Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 96 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno daje u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Imajući u vidu da je danas četvrtak, postavljam pitanje da li neko od predsednika, odnosno od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika. Narodni poslanik Enis Imamović ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, moje današnje pitanje namenjeno je Ministarstvu unutrašnjih poslova. Građani Novog Pazara su prošlog petka, 7. juna, organizovali prvu mirnu protestnu šetnju za bezbedan Novi Pazar. Na tom protestu zatražena je momentalna smena načelnika policije u Novom Pazaru, Dragana Terzića. Protestna šetnja organizovana je zbog još jednog u nizusvirepih ubistava u Novom Pazaru. Ni ovo poslednje ubistvo, kao ni brojna prethodna svirepa ubistva u Novom Pazaru, oružane pljačke i drugi slučajevi teškog kriminala nisu rasvetljeni. Nije rasvetljen ni slučaj oružanog upada u službene prostorije Bošnjačke liste i pokušaj ubistva ministra Ugljanina 17. januara 2009. godine. Nesposobnost rukovodstva policije u Novom Pazaru da reši ove zločine podigla je stopu kriminala na najviši mogući stepen. Kao posledica ovoga kod građana Novog Pazara stvoren je snažan osećaj lične i imovinske nesigurnosti. Bezbednost građana Novog Pazara prepuštena je njima samima. Policija nije sposobna da odradi posao za koji je plaćena, upravo novcem građana koji sada traže smenu načelnika novopazarske policije. Stranka demokratske akcije Sandžaka godinama unazad ukazuje na ovakvo ponašanje policije i ukazuje da je upravo takvo ponašanje generator zla u Novom Pazaru. Moja pitanja za Ministarstvo unutrašnjih poslova su: Šta je sa istragama o ovim zločinima? Šta je sa istragom povodom oružanog upada u službene prostorije Bošnjačke liste i pokušaja ubistva ministra Ugljanina 17. januara? Kada će Ministarstvo unutrašnjih poslova reagovati na zahteve za smenu Dragana Terzića i kada će Dragan Terzić biti smenjen sa mesta načelnika novopazarske policije? Hvala.
Hvala. Sledeći koji postavlja pitanje je narodni poslanik Žika Gojković. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, moje prvo pitanje želim da uputim Ministarstvu za poljoprivredu. Srpski pokret obnove je doneo deklaraciju o trajnoj zabrani korišćenja, uzgoja i prometa genetski modifikovanih organizama na teritoriji Republike Srbije zbog mogućih štetnih posledica od takvih proizvoda po ljude i okolinu. Naš poslanički klub SPO-DHSS u okviru svojih kadrovskih i organizacionih mogućnosti u vezi sa korišćenjem ili upravljanjem zemljištem i drugim proizvodnim resursima i organizovanjem poljoprivredne proizvodnje, prerade i prometa poljoprivredno-prehrambenih proizvoda, bio je i ostaće veliki protivnik uzgajanja i širenja genetski modifikovanih organizama na teritoriji Republike Srbije. Smatramo da nije dovoljno sve ovo samo reći, već je potreban čitav niz javnih kampanja, državnih funkcionera, tribina, predavanja, istupanja u javnosti, u sredstvima javnog informisanja, da bi se čitava populacija upozorila i informisala, a sve u cilju suzbijanja nelegalnog uzgajanja i prometa genetski modifikovanih organizama i proizvoda. Naš poslanički klub očekuje od svih državnih organa i političkih stranaka i pokreta da se zalažu za doslednu primenu Zakona o genetski modifikovanim organizmima i odgovarajućih zakonskih akata, da se onemogući nedozvoljeno gajenje i promet genetski modifikovanih organizama i mogućih štetnih posledica na zdravlje stanovništva i zagađivanje prirode u Republici Srbiji. Moje pitanje je – šta će nadležno ministarstvo i gospodin Goran Knežević, kojeg poštujem, ne samo od kada je postao ministar nego od kada je bio član DS, učiniti po tom pitanju? Jer, na prvom mestu, postoji veliko neznanje kada je u pitanju ova oblast, a iz neznanja se rađaju i velike greške koje mogu biti kobne po naše stanovništvo. Drugo pitanje postavljam ministru policije i premijeru, ministru pravde i ministru ekonomije. Pitanje se tiče agonije kroz koju prolazi više od 250 zaposlenih u fabrici akumulatora "Blek hors" u Somboru, znači, 250 stalno zaposlenih plus još toliko koji su vezani raznim ugovorima o radu. Ta fabrika je bila jedna od najstabilnijih fabrika u staroj Jugoslaviji. Sve do par meseci je predstavljala na neki način i simbol Sombora, kada je u pitanju uspešnost ove fabrike. Tu fabriku je pre nekoliko godina kupio srpski biznismen Miroslav Bogićević, koji je pokupovao pola Srbije i niz takvih sličnih fabrika, da bismo danas došli u situaciju da je fabrika bukvalno pred gašenjem.Koliko je to neverovatan podatak ukazuje i činjenica da je ta fabrika u prošloj godini imala promet od 8,6 miliona evra, neto promet i sve ono što su trebali da naprave u prošloj godini 80% je otišlo na ino-tržište. Svi znamo da kako su se razvijali razni tajkuni i kakve su podrške imali od pojedinih stranaka u našoj istoriji, ali ovaj put želim da dobijemo jasnu informaciju - ko je omogućio ljudima poput Bogićevića da se toliko uzdignu iznad svih, da kupuju "Politiku", da kupuju razne fabrike, kao što je fabrika akumulatora, da uništavaju sve to na šta naiđu, da se prema radnicima odnose kao prema nekim nižim bićima i da čitavi gradovi i sela bukvalno moraju da brinu za svoju egzistenciju, isključivo zbog toga da bi se namirili neki lični, a boga mi i stranački i politički interesi? Mislim da to nijedan grad ne zaslužuje, pa tako ni moji sugrađani u Somboru. Ovo pitanje može biti vapaj zaposlenih kako Vladi, tako i vlasniku "Koncern farmakom" da se preduzmu mere za iznalaženje ove teške situacije. Dakle, moje je pitanje jasno – šta Vlada može da učini i da li je upoznata sa svim činjenicama vezanim za ovaj veliki problem koji opterećuje moje sugrađane koji zbog loše politike lokalne vlasti imaju sve manje šanse zaposlenja, jer u Somboru skoro da nije došao ni jedan ozbiljan investitor u poslednjih nekoliko godina? Znači, ne samo da nemamo investitora, nego uništavamo i ono što je do juče bilo više nego kvalitetno u ovom gradu i gde su moji sugrađani, radnici koji rade u tom preduzeću bili sigurni za svoje radno mesto. Takođe, očekujem od ministra policije da konačno kaže ko su ljudi koji su zaslužni i koji su omogućili takvim ljudima da postanu među najbogatijim ljudima u Srbiji a da ne ispunjavaju svoje obaveze prema fabrici i radnicima u gradovima u kojima su kupili tu imovinu? Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Bojan Đurić.
Uvažena potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, imam pitanje za predsednika Vlade Republike Srbije, Ivicu Dačića - da li su tačne najave koje su se juče pojavile u nekim medijima, a koji dolaze za sada od jedne ministarke u Vladi, da Vlada Srbije planira da do 30. juna na najbrutalniji mogući način prekrši zakon koji je usvojio ovaj parlament i da odbije da raspiše konkurse za direktore svih javnih preduzeća u Srbiji? Naime, kao što se sećate, mi smo krajem 2012. godine uz veliku pompu vladajuće koalicije i uz, moram da kažem, nesebičnu pomoć LDP, koji je popravio gomilu nedostataka u tom zakonu, usvojili Zakon o javnim preduzećima, čiji je jedan od osnovnih kvaliteta, makar prema najavama onih koji su ga predlagali bilo uvođenje koncepta departizacije. Pošto ništa od toga nije postojalo u osnovnom zakonu, poslanička grupa LDP uradila je nekoliko amandmana, između ostalog i amandman kojim je dopunjen član 66. Zakona i koji kaže da će u svim javnim preduzećima na koja se primenjuje ovaj zakon, konkursi za nove direktore biti raspisani najkasnije do 30. juna 2013. godine. Prema najavama iz Vlade, očigledno je da se vladajuća koalicija dogovorila da svoje direktore koji ne bi prošli ni minimalne uslove konkursa zadrži na direktorskim pozicijama tako što će prekršiti zakon, samovoljno usvojiti tumačenje da se zakon odnosi samo na one koji su u v.d. stanju i tako na pozicijama direktora ostaviti fenomenalne kadrove, kao što je direktor "Železnica" Simonović, pretpostavljam i direktor "PTT saobraćaja Srbija" Krkobabić i nekoliko desetina sličnih direktora širom Srbije za čije gafove ili poslovne promašaje i ne znamo, zbog toga što nisu toliko atraktivni javnosti. Vi imate toliku moć u ovoj zemlji da možete da namestite i svaki konkurs za direktora javnih preduzeća. Zbog čega onda toliko ponižavate ovu zemlju i niste spremni čak da idete i na fingirane konkurse? Kako ste lepo u Novom Sadu raspisali konkurs za direktora Javnog komunalnog preduzeća "Vodovod i kanalizacija" i napisali u uslovima da čovek treba da ima završenu istoriju i tri godine radnog iskustva u istorijskoj struci? Šta vam je smetalo da napišete konkurs za direktora "Železnica Srbije" i da kažete – može svakoga da pojede tri porcije bifteka sa crnim tartufima i verujem da bi samo gospodin Simonović uspeo da ispuni tako visoko postavljen uslov. Mogli ste da napišete konkurs za direktora "PTT pošte Srbije" i da kažete – to može da bude kandidat čiji je otac potpredsednik Vlade i ministar rada a sin sekretar u Privrednoj komori Beograda i verujem da bi onda samo gospodin Milan Krkobabić mogao da pobedi na takvom konkursu. Još jednom vas upozoravam, dajte odmah politički stav i pravni stav kako ćete primenjivati Zakon o javnim preduzećima ili ćemo ići na sudove u ovoj zemlji. Ovo je prosto preveliko ponižavanje parlamenta, 250 ili nešto manje ljudi ovde je usvojilo zakon. Vi sada pokušavate da u potpunosti derogirate odredbu člana 66. stav 4. a već mesecima kršite i sve druge odredbe tog zakona, odredbu koju smo vam stavili u zakon da ne smeju da se oglašavaju državni monopolisti, pa da ne smeju da se zloupotrebljavaju državne firme, odnosno javne firme u partijske svrhe, pa fingirate konkurse širom Srbije, pa ste imenovali upravne odbore u periodu od januara do danas, kada vam zakon izričito zabranjuje da postavljate upravne odbore, pa ste postavili potpredsednika SNS za predsednika Upravnog odbora "Srbijagasa". Meni zaista nije jasno kako ovu vladu i vladajuću koaliciju nije sramota da nam u danu kada izađe podatak da je preko 600 miliona evra akumulirani gubitak u 2012. godini iz državnih preduzeća, da nam vi kažete da su dosadašnji direktori javnih preduzeća koji se, tu nema sumnje, ponašaju na vrlo sličan način i birani su na vrlo sličan način, kako su birani i direktori kod prethodne vlade i kod one vlade pre toga, dakle da ćete te iste ljude ostaviti na mestima na kojima se nalaze. Ne mogu da se setim u proteklih 20-ak godina brutalnije najave kršenja zakona od ove koja se sada dešava. Možda samo krađa na ustavnom referendumu koji je trajao dva dana. To je jedno pitanje. Drugo, samo desetak sekundi, da li Vlada, odnosno Ministarstvo rada, ministar Krkobabić, planiraju da se izvinu udruženjima gluvih koje su pozvali da se jave i prijave na raspravu o nacrtu o zakonu pozivom na fiksni telefon? To je prosto preveliki gaf i prevelika uvreda za te ljude, da bi ostalo bez izvinjenja. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Mrković.
Hvala gospođo potpredsednice. Vidim da neke teme koje je DSS pokretao tokom ovih godina sada postaju jako značajne. Nadam se da će i ova tema koju ću danas pokrenuti postati ista takva. Veterinarska služba je za svaku državu, osim Srbije, služba od javnog interesa, jer braneći i štiteći zdravlje životinja, zdravstvenu ispravnost mleka, mesa, jaja i svih proizvoda od mleka, mesa i jaja, zapravo brani javno zdravlje građana Srbije. Primer za sve to je priča poznata i afera o aflatoksinu. Sa ove govornice smo više puta upozoravali ministre poljoprivrede, tokom ovih godina, danas gospodina Kneževića kakve strateške promašaje pravi i kako će strateški promašaji posledice po zdravlje građana i po materijalni dobit građana Srbije napraviti. Ovo je pitanje za gospodina Kneževića. (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike… zaista ne mogu da pratim sednicu.) Dakle, od prošle godine traje na tržištu veterinarskih lekova problem sa snabdevanjem vakcina protiv svinjske kuge. Mnoge farme i veterinarske stanice godinu dana ne dobijaju potrebne količine. Poslednjeg meseca u Srbiji nije vakcinisana nijedna nova životinja. U Srbiji, s vremena na vreme, stigne po neka kap, kao što je sada stiglo 680.000 vakcina, ali to je dovoljno, recimo, za Vojvodinu. Drugi deo Srbije ne može da bude opskrbljen. Pojedine farme, praktično, rekla sam, nijednu jedinu životinju prošlog meseca nisu vakcinisane. To predstavlja ogroman rizik za pojavu klasične kuge svinja, jer se prekida kontinuitet u primeni mere, a samo se kontinuitetom obezbeđuje efikasnost mere. Naravno, moram da kažem, iako se o tome ćuti, da je i dalje prisutna svinjska kuga i kod divljih životinja i kod domaćih svinja. Imali smo pre nekoliko godina, godinu ili dve, u Vojvodini jedan takav problem. Problem se pojavio i sa snabdevanjem tržišta vakcina protiv besnila domaćih životinja i odmah sledi pitanje koje veledrogerije imaju pravo uvoza vakcina? Da ne govorimo o trajnom problemu nedostatka nekih lekova i nekih drugih vakcina, vakcine protiv antraksa, legalno registrovanih vakcina za vakcinaciju mačaka i konja, lekova za respiratorne bolesti goveda, za aerobne infekcije i slično. Sledi pitanje za gospodina Kneževića – kako ministar misli da trajno reši ovaj akutni problem? Naravno, ako se pod tim podrazumeva šverc i nelegalna trgovina. Da li država ima nameru da očuva sopstvenu proizvodnju vakcina i seruma? Vrlo važno pitanje, s obzirom da smo prodali sve što smo mogli da prodamo. Sledeće pitanje – zašto ministar kasni sa donošenjem programa mera za 2013. godinu pola godine? Zašto u tom programu mera nema dve trećine mera koje su postojale u nekadašnjim programima? Naravno, neću da razumem da je to zbog ekonomske situacije, jer ovo su vrlo značajne mere da bi neko to pravdao na taj način. Recimo, izostavljen je nadzor nad sprovođenjem vakcinacije lisica protiv besnila i kuge divljih svinja. Kako ćemo znati da neka mera ima efekte, da je dala rezultate, ako nemamo nadzor? Izostavljen je i izbačen aktivan nadzor veterinara, a to je obilazak farmi. Ovo se pravda, i on to obrazlaže stručno, da je to zbog zloupotreba, slično kao gašenje Fonda za zaštitu životne sredine. Izvinite, zloupotrebe su bile, ali sada sledi pitanje – zašto se zataškavaju, zašto se ne razreši i šta je sa aferom o falsifikovanom broju pregleda ovaca na području grada Kragujevca, gde je budžet direktno oštećen cifrom od pola miliona evra, a možda i više? Ako pomnožite broj pregleda sa brojem životinja, videćete da je to mnogo više. Sledeće pitanje – šta ministar planira po pitanju sukoba interesa funkcionera, direktora javnih veterinarskih stanica i veterinarskih instituta, koji su istovremeno i vlasnici, odnosno suvlasnici veterinarskih stanica? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Moje pitanje upućujem Vladi Republike Srbije, iako se moje pitanje odnosi na teme iz nadležnosti Ministarstva kulture, ali imajući u vidu da je prethodni period pokazao da rezultati koji su najavljivani nisu postignuti, a najavljivani su vrlo ambiciozno, mislim da je očigledno da u Vladi ne postoji interesovanje za ovaj resor ili samo ministarstvo nema kapacitet da nametne ono što su veoma važne teme iz njihove nadležnosti. Radi se o medijskoj strategiji koja je na početku ove vlade najavljivana vrlo ambiciozno u smislu realizacije zakona koji treba da proisteknu iz nje. Održan je veliki broj javnih rasprava, jedna i ovde u parlamentu. Na kraju je sve zamrlo, javnost više ne zna šta se sa tim dešava. Nedavno smo čuli od jednog člana radne grupe da je došlo do suštinskih promena u Nacrtu zakona o informisanju i medijima. Dakle, moje pitanje je šta se dešava sa napretkom u donošenju tih zakona, posebno imajući u vidu da će krajem ovog meseca u Briselu biti održana Konferencija o medijskim slobodama, koju organizuje Štefan File, komesar za proširenje, gde će posebna tema biti stanje u medijskoj regulativi i medijskim slobodama u zemljama zapadnog Balkana? Takođe, početkom novembra u Beogradu se održava konferencija Komiteta ministara Saveta Evrope koji će se baviti isključivo medijskom regulativom u zemljama Saveta Evrope. Prema tome, nadam se da će ova vlada, pošto je iskazala želju da ubrzano ide u evropske integracije, pošto je ova tema koja će se ticati našeg daljeg napretka, ovoj temi posvetiti malo ozbiljniju pažnju, nego što je to učinila sada. Ono što je posebno važno u donošenju ove medijske strategije, a o čemu se ne govori dovoljno, to je da je donošenje onih zakona uslov da Srbija pristupi sklapanju jedne vrste ugovora i sporazuma sa Direktoratom za kulturu i obrazovanje EU, a za ulazak u dva veoma važna programa koja mogu pomoći našoj bednoj, trenutnoj, situaciji u oblasti kulture, to je Fond creative Europe i to je medija fond, odnosno Medija program. I jedan i drugi imaju ogromna sredstva ili veoma velika sredstva u svojim budžetima, a koja omogućavaju našim umetnicima, našim produkcijskim kućama da apliciraju, da dobiju neophodna sredstva kako bi mogli da opstanu. Samo primera radi, govorim o nedostatku volje u Ministarstvu kulture da se pozabave ovim pitanjem baš onda kada nisu bili u mogućnosti da se izbore za svoj budžet. Da smo u prethodnoj godini iz programa kulture za članarinu od 100.000 evra povukli sredstva od milion evra, da je Hrvatska iz Medija programa, u kojoj još uvek nismo članica, BiH jeste, za članarinu od 120.000 evra povukla sredstva od dva miliona i 200.000 evra. Mislim da to dovoljno govori o tome koliko se neozbiljno odnosimo prema ovom pitanju. Imajući u vidu da su najavljeni protesti umetnika, umetničkih udruženja, da se za ovom govornicom mnogo govori o dramatičnoj situaciji u kulturi, nadam se da će Vlada posvetiti pažnju ovoj temi i da će određena obećanja, koje je nama ministar kulture dao, a to je da će u rebalansu, primera radi, biti prebačeno 200 miliona dinara za srpsku kinematografiju, da će pokušati da ta obećanja ispuni. Moje drugo pitanje se odnosi na inicijativu Zaštitnika građana o izmeni Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom i Zakona o radu koji bi pomogao roditeljima sa decom sa teškoćama u razvoju i invaliditetom. Vlada je već odbacila predlog izmena Zakona o radu, gde bi se omogućilo pravo roditeljima da rade sa skraćenim radnim vremenom i posle navršene pete godine života, sa obrazloženjem da se planiraju šire izmene Zakona o radu do kraja godine. Povodom predloga za izmenu i dopunu Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom Vlada se još uvek nije izjasnila i zato pitam Vladu – da li namerava da uputi svoje mišljenje parlamentu o predloženim promenama ili ima nameru da predložimo neke druge mere koje bi unapredile položaj porodica sa decom sa smetnjama u razvoju i invaliditetom? Više hiljada građana potpisalo je peticiju kojom podržavaju predložene izmene i njima Vlada duguje odgovor. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Mileta Poskurica.
Dame i gospodo narodni poslanici, postalo je pravilo da mi u Srbiji vrlo često ne znamo kako se nekakve dve, naočigled nepovezane, paralelne akcije mogu konfliktno završiti. Pre nekoliko meseci, dok se u Srbiji mnogo govorilo o problemima lečenja dece kojima je potrebna transplantacija, verovatno u isto vreme, na sajtu Lekarske komore Srbije našla se otvorena ponuda za kupovinu velikog prostora usred Beograda, a tome su prethodile kupovine prostora za potrebe tzv. lekarskih domova u Kragujevcu, otvoren je konkurs za Niš itd. Neko ko je zainteresovan da sve to prati, reagovao je na to, mediji su zabeležili. Tako je nastala čuvena afera Lekarska komora Srbije. Na takve afere reaguju građani, laička i stručna javnost, ali i strukovna udruženja. Jedno od takvih koje je reagovala bila je Srpsko lekarsko društvo. Ono je poslalo i upit i zahtev Srpskoj lekarskoj komori da se izjasni o svom poslovanju, onda tu kreće niz upita koji se javljaju u vezi sa poslovanjem, legitimnošću, raspolaganjem novcem, pravom na kupovinu takvog prostora, pravom na profesionalizaciju službe, pravo na sprovođenje kontinuirane medicinske edukacije, posebno preko jedne privatne agencije za koju se sumnja da je direktno uključena. Javili su se i ogranci komore u Novom Sadu, regionalni ogranak koji je tražio smenu direktorke, doktori medicinskog fakulteta su želeli da se isključe iz Lekarske komore zbog toga, grupe građana, udruženje farmaceuta lekara Srbije. To je sve ono što se može na sajtu naći, ako čovek po sajtu počne da traži. Sve to skupa neprekidno prate mediji i stvar se zaoštrava do kraja. Lekarska komora sad percipira kao jedinog krivca Srpsko lekarsko društvo, esnafsko udruženje 140 godina staro i traži da se sada ono izjasni o svojim nekretninama, ulaganjima, itd. Krug se neprekidno otvara i zatvara, postavljaju se novi upiti i stvar se prilično pogoršava u toku maja meseca, početkom juna, gde novine neprekidno počinju da govore o tom sukobu. Meni je zaista, kao lekaru, nezgodno da ja takva pitanja postavljam unutar grupe. Retko ko je hteo to da uradi. Sve bi to uglavnom stovarili na lekare. Ja sam član oba udruženja i siguran sam da takvo ponašanje ne konverira ni Srpskom lekarskom društvu, da bude prozivano. Čak, recimo, upiti su slati – da li si ti glasao na Predsedništvu tako i tako, a ako jesi, primeniće se mera utvrđena Kodeksom ponašanja. Autoritarno ponašanje, verovatno pokrenuto nesmotrenom izjavom direktorke Komore - Komora je dužna da izdaje licence, nije dužna da leči, na upit, što kupujete toliki prostor, kada bi od tih para neko mogao i da se operiše. Na očigled benevolentnihstvari došlo se zaista do ozbiljnih upita, do te mere da su sada dva esnafska udruženja koja okupljaju lekare, na jednoj strani dobrovoljno, sa sasvim izvesnim nadležnostima, na drugoj strani obaveznim plaćanjem članarine u ime kojih Lekarska komora raspolaže na način koji verovatno pokriva odlukama. Da li su sve te odluke toliko ispravne, da li je nama potrebno da u svakom gradu imamo lekarske kuće u kojima će se sedeti, čitati nešto i provoditi edukacija, kada se edukacija provodi za veliki broj ljudi, u drugim institucijama? Drugo, zakonom je predviđeno da akreditaciju programa za edukaciju vrši Zdravstveni savez Srbije. Čak striktno u zakonu nije ni pomenuta Lekarska komora da može da vrši program edukacije, ali pošto postoje agencije, razno-razne, pa i ona kao nekakva vrsta institucija koja kontroliše Ministarstvo zdravlja, može da vrši edukaciju i to nije sporno. Da li može ili ne može da angažuje neku privatnu agenciju, da u njeno ime organizuje i to radi, da li će u tim domovima biti nastavljeno izdavanje tih domova za potrebe edukacije, šta se sve iza brda valja sa količinom novca koja nikada javno nije bila poznata sem izveštaja na sajtu o godišnjim prihodima i rashodima, protivničke strane tvrde, a to nije tačno. Dakle, sve to skupa nalaže potrebu da uputimo Ministarstvu upit – na koji način misli, a u skladu sa zakonom, članom 49. i 50. Zakona o lekarskim komorama, komorama zdravstvenih radnika, da izvrši nadzor nad zakonitošću rada i akata Komore, jer ima upita da to nije baš najregularnije, te nije bilo kvoruma, te nije doneto ovako ili onako? I pod dva, da se Ministarstvo finansija oglasi, izvrši nadzor ili kontrolu zakonitosti trošenja sredstava, jer se javljaju mnogi drugi upiti, gde se putovalo, šta se plaćalo, ko je dobio apanaže, ko je ušao u redovni radni odnos, pod kakvim uslovima itd. Vrlo veliki broj je upita i šansa da se smanji zahtevnost nacije i ljubopitljivost koja narušava ugled lekarske struke, jer najbolji način koji će Vlada, ako preuzme takve mere, odnosno nadležna ministarstva, jednom smiriti situaciju… (Predsedavajuća: Vreme.) … u Srbiji i izmiriti ova dva udruženja. Zahvaljujem.
Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Đorđe Milićević. Nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres 9. tačke dnevnog reda – PREDLOGA REZOLUCIJE O ZAKONODAVNOJ POLITICI. Primili ste Predlog rezolucije koji je podnela grupa od 25 narodnih poslanika. Primili ste Izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Primili ste mišljenje Vlade. Pre otvaranja pretresa, podsećam vas da prema člana 192, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Raspored vremena po poslaničkim grupama dobili ste u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Shodno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu rezolucije. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Srđan Miković želi reč? Narodni poslanik Srđan Miković, izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, veliko mi je zadovoljstvo da kao predstavnik predlagača ove rezolucije, kao predstavnik grupe od 25 narodnih poslanika iz različitih poslaničkih grupa, a koji su svi ili članovi ili zamenici članova Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, što imam čast da se obratim i predstavim Predlog rezolucije o zakonodavnoj politici. U dužem vremenskom periodu koji je za nama, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, odnosno ranije Zakonodavni odbor, posvetio je veliku pažnju, u skladu sa svojim delokrugom rada, praćenju izgradnje pravnog sistema u Republici Srbiji. Posle donošenja novog Ustava 2006. godine, došlo je do velikih promena u pravnom sistemu, uz posebnu težnju da se izvrši usklađivanje sa zakonodavstvom EU. Trebalo je uskladiti zahtev sa brzinom donošenja propisa na jednoj strani i zahtev za kvalitetom donetih propisa na drugoj strani, kako doneti veliki broj novih propisa u kratkom vremenskom roku, a pri tom ispoštovati zahteve dobre zakonodavne politike. Kada kažem – zahteve dobre zakonodavne politike, mislim na donošenje takvog normativnog okvira čijom će se pravilnom primenom u stvarnosti realizovati postavljeni društveni ciljevi. Takođe mislim i na neke posebne zahteve koji su sastavni deo dobre zakonodavne politike i o kojima ovaj odbor posebno vodi računa. Uvek sebi postavljamo pitanje – da li se nalazimo u lavirintu propisa u kome je teško naći izlaz ili se nalazimo u funkcionalnom pravnom sistemu koji je adresatima pristupačan, jasan i primenljiv? U delokrugu rada Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo odmah, uz praćenje izgradnje pravnog sistema, nalazi se uređivanje metodologije izrade propisa. To je razumljivo ako se pođe od teorijskog stava da postoje dva aspekta normativne delatnosti. Jedan aspekt je da prilikom izrade teksta Predloga zakona treba dati politički prihvatljiva i stručno izvodljiva celishodna rešenja. Drugi aspekt je da Predlog zakona bude nomotehnički jasno i precizno pripremljen. Nije pitanje samo kako se normira, već i kako izraditi ono što ste uređuje propisom. Zbog toga su nakon usvajanja Zakona o Narodnoj skupštini i Poslovnika Narodne skupštine, na osnovu Zakona o Narodnoj skupštini doneta jedinstvena metodološka pravila za izradu propisa, koja su počela da se primenjuju 1. jula 2010. godine. Ovaj propis je doneo upravo Zakonodavni odbor Narodne skupštine. U dosadašnjoj primeni, ova pravila doprinela su unapređenju rada u izradi propisa i obezbeđivanju jedinstvene metodologije u njihovoj pripremi, posebno u pitanjima kao što su sadržaj propisa, njegova forma, jezik, stil i način pisanja, pravila za izmene i dopune propisa, obrazloženje propisa i način pisanja amandmana na predlog propisa. Ovog puta opredelili smo se da predložimo drugačiju vrstu akta, Rezoluciju o zakonodavnoj politici kojom se ukazuje na probleme i potrebe u zakonodavnoj politici i daju određene smernice za njeno poboljšanje, kao i način za praćenje sprovođenja utvrđenih smernica. Ovu rezoluciju podnelo je na usvajanje Narodnoj skupštini 8. marta 2013. godine 25 narodnih poslanika, članova i zamenika članova Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Smatrali smo da je trenutak da na ovaj način Narodna skupština odredi svoju ulogu u uvođenju zakonodavne politike i svoj odnos prema svim učesnicima u zakonodavnom postupku, kao i u odnosu na praćenje primene donetih zakona. Želimo ne samo da iznesemo probleme, već i da utvrdimo mere za njihovo prevazilaženje i unapređivanje uspešnosti zakonodavne politike u našoj zemlji. Da bismo do toga došli, trudili smo se da stavove u rezoluciji zasnujemo na egzaktnim podacima. Stvarno stanje u zakonodavnoj politici u Republici Srbiji imali smo mogućnosti da sagledamo kroz rad Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, koji u skladu sa svojim delokrugom rada ima uvid u celokupno zakonodavstvo. U saradnji sa Misijom OEBS u Srbiji sačinjena je analiza rada Odbora, da bi se utvrdilo u kojoj meri parlament samo formalno usvaja ono što Vlada predloži, a u kojoj meri stvarno utiče na sadržinu zakonskih tekstova. Rezultati do kojih se došlo u posmatranom periodu pokazali su da se predlozi zakona u skupštinskoj proceduri u znatnom obimu menjaju i dopunjuju amandmanima. Ovo je suprotno mišljenju koje je delimično rasprostranjeno u javnosti, pa i u stručnoj javnosti, da Narodna skupština samo formalno prihvata Vladine predloge zakona i da ih pri tome bitno ne menja. Ovi podaci za nas predstavljaju važan pokazatelj u projektovanju i ostvarivanju zakonodavne politike. Na pitanje kakva je uloga nacionalnog parlamenta u vođenju zakonodavne politike jedne države u savremenom svetu, potražili smo odgovore u razmeni iskustava sa kolegama iz drugih evropskih parlamenata. U tom cilju smo zajedno sa Odborom za pravna pitanja nemačkog Bundestaga organizovali Prvu međunarodnu konferenciju Odbora za pravna pitanja u Beogradu 2011, a drugu u Nemačkoj 2012. godine. Već sama činjenica da će se ova saradnja naših odbora nastaviti u budućnosti, odnosno da je konferencija kao oblik saradnje postala tradicionalna, govori o značaju koji se ovim temama daje u evropskim parlamentima. Važnu činjeničnu podlogu u radu na rezoluciju predstavljaju rezultati do kojih se došlo učešćem odbora u dva vrlo ozbiljna projekta – analiza pravnog sistema sa Kancelarijom za demokratske institucije i ljudska prava OEBS-a iz Varšave i sa nemačkom organizacijom za međunarodnu saradnju, takozvanim GIZ-om. U saradnji sa ODIR-om, u okviru programa unapređivanja zakonodavnog procesa i kvaliteta izrade propisa u Republici Srbiji, koja se ostvaruju na osnovu Memoranduma o razumevanju, potpisanog od strane Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i ODIR-a, 17. maja 2011. godine u Varšavi sačinjena je procena zakonodavnog postupka i kvaliteta izrade propisa u Republici Srbiji, na osnovu koje su utvrđene oblasti u kojima treba unaprediti parlamentarne postupke. U pogledu saradnje sa nemačkom Organizacijom za međunarodnu saradnju, "Deutsche Gesellschaft fur Internationale Zusammenarbeit", dugo je kao organizacija prisutna u Srbiji. Od 2001. godine GIZ projekat za pravnu reformu je prisutan u Srbiji, a 2011. godine započela je realizacija Projekta podrške sprovođenju pravnih reformi u Republici Srbiji, koja treba da traje osam godina, tj. do 2018. godine. Ovaj bilateralni projekat finansiran od strane nemačkog Saveznog ministarstva za ekonomsku saradnju i razvoj podržan je od strane Kancelarije za evropske integracije Republike Srbije, a kao rezultat dosadašnjeg rada već je promovisana studija unapređenja zakonodavnog procesa u Republici Srbiji na 270 stranica korisnih zapažanja i preporuka. Pored Studije o unapređenju zakonodavnog postupka, rad naše zajedničke projektne grupe, koju podržava GIZ, obuhvata čitav niz aktivnosti. Naime, napominjem da su u projektnoj grupi, u kojoj sam predstavnik Narodne skupštine, i predstavnici Ministarstva pravde i državne uprave, Ministarstva finansija i privrede, Kancelarije za evropske integracije, Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Generalnog sekretarijata Vlade, Kancelarije za regulatornu reformu i analizu efekata propisa, Kancelarije za saradnju sa civilnim društvom, Privredne komore Srbije, Saveta stranih investitora nevladinog sektora. Svi smo pokušali da damo doprinos i preporuke, ne samo za tekst Predloga rezolucije, već i za proces koji je trenutno u toku, koji ide paralelno, a to je međusobno usaglašavanje i usklađivanje niza propisa koje regulišu zakonodavni proces po unapređenoj metodologiji, kao što su strategija, regulatorne reforme i analize efekata propisa, izmene i dopune Poslovnika Vlade, ili prilikom izrade dopunskih analiza radi sagledavanja stanja u određenoj oblasti, kao što su analize normativnih i analitičkih poslova u institucijama zakonodavne i izvršne vlasti, kao i sve što pomaže unapređenju zakonodavnog procesa. Sačinjavanje ovog akta rezultat je usaglašenog stava ovih institucija, uobličenog u ključnim preporukama studija, a napominjem da je prva preporuka ove studije da se razmotri mogućnost usvajanja rezolucije Narodne skupštine o zakonodavnoj politici, odnosno normativnoj delatnosti, imajući u vidu značaj zakonodavnog procesa za kvalitet zakona i neophodnost optimalne kombinacije pravnih, političkih, ekonomskih i organizacionih znanja, veština i mera uopšte. Tekst Predloga rezolucije o zakonodavnoj politici je rezultat našeg zajedničkog rada i pre svega ljudi koji su prisutni ovog trenutka na galeriji ove sale, a to su prof. dr Dobrosav Milovanović, profesor Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu, gospođica Dragana Ćurčija, projektni menadžer iz Kancelarije za pravnu reformu i doktor Radoje Cerović, sekretar Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo Narodne skupštine. Ovom prilikom im se zahvaljujem, jer su i oni doprineli da ovakav tekst bude uobličen. Hvala vam. Već tokom rada na prvobitnom tekstu Predloga rezolucije prihvaćene su određene sugestije gospođe Milice Delević, tadašnje predsednice Odbora za evropske integracije Narodne skupštine, kao i članova Projektne grupe, rekao sam vam iz kojih struktura su bili članovi Projektne grupe, a nakon održanog javnog slušanja i određene druge sugestije. Naime, na javnom slušanju o Predlogu rezolucije, koje je održano 2. aprila u Maloj sali Doma Narodne skupštine, uzelo je učešće veliki broj eminentnih stručnjaka i ono je doprinelo konačnom izgledu amandmana koje sam prvobitno podneo još 28. marta 2013. godine, a ispravio, odnosno dopunio 11. i 12. juna. Napominjem da je na tom javnom slušanju ispred Kancelarije za demokratske institucije i ljudska prava OEBS-a iz Varšave, odnosno ispred ODIR-a, kao izuzetno relevantne institucije za ocenu pravnih akata, gospođa Jevgenija Evatisova je pozitivno ocenila Predlog rezolucije. U toku samog postupka utvrđivanja Predloga rezolucije, a naročito tokom javnog slušanja do čitavog niza dobrih sugestija smo došli. Napominjem da se dešavalo da identične sugestije i preporuke stignu od predstavnika različitih institucija. Tako je, na primer, u pogledu predloga da se dopuni rezolucija praktično delom amandmana, gde se posebno ističe princip rodne ravnopravnosti, osim gospođice Dragane Ćurčije, isti stav je imala i Nevena Petrušić, poverenica za zaštitu ravnopravnosti. Identičan stav u pogledu usaglašavanja teksta rezolucije sa članom 107. Ustava imali su zamenik generalnog sekretara Narodne skupštine, gospodin Mladen Mladenović i Vlatko Ratković kao predstavnik delegacije AP Vojvodine, bivši predsednik Zakonodavnog odbora Narodne skupštine. U pogledu sugestije koju je izneo gospodin Gradimir Nenadović, kao predstavnik direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo gospodina Dejana Đurđevića, koja je izneta na samom javnom slušanju, u pogledu povratnog dejstva određenih odredbi prihvaćena je sugestija da se upotrebi ustavna formulacija. U tom smislu dajem objašnjenja odmah u pogledu predloženog amandmana, koji je predložen 28. marta, a koji je dopunjen 11. i 12. juna. Napominjem da su slične pozitivne sugestije i pozitivne stavove imali kako potpredsednica Narodne skupštine, gospođa Gordana Čomić, u pogledu izrade podzakonskih akata istovremeno sa Nacrtom zakona, tako i gospodin Miladin Pantelić, generalni sekretar Narodne banke Srbije. Mnogi subjekti koji su bili u prilici da se uključe u javnu raspravu slične sugestije ili slične stavove su zauzimali. To me upravo uverava da ono što smo mi narodni poslanici, nas 25 predložilo, da je u dobroj meri usaglašeno i učinjen je pokušaj da tekst bude što je moguće kvalitetniji. Isto tako i gospodin Robert Cepi, kao predstavnik kancelarije i zaštitnik građana, pozitivno se izjasnio o tekstu Predloga rezolucije. Ovog trenutka, poštovane koleginice i kolege hoću da vas podsetim da se donošenjem rezolucije o zakonodavnoj politici ne završava naš rad, već se nastavlja, jer po usvajanju rezolucije svake godine bićemo u prilici da ocenjujemo napredak u unapređenju zakonodavnog procesa, a u tom postupku posebnu ulogu imaće upravo Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Nas će čekati u narednom periodu dalji rad u pogledu utvrđivanja metodologije izrade analize efekata, propisa i drugih pratećih dokumenata, ali bez ove rezolucije kao strateškog dokumenta koji treba da da pravac svima u zakonodavnom postupku, bez ove rezolucije koja treba praktično da poveća autoritet i dignitet Narodne skupštine u odnosu na sve druge učesnike u zakonodavnom postupku, smatram da bi sve to bilo teže. U tom smislu, kao predstavnik predlagača vas pozivam da se uključite u diskusiju i da u danu za glasanje podržite Predlog rezolucije. Napominjem da u pogledu amandmana koji su podneti na tekst rezolucije, jedan amandman sa tekstom koji je, znači sa ispravkom koji je zaključno sa 11. junom podneta, je prihvaćen većinom glasova na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo. U odnosu na taj tekst kao podnosilac toga amandmana, koji praktično nije moj amandman, nego amandman svih onih koji su se uključili u raspravu, koji su pokušali da doprinesu i jedan broj tih sugestija. Ovde sam pomenuo i pokušao da objasnim zašto je amandman ovoliko obiman, upravo zato da bi sve te sugestije ušle. Tu je prihvaćen i samo deo amandmana koje su isto naše koleginice i kolege podeli 11. juna, ja sam 12. juna pokušao da prihvatim dve izmene i da uključim u ovaj amandman, a to je da u pojmu ljudskih prava i sloboda posebno istaknemo pojam manjinskih prava i da upotrebimo istu formulaciju da to prati od preambule do kraja rezolucije. Učinjena je jedna mala tehnička izmena što je čisto da bi ukazao svima u odnosu na onaj tekst koji je usvojen na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Zahvaljujem se.
Hvala. Da li izvestilac Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo želi reč? Narodni poslanik Vladimir Cvijan. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se sad u svojstvu predsednika Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo da dam punu podršku izvestiocu, odnosno ovlašćenom predstavniku kolegi Srđanu Mikoviću. Sve što je rekao stoji. Dodao bih da je velika zasluga za ovu današnju rezoluciju i za ceo projekat, da leži i na mom prethodniku na čelu Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, odnosno u ono vreme Odbora za zakonodavstvo to je bio narodni poslanik Vlatko Ratković. On je pokrenuo ceo ovaj postupak, sarađivao i sa GIZ -om i sa OEBS-om i sa drugim našim prijateljima iz međunarodnih organizacija. Iskoristio bih ovde priliku i da kažem da je sam GIZ u svom saopštenju rekao da je rezolucija o zakonodavnoj politici rezultat rada svih nadležnih državnih institucija čiji su predstavnici članovi projektne grupe za unapređenje zakonodavnog procesa u Srbiji uz direktnu podršku GIZ projekta za pravnu reformu. Rezolucija je deo usaglašenog plana za sprovođenje preporuka za unapređenje zakonodavnog procesa i sadrži mere i aktivnosti čije će sprovođenje u budućnosti omogućiti transparentnije i inkluzivniji proces donošenja zakona i drugih propisa, jednostavniju primenu i pravovremeno sprovođenje zakona. GIZ projekat za pravnu reformu će pružiti dalju podršku sprovođenju ove rezolucije u saradnji sa Odborom za ustavna pitanja i zakonodavstvo Narodne skupštine. U ovom momentu ću iskoristiti priliku da se zahvalim upravo GIZ i predstavnicima koji su danas ovde koliko vidim zajedno sa nama. Naročito gospođi Ćurčiji i profesoru Milovanoviću. Potpuno smo sigurni da će ova rezolucija naći svoj put do svih poslanika, da će ako ništa biti usvojena bez glasova protiv iz prostog razloga što je zaista u pitanju kvalitetan projekat. U pitanju je projekat koji će mnogo doprineti, a to ćemo videti tokom kasnije diskusije, mnogo doprineti i boljem načinu donošenja zakona ali i boljem razumevanju samoga teksta zakona i većoj pristupačnosti zakona kod običnih građana, odnosno kod građana koji će, vidimo i posle poslednjih izmena određenih zakona imati čak i besplatan pristup svim zakonima i svim drugim propisima putem interneta. Naglasiću da je ovu rezoluciju, odnosno njen predlog potpisalo 25 članova i zamenika članova Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Podsetiću i da Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo trenutno ima 31 člana, odnosno zamenika člana nezavisno od političke pripadnosti, nezavisno od toga kojim političkim partijama ovi poslanici koji su potpisali pripadaju. Mislim da je ovo jedan jedinstveni slučaj, potrudio sam se da malo proučim istoriju dosadašnjeg rada Narodne skupštine i odbora nadležnog za ustana pitanja i zakonodavstvo i svih drugih odbora, ne sećam se da je neku rezoluciju prosto potpisalo skoro svi članovi jednog odbora bez obzira na političku pripadnost. Smatram da je to isto jedan dokaz da se može izuzetno kvalitetno sarađivati. Naravno i sve kritike koje smo čuli, pa i naravno određeni predlozi amandmana koje smo imali prilike da čujemo povodom ove rezoluciji su dobro došli. Kritike koje smo čuli su smatramo dobro namerne, tako da jednom rečju očekujemo da će u danu za glasanje, ako ništa drugo, biti usvojena bez glasova protiv. Još jednom se zahvaljujem i upućujem veliku zahvalnost Deutsche gesellschaft fur internationale zusammenarbeit (GIZ) i njihovom projektu za pravnu reformu. Mnogo su pomogli i mi se nadamo da će ta saradnja ubuduće biti još plodnija i da će biti usmerena i na druge sektore za koje nađemo da su od interesa i za građane i za razvoj pravnog sistema u Srbiji. Hvala.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Laslo Varga. Izvolite.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu se nalazi jedan važan dokument, jedna važna rezolucija koja je trebala da se nađe na dnevnom redu Narodne skupštine pre mnogo, mnogo vremena, možda pre desetak godina. Idealan trenutak za donošenje ove rezolucije je bio trenutak kada je donešena Rezolucija o pridruživanju EU. S obzirom da se dobar deo evropskih integracija odnosi na usklađivanje zakonodavstva sa pravnim tekovinama EU mislim da je to bilo tada logično. Nažalost, ta prilika je tada propuštena ali svakako da je bolje danas doneti rezoluciju nego je ne doneti. Ono što su vrednosti rezolucije, prvo je, svakako što je rezolucija jedna višestranačka, višestranačka u smislu da ima podršku drugih poslanika iz vladajuće koalicije i iz opozicije. Svakako da je vrednost rezolucije da je pre podnošenja rezolucije urađena i ozbiljna studija i ozbiljna analiza i to u saradnji sa međunarodnim organizacijama koje sa bave ovim pitanjem. Svakako da je vrednost ove rezolucije sveobuhvatnost, sveobuhvatnost u većem delu rezolucije i o tome ću kasnije govoriti, mislim tu na deo koji po nama nedostaje iz Predloga rezolucije. Ono što svakako čini sveobuhvatnom deo rezolucije jesu ciljevi zakonodavne politike, dakle, taj deo koji se odnosi na ciljeve, a sa druge strane deo koji se odnosi na načela zakonodavne procedure. Ono što je takođe sveobuhvatno je katalog ili spisak problema ili manjkavosti zakonodavnog procesa. Ono što nedostaje iz Predloga rezolucije jesu neke konkretne mere, konkretni koraci koje bi trebalo preduzeti kako bi postavljeni ciljevi, načela i lista ovih problema bili ispunjeni, odnosno potpuniji, o tome ću isto kasnije govoriti. Dakle, što se tiče ciljeva svakako da je za nas kao za poslaničku grupu SVM bitan cilj koji sadrži, alineja 2. u delu koji reguliše ciljeve, a to je poštovanje ljudskih i manjinskih prava u zakonodavnom procesu. Predlog rezolucije govori samo o ljudskim pravima ali smo imali prilike čuti da će se ta formulacija izmeniti, odnosno dopuniti sa manjinskim pravima i u tom smislu to podržavamo. Sa druge strane alineja 6. u ovom delu govori o problemu međusobne neusaglašenosti pojedinih zakona, odnosno o potrebi izbegavanja kolizija prilikom donošenja zakona što je isto tako po nama jedan izuzetan važan cilj koji svakako pozdravljamo. Što se tiče načela za nas je možda od najvažnije važnosti načelo u alineji 9. koji se odnosi na određenost budućih, nadamo se zakona i drugih propisa. To načelo podrazumeva izbegavanje mogućnosti za različita tumačenja, odnosno za različite implementacije u praksi određenih zakona, odnosno određenih delova zakona što je nažalost u brojnim slučajevima ili prilikama u životu u Srbiji slučaj. Deo koji se odnosi na, nazvao sam katalogom problema, odnosno manjkavosti dosadašnjeg zakonodavnog procesa. Tu ima puno stvari. Prva alineja govori o zakonodavnim planovima, o potrebi da se zakonodavni planovi poštuju, ispunjuju, itd. Mislim da bi tu bilo prostora za značajnije promene, s obzirom da u delu pravnih propisa po meni zakonodavni planovi i ne postoje. Sad ću da objasnim o čemu govorim. Dakle, što se tiče onih zakona koji proizilaze iz procesa evropskih integracija, oni su uključeni u nacionalni program integracija i to je nesporno. Doduše, ni taj program se godinama ne ispunjava u punoj meri i taj program ili plan sadrži kvartalne obaveze donošenja zakona, ali je to manji problem. To možemo prihvatiti kao postojeći zakonodavni plan, ali, u odnosu na sve druge zakone koji ne proističu iz obaveze usklađivanja sa pravnim tekovinama EU, ja nisam video zakonodavni plan koji je pre svega Vlada u poslednjih nekoliko godina uputila Narodnoj skupštini. Mislim da je to činjenica koju, ako ništa drugo, onda vredi konstatovati, s toga nije dovoljno samo poštovati ili ispunjavati zakonodavni plan, nego bi trebalo bar u ovom delu i propisati neku obavezu da se ti zakonodavni planovi i utvrđuju, odnosno podnose, naravno u odnosu na zakone koji nisu uključeni u proces evropskih integracija. Alineja 10 govori o obavezi i to je važna novina da se nacrti, odnosno predlozi zakona dostavljaju Narodnoj skupštini zajedno sa nacrtima podzakonskih akata. Postoji jedno mišljenje prema kojim će se ovim novim mehanizmom najveći deo problema, što se tiče implementacija, rešiti. Time se samo mogu delimično složiti. Navešću jedan primer koji govori u prilog ovome i jedan primer koji ne ide u prilog ovoj tvrdnji. Pre neki dan je istekao rok važenja Zakona o lustraciji. U tom zakonu nisu bili predviđeni nikakvi podzakonski akti, a 10 godina taj zakon nije bio primenjivan, tako da sama činjenica da se uz zakon dostavljaju i podzakonski akti ne mora značiti ništa. Nažalost, u Srbiji je mnogo važnija u brojnim slučajevima politička volja. Onaj primer koji ide u prilog tome da će se ovim jedan deo problema rešiti, dakle ovom obavezom, jeste pitanje reforme medijskog sektora. Naime, da je prilikom donošenja Strategije o medijskoj reformi, da su tom prilikom utvrđeni i nacrti zakona koji proizilaze iz te strategije, onda se sigurno u ovom trenutku o tome ne bi raspravljalo šta da bude u tim nacrtima zakona, tako da je ovo delimično lek za neke probleme što se tiče implementacije, ali svakako da nije čarobni štapić, što se ovog problema tiče. Za nas je svakako najvažnija alineja 11 koja se nalazi u ovom delu Predloga rezolucije, koja se bavi hijerarhijom pravnih normi, odnosno potrebom izbegavanja kolizija. Na ovaj deo rezolucije smo podneli amandman, odnosno deo našeg amandmana se odnosi na ovaj deo rezolucije. Sada bih govorio o ovim amandmanima. Dakle, postoji jedno mišljenje i u stručnoj javnosti prema kojem ne postoji hijerarhija pravnih propisa da se ta hijerarhija može uspostaviti i između zakona, dakle, da između zakona lepo stoji hijerarhija. To je jedno mišljenje koje mislim da je dominantno. Budući da to mišljenje postoji, u mnogim slučajevima su donošeni zakoni koji međusobno nisu u skladu i između kojih postoji kolizija i jednostavno, ako prihvatimo ovo pravno stanovište o kojem sam govorio, onda ne postoji način da se ta kolizija razreši, jer ukoliko ne postoji hijerarhija između zakona, onda ne znate koji zakon treba sa kojim uskladiti. Pre nekoliko godina, 2009. godine je ova Narodna skupština istog dana donela tri zakona, Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i Zakon o kulturi, koji nisu bili međusobno usaglašeni, odnosno, Zakon o obrazovanju i Zakon o kulturi nije bio usaglašen sa Zakonom o nacionalnim savetima. Kasnije je Zakon o obrazovanju usaglašen i u tom delu su otklonjene kolizije, ali kolizije i Zakon o kulturi i danas nažalost postoje. U ovim godinama iza nas je postojalo puno prilika, kada smo pokušavali ubediti naše partnere, s jedne strane, na potrebu otklanjanja kolizija, a sa druge strane na način kako bi to bilo najcelishodnije uraditi. Naravno, naš stav je da bi Zakon o kulturi trebalo uskladiti sa Zakonom o nacionalnim svetima i to nažalost do sada nismo uspeli. Pre nekoliko meseci, tačnije, pre nešto manje od godinu dana, Ustavni sud je doneo jednu izuzetno važnu odluku. Odluka se odnosi na Zakon o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine i ne bih u tom delu te odluke govorio. Govorio bih o jednom delu obrazloženja te odluke koja je iz aspekta uklanjanja kolizija. Odnosno postojanja ili nepostojanja hijerarhije između određenih zakona izuzetno bitna. U obrazloženju je Ustavni sud stao na stanovište da su zakoni koji se donose većinom glasova svih narodnih poslanika vredni, odnosno jači od onih zakona koji se donose običnom većinom. Svima koji se bave ovom problematikom, pravnom teorijom, želeo bih skrenuti pažnju na ovu odluku Ustavnog suda. Taj deo Ustavnog suda se inače bavi pitanjem teritorija AP, odnosno načinom na koji se to pitanje reguliše u Zakonu o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine, ali ovo sada nije bitno iz tog aspekta. Bitno je zbog činjenice da je jednostavno Ustavni sud zauzeo stanovište da postoji hijerarhija između zakona. Iz tog razloga, po nama, proističe jasna obaveza Narodne skupštine da Zakon o kulturi uskladi sa Zakonom o nacionalnim svetima nacionalnih manjina. Ukoliko je to tako, onda dolazimo do našeg amandmana. Suština našeg amandmana jeste jedan poziv Narodnoj skupštini da i ovu situaciju, a i sve druge slične situacije u budućnosti tretira na način koji je u skladu sa Ustavom i koji je u skladu sa stavom Ustavnog suda. Dakle, nažalost, kako smo shvatili, ovaj deo našeg amandmana nije ili neće biti prihvaćen. Ono što je malo za nas nerazumljivo s jedne strane, kako se može prihvatiti deo amandmana, s druge strane, zašto ovo pitanje pri ovoj sednici nismo raspravili na Odboru za ustavna pitanja. Mislim da je to bilo mesto za raspravu o ovom pitanju. Postoji još jedan argument zašto je to bilo važno na taj način uraditi. Ukoliko se prihvati ovaj argument koji sam ja izneo, onda ne može postojati razlog da se naš amandman u celosti ne prihvati. Ukoliko Odbor za ustavna pitanja, i siguran sam da smatra važnijim odluke Ustavnog suda i poštovanje tih odluka, odnosno stavove Ustavnog suda, onda ne vidim razlog zašto ceo amandman ne može biti prihvaćen. Što se tiče nedostataka predloga rezolucije, sada bih prešao na taj deo, delimično sam govorio o tome. Dakle, ono što meni, odnosno nama nedostaje, jesu neki konkretni koraci, neke konkretne mere na osnovu kojih bismo mogli za godinu dana meriti domet ove rezolucije. Dakle, u rezoluciji stoji da će Narodna skupština i Vlada pratiti sprovođenje ove rezolucije, to je dobro i to je bitno, ali će biti jako teško pratiti sprovođenje ove rezolucije ukoliko se ciljevi definišu na ovako opšti način. Mislim da je, ako ništa drugo, bar u nekim ključnim pitanjima, bilo dobro da ova rezolucija sadrži i neke izmene nekih pravno obavezujućih akata, na osnovu kojih bi onda kasnije bilo moguće utvrditi da li se sa ovom rezolucijom nešto postiglo. Navešću dva, tri primera koja su možda na prvi pogled i radikalna i čudna, ali svakako da su ti primeri podobni da dokažem o čemu govorim. Na primer, utvrdili smo zajednički da zakonodavni plan generalno u Srbiji ne postoji. Koja bi bila mera za ispravljanje ove manjkavosti? Na primer, izmenom Zakona o Vladi, propisivanjem obaveze Vlade da do 1. januara svake godine podnese Narodnoj skupštini zakonodavni plan. Pored toga, mogla bi postojati i sankcija ukoliko se to ne uradi. Na primer, ne bi se ni jedan predlog zakona koji potiče iz Vlade mogao staviti na dnevni red Narodne skupštine dok ovaj plan ne stigne u Skupštinu. To bi bio jedan mehanizam na osnovu kojeg bi Narodna skupština mnogo efikasnije mogla da planira svoj rad u odnosu na sadašnju praksu. Izmenama Poslovnika Narodne skupštine bismo mogli uraditi nekoliko stvari. Na primer, ograničiti mogućnost spajanja rasprave po brojnim zakonima. Ne mislim da to generalno nije dobra mogućnost, ali spajati osam, devet tačaka, to jednostavno ne bi trebalo omogućiti. Jednom izmenom Poslovnika bi se moglo reći da se mogu spojiti maksimalno tri tačke dnevnog reda i onda bi se mnogi ciljevi i mnoga načela mogla iz ove Rezolucije mnogo efikasnije poštovati i pratiti. Izmenama Poslovnika Narodne skupštine bi se mogla predvideti obaveza da kada jedan zakon stigne u skupštinsku proceduru, čeka recimo 30 dana, a ne jedan dan pre nego što stigne na dnevni red Narodne skupštine. Može i drugi periodu, ali neki mehanizam, da jednostavno ovaj broj hitnih postupaka ne bude praksa umesto izuzetka u radu Narodne skupštine. Kažem još jednom, to su samo neki primeri. Neki su možda i preterani, ali svakako da taj deo Rezolucije koji bi se odnosio na neke konkretne stvari, taj deo Rezolucije meni nedostaje. Iz svega ovoga što sam rekao na kraju želim da zaključim da naše opredeljenje prema podršci, odnosno ne podršci ovog Predloga rezolucije zavisi od našeg ključnog amandmana i na osnovu toga ćemo se na kraju opredeliti. Sve ciljeve i sva načela prihvatamo uz ovu ogradu koju sam izneo u vezi nedostataka konkretnih mera, odnosno koraka da bi bilo omogućeno nama samima da se efekti ove Rezolucije po isteku od godinu dana nekako utvrde. To važi i za kasniji period.
Hvala. Reč ima narodni poslanik mr Svetislava Bulajić.
Uvažena predsedavajuća, poštovani predstavnici, ljudi koji su pomogli da do Predloga ove rezolucije dođe i drage kolege i koleginice poslanici, javljam se kao jedan od potpisnika ovog Predloga rezolucije. U ime svog poslaničkog kluba izražavam podršku. Javljam se ponukana i prethodnim govornikom, a pogotovu činjenicom da se raspravlja o nečemu što na prvi pogled možda građanima neće biti naročito ni zanimljivo, a možda ni jasno. Za to sam inspirisana i ovim knjigama koje držim pred sobom, jer se ovim pitanjem ljudi ozbiljno bave i u svetu i u uporednom pravu, kao i kod nas. Pred sobom držim priručnik o pravnim formalnostima koje izdaje Savezno ministarstvo pravde u Saveznoj Republici Nemačkoj, pa pošto na prvi pogled deluje da su ovo samo formalna i opšta pitanja, a neposredno to proističe iz prethodne diskusije, osećam potrebu da neke stvari razjasnim. Kada se radi o Rezoluciji kao o opštem aktu, dakle, nema mnogo mogućnosti za postavljanje konkretnih zahteva, a pogotovo ne, ako sam dobro razumela prethodnog kolegu, za izmene postojećih pravnih propisa. Dakle, ovo je jedna vrsta akta kojim se uočavaju problemi i pokušava na neki način izraziti neka vrsta zabrinutosti za uočene probleme i vrlo skromno napomenuti neke preporuke koje su zaista po svom karakteru opšte, kao što je i sam karakter Rezolucije kao opšteg pravnog akta Skupštine. Ono što je u tome jako značajno jeste da je najključniji problem koji je uočeni, ali on je zaista na nivou apela, činjenica da u Srbiji ne postoji koherentan zakonodavni plan, da se on niti objavljuje niti predočava Skupštini, što implicira da je u tom smislu i saradnja Narodne skupštine i Vlade u mnogo čemu neizvesna, ad hok i stihijska. Iako na prvi pogled deluje da je ta sinhronizacija savršena, makar ako se odnosi Vlade i Skupštine razumeju kao odnosi većine u demokratskom društvu. To nije uvek tako i zbog toga dolazi do ogromnih problema u odnosu na usklađivanje pravnog poretka, hijerarhiju pravnih akata, o čemu je već bilo reči i preuzimanja političke odgovornosti za valjanost usvojenih zakonodavnih politika. Mora postojati jedna opšta, jasna. Ona se na neki način možda nazire, ali kod nas to na žalost nije običaj u ekspozeu premijera kada se sastavlja Vlada, ali to nije slučaj kao što je u uporednim pravnim sistemima, da je to praktično program zakonodavnog rada, što je recimo primer u SAD ili u nekim drugim sistemima. Ono što je takođe razlog zbog koga podržavamo ovu Rezoluciju jeste i činjenica da postoje i nedovoljna znanja i nedovoljne veštine kada je u pitanju unapređenje kvaliteta zakonodavnog procesa koji, naravno, podrazumeva mnogo stvari, od onoga što deluje kao jako opšta stvar, a to je jačanje vladavine prava, podizanje nivoa pravne sigurnosti, dosledno poštovanje principa podele vlasti, koji ne implicira podelu vlasti da u njoj nema nikakve saradnje. To naročito podvlačim, pogotovo kada su u pitanju odnosi Skupštine i Vlade. Ono što je još jako važno, postoji jedna konkretna stvar zbog koje je ova Rezolucija neophodna, a to je zato što smo u toj akciji usaglašavanja pravnih propisa sa tekovinama EU i u tome ima puno posla. Ima i nejasnoća, negde i nerazumevanja, pa su i načela na koje se ukazuje u Predlogu rezolucije u tom smislu zaista i formulisana sa aspekta efikasnosti, delotvornosti, ekonomičnosti i srazmernosti postupka i slično. Iskoristila bih priliku da se zadržim na nekim stvarima koje Rezolucija uočava, jer su u pitanju vrlo opšte stvari. Dakle, ako već govorimo o hijerarhiji pravnih akata zakona među sobom, o čemu je takođe bilo reči, moramo utvrditi da se zakonima utvrđuju samo osnovna društvena pitanja i da je u tom smislu neophodno standardizovati stvari i da je detaljno utvrđivanje stvari u našim zakonima postalo nešto što je uobičajeno, a što je na neki način protivno logici opšteg pravnog akta, jer uz to ide i prilično široko davanje javnih ovlašćenja raznim akterima u tom procesu, a ono bi moralo biti zaista restriktivnije postavljeno, kako bi se ona odgovornost o kojoj sam malo pre govorila mogla efikasnije i preuzimati, a sprovoditi, uostalom i za nju snositi konsekvence ukoliko je to potrebno. Stvari koje smo uočavali i sa kojima se stalno susrećemo, evo imali smo i juče prilike u toj maratonskoj sednici da vidimo koliki je problem u pojedinim našim navikama, objedinjavanjima, spajanjima velikog broja zakona koji su na dnevnom redu, nemogućnost da se prilože podzakonski akti koji će govoriti malo jasnije o tome kakve su namere po usvajanju zakona. Ukoliko to nije moguće, ponekad stvarno i nije moguće, da se ti podzakonski akti onda makar oroče na izvesno vreme, a da ne bude prilika da to uradimo formalno, a najčešće i ne ispoštujemo. Neki primeri su već davani. Ono što je vrlo upečatljivo od kako sam ja poslanik je to da se predlozi zakona uglavnom usvajaju po hitnim procedurama. To je veoma loše i sa aspekta transparentnosti procesa i učešća javnosti u definisanju zakonodavnih politika, a utom smislu prosto neizostavno priziva vrlo česte izmene i dopune propisa, i u tom smislu nekad i Galimatijas u samim propisima, koje čak i pravni stručnjaci teško raščlanjavaju. Zbog toga se zalažemo za nešto što je i deo rezolucije, a to je da se zaista počnu pripremati zvanični prečišćeni tekstovi zakona i, što je još važnije, pojedina zvanična obrazloženja odredbi. Imamo mogućnost da kao parlament autentično tumačimo zakone i mislim da je to nešto čime se moramo malo ozbiljnije pozabaviti, ne bismo li se stalno oslanjali na odluke Ustavnog suda koji, u hijerarhiji koja postoji unutar poretka, podrazumeva i implicira konačnost, obaveznost i izvršnost odluka, ali ne mora nužno značiti umanjenje našeg posla, skraćenje našeg posla, ekonomičnost postupka, a kamoli kontinuirano praćenje donošenja i primene propisa. Zalažemo se i za kontinuirano stručno usavršavanje, kako službi koje rade u Skupštini, tako i ljudi koji se bave zakonodavnim politikama i zakonodavnim procesom. Ono što nam je naročito značajno, to je da ukažemo i na osnov koji ova rezolucija pruža u čitavom nizu poznatih i uvaženih antikorupcijskih mera, a jedna od njih bi bila i mislim da je krajnje vreme, o tome smo već i govorili raznim drugim povodima i na raznim seminarima, za donošenje zakona o lobiranju, za koje se sve češće zalažemo. Uz davanje podrške rezoluciji, uz obećanje da ćemo razmotriti i predložene amandmane i, ukoliko je moguće, ne samo razmotriti nego ih i usvojiti, ja vam se zahvaljujem.
Hvala. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo malo prilike da se i ova rasprava učini zanimljivijom. Prosto, kada imate oponenta onima koji predlažu neku odluku ili propis, onda je to svakako zanimljivije. Ovde se postavlja jedno osnovno pitanje – da li je trebalo ili nije trebalo predložiti ovakvu rezoluciju? Pokušaću to sa dve strane da osvetlim. Sa jedne strane, čisto sadržinske, kada je reč o ovom tekstu, gde postoji niz proklamovanih ciljeva, niz proklamovanih načela i nekoliko uputstava koje ova rezolucija daje, a sve u cilju unapređenja zakonodavnog procesa, ako gro ovih rečenica i članova pogledamo i gledamo ih izolovano, svaku za sebe, objektivno govoreći – teško je ne složiti se sa mnogim od ovih stavova. Jer, oni su u većini ovog teksta opšteg karaktera i praktično nespornog karaktera. Upravo polazeći od te činjenice da su mnoge od ovih konstatacija, želja, ciljeva ili načela koji su ovde dati nespornog karaktera i da su čak podrazumevajuće u parlamentarnom demokratskom poretku koji želi da razvija svoju zakonodavnu aktivnost, onda se čak postavlja pitanje – a šta je motor, šta je energija koja će da gura sve ove aktivnosti i pospešuje zakonodavnu delatnost? Da li je to Rezolucija Narodne skupštine? Zašto to pitam? Zato što nije sporno da postoje uočeni nedostaci u zakonodavnom procesu, da postoji izvestan haos i u načinu primene propisa i u regulativi, u načinu donošenja. Postavlja se pitanje – šta je sada taj momenat, taj trenutak od koga ćemo mi to sve popraviti i zbog čega će to sve kod nas biti bolje? Da li je to Rezolucija Narodne skupštine? Ja izražavam vrlo otvorenu sumnju da je to tako. Jer, ako je do sada nešto bilo problematično u ovoj sferi, ne vidim nijednog osnova zbog čega bi to sada, na osnovu donošenja ovakvog teksta, zašto bi se to odjednom sve jako popravilo? Druga stvar koja ovde izaziva podozrenje, barem što se tiče poslanika DSS i jednog dela javnosti koji će se, nadam se, vremenom mnogo jače artikulisati, jer do sada to nije bio zadatak političke elite u Srbiji da uopšte traga za artikulacijom tog drugog mišljenja, barem kada je reč o EU ili odnosu Srbije prema EU, to je taj drugi deo teksta koji praktično, kako mi to vidimo, predstavlja i motivacioni faktor donošenja ove rezolucije. On predstavlja njegov glavni motiv, a to je da se potvrdi privrženost evrointegracijama i da se zakonodavni proces praktično obavlja u znaku evrointegracija i da se istakne potreba za ujednačavanjem sistema odnosno harmonizacijom propisa naše države sa propisima ili, kako se ovde kaže, pravnim standardima EU. Zašto je to problematično? Prosto zbog toga što ovo nije stav o potrebi harmonizacije propisa sa EU radi boljeg života ili bolje ekonomske saradnje sa EU, nego je deo one iste permanentne, uvek ponavljane priče o integracijama za sebe, kao političkom procesu u kome sve mora biti uniformno i sve mora biti preslikano iz onog paketa koji EU daje, počevši još od uslova iz Kopenhagena iz 1993. godine, pa do danas, zaboravljajući pri tom da su uslovi iz Kopenhagena, što se tiče Srbije, davno prevaziđeni. Ne zbog toga što smo mi ispunili uslove iz Kopenhagena, nego zbog toga što postoje viši uslovi, i formalni i neformalni, od kopenhagenskih uslova za Srbiju da bi uopšte postala članica EU. U cilju dobijanja datuma za nastavak pregovora i uopšte za početak pregovora sa EU o mogućem članstvu, vidite da je bilo neophodno, barem je to tako tumačila aktuelna vlast, da se zaključi Briselski sporazum koji praktično negira državnost Srbije na delu svoje teritorije. Naravno, sada ide implementacija i posle toga ide sijaset drugih neformalnih kontrola tog procesa koji praktično i direktno utiču na status same države Srbije. To je nov odnos, to je potpuno novi kvalitet odnosa sa EU koji mi imamo u proteklih nekoliko godina, koji je ovaj put i formalizovan od strane EU, koji, po nama, članstvo Srbije u EU čini nemogućom misijom ili mogućom misijom pod uslovom da se Srbija odrekne sama sebe. To je, dakle, sada već jedno formalno okruženje u kome mi delujemo. Šta je onda naš cilj? Šta treba da bude naš cilj u zakonodavnoj politici? Naš cilj treba da bude zaista unapređenje zakonodavne politike i zaista unapređenje u skladu sa mnogim od ovih načela koja se ovde pominju. Ali, kada je reč o sinhronizaciji odnosa, kako ova rezolucija kaže u jednoj od svojih odredaba, da se: "planira i koordinira i konsultuje javnost i da se analiziraju efekti propisa u zakonodavnom procesu i da se usklade sa pravnim tekovinama EU", umesto: "usklađivanja sa pravnim tekovinama EU", mnogo je bolje preuzeti tekovine evropskih zakonodavstava koje daju ozbiljne i dobre rezultate u svom okruženju. Mnogo je bolje primeniti dobra iskustva, harmonizovati onaj deo zakonodavstva Srbije čak i sa zakonodavstvom EU ukoliko će to u perspektivi pomoći Srbiji da izabere dobre puteve i moguće načine saradnje, u obostranom interesu sa tom istom EU kao nečlan, kao neko ko je izvan EU, da bi se otvorila maksimalna sloboda za Srbiju da može na jedan neometan i krajnje slobodan način da sarađuje sa svima i da se opredeljuje u toj saradnji prema elementima striktne ekonomske korisnosti za Srbiju, bez ikakvih unapred zadatih okvira, pretočenih u norme, kroz pregovore i bez potrebe da plaća političku cenu ili cenu sopstvene državnosti za formalno učlanjenje u jednu organizaciju. Da li je moguće ovo o čemu govorim? Da li se o tome raspravlja u Srbiji? Ne. Da li mi iz DSS pokušavamo da postavimo to kao temu za raspravu? Da. Ali očigledno zbog enormnog pritiska bez uspeha. Ovde se ne svodi pitanje na to da li smo "za" ili "protiv" EU, nego da li smo "za" ili "protiv" Srbije, sopstvene države. Posle toga ćemo videti kako se stvari dalje razvijaju. Hajdemo sada na sam tekst Rezolucije. Ovo jeste bila prilika, jedna od retkih prilika da narodni poslanici podnose predlog akta i mi to, u svakom slučaju, uvek pozdravljamo. Previše dokumenata ima koji se usvajaju u Narodnoj skupštini, previše predloga zakona koji potiču od Vlade. Znam da je to ustaljena i ustavna, normalna procedura, ali neku vrstu inicijative treba i narodni poslanici da pokažu. U tom smislu, smatramo da je ovo krajnji i najveći domet ovog predloga, nažalost. Što se tiče drugih stvari, ukazaću na izvesne logičke nedostatke ovog teksta ili neku vrstu suvišnosti ovog teksta, koje, prosto, ne može a da ne zapadne za oko i žao mi je što se ovim konfrontiranim do sada izrečenim pohvalama, ali to mora biti rečeno. U prvom delu same rezolucije, preskačući uvodne norme, govori se da su ciljevi zakonodavne politike, između ostalog,jačanje vladavine prava. Hajde da odmah to prokomentarišemo. Vladavina prava je u Srbiji ustavna kategorija i obaveza jačanja vladavine prava je na ovom domu, na izvršnim organima vlasti i na sudovima. Dakle, to je nesporna činjenica. To je nesporan momenat. Da li je potrebno doneti rezoluciju Narodne skupštine da bi istakli kako nam je cilj jačanje vladavine prava? Dalje. Jedan od sledećih ciljeva je obezbeđivanje potpune pravne sigurnosti, zaštite ljudskih prava i osnovnih sloboda. Slažem se, treba dodati i manjinska prava. Ali da li je način da idemo u puno obezbeđivanje potpune pravne sigurnosti, zaštite ljudskih i manjinskih prava, donošenje rezolucije Narodne skupštine o tome, ili to treba da bude nesporan ustavni cilj delovanja državnih organa, uključujući i zakonodavno telo? Idemo dalje. Kaže – dosledno poštovanje principa podele vlasti. Ma nemojte. Pa ako to ne budemo radili, mi radimo onda protiv Ustava Republike Srbije, koji vrlo jasno postavlja principe podele vlasti u parlamentarnom sistemu, koji ima jedan svoj mekši oblik zbog toga što se predsednik Republike bira neposredno od strane građana, ali je to kompenzovano relativno malim ovlašćenjima predsednika Republike. To su jasne stvari. Zašto rezolucija, posebna rezolucija Narodne skupštine o tome? Dalje. Kaže - obezbeđivanje potpune usklađenosti ravnoteže javnih politika, kao i njihovo dosledno sprovođenje. Zaista bih molio, kasnije ako to bude želeo, da mi predstavnik predlagača objasni ovu rečenicu. Obezbeđivanje stabilnosti i predvidljivosti regulatornih zahteva. Ne vidim šta je tu sporno i ne vidim zašto bi se donela rezolucija o stabilnosti i predvidljivosti regulatornih zahteva. Puno poštovanje hijerarhije i međusobne usklađenosti propisa. Ma nemojte. Nego je do donošenja ovde rezolucije valjda vladala potpuna neusklađenost i nepoštovanje hijerarhije. Ako čak i jeste, a delimično možda i jeste, pa ćemo sada zbog ove rečenice koja stoji u rezoluciji, koja će se objaviti u "Službenom glasniku", odjednom imati poštovanje hijerarhije propisa i njihovu usklađenost. I tako dalje, da ne trošim sada vreme na ovo. Idemo na načela. Jedno od zanimljivih načela ovde je načelo neophodnosti, koje kaže – podrazumeva da se propis usvaja samo kada je to neophodno. Kako drugačije? Da li je potrebno doneti rezoluciju Narodne skupštine da bi utvrdili da ćemo usvajati propise onda kada je neophodno, jer smo do sada usvajali samo kada nije neophodno, ili su svi ostali propisi do sada koji su doneti bili potpuno zaludni i izlišni? Po našem viđenju je sam tekst rezolucije u samoj kontradiktornosti sa ovim načelom. Dakle, ovu rezoluciju nije neophodno usvojiti. U toj rezoluciji se pozivamo na jedno od važnih zakonodavnih načela, načelo neophodnosti. Ako smo iskreni u tome, povucimo tekst rezolucije, zavetujmo se, obavežimo se da ćemo ciljeve koji su ovde proklamovani sprovoditi u realnosti. Ili, nemam pojma na koji drugi način da se ovo uradi. To može biti i deklaracija, ne mora biti rezolucija. Ako mislite da će ovo vući obaveznu snagu, za aktere političke elite koji su u datom trenutku na vlasti, i u to se varamo. S druge strane, kada većina, koja je očigledno prilično obezbeđena, usvoji ovaj tekst, verujte mi i mi koji pripadamo DSS i građani koji podržavaju našu politiku i oni koji će je u buduće podržavati, nadam se mnogo više nego danas, pratićemo sa pažnjom kako aktuelna vlast i neka vlast ubuduće, ili se i sami obavezujemo da ćemo mi kao buduća vlast, svakako poštovati određena načela koja se ovde javljaju. Idemo dalje. Načelo delotvornosti kaže – podrazumeva da se propisomrešavaju uočeni problemi. Sjajno. Kaže da je propis primenjiv. To kaže načelo delotvornosti. Pazite, to vrhunsko začelo za koje su bile potrebne konsultacije sa Odirom, OEBS, domaćim stručnjacima, uključivanje svega i svačega ivelikim naprezanjem mozgova u Zakonodavnom odboru i Odboru za ustavna pitanja, došlo je do zaključka da ako donosimo propis, on mora da bude primenjiv. Kako možemo imati nešto protiv toga? Ne možemo. Ne možemo imati ništa protiv toga. Da li moramo da donosimo rezoluciju da bi tako postupali u budućnosti? Ako moramo, onda jadni mi. Imamo ovde i načelo ekonomičnosti, to je dobro i nije sporno. Načelo srazmernosti kaže – podrazumeva da su opterećenja koja propis donosi, misli se na opterećenja prema građanima, organizacijama, pravnim licima itd, da su ona svrsishodna i opravdana. Znate, u ovom parlamentu postoje poslanici, najčešće iz opozicije, nije važno kojoj političkoj stranci pripadaju, skoro smo imali takve rasprave ovde u Narodnoj skupštini pre nedelju, dve dana, gde smo upravo ukazivali na to kada su bili poreski zakoni u pitanju, da postoje određena opterećenja za građane koja uopšte nisu neophodna, koja nisu svrsishodna i koja nisu opravdana, pa ni pravična. Da li vam je to šta pomoglo? Nije. Sada ćemo kada usvojimo ovu rezoluciju verovatno doći u situaciju da kada Vlada dostavi zakon Narodnoj skupštini, pa se pojave opterećenja koja nisu svrsishodna, koja nisu opravdana, onda će verovatno Vlada, je li tako, vi tumačite koji ste ovo podneli, imati obavezu prema ovoj rezoluciji da usvoje naše amandmane. Hajde baš da vidimo to čudo, pa da se zaprepastimo. Imamo dve grupe predloga koji se ovde nalaze, odnosno dve grupe smernica. Jedne govore o tome da treba pravilima urediti, ili razraditi probleme i njihove uzroke određene oblasti, polazne osnove i koncept zakona, pokretanje i tok zakonodavnog procesa, konsultacije, javnu raspravu relevantnih učesnika itd, ali se nigde ne pominje, ni tu ni u prethodnim načelima, načelo raspravnosti. Javnost, to je u redu. A šta ćemo sa scenom koja se desila prekjuče u Narodnoj skupštini, kada se po ko zna koji put spajaju tačke dnevnog reda koje nisu spojive?Ako bi rezolucija pomogla da se to više ne dešava, u redu. Ali, to ovde niste predvideli. Uopšte. Ovde ne. Reči o tome nema. Zašto? Zato što se ne može oko toga naći kompromis. Lako se može naći kompromis oko toga da se važni zakoni raspravljaju zbrda zdola, na brzinu, da se spajaju nespojive stvari itd. To može i to je u redu. Kaže ovako – obezbediti usklađivanje domaćeg zakonodavstva sa pravnim tekovinama EU, dinamikom koja omogućava ispunjavanje preuzetih obaveza, u skladu sa realnim potrebama i mogućnostima, obezbediti usklađenost sa Ustavom i međusobnu usklađenost. Pazite, za EU smo već rekli. Hoću da se tu razumemo i da to bude potpuno jasno. Nismo mi protiv toga da se pojedini propisi u Srbiji za koje postoji potreba, zbog pretpostavljene ili aktuelne saradnje, pre svega u ekonomskom smislu, sa članicama EU ili sa EU, do neke mere usklade i da se napravi jedna vrsta harmonizacije, jer bez toga u ekonomskom smislu ne možemo sa prvim susednom da funkcionišemo. Ali, da to bude politički cilj da se upotrebljavaju izrazi kao što su pravne tekovine, da se ovde potpuno na veštački način govori o usklađenost sa Ustavom pri čemu se Ustav krši na razne načine, počev od onih uredbi Vlade o sporazumima od prošle godine, pa do najnovijeg sporazuma Briselskog sporazuma Beograda i Prištine, koje je direktno kršenje Ustava Republike Srbije, a onda neverovatno da se ovde pozivamo na usklađenost sa Ustavom. Onda na kraju postaje mere šta u tom smislu treba sve učiniti i to je sad izlišno za raspravu, jer ako se zaista usklađenost sa Ustavom postavi kao cilj, onda je naravno jasno da i tu neke mere treba preduzimati, ali te mere crpe svoju snagu iz Ustava i crpe svoju snagu iz političke volje da se Ustav poštuje kao najviši pravni akt jedne države, a ne mogu proisticati iz Rezolucije Narodne skupštine. Razumem sve napore i potrebu da određeni međunarodne organizacije obave određeni posao, da izađu sa određenim rešenjima, da mi tu budemo vrlo komparativni. Razumem to sve, ali ne razumem potrebu da se na jedan ovakav način evidentne jasne stvari koje bi trebalo da budu naša obaveza iz dana u dan bez ikakvog ovakvog papira na ovakav način po nama omalovažavaju. Naravno, što se tiče EU, naš stav je tu je decidan i jasan. Mislimo da Srbija mora da ostvaruje jedan drugi kvalitet odnosa sa EU u budućnosti, a da ovaj nekvalitet odnosa, u ovu ucenjivačku politiku, ovaj sled događaja koji ne samo da razara državu Srbiju u smislu njenog integriteta, nego i ekonomiju države Srbije, što će se u najskorije vreme videti, počevši od jednostrane primene SSP, pa videćete i sami ako ikada počnu ovi pregovori i ako se ikada dobije datum kako će oni tek izgledati i šta će se od Srbije zahtevati, pa ćemo videti onda ko je tu bio u pravu. Najbolje bi bilo da se okrenemo svojim potrebama i interesima i da sa onima sa kojima razgovaramo i sarađujemo razgovaramo na nacionalnim osnovama, a ne na osnovu političkih ubeđenja, političkih floskula, ideoloških principa, nego da to radimo isključivo na osnovu principa korisnosti za ovu državu. Hvala.
Narodni poslanik Predrag Marković.
Nisam očekivao. Mislio sam da ima prethodno prijavljenih. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, iz prethodnih diskusija, ali i iz načina na koji je ova rezolucija pripremljena i došla na sednicu Narodne skupštine potpuno je jasno, sa jedne strane, da postoji očita načelna saglasnost. Čak je neko rekao, mislim gospodin Varga, da je trebalo pre 10 godina doneti ovakvu rezoluciju. Pretpostavljam da je to zbilja lepa metafora koja proističe iz činjenice da toliko toga što se pobraja u Rezoluciji, a što je nesporno, u stvari nije funkcionisalo prethodnih godina, a ne na činjenici da je zaista bilo moguće pre 10 godina… Iz formalnih razloga, kao što znate, nije bilo moguće. Bila je Državna zajednica Srbije i Crne Gore. No, zašto ovo govorim? Zato što pored ove činjenice koja će rezultirati sasvim izvesno da će sve poslaničke grupe glasati za ovu rezoluciju jer su je i predložili članova Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, rezultira i druga činjenica, a to je ono što smo čuli kod prethodnih diskusija, a to je da se ovakvom rezolucijom samo otkriva šta sve u prethodnom periodu nije funkcionisalo ili, kako je gospođa Bulajić jasno rekla, gde nije bilo znanja i gde nije bilo veštine hotimičko zaobišavši gde nije bilo bolje. Uvek se uplašim kada vidim da za nešto svi narodni poslanici glasaju jer to onda znači ili da je u pitanju golo načelo i odavanje zaslužene zahvalnosti, a u ovom slučaju kada je ova rezolucija u pitanju već u preambuli možete da pročitate, važno je da je to stavljeno, kome se odaje zahvalnost, kojim institucijama, čijoj međunarodne pomoći, kojim organizacijama, pre svega GIZ, OEBS, a od strane gospodina Mikovića, koga smo ovlastili da bude predlagač, i ja mu se na tome zahvaljujem, pobrojana su i neka od konkretnih imena ljudi koji su pomogli da se ne propusti neko od načela. Ali, to su načela. Moramo da znamo da ova rezolucija i nije više od načela. Malo se zabrinem kada se podsetimo da postoji praksa pre svega u ovom parlamentu koja je u suprotnosti sa osnovnim načelima ove rezolucije. Čitav niz odredbi Poslovnika… Kada govorimo o ilustraciji, mislim da bi trebalo, to bi bio moralni gest, da ne učestvuju više ni u kakvoj diskusiji ili glasanju za ovakve rezolucije ljudi koji su učestvovali u izradi Poslovnika koji je trenutno na snazi. Time bi se najbolje opredelili prema onome što bi etički bio deo u angažovanju narodnih poslanika. Konačno, ovog trenutka se krše odredbe ove rezolucije. Prošao sam kroz Malu salu Narodne skupštine pa sam ušao u ovu salu. Tamo se razmatra informacija koju je Ministarstvo kulture, a zakonska je obaveza i čitav niz ministarstava to periodično mora da podnosi, dalo. To su informacije o aktivnostima. Unutra, u toj informaciji piše, ljudi o tome raspravljaju kao da je to ozbiljno, da Ministarstvo kulture nije dobilo odgovor od Ministarstva finansija ko plaća PDV, pa zbog toga uopšte nije dalo sredstva korisnicima, nije ni konkurs raspisalo za najveću mrežu kulturnih ustanova na teritorijama RS. Da li je moguće da očekuju da im Ministarstvo finansija kaže ko plaća PDV? Skupština to razmatra kao informaciju. Pretpostavljam da će Odbor na kraju, kako to biva, glasati. Ako takve stvari postoje, šta tek reći o čitavom nizu problema na koje je ukazivano kao posledica ove rezolucije. Naravno da ne mogu konkretne mere da budu stavljene u rezoluciju jer je onda to otpočinjanje čitavog niza paranja džempera, kako se kaže, jer ako navedete nekoliko konkretnih mera onda biste došli u situaciju šta sve niste nabrojali i onda se ide, i pomoć je bila velika, da se nađe ona formulacija koja u stvari pokriva mogućnost za takve mere. To nije garancija. Rezolucija nije garancija. Ovo je lak posao. Znate li kako je Nikola Pašić svojevremeno govorio? Kaže – kada padne slamka u Skupštini, a uverio sam se u to 100 puta, svi poslanici skoče da pomognu da se skloni, a kada padne veliko deblo onda svi pobegnu, a ostanemo samo Laza Paču i ja pa ga nosamo levo desno po Skupštini. Tako je sa svakim velikim problemom. Nema izveštaja EU u kome se nije konstatovalo da postoji veliki problem sa zakonima koji stižu pod oznakom hitnosti. To je načelo. Mi, naravno, zbog drugog načela efikasnosti, svejedno koji saziv Skupštine bio u pitanju, potrebe usklađivanja, što unutarnjih, što spoljnih potreba čitavog seta zakona, prihvatamo obrazloženje hitnosti, ali se onda nađemo u situaciji kakva je bila juče i prekjuče, da sa jedne strane imate zakone koji su ušli u proceduru po hitnom postupku, uzgred budi rečeno to su samo izmene zakona. Imate objedinjavanje, i o tome je govoreno, zbog potrebe da se što efikasnije zakoni razmotre, a onda imate nonsens, da većina prisutnih poslanika glasa da se svi ti zakoni, za koje se pre toga glasalo da uđu po hitnom postupku, objedine radi efikasnosti, razmatraju dva puta duže nego budžet Republike Srbije, kada je usvajan u ovom istom sazivu. Da li takve stvari može da otkloni rezolucija? Naravno da ne može. Čitav niz takvih nepravilnosti, koje se javljaju u dnevnom redu jednog saziva, nije moguće otkloniti, ali postoji jedna vrlo važna stvar. Mi ovakvu rezoluciju moramo da donesemo, zato što moramo periodično, kao kod svakog ozbiljnog posla koji je deo procesa, da povremeno zastanemo, pobrojimo šta sve to radimo i šta sve treba da radimo, šta nam valja činiti, kada je u pitanju pravni sistem, za opstanak. Kao što se u domaćinstvima, ne samo kada se smenjuju generacije, pa neko drugi nasleđuje da rukovodi domaćinstvom, već naprosto, menjaju se uslovi, menja se okolina, pa se periodično sastaju svi delovi domaćinstva i kažu šta nam valja činiti za opstanak. Hoćemo li prvo da orezujemo, hoćemo li prvo da kopamo, hoćemo li prvo da opremamo vinariju, kod najobičnijeg posla, da biste dobili na kraju ono što je načelo, a to je da imate vino za koje kažete da je u njemu istina, mada je u njemu alkohol. Tako je i kada govorimo o ovakvim rezolucijama, jer mi u stvari moramo da se podsetimo svega što nam valja činiti i zato smo morali, i zahvaljujemo se, da dobijemo pomoć, ogromnu pomoć, kontinuiranu pomoć u nekoliko saziva parlamenata, jer naravno, u situaciji smo da živimo u društvu i to je bila diskusija oko jednog amandmana, da morate da ubacite amandman koji ne kaže – poštuje zakon, nego kaže – poštuje i sprovodi. U Srbiji kad kaže – poštujem, poštujem i idem dalje, kao da je Ustav nešto što se dogovara na keju u Zemunu, pa ispoštujete i idete dalje. Uzgred, budi rečeno, prvo načelo, prvi stav prvog člana Ustava Republike Srbije nas obavezuje na evropske vrednosti. Obavezuje. Ne isključuje ni jedan državni organ. Da li će to u praksi sprečiti one koji su glasali za taj Ustav, govorim lično, ne partijski, i koji su glasali za rezoluciju koja tome prethodi, Rezoluciju o pridruženju, koju je Narodna skupština Republike Srbije usvojila oktobra 2004. godine, da govore protiv tih vrednosti? Pa, neće, to je njihova politička potreba i ona je legitimna. Postoji problem. Ako ne poštujete član 1. onda se lako dogodi da ne primetite da se ne poštuje ni član 5, a taj član najstrože zabranjuje političkim strankama da neke stvari rade. Da li treba da vam citiram kako glasi taj član? Okrenite se danas oko sebe. Juče, prekjuče, pre dve godine, pre tri godine i videćete do koje mere je i taj član ugrožen. Dakle, prvi članovi načela Ustava, o tome šta je podela vlasti, o tome šta su obaveze i o tome šta je najstrožije zabranjeno. Dame i gospodo, ovakve rezolucije, posebno u vremenima, a to je vreme recimo ovog saziva, kada je za godinu dana samo jedan sistemski zakon, ako izuzmemo budžet, dakle stvarno, sistemski, predložen, razmatran i usvojen, iz razumljivih razloga čitavog niza izmena i dopuna, ovakva rezolucija je možda, ako će o njoj diskutovati sem ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, nadam se neće, jer bi to delovalo prilično neozbiljno, ali ako hoće, onda je to trebalo da bude posebna sednica. Videli ste koliko slobodnih dana ima u okviru ovog saziva. Možda bismo na taj način mogli pojedinačno da sva ona načela koja su svima nesporna i koja su ugrađena u ovu rezoluciju, posluže kao osnov za primere kršenja, koja su već uočena, tih načela, zašta nije trebala ova rezolucija. Govorim postojanje načela, ne govorim kršenje, jer su one, naravno, kao što i u preambuli ove rezolucije piše, već predviđena Ustavom, već predviđena čitavim nizom obaveza koje je država Srbija preuzela, već predviđena osnovnim pravnim načelima, koja su nesporna. Ne govorim, žao mi je što je gospodin Varga izašao, o obrazloženjima. O odlukama Ustavnog suda se ne diskutuje. O obrazloženjima se diskutuje. Postoji jedno objašnjenje uz obrazloženje, koje je simpatično i deluje uverljivo, ali je u stvari pravno neodrživo. To nije ni bio cilj Ustavno suda. On očito u obrazloženju samo nabraja čitav niz utisaka i pravnih pretpostavki, koje su rukovodile u donošenju jednog akta. Stoga, ne može da proizađe, ni na jedan način, dodatna obaveza koja već proizilazi iz činjenice da je pravni sistem u Republici Srbiji jedinstven. To piše u Ustavu. Ne treba nam obrazloženje odluke Ustavnog suda, da bismo u skladu sa tim morali da predlažemo ispravke onih zakona koji tu jedinstvenost krše, ili koji su sa njom u nesaglasju. Hteo bih da smanjim entuzijazam koji će prividno postojati samo u trenutku glasanja ove rezolucije. Ozbiljan rad svih ljudi, koji su se trudili da pobroje načela, tela i organe koji bi morali da vode računa o zakonodavnoj politici, znači predlaganju, donošenju, sprovođenju zakona, taj entuzijazam će nestati završetkom glasanja. Toga moramo biti svesni, osim, ako se sa mesta na kome sad sedi potpredsednik, sa mesta na kome sedi svako od prisutnih narodnih poslanika, i to ne ovde, gde se šalju češće političke poruke, negoli one koje idu u korist zakonodavne politike, nego baš na odborima, nego baš u pripremi zakona, u pisanju amandmana, u funkcionisanju i organizovanju rada Narodne skupštine, ako se ova načela zanemare. Čitav niz stvari moramo da preduzmemo da bi ova rezolucija koja je vrsta vapaja i to moramo da kažemo, vapaja nad činjenicom da nekoliko saziva Skupštine u svom radu, da nekoliko mandata različitih vlada, Pokrajinska skupština, rad regulatornih tela zanemaruje u prethodnom periodu osnovne temeljne pretpostavke, na kojima počiva Ustav, zakoni, načela, demokratija u Srbiji. Ako tu opomenu ne čujemo, potpuno je zaludno što će svi glasati za Rezoluciju. Mnogo je zbog toga važnije da u narednom periodu, ne samo ovaj saziv, već i naredni sazivi, pokušaju da u ova opšta načela koja su pobrojana u rezoluciji upišu ono što im valja činiti. Šta god mislili, kakve god bile političke pretpostavke, to će stvarno značiti ono što sam rekao na početku, naš opstanak. To nam valja činiti za opstanak, a to je ono što sam danas želeo da vam kažem. Hvala svima.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, kolege narodni poslanici, posle ovih diskusija koje su prethodile, nameće se jedan zaključak da je zaista ova rezolucija neophodno potrebna. Zaista neophodno potrebna što ona mora da postane, hteli mi ili ne, sastavni deo naše političke i parlamentarne kulture i parlamentarnog života. Bez toga, čini mi se da nije shvaćena suština ove rezolucije, bez obzira koliko je osporava. Moram da ukažem na značaj rezolucije i sa jednog drugog aspekta. Nije ova rezolucija toliko značajna za nas, koliko je značajna za građane Republike Srbije, koji će upravo kroz ovu rezoluciju u zakonodavnoj politici i upoznavanje sa ciljevima rezolucije biti u mogućnosti da prate, da učestvuju i da kontrolišu rad parlamenta, a samim tim i rad narodnih poslanika. Neka to bude prva poruka i to politička poruka koju poslanička grupa Socijalističke partije Srbije sa današnjeg zasedanja Skupštine Republike Srbije šalje građanima. Ciljevi koji se žele ostvariti Rezolucijom o zakonodavnoj politici imaju, po mom dubokom uverenju, dva aspekta tumačenja – pravni i politički. Tako ih i treba posmatrati. Sa pravnog aspekta zakonodavna politika se realizuje kroz proceduru koja podrazumeva pravila po kojim se donose zakoni, a sa političkog aspekta političke stranke kroz donošenje zakona šalju političke poruke građanima, sa ciljem pridobijanja javnog mnjenja, ili kako se to pežorativno kaže - simpatija za njihove političke stavove. Slažem se da je sistematizacija ciljeva u rezoluciji mogla da bude i drugačija, ali je nesumnjivo sveobuhvatna. Takođe smatram da se svih jedanaest ciljeva koji se ostvaruju rezolucijom u zakonodavnoj politici, a zaslužuju i poseban i pojedinačan komentar, mogu sublimirati u tri cilja koji se međusobno prožimaju. Prvi, jačanje vladavine prava kroz jačanje zakonodavnog procesa. Drugi, izgradnja demokratskog društva kroz jačanje demokratskih procesa i treći, standardizacija zakonodavstva sa zakonodavstvom Evropske unije, kao uslova za ulazak u Evropsku uniju, ma koliko to neko osporavao ili favorizovao. To je nešto što nas očekuje, to je nešto što nam treba i to je nešto čemu u svemu ovome što radimo težimo. Hajde da pođemo od vladavine prava, kao jednog od osnovnih postulata demokratije i da, sagledavajući prevashodno naš rad, pravila po kojima se sprovodi zakonodavni proces u Srbiji, naročito učešće građana u zakonodavnom procesu, ocenimo koliko smo blizu ili koliko smo daleko od vladavine prava, odnosno od demokratskog društva. Siguran sam da ćemo upravo ovom rezolucijom demokratske procese koje sprovodimo osnažiti, kako bi bili što bliže vladavini prava, ali i ostalim postulatima demokratije, pa zbog čega bi to ovde izostavili, da kažemo, između ostalog i poštovanju ljudskih i manjinskih prava, jednakosti sloboda, a naročito postulatom koji se zove – zabrana bilo kog vida diskriminacije. Međutim, da ovo sad ne bi bila samo populistička priča, postavlja se pitanje – kako ove ciljeve postići? Pre svega, kroz transparentnost zakonodavnog procesa, jačanje pravne sigurnosti i poštovanja principa podele vlasti na sudsku, izvršnu i zakonodavnu vlast. Učesnici zakonodavnog procesa nesumnjivo nismo samo mi i treba konačno da se otkloni ta predrasuda da, jedino narodni poslanici i političke stranke kojima narodni poslanici pripadaju, kreiraju zakonodavnu politiku. Ta predrasuda i kod građana, pa i kod dela poslanika, definitivno mora da bude otklonjena. U postupku donošenja zakona ima mnogo aktera, od predlagača do donosioca zakona, ali su u tom procesu uvek nedovoljno zastupljeni građani. To je nešto sa čime se treba suočiti i što treba na adekvatan način rešiti, jer su građani upravo ti na koje se zakoni najdirektnije i odnose. Nisu dovoljne javne rasprave o zakonskim predlozima da bi se građani animirali i uključili u zakonodavni proces. Nisu dovoljni sajtovi na kojima se zakoni objavljuju. Čak ni dnevna politika u tom pravcu ne daje potrebne rezultate, zbog toga što se kroz dnevnu politiku ne aktuelizuje suština i ciljevi zakona, na koji se način građani namerno ili nenamerno, zarad političkih stavova ili nečeg drugog, distanciraju od samog zakonodavnog procesa. Zbog toga je potrebno kroz sve vidove javnog i drugog oglašavanja upravo ukazivati na aktuelnost zakona. Potrebno je da tu aktuelnost ne prepoznaju samo poslanici, tj. mi koji ćemo kasnije zakon poboljšavati po kvalitetu, bilo amandmanima, bilo raspravama, potrebno je da sa njim budu upoznati građani, kako bi se uključili i na taj način Republika Srbija u svom zakonodavnom procesu manifestovala na pravi način transparentnost zakonodavnog procesa. Jedino na taj način se može uticati na građane da učestvuju u donošenju zakona. Jačanje pravne sigurnosti mora biti prioritet svih prioriteta u zakonodavnom postupku, a puni doprinos poslanika u realizaciji tog prioriteta jednostavno mora biti u kvalitetnim zakonima. Međutim, kvalitetan zakon bi ostao puka fraza ukoliko se ne bi ukazalo šta je to potrebno uraditi u donošenju zakona. Predlagač zakona u zakonodavnoj praksi, a to je najčešće Vlada preko resornih ministarstava, mora dati što jasniji, što sveobuhvatniji, određeniji i precizniji predlog zakona. Da bi se to postiglo, potrebno je da u radnim grupama koje izrađuju predloge zakona budu pre svega stručni i kompetentni ljudi i kriterijumi za članstvo u takvim radnim grupama moraju biti isključivo njihova stručna referenca, stručno iskustvo i etičke vrednosti. Ni u kom slučaju kriterijumi za popunjavanje radnih grupa za izradu zakona ne smeju biti determinisani politikom, pripadnošću političkim strankama ili političkim opredeljenjima. Tek nakon toga dolazi se do onoga što sam malopre pokušao da ukažem, a to je jedna široka javna rasprava koja ne sme da bude svedena samo na stručne debate, ne sme da bude svedena samo na okrugle stolove, ne sme da bude svedena samo na radne grupe, jer je to vrlo mali krug onih koji participiraju na taj način u zakonodavnom procesu. Taj vid šireg javnog mnjenja, kao učesnika zakonodavnog procesa mora biti nadaleko adekvatniji i sveobuhvatniji način rešen. Upravo taj deo populusa ili plebsa mora biti zastupljeni u zakonodavnom postupku. Kada se završi faza izrade Predloga zakona i Predlog zakona uđe u skupštinsku proceduru, mi poslanici smo dužni da sačuvamo suštinu i cilj zakona. Amandmanima eventualno utičemo na poboljšanje njegovog kvaliteta. Međutim, čini mi se da naša parlamentarna kultura i parlamentarni maniri nisu u tom duhu, da provladava i preovladava politička sujeta, pa čak i lična sujeta, gde se mnogo ne postiže čak ni amandmanima, već se upravo odvajamo od suštine i cilja zakona, gde treba da budemo jedinstveni upravo iz ovih razloga, mi smo nejedinstveni. Umesto da vodimo računa da zakon bude takav da ne postoji višestruko tumačenje zakona, već jedno jedino tumačenje zakona, mi upravo doprinosimo suprotnom u nizu slučajeva. Ne smemo dozvoliti da se donose tzv. ad hok ili post festum zakoni. Zašto? Jednostavno iz razloga što je načelo neophodnosti zakona upravo jedno od determinišućih faktora, kakav zakon treba da bude, onaj koji je neophodan i praktično primenjiv za određenu situaciju. Ako nije takav, onda odudaramo od suštine i cilja samog zakonodavnog procesa. Čini mi se da i u postupku edukacije narodnih poslanika se mora uraditi mnogo više, premda je do sada dosta urađeno. U tom pravcu ću se pridružiti svojim kolegama, koji su se i zahvalili i predočili u kojoj meri su pomogle dve organizacije da dođemo ovde gde smo sada, a to je usvajanje ove rezolucije, to su organizacije GIZ i OEBS, kroz dve odluke. Jedna je studija o unapređenja zakonodavnog procesa u Srbiji, a druga je analiza o izradi zakona u zakonodavnom procesu, bez obzira koliko to marginalizovali, to su dva dokumenta koja su i te kako značajna upravo za ovakav naš rad i upravo za ono što želimo da se na ovaj način radi. Ovde su istaknute neke kritike u odnosu na načela koja su ovde proklamovana. Ne vidim mesta za te kritike zbog toga što su ova načela jednostavno nešto što je u domenu univerzalnih načela i nešto što je nemoguće ne prihvatiti, nešto što je sastavni deo i Ustava i zakona i podzakonskih akata, odnosno celokupnog pravnog sistema. Zbog čega kritikovati načela, kao što su načelo ekonomičnosti, koje podrazumeva upravo da mi moramo imati u vidu da se prilikom donošenja zakona smanje troškovi, da se ne robuje velikom administracijom, da postupak donošenja zakona bude što efikasniji, kako rekoh samim tim i jeftiniji, da je neophodan za oblast na koju se zakon primenjuje. Ako je to tako, a nesumnjivo jeste tako, onda je ovo načelo apsolutno nesporno načelo i ne može doživeti bilo kakav vid kritike. Ni druga načela koja su ovde navedena, nemaju apsolutno nikakav drugi značaj osim značaja da se zakonskim tekstovima, koje mi kreiramo i na koje mi utičemo, doprinosi poboljšanju kvaliteta zakona. Na kraju, samo bih želeo da ukažem na nešto što podrazumeva obavezu i nas samih, svih narodnih poslanika, a to je obaveza da narodni poslanici budu maksimalno edukovani za ono što podrazumeva esenciju našeg delovanja, a to je učešće u zakonodavnom procesu, tamo gde mi to zaista praktično i radimo. Ja kao pravnik bih moramo biti upoznat sa svim zakonskim tekstovima zakona koji se donose, zbog toga što povrede zakona uglavnom doživljaju isti epilog, a to je sudski epilog. Ali, to ne oslobađa od obaveze bilo kog narodnog poslanika da bude upoznat sa zakonskim tekstom na adekvatan način, kako bi mogao da uzme učešće u raspravi. Da bi mogao da uzme učešće u raspravi, neophodno je da prikupi određena saznanja i sa stanovišta struke, sa stanovišta nauke, da prikupi određene informacije sa lokala ili kako se to već kaže, lokalne samouprave, iz gradova i opština, od građana koji traže donošenje zakona, kako bi se jedan deo njihovog života uredio na bolji i kvalitetniji način. To je naša uloga, to je naša funkcija i to treba da bude sastavni deo jednog od načela ove rezolucije koju mi danas usvajamo. Molim sve poslanike, bez obzira što je nas 25 potpisnika predloga za usvajanje ove rezolucije, svi smo članovi Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, da zaista sa ovog aspekta koji podrazumeva jedan pozitivan pristup zakonodavnom procesu, sagledaju sve ono što je u rezoluciji navedeno i da u danu za glasanje ovu rezoluciju podržimo, odnosno izglasamo, jer će ona nesumnjivo doprineti poboljšanju zakonodavnog procesa u Srbiji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Rezolucija Narodne skupštine o zakonodavnoj politici je tekst, akt, strateški dokument sa nekoliko aspekata, pa ću pokušati da zadržim vašu pažnju u pokušaju da doprinesem kako u onome što je u aktu napisano, tako i razumevanju svih onih koji nas slušaju, a zašto mi sada razgovaramo i donosimo rezoluciju u Narodnoj skupštini o zakonodavnoj politici? Prvo, sama reč rezolucija, uz deklaraciju, predstavlja akt kojim izražavamo potpunu svest o tome kako neka oblast treba da izgleda u budućnosti. Na osnovu rezolucije se dejstvuje, kao i na osnovu deklaracije. Podsetiću vas da nekoliko dokumenata sa tim nazivom, koji su proizveli korenite, nepovratne i revolucionarne promene i u domaćem i u svetskom zakonodavstvu, deklaracija o ljudskim pravima, pravima čoveka i slobodama čoveka i građanima donete 1948. godine je oblikovala drugu polovinu 20. veka, donele su je UN. Rezolucija Informbiroa, koja je doneta u delu organizacija, ne institucionalna, ali među političkim strankama i naš odgovor na tu rezoluciju je oblikovao 50 godina jedne regije, naš život kao jednopartijski bez sloboda, ali meki socijalizam. Rezolucija o pridruživanju EU, koju je ova Skupština donela oktobra 2004. godine je odredila kako će Srbija izgledati, kako za nas, tako i za sve one koji dolaze posle nas. Rezolucije su moćna dokumenta. Svaki pristup da ono što je u rezolucijama napisano je načelno, da ne obavezuje nikoga, je izraz straha da rezolucija neće biti primenjena. Ako imamo volje, znanja, veštine, dijaloga, da načelne odredbe, kakve su zapisane u rezoluciji Narodne skupštine o zakonodavnoj politici zapišemo, onda taj isti dokument kaže, hajde sada da vidimo kako će to da izgleda u realnosti. Moja druga opaska se tiče realnosti. Za poslednjih evo 23 godine obnove više partijskog sistema u Srbiji, pokušaću u par rečenica da oslikam koncept u kojem na kraju 2013. godine ovaj dom odlučuje o usvajanju rezolucije o zakonodavnoj politici. Ne spominjem jednopartijski period ne zato što mislim da se pre 1990. godine ništa dobro nije događalo u jednopartijskoj državi, nego što mislim i pripadam onoj školi mišljenja da ne možemo govoriti o nezavisnim institucijama, o podeli vlasti, o izgradnji institucija, o integritetu narodnih poslanika bez više partijskog sistema. Zbog toga, ne uzima u obzir poređenje naše percepcije o institucija u toku jednopartijskog sistema u Srbiji, odnosno u bivšoj Jugoslaviji. Od devedesete na ovamo jasno se vide kroz ukupno devet republičkih izbora i toliko vlada koje su u proseku trajale dve i po godine, dve vlade u tih devet izbora su imale pun mandat, Vlada koja je izabrana 1997. godine, odnosno formirana marta 1998. godine i Vlada koja je formirana maja 2008. godine, što znači da su samo dve vlade za 23 godine imale pun mandat, a što se tiče Skupštine, vrlo jasno možete videti kontekst rada naše institucije u dva perioda - period devedesetih i period posle 2000. godine. Ne vrednujem ni jedan ni drugi period, samo opisujem. Period devedesetih zovem period bez institucionalnog dijaloga. Ništa što je bilo važno u našoj državi nije se dešavalo u Skupštini, dešavalo se na ulici. Dijalog nije postojao u instituciji, postojale su samo percepcije o tome da jedni idu šumom, jedni drumom. Imali ste procese u Srbiji koji su divergirali. Teška vremena, vrlo teška vremena i vrlo loša vremena za institucije jer nisu nigde oduzimale ikome moć da zaista donose odluke. Zanimljivost tog perioda, na primer, je da niste imali percepciju Skupštine u to vreme i od zakonodavne aktivnosti Skupštine u to vreme o troškovima poslanika i o putovanjima. Svaki put kada čujemo demagoške komentare o tome koliko košta Skupština, molim vas da se setite devedesetih, nikakvih troškova nismo imali pošto nigde nismo mogli da putujemo. Ne znam baš šta smo uštedeli za tih 10 godina. Sa malo cinične šale, ipak je neodoljivo da se da opaska. Zašto nije bilo govora o finansijama koje Skupština ima ili nema, o budžetima? Zato što se o tome nije raspravljalo. Teme koje nisu bile sadržaj institucionalnog dijaloga u Skupštini u tom prvom periodu višepartizma su bile teme Ustava, okruglih stolova, izbora, osnovnih sloboda i prava. Zemlje slične nama su to rešile na okruglim stolovima, kao u Mađarskoj, na forumima, kao u Češkoj, Slovačkoj i Poljskoj, a mi smo ostali bez okruglih stolova, sem par njih o izbornim zakonima, i te devedesete proveli bez institucionalnog dijaloga. Ovaj drugi period obeležava upravo suprotno, obeležava temeljenje institucionalnog dijaloga i osvajanje institucionalne moći. Jedan ogroman broj ljudi, najviše ljudi koji su stalno zaposleni u Narodnoj skupštini, je držao taj zakonodavni proces svojim znanjem, umećem, lojalnošću i slobodnim izborom da pripadaju Skupštini i tokom devedesetih i posle 2000. godine, a mi ostali koji smo se nakon bilo kojih izbora priključivali radu Skupštine, pomagali smo zbog toga što smatramo da je važno da Narodna skupština osvoji mesto moći koje joj po Ustavu pripada. Spomenula sam da ne pravim poređenje sa jednopartijskom državom zbog toga što i tako želim tom opaskom da pomognem uobičajenom poređenju, u javnosti pogotovo, da se institucija Narodne skupštine urušava, da ne donosimo zakone koji odgovaraju realnosti ili donosimo zakone koji se ne primenjuju, da smo partokratsko društvo potpuno, da nema nikakve nezavisnosti nikakve institucije i da je, ukratko, omiljeno među raznim analitičarima institucionalnog rada sve bezveze. Zato spominjem jednopartijski, jer, koliko god bilo malo, nezavisnost, integritet poslanika, integritet ove institucije, kontrola primene zakona, način donošenja zakona je korak napred u odnosu na vreme bez mogućnosti da kroz višepartijski sistem dođete do dijaloga. Mogu da procenim da će načelna rešenja iz ove rezolucije proizvesti mnogo više dobrih posledica nego što se ikome u ovoj Skupštini čini. Navešću samo dva primera. Jedan primer se tiče podzakonskih akata koji nam nedostaju, a drugi primer se tiče razumevanja propisa koje donosimo. Zašto mi uopšte donosimo zakone i da li iko razume kakve mi to zakone donosimo i zašto su nam procedure potrebne za donošenje zakona? Zato što je kultura jednog društva procedura. Da karikiram malo, kada naiđete na dvokrilna vrata, ako ne piše šta je ulaz, a šta je izlaz, možete se sudariti sa onim drugim. Po navici dešnjaci ulaze na desna vrata, a levaci znaju da je sa suprotne strane. Procedure i dužina trajanja procedure su ono što jedno društvo čini uređenim. Mi hoćemo ovom rezolucijom i zajedničkim radom da uštedimo vreme, a da se procedure ipak uspostave. Navešću još jedan zakon da se vidi koliko je nedostatak procedura, odnosno ovakvog dokumenta o zakonodavnoj politici nekada strašan, a to je Zakon o vanrednim situacijama. Sada već nekoliko godina gledamo gospodina Predraga Marića koji je ili tamo gde su požari ili tamo gde su poplave trenutno visoke vode dunavske ili gde je bilo koja nesreća, zemljotres. Do donošenja Zakona o vanrednim situacijama niko nije znao ko treba da ode i niste imali procedure ko je za šta nadležan. Kada govorimo o procedurama, moramo da razumemo da svaki zakon koji mi donosimo ovde proizvodi posledice po nečiji život. Ova rezolucija u suštini o tome govori. Kakve su naše obaveze, recimo, kada donosimo poreske zakone? Evo nedavni slučaj promene poreza na imovinu. Za devet meseci će neki ljudi dobiti rešenje o porezu i tamo će umesto 6.500 da piše 25.000. Onda će neko da se pita – otkud mi sad 25.000? Naša odluka je proizvela posledice za nečiji život. Juče smo razgovarali o promenama zakona iz oblasti prosvete. To je direktna posledica života porodica i dece. Da li ti ljudi za koje mi radimo, da li mi imamo procedure kojima oni razumeju kako će im se menjati život i da li mi imamo procedure kojima razumemo kolika je naša odgovornost ako ne znamo da napravimo model kako će neki zakon da proizvede posledice na naš život? Još jedan primer su izmene Krivičnog zakona i donošenje Porodičnog zakona. Do tog trenutka, do 2002. godine, pa 2005. godine tema porodičnog nasilja nije postojala. Ako vas bije neko u kući, nema veze da li ste žensko, muško, dete, da li ste starac, svekrva, nije važno, ako vas bije neko u toj kući i maltretira godinama, to je bila privatna stvar, vaša lična nesreća. Uspostavljanjem izmena zakona, novog vrednosnog sistema da ne postoji privatno nasilje i sporom, tegobnom, ali ipak primenom odredbi tih zakona životi nekih ljudi se menjaju na bolje. Da li smo sve to znali u trenutku donošenja recimo tog zakona o označavanju porodičnog nasilja kao krivičnog dela? Neki od nas jesu, a neki od nas nisu. Ova rezolucija obavezuje sve da znamo tačno kako će se koji zakon videti, osetiti kao posledica na onog na koga se odnosi, od Porodičnog zakona koji se odnosi na sve, do zakona iz prosvete koji se odnosi na vrlo veliki broj, preko krivičnih zakona koji se odnose samo na one spremne da počine krivično delo. Za reputaciju Skupštine, za ugled Skupštine, sa punom svešću sa vama delim moju procenu koja je, nažalost, tačna, koja je niska. Ljudi nam ne veruju, ljudi imaju utvrđen stav da smo mi u principu neko ko samo troši budžetski novac, a ne radi ništa. Ljudi ne vide da nema nikoga, sem narodnih poslanika, između samovolje, bahatosti izvršne vlasti bilo koje vrste, da nema nikoga drugog da zaštiti njihova prava, osim svih 250 poslanika koji sede u ovoj Skupštini i nezavisnih tela i regulatornih, koja su nadležna da štite njihova građanska i ljudska prava. Ako se omalovažavanjem značaja ove Skupštine i mi neznanjem i nepoštovanjem odredaba ove rezolucije priključimo, ako se popusti kampanjama koje se vode vrlo očito protiv onoga što treba da bude Narodna skupština, šteta će biti zajednička i neće niko biti na dobitku, a najveća šteta će biti za građane Srbije. Tu ide druga opaska, osim ovih ilustracija o tome šta u stvari govori rezolucija Narodne skupštine o zakonodavnoj politici. Mi nemamo procedure za sve predlagače zakona Ustavom određene. Mi imamo ovde i opaske i učešće rada i Narodne banke kao predlagača na osnovu Ustava i svoje nadležnosti i Zaštitnika građana i naravno svakog narodnog poslanika i Vlade ali nemamo 30.000 birača. Upravo trenutno se odvija jedan pokušaj dijaloga sa zakonima koje je predložio Zaštitnik građana kako je spomenula moja koleginica Vesna Marjanović koji se tiču izmena i dopuna Zakona o radu i Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, a odnosi se samo na decu sa invaliditetom i retkim i teškim bolestima. Iza te ideje stoji 60.000 potpisa peticije. Ova Skupština nema proceduru šta se dešava, šta mora da se desi ako dobijete nekakvu vrstu peticije, odnosno predlagača ovlašćenog ustavnog koji predlaže ili zakon ili amandman ili šta god. Ako ste opozicioni poslanik i podneli ste predlog zakona znate šta se desi. Većina će odlučiti da li će taj zakon doći na dnevni red ili ne bez obzira na to šta piše u zakonu. Mi smo podneli zakon o izmeni i dopuni Zakona o oružju i municiji kojim smo tražili da se utvrdi mera lekarskog nadzora na pet godina, za nosioce oružja. Odbijeno je. Podneli smo Zakon o nostrifikaciji diploma zato što postoji problem, očigledan problem, jer to ne radi, ne radi nostrifikacija diploma. Odbijeno je. Niti zameram, niti smatram da bi se kao većina, uz moj otpor bi sigurno bilo takvog ponašanja ali ja znam da mi to radimo. Šta se dešava kad se opozicioni? Šta se dešava kad si pripadnik vladajuće koalicije? Znači, da li pitaš ili ne pitaš Vladu ili radiš samostalno što bih lično volela da se vidi ovde da imamo integritet poslanika. Kad si zaštitnik građana znaš tačno ako neće Skupština da ti prihvati, znaš kanale i mehanizme da se izboriš za svoj predlog, ako si Narodna banka takođe. Šta da radi 60.000 ili 30.000 građana ako Vlada neće čak ni da da mišljenje na ono što je njihova ideja, a mi nemamo proceduru da se sada nešto sastanemo i kažemo – hajmo ljudi da otvorimo dijalog o tome. Ne moramo prihvatiti, ne moramo staviti na dnevni red. Kolega Miloš Aligrudić je spomenuo da ova Skupština radi kao radna ali radi kao i raspravna. Hajde da napravimo, to tačno piše u ovoj Rezoluciji, ovo je raspravna, a radna je na odborima. Imamo moć da otvorimo dijalog sa ljudima da to uvedemo u proceduru sa ljudima koji podnose inicijative o kojima žele da se raspravlja i da se onda razumemo zašto mi mislimo da ne može, a zašto možda može uz neke izmene i zašto može malo kasnije. Ta nesklonost dijalogu je nešto što ovakva Rezolucija treba da ukloni iz naše parlamentarne prakse. Ključ vidim u tome da ova Rezolucija bude primenjena jeste integritet narodnog poslanika. Integritet narodnog poslanika podrazumeva svest da ministra kod podržavate kažete mu da radi loše na odboru, da mu kažete da ne valja, da je šteta zajednička. Podsetite ga šta mu je obaveza i po postojećem Zakonu o Narodnoj skupštini i po Poslovniku i po svemu. Ministar koji dođe na odbor i čita obrazloženja morao bi da ima zajedničku osobu svih poslanika bez obzira da li dolazimo iz opozicije ili iz vladajuće većine. Ako to mi ne razumemo kolika je to šteta zajednička onda će se dogoditi samo da se ponavljaju greške onih prethodnih koji su bili na vlasti, s tim što ponovljene greške imaju jednu neugodnu osobinu, ona je veća kad je ponovite. Integritet poslanika podrazumeva da razumemo šta je kontrola i nadzor kada je izvršna vlast u pitanju, da razumemo ako nam ljudi od struke, sekretari, zaposleni u Skupštini kažu, daju svoje mišljenje bez uticaja i ja sam im beskrajno zahvalna za sve što su mi pokazali i naučili kada je u pitanju čitanje zakona. Ako vam kažu da ta odredba ne valja, ne kažu oni to zato što glasaju za vašu ili našu stranu, oni to kažu zato što je to deo integriteta zaposlenog u Skupštini. Ako ne pridružimo i to je jedina tačka krize ove Rezolucije, ako ne pridružimo zajedničku izgradnju integriteta narodnog poslanika za sprovođenje ove Rezolucije i usvajanjem etičkog kodeksa i razumevanjem zadataka i nadležnosti narodnog poslanika, šteta će ponovo biti zajednička. To će biti odgovor svima nama koji se pitamo zašto je naše društvo neuspešno. Zato što nemamo hrabrosti da stvarno stavimo u pogon sve ono što imamo na raspolaganju kao razloge uspešnosti jednog društva. To je nas 250, to je naša nadležnost po Ustavu da zajednički kontrolišemo i nadziremo Vladu i to je naša zajednička odgovornost prema instituciji i prema pravnoj državi i pre svega prema ljudima koji žive u Srbiji da se zakonodavna politika objašnjava, da se upravlja objašnjavanjem i da ostavljamo van svake sumnje sa koliko pažnje, odgovornosti, brižljivosti i temeljitosti razmatramo svaki akt i da se tako izborimo protiv najvećeg i najtežeg problema koje Srbija ima, to je površnost, šlamperaj i traljavost koju vidimo na mestima gde ne bi smelo da ga bude. Ova Rezolucija ima obavezu da sve to ukloni i potpuno sam sigurna, svedočeći i učestvujući u radu ove institucije da će se tako i dogoditi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, malo pre sam se javio u svojstvu predsednika Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo koji je da tako kažem i predlagač ove Rezolucije. Još jednom ću iskoristiti priliku da podsetim da od 31 člana, odnosno zamenika člana ovog odbora čak 25 je potpisalo tekst Rezolucije bez obzira na političku pripadnost. Iskoristiću još jednom priliku da se zahvalim GIZ, je na zaista bezrezervnoj podršci da se ovaj projekat pisanja, a vidimo sada već i usvajanja Rezolucije, privede kraju. Samo bih ukratko prošao kroz osnovna načela koju ova Rezolucija predviđa i da prikažem i svima nama a i građanima koji ovo gledaju koje su to prednosti ove Rezolucije. Na prvom mestu, kada kažemo načelo neophodnosti, koje je prvo načelo koje Rezolucija predviđa, to je nešto što se možda i na prvi pogled podrazumeva. Neki narodni poslanici su danas duhovito čak i potencirali da se podrazumeva da ako zakon uđe u proceduru da je prethodno utvrđeno da je donošenje takvog zakona neophodno, da sam zakon je potreban. Međutim, isto tako moramo naglasiti da ovo načelo podrazumeva i jednu jako važnu osobinu, a to je da svaki zakon, svaki propis koji uđe u Narodnu skupštinu ne treba da sadrži nepotrebne procedure i administrativne troškove. Naši građani su često do sada bili svedoci toga da zakon koji usvoji Narodna skupština u praksi podrazumeva čitav niz procedura, podrazumeva i mogućnosti samim tim i za korupciju ali definitivno situaciju gde građani troše jako mnogo vremena čekajući redove, a vrlo često i bespotrebno, ali čekajući redove na više mesta umesto da sve završe na jednom mestu kao što je recimo Kancelarija za brze odgovore. Dakle, nije ovo nešto što se podrazumeva. Dobro je da mi Narodnu skupštinu podsetimo. Dobro je da svakog predlagača zakona podsetimo. Dobro je da nas same koji pišemo zakone i predlažemo zakone podsetimo da pre nego što se zakon stavi u skupštinsku proceduru dobro utvrdimo koji je cilj tog zakona i da dobro utvrdimo da li su sve procedure koje su u zakonu predviđene zaista neophodne. Kada bi se poštovalo ovakvo pravilo u pisanju svakoga zakona sigurna sam da bi građanima, a i privredi uštedeli milione evra, odnosno građanima hiljade dinara koje u ovakvoj situaciji građani gube bezpotrebno. Naravno, da ćemo se truditi i u buduće da gde god je moguće smanjimo količinu procedura, ali ova rezolucija koja je obavezujuća za sve nas, za sve predlagače zakona, ova rezolucija, da tako kažem zakucava. Ovo će biti objavljeno u "Službenom glasniku" i od sadaće svako morati da vodi račun. Načelo delotvornosti. Naravno, da svaki zakon koji ulazi u skupštinsku proceduru, odnosno svaki propis treba da rešava određene uočene probleme. Ali, ono što je isto tako važno kod ovog načela, mi predviđamo da propis mora biti primenjiv. Imamo opet čitav niz primera, a ja kao bivši advokat, sećam se čitavog niza problema koji su građani imali, recimo sa legalizacijom objekata. Građani vrlo često misle da se zakone donose zlonamerno, ali moramo isto tako objasniti da ima situacija kada jednostavno procedure ili određena pravila predviđena zakonom u praksi se izvitopere. Mi smo na fakultetu učili da je život inventivniji od zakonodavca. Ovde se upravo trudimo da sprečimo ubuduće da procedure koje se uvode u zakone budu neprimenjive. Načelo ekonomičnosti. Svaki zakon i svako sprovođenje zakona košta. Ali, moramo da odredimo jednu srazmeru, a to je da onoliko koliko košta sprovođenje zakona bude daleko manje od koristi koju će zakon doneti. Možemo čitav niz takvih primera videti u praksi. Načelo srazmerno. Načelo koje podrazumeva da ne treba nikoga, kako građane, kako privredu, tako i same državne organe, opterećivati kad se donese određeni zakon iznad neke mere koja je prihvatljiva. Načelo pojednostavljivanja. Jako važno načelo koje opet proističe iz svih ovih koje smo do sada rekli. Načelo pristupačnosti, kome bih posvetio posebnu pažnju. Nedavno smo ovde i sami bili svedoci usvajanja Zakona o objavljivanju zakona i drugih akata, zakona koji je jako važan za naše građane, privredu i za naše partnere. To je zakon koji predviđa da će uskoro u Srbiji svi propisi biti dostupni besplatno, biti dostupni na internetu. To je nešto što je krajnje moderno. Pogledajmo samo naše komšije, ne moramo ići u EU. Pogledajmo Hrvate, oni imaju izvanredan sajt svojih "Narodnih novina". U Sloveniji već praktično deceniju funkcioniše sajt "Uradnog lista" Republike Slovenije, njihovog službenog glasnika. Zaista, građanima će jako mnogo biti olakšano a i troškovi će im biti smanjeni ako mogu da odu na internet i da besplatno vide kako glase zakoni, kako glase prečišćeni tekstovi zakona. To je ono isto što i ova rezolucija predviđa, da se odmah prave prečišćeni tekstovi. Građani će samim tim moći da smanje svoje troškove, neće morati da idu dva, tri puta da rade neki dokument ili da predaju određena dokumenta. U krajnjoj liniji, nekada neće morati da odu ni do advokata ili drugog pravnog savetnika i neće morati da plaćaju, moći će sami da pročitaju tekst i da na taj način budu upoznati sa svojim pravima, obavezama i sa mogućnostima kako da u pravnom svetu postupaju, na ovaj ili onaj način. Ono što je interesantno je da ova rezolucija u svojoj 8. tački, načelo pristupačnosti, praktično već kasni na izvestan način u odnosu na stvarnost. Upravo, Zakonom o objavljivanju zakona i drugih akata je već urađeno ovo što se predviđa u samoj rezoluciji, dakle, omogućen je besplatan pristup svim aktima koje donese ne samo Narodna skupština, već praktično besplatan pristup "Službenom glasniku". Jako važno je da će Narodna skupština i Vlada pratiti sprovođenje ove rezolucije, ali ne samostalno. Naime, i Vlada i Narodna banka, kao jedan od Ustavom predviđenih ovlašćenih predlagača, i Zaštitnik građana, najmanje jednom godišnje podnosiće izveštaj Narodnoj skupštini u sprovođenju ove rezolucije. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo će sa svoje strane učiniti maksimum da ova rezolucija u praksi zaživi. Potpuno je jasno da SNS podržava evropski put Srbije, ali hajde da kao pravnici pogledamo i mislim da ćemo se tu svi složiti, da standardi EU i insistiranje na harmonizaciji našega prava sa pravom EU, da je to nešto krajnje logično. Dakle, govorim sada kao pravnik. Nezavisno od toga što SNS u potpunosti podržava pristupanje Srbije EU, ali moramo sagledati iz ugla građana. Propisi EU s kojima želimo da se harmonizujemo su u 99,9% slučajeva odlični. Jako je dobro za naše građane, jako je dobro za našu privredu, za naš zdravstveni sistem, za sistem obrazovanja i za svaki drugi segment našeg društvenog života da harmonizujemo propise sa propisima EU i to je razlog, mimo činjenice da podržavamo evropski put, zašto se harmonizacija sa pravom EU više puta pominje u predloženom tekstu rezolucije. Što se tiče amandmana i konstruktivnih kritika na tekst Rezolucije koji smo čuli, ja ću se opet zahvaliti kolegi Mikoviću koji je najviše energije i najviše vremena uložio u izradi ove rezolucije i njeno stavljanje u skupštinsku proceduru. Koliko sam upoznat, kolega Miković je dobar deo tih predloga već stavio u tekst amandmana. Meni je žao što neki od tih predloga nismo čuli kada je bilo organizovano javno slušanje povodom ove rezolucije, jer smo mogli blagovremeno da delujemo. Podsetiću da je javno slušanje baš povodom teksta ove rezolucije održano pre nekoliko meseci ovde u Narodnoj skupštini. Zaista smo imali odličan odziv svih nadležnih institucija, svih zainteresovanih i nevladinih organizacija i agencija itd. Mislim da smo imali oko 200 gostiju koji su mnogo toga predložili korisnog. Ja ću samo pomenuti, recimo, gospođu Petrušić, poverenicu za ravnopravnost polova, koja je dala određene sugestije koje su sada sastavni deo amandmana. Naravno, jasno je da ovom rezolucijom ne možemo ispraviti svaku krivu Drinu, da ne možemo svaki zakon koji je ušao u skupštinsku proceduru i koji će izaći iz skupštinske procedure da učinimo savršenim, ali definitivno možemo da unesemo jedan novi duh u pisanje zakona, novi duh koji se i vidi iz svakodnevnih aktivnosti ovog saziva i Narodne skupštine, ali i Vlade Republike Srbije. Mi vidimo da je danas krajnje normalno postalo da se organizuju javne rasprave povodom tekstova zakona na koje se pozivaju zainteresovana javnost, stručnjaci, nevladine organizacije, međunarodne organizacije i svi drugi. Danas je najnormalnije da se tekstovi nacrta zakona stavljaju na sajtove nadležnih ministarstava kako bi se i kroz internet diskusiju došlo do što boljih rešenja. Javna slušanja u Narodnoj skupštini organizujemo maltene svaki dan. Evo, samo Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo je do sada organizovao vrlo posećeno javno slušanje i povodom ove rezolucije, ali i javno slušanje, recimo, povodom teme tužilačke istrage. Planiramo još nekoliko javnih slušanja. To je jedna dobra praksa, bojim se u jednom periodu našeg parlamentarizma malo i zaboravljena, ali, evo, vraćamo se na taj put koji je svakako jako koristan i za koji imamo punu podršku i EU i naših prijatelja s kojima sarađujemo. Na kraju, osvrnuo bih se i na neke amandmane koji, čuli smo danas, možda i neće biti prihvaćeni u originalnom tekstu, ali zaista moramo razlikovati. Sama procedura usvajanja rezolucije je malo drugačija, nego usvajanja zakona. Neki amandmani koje smo danas čuli su suviše pojedinačne prirode. Ovo je jedna opšta rezolucija i ne treba je opterećivati određenim tekstovima koji se tiču pojedinačnih zakona. Ne možemo sada retroaktivno da posmatramo. Sigurno bi neki zakoni drugačije glasili, zvučali i izgledali da su usvojeni da je postojala ova rezolucija u vreme kada je o njima raspravljano i kada su oni usvajani. Kao što rekoh, ne možemo sve krive Drine ispraviti, ali se svakako nadam da će sve poslaničke grupe glasati za ili makar da niko neće biti protiv ove rezolucije koja je, ponavljam, zaista neobična u našoj praksi. Skoro svi članovi Odbora su je potpisali. Vidimo danas da političke partije različitog opredeljenja je podržavaju. Bilo bi zaista dobro videti da se ova rezolucija usvoji makar bez glasova protiv. Naravno, poslanička grupa SNS će u danu za glasanje sa velikim zadovoljstvom ovu rezoluciju podržati. Hvala svima.
Hvala. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne) Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova,s tim što je prvi govornik narodni poslanik Radoslav Milovanović.
Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi predstavniče predlagača, kolega Srđane Mikoviću, na početku da kažem da ću glasati za ovu rezoluciju, jer je ona korak napred u skupštinskom delovanju u Srbiji. Raduje me što je nadležni skupštinski odbor napisao tekst ovog dokumenta, što se u tome učestvovali i pomagali i preko javne rasprave i svojim stručnim konsultacijama dr Radoje Cerović, prof. dr Dobrosav Milovanović i menadžer Dragana Ćurčija. Gotovo ceo svet u ovom trenutku karakteriše intenzivno preispitivanje regulatornih politika. Nastoji se da se prevaziđu krupni problem proistekli iz nedelotvornih mera. Poslednja rezolucija na ovu temu u Skupštini Srbije je doneta pre 45 godina u nešto drugačijem okruženju nego što je to danas. Zakonodavni plan ne odražava u potpunosti strateške prioritete Vlade Republike Srbije, ne objavljuje se i dosledno se ne sprovodi. Pojedine strategije ne ispunjavaju predviđene standarde i nisu međusobno usklađene. Hitan postupak se koristi i kada za to ne postoje opravdani razlozi. Najbolji primer su Zakon o Narodnoj banci i set poreskih zakona. Nažalost, od 1. aprila do 15. maja ove godine, dakle u periodu od 45 dana Narodna skupština Republike Srbije je radila svega osam dana, a posle toga je usvojila šest zakona po hitnom postupku bez javne rasprave, maksimalno zloupotrebljavajući Poslovnik. Kada su u pitanju aktuelne teme, kao što je katastrofalna ekonomska situacija u zemlji, koju je pokrenula DS, od pet sati predviđenih za raspravu našoj političkoj organizaciji je pripalo samo 10 minuta, na tako jednu važnu temu. Pojedini zakoni se ne sprovode u potpunosti i to ometa ostvarivanje prava i obaveza, usporava privrednu aktivnost i stvara dodatne troškove. Napravljene su velike razlike u pravnim režimima, tako da to dovodi do neravnopravnog položaja istog privrednog subjekta u različitim opštinama i gradovima. Koji su to razlozi za ovakvo stanje? Nedostatak političke volje, po meni, česta promena propisa, nema dovoljno znanja i veština, loša baza podataka. Koji su ciljevi ove rezolucije, koju pozdravljam? Unapređivanje zakonodavnog procesa, jačanje pravne sigurnosti, usklađivanje javnih politika, pa sve do borbe protiv korupcije. Koja su načela rezolucije? Načelo javnosti, odgovornosti, ekonomičnosti. Koje su mere rezolucije? Analiza efekata propisa, prelazne i završne odredbe koje obezbeđuju pravnu sigurnosti, obrazloženja treba da objasne razloge donošenja rešenja i naravno kontinuirano stručno usavršavanje. Još jednom ću ponoviti da ćemo mi podržati ovu rezoluciju i ono što je važno, da je ona korak napred uopšte u skupštinskom delovanju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Gospođo potpredsednice, kolege narodni poslanici, ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe u prepodnevnoj raspravi, gospodin Miloš Aligrudić, je rekao zašto naša poslanička grupa neće podržati Predlog ove rezolucije i u okviru svoje diskusije osvrnuću se na nekoliko pitanja, koja smatram da je važno pomenuti u ovoj, mogu da kažem, jednoj uniformnoj raspravi, kojom se daje podrška jednom, krajnje deklaratornom tekstu i porukama i rešenjima koja on daje. Prvo pitanje i najspornije pitanje je – šta je cilj ovog teksta? Koga on treba da obavezuje. Ko treba da primeni ovo što piše u ovom tekstu? Ako bi se slušala prepodnevna rasprava, stekao bi se utisak da smo mi, narodni poslanici, ti koji će u najvećoj meri ova rešenja koja se ovde ističu kao dobra, važna, koja u nizu drugih propisa već postoje, biti ti koji će ovo primenjivati. Međutim, ako sagledamo stvarnost zakonodavnog života, videćemo da je glavni subjekat onaj koji pokreće ceo zakonodavni proces i na koga bi, kada se čitaju ova rešenja pao glavni teret ovog posla jeste Vlada Republike Srbije. Ne ulazim u to koja vlada i kakva vlada, prethodna, sadašnja, buduća, izvršna vlast, Vlada Republike Srbije je glavni predlagač zakona u našem parlamentarnom sistemu. To možda nije trebalo biti tako, ali praksa o tome govori. Poslanici, Narodna skupština, hajde da pogledamo koliko se zakona, koji su predložili poslanici našlo na dnevnom redu Narodne skupštine. Naša poslanička grupa ima sigurno 20-ak predloga zakona u proceduri i njih nema, a ne možemo reći da nisu važni i da ne bi rešili važan problem. Prema tome, Vlada Republike Srbije je ta koja treba da bude obavezana ovom rezolucijom. U stvarnosti to je tako. Sada da vidimo tu izvršnu vlast, tu Vladu Republike Srbije kako se ona odnosila od 2008. godine prema svim rezolucijama koje je podnosila ova Narodna skupština. Najveći broj tih rezolucija ticao se rešavanja problema KiM. Ovde ima poslanika koji su bili u oba saziva, možemo mi ovde da glasamo šta god hoćemo, to je mrtvo slovo na papiru za Vladu Republike Srbije, ona će se ponašati onako kako ona želi jer ona je, bože moj, ta koja utvrđuje politiku prema Ustavu Republike Srbije. Kada vi ovde pročitate šta mi treba da naložimo Vladi Republike Srbije, jer na nju se to u najvećoj meri odnosi, pitam vas da li smo mi ozbiljni u mišljenju da će Vlada ovo da usvoji i da prihvati? Pomenuto je pitanje predlaganja i raspravljanje o zakonu po hitnom postupku. Sada vas pitam, posle usvajanja ove rezolucije, na osnovu odredbe ove rezolucije, koja kaže – obezbedite sa usvajanjem predloga zakona po hitnom postupku graniči samo na izuzetno definisane slučajeve da će to Vlada da prihvati. Sada imamo osam zakona koje raspravljamo po hitnom postupku, koji su svi objedinjeni, i šta ćemo sada da kažemo Vladi Republike Srbije kada sada to isto urade na sledećoj sednici, niste pročitali rezoluciju. Hoće li predstavnici koji sada ovo podržavaju ustati i reći – gospodine predsedniče Vlade, ministri, vi kršite rezoluciju Skupštine, hoće li imati hrabrosti to da kažu i da im pročitaju ovo? Naša poslanička grupa misli da neće. Zašto bismo onda ovo podržali? Suštinsko je pitanje kako ovaj problem, mogu da govorim iz svog ličnog iskustva, dugo sam narodni poslanik, treba rešavati. Treba prvo rešavati poslovnički. Imamo na snazi jako loš Poslovnik o radu Narodne skupštine i naša poslanička grupa je o tome veoma mnogo govorila kada je on usvajan u prethodnom sazivu. Posledice toga što je to loš Poslovnik, sada u pojedinim stvarima, slušamo od kolege i iz drugih poslaničkih grupa, trpe isti oni koji su ga usvajali i to je jedan nedemokratski Poslovnik koji je imao ideju da suzbije prava opozicije, a u isto vreme da omogući Vladi i ministrima i samoreklamerstvo i guranje zakona po hitnom postupku bez dovoljno vremena i za javnu raspravu i za ozbiljnu kritiku. Ovo sve drage kolege, vi koji podržavate ovu rezoluciju, mogli ste temeljno da razradite i da usvojite u novom poslovniku. On bi nas obavezivao i obavezivao bi te iste ministre koji dođu ovde na raspravu i te iste ministre koji na Vladi usvajaju zakone i dostavljaju ih u Narodnu skupštinu.Možda je bila logika predlagača da od ponavljanja glava ne boli. Zaista mislim da, ako poštujemo Ustav Republike Srbije, nema potrebe da se govori o tome kada može da se ostvaruje retroaktivna primena, recimo propisa, što se ovde navodi. To imamo u Ustavu, imamo u svakom propisu koji bi da usvajamo. Šta znači ovo u rezoluciji koji je ovde usvajan? Šta će ona doprineti o tome da se procenjuje da li ćemo mi kada u danu za glasanje odlučujemo o tome da li ćemo pre nego što se izjasnimo u konačnom tekstu, usvojiti da se on primenjuje retroaktivno? Da li će ova rezolucija da reši taj problem? Naravno da neće. Druga stvar je, ovde govorimo, kako se ovde često upotrebljava, o kapacitetima za sprovođenje zakona. Opet da podsetim javnost i sve nas, kapaciteti koji treba da sprovedu zakon su izvan ove sale. Oni su u izvršnoj vlasti, u Vladi, u organima uprave. Šta smo mi kao narodni poslanici učinili u prethodnom periodu da se ti kapaciteti ojačaju ili, u krajnjoj liniji, šta smo učinili da stvorimo zakonodavni okvir kako bismo to omogućili? Hoćemo da pričamo o zakonu kojim se ograničava broj zaposlenih u republičkoj administraciji, koji je hvaljen na sva usta od strane prethodne vlade? Govorilo se da će dovesti do reforme državne uprave, da će se bolje raditi. Šta je od tog zakona bilo? Da li je promenjena državna uprava? Da li se bolje radi? Da li su administrativne manje? Da li se rešenja donose brže? Da li se investitori? Da li se građani manje žale? Nismo doneli sistemske zakone u oblasti državne uprave, nemamo Zakon o upravnom postupku. Doneli smo Zakon o upravnim sporima koji se menjao nekoliko puta, jer je bio toliko loš. Sada mi govorimo o kapacitetima i o kapacitetima nas da mi kontrolišemo tu državnu upravu. Mislim da je ovo jedno zavaravanje i da raspravljajući danas o ovome smo verovatno mogli imati bolje iskorišćen dan, usvajajući važnije zakone i važnije propise. Način na koji se primenjivalo sve ovo što već postoji u Poslovniku i drugim zakonima, to može da kaže najbolje kako je izvršena, kako se pristupilo Zakonu o procesu u okviru reforme pravosuđa. Navešću samo osnovna neka načela koja su ovde navedena. Da li su zakoni u okviru reforme pravosuđa urađeni kao rezultat sveobuhvatne analize svih regulatornih instrumenata? Da li one sadrže nepotrebne procedure i administrativne troškove? Znamo kakve su probleme napravili, izmeštanjem i ukidanjem sudova, seljenjem i vođenjem svedoka iz jednog u drugi grad, putovanjima itd. Da li su se tim zakonima koji su doneti rešili problemi u pravosuđu? Ne, nego su se dodatno nagomilali. Da li su ti propisi primenjivi? Videli smo da nisu. Ko nama garantuje da se tako nešto slično neće desiti kada se ovo usvoji? Ovo je sve postojalo već kada su ti zakoni usvajani. Drugi problem, a to je suština ove rezolucije, jeste stvarni cilj i možemo mi sada da stavljamo ovo kao jednu oblandu ova sva načela, stavove, sve ovo. Glavni cilj je da ova Narodna skupština pošalje političku poruku da će se zakonodavni proces odvijati u pravcu usvajanja evropskih standarda, evropskih akija kako hod hoćemo da ga nazovemo, i da je to glavni zadatak u narednom periodu. Naravno, o tome je moj kolega govorio, naša poslanička grupa izražava vrlo jasno protivljenje daljem nastavku evropskih integracija iz razloga što imamo ozbiljan politički spor sa EU oko teritorijalnog integriteta Republike Srbije, u vezi njene politike prema Kosovu i Metohiji, u vezi njene politike prema drugim pitanjima koje se tiču naše države. Smatramo da u takvoj jednoj situaciji treba preispitati ovde u Narodnoj skupštini dalji proces evropskih integracija. S druge strane, da li se uvek dobro pokazalo i od strane prethodne vlade i od strane ove vladajuće većine, koja je usvajala veliki broj zakona, da su baš svi zakoni koji su usvojeni u okviru pravnih tekovina EU, bili dobri i primenjivi. Nemojte se zavaravati da ćete moći birati koje ćete zakone usvajati iz pravnih tekovina EU, moraćete sve usvojiti, ako dobijete datum, mi bismo voleli da ga ne dobijete, ali ako ga dobijete, kada prođe skrining svih poglavlja, sve što vam nalože, moraćete usvojiti. To sve u jednoj ovakvoj realnosti društvenoj, političkoj, ekonomskoj, u kojoj se nalazi Srbija, može u velikoj meri da se pretvori u grdne probleme za pojedine delove našeg društva, za pojedine segmente privrede i da se, u krajnjoj liniji, pretvori u negativne posledice ili u karikaturu. Ovim što danas usvajate, obavezujete se usvojiti sve što stigne iz Evropske komisije. Srbija treba da vodi računa o svojim interesima kada gradi svoj pravni poredak – prvo, da poštuje svoj Ustav, kada donosi odluke ili kada zaključuje međunarodne sporazume. Videli smo da u nizu odluka i prethodne i ove Vlade, koji se tiču našeg teritorijalnog integriteta, Ustav nije poštovan. Nije poštovan ni u nizu drugih zakona ili odluka – Zakon o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine, Statuta Vojvodine itd, o najvažnijim političkim pitanjima u ovoj zemlji i na osnovu svojih interesa, sagledavajući društvene probleme i procese koji se odvijaju u našoj državi, da usvajamo zakone i zakonodavna rešenja. Ako su takvi zakoni, ako su modeli za rešavanje tih problema u zakonima koji postoje u zemljama EU – da, treba da ih usvojimo, ali ne sve i ne ono što nam je nametnuto da bismo bili deo takve jedne međunarodne organizacije. U krajnjoj liniji, da je sve to tako u okviru evropskih tekovina dobro i kvalitetno, oni danas ne bi imali tu krizu koju imaju - EU koja ima grdnu, veliku i ne samo ekonomsku nego i političku, socijalnu i moralnu krizu. Valjda bi oni svim zakonima koje su doneli uspeli da reše te probleme. Postoje dobra rešenja, postoje dobri zakoni kojima možemo rešiti naša društvena pitanja ili situacije koje nam se javljaju i u krajnjoj liniji, kojima možemo uspostaviti određenu harmonizaciju u segmentima s kojima želimo da sarađujemo sa EU. Ali da se u drugoj rečenici obrazloženja donošenja ove rezolucije stavi da je potvrda toga da je Srbija dostigla demokratske, pravne i tržišne standarde je pitanje - sada da se pogledamo međusobno i da kažemo da li je to tačno. Jer, to što smo dobili kandidaturu za članstvo u EU. Pitajte građane da li oni misle da je Srbija izgradila dovoljno demokratske, pravne i tržišno orijentisane standarde i postala takva država, i da je kandidatura to verifikovala. Nemojte da se opet zavaravamo. Nije ta kandidatura došla zato što je Srbija to uspela, inače ne bismo bili u ovako dubokoj ekonomskoj, socijalnoj, političkoj krizi, nego zato što je to bila politička odluka EU, na osnovu političkih odluka i saglasnosti na odustajanju od teritorijalnog integriteta Republike Srbije i prethodne vlade. Zato su dali kandidaturu. Možda će dati i datum, ako se ovavladajuća većina bude na isti način ponašala. Ali da smo mi uspeli da izgradimo onakvu državu kakvu smo želeli, nismo je uspeli izgraditi, inače bismo bili zadovoljno i srećno društvo. Baš zato, da ne bismo bili u situaciji da nam EU nameće sve i da zato što moramo da budemo deo tog procesa prema jednoj međunarodnoj organizaciji, koja je u dubokoj krizi, moramo da definišemo sopstvene prioritete izgradnje pravnog poretka. To ovde ne mora da piše u ovakvom jednom tekstu. To piše u Ustavu. To može da piše u zakonima koje donosimo i, nadasve, kolege, to mora da piše u Poslovniku Narodne skupštine. Nadasve, kolege, ako hoćemo da ostvarimo ovo što ste ovde zapisali, a koje će, ukoliko se Narodna skupština promeni i mi svi u njoj i naš odnos prema izvršnoj vlasti ostati mrtvo slovo na papiru da smo mi kao narodni poslanici za dosledno poštovanje principa podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Gospodo, pitam sve vas u kojoj meri smo mi kao narodni poslanici uspeli da izvršimo kontrolu rada Vlade i da imamo ozbiljnu raspravu u Narodnoj skupštini, bili vlast ili opozicija, o tome što Vlada radi? Naši dani kada dovodimo Vladu u Narodnu skupštinu pretvaraju se u pohvale od strane vladajuće većine ministrima i u kritiku od strane opozicije, ne vezano kakvo je stanje u društvu. Mi moramo da menjamo svest kao narodni poslanici i da zaista postanemo oni koji kontrolišu izvršnu vlast. To je težak proces. Ne moramo o tome da se varamo. Vrlo težak, vrlo komplikovan, jer prethodne decenije obeležavaju period nadmoći izvršne vlasti nad parlamentarnom vlašću. Ali, ako svi zajedno poželimo da izgradimo Narodnu skupštinu kao takvu instituciju koja će uspeti da kontroliše izvršnu vlast, onda ćemo morati da se menjamo prvo mi unutar Narodne skupštine i da menjamo akte po kojima postupamo. Mi možemo da propišemo Vladi kako će se ponašati kada dođe ovde u Narodnu skupštinu. Ne ovakvim aktom, nego Poslovnikom. Hajde odmah da krenemo u izradu novog Poslovnika. Hajde odmah da nateramo Vladu da imamo projekciju kakva treba da bude zakonodavna politika i koje zakone treba da predlaže na osnovu onoga što mi mislimo da je važno za društvo. Mi dolazimo iz različitih sredina i znamo koji su problemi u društvu. Hajde da mi kažemo Vladi, da joj nametnemo zakonodavni plan za jednu godinu. Koje zakone Vlada treba da donosi i koje probleme da rešava? Mi, narodni poslanici najbolje znamo koji su to problemi koji postoje u društvu. Možda bolje nego sama Vlada. To je jedna vrsta pritiska na izvršnu vlast i možda bismo uspostavili onda ovu ravnopravnost o kojoj govorimo i možda bismo uspostavili ono što zaista želimo, a to je da zakonodavna vlast kontroliše izvršnu. I nadasve, ako hoćemo rezoluciju, obavežimo sebe, a ne organ koji u ovom trenutku, zbog naših slabosti, naših kapaciteta, ne umemo da kontrolišemo, zato što je ova rezolucija tekst koji ima prvenstveni cilj da usmeri zakonodavni proces u pravcu evropske integracije bez jasnost plana gde on treba da dovede Srbiju i zato što je ovo spisak nabrajanja načela koja već postoje u nizu drugih zakona i zato što znamo unapred da je ni vladajuća većina, ni oni koji podržavaju, ni Vlada Republike Srbije neće podržati DSS ne želi da glasa za ovakav tekst.
Gospodine Veselinoviću, po kom osnovu se javljate? (Narodni poslanik Janko Veselinović, sa mesta: Spominjao je prethodnu Vladu.) Nije pomenuta vaša poslanička grupa i molim vas da ne ulazimo u raspravu. (Narodni poslanik Janko Veselinović, sa mesta: Želim da mu odgovorim.)
Ne radi se ni o kakvoj zloupotrebi Poslovnika nego o stvari koju je važno da kažemo. U najvećem delu diskusije gospodina Palalića slažem se, a osnov za repliku može biti i pominjanje prethodne Vlade u kojoj je DS činila značajan deo te Vladi i odgovorna je na neki način za rad te Vlade. Ono u čemu se sa gospodinom Palalićem apsolutno slažem je da je došlo do određene vrste deparlamentarizacije zemlje, da je Vlada preuzela u dobroj meri ulogu parlamenta, da je parlament doveden na ivicu da je servis Vlade za donošenje zakona najčešće po hitnom postupku bez mogućnosti prave rasprave o njima. Međutim, ne slažem se o načinu kako to da svi zajedno rešimo. Mislim da je ova rezolucija proizvod, odnosno da je ona iznuđena i da je to stav i pozicije i opozicije da Vlada sebi ponekad uzima previše, nama nudi premalo da bismo mogli da je kontrolišemo i da bismo mogli da imamo onu ulogu koju nam je dao Ustav. O čemu se u stvari radi? Radi se o tome da nemamo ili imamo veoma malu kontrolnu ulogu u odnosu na Vladu i radi se o tome da se zakoni ne primenjuju. Da bi se zakoni primenjivali, odnosno da bi se oni uopšte usvajali i da bi imali smisla jeste da postoje neka određena pravila… (Predsedavajuća: Vreme.) … po kojima bi se i parlament i Vlada ponašali. Mislim da nije… (Predsedavajuća: Vreme.) … završiću u jednoj rečenici. Mislim da nije način da mi prestanemo i ne usvojimo ovu rezoluciju i da nastavimo sa usvajanjem zakona koji se neće primenjivati, već da usvojimo rezoluciju koju će svi poštovati da bi se zakoni primenjivali. Hvala.
Gospodin Palalić, replika.
Razumeo sam šta je kolega Veselinović rekao. No, ne slažemo se u tome da li su to efekti ove rezolucije. Apsolutno je i u prethodnom sazivu naša poslanička grupa želela i isticala kada je usvajan Poslovnik da mora da se uspostavi novi odnos između Vlade i parlamenta. Tada smo kritikovali donošenje Poslovnika zato što je on nažalost odlukom Narodne skupštine stavio u povoljniji položaj Vladu u odnosu na parlament koji je taj Poslovnik doneo. Nabrajanjem svega toga šta bi Vlada trebalo da učini, a izostavljanjem bilo kakvih konkretnih mehanizama koji ne mogu doći ovom rezolucijom nego Poslovnikom da se ovo kontroliše, nećemo ništa uraditi. Donosimo jedan papir koji će biti zabeležen. Poslaće ga verovatno u Brisel u Evropsku komisiju da smo ga usvojili i ništa više. Mi nećemo naterati Vladu da to radi, o čemu ste vi govorili, ako ne promenimo Poslovnik i ako svi međusobno ne počnemo da se ponašamo drugačije u odnosu na ono što nama Vlada ovde predlaže i svi kritikovati ili hvaliti ono što nam dolazi od strane Vlade. Ali, put za to nažalost nije ova rezolucija jer ni jednu rezoluciju u prethodnom periodu ni jedna Vlada nije poštovala. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Maja Gojković.
Duboko mislim da su obojica kolega povredili Poslovnik jer ste im dali mogućnost da repliciraju oko nečega, oko opšteg zaključka. Mogli bi svi mi ovde prisutni da repliciramo sada koja Vlada se pridržavala pravila, koja će Vlada u budućnosti poštovati rezoluciju ili ne, ali mislim da nas to baš neće dovesti. Pošto je došao već ministar poljoprivrede, a ovde ima vrlo malo kolega koje žele da učestvuju u daljoj raspravi, možda da nas nekoliko preostalih poslanika polako svodimo rezultate ovog današnjeg rada. Ne slažem se sa onim kolegama koje ovaj rad na predlogu današnje rezolucije, koja se našla pred nama i parlamentom, a u ovoj rečenici ću dati i odgovor zašto parlament danas usvaja i rezoluciju, pa mi smo zakonodavno telo i tu nemam nikakvu dilemu – zašto zakonodavno telo a ne izvršno telo predlaže ovakvu rezoluciju. To su osnove nekog bavljenja našom politikom ovde. Ne omalovažavam trud nego želim da izrazim jednu veliku zahvalnost kolegama koje su pomno u Odboru za ustavna pitanja radile na tekstu ove rezolucije. Do ovoga se uopšte nije došlo lako. Čitav proces u stvari ne datira od pre nekoliko meseci nego od 2001. godine kada se krenulo u usaglašavanje zakonodavstva domaćeg sa EU i ne vidim tu nevinost ni Vlade od 2003. do 2007. godine ili neko ima duboku političku amneziju pa se stidi nekih četiri godine svog političkog delovanja. Mogu samo da kažem da je i taj period bio dosta pohvalan i da je parlament, kao i Vlada koja je predlagala, ali ovog puta više parlament koji je usvajao te zakone uradio nešto dobro za državu. Ovo neće biti mrtvo slovo na papiru iako to žele neki poslanici koji unapred neće ni o čemu da razmišljaju već da glasaju protiv, a ne govore šta to treba da se uradi da bi se poboljšala situacija. Mislim da je ovo izuzetno važan zakon, ali i svest o važnosti zakonodavne politike u našoj državi koja je iskazana time što od 31 poslanika 25 su predlagači i nisu obukli prilikom predlaganja nikakve političke dresove niti imaju neke političke oznake nego su pokazali tu svest koliko je važna ova rezolucija i koliko je važno skoro jednoglasno usvajanje ovog današnjeg teksta. Neko omalovažava usklađivanje sa propisima Evropske unije, rekla bih da prosto nisam shvatila koji su to razlozi protiv i šta je tu loše ako govorimo generalno, naravno, neće se usvojiti ono što poslanici budu smatrali da ne treba i da je protivno interesima naših građana. Kada kažem o interesima naših građana, pa u tome je suština donošenja ove rezolucije, jer izuzetno je bitno kako će se donositi zakoni, a ono drugo što je još bitnije, kakav uticaj na građane ove države će imati kvalitet ovih zakona. Suština rezolucije, koliko sam je ja shvatila, jeste da se prosto svi mi zajedno obavežemo da uskladimo brzinu donošenja propisa na jednoj strani, a na drugoj strani kvalitet propisa koji želimo da postignemo. Tu su bitne po meni neke dve stvari, kako će se donositi zakon, to sam rekla, i recimo način kako animirati građane i kako omogućiti građanima da svi zajedno učestvujemo u donošenju zakona, pa je tu važna obaveznost javne rasprave, koja se predviđa i naravno kako ovaj parlament da vrši što bolju kontrolu primene tih zakona, jer i dalje tvrdim da imamo jako dobre zakone, ali ono što nam nedostaje to je kasnije provera da li se ti zakoni primenjuju u onom duhu kojim smo ga mi i usvojili. Ova rezolucija je obavezujućai da to nije samo jedan od akata koji ćemo mi ovde doneti zato što čitav taj trud od 2001. godine bi time bio poražen. Studija koja je prethodila je izuzetno obimna, dobili su svih 250 poslanika, nadam se da su svi pročitali, pa će videti koliko je veliki trud tu uložen. Učestvovali su mnogi, stvarno velika zahvalnost Kancelariji OEBS-a u Varšavi i organizaciji GIZ, odnosno Deutche Gesellschaft fur Internationale Zusammenarbeit koji vrlo često i pomažu donošenje ovakvih studija, da bi nam pomogli, a ne da bi nam odmogli, kako to neki poslanici vole da kažu. Ono što je prošlo nezapaženo, želim samo to da naglasim zbog javnosti, zbog svih koleginica poslanica, ali naravno i kolega koji shvataju važnost onoga što je gospođa Nevena Petrušić, koja je poverenica za zaštitu ravnopravnosti polova, prosto inicirala, koliko sam ja razumela predlagače da je to i prihvaćeno, da li je to amandmanski, ali u svakom slučaju je postalo deo Predloga rezolucije, a to je obaveza, sada je to već i pravilo, da se u pripremi propisa zakona prethodno izvrši jedna iscrpna rodna analiza. Građani Srbije nisu dovoljno upoznati šta je to, jer mi koristimo te rogobatne izraze koji im nisu toliko prijemčivi, kao rodna analiza zakona. To je izuzetno dobar instrument koji može da ubrza to transformisanje našeg društva ka cilju veće jednakosti i ravnopravnosti i žena i muškaraca. Doduše, u Ustavu na koji se mnogi pozivaju, u nekim delovima koji im odgovaraju, nekima ne, naglašena je ravnopravnost polova u našoj državi, ali su naglašene i jednake mogućnosti napredovanja. Kada dođemo do te jednake mogućnosti, to je ono što ova rezolucija sada želi da popravi i još više da naglasi. Ne bavimo se zakonima sa te strane, jer prosto ni neanaliziramo, kada nije rodna ravnopravnost u pitanju, kako zakoni u krajnjem slučaju utiču na život žena i muškaraca u našoj državi. Na prvi pogled, kada ovde dobijemo predloge zakona, čitamo ih, usvajamo ih, oni deluju kao da su nulto ravnopravni prema svima, odnosno benigni, a kada se malo više analiziraju te neke negativne posledice zakona, uglavnom se više osete na ženama, ženskoj populaciji, a u nekim delovima i na muškarcima. Ako se dođe do efikasnosti i onog velikog pitanja - koliko će to našu državu da košta, da li imamo dovoljno kadrova? Da. Imamo ljude. Nedavno sam na jednom seminaru upoznala, u stalnoj Konferenciji gradova i opština, jednog velikog stručnjaka koji se bavi analizom zakona sa ovog aspekta rodne ravnopravnosti. Tada sam videla da zaista imamo stručnjake koji su za sada nevidljivi. Ono što će nam trebati, to će biti jedna velika edukacija. Mislim da ćemo imati podršku od organizacija koje su inicirale da donesemo ovakvu rezoluciju. Verujte mi, krajnji cilj toga biće izuzetno pozitivan. Ne vidim razloga da zaista jednoglasno, bez uticaja na kolege koje su već odlučila unapred da neće podržati, jer smatraju da je to beskorisno, da neće biti sprovedeno, tako bi mogli da se ponašamo prema svakom predlogu, usvojimo ovaj predlog rezolucije i da time pokažemo koliko smo sazreli kao društvo i koliko ozbiljno razmatramo unapređenje zakonodavne politike u našoj državi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika.
Samo da ne bi ostala nedoumica, s obzirom da je ovde pomenut period između 2003. i 2007. godine kada je DSS imala Vladu. Dakle, da, nije sporno da su tada donošeni zakoni koji su harmonizovali sistem Srbije sa EU. Ko je pažljivo slušao naše govore, video je da mi od izvesnog stepena harmonizacije ni dan danas ne bi odustali, iako mislimo da Srbija treba da odustane od članstva u EU. Harmonizacija nam je u tom delu neophodna, jer je u pitanju naš prvi sused. Podsetiću, vrlo kratko, u ono vreme su bile drugačije političke prilike i drugačiji odnos između Srbije i EU. Nije se od nas tražili ovo što se danas traži. Nije napad na integritet Srbije bio ovakav masivan i vrlo otvoren, jasan, kao što je to bilo od momenta samoproglašenja tzv. nezavisnosti Kosova i priznanja kao nezavisne države dela naše teritorije. To su potpuno dve različite dimenzije. Naš odnos prema tome se praktično iz tih razloga menja. Što se tiče korisnosti harmonizacije, to je priča potpuno otvorena. Treba da harmonizujemo naš odnos, ne sa EU, nego sa okruženjem i svim onim što mi predstavljamo korisnim okruženjem za srpsku ekonomiju, privredu i političku scenu po principu korisnosti i uzajamnosti. To je suština priče. Na taj način mislimo da prevaziđemo probleme. Kako reagovati? Još jednom, ne rezolucijom, treba reagovati konkretnom akcijom, izmenom Poslovnika, izmenom konkretnih propisa i naterati izvršnu vlast da ona prihvati principe podele vlasti koji su proklamovani u Ustavu i da se to uradi jednom opsežnom akcijom, a deklaraciju ovog tipa, sem za jeftinu političku, kratkotrajnu upotrebu, pred neki datum, pretpostavljeni datum za pregovore, to je apsolutna besmislica. To govorim najdobronamernije. Ne bih želeo da se pogrešno shvatim.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da se na početku svog izlaganja prvo zahvalim ljudima koji su omogućili da ovu današnju rezoluciju danas raspravljamo i vidimo u ovakvom svetu, u ovom zdanju. Moram da uputim reči zahvalnosti gospođi Dragani Ćurčiji, gospodinu Radoju Ceroviću, gospodinu Dobrosavu Milovanoviću, ali pre svega našem kolegi Srđanu Mikoviću, koji je pokazao nesebičnu spremnost, plemenitost da svoje vreme uloži u izradu ove rezolucije, da svoje znanje, stručnost stavi na raspolaganje svim narodnim poslanicima, jer ovo je jedan veoma važan dokument o kojem danas raspravljamo. Zakon, pogotovo rezolucija, su svedoci vremena u kome nastaju, oni su izraz stanja koje proizvode, ali su pre svega naš pogled u budućnost i naš odraz u ogledalu budućnosti. I zakoni i rezolucije na najbolji mogući način pokazuju da li smo dorasli poslu koji radimo, da li smo dorasli poslu koji obavljamo. Veoma je važno da imamo jednu ovakvu rezoluciju danas i da o njoj raspravljamo, jer kao što stalno dobrom čoveku preti opasnost od lošeg čoveka, tako i dobrom zakonu stalno preti opasnost od lošeg zakonodavca. Ovde danas pre svega razgovaramo o proceduri, jer procedura je ono što, tako da kažem, očajno ponekada nedostaje srpskom društvu i svim segmentima našega društva. Nepoštovanjem procedure, o čemu je govorila moja uvažena koleginica Čomić, proizvodi vrlo često dramatične i tragične konsekvence i u našem društvu i u svakodnevnom životu. Da ne bude degutantno poređenje, kao dečak prvi put sam bio na vojničkom groblju na Zejtinliku. Svi grobovi lepo poređani, krstovi. Onda mi kaže moj deda – vidiš, to je nastalo tako što se poštovala procedura kada su ovi heroji sahranjivani, a pogledaj sada bilo koje groblje u Srbiji, seosko, gradsko, videćeš da ne može da se prođe kroz to groblje, zato što nisu postojale procedure. Ili, da primenim jedno primerenije poređenje. Pogledajte naše ljude u Srbiji, u bilo kom tržnom centru, šoping molu ili bilo gde. Kada pogledate te ljude kada dođu u šoping mol, tržni centar, svi koriste pokretne stepenice, voze se desno sa leve strane, pridržavaju se nekada sa obe ruke za one stepenike i ponekada čak ne dozvoljavaju ljudima koji žure da prođu pored njih. Kada naši ljudi odu u zemlje zapadne Evrope, u tržne centre tih zemalja zapadne Evrope, svi stoje sa desne strane, leva strana pokretnog stepeništa ostavljena je za one koji žure, koji su se navikli da poštuju proceduru. Kada donosimo zakone, takvoj žurbi nema mesta, ali kada hoćemo da uredimo državu, neki mogu niz pokretne stepenice da idu dole, neki gore, neki mogu da preskaču po dva stepenika, neki mogu da se voze na pokretnim stepenicama, ali oni koji se voze ne treba da smetaju onima koji žure. Oni koji žure nekada čine i greške. Prilikom donošenja zakona ne možemo da trpimo greške, jer konsekvence tih pogrešaka trpi čitavo naše društvo i svi građani ove zemlje. Međutim, kada govorimo o procedurama, kada govorimo o tome šta treba uraditi kada se donose zakoni i kakvi su nam zakonodavci potrebni, nisam ja mišljenja da ova rezolucija radi išta loše. Naprotiv, nisam mišljenja da moramo imati neki fatalistički pristup, da ne možemo nikakav uticaj kao parlament da imamo i na zakonodavnu i na izvršnu vlast, da praktično mi, kao parlamentarci, nismo u stanju da popravimo neke negativne efekte koje može da proizvede Vlada u odnosu prema parlamentu. Naprotiv, parlament je taj koji bira Vladu, parlament je taj koji kontroliše Vladu. Nažalost, parlament je, kao institucija, proteklih godina postala institucija od najmanjeg poverenja građana Republike Srbije. Pogledajte istraživanje javnog mnjenja. Svi kažu da su poslanici ovakvi ili onakvi, a parlamenti u tim istraživanjima javnog mnjenja vrlo nisko kotirani. Da li je kotiran zbog toga što donosimo zakone po hitnom postupku ili zbog toga što je postojala kontinuirana kampanja u narušavanju parlamenta u nekim tabloidima? Da li smo krivi i svi mi koji ovde sedimo zbog nekih prethodnih postupaka, pa se takvo mišljenje kreiralo u javnosti? Možda nije na meni da ja tu presuđujem kao član ovog parlamenta, ali na nama je da stalno gradimo parlament kao instituciju koja će vraćati poverenje građana, jer mi smo ipak predstavnički dom građana Republike Srbije. Nas nisu birali ni Amerikanci ni Rusi ni NATO ni EU, nas su birali građani Republike Srbije i mi smo ogledalo Srbije, ovakvi kakvi smo. Da bismo u tom ogledalu bili bolji, to ogledalo ne može biti lepše ako ga stavimo u lep ram, nego ako slika koja se ogleda u tom ogledalu bude lepša, urednija, uljudnija, pristojnija i kako budemo donosili ovakve rezolucije i upristojavali političku scenu Srbije, tako će i naš odraz u ogledalu budućnosti biti što pristojniji, a mi ćemo pokazati da smo dorasli poslu koji radimo. Neko će to primetiti, neko će u tome videti podmetačinu, neko će tu videti dodvoravanje nekome, ali namera ljudi koji su izradili ovu rezoluciju je pre svega da se parlament, kao institucija, ojača i da se utvrde određene procedure kako se određeni zakoni donose i kako se određeni zakoni primenjuju. Nije bitno samo doneti zakon, zakon treba da se i primeni. Ne treba ovu rezoluciju mešati sa nečim što bi bilo parlamentarno procesno pravo. Jedan je način kako se izrađuju zakoni kroz proces izrade i pisanje zakona. Ovo je ipak sveobuhvatnije gradivo i materija, jer ona govori ne samo o rađanju zakona, već i o tome kako zakon živi u praksi i kako mi, kao parlament, preuzimamo kontrolnu funkciju u našem društvu. Zakon često mora da izmiri prošlost i sadašnjost, ali pisci zakona moraju da vide dalje od vremena u kome žive. Vrlo često taj posao nije ni malo lak, jer posao zakonodavaca je da stvori bolje, humanije društvo, racionalniju državu, pravedniju zajednicu. Ako mi tom poslu odgovorimo, onda ćemo biti dobri zakonodavci, dobri kontrolori vlasti. Postavlja se pitanje – može li papir, kako je neko kazao, ili rezolucija da baš tako nama da ovlašćenja, da sprovedemo te kontrolne mehanizme. Možda ne može ni Poslovnik, jer nekada se Poslovnik brutalno krši, pa ne znači ništa ako ga mi usvojimo na ovaj ili onaj način, ako Poslovnik zavisi od volje većine, od volje 126. Ali, ako postoji stvarna želja da se ono što piše u Poslovniku ili rezoluciji sprovodi u praksi, onda ćemo napraviti snažan iskorak unapred i onda naš kolega Miković neće uzalud potrošiti svoje vreme da ove svoje napore pretoči u pisani dokument o kome ćemo se mi izjašnjavati. Naravno, za kraj ću kazati, zakon jeste i vera i verovanje, vera u moć zakona i verovanje da zakon donosi dobro svima i svakome. Apsolutno sam uveren da ova rezolucija donosi dobro i srpskom društvu i srpskom parlamentu, da uspostavlja određene procedure i ne vidim ni jedan razlog da senku sumnje stavljamo na ovu rezoluciju, da je ona ustvari rezolucija koja ima neke potajne, skrivene ciljeve, osim da zaista uspostavi proceduru koje ovo naše društvo tako potrebno unormaljuje. Zahvaljujem vam se.
Hvala. Narodni poslanik Srđan Šajn. Izvolite.
Dame i gospodo, rezolucija koja je danas na dnevnom redu, u svakom slučaju jeste nešto što može da se desi kao dobro jednoj demokratiji, našoj ličnoj demokratiji koja se nalazi na onom stepenu na kome se nalazi danas demokratija u Srbiji. Ona za mene znači, između ostalog, jedan kontinuitet ponavljanja osnovnih principa i osnovnih sravnjenja Srbije i demokratskog društva u Srbiji. Dozvolite mi samo da na jednom konkretnom primeru kažem koliki je njen značaj i zašto je bitno da često neke stvari, neke ciljeve, neke principe koji, bez obzira što su u različitim zakonima ili u Ustav uneti i upisani, da ih nekad stavimo na jedno mesto, kao što smo ih ovde stavili, u ovom tekstu o kome danas govorimo. Najbolji primer jesu dešavanja koja su se desila u Opštini Sečanj, u mestu Jaša Tomić, gde je noćas negde oko jedan sat jedno domaćinstvo napala grupa mladića, radi se o njih desetini, koji su bukvalni razbili prizemlje jedne kuće u kojoj su bila deca i majke te dece, a da se u toku noći onda to pretvorilo u jednu tihu potencijalnu mogućnost ozbiljnog sukoba, jer sa jedne strane je stalo 30-40 ljudi pod oružjem, a sa druge strane je stalo petnaestak ljudi koji su učinili to, a policija se u svemu tome celu noć borila da to dovede u jedan realan okvir. Ukoliko donosimo ovakva dokumenta i Skupština Srbije bude često mesto u kome govorimo o osnovnim postulatima demokratije, o praćenju rada svih izvršnih organa, o ulozi i zadatku Skupštine, ne samo u donošenju zakona, već i u vršenju parlamentarne kontrole izvršne vlasti, onda možemo da dodamo značajan doprinos i takvim stvarima da ljudi zaista na onom mikro nivou konkretnih odnosa između dva čoveka u Srbiji shvate da jednostavno mi stremimo državi koja je pravno uređena, koja poštuje zakone, gde se zna ko isteruje pravdu, da pravdu ne mogu da isteruju palice, da pravdu ne mogu da isteruju ekstremisti, već da pravda može da se isteruje samo na taj način što će da preuzmu ulogu i zakonodavni i sudski i izvršni organi u ovoj državi. Istakao bih samo nekoliko stvari koje su deo teksta ove rezolucije i koje su izuzetno bitne. Bitno je ono što smo čuli od predstavnika SVM, da je prihvaćeno ono gde se govori o ljudskim i manjinskim pravima, jer to su zaista i u međunarodnim dokumentima, u okvirnoj konvenciji i u različitim drugim dokumentima dve različite vrste prava, dva različita kapaciteta prava koja uživaju građani ili kao pojedinci ili kao pripadnici određene grupe. Druga stvar koja je vrlo bitna jeste da je Skupština Srbije jasno opredeljena da sve dobre primere dobre prakse koji postoje u regionu, koji postoje u Evropi, koristi u svom radu. U tom smislu, nesumnjiv doprinos toga jeste i formiranje romske interparlamentarne organizacije, čiji je Skupština Srbije bila domaćin, gde su predstavnici u svim parlamentima koji postoje u ovom trenutku u Evropi, a kasnije i u svetu, stvorili tu interparlamentarnu organizaciju, gde su posete i makedonskom predsedniku države i predsedniku Tomislavu Nikoliću i predsedniku parlamenta Mađarske Republike. Svi razgovori sa svim predstavnicima diplomatskog kora u Srbiji su potvrdili da je izuzetno bitno da parlamenti sarađuju na donošenju upravo zakona koji se tiču ranjivih grupa. Kada govorimo o ranjivim grupama, onda govorimo o Romima, jer Romi nisu problem Srbije, oni nisu problem Balkana, ova društvena zajednica problem je Evrope i u tom smislu moramo svi zajedno da sarađujemo, zajedno da primenjujemo mere i u tom pravcu pozdravljam naročito određivanje ovakve odrednice. Na kraju da kažem da su u pravu ljudi koji govore da nisu dovoljni zakoni i da nisu dovoljna dokumenta. Međutim, takođe su u pravu i oni koji govore da ukoliko Skupština, ukoliko svi u zemlji budemo slali jasne poruke građanima u kom pravcu ide država, a da je osnovni naš zadatak da stvorimo pravno uređenu državu, onda ćemo polako svi moći to da shvatamo i to je najbolji način obračuna sa svima onima koji, nažalost, imaju i drugačije predstave o tome kako da se rešavaju stvari u državi. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, demokratija je svakako pravo većine, ali i pravo manjine. Danas je drugi put da podržavam predloge kolege Mikovića. Dakle, jedan zakon smo čak usvojili. Tom prilikom, na moje zaprepašćenje, dok smo glasali, veliki broj njegovih kolega, kao i dok je obrazlagao svoje predloge u zakonu koji smo usvojili prošli put, nije bio prisutan u sali, jedva ih je bilo nekoliko, a prilikom glasanja više od polovine njegove poslaničke grupe nije glasalo za to. Uprkos tome, mi smo kao neka demokratska većina rešili i usvojili njegov prošli zakon koji je on predložio. Zadovoljstvo mi je što i ovog puta mogu da podržim njegov zakon, odnosno njegovu rezoluciju kojom se na neki način reguliše procedura prilikom donošenja zakona, da ona bude sve više u službi gađana, a da ne bude na njihovu štetu i da ne bude preterano na korist onih drugih. Ono što mene malo čudi je zašto to kolega Miković nije uradio u prošlom sazivu. Imao je četiri godine da predloži takvu vrstu rezolucije. Ja ću je sigurno podržati, bolje ikad nego nikad, ali malo čudi da nije imao razumevanja kada su oni bili većina. Evo koliko smo mi demokratska većina u ovom parlamentu, da za ono što nije imalo razumevanja u prošlom mandatu ovoga puta ima razumevanja kao manjina i da ćemo svakako glasati, barem ja, a mislim i druge kolege da će glasati za ovu rezoluciju, s obzirom na plemenite namere gospodina Mikovića, koje, iako su zakasnele, ipak su dobrodošle. Bolje ikad nego nikad. Bojim se da njegove kolege imaju problem, zato što je u suštini gospodin Miković priznao svoju grešku, a njegove kolege malo razočaravaju zato što neće da priznaju, sem tuđih grešaka, nijednu drugu grešku. Što se tiče nas, neće da nam oproste ni svoje greške. To nije zamerka gospodinu Mikoviću, to je svakako zamerka na neke neprincipijelne njegove kolege, ali to nije razlog da mi ne podržimo ovaj zakon. Ono što ne vidim da ova rezolucija obuhvata je ono što boli sve građane, a to je mnogobrojnost zakona i propisa koje donosimo, a koji često idu u koliziju i često su suprotni jedni drugima. Nekad imam utisak da naša administracija naručuje propise samo za sebe. Dakle, imamo preko 120.000 činovnika i imamo u javnim preduzećima preko 200.000 zaposlenih. Imam utisak da ta administracija neke zakone i propise naručuje i piše u predlozima upravo zato da bi ona što više imala posla, da bi se što češće lupali pečati i potpisi, a uvek ti fali neki papir kad dođeš na šalter. Ova rezolucija ne obuhvata, naravno, ni uredbe, ni pravilnike itd. Bojim se da nećemo, bez obzira na plemenitu nameru, izbeći tu situaciju da nas šetaju od šaltera do šaltera. Ima ono što je rekao, čini mi se, Matija Bećković: "Nigde se čovek ne oseća manjim nego pred šalterom, a nigde se ne oseća većim nego iza šaltera". Dakle, bojim se da nećemo skratiti tu administrativnu proceduru, da i ubuduće tehnologije donošenja zakona neće sprečiti da nam administracija pravi probleme i da, recimo, čoveka od jednog šaltera do drugog šalju sa argumentom – fali ti papir od mog kolege koji je samo dva metra udaljen, a koji, gle čuda, ne može to da izda, već morate da predate zahtev pa da čekate još dve, tri ili četiri nedelje. Tako sporu i lenju administraciju bojim se da ni ova rezolucija, a bojim se da ni neki budući zakoni neće moći da uklone, jer jednostavno se bojim da su ti činovnici veći i stariji od države, stariji od građana i da će nam ti papiri koji nama fale faliti i ubuduće. Takođe pozdravljam napore u nacrtima zakona Ministarstva pravde da se određena dokumenta, lične karte itd. ne vade svaki čas, da ne moramo 25 puta nekada u toku godine da vadimo potvrdu o državljanstvu, odnosno izvod iz matične knjige rođenih da bi dokazali da smo rođeni i da bi imali pravo na ličnu kartu ili bilo koji dokument. I sami prilikom kandidovanja znate da, bez obzira koliko ste mandata bili, i ova administracija i izborna komisija traži da ne znam koliko puta dokazujete da ste rođeni u toj državi, da ste državljani te države itd. To ide u prilog mojoj tezi daje administracija napravila državu za sebe, veoma skupu državu i zato cenim ovaj napor u tom smislu da ćemo možda ubuduće doći do takvih rešenja, ne samo u rezoluciji, već i u zakonima, da nam ne treba toliko složena administrativna procedura da bi ostvarili neko svoje pravo. Kada ga mi teško ostvarimo, onda možemo znati koliko teško ga ostvaruju građani. Takođe zakoni koje smo donosili u ovoj Skupštini, da krenem samo od Zakona o privatizaciji, u tom sazivu do 2003. godine bio sam i ja, i sve druge izmene i dopune Zakona o privatizaciji su se pokazale veoma pogrešne. Dakle uzimalo se od onih koji nemaju, davalo se onima koji imaju. Zakoni o privatizaciji su bili takva bruka da su danas ne samo u privredi, već lančano u celom društvu napravili reakciju tako da su građani ostali bez ikakvih prava, jer pravo na posao, pravo na zaradu je jedno osnovno pravo iz koga proističu sva druga prava. Ogromni privredni i prirodni resursi zahvaljujući tom Zakonu o privatizaciji su oteti od građana, dodeljeni tajkunima, tako da ponekad mislim da Skupština, govorim ovo samokritički, da Skupština često nije donosila zakone onako kako je ona htela i mislila, da neko ko je želeo nešto da uzme, neko ko je u privatizaciji želeo da ostvari neka svoja prava na uštrb drugih, da prirodno stvorena dobra pretoči iz društvenih u svoja privatna, da to nije radio protivzakonito. Jednostavno su ti ljudi u Skupštini a možda i u prethodnim vladama naručivali predloge zakona, zakone kakvi su njima odgovarali, a koji nisu odgovarali građanima. To je rezultiralo danas u ovoj državi da cela država postane socijalni slučaj i mislimo da naša odgovornost prema građanima je veća kada usvajamo zakone i propise da danas majke decu uspavljuju pre vremena da ne bi morali da večeraju, pošto nemaju šta da im daju da jedu. Imamo situaciju da građani pažljivo kupuju hleb i da tri puta zagledaju pre nego što ga kupe, da imaju toliko para da danas ne možete nikoga videti pred izlogom radnje. Sada možete šetati kroz Beograd, nekada ste šetali i mogli ste da vidite pred svakim izlogom pet ili šest građana koji zagledaju šta će da kupe od cipela, konfencije itd. Danas zahvaljujući, između ostalog i Zakonu o privatizaciji, većina građana ne može da stane od sramote pred izloge jer nema novac da kupi ni najjeftiniji artikal iz tog izloga. Mislim da treba da donesemo buduće zakone i da ova rezolucija treba da posluži da niko u Srbiji ne bude gladan, da niko ne bude bos, da niko ne bude go i da niko ne bude rob u svojoj državi koja postaje trećerazredna kolonija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan.
Dame i gospodo narodni poslanici, bližimo se kraju ove diskusije. Mislim da nema nikakvog spora da će ne samo poslanička grupa SNS nego i mnoge druge poslaničke grupe u ovom parlamentu podržati ovu rezoluciju. Još jednom ponavljam, nadam se da bi rezolucija mogla da prođe, ako ne jednoglasno onda makar bez glasova protiv. Ima ovde jako dobrih ideja, malo pre sam govorio o načelima, ali hajde da malo obratimo pažnju i na ono što rezolucija kaže da je potrebno u budućnosti, izričito je rečeno da treba u budućnosti izbeći isuviše detaljnu destandardizaciju utvrđivanja pojedinačnih pitanja ili odnosno od slučaja do slučaja. Nešto što je svakako jako dobra preporuka i za izvršnu vlast kada predlaže zakone, naravno, i mi sami kada predlažemo zakone. Treba restriktivno dodeljivati javna ovlašćenja uz obrazlaganje prednosti zašto se ona dodeljuju. Izričito je rečeno da tokom izrade nacrta zakona treba pripremiti i podzakonske akte i priložiti ih uz predlog zakona. Inače, to je jedna odlična ideja da ubuduće kada se, posebno oni malo komplikovaniji, sistemski zakoni donose, da se makar nacrti ili makar neki prednacrti budućih uredbi, pravilnika i slično dostave uz tekst samog zakona. Mislim da je vrlo korisno, da ne kažem vrlo plemenito da to što se predlaže da ako je moguće sistemski zakoni stupaju na snagu ne osam dana od objavljivanja nego i kasnije 30 ili 60 dana da bi nadležne institucije i građani mogli da se detaljno upoznaju sa tekstom takvih zakona. Svakako, jako je dobar predlog da se uvek blagovremeno pripreme prečišćeni tekstovi propisa u slučaju kada su propisi više puta menjani. Jednom rečju kada se sve ovo sabere i sa onim načelima o kojima smo već pričali i sada ova neka osnovna pravila, naravno, ima još pravila ali ne bih da oduzimamo više vreme, shvatamo da je ovo jedna dobra rezolucija koja će mnogo doprineti kvalitetu našeg zakonodavnog procesa, koja će mnogo doprineti pravnoj sigurnosti i lakšem snalaženju na prvom mestu građana i naravno svih onih koji nisu pravnici u ovoj šumi propisa. Da budemo iskreni i nama koji smo pravnici nekada isto bude teško. Naravno ne treba biti defetista, ne treba sada automatski reći – neće od ovoga biti ništa. Iskreno, duboko verujem da ova rezolucija kada bude usvojena i objavljena u "Službenom glasniku" da će ona imati uticaj na našu zakonodavnu politiku, da će uticati i na izvršnu vlast koja najčešće predlaže zakone ali i na sve nas pošto vidimo da u poslednje vreme smo se vratili jednoj dobroj praksi u Narodnoj skupštini, a to je da poslanici predlažu zakone, da poslanici predlažu rezolucije i druge akte koje Narodna skupština usvaja. Što se kaže, neka pola od ovoga što ovde piše zaživi do kraja godine, mi možemo biti srećni i možemo reći da smo nešto korisno uradili i da ćemo imati jedno mnogo bolje stanje u oblasti podnošenja zakona. Mnogo puta smo spomenuli zaslugu pojedinih poslanika prilikom izrade ove rezolucije. Ipak ću sada iskoristiti priliku da ne zaboravim i da ponovim još jednom da je ova rezolucija potpisana od strane 25 narodnih poslanika koji su članovi Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Rezoluciju je potpisao i kolega Andrić, Veroljub Arsić, Olgica Batić, Jelena Budimirović, Laslo Varga, Vojislav Vujić, Neđo Jovanović, Marko Pavlik, Kosanović Mirna, Pantić Biljana itd. Na prvom mestu ću se zahvaliti i bivšem predsedniku Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo ali i mom zameniku kolegi Mikoviću ali svakako ne smemo zaboraviti ni sve druge članove koji su svojim konstruktivnim predlozima, nekada i kritikama doprineli da ovaj tekst bude maksimalno kvalitetan. Još jednom, na kraju, ubeđen sam da će se ova rezolucija poštovati. Ova rezolucija je kvalitetna, olakšaće pisanje zakona, olakšaće razumevanje zakona. Srpska napredna stranka će naravno glasati za, vidim da će svi koalicioni partneri glasati za, a voleo bih, ako je moguće, da niko ne glasa protiv. Hvala.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima predstavnik predlagača narodni poslanik Srđan Miković.
Gospođo predsedavajuća, poštovane koleginice i kolege, izuzetno mi je zadovoljstvo što sam prisustvovao, učestvovao u ovoj sadržanoj raspravi povodom Predloga rezolucije Narodne skupštine o zakonodavnoj politici. Ova diskusija mnogo znači pre svega u cilju zauzimanja određenih smernica za dalji rad. Bez obzira da li će neka sugestija biti prihvaćen ili neće biti prihvaćena, da li će neki amandman biti prihvaćen ili neće biti prihvaćen, u svakom slučaju korisna je bila svaka diskusija. Činjenica je da nije bilo moguće ovakvu jednu rezoluciju predložiti u nekom ranijem periodu, odnosno takva rezolucija ne bi bila zasnovana na egzaktnim podacima. Činjenica je da je i tokom trajanja prošlog mandata Narodne skupštine se počelo sa sveobuhvatnim procesom analize zakonodavnog procesa u Republici Srbiji. Upravo jedan od glavnih dokumenata koji je bio podloga za sačinjenje ove rezolucije je ova studija o unapređenju zakonodavnog procesa u Republici Srbiji gde je na 270 stranica praktično izanaliziran zakonodavni proces. To je urađeno i završeno u prvoj polovini 2012. godine i praktično ova publikacija je izašla iz štampe juna 2012. godine. Ta publikacija je prezentovana naravno i poslanicima u Narodnoj skupštini i bila je distribuirana ne samo predsedništvu Skupštine nego i svakoj poslaničkoj grupi upravo da bi videli šta oni koji su stručni mogu da nas posavetuju kako treba unaprediti zakonodavni proces. Znači, tu postoje određeni zaključci i čitav niz preporuka što su oni koji su sačinjavali ovu studiju napisali da bi valjalo razmisliti o tome. Činjenica je da sam prvi radni tekst Predloga rezolucije je distribuiran članovima i zamenicima članova Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo tokom januara 2013. godine. U nekoliko navrata lično sam informisao članove i zamenike članova Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo u diskusiji sa pojedinim subjektima do kojih zaključaka sam stigao ili smo stigli i na koji način taj radni tekst se polako usavršava. Početkom marta je ovaj predlog rezolucije dat u proceduru, ali to nije sprečilo sve nas da u narednom periodu takođe pokušamo da učinimo napor da oslušnemo šta sve pametni ljudi, šta sve stručni ljudi mogu da nas posavetuju da rezolucija bude još bolja i da eventualno amandmanom popravimo takvu jednu rezoluciju. Upravo na bazi nekih prvih informacija do kojih sam stigao osluškujući upravo stručnu javnost, ponavljam da sve ono što sam napisao u amandmanu i što sam napisao u ispravkama amandmana nisu samo moje ideje nego su upravo ideje do kojih su stizali drugi relevantni subjekti u ovom procesu usaglašavanja, konsultacija u procesu javne rasprave. U tom smislu svako je imao mogućnost da i u ranijem periodu da određenu sugestiju i da popravimo koliko je moguće neku formulaciju. Evo, poslednju formulaciju sam popravljao 12. juna, juče, prihvatajući praktično i ubacujući u taj amandman koji je opširan, koji sam podneo još 28. marta a kasnije dopunjavao, poslednje određene sugestije koje su stigle iz poslaničke grupe Manjina u pogledu toga da u sam pojam ljudskih prava i sloboda posebno podvučemo manjinska prava, što smatram da je apsolutno u redu. U svakom slučaju, pokušao sam da ne samo ono što je Vlada RS dala u svom mišljenju, ne samo ono što je Poverenica za zaštitu ravnopravnosti dala u svojoj sugestiji, ne samo što su mnogi drugi stručnjaci dali tokom rasprave da stignemo praktično sa tim amandmanom, ispravljenim amandmanom, do teksta koji treba konačno da uobliči ovu rezoluciju. Smatram da ne postoji prepreka da se glasa za ovu rezoluciju. Bilo je diskusija da li na određeni način ova rezolucija bilo šta unapred definiše što nije odlučeno na određeni način i što nije bio predmet Ustava Republike Srbije ili onih stavova koji su već prihvaćeni od strane Narodne skupštine. U tom smislu ukazujem na jedan od spornih delova rezolucije gde se kaže: "obezbediti usklađivanje domaćeg zakonodavstva sa pravnim tekovinama EU". Ovde se ne radi o pojmu evropskih integracija. Ovde se radi praktično o usklađivanju domaćeg zakonodavstva sa pravnim tekovinama EU. Ukoliko smatramo da treba da se ponašamo u skladu sa članom 1. Ustava, što je gospodin Marković dobro rekao, član 1. Ustava definiše da Republika Srbija je zasnovana, između ostalog, na slobodama i pripadnosti evropskim principima i vrednostima. Šta su evropski principi i vrednosti nego praktično tekovine EU, što je kao formalni izraz prihvaćeno u Predlogu rezolucije? U tom smislu, ne vidim smetnju da svi oni koji ovog trenutka stavljaju jednu određenu rezervu na sam tekst rezolucije ne bi još jednom razmislili, do Dana za glasanje, i ipak prihvatili ovaj predlog rezolucije. Druga stvar, postavilo se pitanje šta ovom rezolucijom dobijamo? Mnogi diskutanti su govorili o neposrednim efektima i neposrednim stvarima što treba popraviti u zakonodavnom procesu, znači, od paralelne izrade podzakonskih akata, od toga da treba polazne osnove zakona da postoje kod svakog predlaganja zakona, ali, uglavnom, šta smatram da je najvažnije? Najvažnije je da je u samoj rezoluciji, na kraju rezolucije, predviđeno da Narodna skupština i Vlada prate sprovođenje ove rezolucije. Vlada, skupština AP, Zaštitnik građana i Narodna banka Srbije najmanje jednom godišnje podnose izveštaj Narodnoj skupštini o sprovođenju ove rezolucije. Odbor Narodne skupštine nadležan za ustavna pitanja i zakonodavstvo razmatra ove izveštaje i podnosi Narodnoj skupštini konačan izveštaj sa predlogom zaključaka, odnosno preporukama za dalje unapređenje zakonodavne politike. Šta konačno radi plenum Narodne skupštine? Narodna skupština razmatra izveštaj sa predlogom zaključka, odnosno preporuke nadležnog odbora najmanje jedanput godišnje. Onog trenutka kada glasamo i prihvatimo ovu rezoluciju, tog trenutka stvara se obaveza da najmanje jednom godišnje vi, koleginice i kolege narodni poslanici, ste u prilici da prozovete sve one koje učestvuju u zakonodavnom procesu da podnesu račun šta je rađeno u zakonodavnom procesu tokom te kalendarske godine. To smatram da je jako važno, jer to će onda biti i prilika da se sagledava da li su dati podzakonski akti, koliko je zakona u hitnoj proceduri, šta treba unaprediti, da li analiza efekata propisa prati ili ne prati. Jednu stvar da vam kažem, sve ove aktivnosti na donošenju Rezolucije pratio je i čitav niz aktivnosti od strane predstavnika čitavog niza subjekata od Vlade Republike Srbije, Ministarstva pravde, Kancelarije za evropske integracije i mnogih drugih i već je sačinjen, evo ispred mene je, pregled šta sve treba u narednom periodu raditi. Znači, ne završava se sa Rezolucijom ovaj naš posao. Očekuje nas unapređenje strateškog okvira zakonodavnog procesa, unapređenje zakonskog okvira za sprovođenje zakonodavnog procesa, uvođenje obaveznog objavljivanja zakonodavnog plana Narodne skupštine i Vlade, uvođenje koncepta polaznih osnova za izradu zakona, uređivanje načina obrazovanja, funkcionisanje i odgovornosti radnih grupa za izradu propisa, unapređenje postupka javne rasprave, postepeno uvođenje obaveze procene uticaja propisa za pojedine ili nekoliko ključnih zakona iz delokruga nadležnih određenih organa državne uprave, dalje jačanje Kancelarije za regulatornu reformu i analizu efekata propisa i Kancelarije za evropske integracije, Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, uvođenje državne baze propisa, besplatno dostupne građanima i privredi, što je delimično urađeno Zakonom o objavljivanju zakona i drugih propisa i opštih akata. Napominjem da je prvi tekst Rezolucije u januaru mesecu došao pred poslanike. U međuvremenu, paralelno sa time, Vlada je predložila zakon koji je izglasan ovde u Skupštini. Zatim, uvođenje obaveze istovremene pripreme podzakonskih akata sa nacrtom zakona, što treba da bude u Poslovniku Vlade, uvođenje obaveze izveštavanja o sprovođenju zakona, analiza postojeće organizacije obavljanja normativnih i analitički poslova u organima državne uprave i znanje veština i broja državnih službenika koje na tim poslovima rade i obezbeđivanje odgovarajućih finansijskih sredstava za sprovođenje planiranih mera. Znači, razmišlja se i bićemo u prilici, očekujem najkasnije za godinu dana, da vidimo na koji način je Rezolucija primenjena i šta je od narednih zadataka urađeno, odnosno kojim tempom idemo prema tome. U tom smislu još jednom pozivam sve vas, koleginice i kolege, i ove članove poslaničkih grupa koji su već iskazali podršku Predlogu rezolucije od moje poslaničke grupe, DS, poslaničke grupe SNS, LDP, PUPS i da ne nabraja, znači sve,apelujem i na poslaničku grupu manjina, koji su danas stavili određenu rezervu da li će glasati ili neće glasati, ali opet napominjem i srećan sam što su i gospodin Varga i gospodin Balint isto potpisnici Predloga rezolucije, a smatram da mojim podnetim amandmanom je taj osnovni tekst samo popravljen, apelujem i na još jednu poslaničku grupu koja je danas bila protiv izglasavanja Rezolucije, da još jednom razmislimo i da u danu za glasanje svi zajednički glasamo za Rezoluciju koja diže autoritet Narodne skupštine prema svim drugim učesnicima u zakonodavnom procesu. Hvala.
Hvala. Zaključujem jedinstveni pretres o predlogu rezolucija. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu rezolucija. Prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda, zajednički jedinstveni pretres, o Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske, o saradnji u oblasti poljoprivrede, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u oblasti veterine, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o međusobnom priznavanju i prihvatanju dokaza o ispunjenosti propisanih uslova o hrani i hrani za životinje biljnog, mešovitog kombinovanog porekla i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u oblasti zdravstvene zaštite bilja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednik Narodne skupštine, povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa o predlozima zakona iz tačka 10, 11, 12. i 13. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača, Gorana Kneževića, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, pozvao da sednici prisustvuju i Milanka Davidović, pomoćnik ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Ivan Živkov, šef Kabineta ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede i Biljana Ranđelović, šef Odseka u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 10. do 13. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 170, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničke grupe. Vreme rasprave po poslaničkim grupama dobili ste u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti poljoprivrede, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u oblasti veterine, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o međusobnom priznavanju i prihvatanju dokaza o ispunjenosti propisanih uslova o hrani i hrani za životinje biljnog, mešovitog, kombinovanog porekla i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u oblasti zdravstvene zaštite bilja. Da li predstavnik predlagača, ministar Goran Knežević, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede želi reč? Reč ima ministar Goran Knežević. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo poslanici, vrlo kratko. Pred nama su četiri zakona. zakoni o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vladi Crne Gore o saradnji u oblasti zdravstvene zaštite bilja,o saradnji u oblasti veterine i o međusobnom priznavanju i prihvatanju dokaza o ispunjenosti propisanih uslova o hrani i hrani za životinje biljnog, mešovitog i kombinovanog porekla i Zakon o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti poljoprivrede. Sve su to standardni akti, tekstovi sporazuma, memoranduma, koji se zaključuju između Vlade Republike Srbije i vlade zemalja ili država sa kojima Srbija ima ili želi da ostvari trgovinsku saradnju. Ovi sporazumi sa Crnom Gorom su iz marta 2012. godine a Memorandum sa Turskom je iz devetog meseca 2011. godine i Vlada je utvrdila osnov za zaključivanje ovih sporazuma i oni se privremeno primenjuju još od dana potpisivanja. Kao što vidite, potpisnici su bili bivši ministar gospodin Dušan Petrović, sa naše strane, kao što sam rekao standardni ugovori kojih imamo sa puno zemalja. Vidim da je Odbor za poljoprivredu prihvatio tako da mislim da ne bi trebalo da bude problema. Hvala.
Hvala Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedniče. Gospodine ministre, stvarno mi je drago da mogu danas sa vama da razgovaram o ovoj temi koja je predmet ovih ugovora. U pravu ste potpuno, ovo su standardni ugovori ali je prilika malo nestandardna. Dobro je da imamo ovakve sporazume, upravo zato što možemo da otvorimo jedan razgovor u parlamentu o temama o kojima se inače u parlamentu ne govori često. O ovoj temi o kojoj ja hoću da govorim, samo još jedan poslanik, i to je poslanik opozicije govorio i nekako ispada da su pitanje veterine i pitanja poljoprivrede u opoziciji sa Ministarstvom poljoprivrede. Kako bih vam rekla, ne znam šta se događa, ali ono što znam, a volela bih da mi kažete odgovor na drugi deo, ono što ne znam. Dakle, koliko znam, vi ste odbili da primite predstavnike Veterinarske komore, dakle jednog esnafskog udruženja, koje je tražilo prijem kod vas, vidim da ne znate i čudite se, ali na prijem nije naišlo iz nekog razloga, neko je očigledno sklonio ono što su oni tražili od vas. to je jedno čisto esnafsko udruženje, to što govorim ne pripada mojoj političkoj partiji, niti vašoj političkoj partiji, sve političke partije treba da se bave pitanjima za uređenje države, tako da je sasvim prirodno da ministar razgovara sa ljudima iz esnafa, zapravo iz Veterinarske komore, zato što postoji hiljadu i jedan razloga i hiljadu i jedan problem u ovoj oblasti, a ja želim da govorim o tome da li mi, kao država, možemo da ispunimo ovo što piše u ugovoru koji se zove – saradnja, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore, u saradnji u oblasti veterine. Tu je nabrojan jedan jako veliki spisak poslova. Ne mislim da treba da ih čitam zato što će to trajati dugo, ali pokušaću da odgovorim na to da li mi to možemo da uradimo, a volela bih da dobijem od ministra mišljenje, koje je možda suprotno od mog. Za svaku zemlju veterinarska struka predstavlja stratešku struku, jer tim što brine o zdravlju domaćih životinja i o zdravstvenoj i bezbednosnoj upotrebi mesa, mleka, jaja i proizvoda od mesa, mleka i jaja, ona u drugoj liniji predstavlja prvu branu javnom zdravlju Srbije. Ona brani javno zdravlje Srbije. Nažalost, u Srbiji se dogodilo da u Zakonu o veterini ne piše da je to služba od društvenog značaja. Ne znam zašto u Srbiji to nije tako. To je jedno od pitanja na koje treba da odgovorimo. To je prvi deo zadatka koji veterinarska struka treba da ispuni. Drugi deo onih poslova koje treba da ispuni jeste organizacija rada te službe, a to je ono što država treba da uspostavi, tu organizaciju, tu vertikalu koju država treba da ispuni. To pokazuje o kakvoj se državi radi, koliko je ta država ozbiljna i koliko je ona budući partner nekim drugim državama koje žele da sarađuju u ovoj oblasti. Hajde da vidimo kako izgleda stanje u ovoj oblasti. Od 1990. godine, kada su počele prodaje prvih veterinarskih stanica, bilo bi dobro i ne znam da li to postoji gospodine ministre, ali bilo bi dobro da imamo efekat tih mera da vidimo kako smo prošli u toj prodaji, šta smo dobili kao država od svega toga i kakvi su efekti svega toga. Dakle, od 1990. godine počelo je propadanje struke, pa sve do 2005. godine i čuvenog Krnjajićevog zakona, tako ga zovu stručnjaci u ovoj oblasti zato što žele da se zapamti ko je autor tog zakona koji je udario najveći šamar veterini? U Zakonu o stočarstvu veterina se uopšte ne spominje. To ne postoji u Zakonu o stočarstvu. Interesantno je da dobijemo odgovor, ne od vas ministre, jer vi ste se pojavili ove godine ili od prošle ste ministar, ali zanimljivo je recimo, ko može da bude još zainteresovan i direktno nadležan za oblast stočarstva ako tu nije neko ko je iz veterinarske struke? Šta je još vrlo zanimljivo? Imamo jako mnogo problema u ovoj oblasti. Gde se danas nalazi veterina? Ona je praktično u sivoj zoni. To kažu veterinari, ne ja. Promet lekova je u sivoj zoni. Promet semena je u sivoj zoni. Neki dan smo imali aferu koja je otvorena u medijima oko toga. Rad veterinara je u nekom velikom procentu u suprotnosti sa zakonom. Imamo brojne zloupotrebe. Odmah moram da vas opomenem šta se dešava sa onom aferom koja se dogodila 2012. godine u vezi sa falsifikovanim brojem pregledanih ovaca u Kragujevcu, kada je nekih 45 hiljada izmišljenih ovaca kobajagi pregledano? Dokle je ta afera stigla? Kako se ona razrešava? Da li su svi akteri u tom lancu obuhvaćeni istragom, zato što je zanimljivo da neko više godina uzastopno bez pomoći bilo kog drugog, recimo da je to terenski veterinar, može da vrši ovakve zloupotrebe, da ošteti državni budžet za otprilike pola miliona evra? Ako se ta afera otvori do kraja, veterinari računaju, oni kažu da tu može budžet poljoprivrede da se napuni i sa milion evra, jer ova afera predugo traje i nisu samo akteri u tom selu koje je u javnosti prikazano, nego su širom teritorije Kragujevca, pa bi bilo interesantno da se to pogleda. Kažu da se afera zataškava zato što su u koalicionom sporazumu neki iz vrha neke druge stranke, ne vaše, akteri te pljačke. Ne volim da kažem – borci protiv korupcije. Zaista mislim da svi mi na svoj način, na jedan ljudski način, podržavamo ljude koji se bore protiv korupcije, jer to jeste smisao državnog posla, ali bilo bi dobro da se ova afera što je moguće pre da se razreši, jer bi se nešto novca vratilo u budžet Uprave za veterinu, koja, interesantno, uopšte se nije pridružila gonjenju niti traži naknadu sredstava koja su se odlila, a direktno je nadležna za ta sredstva i direktno bi trebala da bude zainteresovana da se ova stvar razreši. To što se tada otvorilo kao afera, nije prvi put, to se više puta dešavalo. Vaši saradnici u ministarstvu kažu da znaju više puta za tu situaciju, ali da ne smeju o njoj da govore. Na veterinarskom tržištu lekova već skoro godinu dana nema vakcine protiv svinjske kuge. To je vrlo važan i vrlo veliki problem za ovu državu, zato što more farmi i veterinarskih stanica već godinu dana ne dobijaju one količine koje su im potrebne. Kažu da prošlog meseca pojedine farme, govorim o jugoistočnoj Srbiji, govorim o Nišu, mada i mom Kolubarskom okrugu nije mnogo bolja situacija, nisu vakcinisali nijedno jedino novo grlo koje je stiglo do vakcinacije. Znam da je danas ili juče 680.000 vakcina ušlo u zemlju, ali moram da vam kažem, gospodine ministre, to je kap u moru, to je ono što bi zadovoljilo tržište Vojvodine. Ovaj drugi deo Srbije još uvek nije pokriven tim i zaista je u nekim krajevima jako dramatično. Zovu me stočari, ljudi koji su privatnici me zovu i kažu ne možemo da prodamo ni ono jedno ili dva praseta na običnoj pijaci jer ljudi traže potvrdu da je vakcinisano, a mi to ne možemo da izvedemo. To nije jedini problem na tržištu lekova. Nemamo ni druge vakcine. Pojavio nam se problem i sa vakcinama protiv besnila domaćih životinja. Šta ćemo da radimo sa tim? U ovom ugovoru, da se vratim na svinjsku kugu, nisam razrešila još jednu dilemu. Ovde u ovom ugovoru o saradnji sa Crnom Gorom imamo i izveštavanje o širenju bolesti. Da li je moguće da imamo na svojoj teritoriji još uvek svinjsku kugu i domaćih i divljih svinja? Ta epidemija koja je bila u Vojvodini je jedna od epidemija koja je moguće da bukne širom Srbije, ako ne možemo da obezbedimo vakcine i ako nemamo kontinuitet u primeni mera, koje moraju da se primenjuju u kontinuitetu da bi dale efekte. Osim ove vakcine, nemamo ni te vakcine protiv besnila domaćih životinja. Nemamo vakcinu ni protiv antraksa. Još jedna od tačaka u ovom ugovoru nas obavezuje na to da izveštavamo o slinavki i šapu, a nemamo vakcinu. Nemamo ni legalno registrovane vakcine za vakcinaciju konja i mačaka. To je isto problem s kojim se nosimo i s kojim se nose veterinari na terenu. Nemamo ni nekih drugih lekova, poput anaerobnih infekcija, lekovi za anaerobnu infekcije ili respiratorne bolesti goveda. To je problem koji se mora razrešiti. Kako ćemo da sarađujemo sa nekim, da ih izveštavamo o teritoriji, o svojoj teritoriji, o bolesti koje se šire na našoj teritoriji, ili da ih nemamo, kao što neke krijemo između sebe, ne razrešavamo ih i one onda buknu na nekom drugom trenutku i naprave štetu državi, kao što smo krili svoj problem sa aflatoksinom, pa buknuo, pa napravili toliku štetu državi i sada o tome ćutimo? Kako se od sada rešavalo to? Moram da vam kažem, ministre, i mnogo mi je drago što mogu to da vam kažem u oči, jer, eto, niste hteli da čujete ovo od onih koji su to znali, rešavalo se švercom i nelegalnom trgovinom. Tako se dolazilo do veterinarskih lekova. Zato vam govorim o sivoj zoni veterine. Nažalost, pitanje je i naših proizvođača i nekih zavoda. Naše proizvođačke zavode smo, nažalost, prodali. Bilo je bez mnogo plana, bez mnogo mudrosti, nažalost.To ja tako mislim. Možda je to upravo i bio plan da ih prodamo i da danas budemo zavisni od toga gde ćemo uvesti vakcine, koje će veletrgovine moći da uvezu vakcine, sa kojih teritorija ćemo uvesti vakcine. Nažalost, tu se mi mnogo ne pitamo. Jedan od tih proizvođačkih zavoda je prodat, verovali ili ne, zbog gradsko-građevinskog zemljišta, ni prvi ni poslednji, ali za ovaj sigurno znam. Danas sam vam postavila pitanje i volela bih da čujem to od vas danas, da li je to možda odgovor na pitanje - ima li Srbija ozbiljnu nameru da sačuva svoju proizvodnju vakcina i seruma? To je vrlo važno za tržište Srbije. Hajde da čujemo odgovor. Hajde da se sada vratim na još jedan problem koji će i te kako biti problematičan za razrešavanje ovih ugovora koji su ovde ispred nas. To je pitanje programa mera. Moram da podsetim da se nekada u parlamentu usvajao program mera. U parlamentu je predlagač bio ministar i parlament je usvajao program mera. Onda su došle one "srećne godine" ovog ministra, mnogih lobija, koji sada nažalost sedi u zatvoru, ali i država Srbija ima i te kako posledica od toga što on sedi u zatvoru. Tada se, demokratskom procedurom, partijski dobijao veterinarski teren. Moram da vas pitam – zašto program mera kasni kod vas, za vreme vašeg ministrovanja, šest meseci? Sada je ono moje pitanje koje stvarno ne mogu da razrešim sama, ne vidim zašto – zašto dve trećine i, uopšte, procedura donošenja tog programa mera je bila vrlo čudna? Struka nije dobila nikakav predlog na koji ona daje svoje komentare i ostalo, što je čak i u vreme Dragina, koji je potpuno centralizovao stvar, bilo moguće, kada su dobili nekakav predlog i kada sunapisali svoje komentare, onda se pojavio program mera bez dve trećine mera, koje su čak bile i u toj prvoj verziji na koju su oni komentarisali. Šta je izbačeno iz tih programa mera? To je ono što budi sumnju, jer su izbačeninadzori. Nadzor je vrlo važna mera. Ovde je izbačen nadzor nad efektima besnila nad divljim životinjama, onda aktivne mere veterinara, odnosno obilazak farme. Znači, sve mere koje ste dali su zapravo mere nadzora koje su izbačene. Kako ćete da znate kako je neka mera dala rezultate, neka akcija koju ste sproveli - recimo, to besnilo lisica koje, mi smo poslednja crna rupa u Evropi koja razrešava još uvek svoj problem i na kraju nam je EU dala sredstva, kako bismo to razrešili i kako bismo to bacali mamce i radili tu akciju? Kako ćemo da znamo koliko je tih mamaca upotrebljeno ako nemamo nadzor? To je najjednostavnije. Kako ćete da znate da li vam je vakcinacija tih 680.000 vakcina dala nekakve efekte, nekakve rezultate, ako nemate nadzor? Najgora stvar od svega toga je bila to što su ljudi, veterinari, terenski veterinari,bili u kontaktu sa vlasnicima farmi i sa ljudima koji gaje stoku i možda su ljudi mogli da dobiju neku informaciju od značaja. Zaista ne znam, ali mislim da je to kada imate kontrolnu meru, da je to važno da ispoštujete. Ona vam pokazuje efekat svega toga. Jako bih volela da vi i ja sada razgovaramo, dok govorim, ako je to moguće? Dakle, u Srbiji ima 4.185 veterinara i na njima počiva javno zdravlje. Nažalost, to javno zdravlje je poprilično urušeno,ne samo bombardovanjem na koje se vadimo. U porastu su, recimo, karcinomi, pad imuniteta, opstruktivni bronhitis kod dece. Da li neko sme da se zapita – koliki je udeo veterinarske struke u svemu tome? Veterinari kažu da bi oni voleli da o tome govore. Na kraju, uništavanje veterinarske službe, država direktno ugrožava zdravlje građana Srbije. Onda dobijam na odgovor na ono – kako se desilo da veterina više nije služba od državnog interesa. To je nekako čudno. Šta će još da predstavlja problem za razrešenje svih ovih ugovora koje smo ovde navodili? Predstavljaće rad veterinarske inspekcije. Kada smo govorili ovde o bezbednosti hrane, ako se sećate, postavila sam vam gomilu pitanja koja su bila vezana za ovu struku. Rekli ste mi – dobićete sve pisane odgovore, ne znam napamet. Prošlo je izvesno vreme, nema ni tih odgovora. Nema ih, verujte i sada vas opominjem da mi kažete kako je moguće da imate 480 veterinarskih inspektora, ali da nadležnost tih veterinarskih inspektora zakonom nije regulisana, zato što više od polovine njih nema licencu, što znači da ne mogu samostalno da rade. Šta mislite da li može da se utiče na rad ljudi koji nemaju licencu i koji znaju da nemaju licencu i ne odgovaraju za radno mesto na kome se nalaze? I te kako. Posledice tog činjenja, odnosno nečinjenja, naravno ne mogu da kažem da ste vi odgovorni za sve ovo što ovde ja navodim. Vi ste najmanje odgovorni, ali da budem poštena, nasledili ste stotinu problema kada ste ušli u ovu oblast, ni jedan niste razrešili, pridodali ste još nekoliko desetina, tako da sad imamo jedan još malo veći haos. Hajde da vidimo još jednu stvar. U Srbiji je 2005. godine, danas je 2013. godina, osam godina je prošlo, donet taj Zakon o veterini i još uvek nisu veterinarski specijalistički instituti, njih je 10, i naučni instituti, njih su dva, kao javne službe od posebnog društvenog značaja usaglašeni sa Zakonom iz 2005. godine. Pazite, još nisu stigli da se usaglase. Zbog čega nisu stigli da se usaglase? Mnogo je jednostavno. To bi konačno ukinulo monopol među ovim organizacijama, a oni sada na osnovu nevažećeg zakona, znači onog tamo pre ovog iz 2005. godine, samo na komercijalnim poslovima koje dobijaju od države zarađuju milione i milijarde evra bez javnog konkursa. Vi imate tako izabrane, da ih ne nabrajam, mada mogu da vam nabrajam i Kraljevo i Šabac i Jagodinu i Niš. Paradoks je još veći kada pogledate ovo. Dakle, oni nemaju javni konkurs, ali veterinarske stanice i javne i privatne, koje takođe zajednički učestvuju u ovim poslovima, učestvuju na javnom konkursu i tako im ugovorom poveravali posao na tri godine. Ovi su bez konkursa, ovi sad imaju neke javne konkurse, dobijaju poslove na tri godine, a sprovođenje tih konkursa je za neku drugu priču. Još jedno pitanje koje se odnosi na hranu, koja je takođe jedna od stvari ovde. Hajde da vidimo u kakvom su nam stanju referentne laboratorije. Imaju li opremu, kakva je to oprema? Da li ona može da odgovori, recimo, na probleme kada je su u pitanju mikotoksini? Imali smo tu priču sa aflatoksinom. Da li možete da kažete da li su nam laboratorije, neću da pitam na one na terenu, one koje treba da ima veterinar, samo one koje su nam referentne, da li one imaju i kakvu opremu imaju? Možda niste dobro upoznati, recimo ne znate podatak da su vam tražili ljudi da dođu i da razgovaraju sa vama, to su praktičari koji žele da svoju struku održe u životu i da žive od svog rada, a ne da strepe da li će doći neki inspektor koji će zatvoriti stanicu zato što ne mogu da imaju veterinarske lekove, ne mogu da kupuju humane da koriste u te svrhe. Bilo bi dobro da, ako želite da ove ugovore bilo ko sa vama sarađuje na bilo koji način, morate da budete partner koji je od poverenja, partner koji može da odgovori na izazove. Ovog trenutka vam tvrdim, veterina ne može vam odgovori na ove izazove. Pobrinite se za to što pre. Svi mi nosimo živote građana i zdravlje građana na duši ako ovo ne vidimo. Hvala.
Reč ima ministar Knežević.
Hvala lepo, gospođo Marković. Slušao sam vas i jutros vrlo pažljivo kada ste postavljali poslanička pitanja. Vi ste pokrenuli upravo ovih par pitanja i oko programa i oko lekova i oko ove afere u Kragujevcu i sami ste spomenuli i nabrojali niz problema koji tište veterinu, ali to su univerzalne stvari koje tište uopšte našu svakodnevnicu. Verujte da radimo i da pokušavamo da sve ove stvari prevaziđemo. Verujte da nije lako. Uzmite samo primer upravo ovo što ste rekli, uništavanje naše domaće proizvodnje vakcina, uzmite samo te dve privatizacije Veterinarskog zavoda u Zemunu i Subotici, koji su proizvodili najveći broj toga, uzmite problem koji smo imali sada sa svinjskom kugom. Da su ti lekovi postojali na lageru, ali su oni izgubili akreditaciju pre određenog vremena, pa nismo mogli da pustimo u promet pa se, to znate, odmah petlja i uvoznički lobi i sve se događa ono što se događa. Znači, brojni su problemi. Ne bežim od toga da pričamo o tome, ali mislim da je za to potrebna, kao što smo pričali o aflatoksinu, kao što smo pričali o ekonomskoj situaciji u Srbiji, nije sporno da se zakaže sa predsednikom da se dogovori i da onda razgovaramo o svim temama. Inače, samo da vam kažem, rekli ste da sam odbio da primim predstavnike veterine. Ne, verujte mi svi koji se prijave, koji žele da dođu do mene su došli do mene, od direktora veterinarskih instituta do onih instituta koje sam obišao. Ništa nije sporno. U svakom slučaju mogu kad god hoće da dođu. Samo još nešto što se tiče programa. Primetili smo i mi i većina stvari koje ste rekli stoji. Primetili smo to. Tako da se radi na izmeni programa. Kasnimo zbog objektivnih i subjektivnih razloga. Ima dosta subjektivnih kod nas u ministarstvu samom. Promenili smo tri rukovodioca tamo. Idemo dalje. Pokušavamo nešto da uradimo. Radi se na tome ali je potrebno i vreme.
Gospođa Vojić Marković, replika.
Gospodine ministre, svesna sam toga u kakvo ste vi gnezdo ušli. Pomenuli ste u prvoj rečenici svog odgovora čarobnu reč – lobi. Tako se nekako dogodilo da vas traže ljudi iz Veterinarske komore. Verujte da ljudi sigurno ne bi lagali ovakve stvari i ne bi tražili od mene da lažem. Znači, znam da sve ovo što ste rekli stoji, ali moram da vam kažem ove stvari zato što je javnost zdravlje građana ugroženo i mislim da je vrlo ozbiljan trenutak za vašu reakciju. To što postavljate na mesta načelnika, na rukovodeća mesta u ministarstvu ljude koji imaju jako mnogo putera na glavi, na kraju onih dokazanih putera na glavi, ne daje nadu da otvoreno razgovaramo danas ovde bez rukavica. Bilo bi dobro da tamo dođu ljudi koji nemaju putera na glavi i kojima veruju i vi i njihove kolege i građani Srbije. Hvala.
Gospođa Snežana Bogosavljević Bošković.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su predlozi zakona o potvrđivanju važnih međudržavnih sporazuma o saradnji u oblasti poljoprivrede. U pitanju su tri međudržavna sporazuma koja su potpisana između Vlade RS i Vlade CG, kao i Memorandum o razumevanju za pitanja saradnje u oblasti poljoprivrede između Vlade RS i Republike Turske. Predstavnici vlada RS i CG potpisali su sporazume o saradnji u oblasti veterine, zdravstvene zaštite bilja i međusobnom priznavanju i prihvatanju dokaza o ispunjenosti uslova o hrani kao i hrani za životinje biljnog, mešovitog i kombinovanog porekla. Srbija i Crna Gora su zemlje upućene jedna na drugu, zemlje koje povezuju zajednički interesi za saradnju u najrazličitijim oblastima privrednog, društvenog i kulturnog života. Bliskost, razumevanje i tradicionalna vezanost kako građana tako i privrede, samim tim i poljoprivrede naše dve zemlje u prethodnim godinama učinili su da je Srbija glavni trgovinski partner Crne Gore. Podaci govore da Crna Gora ostvaruje najveći uvoz upravo iz Srbije. U strukturi uveženih roba dominiraju hrana i poljoprivredni proizvodi, što je značajna komparativna prednost naše zemlje. Istovremeno za Srbiju tržište Crne Gore je veoma važno, pri čemu u robnoj razmeni sa Crnom Gorom mi ostvarujemo suficit. I pored odlične bilateralno-ekonomske saradnje, stručnjaci ocenjuju da i dalje postoje neiskorišćeni ili nedovoljno korišćeni potencijali, odnosno da ima još puno mogućnosti za unapređenje ove saradnje. U tom smislu, izuzetno je važno i u obostranom je interesu stvaranje neophodnih preduslova koji će ovu saradnju olakšati i učiniti je kvalitetnijoj i efikasnijom. Zbog toga su i potpisani sporazumi o saradnji u oblasti poljoprivrede između Srbije i Crne Gore. Cilj ovih sporazuma je da se, pre svega, olakša međusobna trgovina i razmena bilja i biljnih proizvoda, da se zaštite teritorije potpisnica sporazuma od unošenja i širenja biljnih bolesti, da se olakša promet životinja, proizvoda životinjskog porekla, hrane za životinje, veterinarskih lekova i medicinskih sredstava za upotrebu u veterini, da se onemogući unošenje zaraznih bolesti životinja i po zdravlje štetnih proizvoda i hrane životinjskog porekla, da se razvije saradnja u oblasti veterinarstva. Pored navedenog, jednim od pomenutih sporazuma utvrđeni su i principi o međusobnom priznavanju i prihvatanju dokaza o ispunjenosti propisanih uslova o hrani i hrani za životinje biljnog, mešovitog i kombinovanog porekla. Polazeći od navedenih ciljeva smatram da se sporazumom u oblasti veterine uređuju važna pitanja, kao što su: veterinarsko-sanitarni uslovi za uvoz i prevoz životinja, proizvoda životinjskog porekla, hrane za životinje, hrane životinjskog porekla, veterinarskih lekova i medicinskih sredstava za upotrebu u veterini, razmenjivanje mesečnih izveštaja o stanju zaraznih bolesti, obaveštavanja o pojavi zaraznih bolesti itd. Ovaj sporazum je značajan i zbog toga što predviđa unapređenje saradnje naših naučnih i stručnih institucija u oblasti zaštite životinja, predviđa pružanje uzajamne pomoći u proizvodnji i nabavci potrebnih sredstava za suzbijanje bolesti i lečenje životinja, kao i saradnju veterinarskih službi i niz drugih zajedničkih aktivnosti koje su u obostranom interesu, a u skladu su sa navedenim ciljevima potpisanog sporazuma. Sporazum o saradnji između vlada Republike Srbije i Republike Crne Gore u oblasti zdravstvene zaštite bilja, takođe, decidno definiše obaveze potpisnica sporazuma od kojih su najvažnije međusobno obaveštavanje strana o listama i pojavi štetnih organizama, bilja, biljnih proizvoda, obaveštavanja o preduzetim fitosanitarnim merama, o suzbijanju istih, itd. I ovaj sporazum predviđa saradnju u oblasti razmene propisa o zaštiti bilja, razmeni iskustava i naučnih dostignuća u oblasti zaštite bilja, razmene stručnih časopisa, monografija, publikacija iz ove oblasti, itd. Treći sporazum koji je potpisan između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore odnosi se na međusobno priznavanje i prihvatanje dokaza o ispunjenosti propisanih uslova o hrani i hrani za životinje, biljnog, mešovitog i kombinovanog porekla. Ovo je jedan izuzetno važan sporazum, jer se njime uređuju pitanja, kao što su: uslovi uvoza i prevoza pošiljke hrane, priznavanje i prihvatanje dokaza o ispunjenosti propisanih uslova o hrani na osnovu ovlašćenih i akreditovanih laboratorija, pitanja vezana za dokaze o ispunjenosti propisanih uslova o hrani, zemlji uvoznice i slično. Jasno je da se ovim sporazumom, takođe, želi olakšati međusobna trgovina uz zadržavanje propisanog nivoa zaštite života i zdravlja ljudi i životinja. Smatram da je izuzetno važan i da svakako treba da bude potvrđen i Memorandum o razumevanju između Republike Srbije i Republike Turske o saradnji u oblasti poljoprivrede. Njime se uređuju pitanja važna za bilateralnu saradnju Republike Srbije sa Republikom Turskom u oblasti biljne proizvodnje, stočarstva, veterine, zdravlja bilja, sprovođenju zajedničkih projekata u oblasti poljoprivrede u preradi hrane, pakovanju, marketingu itd. Memorandum predviđa razmenu informacija stručnjaka, rezultata istraživanja studija, obuka, organizovanje seminara, kao i rešavanje eventualnih spornih pitanja. Polazeći od navedenog, smatram da sporazumi i Memorandum o razumevanju između vlada Srbije i Crne Gore i vlada Republike Srbije i Republike Turske su izuzetno važni, jer doprinose razvoju ukupnih ekonomskih odnosa država potpisnica, saradnji u oblasti poljoprivrede daju pravni okvir, pružaju osnov za unapređenje saradnje u oblasti poljoprivrede i proizvodnje hrane između država potpisnica, podržavaju i podstiču obim razmene poljoprivredno-prehrambenih proizvoda. Zbog svega navedenog, smatram da su predloženi sporazumi i Memorandum izuzetno važni i značajni, jer na sveobuhvatan način uređuju pitanja na koja se odnose i istovremeno omogućavaju bolje pozicioniranje Republike Srbije na međunarodnom tržištu poljoprivrednih proizvoda. Ako se ima u vidu da je poljoprivredna proizvodnja jedan od najznačajnijih razvojnih ciljeva naše zemlje, onda ovi sporazumi svakako još više dobijaju na značaju. Stoga će poslanička grupa Socijalističke partije Srbije, u danu za glasanje, podržati ratifikaciju ovih sporazuma. Hvala vam na pažnji.
Hvala. Reč ima dr Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas pred sobom imamo nekoliko međunarodnih ugovora i obično rasprava o ratifikaciji međunarodnih ugovora prođe u ovoj skupštini prilično nezapaženo, bez mnogo debate, i u danu za glasanje one uglavnom prođu takođe bez mnogo osporavanja, čak i same strane opozicije. Meni je danas ovde, zbog toga sam se javio za reč, za oko zapala jedna odredba u zakonu o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske, koja u članu 2. kaže – strane će ostvarivati saradnju u sledećim oblastima, pa pod jedan kaže – biljnoj proizvodnji, industriji semena, biljnih ulja, žitarica, vinove loze, itd. Rekao bih, nažalost, mi smo ovde pre tri meseca usvojili, odnosno vladajuća koalicija Ugovor o biljnim i genetičkim resursima u oblasti poljoprivrede i prehrambene industrije, kojim je u suštini potvrđen ugovor koji je 2001. godine usvojen i stupio je na snagu kada ga je ratifikovalo 40 zemalja. Srbija je tek početkom ove godine prihvatila ovaj sporazum i time sve obaveze iz njega. One su, moram reći, katastrofalne za našu poljoprivredu, pre svega za biljne resurse, pogubne su za naša dva instituta, Institut za ratarstvo i povrtarstvo iz Novog Sada i za Institut za kukuruz iz Zemun Polja iz nekoliko razloga. Zbog toga su veoma slične odredbe ovog sporazuma koji potpisujemo sa Turskom i tog ugovora. Čak se postavlja pitanje potrebe ove odredbe Ugovora sa Turskom, jer mislim da je Turska potpisnica ovog ugovora. O čemu se u stvari radi? Radi se o činjenici da je potpisivanjem ovog ugovora o biljnim i genetskim resursima u oblasti poljoprivrede i prehrambene industrije Republika Srbija preuzela obavezu da sve svoje biljne resurse, sve svoje biljne potencijale koji su nastajali godinama i godinama rada, genetičara i drugih stručnjaka u ova dva renomirana instituta. Oni su među pet ili deset najrenomiranijih ustanova iz ove oblasti u svetu, a jedini su, kao državni instituti, među tih deset renomiranih kuća. Dakle, mi smo se obavezali da ćemo naše biljne i genetičke resurse staviti na raspolaganje drugim zemljama potpisnicama. Šta je tu problem? Problem je što naši biljni i genetički resursi nisu zaštićeni kao intelektualna svojina, odnosno manje od 1% biljnih resursa je zaštićen, a preko 99% nije zaštićeno. To nije patentno pravo, to je neka vrsta intelektualne svojine, kao sui genereis koja se štiti posebnim institutom, zove se zaštita biljnih sorti. Dakle, naša biljne sorte nisu zaštićene. Zbog čega je Srbija u specifičnom položaju? Zbog toga što su sve ozbiljne zemlje, kojima je poljoprivreda i stvaranje biljnih i genetičkih resursa jedno od nacionalnih interesa, zaštitili svoje biljne sorte, pa je tako u najrazvijenijim zemljama zapada stepen zaštite 99%, a kod nas je stepen zaštite 1%. Iz ovog međunarodnog ugovora oni koji su zaštitili intelektualnom svojinom svoje biljne i genetičke resurse nemaju obavezu da te genetičke resurse stavi na raspolaganje drugima, to znači ni nama, a već sam rekao da mi imamo obavezu. Njima se preporučuje da oni to urade. Da oni to neće uraditi, u to sam siguran. To čak pokazuje i praksa iz ove oblasti, gde je recimo jedna od renomiranih svetskih kuća, da je sada ne pominjem, čak patentirala terminator kod za neke svoje biljne vrste. Šta to znači? To znači da ta biljna vrsta, kada se zasadi ove godine, ona nema seme za iduću godinu, ona ga praktično uništava i nema mogućnosti da poljoprivrednik, kako se to u međunarodnom pravu kaže, seje seme sa tavana. Dakle, nema tog semena, jer je biljka sama sebe uništila za sledeću generaciju, dakle, dokle je stigla ta zaštita intelektualne svojine u svetu. Pitam vas ministre – zbog čega ste posle 12 godina, bez davanja dovoljno vremena institutima da zaštite svoje biljne sorte uz pomoć države, jer oni za to nemaju para, reč je o nekoliko hiljada novih biljnih sorti koje nisu zaštićene i to su stotine hiljade evra koje oni nemaju, zašto im niste ostavili vreme i dali pomoć države da oni te svoje biljne sorte štite? Vi ih sada dajete i Turcima i ne znam kome sve. One su već date ovim međunarodnim ugovorom, one su date svim zemljama koje su potpisnice ovog ugovora, od ovog ugovora koji je stupio na snagu ovih dana, pošto je rok stupanja na snagu 90 dana od polaganja depozita, odnosno potpisa o ratifikaciji, on je ovih dana stupio na snagu i sve naše biljne sorte će biti na raspolaganju multinacionalnim kompanijama iz oblasti semenarstva, koje će možda te naše sorte sutra zaštiti. Tu je naročito u opasnosti kukuruz, suncokret i neke druge biljne sorte koje se razmnožavaju na specifične načine, gde će moći bilo ko da zaštiti naše biljne sorte koje nismo uspeli da zaštitimo kao intelektualnu svojinu. Naravno, koleginica Vojić Marković otvorila je mnogo pitanja koja se tiču veterine i drugih stvari koje se pominju ovim ugovorima. Veoma bih bio voljan kada biste vi nama danas odgovorili na neka pitanja koja se tiču veoma aktuelnih stvari, kao što je drastičan pad izvoza iz oblasti poljoprivrede, od kad je ova vlada došla na ovu poziciju na kojoj jeste, da nam kažete šta će biti sa obećanjem da ćete aflatoksin svesti na 0,05, to je obećao potpredsednik Vlade. Ništa od toga nema. Naš izvoz u oblasti mlekarske industrije je praktično nula. Naš kredibilitet je ugrožen u svetu. Šta je sa isplatama subvencija? Šta je sa najavama da će budžet za poljoprivredu i da li je to tačno, biti ozbiljno ugrožen i da poljoprivrednicima neće moći biti isplaćene ni ovako niske subvencije koje su obezvređene inflacijom i rastom cene eura i rastom svih repromaterijala na tržištu? Mnoga druga pitanja bih vam postavio, ministre, ali ne bih da izlazim iz okvira zadate teme, ali bih voleo da čujem odgovore – da li uopšte znate kakve su posledice od ugovora koji je pre neki dan stupio na snagu, koji se tiče biljnih i genetičkih resursa i da li ste imali neke razgovore sa našim institutima, da bi se šteta smanjila. Hvala.
Ministar Knežević.
Gospodine Veselinoviću, ja ovo shvatam kao jednu dobru preporuku da za ubuduće, kada potpisujemo ovakve sporazume i ovakve memorandume, da obratimo pažnju i na to i ja vam se tu iskreno zahvaljujem i obećavam da ćemo obratiti pažnju. Današnja tema je, kao što sam rekao, ova tri sporazuma i jedan memorandum koji su potpisani još 2011. i 2012. godine, koji je potpisao bivši ministar u Vladi, gospodin Dušan Petrović, pa me interesuje, pošto ste do juče bili zajedno, da li ste njega pitali za ovo, jer se potpisivanjem 2011. i 2012. godine automatski primenjuju ovi sporazumi. Prema tome, ja niti ovo mogu da menjam, niti mogu da bilo što uradim po tom pitanju. Shvatam ovo, kao što sam rekao, kao vrlo dobronamerno, zahvaljujem vam se i za sve buduće ugovore i sporazume koje budemo potpisivali uzeću u obzir ovu vašu opasku, jer se jednim delom slažem sa tim. Hvala.
Izvolite.
Hvala. Samo bih molio vas da pitate gospodina Petrovića za ovo.
Narodni poslanik Vesna Stepić.
Hvala poštovani predsedniče, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti poljoprivrede ima za cilj da se kroz saradnju i uže povezivanje dve države, Srbije i Turske, u oblasti poljoprivrede doprinese da se ova privredna grana u našoj zemlji afirmiše na pravi način i da se kroz ulaganja u poljoprivredu, a kasnije kroz prehrambenu industriju, revitalizuju naši poljoprivredni kapaciteti. Nesumnjivo je da Ministarstvo poljoprivrede čini velike napore da naše poljoprivredne potencijale unapredi, kako kvantitativno, tako i kvalitativno. Tu pre svega mislim kroz povećanje obima razmene poljoprivredno-prehrambenih proizvoda, što doprinosi većem stepenu uposlenosti naših proizvođačkih kapaciteta u oblasti poljoprivrede, a samim tim i do povećanja broja zaposlenih, a posebno opstanak mladih na selu. Ova pozitivna posledica poljoprivredne saradnje Srbije i Turske lančano uzrokuje druge i to veći broj pozitivnih posledica: razvoj ekonomskih odnosa sa bogatom ekonomski i privredno moćnom zemljom, kao što je Turska, zatim uvođenje novih tehnologija i tehnoloških procesa u oblasti poljoprivredne proizvodnje, a samim tim i podizanje, odnosno poboljšavanje kvaliteta poljoprivrednih proizvoda. Osim na sam kvalitet poljoprivrednih proizvoda i njihovu preradu, potrebno je doraditi na izradi atraktivnih pakovanja istih, koja bi bila na taj način privlačnija kupcima i tako plasirana na inostrano tržište, takođe, povezivanje preduzeća iz Srbije sa preduzećima iz Turske koja se bave poljoprivrednom proizvodnjom. Takođe, pri čestim posetama naših poljoprivrednih proizvođača dolazilo bi do razmene informacija i iskustva u oblasti poljoprivredne proizvodnje, što bi im dodatno olakšalo i samo vođenje njihove proizvodnje, zatim, zajednički projekti u oblasti poljoprivrede, stočarstva, atraktivni izvori energije i slično. Usvajanjem ovog zakona i potvrđivanja memoranduma o razumevanju između vlade ove dve države omogući će se da kroz koncept organske proizvodnje hrane u našoj zemlji dodatno stimulišemo izvoz i tih poljoprivrednih proizvoda. Poseban značaj ovog zakona se manifestuje kroz definisanje pravnog osnova i pravnog okvira saradnje Srbije i Turske u oblasti poljoprivrede. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani predsedniče Skupštine i poštovani ministre, o sporazumima, kao što ste i vi rekli, to su tipski sporazumi, nema mnogo toga da se kaže i ne bih prepričavao sporazume, jedino bih naveo nešto što je bitno, a o čemu smo i danas na Odboru za poljoprivredu govorili. Počeću sa memorandumu o razumevanju između Vlade Republike Turske i Vlade Republike Srbije u oblasti poljoprivrede. Ovaj memorandum, kao što smo čuli, je sa turske strane već potpisan, te ostaje samo da potpiše naša strana. Cilj memoranduma je da se ojačaju postojeći prijateljski odnosi i da se poboljša saradnja između naše dve države, posebno u oblasti poljoprivrede. Naš zajednički cilj je unapređenje celokupne ekonomske saradnje sa našim prijateljima, pa tako i saradnje u svim oblastima, pa i u poljoprivrednoj proizvodnji i prometa poljoprivrednih proizvoda. Dalji cilj memoranduma je otklanjanje necarinskih barijera i plasman robe na oba tržišta, tj. olakšanje prometa robe preko granica. Memorandumom se predviđa usaglašavanje sertifikata koji prate raznu robu. Ukratko, prihvatanjem ovog memoranduma i sa naše strane omogući će se lakše kretanje robe preko granice i dalja prijateljska saradnja. Imamo i tri sporazuma na dnevnom redu između Vlade Republike Srbije i Crne Gore. To su: sporazum o saradnji u oblasti veterine, sporazum o međusobnom priznavanju i prihvatanju dokaza o ispunjenosti uslova o hrani i hrani za životinje, biljnog, životinjskog i kombinovanog porekla i sporazum o oblasti zdravstvene zaštite bilja. Ova tri sporazuma sa Republikom Crnom gorom tehnički bi mogli da stanu u jedan, odnosno umesto ta tri mogao je biti jedan sporazum. Ova tri sporazuma imaju za cilj otklanjanje necarinskih barijera i raznih propisa, kako bi se olakšala saradnja i prekogranična trgovina između naše dve države, a u cilju zadržavanja propisanog nivoa zaštite života i zdravlja ljudi i životinja. Ovim sporazumima se povećava poverenje u razne naše i crnogorske službe koje izdaju razne sertifikate. Bitno je reći da se ovakvi sporazumi potpisuju ili su već potpisani sa svim državama CEFTE iz susednih zemalja, posebno iz zemalja bivših jugoslovenskih republika, jer cilj ovog sporazuma je lakši plasman naših poljoprivrednih proizvoda, povećanje prometa i poboljšanje saradnje sa svim našim susedima, pa i šire. Kao što sam rekao, sporazumi su tipski i interes su Srbije, naravno i druge sporazumne strane, te u danu za glasanje naša poslanička grupa će prihvatiti ove sporazume i memorandume. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mujo Muković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre Kneževiću, kao i moji prethodnici, neću ništa novo reći ako kažem da su pred nama uobičajeni standardni akti koje država Srbija potpisuje sa državama sa kojima ima dobre trgovinske i ekonomske odnose ili sa državama sa kojima te odnose želi da unapredi još više. Predlog zakona o potvrđivanju memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti poljoprivrede je jedan širok sporazum koji, pored onoga što smo već čuli u raspravi, takođe daje mogućnost zajedničkog delovanja u oblasti poljoprivrede, zajedničkih investicija. Želim da iskoristim ovu priliku da zamolim gospodina Kneževića da se lično angažuje u ovoj oblasti, jer postoje mnoge oblasti u Republici Srbiji gde bi Turci mogli da investiraju, a nama su preko potrebne strane investicije. Jedna od takvih oblasti je i Pešterska visoravan, gde postoje izuzetni uslovi za razvoj stočarstva, a dosadašnji ministri koji su putovali, ne mislim na ministre poljoprivrede, već na one koji su najviše putovali u prošloj Vladi i u ovoj u poseti Turskoj, nisu doneli ama baš ni jednu investiciju do sada, pa zato koristim priliku da gospodina Kneževića zamolim da se lično angažuje u ovoj oblasti, jer je ova oblast od izuzetnog značaj za stanovništvo, pogotovo u pograničnim područjima prema Crnoj Gori, u oblasti Pešter, tamo gde Bošnjačka narodna stranka deluje. Ja kao poslanik Bošnjačke narodne stranke i, naravno, član poslaničke grupe SNS koristim ovu priliku da apelujem na to. Kada se radi o potvrđivanju sporazuma sa Crnom Gorom, i to sporazuma o saradnji u oblasti veterine, o saradnji u oblasti zdravstvene zaštite bilja, o međusobnom prihvatanju i priznavanju dokaza o ispunjavanju propisanih uslova o hrani i hrani za životinje biljnog i mešovitog, odnosno kombinovanog porekla, želim da kažem da je takođe Crna Gora izuzetno važna susedna država, jer se radi o državi koja je nekada činila sa Srbijom i ostalim bivšim jugoslovenskim republikama zajednički prostor, zajedničko tržište, da su već tu ustaljene veze i trgovinska saradnja. Takođe, kada se radi o ovim sporazumima, važno je to kako za državu u celini, tako i za pogranične opštine i sa jedne i sa druge strane granice, gde sam imao prilike da u razgovoru sa ljudima dobijem mnogo pritužbi i zahteva, jer na zvaničnom graničnom prelazu Špiljani, koji se nalazi u opštini Tutin, to je tzv. Mehov krš, šire poznat, ne postoji fitosanitarna inspekcija, odnosno fitosanitarni inspektor i ljudi imaju dosta problema zbog toga. Tu verovatno ima neku nadležnost i Ministarstvo finansija, odnosno Uprava carina, ali takođe koristim priliku da vas zamolim da kao resorni ministar pokušate, takođe ne znam ni da li je lokalna samouprava tražila to od Ministarstva poljoprivrede, a trebala je da traži ako nije, da se angažujete da u narednom periodu dobijemo na tom graničnom prelazu fitosanitarnu inspekciju i da olakšamo građanima koji se bave trgovinom i razmenom roba u tom pograničnom području i, naravno, za sve druge ljude koji se bave uvozom i izvozom robe u Srbiji, pre svega našim građanima koji se bave time. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Željko Sušec. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, memorandum o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti poljoprivrede je od izuzetnog značaja za razmenu iskustva u oblasti poljoprivrede i održivog ruralnog razvoja. Republika Turska je, zahvaljujući podsticaju vlade u poljoprivrednom sektoru, preskočila po poljoprivrednom razvoju četiri evropske zemlje, Francusku, Španiju, Italiju i Rusiju, i od 190 zemalja sa 11 mesta zauzela je sedmo mesto na svetskoj rang listi razvijenih zemalja u oblasti poljoprivrede. Na osnovu ovoga, može se zaključiti da je Turska u pogledu poljoprivrednog razvoja najrazvijenija zemlja u Evropi. Ovim memorandumom uređuje se saradnja između Republike Srbije i Republike Turske u oblasti biljne proizvodnje, industrije semena, žitarica, vinove loze, stočarstva, krmnog bilja, ribarstva, veterine i zdravlja bilja. Memorandumom se predviđa sprovođenje raznih projekata u oblasti poljoprivrede, stočarstva, preradi hrane, pakovanju proizvoda i marketing promocije. Memorandum o saradnji takođe predviđa unapređenje poslova u ruralnim oblastima i njegovom razvoju, razvoju agroindustrije i edukaciju o alternativnim izvorima energije u staklenicima. Spajanjem privatnih poljoprivrednih sektora dve zemlje ostvaruje se ekonomska i privredna aktivnost i takođe se vrši razmena informacija, organizuju se posete stručnjaka, seminari, upoređuju se rezultati istraživanja studija i edukacija kadrova. Na osnovu svega navedenog, zaključuje se da je cilj donošenja zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske u oblasti poljoprivrede da doprinese obostrani interes u pogledu privrednog i ekonomskog razvoja dve zemlje i unapredi saradnju između poljoprivrednih institucija u oblasti poljoprivrede i poljoprivredne tehnologije. Ovim memorandumom stvara se osnov za uspostavljanje poslovnih veza poljoprivredno-prehrambene industrije dve zemlje, čime se proširuje i jača ekonomska i privredna saradnja i učvršćuju prijateljski odnosi Republike Srbije i Republike Turske. Zbog izuzetne važnosti ovoga memoranduma o razumevanju u oblasti poljoprivrede, u Danu za glasanje poslanička grupa SNS glasaće za Predlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti poljoprivrede. Hvala.
Ima reč Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao predsednik Narodne seljačke stranke i kao poljoprivrednik veoma sam oduševljen velikim prisustvom u Narodnoj skupštini kad se razgovara o ovim temama. Kad su bili advokati i lekari na dnevnom redu, sve je bilo puno, kada je došla na red poljoprivreda, a nije izborna kampanja, možemo na prste prebrojati i pripadnike većine i pripadnike manjine. Da nekim slučajem sutra budu izbori, mislim da ćemo svi zajedno noge polomiti obilazeći staje, svinjce i kokošinjce. Mislim da toliko uznemiravamo stoku tim izbornim kampanjama, da sam zabrinut za mentalno zdravlje naših životinja. Kada je prošla godina bila sušna i kada je ta tema bila urgentna, toliko se naricalo, posebno sa one druge strane, bez obzira što smo mi tek obrazovali Vladu, da sam pomislio da nama zalivni sistemi ne trebaju. Bilo je dovoljno te dušebrižnike izvesti na polja dok plaču i nama zalivni sistem uopšte ne bi trebao. Toliko je bilo suza da smo mogli pet godina da imamo dobre pristojne useve. Što se tiče ovih propisa i sporazuma, oni pre svega treba da omoguće lakšu trgovinu sa Crnom Gorom. Sa Crnom Gorom u ovoj oblasti mi imamo veliki suficit. Dakle, samo sa regionalnim okolnim tržištima mi imamo trgovinski suficit, a sa svim drugim zemljama gotovo smo u deficitu. S tim u vezi, bez obzira što je ovo potpisao svojevremeno i na snagu stavio bivši ministar poljoprivrede Dušan Petrović, koji je tada bio i zamenik predsednika stranke vladajućeg režima, dakle glavnog stožera vladajućeg režima, ja ću ipak glasati za to, zato što mislim da ovaj sporazum unapređuje odnose ne samo u poljoprivredi već ukupne odnose između nas i Crne Gore. Dakle, posebnu pažnju uvek treba posvetiti Crnoj Gori, s obzirom da tamo živi 186 hiljada ljudi koji se izjašnjavaju kao Srbi i koji vole više Srbiju nego mi sami. Oni su u veoma teškom položaju i svaka saradnja sa Crnom Gorom, bez obzira da li sa aktuelnim režimom ili sa opozicijom, doprinosi tome da se oni osećaju bolje i komotnije u trenucima kada im je u toj državi veoma teško. Ovaj sporazum sem poljoprivredne i trgovinske funkcije, ima na neki način i tu neku političku dimenziju i to je neki odraz našeg patriotizma prema onom narodu koji živi tamo pod težim uslovima nego što danas žive građani srpske nacionalnosti u Hrvatskoj i ja ću se usuditi da to kažem samo u svoje lično ime. Ovi sporazumi će nam omogućiti da lakše trgujemo, ali naši budžeti, naša situacija u poljoprivredi koja nam je ostavljena, naša situacija prilikom raznih kontrola, od fitosanitarnih do drugih, od situacije koja je zatečena u poljoprivredi gde se uglavnom stranka bivšeg režima služila poljoprivredom i služila državom, a nije služila ni poljoprivredi ni državi ni poljoprivrednicima, je takva da možemo komotno da se uhvatimo za glavu i da se držimo za nju jedno godinu dana. Poslednje akcije Ministarstva poljoprivrede, a mi to znamo i ministar će to potvrditi, prilikom kontrole skladišta, pokazale su da prethodne kontrole koje su vršila odgovarajuća ministarstva, pre svega dok je vladala stranka bivšeg režima nisu bile potpune, bile su fingirane i rezultat te kontrole je bila ona afera sa aflatoksinom. Da bi se sakrila i prikrila jedna kriminalna afera nedostatka robe u robnim rezervama, smišljena je afera "Aflatoksin". Ako je kukuruz aflatoksičan, a proglašen je kao takav, onda ne moraju skladištari da ga isporuče, jer je zaražen, nije dobar za ishranu stoke i prema tome ne može se isporučiti stočarima. Ta kriminalna afera je prikrivana sve do nekog dana, pre jedno nedelju dana, kada je otkriveno da kukuruz nije bio aflatoksičan, kukuruza nije bilo. A oni su proglasili preko 50 hiljada tona, gotovo svaki drugi ili treći kilogram u robnim rezervama, aflatoksičnim. To se prikrivalo dok se prikrivati moglo. Sada je više nego jasno da onaj tamo pokrajinski sekretar koji ima stan u Beču, da je radio u korist naše štete. Afera "Aflatoksin" nije uticala samo na to da se prikriju manjkovi u skladištima, već i na to da naša zemlja sama sebe predstavi kao zaraženim područjem. Time je stao izvoz kukuruza. Kukuruz je bio prva grana, prvi proizvod koji smo izvozili i vrednost tog izvoza je bio 500 miliona evra. Pre afere "Aflatoksin", koju je lansirao vrli funkcioner stranke bivšeg režima, kukuruz se na berzama prodavao za preko 250 evra tonu. Neka mi ministar ispravi ako grešim. Posle afere, koja je izmišljena da bi se prikrili manjkovi u robnim rezervama, taj kukuruz vredi 170 evra po toni. Izgubio je trećinu svoje vrednosti. Nije teško izračunati da je naša država izgubila preko 100 miliona evra na izvozu kukuruza samo zato što je neko želeo da prikrije kriminalnu aferu koja se desila za vreme bivšeg režima, neko ko se drznuo da to uradi, a mi kao država izgubismo 100 miliona evra zato što su pale cene i pao je izvoz kukuruza iz naše zemlje. Sve se to prelomilo na leđa poljoprivrednih proizvođača, zemljoradnika. A da zločin bude još veći i gori prema zemljoradnicima, to se desilo posle najsušnije godine u poslednjih 20 godina koliko ja pratim suše u Srbiji. Posle jedne od najsušnijih godina, lansirati takvu aferu – više je nego kriminalno. To je zločin i gotovo pravi genocid nad zemljoradnicima u Srbiji koji je neko napravio samo zato da bi prikrio nedela koja su se, gle čuda, dešavala i u njegovoj opštini. On je kao prijatelj bivšeg pomoćnika ministra trgovine zaboravio da nam kaže da su na teritoriji njegove opštine, kod jednog skladištara koji im je bio lični prijatelj, otkriveni najveći manjkovi. Neka me ministar demantuje ako to nije tačno jer, 22 miliona i 500 hiljada kilograma žitarica je falilo u magacinu tog vrlo bivšeg predsednika opštine Inđije i vrlo zabrinutog pokrajinskog sekretara za poljoprivredu, koji je toliko bio zabrinut za zdravlje životinja da je proglasio aflatoksičnim preko 50 hiljada tona kukuruza i time napravio gubitak seljacima, posle najsušnije godine, a time i državi, preko 100 miliona evra. Neka me ministar demantuje ako sam nešto pogrešio. Mislim da bivši manjkovi koje smo otkrili odmah prilikom dolaska, i sadašnji koji su bili prikriveni, da je to negde oko 150.000 tona žitarica. Ako bi uzeli šlepere u vožnji, mogli bi da poređamo, nedostatak žitarica je toliki da bi mogli da poređamo to što fali u kamione koji bi bili u vožnji odPodgorice do Novog Sada. Toliko fali u robnim rezervama žitarica robe u poslednjih četiri, pet godina. Zahvaljujući nedostatku te kontrole, nedostatku propisa, nedostatku dobre volje, zahvaljujući raznim aferama, zahvaljujući želji da se napune džepovi, da ljudi budu punih džepova, a ne da omoguće da seljaci nešto u džepu osete, zahvaljujući tome je nestala kolona kamiona od Novog Sada do Podgorice. Niko za to do dana današnjeg nije odgovarao. Nije samo poslednja afera jedina. U septembru je bio objavljen spisak nedostatka onoga što su oni mislili da u tom trenutku ne treba prikrivati. Protiv lica u septembru kojima je falilo to iz robnih rezervi podnete su samo neke ko bajagi krivične prijave, vođene su parnice, puštane neke menice koje nisu imale pokriće itd. Šta još treba reći o tome, šta se sve radilo da poljoprivreda pre svega služi, ne zemlji, ne seljacima, ne građanima, već da služi pre svega da se napune novčanici tajkuna koji su bili lični prijatelji ministara u stranci bivšeg režima i u bivšoj vladi? Treba li da podsetim, da je u jednom kombinatu, neka me ministar demantuje, proglašena lažna kuga svinja, da je nestalo 10.000 tovljenika, da je pisano da su zaražene, odnete su na klanicu i privatno poklane i prodate? Da li treba da podsetim na vinograde kojih nema? Da li treba da kažem da je samo u jednoj opštini država isplatila dva miliona evra podsticaja za vinograde, a da vinograda koji bi trebali da vrede oko pet miliona evra, jednostavno nema. Pare su potrošene, vinograda nema, istraga je u toku. Ko će tu na kraju izaći kao pobednik, ostaje da se vidi, jer oni koji su opljačkali toliko para, imaju novca i za podmićivanje raznih reformisanih, neformisanih i deformisanih pravosudnih organa. Da li treba reći da su iz pokrajinskih fondova isplaćivani, a nek me ministar demantuje, zalivni sistemi kojih nema? Na sledećoj sednici ću vam doneti podatke da su ljudi koji su dobijali preko 30 miliona evra za zalivne sisteme, koji apsolutno nisu imali vodni potencijal za takvu vrstu zalivnog sistema, bili su deset-petnaest kilometara daleko od reka i kanala iz kog bi se napajao taj zalivni sistem. Tih zalivnih sistema nema, ali su pare plasirane i najverovatnije deljene između funkcionera Pokrajine i zemljoradnika, koji su, gle čuda, sticajem okolnosti, kao sa neba dobijali preko 300 hiljada evra. Treba li da kažem da sam ih našao i na spisku donatora te stranke bivšeg režima, sa 230 hiljada dinara? Da li je neko samo za 230 hiljada dinara dao 300 hiljada evra za zalivni sistem koga nema, pri tome, našao kontrolu koja će utvrditi da ga ima i ja u to ne verujem? Dakle, u poljoprivredi smo imali aferu do afere, zato nije bilo para za podsticaje. Naši podsticaji su bili manji za deset puta više nego u Hrvatskoj. Hrvatska je na 800 hiljada hektara i 400 hiljada pašnjaka, oni premiraju pašnjake, delila podsticaje od oko 700 miliona evra. U Srbiji je to bilo negde oko 20 miliona evra na četiri miliona hektara i tek ove godine izduplirano. I istine radi, da bi poljoprivrednici znali, mi smo zakon doneli u roku kao Skupština u podsticajima, ministarstvo je svoje odradilo na vreme i sve što kasne isplate premija, subvencija, nije greška ni do ove skupštine, ni do vlasti, ni do većine, ni manjine, ni opozicije, ni Ministarstva poljoprivrede, greška je do Ministarstva finansija koje treba da isplati ono što smo mi zakonom utvrdili, a Ministarstvo to prosledilo. Dakle, istine radi, da naši poljoprivredni proizvođači znaju, premije i subvencije više ne zavise ni od Skupštine ni od Ministarstva poljoprivrede, one uglavnom zavise od Ministarstva finansija. Ukoliko sam vam bilo šta u svom izlaganju pogrešio, molim ministra da me ispravi. Svakako ću kao predsednik NSS glasati za ove zakone. Ovim se širi naše tržište, regionalni uticaj i daj Bože da ministar poljoprivrede ima para koliko smo makar uložili u "Fijat". Mislim da bi mogli na 300 hiljada gazdinstava da podignemo proizvodnju za 10 hiljada evra, barem kroz stočarstvo, preradu mesa i mleka, da bi sa parama koje smo uložili u "Fijat" mogli kroz 300-350 hiljada gazdinstava da podignemo svakome od njih proizvodnju za 10 hiljada evra, ispravite me ako grešim, i da svake godine imamo od dve do tri milijarde veći društveni proizvod, nego što imamo sada. Nažalost, on sad taj novac nema, taj novac je potrošen. Živelo se od zaduženog, nije se živelo od zarađenog, sada moramo da živimo od zarađenog i još da vraćamo ono što su olako potrošili dok su živeli od zaduženog. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li re žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade RepublikeSrbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti poljoprivrede, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u oblasti veterine, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o međusobnom priznavanju i prihvatanju dokaza o ispunjenosti propisanih uslova o hrani i hrani za životinje biljnog, mešovitog, odnosno kombinovanog porekla i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u oblasti zdravstvene zaštite bilja. Nastavljamo sa radom u utorak 18. juna u 10,00 časova.