije napravili jednu sigurnu, stabilnu i domaćinsku državu. Hvala vam.
Zahvaljujem dr Joviću. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, gospodine državni sekretaru, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ja sam mislio da ovu diskusiju skratim, ali sudeći po dosadašnjoj diskusiji moraću još jedanput da prođem kroz predlog Vlade i to naročito kroz predlog koji se odnosi na Zakon o zdravstvenoj zaštiti tj. predlog izmene strukture i broja članova upravnog odbora i nadzornog odbora RFZO. Jako mi je žao, gospodine ministre, što neki od mojih kolega koji su učestvovali u diskusiji od jutros nisu baš informisani o materiji o kojoj razgovaramo. Informacija samo, fakture koje se vraćaju iz Republičkog fonda zdravstvenim ustanovama se vraćaju samo onda ako zdravstvena ustanova nema odobrenje Ministarstva zdravlja za pružanje određene usluge, misli se na sekundarni i tercijalni nivo zdravstvene zaštite, a ako nije tražila akreditaciju te usluge od ministra zdravlja i onda nema te zdravstvene usluge tj. šifre u ugovoru sa Republičkim fondom za zdravstveno osiguranje. To je informacije radi da bude jasno kolegama kako funkcioniše sistem. Ono što je isto bitno da SNS unazad tri godine ima direktora Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, da je ministar u prethodnoj Vladi, režimskoj kako kažete, bio ministar iz SPS, pa bih molio da se okrenemo budućnosti i organizaciji zdravstvene službe na zadovoljstvo korisnika tj. građana Srbije, a politikanstvo da ostavimo za neke druge teme, jer mislim da je tema vrlo bitna i vrlo važna. Šta je suština predloga koji je gospodin ministar u ime Vlade i ime ministarstva dao Narodnoj skupštini na razmatranje? To je smanjenje broja članova upravnog odbora i tu se potpuno slažem sa kolegama koje su diskutovale da treba racionalizovati rad tih organa jer to povlači određeni trošak dnevnica, putnih troškova članova upravnog odbora i treba ih biti manje. U redu. To je potpuno u redu. Ono što je vrlo bitno i o čemu sam pričao jutros, a što izgleda niko nije želeo da prokomentariše, to je promena strukture u odlučivanju u Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje i to kakva promena? Republički fonda za zdravstveno osiguranje je koncipiran tako da svi građani Srbije, svi upošljenici, svi oni koji su sposobni i privređuju, uplaćuju određeni deo sredstava, svojih zarada u fond za lečenje svih građana Srbije i to je do pre par meseci bilo 12,4%, ne držite me za reč, a sada je 10,4%, jer da ponovim ono što sam jutros rekao, ne predlog ministra finansija, predloga Vlade, je obrazloženo da je napravljena enormna uštede u Republičkom fondu od 300 miliona evra. Podsetiću vas da je budžet Republičkog fonda bio 236 milijardi. Nešto preko 2 milijarde evra. Znači da je to napravljeno i projekcija na godišnjem nivou je 300 miliona dinara ušteda ili 300 miliona evra- Da bismo pre nepunih deset dana ovde imali rebalans gde je republički budžet, budžet Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje koje je sastavni deo republičkog budžeta smanjen na 220 milijardi sa obrazloženjem da je to ono što je skinuto, prebačeno tih 2% i to je logično, ali nije logično da se linearno smanje sve pozicije u republičkom budžetu, naročito one koje nemaju veze sa nabavkama ugradnog materijala koji vodi Direkcija republičkog fonda, lekova, obavezne liste. Postoji dosta stvari koje se koriste u lečenju naših osiguranika koje nabavljaju same zdravstvene ustanove i logično je onda da te pozicije ne bi trebalo da se diraju. To je nešto što je Vlada potvrdila u delu aproprijacije koja se odnosi na Ministarstvo zdravlja, gde je dodala od 600 miliona, a to je ono što smo jutros pričali, deo koji je dužna Vlada da uplati za one osiguranike čije učešće u fondu pokriva Vlada iz budžeta, znači, svi oni koji su zaposleni, trudnice, socijalno ugroženi, svi oni za koje Vlada plaća to učešće u participiranju usluga za osnovno zdravstvo preko Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje podigla na 14 milijardi. Šta to znači? Da em smo skinuli 30 milijardi na godišnjem nivou, em treba iz budžeta realnijim parama sada da vratimo 14 milijardi da zatvorimo budžet od 220 milijardi, a ujedno da imamo i 5,5 milijardi na poziciji penzionog i šta smo postigli time? Postigli smo da smanjimo novac Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje za finansiranje svega onoga što ne može administrativno da se smanji, a to je bolest. To ne možemo uredbom da smanjimo. Možemo da smanjimo lečenje, ali bolest ne možemo da smanjimo uredbom. Opet moramo da izdvojimo iz budžeta još 5,5 milijardi do kraja godine da bi isfinansirali penzije. Znači, nit smo rešili penzije tim smanjenjem od 300 miliona evra na godišnjem nivou u zdravstvu, nit smo uradili to što smo hteli, da zdravstvo može da funkcioniše sa smanjenjem od 300 miliona evra. To je nemoguće, ma ko da vodi ovu državu, to je nemoguće, jer smo sve starija i sve bolesnija nacija i trebamo sve savremenije da se lečimo i imaju pravo ljudi na to. No, da se vratimo na odlučivanje. Šta se želi da se postigne ovime? Šta je cilj? Cilj je da apsolutno Vlada može da kontroliše trošenje i organizaciju trošenje para u Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje, jer Vlada, tj. ministar će, ovaj ili neki drugi ili neki treći, da uvek predloži četiri člana, to je njegovo diskreciono pravo, to će biti odluka skupštinske većine, ma koja bila, a svi oni koji pune budžet, koji su do sada odlučivali o načinu trošenja novca, zaposleni, privatnici, penzioneri, poljoprivrednici, invalidi, svi oni će biti u manjini, neće moći da odlučuju o trošenju svog novca koji su dobrovoljno uplatili u zdravstveni sistem, nego će to da radi politika, kakva god. Ovo je vaše legitimno pravo što vi radite sada. To je politika ove Vlade i skupštinske većine i to je apsolutno legitimno pravo, ali treba ljudima reći šta se dešava kada se donese takva odluka. Znači da cela odgovornost za funkcionisanje zdravstva pada na republičku Vladu, ne postoji više Republički fond koji je bio nezavisna institucija. Ne zaboravite Fond ne leči, Fond plaća uslugu zdravstvenim radnicima i zdravstvenim saradnicima. Fond je banka para za lečenje, to nije Ministarstvo zdravlja. Znači, na osnovu potreba osiguranika koji se nalaze u Srbiji, svih građana Srbije, pravi se projekcija šta treba u sledećoj godini i na osnovu te projekcije se ugovaraju usluge i odvajaju pare za sve one inpute koji trebaju za lečenje, a investicije u zdravstvu radi ministarstvo na sekundarnom i tercijalnom nivou, a na primarnom nivou radi lokalna samouprava, tako kaže zakon. Šta sada imamo? Imamo da smo skratili broj članova Upravnog odbora Fonda, ali imamo i nešto što se zove Zakon o zdravstvenom osiguranju koji kaže u članu 209. stav 3. – propisano je da osiguranici u upravnom odboru treba da budu zastupljeni ne samo uzimajući u obzir kategoriju, već i brojnost pojedine kategorije osiguranika. Sada vas pitam – ako ne menjamo ovaj član zakona, gde se tu nalazi Vlada sa svoja četiri predstavnika? Da li mi kršimo Zakon o zdravstvenom osiguranju? Znači, donosimo nešto po hitnom postupku, što je vaše legitimno pravo. Imate sve mogućnosti koje vam pruža zakon i većina u skupštinskoj sali, a onda po hitnom postupku preskačemo proceduru i preskačemo zakon, a taj član se odnosi na to da, recimo, predstavnici osiguranika odbrani su po brojnosti pojedinih kategorija osiguranika u Republici Srbiji. Prema podacima Republičkog fonda na osnovu zaposlenosti osigurano je 2.828.201 lice, što čini 40% od ukupnog broja obaveznih osiguranih lica, a ona su zastupljena sa jednim od sedam. Od tog broja nosilaca osiguranja ima 1.647.000 dok je 1.180.279 lica koja su osigurana preko njih. Na drugom mestu po broju osiguranika u odnosu na osnov osiguranja su penzioneri kojih ima 1.920.584 osiguranih, što je 28%, oko 4% su osiguranici poljoprivrednici. Šta smo sada napravili? Donećemo zakon koji krši odredbu drugog zakona, promenićemo strukturu, što treba da se smanji, u redu, ako je to ušteda te dnevnice, koje ne verujem da su više od hiljadu, dve dinara, neka bude i to, jer to nisu plaćene funkcije, i promenićemo način odlučivanja. Znači da oni koji daju novac nemaju više zadnju reč u odlučivanju kako se troše pare koje su dali za lečenje njih samih, nego ćemo to izmestimo da radi politika. To je legitimno i puno pravo imate za to, samo ljudi treba da znaju šta se trenutno odlučuje, o čemu trenutno raspravljamo. Još jednom ću zamoliti skupštinsku većinu i gospodina ministra da pogledaju naše amandmane. Mislim da su naši amandmani smisleni, da su korisni, da ne isključuju, normalno, da oni koji vrše vlast u Republici to i dalje vrše, da mislim da Fond zdravstva i Ministarstvo zdravlja sa njihovom delatnošću nisu polje gde treba da se ogleda ne znam kakva politika, ma koja politika da vodi zemlju, valjda ima iste nadzore i iste ideje o lečenju stanovnika Republike Srbije, i da usvajanjem tih amandmana uradimo promene, ali da ono što je suština, da pravo onih koji daju novac imaju pravo valjda i da odlučuju o njemu, jer onaj ko je umeo da zaradi, napravi novac koji uđe u republičku kasu valjda je dovoljno sposoban i pametan da odluči kako se troši, ili mi hoćemo ovde da izvedemo zaključak iz ovih diskusija, ne želim nikog da vređam, da je u redu da se uplaćuju doprinosi, ali mi znamo kako će da se troši taj novac. Izvinite, molim vas, ja ono što uplaćujem kao doprinos valjda imam pravo da kažem kako bi to trebalo da se kanališe, a ne verujem da iko, pa ma koja struktura da dođe na vlast u Republici Srbiji, ima takvu ideju da unazadi zdravstvo ili želi da unazadi lečenje ljudi u Republici Srbiji. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se, doktore Bradić. Reč ima narodni poslanik dr Darko Laketić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre i njegovi saradnici, uvažene kolege narodni poslanici, pre svega osvrnuo bih se na nekoliko vrlo bitnih stvari u vezi oba zakona. Medicinska evidencija mogu reći da služi kao jedan značajan izvor podataka za statistička istraživanja u zdravstvu i ono što je bitno jeste da je čitav proces od interesa za čitavu državu. Ta medicinska dokumentacija se koristi za praćenje i proučavanje, pre svega, zdravstvenog stanja stanovnika, ali i za programiranje i planiranje u oblasti zdravstvene zaštite, takođe se koristi i za potrebe odbrane zemlje, za potrebe naučnog istraživanja i za druge svrhe. Ono što je takođe bitno jeste da podaci koji su sadržani u evidencijama koriste i građani i to građani na koje se ti podaci odnose. Mogu reći da je najbitnije ono što se ovim zakonom detaljno uređuje, upravo detaljno se definiše upisivanje i obrada medicinskih podataka, što je i preduslov efikasnog upravljanja zdravstvenim sistemom. Treba na ovaj način ići u korak sa jednim zaista značajnim napretkom tehnologije i zdravstva i na taj način će se upravo racionalizovati i na adekvatniji način pratiti zdravstveno stanje stanovništva. Mislim da je to upravo krucijalna stvar kojom se ovaj zakon bavi. Ništa manje značajno, isto tako mogu reći da je i, pre svega, ušteda koja se pomoću ovog zakona dobija, ušteda s jedne strane, a sa druge strane taj novac će se opet usmeriti, gde drugo, nego u zdravstveni sistem, da li u opremu, da li u prostor ili tamo gde već treba. Na kraju, ovo je zakon kojim se stvaraju preduslovi za uspostavljanje jednog jedinstvenog informacionog sistema koji će omogućiti i veći konfor pacijentu s jedne strane, ali i efikasniji rad zdravstvenog osoblja s druge strane. Sve ovo, uz racionalizaciju i smanjenje broja članova Upravnog i Nadzornog odbora Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, mogu reći da ukazuje na jednu značajnu dozu ozbiljnosti sa kojom se pristupa reformi zdravstva. Takođe, zahvalio bih se i kolegama iz opozicije koji su shvatili značaj oba zakona, naravno ne svi,i konstruktivno pristupili ovoj diskusiji. Citirao bih Karla Gustava Junga koji je rekao da ništa ne možemo promeniti dok to ne prihvatimo i da osuda ne oslobađa već tlači. Na taj način, zaista mogu pohvaliti opozicione poslanike zato što su prihvatili neminovnost promena i progresivne ideje koje im se nude i činjenica je da zajedno moramo da menjamo sve ono što je bilo loše u zdravstvu za vreme perioda bivše vlasti. Takođe, čuo sam ovde od ranijih govornika vezano za sredstva iz Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja. Mogu reći da je mnogo manji problem prebacivanja sredstava Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje u budžet PIO, mnogo je manji to problem od sistematskog isisavanja novca iz Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje i slivanje u džepove pojedinaca, o čemu bruji javnost prethodnih dana. Mislim da je to realno tako. S druge strane, isto tako mogu konstatovati, u više navrata sam čuo iz usta mojih uvaženih kolega, da je neophodno hitno sprovesti analizu troškova finansijskih sredstava iz budžeta RFZO i u periodu vladavine prethodne bivše vlasti. Ja se apsolutno slažem sa tim i zaista treba utvrditi gde su ta sredstva išla, ali isto tako moram citirati Ivana Sergejevića Turgenjeva, koji je rekao da je istina koja nije izrečena u pravo vreme gora od laži. Hvala puno.
Zahvaljujem. Da li još neko, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, želi da iskoristi svoje vreme? Reč ima dr Dušan Milisavljević. Imate minut i 50 sekundi. Izvolite.
Na samom kraju želim da iznesem stav poslaničke grupe DS. Znači, za Predlog zakona o zdravstvenoj dokumentaciji mi ćemo glasati za ako par tih amandmana, koji suštinski ne menjaju zakon, ali koji ga poboljšavaju, usvojite. Na kraju želim da kažem da se apsolutno slažemo sa željama da se istraži korupcija u sektoru zdravstva. Ja vas pozivam da uđemo svi zajedno u tu jednu borbu analize gde se taj novac odlivao što se tiče sektora zdravstva. Ja sam i u prošlom sazivu postavljao to pitanje, a evo postavljam ga i sada. Brojna sredstva su uzeta, brojni krediti su uzeti od Svetske banke za izradu kliničkih centara. Nažalost, naše bolnice su stare. Nažalost, puno pronevera je bilo, puno kašnjenja, puno probijanja rokova. Nije to samo za jedan klinički centar, to je i Klinički centar Srbije i za Vojvodinu i za Niški klinički centar. Dajte jednom da konačno kažemo imena tih ljudi. Ko su ti ljudi koji su prelivali sredstva? Slažem se sa nekim kolegama iz vladajuće stranke da se nešto odlivalo. Evo, DS ne beži od toga. Mi želimo da čujemo imena tih ljudi i da oni budu sankcionisani. Ja lično ne želim da nosim teret bilo čije odgovornosti. Znam ko sam i šta sam i znam da u ovoj poslaničkoj grupi ne postoje ljudi koji se opiru takvim stvarima da se sazna istina o kriminalu koji je rađen, a i ja isto sumnjam da je rađen. Pozdravljam vašu želju da se uhvatite u taj jedan koštac i da konačno vidimo te ljude i te direktore tih zdravstvenih ustanova koji su tada bili, da li su odgovorni ili nisu i da li je ministar, jedan, drugi, treći, koji je bio u tom sektoru Ministarstva zdravlja od 2000. godine do danas napravio neki propust. Na kraju, završavam time da je Predlog zakona o zdravstvenoj dokumentaciji jedan savremen i moderan zakon, ali ima par nekih stvari koje treba da se dopune. Što se tiče…
Vreme.
Nemam više mogućnosti? Hvala puno.
Tako je. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, očekivao sam da ćemo sa ministrom imati razgovor o ovoj temi, ali verovatno ćemo na odboru i kada budemo pričali o amandmanima. Ono što bih želeo da kažem jeste da potpuno podržavam diskusije mojih prethodnika koje se tiču utvrđivanja nezakonitih radnji u prošlosti koje su se dešavale u srpskom zdravstvu, apsolutno. Vama jedna opaska. To najlakše možete videti kroz godišnje izveštaje filijala Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, u poziciji gde se kaže – osporenje nenamensko trošenih sredstava. Tu vidite šta je ko radio i koliko je radio. To kolega iz Ministarstva vrlo dobro zna, tako da je to vrlo transparentno u RFZO. To što imamo drugačije mišljenje, svako ima pravo na drugačije mišljenje. Ja mislim da sam ja u pravu. Uostalom, vreme će pokazati ko je bio u pravu, a ko je sledio samo politiku stranke. Ja sezahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Prvo se zahvaljujem na diskusiji svima. Želim da kažem da su ova dva zakona o kojima danas govorimo samo preduslov da bi mi mogli da uspostavimo jedan sistem i da krenemo iz ove situacije u kojoj se nalazi srpsko zdravstvo. Znači, još jednom ponavljam, samo preduslov da krenemo dalje. Konkretno, za šta je ovo preduslov? Ovo je preduslov da u 2015. godini uradimo jedinstven informacioni sistem u zdravstvu Srbije. Jer, bez urađenog informacionog sistema mi ne možemo ni da imamo uvid, niti da znamo kako se radi, koliko se radi i kakvi su naši rezultati u zdravstvu. Apsolutno podržavam da se ispita gde je završio sav novac koji je bio namenjen za zdravstvo. Ako vam kažem da po svim proračunima onaj novac koji je uložen za informacione sisteme do sada je bio dovoljan da mi budemo jedan od najopremljenijih sistema u Evropi, a činjenica je da mi ne da nismo opremljeni, nego tek se opremamo, a onda dođete i zateknete situaciju – šta da radite? Količina novca je potrošena da se nešto uradi, a toga nema. Šta je urađeno? Taj sistem je razbijen, različit je od bolnice do bolnice, od doma zdravlja do doma zdravlja, ambulante, a on ne funkcioniše. Znači, niti možete da krenete ispočetka, niti vam taj sistem služi ičemu sada, za onu pravu svrhu, za zdravstveni sistem Srbije da krene napred. Došli smo u situaciju da moramo, to je kao kad imate grane i sada morate da ih uvežete na jedno drvo, da ih stavite i da ih spojite sve da bi mi iskoristili maksimalno od onoga za šta su već potrošene pare i da minimalno uložimo sada da bi sve to uvezali i da to funkcioniše. Šta nam znači da bi to moglo da funkcioniše? Znači nam sledeće. Evo, pominjete svi da izjednačimo i privatno zdravstveno. Pa, kako ćete da izjednačite nešto ako nemate pregled situacije, ako nemate sistem u kome znate šta se radi u privatnom sektoru? Podsetiću vas, pre par nedelja bio sam na sastanku sa privatnicima, ljudi su se apsolutno složili. Šta ćemo, čija će odgovornost da bude danas da uzmete da napravite ugovore sa privatnim klinikama bez dovoljno informacija? Kad ste poslali pacijenta tamo platili ste, desi se nešto i šta ćemo, kako ćemo? Kako da znamo koji su kapaciteti tih ordinacija? Kako da znamo s kojim kadrom raspolažu kada nemamo regulisano ko radi gde prepodne, ko radi gde poslepodne, ko radi vikendom i gde radi? Dajte da vidimo sa čime raspolažemo i na šta možemo da računamo. Mislim stvarno da je ovo jedini način da na nekom pravnom temelju napravimo sistem, da imamo presek. Po ovom zakonu mi ćemo imati presek i u državnim i u privatnim ustanovama i videti sa čime raspolažemo i u jednom i u drugom sektoru, videti gde imamo manjka kapaciteta u državnom i gde možemo i šta je najbolje u privatnom sektoru da uspostavimo saradnju sa njima. Ali, slažete se da ne možemo to da uradimo ad hok – eto tako, čuli smo za neku ordinaciju, čuli smo za ovo. Pa, setite se šta je bilo sa veštačkom oplodnjom, sa privatnim klinikama. Rezultati najgori, u Evropi najgori, a cene najveće. Gde su nas priznali, u kom udruženju? Pa, je li to normalno? Do juče ste mi pričali da ne valja rad Fond, pa krenemo da menjamo sistem, a sada kažete da je dobar Fond. Dajte da se odlučimo samo da li je dobar ili je loš, nemam ništa protiv. Vi ste mi pričali juče da Fond ne valja, izuzeo se kontroli i svemu ovome. Da bi uspostavili sistem, ovo je preduslov da možemo da uključimo i privatni sektor, da imamo pregled situacije i da napravimo informacioni sistem za Srbiju, jer to će ostati. Mi dalje ne možemo da idemo bez toga, jer ovo ne može da funkcioniše. Mislim da će se istražiti sve gde je potrošen taj novac. Kada uspostavimo taj sistem, onda idemo da uspostavimo cene, koje postoje cene u državnom sektoru, u privatnom sektoru. Nema razloga da te cene budu različite. Vezano za zapošljavanje. Zapošljavanja u zdravstvu će biti i biće ga već sledeće nedelje, za zdravstvene radnike, za lekare i za medicinsko osoblje, jer smo hteli da sagledamo šta je ono šta nam fali, da bi nam sistem funkcionisao. Pominjali ste – to će biti prepreka, ne možemo da zaposlimo ljude. Ne, sledeće nedelje ćemo ih zaposliti. Komisija Vlade koja postoji će odlučivati o našim zahtevima šta nam je neophodno od kadra da bi funkcionisali. Ovo nema veze sad sa dnevnopolitičkim stvarima. Sistem mora da funkcioniše, ljudi moraju da se leče. Da su plate male, male su. Razgovarali smo sa sindikatima i razgovaramo. Ljudi razumeju da ima problem. U 90% slučajeva se slažemo i sindikati su saglasni, većina sindikata je saglasna i situacije u kojoj se mi nalazimo i poteza koje trebamo da radimo. Razumem situaciju u kojoj se nalazi država i budžet, ali ćemo biti prvi da kada se oporavimo, kada budemo u boljoj situaciji, da se prvima u zdravstvu povećaju plate i sve drugo što može, ali, dotle moramo da regulišemo ove stvari koje postoje - gde radimo, kada radimo, da li smo pre podne u državnoj, da li smo popodne u privatnoj. Šta ima država od toga? Ljudi plaćaju jedno osiguranje, obavezno, a onda popodne plaćaju kod privatnika, a država to i ne vidi, ne prepoznaje. Pola ide ordinaciji, pola ide lekaru, nigde se ne vodi. I onda, da li su realne te plate. Imate 90% slučajeva, da ne kažem 90%, ne znam, koji rade samo za tu platu, koji nema mogućnosti da ode negde privatno da radi. Taj koji radi pre podne u državnoj, a popodne u privatnoj, on zauzima mesto, jer bi na njegovom mestu morali da prime nekog sa biroa. Šta je sporno? Koja je dokazana vrednost u medicini? Šta je sporno da izađe na tržište i da radi privatno? Ne može da bude ulaganje državno, a korist njegova. Po podne radi ovamo, a ovamo gradi karijeru i sve ostalo. To su naše realnosti. To su realnosti, a ovo, još jednom ponavljam, je preduslov da bi mi krenuli sa mrtve tačke. Još jedna stvar. Mi smo trenutno u fotofinišu za ocenjivanje za ovu godinu, da li ćemo biti poslednji? Radimo sve, jer bi to bio istorijski uspeh da mi za par meseci pomerimo, ne budemo na poslednjem mestu. Zdravstvo nije stvar koja ima veze sa dnevnom politikom, jer ne može normalan čovek to tako da gleda. Valjda je svakom stalo da ovde ljudi imaju sigurnost. Šta ćemo mi da se svađamo, a šta je najveći strah kod ljudi? Pa, za zdravlje i da li će moći da mu se pruži pomoć. Da li mi takav primer treba da šaljemo odavde. Dajte da budemo konstruktivni, dajte da napredujemo, danas sam ja ovde, sutra je on, kakav je to problem. Mora da postoji sistem, morate da dođete na sistem i da ne razmišljate, samo da se unapređuje, a ne da se urušava. Hvala vam svima.
Zahvaljujem ministru. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlozima zakona iz tačaka 3. i 4. dnevnog reda. Prelazimo na zajednički jedinstveni predlog o Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Repbulike Srbije i Predlogu odluke o imenovanju predsednika i potpredsednika Parlamentarnog odboraza stabilizaciju i pridruživanje. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozimaodluke iz tačaka 5. i 6.dnevnog reda, podsećam vas da je ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, radi se o tačkama 5. i 6. dnevnog reda. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Repbulike Srbije i Predlogu odluke o imenovanju predsednika i potpredsednika Parlamentarnog odboraza stabilizaciju i pridruživanje. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Da li neko od narodnih poslanika želi reč?(Ne.) Pošto na listama nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. želi reč?(Niko.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres i povodom tačaka 5. i 6. dnevnog reda. Ovim smo završili današnji rad. Nastavak sednice je sutra u 10,00 časova, po amandmanima na prve dve tačke dnevnog reda. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 105 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Momo Čolaković i Konstantin Arsenović. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNOM BELEŽNIŠTVU Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i svoje ime pozdravim studente Pravnog fakulteta Univerziteta u Kragujevcu, koji trenutno prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Zahvaljujem. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde pozvala da današnjoj sednici prisustvuju i Biljana Pavlović, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Nela Kuburović, pomoćnik ministra pravde, Jovan Ćosić, šef Odseka u Ministarstvu pravde i Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Vesna Martinović, Balša Božović, Dragan Šutanovac, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Neđo Jovanović, Olena Papuga, Nada Lazić, mr Dejan Čapo i Ivan Jovanović. Primili ste Izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Vesna Martinović i Balša Božović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik, Vesna Martinović.