Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Osmu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 165 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom utvrđivanja dnevnog reda i usvajanja zapisnika postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 171 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Prelazimo na traženje obaveštenja i objašnjenja na osnovu člana 287. Poslovnika Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, želi da zatraži objašnjenje ili obaveštenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima mr Aleksandra Jerkov.
Hvala vam gospođo predsednice. Imam nekoliko pitanja koja bih postavila različitim organima, najpre, ministru unutrašnjih poslova, Nebojši Stefanoviću. Šta MUP i celokupno Ministarstvo radi da bi se otkrili organizatori napada na prof. dr Iliju Vujačića, dekana Fakulteta političkih nauka Univerziteta u Beogradu? Mi smo iz medija mogli da saznamo da su konkretni napadači uhvaćeni, ili bar dvojica od njih trojice, koliko je prof. Vujačić identifikovao da ih je bilo. Međutim, očigledno je da je taj napad organizovan i naše pitanje je – ko je taj napad organizovao, ko je taj napad naručio i ko je osoba ili osobe koje stoje iza tog napada i zbog čega? Ovo pitanje je veoma važno zbog toga što se ne radi samo o prof. Vujačiću, mada je skandalozno da se u sred bela dana, u subotu posle podne, sa uglednim profesorom Univerziteta na ulici obračunavaju fizički huligani, nego i zbog toga što to govori o jednoj sveukupnoj bezbednosnoj situaciji u našem društvu. Mi, podsetiću narodne poslanike, danas treba da razgovaramo o Zakonu o zaštiti uzbunjivača, koji neke građane koji prijavljuju određene stvari treba da štiti od odmazde, a imamo situaciju da profesoru Univerziteta, koji je pre dva meseca prijavio da se njemu preti, neko na ulici može da priđe, pretuče ga palicama, da policija ćuti o tome ko stoji iza tog napada i da su uhapšeni isključivo direktni počinioci krivičnog dela. Naravno da u društvu u kom mi danas živimo mnogi mogu da pomisle da je sasvim legitimno na takav način se obračunavati sa profesorima univerziteta. Od verbalnog nasilja do fizičkog nasilja je samo jedan veoma mali korak, a očigledno je da ova država ima razumevanja za one koji čine verbalno nasilje i očigledno je da policija vrlo selektivno reaguje u različitim slučajevima i verbalnog i fizičkog nasilja, u zavisnosti od toga ko su žrtve, a ko počinioci tog nasilja. Predsedniku opštinskog odbora DS u Aleksincu, gospodinu Bobanu Ranđeloviću, je pre nedelju dana sabotiran auto. Policija je ustanovila da je neko fizički isekao žice ispod njegovog automobila. Nikada mu se više niko iz policije nije javio da bi mu rekao šta se sa istragom dešava. On sam zove policiju da se informiše o svom slučaju. Podsetiću da je prošlo gotovo godinu dana od kako su u Vrbasu aktivisti SNS, u prostorijama SNS, pretukli dvoje aktivista Demokratske omladine, da je jedan od pretučenih mladića identifikovao i dostavio policiji imena ljudi koji su ga fizički napali i da nikakvog epiloga nije bilo. Drugo moje pitanje je upućeno ministru koji ni sa kim ne razgovara, ni sa poslanicima, ni sa prosvetarima, ni sa nastavnicima, ni sa kim, a to je da li je gospodinu Verbiću poznato koji broj škola u Srbiji održava skraćene časove od 30 minuta i, mnogo važnije, šta on ima nameru da učini tim povodom? Najlakše je reći da ne želite da razgovarate, najlakše je reći da su prosvetari halapljivi, nemaju razumevanja za opštu situaciju u kojoj živimo, da advokati rade za Miškovića, da su studenti korumpirani, da su lekari pohlepni itd, ali, prosto, mi smo upozoravali na to da nisu problem plate prosvetnih radnika od 36.000 dinara, nisu problem plate lekara od 54.000 dinara, problem su plate u koridorima Srbije od 150.000 dinara, koliko iznosi prosečna plata. Najlakše je svima skinuti 10%, ali to, s jedne strane, državi ne rešava problem, a nastavnicima, lekarima uvodi egzistencijalne probleme u njihove svakodnevne živote. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima poslanica Dubravka Filipovski.
Zahvaljujem predsednice. Pre nekoliko dana od ministra Zlatibora Lončara dobili smo dve veoma značajne informacije. Prva je da će se zaposliti 780 medicinskih radnika, od toga 340 lekara i 330 medicinskih radnika i tehničara, a druga je da će građani Srbije uskoro moći sa zdravstvenom knjižicom da idu i kod privatnih lekara. S tim u vezi, imala bih nekoliko pitanja za ministra Lončara. Prvo pitanje – kada će biti uređen kadrovski plan za 2015. godinu? Koliko tačno lekara nedostaje Srbiji i kojom dinamikom će se oni zapošljavati u narednom periodu, s obzirom da imam informaciju da u 148 domova zdravlja nedostaje 361 ginekolog? Opšte je poznata informacija da u Srbiji 2.500 lekara čeka na posao, a da je preko 800, prema zvaničnoj evidenciji, otišlo u inostranstvo. Drugo pitanje je vezano za izjednačavanje privatne i državne prakse u oblasti zdravlja, odnosno za to da će građani moći uskoro da sa zdravstvenom knjižicom odlaze i kod privatnih lekara. Moje pitanje u vezi sa tim, kada će krenuti realizacija tog postupka? Da li se tačno zna, da li Ministarstvo zdravlja ima informaciju koliki su kapaciteti privatnog sektora, s obzirom da u Srbiji ima negde oko 3.972 zaposlena lekara u privatnoj praksi? Takođe me interesuje da li je definisan cenovnik usluga i šta je to što će RFZO da plaća kada potpiše ugovor sa privatnim sektorom? Moje treće pitanje odnosi se na promene Pravilnika o planu mreža zdravstvenih ustanova i Pravilnika o bližim uslovima za obavljanje zdravstvenih delatnosti. Zašto ovo kažem? Mnoge lokalne samouprave imaju problem sa nedostatkom specijalista. Uzeću primer opštine Šid. Tom domu zdravlja nedostaju specijalisti interne medicine, oftamologije, psihijatrije i epidemiologije. Lokalna samouprava je prepoznala taj problem i pronašla je, odnosno opredelila je sredstva iz budžeta da ovi specijalisti dolaze iz Sremske Mitrovice i da budu plaćeni za to. Na taj način ova opština olakšava život građana i omogućava dostupnost zdravstvene zaštite svima. Međutim, po ovim pravilnicima lekari iz većih centara ne mogu doći u manje centre, zbog toga što su po njima ograničeni brojem kilometara i brojem stanovnika. Da bi se ovaj problem rešio, koji je evidentan u mnogim opštinama i gradovima, a rukovodstva opština i gradova i lokalnih samouprava pronalaze sredstva za rešavanje ovih problema, treba menjati ova dva pravilnika koja sam spomenula. Moje pitanje ministru Zlatiboru Lončaru se odnosi na to da li će Ministarstvo zdravlja u narednom periodu inicirati promene Pravilnika o bližim uslovima za obavljanje zdravstvene delatnosti, u skladu sa ovim problemima? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Karić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvažena predsednice, poštovane koleginice i kolege, jasno je da već neko vreme prisustvujemo sve izraženijoj ekonomskoj i socijalnoj nesigurnosti. U nekim prethodnim izlaganjima čuli smo da je i primer fizičke nesigurnosti sve izraženiji u zemlji Srbiji. Nažalost, u takvoj situaciji, kada imate ekološku nesigurnost, dešava se da ona prođe neprimećeno. Zeleni Srbije se u poslednjih nekoliko meseci nalaze u vrlo delikatnoj situaciji, s obzirom da se građani i građanke, udruženja građana iz različitih delova Srbije javljaju sa svojim problemima. Najčešće su to ekološki problemi, jer identifikuju negde nas kao neku vrstu zelenog ombudsmana. Zbog toga smo mi u obavezi da postavimo različita pitanja. Naime, ja gotovo svake nedelje postavim po jedno pisano pitanje koje ima veze sa zaštitom i ugrožavanjem životne sredine, ali ovo pitanje, koje je u vezi sa Obrenovcem, svakako da zaslužuje i javnu pažnju. Evo, već tri godine izražen je nedostatak ministarstva, posebno Ministarstva za zaštitu životne sredine. Očigledno je da je fond, kao nedostajući instrument, doveo dotle da je ekološka nesigurnost u Srbiji u 21. veku veoma izražena i da, nažalost, samo zbog toga što nas neko primorava iz EU, iz Nemačke ili iz neke druge zemlje, mi pristupamo odgovornijem ili samo u retoričkom smislu, bar kada je Vlada u pitanju, samo u retoričkom smislu pristupamo zaštiti životne sredine. Ono što je problem u Obrenovcu i ono što je posle poplave, posle višedecenijskog zagađenja Obrenovca, čini mi se ekološka kap koja preti da prelije čašu, ako možemo tako da kažemo, ekološku čašu koja je u Obrenovcu već odavno crne boje, je da nam ljudi iz mesnih zajednica, da nam novinari, da nam lokalni odbornici iz Obrenovca javljaju da neko deponuje naizgled veoma opasan otpad i da se radi o 25.000 metara kubnih otpada koji se deponuje uz prugu. Nas kao „Zelene“ zanima, posebno mene kao poslanika koji dolazi iz Obrenovca, da li je i ko je dao dozvolu da se zasipaju javne površine? Ova pitanja se odnose podjednako i na ministarku poljoprivrede i zaštite životne sredine, kao i na ministra energetike i rudarstva. Naime, lokalna inspekcija je izdala nalog o obustavi, ali se oni koji deponuju taj otpad oglušuju o te naloge. Gradska inspekcija, nažalost, ne reaguje. Zanima nas koja je vrsta otpada u pitanju, da li se radi, kao što to EPS u svojim privatnim glasilima kaže da je u pitanju kvarcni pesak i da vidimo kada će već veoma ugrožena ekološka situacija u Obrenovcu dobiti epilog? Prema tome, možemo da sublimiramo pitanja na sledeći način. Da li je TE „Nikola Tesla“ iz Obrenovca odlagala otpad na njive u selu Zvečka, kao i na prostoru majdana nekadašnje ciglane „Kongrapa“? Da li TE „Nikola Tesla“ poseduje dozvolu da deponuje otpad u majdanu nekadašnje ciglane „Kongrapa“, kojoj vrsti i da li postoji klasifikacija ovog otpada koji se deponuje? Da li se zna kolika je količina deponovanog otpada i da li je vršen inspekcijski nadzor nad odlaganjem ovog otpada? Da li je na zemljištu u selu Zvečka, uz prugu TE, bilo odlaganje otpada i u čijem vlasništvu je pomenuto zemljište? Ekološka situacija u Srbiji je svakim danom sve gora. Srbija se nalazi pred jednom velikom ekološkom katastrofom. Za sada se te ekološke katastrofe dešavaju sporadično, ali bojim se da će se vrlo brzo cela Srbija pretvoriti u jednu veliku crnu ekološku tačku. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Šaip Kamberi. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje je upućeno Vladi Republike Srbije, a ima veze sa participacijom Albanaca u državne institucije. Kao što je poznato, participacija Albanaca u radu državnih i javnih institucija ne zadovoljava ni domaće ni međunarodne kriterijume, odnosno standarde. Nažalost, i danas, 13 godina od početka sprovođenja programa Vlade Republike Srbije za rešenje krize u opštinama Bujanovac, Preševo i Medveđa, postoje mnoge državne institucije u kojima je broj zaposlenih Albanaca ili simboličan ili ih uopšte nema. Oblici delotvornog učešća nacionalnih manjina u upravljanju državom predstavljaju čest problem. Ovaj problem je posebno izražen u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa. Mogu da uporedim jedan nezvanični podatak iz 2013. godine, koji ni dan danas nema puno promena, nema bitnih razlika, da u svim državnim institucijama koje deluju u ovim opštinama, ili su nadležne za ove opštine, ima ukupno zaposlenih 1.596 radnika, od kojih je 17 Roma, 387 Albanaca, a najveći deo njih 1.188 čine Srbi. Uz činjenicu da najveći deo zaposlenih Albanaca u ovim institucijama, njih preko 200, radi u koaliciji, jasno je koji je nizak stepen predstavljanja Albanaca u državnim i javnim institucijama. Primera radi, u 13 inspekcija koje pokrivaju i naše područje, opštine Bujanovac, Preševo i Medveđa, nema zaposlenog ni jednog Albanca. Taj jedan koji je penzionisan iz prosvetne inspekcije ni danas nije zamenjen, iako smo ovde dobili uveravanja da će do početka ove školske godine biti postavljen novi. O Romima da i ne govorimo. Moram da navedem činjenicu da je 15. jula 2010. godine tadašnja vlada donela Odluku o izmeni Odluke o maksimalnom broju zaposlenih u organima državne uprave, javnim agencijama i organizacijama za obavezno socijalno osiguranje, na osnovu koje je trebalo dodatno da se zaposle 64 Albanca, ali je ceo proces realizacije diskreditovan raznim manipulacijama, te je tada uspelo da se zaposli svega nekolicina Albanaca u upravi carina i u upravi javnih prihoda. Preporuke koje daju Ljubljanske smernice Visokog komesara za integraciju raznolikih društava govore da ako raznolika društva nemaju dobru politiku integracije, onda postoji opasnost da zajednice koje imaju teritorijalnu koncentraciju postanu u sve većoj meri izdvojene, da imaju sasvim malo ili čak nimalo zajedničkih interesa i da nemaju osećaj pripadnosti društva u celini. Ovom prilikom ukazujem na potrebu da država treba da usvoji konkretnu i namensku politiku, kako bi otklonila faktičke i pravne prepreke koje mogu sputavati delotvornu ravnopravnost nacionalnih manjina. Samo da podsetim da okvirna Konvencija za zaštitu nacionalnih manjina predviđa obavezu država članica da usvojegde je to potrebno, odgovarajuće mere za unapređenje pune i efektivne ravnopravnosti između pripadnika nacionalnih manjina i onih koji pripadaju većini. Okvirna Konvencija određuje da se takve mere ne smatraju aktom diskriminacije. Posebne mere u ovom smislu predviđa i Ustav Republike Srbije u članu 21. Ustav Republike Srbije predviđa da pri zapošljavanju u državnim organima, javnim službama, organima AP i jedinice lokalne samouprave, vodi se računa o nacionalnom sastavu stanovništva i odgovarajućoj zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina. Uz navođenje jednog od zaključka Evropskog saveta iz juna 1993, da članstvo u EU zahteva između ostalog i potrebu da je zemlja ostvarila ne samo stabilnost institucija koje garantuju demokratiju i vladavinu prava, već i poštovanje ljudskih prava i zaštitu manjina. Moje pitanje Vladi Republike Srbije glasi – kada će Vlada Republike Srbije sačiniti poseban akcioni plan u smislu programa iz 2001. godine, kao konkretnu i namensku politiku za integraciju Albanaca od državne javne institucije? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, pa evo svedoci smo da se institut postavlja pitanja Vladi često pretvara u, mada ovde jeste sve politika, ali često se pretvara u politikantstvo naročito kada se postavlja pregršt pitanja od strane DS, a to smo i danas čuli i pre desetak dana kada su postavljana pitanja. Mi u SNS smo rešili da pošto Vlada odgovara pismenim putem i onda građani koji gledaju ovaj prenos nemaju sliku koja se predstavlja da neke lokalne samouprave ili Vlada ne radi ništa ili radi loše, kroz postavljanje tih pitanja. Odgovori koji se dobijaju u pisanom obliku nikada ne stignu u javnost nego na ruke tim istim poslanicima. Ono što u odgovorima piše, to se ne zna. Tako da ćemo mi od sada i na takve stvari reagovati da bi se znala prava istina, u narednom periodu. Recimo danas, se postavljaju pitanja ministru Stefanoviću kroz koja bi trebalo da ispadne da Vlada Republike Srbije i Ministarstvo unutrašnjih poslova ništa ne radi i to u danu, ovih dana kada su dva, hajde da kažemo osumnjičena, da su najveći kriminalci u Beogradu u zatvoru. Zatim, jedan političar u zatvoru zbog malverzacija. Naravno, da će sud pokazati šta je, ali kada se radi maksimalno onda se postavljaju pitanja ministru unutrašnjih poslova za nešto drugo kao da se ništa ne radi, kao da istrage nisu u toku i kao da policija ne radi svoj posao, a svi zvanični podaci govore da ga radi bolje nego ikada u prethodnih 15 godina. Imam zvanične podatke o krivičnim delima na teritoriji grada Beograda, do ovog trenutka, do ove godine 20.301 što je za 20% manje nego prošle godine kada je bilo 33.656, a ova cifra je duplo manja od svih krivičnih dela koje su činjene na teritoriji grada Beograda u periodu od 2008. godine do 2012. godine kada je vladala DS. Takođe, napadnut je pre neki dan predsednik opštine u Staroj Pazovi, u Sremu, gospodin Đorđe Radinović zvani Džokej, tako ga svi njegovi sugrađani znaju. Pričano je o njegovom sudskom postupku kao da ne postoji nešto što se zove prezumpcija nevinosti iako se ne radi o nečemu, nije optužen za nešto što je radio kao javna ličnost, znači, na nekoj funkciji. Istovremeno se sudi i prvom čoveku DS koji se zove Tišma Jovan, koji je bio i predsednik opštine i direktor Direkcije, koji ima pritvorski predmet u postupku i sudi mu se za nešto što je činio kao ličnost na poziciji, koji je radio sa sredstvima građana Stare Pazove. Za to vreme Stara Pazova ima najnižu stopu nezaposlenosti u Srbiji. Dobio je priznanje za najbolju opštinu, dobio je priznanje za najbolju opštinu za investiranje u Srbiji. Od januara 2013. godine, 2.149 zaposlenih do oktobra 2014. godine novozaposlenih i deset novih stranih investicija za dve godine u vrednosti od 150 miliona evra. Zašto se napada očigledno najbolja lokalna samouprava, ako ne u Srbiji, a verovatno i u Srbiji, ono u Sremu i u Vojvodini? Napada se zato što je Đorđe Radinović Džokej svojim radom nebo u odnosu na blato u kome se nalazi pokrajinska vlast i Bojan Pajtić koji je vodi, koji nema nikakvu podršku građana Vojvodine,a i dalje vodi Vladu Pokrajine Vojvodine. Zbog toga je potrebno ono što je čisto napasti, probati da se isprlja da bi onaj koji je prljav bio u ravni, jer ljudi kao što je Đorđe Radinović svakog dana bilo na kojim izborima da li za mesne zajednice, da li za opštine, u svakom slučaju gde god se ponove izbori takvi ljudi pobeđuju. Imam pitanje za ministra Stefanovića takođe – kada će biti završena istraga o Razvojnoj banci Vojvodine? Ona je pretvorena od „Metals banke“ koja je davala garancije Šariću za kupovinu zemljišta u Vojvodini i pretvorena je u Razvojnu banku Vojvodine. „Metals banka“ je pretvorena u Razvojnu banku Vojvodine. O tome sam u ovom parlamentu govorio 2008. godine, 2009, 2010. godine i imam pravo i sada da postavim to pitanje. Znači, kada će biti završena istraga i kada ćemo znati šta je rađeno sa novcem Razvojne banke Vojvodine? Tamo bismo mogli pola milijarde evra troškova da pokrijemo iz toga. Zahvaljujem.
Nemamo više ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa da se jave za reč, koliko vidim. Nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici dr Miljana Nikolić, Momo Čolaković, Zlata Đerić, Miletić Mihajlović i prof. dr Vladimir Marinković. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz predloženog dnevnog reda sednice. Dostavljeni su vam zapisnici Prve, treće, Četvrte, Pete i Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da tom Odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedene zapisnike. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje Zapisnik Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 1, 2, 3, 7. i 8. oktobra 2014. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo – 148, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 36 od ukupno prisutnih 184 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 13, 14. i 15. oktobra 2014. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo – 159, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 25 od ukupno prisutnih 184 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 21, 22. i 23. oktobra 2014. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo – 158, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 27 od ukupno prisutnih 185 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 24. i 26. oktobra 2014. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 161, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo - 25 narodnih poslanika, od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 27, 28, i 29. oktobra 2014. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 162, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo - 25 narodnih poslanika, od ukupno prisutnih 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. U sazivu ove sednice koji vam je dostavljen sadržan je i predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika Narodne skupštine potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku predlozima za dopunu predloženog dnevnog reda, predlogu za spajanje rasprave i predlogu za vođenje pretresa u pojedinostima odmah po završetku načelnog pretresa pojedinog predloga zakona. Narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju koji je podneo Narodnoj skupštini 4. novembra 2014. godine. (Dušan Milisavljević, s mesta: Javio sam se da obrazložim ovaj predlog.) Po hitnom postupku nema obrazloženja. Dostavili ste obrazloženje u pisanom obliku. Zahvaljujem se. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala – 184 narodna poslanika, od ukupno prisutnih 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Visoki savet sudstva je predložio da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Molim da se izjasnimo. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala – 184 narodna poslanika, od ukupno prisutnih 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević na osnovu člana 92. stav 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji su podneli Narodnoj skupštini 26. septembra 2014. godine. Da li narodni poslanici Zoran Živković ili Vladimir Pavićević žele reč? Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, poštovani ministre Selakoviću i poštovani gosti, Zoran Živković i ja smo još 26. septembra ove godine podneli predlog zakona o dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Mi smatramo, poštovana gospodo narodni poslanici, pre svega, da ovaj naš predlog treba da se uvrsti u dnevni red Osme sednice, ove sednice, Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine. Poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, molim vas da mi dozvolite da u tri minuta koliko imam, objasnim šta je to što mi predlažemo i zašto je veoma važno da se baš danas, poštovana gospodo, i naš predlog uvrsti u dnevni red. Najpre, ovim predlogom zakona menjaju se tri člana, u postojećem Zakonu o visokom obrazovanju. Naš je predlog da se u članu 4. postojećeg zakona doda još jedan princip koji je za sistem visokog obrazovanja, svake savremene demokratske države veoma važan, a to je princip akademske čestitosti, poštovana gospodo. Druga promena koju predlažemo jeste da se u Zakonu o visokom obrazovanju ubaci novi član 5a koji sadrži objašnjenje, da se akademska čestitost zasniva na samostalnoj izradi pisanih radova, i naravno na striktnom poštovanju tuđih autorskih prava. Mi smatramo da ta promena treba da bude unete u postojeći Zakon o visokom obrazovanju. Imamo još jedan član koji je neophodan ovakvom predlogu zakona, a to je član kojim se predviđa kada ovaj zakon treba da stupi na snagu. To je prvi deo, poštovana predsednice Gojković u okviru kojeg sam pokušao da objasnim šta je to što mi predlažemo. Drugi deo je jednako važan, a tiče se odgovora na pitanje – a zašto je važno da na ovoj sednici Drugog redovnog zasedanja, raspravljamo o našem predlogu zakona? Predlogu zakona koji smo ovde pripremili Zoran Živković i ja, reaguje se poštovana gospodo, na primeren način, na jasne slučajeve sticanja naučnih zvanja na nepošten način i to se tiče sticanja naučnih zvanja na nepošten način kod najviših državnih funkcionera u našoj državi, kao što su ministar unutrašnjih poslova, predsednik Republike, gradonačelnik Beograda. Mi smo smatrali, poštovana gospodo da ne smemo da ostanemo nemina ovakve slučajeve, teškog kršenja povrede principa akademske čestitosti i zato mislim da danas treba da raspravljamo o ovome.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – četiri, uzdržanih – nema, nije glasalo – 178 narodna poslanika, od ukupno prisutnih 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević, na osnovu člana 92. stav 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o prevenciji i dijagnostici genetičkih bolesti, genetički uslovljenih anomalija i retkih bolesti, koji je podneo Narodnoj skupštini 3. jula 2014. godine. Da li narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević želi reč? Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Poštovana predsednice, koleginice i kolege narodni poslanici, ovo je, ne znam koji put da molim za jedan zakon koji nije zakon ni jedne političke stranke. Ovo je zakon koji dolazi iz porodice koja je izgubila dete, koje je bolovalo od Batenove bolesti. Ovo je zakon koji reguliše prava i lečenje dece koja boluju od retkih bolesti i ovo je zakon koji je po meni najprioritetniji za donošenje u Narodnoj skupštini, zato što reguliše prava nekih malih nevidljivih mališana koji boluju od neke od retkih bolesti. Svedoci ste da brojnim humanitarnim akcijama na brojnim sms, sakupljenim novcima na društvenim mrežama, su upravo retke bolesti. Apelujem i kroz ovaj predlog zakona i želim da regulišemo ta njihova prava, da njih kao nevidljive naše građane, učinimo vidljivim i da im država da podršku u njihovom lečenju. Želim da vam kažem da je ovaj predlog zakona rađen sa lekarima KCS, koji tretiraju retke bolesti, da je rađen sa lekarima KC u Nišu i KC Vojvodine i da su lekari više od mesec i po, dva dana, radili na ovim predlozima i da su najbolje sugestije za lečenje retkih bolesti implementirali i stavili u predlog ovog zakona. Želim da vam kažem da ovaj predlog zakona ima podršku 52 nevladine organizacije pacijenata koji boluju od neke retke bolesti i želim da vam kažem da ovaj predlog zakona ima podršku Nacionalne organizacije za retke bolesti. Ovo je samo želja da se u i Srbiji, kao i u drugim zemljama Evrope, zakonskim putem regulišu prava pacijenata koja boluju od neke vrste retkih bolesti. To je jedan od evropskih zakona. Ovaj zakon je nešto što bi bilo dobro da donesemo u Skupštini Srbije. Ja apelujem da narodni poslanici, da mi kao kolege shvatimo važnost ovog Nacrta predloga zakona, i da ga ako ne danas, u nekim nedeljama koje dolaze donesemo u Skupštini Srbije. Mogu da vam kažem, i ponoviću, ovaj predlog dolazi iz porodice Mirosavljević koja je izgubila malu Bojanu i kroz sve patnje i sve probleme koje je imala porodica Mirosavljević u lečenju male Zoje, da druga deca ne bi imala te iste probleme, Predlog zakona koji imate danas na dnevnom redu o kome ćemo glasati, bi regulisao. Ovako ću završiti time da mala Zoja koja je bolovala od Batenove bolesti je na žalost izgubila borbu sa opakom i teškom bolešću, ali da pokušamo da donesemo ovaj Predlog zakona, kako neka druga deca koja isto boluju od tih bolesti bi imala podršku, jasnu podršku države. Na kraju, Zoja na grčkom jeziku znači život i ja vas pozivam da podržimo zakon života. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 od ukupno prisutnih 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2, člana 170. i člana 192. i 193. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o zaštiti uzbunjivača; Predlogu odluke o izboru javnih tužilaca za apelaciona javna tužilaštva; Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju; Predlogu odluke o izboru predsednika sudova: Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju i Predlogu zakona o potvrđivanju ugovora između Republike Srbije i Bosne i Hercegovine o izručenju. Zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda; Predlogu zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje; Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o zaštiti od poplava uz okvirni sporazum o slivu reke Save i Predlogu zakona o potvrđivanju drugog amandmana na Ugovor o saradnji između Vlade Republike Srbije i Evropske organizacije za eksploataciju meteoroloških satelita. Zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o zapošljavanju stranaca i Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o statusu srpskih vojnih memorijala na teritoriji Ruske Federacije i ruskih vojnih memorijala na teritoriji Republike Srbije. Da li narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković želi reč? Narodni poslanik Vladimir Marinković nije ovde. Stavljam na glasanje ovaj predlog. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Izvolite. Povreda Poslovnika.
Hvala poštovana predsednice. Vi ste naveli da je osnov za objedinjavanje rasprave član 157. Poslovnika stav 2. i ja bih želeo da pročitam svim poslanicima tačno kako glasi stav 2. za koji smatram da je povređen. Narodna skupština može da odluči da objavi zajednički načelni pretres o više predloga zakona koji su na dnevnom redu iste sednice, a međusobno su uslovljeni ili su rešenja u njima međusobno povezana, s tim što se odlučivanje o svakom predlogu zakona obavlja posebno. Sada želim da pitam, kako su međusobno uslovljena rešenja Predloga zakona o zaštiti uzbunjivača sa izborom sudija i predsednika sudova i Predlogu zakona o utvrđivanju ugovora između Republike Srbije i Bosne i Hercegovine? Kakve to veze ima i kako su međusobno uslovljena ova zakonska rešenja? Ili Predlog zakona o zapošljavanju stranaca i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Ruske Federacije o statusu srpskih vojnih memorijala na teritoriji Ruske Federacije i ruskih vojnih memorijala na teritoriji Republike Srbije? Znači, nikakve veze nema, nastavljamo sa jednom praksom da se ovde spajaju tačke dnevnog reda koje nikakve veze nemaju, samo da bi se navodno ubrzao rad. Na taj način se onemogućava da ova Skupština kvalitetno obavi onaj posao koji je predviđen Ustavom Republike Srbije, znači da raspravljamo o svim zakonima na valjani način i da donosimo najbolja moguća rešenja. Razgovaraćemo ukoliko usvojimo ovakvo spajanje tačaka dnevnog reda o stvarima koje nisu međusobno povezane i time ćemo prekršiti Poslovnik i ja vas molim da ne kršimo Poslovnik Narodne skupštine takav kakav je, loš koji vi niste doneli, nego je onaj zli režim iz nekih prošlih vremena ga doneo, ali morate da ga poštujete. Hvala.
Izvinjavam se, koji član je povređen?
Član 157.
Član 157. Poslaniče, moram da vas obavestim da nisam ja predlagač spajanja rasprave nego vaš kolega poslanik, prof. dr Vladimir Marinković i to je njegovo pravo. On je smatrao da je u skladu sa, znači ne možete jedan samo član tumačiti nego sve članove koje je on naveo, zajedno to rade pravnici …
Mogu sve da pročitam.
… Inače, pa će vam pomoći. Pozvao se na član 92. stav 2, član 157. stav 2, član 170. i član 192. i 193. Znači, sve to zajedno morate da tumačite.
Mogu sve da vam protumačim, nikakve veze nemaju ove tačke.
Ne čujem kada mi dobacujete, pokušavam da vam objasnim da vaš kolega u skladu sa Poslovnikom ima pravo da smatra da ovi zakoni koje je predložio da se spoje u jedinstvenu raspravu su srodni po nekom delu materije ili po predlagaču ili kada … (Marko Đurišić, s mesta: Tražim reč.) Ne možete u toku objašnjenja zaista, uz vrlo dobru moju nameru, ne možete replicirati meni u objašnjenju, na vama je samo da sankcionišete glasanjem ili ne. Znači, parlament će se sada izjasniti da li prihvata predlog vašeg kolege poslanika Vladimir Marinkovića, a na vama je da li ćemo glasati o eventualnoj povredi Poslovnika. (Marko Đurišić, s mesta: Da.) Zahvaljujem. Stavljam na glasanje predlog prof. dr Vladimira Marinkovića da se objedine rasprave u ove tri celine. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 160, protiv – devet, uzdržan – jedan, nije glasalo 18 od ukupnoprisutnih 188 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, prihvatila predlog poslanika, prof. dr Vladimira Marinkovića. (Marko Đurišić, s mesta: Poslovnik.) Izvolite, poslaniče, povreda Poslovnika.
Hvala poštovana predsednice. Član 27. stav 2. kaže – Predsednik Narodne skupštine stara se o primeni ovog Poslovnika. Znači, ne možete vi da obrazložite moje, ja sam u skladu s Poslovnikom reklamirao povredu Poslovnika o kome vi treba da vodite računa, a vaš odgovor da bude - predložio je kolega poslanik, pa će Skupština da se odluči. Ja vas samo molim da se vi isto u skladu sa Poslovnikom starate o primeni Poslovnika. Jasno sam vam naveo član Poslovnika koji je direktno prekršen ovakvim predlogom i ovakvim glasanjem. Može naravno većina da odluči sve i nije ovo ni prvi, ja da bih ja voleo da se poslednji put u Narodnoj skupštini direktno odlučuje protivno ovom Poslovniku, ali vaša je obaveza da se starate o primeni Poslovnika, ne možete da kažete – to nema veze sa mnom i ja samo stavljam na dnevni red ono što je kolega poslanik predložio. Hvala.
Poštovani poslaniče, naći ćete mi u stenogramu rečenicu – to nema veze sa mnom, pa ću onda reagovati. Znači, nemojte dezinformisati javnost, ta rečenica nije izgovorena, a ne mogu sprečavati poslanike da koriste poslovnička prava da nešto predlože, to nije u mom domenu da poslanicima držim poduke. U ostalom, 160 poslanika je odlučilo da se rasprava spoji. Prelazimo dalje na glasanje. Narodni poslanik Zoran Babić, na osnovu člana 92. stav 2, a u skladu sa članom 157. stav 7. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se pretres u pojedinostima o Predlogu zakona o zaštiti uzbunjivača obavi odmah po završetku načelnog pretresa tog predloga zakona. Da li narodni poslanik Zoran Babić želi reč povodom predloga? (Ne) Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 156, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 29 od ukupnoprisutnih 185 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, predlogu za dopunu predloženog dnevnog reda i o predlogu za spajanje rasprave, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 159, protiv – četiri, uzdržanih – nema, nije glasao 21, od ukupno prisutnih 184 narodnihposlanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, utvrdila dnevni red Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača; 2. Predlog odluke o izboru javnih tužilaca za apelaciona javna tužilaštva; 3. Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju; 4. Predlog odluke o izboru predsednika sudova; 5. Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Bosne i Hercegovine o izručenju; 7. Predlog zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda; 8. Predlog zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje; 9. Predlog zakona o potvrđivanju Protokola o zaštiti od poplava uz Okvirni sporazum o slivu reke Save; 10. Predlog zakona o potvrđivanju Drugog amandmana na Ugovor o saradnji između Vlade Republike Srbije i Evropske organizacije za eksploataciju meteoroloških satelita (EUMETSAT) ; 11. Predlog zakona o zapošljavanju stranaca; 12. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o statusu srpskih vojnih memorijala na teritoriji Ruske Federacije i ruskih vojnih memorijala na teritoriji Republike Srbije. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuje ministar pravde Nikola Selaković, predsednik Visokog saveta sudstva Dragomir Milojević, Radomir Ilić, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Vladimir Davidović, pomoćnik ministra pravde, Miroljub Tomić, član Visokog saveta sudstva iz reda sudija, Majda Kršikapa, sekretar Visokog saveta sudstva, Jovan Ćosić, šef odseka u Ministarstvu pravde, Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde i Marijana Šarac, savetnik u Ministarstvu pravde. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima akata iz dnevnog reda po tač. 1-6, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1, članu 170. stav 1, članu 192. stav 3. i članu 201. stav 2, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o zaštiti uzbunjivača, Predlogu odluke o izboru javnih tužilaca za apelaciona javna tužilaštva,Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, Predlogu odluke o izboru predsednika sudova, Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju i Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Bosne i Hercegovine o izručenju. Da li predstavnici predlagača žele reč? Reč ima ministar Nikola Selaković.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, želim da vam na početku ove objedinjene načelne rasprave ukratko predstavim najvažnija rešenja koja sadrži Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača, koji je predložila Vlada Republike Srbije, a pripremilo Ministarstvo pravde. Na početku, želim da istaknem da je Nacionalnom strategijom za borbu protiv korupcije za period od 2013-2018. godine, kao i pratećim Akcionim planom, kao jedan od ciljeva predviđeno uspostavljanje efikasne i delotvorne zaštite uzbunjivača, odnosno lica koje prijavi sumnju na korupciju. U aprilu 2013. godine, kao ministar pravde i državne uprave, najavio sam donošenje sveobuhvatnog zakona o zaštiti uzbunjivača. Tada sam govorio na skupu koji je organizovao Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, gospodin Šabić, u okviru predstavljanja modela zakona o zaštiti uzbunjivača, koji je izradila radna grupa kojom je rukovodio Zaštitnik građana, a koju je okupio i organizovao Poverenik. Sada, na početku svog obraćanja vama, izražavam naročitu zahvalnost gospodi Šabiću i Jankoviću, koji su organizovali pisanje prvog modela, na osnovu kojeg je kasnije i radna grupa Ministarstva izradila ovaj zakonski tekst koji se nalazi pred vama. Tada su Poverenik i Zaštitnik građana nametnuli jedan snažan okvir donošenja sveobuhvatnog zakona o zaštiti uzbunjivača i utrli put ovakvom regulisanju ove vrste zaštite. Srbija je jedina zemlja u regionu koja bi trebalo da dobije ovako temeljan i sveobuhvatan zakon. Ovakvi zakoni su prava retkost u Evropi, tako da je Srbija jedan od začetnika ovakvog regulisanja zaštite uzbunjivača, i u regionu i na čitavom evropskom kontinentu. Ovakav zakon predstavlja savez između države i građana u borbi protiv korupcije. Ko primeti bilo kakvu radnju koja je suprotna javnom interesu, moći će da bez straha prijavi istu, bez straha od bilo kakve posledice po sebe ili sebi bliska lica. Država će zaštiti lice koje je bilo hrabro i odgovorno da prijavi korupciju. Ovakav zakon treba da ohrabri svakog pojedinca da prijavi zloupotrebu, ili kršenje zakona ili nekoga ko čini nešto loše po životnu sredinu. Do sada smo imali slučajeve da su ovakvi ljudi trpeli štetu zbog svoje hrabrosti odlučnosti i brige za javni interes. Sa takvom praksom mora da bude završeno. Ko se usudi da otpušta, premešta ili na bilo koji drugi način ošteti savesne građane koje prijave nezakonitost u radu poslodavca ili bilo kakvu nezakonitost u vezi sa vređanjem javne vlasti ili možda nezakonitost u radnjama privatnika ili korporacija biće suočen sa odgovorom države. Ne samo da će uzbunjivač biti zaštićen nego će i prijavljeno lice, državni organ ili kompanija biti podvrgnuti efikasnoj istrazi državnih organa. Važećim zakonodavstvom Republike Srbije regulisana je izvesna zaštita lica koje nazivamo uzbunjivačima, ali samo određenih kategorija lica, pri čemu nisu uspostavljeni adekvatni mehanizmi za njihovu potpunu zaštitu. Obaveza Republike Srbije da na sveobuhvatan način Zakonom uredi pitanje zaštite lica koja prijavljuju sumnju na korupciju i drugo nezakonito postupanje proizlazi iz međunarodnih ugovora koje je naša država potvrdila i to člana 33. Konvencije Ujedinjenih nacija za borbu protiv korupcije, kao i člana 9. Građansko pravne konvencije protiv korupcije Saveta Evrope. U Republici Srbiji zaštita uzbunjivača delimično je uređena Zakonom o državnim službenicima, Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakonom o Agenciji za borbu protiv korupcije. Ovim propisima predviđena je zaštita ograničenog obima po više osnova. Iz navedenih razloga neophodno je na celoviti način urediti pitanje zaštite uzbunjivača kako u javnom, tako i u privatnom sektoru. Ministarstvo pravde formiralo je septembra meseca 2013. godine radnu grupu sastavljenu od predstavnika pravosuđa, odnosno sudstva, tužilaštva, nevladinog sektora, državnih organa, kao i predstavnika sindikata radi izrade što kvalitetnijeg predloga zakonskih rešenja. U radnu grupu uključena su i dva uzbunjivača koja su u prošlosti trpela odmazdu zbog uzbunjivanja i koja su kroz lično iskustvo uvidela brojne manjkavosti u sistemu dosadašnje zaštite. Predlaganjem ovog zakona preduzimaju se neophodni koraci ka uspostavljanju normativnog okvira i kapaciteta za odlučnu borbu protiv korupcije i istovremeno ostvaruju preuzete obaveze iz međunarodnih akata, a pre svega preporuka grupe država za borbu protiv korupcije Saveta Evrope GREKO. Predloženi zakon pruža pun obim zaštite licima koja prijavljuju sumnju na korupciju i to kako u javnom, tako i u privatnom sektoru. Zaštitom uzbunjivača u najvećoj meri štiti se i javni interes, s obzirom da su uzbunjivači lica koja prijavljuju korupciju, zbog čega ne smeju trpeti štetne posledice, te im je neophodno pružiti odgovarajuću pravnu zaštitu. Predloženim zakonom uređuju se kako materijalna, tako i procesna pitanja u oblasti zaštite uzbunjivača, nastojeći da se ovakvim celovitim pristupom omogući sveobuhvatna zaštita uzbunjivača i efikasna primena zakona u praksi. Smisao ovakvog pristupa je da motiviše potencijalne uzbunjivače da obelodane informaciju o postojanju korupcije tako što će im garantovati zaštitu i u najvećoj mogućoj meri suzbiti nanošenje štetnih posledica. Predloženim zakonom konačno se pruža sigurna alternativa ćutanju uzbunjivača kroz postupak zaštite, koji je lako dostupan, izvestan i efikasan. Uzbunjivanje je u smislu Predloga zakona otkrivanje informacija o kršenju propisa, kršenju ljudskih prava, vršenju javnih ovlašćenja protivno svrsi zbog kojih je povereno, opasnosti po život, javno zdravlje, bezbednost, životnu sredinu, kao i radi sprečavanja štete velikih razmera. Ovakva definicija uzbunjivanja šira je od standarda koji je postavljen Preporukom i Rezolucijom 1279 Saveta Evrope. Značajno je spomenuti i zabranu sprečavanja uzbunjivanja, te da je odredba opšteg ili pojedinačnog akta kojom se sprečava uzbunjivanje apsolutno ništava, odnosno ne proizvodi pravno dejstvo. U pogledu kruga lica na koje se primenjuje zaštita uzbunjivača, Rezolucija 1279 i Preporuka Saveta Evrope naglašavaju da je jedna od karakteristika uzbunjivača njegovo radno angažovanje kod poslodavca i to bilo kog tipa, plaćeno ili neplaćeno, stalno ili na određeno vreme i tome slično. Činjenica da je uzbunjivač radno angažovan kod poslodavca čini ga podložnim mogućim štetnim posledicama koje može trpeti ili pretrpeti zbog svog uzbunjivanja. Upravo ova karakteristika razdvaja uzbunjivača od drugih lica. Uzbunjivač je stoga definisan tako da obuhvata fizičko lice koje izvrši uzbunjivanje u vezi sa svojim radnim angažovanjem, postupkom zapošljavanja, korišćenjem usluga organa vlasti, nosilaca javnih ovlašćenja ili javnih službi, poslovnom saradnjom, ili pravo vlasništva na privrednom društvu. Radno angažovanje obuhvata radni odnos, rad van radnog odnosa, volontiranje, vršenje funkcije, kao i svaki drugi faktički rad za poslodavca. Upotrebom kovanice „u vezi sa radnim angažovanjem“ zaštita se pruža i licima koja više nisu radno angažovana kod poslodavca. Primera radi, bivši zaposleni ili penzionisana lica, a koja su informaciju u vezi sa uzbunjivanjem saznala tokom radnog angažovanja. Termin poslodavac obuhvata organ Republike Srbije, teritorijalne autonomije ili jedinice lokalne samouprave, nosioca javnih ovlašćenja ili javnu službu, pravno lice ili preduzetnika koji radno angažuje jedno ili više lica. Postoje kategorije lica koja nisu uzbunjivači u smislu Predloga zakona, ali kojima Predlog zakona pruža istovrsnu zaštitu kao i uzbunjivaču. Radi se o sledećim kategorijama lica: o tzv. povezanim licima, tj. licima koja trpe štetnu posledicu zbog povezanosti sa uzbunjivačem, putativnim uzbunjivačima, tj. licima za koje se pogrešno smatra da su uzbunjivači ili povezana lica, te zbog toga trpe štetne posledice, službenim licima, kao i licima koja prikupljaju informacije koje ukazuju na potencijalno ugrožavanje ili povredu javnog interesa prema kojima je preduzeta štetna radnja zbog traženja tih podataka. Uzbunjivač ima pravo na zaštitu ako izvrši uzbunjivanje kod poslodavca, ovlašćenog organa ili javnosti na način predviđen ovim zakonom, u roku od jedne godine od dana saznavanja za izvršenu radnju zbog koje vrši uzbunjivanje, a najkasnije u roku od 10 godina od dana izvršenja te radnje. U glavi tri Predloga zakona ukazuje se na postupak, odnosno uređuje se postupak uzbunjivanja i već u početnoj odredbi propisuje se obaveza naročito hitnog postupanja poslodavca, odnosno nadležnog organa povodom otkrivanja informacije od javnog interesa. Predviđene su tri vrste uzbunjivanja: unutrašnje, spoljašnje i uzbunjivanje javnosti. Unutrašnje i spoljašnje uzbunjivanje postavljeni su alternativno, dok je uzbunjivanje javnosti postavljeno subsidijarno u odnosu na unutrašnje i spoljašnje uzbunjivanje. Unutrašnje se vrši kod poslodavaca, a spoljašnje kod nadležnog organa. Uzbunjivanje javnosti se vrši putem sredstava javnog informisanja, putem interneta, na javnim skupovima ili na drugi način kojim se obaveštenje može učiniti dostupnim javnosti. Predloženim zakonom omogućena su šira ovlašćenja uzbunjivaču u odnosu na uporednu praksu, tako da on može da izabere pravi put za koji smatra da bi bio najefikasniji u konkretnoj situaciji. Naime, u uporednim rešenjima uglavnom se postupak unutrašnjeg uzbunjivanja postavlja kao primaran u odnosu na spoljašnje uzbunjivanje, osim u tačno i precizno određenim izuzecima. Međutim, ovakvo rešenje nije prihvaćeno iz razloga što zakonodavac ne može unapred predvideti i precizno nabrojati sve situacije u kojima bi unutrašnje uzbunjivanje bilo opasno po uzbunjivača, neizvodljivo ili nedelotvorno. Imajući u vidu ozbiljnost i osetljivost informacije na koje se obaveštenje uzbunjivača može odnositi, propisana je obaveza poslodavca i ovlašćenog organa da postupaju i po anonimnim prijavama, te da provere navode iz anonimnog obaveštenja u okviru svojih nadležnosti. Uređene su i obaveze poslodavca, čije nepoštovanje povlači za sobom prekršajnu odgovornost. Kako bi se obezbedila ujednačenost odredaba opšteg akta poslodavaca, koje se tiču postupka unutrašnjeg uzbunjivanja, ministar nadležan za poslove pravosuđa će zakonskim aktom bliže urediti minimum pravila koje bi svaki pomenuti opšti akt trebalo da sadrži. Temelj ovakvog rešenja je obezbeđenje jednobraznog postupka, koji bi bio efikasan i lako dostupan uzbunjivaču. Opredeljenje zakonodavca je da se propiše minimum standarda koji bi bili obavezni za svakog poslodavca. Na ovaj način biće obezbeđen pre svega nadzor nad primenom ovih odredaba. Predloženi zakon u prvi plan ističe zaštitu uzbunjivača, te propisuje zabranu za poslodavca da nečinjenjem ili činjenjem stavi uzbunjivača ili povezano lice u nepovoljniji položaj u vezi sa uzbunjivanjem, a potom se propisuju najčešće situacije u vezi sa kojima se uzbunjivač u vezi sa uzbunjivanjem stavlja u nepovoljniji položaj, kao što su zapošljavanje, sticanje svojstva pripravnika ili volontera, rad van radnog odnosa, obrazovanje, osposobljavanje ili stručno usavršavanje i tome slično. Apsolutno su ništave odredbe opšteg akta kojima se uzbunjivaču uskraćuje ili povređuje pravo, odnosno kojima se ova lica stavljaju u nepovoljniji položaj u vezi sa uzbunjivanjem. Stoga i u situaciji kada bi postojale odredbe opšteg akta, recimo, kolektivnog ugovora, kojima bi bila predviđena mogućnost uskraćivanjem prava uzbunjivaču, a u vezi sa uzbunjivanjem, iste odredbe ne bi proizvodile pravno dejstvo. Na napred opisani način pruža se potpunija zaštita uzbunjivača, odnosno lica koje uživa zaštitu kao uzbunjivač. Uzbunjivač ima pravo na naknadu štete koju pretrpi zbog uzbunjivanja u skladu sa zakonom kojim se uređuju obligacioni odnosi. Predloženim zakonom predviđeno je da uzbunjivač prema kome je preduzeta štetna radnja u vezi sa uzbunjivanjem ima pravo na sudsku zaštitu. Sudska zaštita se ostvaruje podnošenjem tužbe za zaštitu u vezi sa uzbunjivanjem nadležnom sudu u roku od šest meseci od saznanja za preduzetu štetnu radnju, odnosno tri godine od trenutka kada je štetna radnja preduzeta, a što je optimalni rok u kome tužba može biti podneta i koji u potpunosti odgovara primerima dobre prakse. Imajući u vidu faktičku dužinu trajanja sudskih postupaka, činjenicu da su uzbunjivači uglavnom ekonomski slabija strana, predloženim zakonom predviđena je i posebna privremena zaštita uzbunjivača u vidu privremene mere i vraćanje radnika na rad, odnosno uklanjanje štetnih posledica u vezi sa uzbunjivanjem. Privremena mera se može odrediti pre pokretanja, za vreme trajanja, kao i po okončanju sudskog postupka, čime se postižu dvostruki pozitivni efekti u korist uzbunjivača, koji se ogledaju u: prvo, obezbeđivanju materijalne egzistencije uzbunjivača za vreme trajanja sudskog postupka i drugo, u prebacivanju tereta dokazivanja na poslodavca. U pogledu sadržine predloga za određivanje privremene mere, propisano je pravilo po kome se može zahtevati da sud odloži pravno dejstvo akta, zabrani vršenje štetne radnje, kao i da naloži otklanjanje posledice prouzrokovane štetnom radnjom. O predlogu za određivanje privremene mere sud će odlučiti u roku od osam dana od dana prijema predloga. Protiv odluke o određivanju privremene mere nije dozvoljena posebna žalba. Predlogom zakona predviđeno je da što širi krug lica bude obuhvaćen zaštitom koja se pruža ovim zakonom, kao i da zaštita bude efikasna i potpuna. Tužbom u vezi sa uzbunjivanjem ne može se pobijati zakonitost pojedinačnog akta poslodavca kojim je rešavano o pravima, obavezama i odgovornostima zaposlenog po osnovu rada. Međutim, napravljena je veza između pravnog režima zaštite uzbunjivača sa sudskim postupcima u kojima se ocenjuje zakonitost pojedinačnog akta poslodavca, te su predviđena posebna prava uzbunjivača i u ovim postupcima. U skladu sa tim u postupku po tužbi za ocenu zakonitosti pojedinačnog akta poslodavca, kojim je rešavano o pravima, obavezama i odgovornosti uzbunjivača po osnovu rada, po posebnim propisima, uzbunjivač može istaći navod da pojedinačni akt poslodavca predstavlja štetnu radnju u vezi sa uzbunjivanjem, koji se navod može istaći u tužbi ili na pripravnom ročištu, a posle toga samo ako podnosilac navoda učini verovatnim da bez svoje krivice nije mogao da iznese ovaj navod ranije. Predloženim zakonom je ne remećenjem postojećeg sistema zaštite radno-pravnih odnosa i pravnog sistema Republike Srbije uneta radikalna izmena u korist uzbunjivača. Promena se sastoji u tome što u situaciji kada uzbunjivač u toku parnice, koja se vodi u vezi sa ocenom zakonitosti pojedinačnog akta poslodavca, na primer, rešenja o otkazu ugovora o radu ili rešenja o premeštaju na drugo radno mesto, učini verovatnim navod da je predmetni pojedinačni akt poslodavca u vezi sa uzbunjivanjem. Sud pred kojim se vodi postupak za ocenu zakonitosti pojedinačnog akta je u obavezi da primenjuje pravila ovog zakona, a koja se tiču posebne zaštite prava uzbunjivača, poput pravila o obrnutom teretu dokazivanja ili istražnog načela. Na opisani način domen primene predloženog zakona faktički se proširuje i na parnice u kojima se osporava zakonitost pojedinačnog radno-pravnog akta donetog na štetu uzbunjivača u vezi sa uzbunjivanjem. Propisano je i posebno pravilo o obrnutom teretu dokazivanja koje je motivišuće za uzbunjivača, s obzirom da on treba samo da učini verovatnim da je pretrpeo štetne posledice u vezi sa uzbunjivanjem, a tada poslodavac treba da dokaže da nastale štetne posledice po uzbunjivača nisu u vezi sa uzbunjivanjem. Predviđena je i istražno načelo, i to u cilju zaštite uzbunjivača, te u ovom postupku sud može, ako oceni da je to od značaja za ishod postupka, utvrđivati činjenice i kada one među strankama nisu sporne, a može i samostalno istraživati činjenice koje nijedna stranka nije iznela u postupku. Propisano je i pravilo da sudija, koji postupa po tužbi u vezi sa uzbunjivanjem ili u posebnim postupcima, mora biti lice koje je steklo posebna znanja u vezi sa uzbunjivanjem. Program i način sticanja posebnih znanja propisuje ministar nadležan za poslove pravosuđa. Dakle, osim sudija viših sudova, koji su nadležni za postupanje po tužbama u vezi sa uzbunjivanjem, i sudije osnovnih sudova i upravnog suda, koji sude u radno-pravnim sporovima moraju biti dobro obučene u vezi sa pravilima zakona o zaštiti uzbunjivača i posebnim pravima uzbunjivača. Naglašavamo da će do početka primene zakona biti sprovedene posebne obuke u vezi sa zaštitom uzbunjivača, i to svih onih koji će primenjivati ovaj propis u svom radu. Takođe, napominjem da je za štampu pripremljen i priručnik u vezi sa zakonom o zaštiti uzbunjivača, kao svojevrsni putokaz koji će olakšati postupanje sudija. U narednom periodu biće dovršen i komentar zakona o zaštiti uzbunjivača, koji će sadržati detaljna objašnjenja svake zakonske odredbe, kao i primere iz uporedne prakse. Posebna pažnja biće posvećena praćenju slučajeva u vezi sa uzbunjivanjem, i to kako predmeta po tužbama u vezi sa uzbunjivanjem, tako i radno-pravnih sporova u kojima je istaknut navod da je do štetne radno-pravne posledice došlo zbog uzbunjivanja. Na napred opisani način, Ministarstvo pravde će imati puni uvid u stvarne efekte primene ovog zakona, te u efikasnost i delotvornost privremene zaštite uzbunjivača, odnosno lica koja shodno zakonu uživaju istovetnu zaštitu. Predlogom zakona se ne predviđa novčana nagrada za uzbunjivača. Razlozi na kojima se temelji ovakvo rešenje su brojni. Obelodanjivanje koruptivnog, ali i drugog potencijalno opasnog delovanja ne sme biti motivisano lukrativnim razlozima. Novčana nagrada je u direktnoj koliziji sa razvijanjem morala i izražavanjem društvene osude nezakonitog postupanja, kao elemenata koji čine okosnicu zdravog sistema vrednosti koji treba uspostaviti u jednom društvu. Uvažena gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi i predlog za izbor javnih tužilaca u apelacionim javnim tužilaštvima. Na osnovu liste kandidata za izbor javnih tužilaca u apelacionim javnim tužilaštvima, koju je utvrdilo Državno veće tužilaca, a potom dostavilo Vladi, Vlada Republike Srbije Narodnoj skupštini predlaže sledeće kandidate. Za javnog tužioca u Apelacionom javnom tužilaštvu u Beogradu tužioca Tomislava Kilibardu. Tomislav Kilibarda rođen je 14. aprila 1968. godine u Beogradu. Završio je Pravni fakultet u Beogradu 1993. godine u redovnom roku, a pravosudni ispit je položio 1995. godine. Nakon diplomiranja započeo je pripravničku praksu kao advokatski pripravnik, a zatim je nastavio da radi kao pripravnik u Okružnom javnom tužilaštvu u Beogradu i raspoređen u Drugo opštinsko javno tužilaštvo u Beogradu. Nakon položenog pravosudnog ispita 1995. godine izabran je za tužilačkog pomoćnika u Okružnom javnom tužilaštvu u Beogradu, a za zamenika javnog tužioca u Drugom opštinskom javnom tužilaštvu u Beogradu izabran je 1997. godine i dužnost je obavljao sve do 2002. godine, da bi u januaru 2003. godine bio izabran za zamenika u Okružnom javnom tužilaštvu u Beogradu i ovu funkciju obavljao je sve do 2008. godine kada je postavljen za vršioca dužnosti javnog tužioca u Drugom opštinskom javnom tužilaštvu u Beogradu do decembra 2009. godine, kada je izabran za javnog tužioca u Višem javnom tužilaštvu u Beogradu. Za vreme obavljanja javno tužilačke funkcije prisustvovao je velikom broju seminara i edukacija iz raznih oblasti krivične materije. Za javnog tužioca u Apelacionom tužilaštvu u Kragujevcu predložena jeMilijana Dončić. Milijana Dončić rođena je 1. marta 1961. godine u Biči, opština Klina. Završila je Pravni fakultet u Nišu 1986. godine, a pravosudni ispit položila je nakon dve godine. Radni odnos zasnovala je 1986. godine u Okružnom sudu u Peći. Po završenom pripravničkom stažu položila je pravosudni ispit i primljena je u stalni radni odnos na mesto sudijskog pomoćnika u Okružnom sudu u Peći. Za zamenika javnog tužioca u Opštinskom javnom tužilaštvu u Peći izabrana je 1992. godine, a zatim 1996. godine i za javnog tužioca u Opštinskom javnom tužilaštvu u Peći. Za javnog tužioca u Okružnom javnom tužilaštvu u Peći izabrana je 2005. godine. Rešenjem Republičkog javnog tužioca od 2007. godine, kao javni tužilac u Okružnom javnom tužilaštvu u Peći upućena je na rad u Okružno javno tužilaštvo u Kragujevcu na mesto zamenika javnog tužioca i tu funkciju obavljala je do 2009. godine kada je izabrana za zamenika javnog tužioca u Apelacionom javnom tužilaštvu u Kragujevcu. Rešenjem Republičkog javnog tužioca postavljena je 2013. godine za vršioca funkcije javnog tužioca u Apelacionom tužilaštvu u Kragujevcu. Za javnog tužioca u Apelacionom tužilaštvu u Nišu, predložen je Edvard Jerin. Edvard Jerin rođen je 18.01.1952. godine u Leskovcu. Završio je Pravni fakultet u Nišu 1975. godine, pravosudni ispit položio je 1977. godine. Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Nišu kao student generacije, a od 1975. godine zaposlio se kao pripravnik u Okružnom javnom tužilaštvu u Leskovcu. Nakon obavljenog pripravničkog staža, položio je pravosudni ispit i raspoređen je na radno mesto tužilačkog pomoćnika u Okružnom javnom tužilaštvu u Leskovcu. Godine 1978. je izabran za zamenika javnog tužioca u opštinskom javnom tužilaštvu u Leskovcu. Za zamenika javnog tužioca u Okružnom javnom tužilaštvu u Leskovcu izabran je 1982. godine, a na osnovu rešenja republičkog javnog tužioca obavljao je funkciju zamenika u Okružnom javnom tužilaštvu u Gnjilanu u toku januara i februara 1992. godine. Rešenjem Republičkog javnog tužioca od 2001. godine postavljen je na mesto vršioca dužnosti javnog tužioca u Okružnom javnom tužilaštvu u Leskovcu, a 20.09.2001. godine izabran je za javnog tužioca u Okružnom javnom tužilaštvu u Leskovcu i tu funkciju je obavljao do 2009. godine. Od 2010. godine obavlja funkciju zamenika javnog tužioca u Apelacionom javnom tužilaštvu u Nišu. Rešenjem Republičkog javnog tužioca postavljen je 2013. godine za vršioca funkcije javnog tužioca u Višem javnom tužilaštvu u Nišu. Za javnog tužioca u Apelacionom tužilaštvu u Novom Sadu, predložen je Milan Tkalac. Milan Tkalac rođen je 9.09.1961. godine u Vršcu. Pravni fakultet u Beogradu završio je 1985. godine, a pravosudni ispit položio je 1988. godine. Pripravničku praksu obavio je u Fabrici aviona „Utva“ Vršac, gde je obavljao poslove stručnog saradnika i rukovodioca sektora za opšte, pravne i kadrovske poslove. Izabran je 1989. godine za zamenika javnog tužioca za opštine Vršac i Plandište. Počev od 2000. godine obavljao je funkciju vršioca dužnosti javnog tužioca u opštinskom javnom tužilaštvu u Vršcu. Odlukom Narodne skupštine od 12.07.2000. godine izabran je za javnog tužioca u opštinskom javnom tužilaštvu u Vršcu i tu funkciju obavljao je do 2009. godine kada je izabran za zamenika javnog tužioca u Apelacionom javnom tužilaštvu u Novom Sadu. Učesnik je brojnih naučnih skupova i seminara, a rešenjem republičkog javnog tužioca postavljen je na mesto vršioca funkcije javnog tužioca u Apelacionom javnom tužilaštvu u Novom Sadu. Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi i Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Bosne i Hercegovine o izručenju, te mi dopustite da u svega nekoliko rečenica ukažem na njegovu sadržinu. Između Republike Srbije i Bosne i Hercegovine 5. septembra 2013. godine, potpisan je ugovor o izručenju okrivljenih i osuđenih lica. Ovaj ugovor sadrži standardna rešenja o izručenju okrivljenih i osuđenih lica osim u slučaju kada se radi o izručenju sopstvenih državljana. Naime, ovaj ugovor predviđa izručenje sopstvenih državljana, ali samo za krivična dela organizovanog kriminala, korupcije i pranja novca, kao i za određena druga teška krivična dela. Ugovor se ne primenjuje na krivična dela genocida, krivična dela protiv čovečnosti i ratnih zločina. Za krivična dela za koja se dozvoljava izručenje sopstvenih državljana izručenje će se dozvoliti samo za krivična dela koja su izvršena posle stupanja na snagu ovog ugovora. Krivična dela organizovanog kriminala prema ovom ugovoru su krivična dela za koje je propisana kazna zatvora u trajanju od četiri godine ili teža kazna za dela koja su počinjena od strane organizovane kriminalne grupe u skladu sa domaćim pravom, organizovanje i pripadnost organizovanoj kriminalnoj grupi, u skladu sa domaćim pravom. Krivična dela korupcije prema ovom ugovoru su zloupotreba položaja od strane službenog ili odgovornog lica, aktivno i pasivno protivzakonito posredovanje korišćenjem uticaja, aktivno i pasivno podmićivanje službenog lica, aktivno i pasivno podmićivanje u privatnom sektoru, kao i pronevera. Izručenje sopstvenih državljana u cilju krivičnog gonjenja dozvoliće se i za druga teška krivična dela za koje je propisana kazna zatvora ili mera koja uključuje oduzimanje slobode, odnosno lišenja slobode u trajanju od najmanje pet godina ili teža kazna, kao i u cilju izvršenja pravnosnažno izrečene kazne zatvora ili mere koja uključuje lišenje slobode, ako trajanje kazne ili mere odnosno njihov ostanak koji treba da se izvrši iznosi najmanje dve godine. U pogledu svih ostalih pitanja, kao što su pretpostavke za izručenje, načelo „ne bis in idem“, zastarelost, pojednostavljeno izručenje i drugo, ugovor sadrži standardna rešenja kao i svi drugi ugovori. Zaključenje ugovora o izručenju treba da doprinese efikasnijoj i boljoj pravnoj saradnji između dve države u oblasti izručenja okrivljenih i osuđenih lica. Napominjem da su do sada zaključeni ugovori kojima je predviđeno izručenje sopstvenih državljana sa Republikom Hrvatskom, Crnom Gorom i Republikom Makedonijom, s tim što je u odnosu na Republiku Hrvatsku i Republiku Makedoniju, dozvoljeno izručenje samo za krivična dela organizovanog kriminala, korupcije i pranja novca, a u odnosu na Crnu Goru, osim za navedena krivična dela, dozvoljeno je i izručenje za krivična dela protiv čovečnosti i drugih dobara zaključenih, odnosno zaštićenih međunarodnim pravom, kao i za određena druga teška krivična dela. Napominjem da je BiH ovaj ugovor ratifikovala 14. oktobra 2014. godine. zahvaljujem vam se na pažnji. Izražavam svoju nadu i uverenje da ćete nakon rasprave u načelu i pojedinostima, kada je u pitanju Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača, kao i kada su u pitanju druge tačke koje sam obrazlagao, predlozi biti usvojeni u danu za glasanje. Hvala.
Da li izvestioci nadležnog odbora žele reč? (Ne.) Prvi govornik je narodna poslanica Elvira Kovač.
Poštovana predsednice, potpredsednici, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da u nekoliko minuta izložim stav poslaničke grupe SVM vezano za Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača. Kao što smo čuli u uvodnom izlaganju uvaženog gospodina ministra, kako nacionalnom strategijom, tako i akcionim planom za borbu protiv korupcije je predviđeno usvajanje efikasne i delotvorne zaštite onih lica koja prijavljuju sumnju na korupciju i predviđeno je i spominje se već izvesno vreme donošenje posebnog zakona o zaštiti uzbunjivača. Značajno je da i raznim međunarodnim dokumentima koji su spominjani, kao što je Konvencijom UN za borbu protiv korupcije propisano da svaka država ugovornica, među kojima je i Republika Srbija predvidi odgovarajuće mere pružanja zaštite od bilo kog neopravdanog postupanja prema bilo kom licu koje nadležnim organima prijavi činjenice koje se odnosi na koruptivna krivična dela. Građansko pravna konvencija protiv korupcije Saveta Evrope takođe sadrži, ali u ovom slučaju i obavezujuću odredbu koja propisuje da svaka strana ugovornica treba da obezbedi u svom domaćem pravu odgovarajuću zaštitu od neopravdanih sankcija protiv zaposlenih koji imaju opravdanu sumnju u korupciju i koji u dobroj meri svoju sumnju prijave odgovornim licima ili organima. Međutim, činjenica je i da u mnogim državama članicama Saveta Evrope još uvek ne postoji poseban, specifičan zakon za zaštitu onih koji upozoravaju na korupciju. Postoje samo neki određeni delovi zakona koji se tiču najpre odnosa u oblasti rada, krivičnih procedura, medija i diskriminacije i upravo zbog toga poslanička grupa SVM pozdravlja i podržava donošenje posebnog zakona o zaštiti uzbunjivača u ovom visokom domu u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nadalje, značajno je spomenuti da je odlukom Ustavnog suda koja datira krajem oktobra, tačnije 23. oktobra ove godine, jedna odredba Zakona Agencije za borbu protiv korupcije upravo ona, na osnovu koje je donet Pravilnik o zaštiti uzbunjivača, je oglašena neustavnom. To bi u praksi zapravo značilo da sedam dana posle objavljivanja ove odluke Ustavnog suda u „Službenom glasniku“ bi uzbunjivači ostali u potpunosti bez bilo kakve pravne zaštite koju im je kakav takav ali ovaj pravilnik omogućavao. Kako do sada, do ovog momenta nije postojao poseban zakon o zaštiti uzbunjivača, ipak je doneta odluka da je odloženo objavljivanje ove odluke na tri meseca i data je mogućnost da mi u ovom periodu donesemo zakon, što će se desiti za nekoliko dana. Svi ćemo se složiti da je ovo jedna izuzetno osetljiva tema, da predmet zakonskog teksta, zapravo borba protiv korupcije i lošeg upravljanja, a značajno je da se ne odnosi samo na javni već i na privatni sektor. U središtu ovog predloga zakona je zaštita onih koji skreću pažnju na korupciju i druge nepravilnosti u njihovom radnom okruženju, pošto je njihova uloga, znači uloga onih koji su spremni da doprinesu otkrivanju konkretnih slučajeva korupcije od izuzetne važnosti, ako ne i ključna. Usvajanjem ovog zakona je plan da se izbegne opasnost, da ljudi koji imaju status uzbunjivača ostanu bez pravne zaštite. Predlog zakona u prvi plan ističe zaštitu uzbunjivača, odnosno lica koja uživaju zaštitu kao uzbunjivači, kao i zabranu da poslodavac bilo činjenjem ili ne činjenjem stavi uzbunjivača u nepovoljniji položaj u vezi sa uzbunjivanjem. Čuli smo u uvodnom izlaganju uvaženog gospodina ministra koji su ti postupci, situacije u vezi sa kojima se uzbunjivač stavlja u nepovoljniji položaj i svesni smo toga. Ja ću spomenuti samo nekoliko. Najčešće je to upravo zapošljavanje ili osposobljavanje, stručno usavršavanje, određeno napredovanje na poslu, ocenjivanje, menjanje uslova rada, prestanak radnog odnosa, isplata otpremnina, zarada, premeštaj na drugo radno mesto, itd. U slučajevima nanošenja štete uzbunjivaču, prema ovom predlogu uzbunjivač će imati pravo na naknadu štete, a u slučaju preduzete štetne radnje u vezi a uzbunjivanjem imaće pravo i na sudsku zaštitu. Značajno je, čuli smo, ne bih da se ponavljam, i može da se vidi tačna definicija uzbunjivanja u ovom zakonu, ono što bih želela da naglasim i kao članica naše delegacije u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, da je zapravo definicija uzbunjivanja u ovom našem budućem zakonu, u Predlogu zakona proširena. Znači, standard Saveta Evrope je proširen uzimajući u obzir specifičnosti kako pravnog, ekonomskog i društvenog uređenja RS, pa je pojam uzbunjivanja u javnom interesu. On obuhvata i razotkrivanje informacija u vršenju javnih ovlašćenja protivno svrsi zbog kojih su ta javna ovlašćenje poverena, ali i radi sprečavanja štete velikih razmera. Želela bih još da naglasim, izuzetno je zanimljivo da uzbunjivač može da uzbuni i javnost bez prethodnog obaveštavanja poslodavca ili ovlašćenog organa u slučaju neposredne opasnosti po život, javno zdravlje, bezbednost, životnu sredinu, od nastanka štete velikih razmera, odnosno ako postoji direktna neposredna opasnost od uništenja dokaza. Veoma je važno, i to svakako pozdravljamo, da je ovde naglašeno da i tom prilikom, u slučaju uzbunjivanja javnosti, uzbunjivač je dužan da poštuje pretpostavku nevinosti okrivljenog, kao i pravo na zaštitu podataka o ličnosti i da se ni na koji način ne ugrožava vođenje sudskog postupka. Kada tužilac, u ovom slučaju uzbunjivač, odnosno lice koje prijavljuje sumnju na korupciju ili lice koje uživa zaštitu kao uzbunjivač, sa njim povezano lice, u toku postupka učini verovatnim da je prema njemu preduzeta štetna radnja u vezi sa uzbunjivanjem na poslodavcu je sam teret dokazivanja da štetna radnja nije u uzročnoj vezi sa uzbunjivanjem. Tužilac, odnosno uzbunjivač, treba samo da učini verovatnim da je pretrpeo štetne posledice u vezi sa uzbunjivanjem, a na samom poslodavcu je da dokaže da nastale štetne posledice po uzbunjivača nisu u vezi sa uzbunjivanjem, što je dobro. Nažalost, trenutna situacija je takva da ne postoji još uvek adekvatna dovoljna i celovita društvena zaštita onih koji svojim aktivnostima upozoravaju, skreću pažnju široj javnosti na štetne i protiv pravne pojave koje su od značaja za svako društvo, koje su od značaja za naše društvo ako je zaista cilj napredak i zdrav društveni razvoj. Zbog toga smatramo da je normativna efikasna zaštita osoba koje prijave korupciju od velikog značaja upravo za borbu protiv iste. Kao što smo spomenuli, ovim zakonom se proširuje krug zaštite lica i izvan državnih službenika, odnosno zaposlenih u organima javne vlasti i na sve ostale kategorije lica koja ne smeju da trpe štetne posledice ako u dobroj nameri podnesu prijavu sumnje na nezakonitu radnju. Zakon sa jedne strane treba da podstakne radnje uzbunjivanja, prijave, a sa druge strane da obezbedi i garantuje posebnu zaštitu uzbunjivača i drugih kategorija koje su povezane sa njima. Zakon propisuje zabranu postupanja kroz najčešće situacije u kojima se, nažalost, uzbunjivači u praksi još uvek stavljaju u nepovoljniji položaj. U svakom tranzicionom društvu opasnost od korupcije potpuno opravdava potrebu za donošenjem posebnog zakona koji bi regulisao ovu oblast, a sve radi uspostavljanja efikasnog mehanizma razotkrivanja nezakonitosti i nepravilnosti. Poslanici SVM smatraju izuzetno značajnim vraćanje poverenja građana u demokratske institucije. Stanovišta smo da se pozitivnim efektima ovog zakona stvaraju preduslovi za jačanje vladavine prava i za poštovanje zakona, za stvaranje ambijenta u kojima se zaista ti zakoni poštuju. Naravno, razvijanje morala i izražavanje društvene osude nezakonitog postupanja su elementi koji čine okosnicu zdravog sistema vrednosti. Ali, slažemo se i da zakonske koncepte i posebno normativna rešenja treba sagledati sa onog stanovišta cilja koji se njime želi postići. U slučaju zaštite uzbunjivača i uzbunjivanja je cilj da se što veći broj slučajeva kojima dolazi do ugrožavanja javnog interesa otkrije i da se otklone štetne posledice ugrožavanja prava tih uzbunjivača. Nesumnjivo je da će se ostvarenju tog cilja pomoći da ovi ljudi zaista budu spremni da prijave kršenje zakona i štetne pojave po javni interes i zbog toga moraju zaista delotvorno da se zaštite. Relevantna istraživanja kako u Evropi i drugim državama, tako i u Republici Srbiji ukazuju da je glavni motiv uzbunjivača da se efikasno reši problem na koji oni ukazuju. U tom cilju treba obezbediti da uzbunjivač ne trpi štetu, da dobije razumnu naknadu ako je već pretrpeo štetu kako ne bi imao razloga da se kasnije kaje zbog toga što je zapravo samo pokušao da zaštiti javni interes. Smisao uređivanja oblasti zaštite uzbunjivanja jeste da se motivišu uzbunjivači, oni koji imaju saznanja o bilo kojim nezakonitostima da u što većem broju ukažu na takve prakse, a sve u javnom interesu, da se zakonskim odredbama ograniče mogućnosti za štetne radnje upravo prema tim licima posle razotkrivanja, kao i da njihov prolazak kroz sve ove pravne postupke nakon toga budu što manje bolni za njih same. Bez obzira na sve, poboljšanje zakonske regulative mora biti praćeno i opštim promenama stava ljudi prema prijavljivanju korupcije. Ono što je takođe značajno, mora da se prati i primena ovih zakona i efektivi. Mora da se proveri kakvi su stvarni efekti na zaštitu zaposlenih. Da zaključim, ukoliko zaista želimo da radimo na mehanizmu za povećanje odgovornosti i da ojačamo borbu protiv korupcije i lošeg upravljanja, prvi i osnovni korak je stvaranje posebnog zakona, zakonodavnog okvira za zaštitu onih koji upozoravaju na koruptivne radnje. Zahvaljujem.
Reč ima Neđo Jovanović.
Hvala predsednice. Poštovani ministre, predstavnici Visokog saveta sudstva, Državnog veća tužilaca, drage kolege narodni poslanici, odmah ću na samom početku ove diskusije istaći da poslanička grupa SPS bezrezervno podržava formiranje zakonskog okvira ili kodifikacije svega onoga što smo ranije imali u drugim zakonima i sistematizovali u drugim zakonima, a vezuje se za borbu protiv korupcije. Istovremeno, to je i usaglašavanje sa drugim aktima, pre svega preporukama država koje su potpisale Protokol za borbu protiv korupcije, a to su države EU, odnosno ispred Saveta Evrope, kao i shodno Konvenciji UN. Ono što poslanička grupa SPS kao stav zauzima povodom ovog zakona jeste činjenica da se moramo suočiti sa nečim što može metaforički da se predstavi kao kancer, koji kada metastazira, bukvalno razjeda zdravo tkivo onoga na čemu se nalazi, a to je korupcija. Pojavni oblici korupcije, barem se nadamo, u prosveti, zdravstvu, državnoj upravi, pravosuđu i ko zna gde još su upravo razlog što se ovim zakonom doprinosi da se tim pojavama stane na put, da se terapija, odnosno lečenje odmah preduzme i da se upravo kroz ovaj zakon o kome mi raspravljamo dođe do cilja, a to je da se korupcija svede na onaj nivo koji podrazumeva normalno funkcionisanje države, normalno funkcionisanje pravnog sistema, bez ugrožavanja temelja ili stubova države. Naravno da smo i u odnosu na ovakav predlog zakona se odredili tako što smo amandmanima pokušali da doprinesemo da se zakon po kvalitetu poboljša. Nadamo se, gospodine ministre, da ćete te amandmane pažljivo razmotriti i u uverenju smo da ćete iste usvojiti, imajući u vidu da se amandmanima upravo ukazuje na ono što bi možda moglo da bude još preciznije i usaglašenije, naročito kada su u pitanju procesno-pravna načela i odredbe ovog zakona. Mi u poslaničkoj grupi SPS istrajavamo na tome da se u borbi protiv korupcije, za šta se vezuje ovaj predlog zakona, moraju udružiti svi, da se mora stvoriti jedan širok front uzbunjivača i to ne samo lica koja su poimovno označena kao uzbunjivači u članu 2. Predloga zakona, već bukvalno svi oni koji sadrže informacije kojima mogu raspolagati u smislu ukazivanja na kršenje zakona, na oblike koruptivnog delovanja u bilo kojoj sferi i na taj način doprineti da se u zakonom propisanom postupku takve pojave sankcionišu i na kraju i eliminišu. Zbog toga smatramo da je upravo taj pojam uzbunjivača trebalo malo šire navesti u terminološkom smislu reči, tako da se faktički pod pojmom uzbunjivača, pored onoga što je ovde navedeno, navedu i svi oni koji imaju saznanja za kršenje i to flagrantno kršenje javnog interesa, a koje se manifestuje kroz koruptivno delovanje. Poslanička grupa SPS čvrsto podržava stanovište da uzbunjivači moraju imati adekvatan stepen zaštite, kako sudske, tako i bilo koje druge. Ali, isto tako smatramo da uzbunjivači uz tu zaštitu moraju ispoljiti savesnost, moraju ispoljiti odgovornost, moraju ispoljiti sve ono što podrazumeva nepostojanje pribavljanja odgovarajuće koristi. Naravno da i u tom delu imamo jednu dobronamernu sugestiju, zbog toga što su sve to vidovi zloupotrebe, koje niti smemo dozvoliti, niti se u praksi smeju dešavati, ukoliko ih pravilno sistematizujemo u zakonu. U članu 11. predloženog teksta zakona smo uočili da je dobro procesno rešenje ili materijalno-pravno rešenje, kako god da se uzme, da je zabranjena zloupotreba uzbunjivanja ukoliko je učinjena tako što se sa traženom informacijom istovremeno zahteva i korist. Postavlja se pitanje – za koga korist, da li samo za samog uzbunjivača ili za neko treće lice? Zbog toga smatramo, u tom pravcu smo podneli i amandman, da ta korist mora pre svega da bude jasno definisana, da je to kako imovinska, tako i neimovinska korist i da se ona odnosi kako na samog uzbunjivača, tako i na svako treće lice. Imamo takav institut i u krivičnom pravu, pa smatramo da može analogno da bude primenjen i u ovom zakonu i da ta protivpravna imovinska korist ne sme biti stečena kako za sebe, tako ni za drugog. Zbog toga smatramo da se ova odredba da poboljšati po kvalitetu, upravo sa ovom krajnje dobronamernom sugestijom koju iznosim. S druge strane, i u uvodnom izlaganju predlagača, odnosno ministra uočili smo da je intencija predlagača, koju inače podržavamo, da se reaguje u hitnim postupcima. Međutim, to reagovanje u hitnim postupcima ne podrazumeva za nas, socijaliste u SPS, tako baš smatramo duge rokove. Naime, rok od 15 dana, koji je definisan u odredbama ovog zakona, a po kome treba da se reaguje od strane onih koji moraju na informaciju odreagovati shodno odredbama ovog zakona, je ipak predug rok. Zašto predug rok? On je sadržan i u odredbi člana 18. i u odredbi člana 15. Pre svega, predug je zbog toga što se u tom roku mogu stvoriti određene zloupotrebe, mogu se izazvati određene štetne posledice. Naravno da to treba izbeći i da taj rok treba skratiti. Mišljenja smo da taj rok ni u kom slučaju ne bi trebao da bude duži od tri dana. Zašto? Zbog toga što onaj kome je informacija prosleđena nema razloga da čeka, a da ne reaguje na informaciju. Zbog čega mu treba 15 dana da bi odreagovao, ukoliko mu se ukazuje na koruptivno delovanje, ukoliko mu se ukazuje na ponašanje koje je zloupotreba, uzimanje novca ili davanje novca, bilo šta drugo što predstavlja manifestaciju korupcije i da se čeka 15 dana? Tačno je da je u članu 15. navedeno da treba da reaguje bez odlaganja, a najkasnije u roku od 15 dana, ali je zato u članu 18. opet vezano striktno za rok od 15 dana. Smatramo da je taj rok nedopustivo dug i da zaista može biti znatno kraći. Danas na Odboru za pravosuđe smo diskutovali i o pojavi koja je inače predložena u ovom tekstu Zakona o zaštiti uzbunjivača, koja se odnosi na tzv. anonimne prijave. Nesumnjivo je da i anonimne prijave trebaju da imaju određenu procesno-pravnu snagu i da na te anonimne prijave treba odgovoriti, ali isto tako treba voditi računa o jednoj opasnosti, da se niko ne zatrpava anonimnim prijavama, da sve anonimne prijave nemaju isti cilj, da se tim anonimnim prijavama možda dovodi u situaciju da se i odugovlači sam postupak po anonimnim prijavama, ako nemamo potpisnika, a znamo i te kako dobro svi mi ovde šta se sve može pisati u anonimnim prijavama, od najtrivijalnijih do najvulgarnijih konotacija. Zbog toga treba izbeći ono što na neki način ugrožava samu proceduru, bar u pogledu njenog trajanja, ako ne nečeg drugog. Stoga bi trebalo razmisliti i o nekom diskrecionom pravu onoga ko odlučuje o anonimnoj prijavi, da li će svaku anonimnu prijavu procesuirati, odnosno da li će se po svakoj anonimnoj prijavi postupiti. Takođe je veoma važno istaći činjenicu da se sudska zaštita mora pružiti uzbunjivačima u slučaju da postoji tendencija nanošenja štete ili bar u slučaju da je preduzeta štetna radnja prema uzbunjivaču. Međutim, kod te sudske zaštite, bar u ovom procesnom delu, moramo biti svesni činjenice da inicijalni akt, odnosno tužba mora biti potpuno usaglašena sa odredbama zakona. Vi ste, gospodine ministre, nagovestili, što je apsolutno tačno, da se u ovakvim situacijama, odnosno sudskoj zaštiti, postupcima koji se vode u vezi ovog zakona shodno primenjuju odredbe Zakona o parničnom postupku i to poseban postupak koji se odnosi na radne sporove. Međutim, nije samo radni spor i nisu samo radno-pravni statusi zaštićeni ovim zakonom, već i drugi, i privredno-pravni, i platni nalozi, upravni i mnogi drugi. Stoga smo i u tom pravcu podneli jedan amandman kojim se, pored radno- pravnih sporova, podrazumeva mogućnost primene odredaba Zakona o parničnom postupku, ali koji regulišu i druge materije, a ne samo radne sporove. Nadamo se da ćete i jedan takav dobronameran predlog prihvatiti i da će on biti sastavni deo ovog zakona. Takođe, u tom pravcu treba istaći i činjenicu da je jako dobro rešenje što se ovim zakonom predviđaju i privremene mere, koje se, pored ovih razloga koji su navedeni, podnose ne samo pre i u toku trajanja, ili nakon okončanja postupka, već i prilikom podnošenja tužbe, odnosno, tada su sastavni deo tužbe kao inicijalnog akta. To bi trebalo da stoji u samom zakonu. Uvaženi gospodine ministre, ono što je elementarno iz procesnog prava, to je šta treba da sadrži tužba. Ovde je navedeno šta može da sadrži, a mi narodni poslanici moramo da kažemo šta je obavezno da sadrži. Ono što je obavezno da sadrži, to je taj takozvani deklaratorni deo, odnosno da se utvrdi da je došlo do toga da se preduzima akt koji može izazvati štetnu posledicu po uzbunjivača. Bilo činjenje, bilo nečinjenje, ali je deklaracija u tužbi neminovnost. Zašto? Zbog toga što ako utvrdimo da je došlo do štete, tek tada možemo tražiti ta takozvana sporedna pravno-zaštitna traženja ili zahteve da se otkloni opasnost od štete, da se prekine sa takvim činjenjem ili nečinjenjem, kao i sve ostalo što je ovde navedeno u zakonu. Tek tada to možemo da tražimo, zbog toga što ta deklaracija prejudicira, ona je neka vrsta prethodnog pitanja od koje zavisi sve ostalo. Ali, hajde da se vratimo sa tog čisto pravnog terena na životni teren. Socijalisti i poslanička grupa Socijalističke partije Srbije čvrsto stoji na stanovištu da i oni koji moraju odlučivati po informaciji imaju i te kako visok stepen odgovornosti. U tom pravcu je taj stepen odgovornosti utoliko veći ukoliko je veća zaštita samog uzbunjivača, koju oni moraju da pruže, kako u pogledu zaštite tajnosti podataka o uzbunjivačima, tako i u pogledu svega onoga što uzbinjavaču mora da se pruži. Ako smo ja i moj uvaženi kolega Miša Petronijević podneli informaciju da je neko učinio bilo šta koruptivno, onda imamo puno pravo da nam onaj ko o tome odlučuje uzvrati informacijom dokle je taj proces stigao, šta je u tom procesuiranju učinjeno, kao i pravo da ostvarimo uvid u spise tog predmeta. Bez toga mi ostaje uskraćeni za nešto što je isključivo bilo plod naše aktivnosti i naše inicijative. Na kraju, moram da istaknem da je jako dobro što se krenulo ovim putem formiranja zakonskog okvira za borbu protiv jedne, moram tako iskreno da kažem, pošasti u društvu, koja jednostavno u Republici Srbiji zahvata određene delove sistema, određene delove državnog uređenja, a slepo ili nemo gledanje na takve pojave može da bude jako opasno, sa dalekosežnim posledicama. Zbog toga poslanička grupa SPS podržava i nesumnjivo je da će u danu za glasanje predložiti usvajanje ovog zakona, odnosno da ćemo glasati za ovaj zakon. Što se tiče ostalih delova, pre svega predloga koji je ispred Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca prisutan ovde, a vezuje se za izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju i ostale predloge koje ste vi, gospodine ministre, pročitali, moram da istaknem nešto što je uvek bio dosledan stav socijalista i poslaničke grupe SPS, a to je da mi tražimo, kao što i građani od nas traže, da imamo elitno pravosuđe, da u pravosudnom sistemu moraju da budu nosioci pravosudnih funkcija koji to zaslužuju, kako po svojim stručnim referencama, tako i po svojim ljudskim kvalitetima, da pre svega budu dostojni ličnosti, ličnosti koje profesionalno mogu da odgovore svom pozivu i ličnosti koje mogu da nose teret obaveze tog poziva. Nažalost, svesni smo da nije bilo uvek tako. Nažalost, svesni smo činjenice da je u nedavnoj prošlosti došlo do bukvalno eksperimentisanja sa ljudima koji su nosioci pravosudnih funkcija. Svesni smo i svedoci smo činjenice da smo u pravosuđu ostavili i one koji to zaslužuju i one koji to ne zaslužuju, imajući u vidu da nismo imali prave kriterijume za ocenjivanje rada sudija sve do nedavno. Sada Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca od strane poslaničke grupe SPS imaju punu podršku, zbog toga što su doneti pravilnici o ocenjivanju rada i sudija i tužilaca i što je započeto sa ocenjivanjem rada sudija i što su formirane komisije za ocenjivanje rada sudija. Zašto? Zbog toga što bez ocene o radu sudija niko od nosilaca pravosudnih funkcija ne sme da bude izabran za tu časnu profesiju nosioca pravosudne funkcije. Ono što je započeto treba da bude trend, treba da bude jedna naša aktivnost koja će se nastaviti i ubuduće, isključivo sa ciljem da imamo najbolje u najboljem pravosuđu i najbolje u najboljem tužilaštvu. Zbog toga podržavam svaki izbor i tužilaca i sudija koji podrazumeva izbor po kriterijumima merljivim, jasnim i preciznim, gde dolazi do izražaja kvalitet rada, a kvalitet rada nije samo ažurnost, što kolega Tomić najbolje zna. Nije kvalitetan sudija koji će rešiti priliv od sto predmeta u roku od mesec dana, a da mu sve presude budu ukinute po narednom redovnom ili vanrednom pravnom leku. Kvalitet mora da bude uvek prisutan, a taj kvalitet se ogleda u broju potvrđenih, odnosno ukinutih presuda. Zbog toga smatramo da je ono što je uradio Visoki savet sudstva, ono što je uradilo Državno veće tužilaca jako dobro i SPS će uvek podržati takva rešenja. Prema tome, na kraju, ono što predstavlja i zaključak cele ove diskusije ispred poslaničke grupe SPS, sve ono što je u ovom objedinjenom delu rasprave prisutno kao predlozi zakona će biti podržani od nas i uvek će biti podržano ono što podrazumeva kvalitet zakona i kvalitet predloga. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima zamenik predsednika Visokog saveta sudstva, gospodin Miroljub Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, želim najpre da vas pozdravim u ime i ispred Visokog saveta sudstva. Ovde sam danas pred vama kao ovlašćeni predlagač ispred Visokog saveta sudstva, kako bih vama, ali i građanima Srbije, ukoliko prate ovo skupštinsko zasedanje, izložio i obrazložio Predlog Visokog saveta sudstva koji se odnosi na izbor predsednika sudova u pojedinim sudovima, kao i Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijske funkcije. Kada je reč o Predlogu odluke vezane za izbor predsednika sudova, mogu da kažem da je na osnovu člana 47, a u vezi člana 80. stav 1. Zakona o sudijama, Visoki savet sudstva u julu mesecu 2014. godine oglasio izbor predsednika jedanaest sudova u Republici Srbiji, kako bi se na taj način zaokružio postupak izbora predsednika sudova, obzirom da svi znamo da je ovaj republički parlament na nekim od ranijih sednica izvršio izbor najvećeg broja predsednika sudova u Republici Srbiji u gotovo svim sudovima. U postupku predlaganja kandidata za izbor predsednika sudova Visoki savet sudstva je, na osnovu člana 52. Poslovnika o radu VSS, na sednici održanoj 22. jula 2014. godine, doneo Odluku u obrazovanju Komisije za izbor predsednika sudova. Zadatak ove komisije jeste bio da izvrši proveru podnetih prijava od strane kolega koji su aplicirali za ove značajne funkcije, zatim, da utvrdi njihovu potpunost i blagovremenost, da obavi razgovor sa prijavljenim kandidatima koji su se prijavili za izbor i da oceni da li prijavljeni kandidati ispunjavaju kriterijume i merila za izbor. Na oglas za izbor predsednika sudova prijave je podnelo 30 kandidata. Uz prijavu, kandidati za predsednike sudova podneli su i kratke biografije i program rada, u kome su izneli svoje viđenje problema u funkcionisanju suda, za koji su podneli prijavu, zatim način njihovog prevazilaženja i ideje za unapređenje rada u tom sudu. U skladu sa odredbom člana 70. stav 2. Zakona o sudijama i člana 50. stav 2. Poslovnika o radu Visokog saveta sudstva ova institucija je za sve kandidate pribavila mišljenje sednica svih sudija u koje je kandidat izabran na sudijsku funkciju i sednice svih sudija suda za koji se predlaže izbor predsednika suda. Komisija za izbor predsednika sudova je dana 24. i dana 25. septembra 2014. godine, obavila razgovore sa svih 30 prijavljenih kandidata koji su podneli prijave za izbor predsednika sudova. Na to nas obavezuju i odredbe Zakona o sudijama, ali verujem da ćemo se ovde svi složiti da nas na to obavezuje i potreba da kao telo koje predlaže ovom republičkom parlamentu izbor najviših funkcija u srpskom pravosuđu obavimo i razgovor sa kandidatima koji su podneli prijave, kako bi od njih samih čuli koji oni to probleme uviđaju u radu pojedinih sudova, koje su to njihove ideje kojima žele da unaprede rad suda, da prevaziđu te probleme i da učine da rade u tim sudovima, a time sveobuhvatno gledano u srpskom pravosuđu bude bolje i efikasnije. Na osnovu člana 13. alineja 4. Zakona o visokom savetu sudstva, a u vezi sa članom 70. Zakona o sudijama, Visoki savet sudstva na sednici održanoj 30. septembra 2014. godine utvrdio je predlog odluke za izbor predsednika sudova, tako što je predložio ovom parlamentu da se za predsednika Privrednog suda u Somboru izabere Aleksandara Pozder, sudija Privrednog suda u Somboru, da se za predsednika Osnovnog suda u Dimitrovgradu izabere Branislav Lukić, sudija Osnovnog suda u Dimitrovgradu, da se za predsednika Osnovnog suda u Zrenjaninu izabere Zlatoje Ankić, sudija Osnovnog suda u Zrenjaninu, da se za predsednika Osnovnog suda u Lebanu izabere Svetomir Cvetković, sudija Osnovnog suda u Lebanu, da se za predsednika Osnovnog suda u Šidu izabere Ljubica Petrić, sudija Osnovnog suda u Šidu, da se za predsednika Prekršajnog suda u Pančevu izabere Ljiljana Košutić, sudija Prekršajnog suda u Pančevu, da se za predsednika Prekršajnog suda u Trsteniku izabere Nada Jeftić, sudija Prekršajnog suda u Trsteniku i da se za predsednika Prekršajnog suda u Čačku izabere Danka Đorđević Grujičić, sudija Prekršajnog suda u Čačku. Napominjem, da je pred Visokim savetom sudstva u toku postupak radi razmatranja podnetih prijava i utvrđivanja predloga za izbor predsednika sudova u sudovima i to u Višem sudu u Prokuplju, Osnovnom sudu u Prokuplju i Osnovnom sudu u Vranju, čime bi se, kažem, još jednom zaokružio ovaj postupak izbora predsednika suda i prekinulo ono tzv. v.f stanje koje je dugo bilo prisutno u srpskom pravosuđu kada je reč o predsednicima sudova. Imajući u vidu vaše vreme, neću vam sada ovde iznositi kompletnu biografiju svih prijavljenih kandidata, s obzirom da se kompletna biografija i kretanje u službi svih kandidata koji su predloženi od strane Visokog saveta sudstva nalaze u prilogu koji nam je dostavljen uz obrazloženje Visokog saveta sudstva. Dame i gospodo narodni poslanici, želim da vam ukažem da se Visoki savet sudstva opredelio za ove kandidate, jer su se o predloženim kandidatima pozitivno izjasnile sve sednice sudija u kome ovi kandidati obavljaju svoje sudijske funkcije. Ovi predloženi kandidati imaju dobre rezultate rada u materijama u kojima sude, dakle postupaju, jer su u programu koji su dostavili uz prijavu sagledali stanje u sudovima na čijem čelu žele da se nalaze kao predsednici sudova, predstavili svoje ideje, predstavili mere u cilju unapređenja rada sudova. Komisija koja je obavila razgovor sa svim kandidatima koji su podneli prijave za izbor ove značajne i odgovorne funkcije dala pozitivno mišljenje i najpozitivnije mišljenje upravo ovim kandidatima izrazilo uverenje da će ovi kandidati, a napominjem da se radi o iskusnim sudijama što može lako da se uoči uvidom u njihove radne i sudijske biografije da očekujemo kao Visoki savet sudstva da će oni na najbolji način ostvariti dobre rezultate u organizaciji, rukovođenju i upravljanju sudovima, da će se na taj način, složićemo se svi, uspešnije ostvariti ciljevi zacrtani Strategijom za sprovođenje reforme pravosuđa za period od 2013. do 2018. godine i Akcionog plana za ostvarivanje ove reforme i kao što je rekao neko ovde od prethodnih govornika da će i oni dati doprinos da srpsko pravosuđe bude efikasnije, stručnije, transparentnije, ali i odgovornije. Kada je reč o predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, s obziromda se radi, kako sam shvatio o objedinjenom pretresu, obe ću ove odluke da obrazložim zajedno i da ukažem da je Visoki savet sudstva na osnovu člana 47. Zakona o sudijama, a u vezi sa Odlukom o broju sudija u sudovima, u „Službenom glasniku Republike Srbije“ broj pet od 22. januara 2014. godine oglasio izbor sudija za Upravni sud radi popune četiri upražnjena sudijska mesta. Zatim u „Službenom glasniku Republike Srbije“ broj 14 od 7. februara 2014. godine oglasio izbor sudija za Privredni sud u Zaječaru za jedno sudijsko mesto, Privredni sud u Novom Sadu za tri sudijska mesta i Privredni sud u Pančevu za jedno sudijsko mesto. „Službenom glasniku Republike Srbije“ broj 15 od 11. februara 2014. godine oglasio izbor za Osnovni sud u Vrbasu za popunu četiri sudijska mesta i u „Službenom glasniku Republike Srbije “ broj 14 od 7. februara 2014. godine oglasio izbor sudija za Privredni sud u Zaječaru za jedno sudijsko mesto i za Privredi sud u Požarevcu za dva sudijska mesta. Videli ste iz same sudijske dokumentacije koja se nalazi u prilogu, odnosno u obrazloženju Odluke koja vam je dostavljena u prilogu da se za ova sudijska mesta prijavio veliki broj kandidata pa je Visoki savet sudstva u postupku predlaganja kandidata za izbor sudija na osnovu člana 52. Poslovnika o radu Visokog saveta sudstva takođe obrazovao Komisiju za izbor sudija čiji je zadatak bio da izvrši proveru podnetih prijava na oglas da utvrdi njihovu potpunost, da obavi razgovor sa kandidatima koji su podneli prijavu za izbor i da oceni da li kandidati ispunjavaju kriterijume i merila za izbor. U skladu sa odredbom člana 49. Zakona o sudijama Visoki savet sudstva je za sve kandidate pribavio mišljenje o stručnosti, o osposobljenosti i dostojnosti za obavljanje sudijske funkcije. Složićemo se da je za obavljanje jedne ovako značajne funkcije značajno da kandidat ispunjava sve uslove. Dakle, da ispunjava sve uslove, da bude i stručan, da bude i osposobljen ali i dostojan kako bi se sveukupno podigao nivo i kvalitet pravosuđa u Srbiji. Za kandidate koji dolaze iz sudova pribavljeno je mišljenje sednice svih sudija iz koga potiče kandidat kao i mišljenje sednice svih sudija neposrednog višeg suda. Zašto? Zato što svi znamo da instanciono viši sud prati rad nižih sudova kroz odlučivanje po žalbi na pojedine presude u određenim niže stepen sudskim instancama i najbolje može da kaže, ukaže i proceni da li određeni kandidati ispunjavaju uslove za određeni izbor. Za kandidate koji ne radi u sudu pribavljeno je mišljenje o stručnosti, o osposobljenosti i dostojnosti za vršenje sudijske funkcije kao i od organa i organizacija u kojima kandidati rade, a za kandidate iz reda advokata pribaljeno je mišljenje Advokatske komore u čiji je imenik advokat upisan. Komisija za izbor sudija obavili su razgovor sa kandidatima koji su podneli prijavu na oglas za izbor sudija pa je na osnovu izveštaja komisija, a uzimajući u obzir i pribavljeno mišljenje sednice svih sudija iz koga kandidat potiče i neposrednog višeg suda, Visoki savet sudstva je utvrdio koji kandidati ispunjavaju sve kriterijume i merila za izbor sudija propisan odredbom člana 43. Zakona o sudijama i odredbama člana 4, 5, 6, 7,8. i 9. Odluke o utvrđivanju kriterijuma i merila za ocenu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti za izbor sudija i predsednika sudova. Visoki savet sudstva predložio je da Narodna skupština na osnovu člana 147. Ustava Republike Srbije, člana 51. stav 1. Zakona o sudijama izabere sledeće kandidate i to za sudiju Privrednog suda u Novom Sadu Natašu Kiš sudijskog pomoćnika u Privrednom sudu u Novom Sadu. Za sudiju Privrednog suda u Pančevu Vesnu Loci, sudijskog pomoćnika u Privrednom sudu u Pančevu. Za sudiju Privrednog suda u Zaječaru, Dragana Jocića, sudijskog pomoćnika u Privrednom sudu u Zaječaru. Za sudiju Osnovnog suda u Vrbasu, Anitu Budimir, sudijskog pomoćnika u Apelacionom sudu u Novom Sadu. Nikolu Petrović, sudijskog pomoćnika u Apelacionom sudu u Novom Sadu. Milana Debeljačkog, sudijskog pomoćnika u Osnovnom sudu u Vrbasu i Milana Đukanova, sudijskog pomoćnika u Osnovnom sudu u Vrbasu. Za sudiju Upravnog suda, Vesnu Čogurić, sudijskog pomoćnika u Upravnom sudu. Za sudije Privrednog suda u Zaječaru, Jelenu Milenković, sudijskog pomoćnika u Privrednom sudu u Zaječaru. Za sudije Privrednog suda u Požarevcu, Svetlanu Đurić, sudijskog pomoćnika u Privrednom apelacionom sudu i Savu Tošić, sudijskog pomoćnika u Privrednom sudu u Požarevcu. Visoki savet sudstva je predložio ove kandidate, rukovodeći se činjenicom da se radi o sudijskim pomoćnicima, koji su u svom prethodnom radu ostvarili odlične rezultate, da su od strane sudije, onih koji su merodavni da prate i ocenjuju njihov rad, dobili najviše ocene za svoj rad u prethodnom periodu, odnosno ocene „naročito se ističe“, da su podržani i od strane sednica svih sudija suda iz koga dolaze i sednice svih sudija suda koji je neposredna viša sudijska instanca, da uživaju ugled i poverenje u sudovima u kojima su do sada obavljali sudijsko-pomoćničke funkcije, da se radi o iskusnim sudijskim pomoćnicima, te da je i mišljenje Komisije VSS koja je obavila razgovor sa svim prijavljenim kandidatima, da će upravo ovi kandidati, ceneći njihov dosadašnji rad moći uspešno da ostvare sve zadatke, kada je reč o izuzetno odgovornoj funkciji, izuzetno značajno, teškoj, ali smatram vrlo bitnoj za ovu državu, a to je sudijska funkcija. Napominjem da se biografije i ovih kandidata, kandidata za izbor sudija koje se prvi put biraju na sudijskoj funkciji, njihovi rezultati rada, rezultati vezani za izjašnjavanje sednica svih sudija, zatim njihov uspeh na fakultetu, uspeh prilikom polaganja pravosudnog ispita, položenim postdiplomskim studijama, objavljenim stručnim radovima, učešću na stručnim skupovima i seminarima, da se sve to nalazi u obrazloženju predloga koji je VSS dostavio ovom parlamentu. Ceneći vaše dragoceno vreme, uvaženi poslanici, smatram da nije bilo potrebno da o svakom kandidatu se posebno čitaju kompletne biografije, jer bi to trajalo više od nekoliko sati, s tim što napominjem, da smo kao predstavnici VSS otvoreni za sva pitanja koja bi se eventualno pojavila u diskusiji i uverenju, da su kandidati koje je predložio VSS, da se radi o kandidatima koji su stručni, odgovorni, savesni, dostojni da obavljaju ove značajne funkcije, da će se njihovim izborom u sudove za koje su aplicirali i za koje su predloženi na ovoj sednici parlamenta, podići nivo kako rada tih sudova, da će se podići efikasnost u radu sudova i da će se podići kvalitet u radu sudova i sveukupnog srpskog pravosuđa, a što verujem da nam je svima zajednički cilj. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem gospodine Tomiću. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše ime i u svoje, pozdravim delegaciju Nacionalne Narodne skupštine Narodne Demokratske Republike Alžir koju predvodi njegova ekselencija dr Muhamed Larbi Old Kalifa, predsednik, koji trenutno prate deo današnje sednice sa galerije velike sale. Molim vas da aplauzom pozdravite goste. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac.
Uvaženo predsedništvo, ministre, kolege i koleginice poslanici, donošenju ovog zakona prethodila je jedna živa, ozbiljna i sveobuhvatna javna debata koja je trajala nekoliko godina unazad. Posebno želim da istaknem aktivnost u okviru Projekta zaštite uzbunjivača koje je počelo od jula 2012. godine i koju je sproveo Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. To je podrazumevalo zaista puno okruglih stolova i tribina u desetak važnih gradova Srbije na kojima su ostvareni susreti novinara, predstavnika pravosuđa, predstavnika civilnog sektora, pa i uzbunjivača. I ovaj projekat konferencije, kao i brojna sučeljavanja na medijima na ovu temu, javna slušanja, te naša današnja diskusija, pa i samo usvajanje zakona, za koji verujem da ćemo usvojiti jednoglasno, moraju poslati veoma jasnu poruku, da uzbunjivači nisu potkazivači, već ljudi vredni svakog poštovanja i da je otkrivanje informacija o kršenju propisa, kršenju ljudskih prava, zloupotrebi javnog ovlašćenja, kao i otkrivanju informacija radi sprečavanja po život, zdravlje, bezbednost i životnu sredinu, kao i štete velikih razmera, časna i odgovorna stvar i da je vredna svake pohvale. Iako je zaštita uzbunjivača kao pravna koncepcija prilično nova, samo uzbunjivanje nije. To je pravo ljudsko postupanje i časno ljudsko delanje, podizanje glasa, da bi se drugi upozorili na opasnost i rizik i mnogo religijska filozofska i moralna učenja, koriste ovu priču o pojedinstvu koji govori o istini, ne bi li upozorio na zloupotrebe, neznanje i štete koje mogu da uslede iz istog. Iskustvo potvrđuje stav da su uzbunjivači vrlo često korisniji od policije. Stoga na prvi pogled deluje dopadljivo i predlog da se uvede mehanizam nagrađivanja koji u nekim državama, pre svega SAD postoji i koji su se tamo pokazali kao veoma uspešni. Međutim, dosadašnja praksa pokazala je da je finansijska naknada izuzetno osetljiva i da kao takva na našem prostoru, sa našim kulturnim miljeom, verovatno zaslužuje ozbiljno preispitivanje i stoga je jasno zašto je nismo i zašto predlagač nije uvrstio u ovaj zakon. Kod nas postoji ozbiljna bojazan da bi možda isplivali cinkaroši, doušnici, plaćenici i da bi nešto tako moglo obezvrediti ovaj zaista vredan i kvalitetan Predlog zakona. Danas samo četiri zemlje EU imaju pravne okvire za zaštitu uzbunjivača koje se smatraju naprednim, a to su Luksemburg, Rumunija, Slovenija i Ujedinjeno kraljevstvo. No, jačanje prava uzbunjivača je trend koji se trenutno sprovodi u brojnim državama EU. Duga priprema ovog zakona, kao i učešće najeminentnijih stručnjaka iz ove oblasti, ali i usvojena iskustva drugih, omogući će da Srbija dobije jedan od najprogresivnijih zakona u ovoj oblasti. Ohrabriti uzbunjivače, zaštititi njihov identitet i sprečiti odmazdu protiv njih, tri su ugaona kamena koja sačinjavaju i koja čine ovaj zakon. Delotvorna zaštita uzbunjivača podstiče ljude da se suprotstave korupciji u svojoj okolini i prijave povrede koje nadležni organi, drugim mehanizmima ne bi mogli otkriti. Podsećam da su neke od najvećih korupcijskih afera u Srbiji, prijavili upravo uzbunjivači, ali umesto da budu zaštićeni, te osobe su bile izložene odmazdi. Neke od njih su ostale bez posla, neki nisu otpušteni, ali im se preti i bivaju šikanirani. Neki od njih su čak i krivično gonjeni i to je najočitiji dokaz da zaštita koja je pružala uzbunjivačima Agencija za borbu protiv korupcije, nije dovoljan. Zakonom koji donosimo, oni koji prijavljuju korupciju, zaštitu od eventualne odmazde, ostvarivaće na sudu i to u postupku koji je dosta različit od redovnog postupka pred sudom. Rokovi su apsolutno hitni i ono što je najbitnije, da se teret dokazivanja prebacuje na poslodavca. Predviđeno je da uzbunjivač može da traži privremenu meru u roku od osam dana od izrečen sudske zaštite, bez posledica da ponovo bude vraćen na svoje radno mesto. Zaštita će biti pružana kako licima u privatnom, tako licima u javnom sektoru. Anonimnost uzbunjivača je takođe ovim zakonom zagarantovana, što je jedan od osnovnih principa koji se moraju ispoštovati. Korupciju i povredu javnog interesa građani mogu prijavljivati Zaštitniku građana tamo gde rade, tužilaštvu, kao i Agenciji za borbu protiv korupcije. Naravno da zakon predviđa i novčane kazne, od 50 do 500 hiljada za poslodavce, ukoliko uzbunjivača ili povezano lice sa njim ne zaštite od štetne radnje i ne preduzme mere da se one obustave i ne ostvare njene posledice. Ono što želim takođe da naglasim i što je takođe veoma bitno, jeste i druga strana medalje. Jako je dobro što se ovim zakonom štiti i poslodavac od moguće zloupotrebe prava uzbunjivanja i to je ono što valja pohvaliti. Time se prevenira mogućnost da uzbunjivači postanu ucenjivači i to je poseban kvalitet ovog zajedničkog predloga. Korupcija duboko prožima sve sfere našeg života, od korupcije koja građane najviše boli, a to je korupcija u zdravstvu i korupcija u školstvu, do zloupotreba u radu sudstva i policije. Nepotizam i zapošljavanje preko veze su najvidljiviji deo ovog lanca. Posebno su korupcijom pogođena manja mesta i sredine koje su daleko od očiju javnosti. Sandžak, kao granična regija ali i mesto sudaranja različitih uticaja, je posebno osetljiv, vulnerabilan, za sve vidove korupcije. Ja sam već nekoliko puta sa ovog časnog mesta govorio o korupciji i o zloupotrebama koje su se dešavale i koje i dan-danas postoje u regiji odakle ja dolazim. Podsetiću da je i gospodin ministar iz mog kraja. Stoga mislim da ćemo se ozbiljno pozabaviti tim pitanjima i stati u kraj, što je i bila naša glavna poruka u kampanji, ali i u celokupnom našem delovanju, lošim, retrogradnim i korupcijskim stvarima i krađi koja se dešava i koja se dešavala na terenu. Ovde sam pominjao korupciju i zloupotrebe u novopazarskoj šumskoj upravi, na šta je upravo ukazao jedan od zaposlenih koji je nakon toga ostao neraspoređen po novoj sistematizaciji o radu. Eto tako je nagrađen od upravnika na čije je zloupotrebe ukazivao. Šumar je kažnjen, šume se i dalje pustoše, a zloupotrebe nastavljaju. Ovim zakonom ovakvim ljudima, koji su željni da popravljaju stanje na terenu, koji su željni da ispravljaju i zaustavljaju krađe na terenu, omogućićemo da dobiju i javnu podršku, ali i da se spreči mogućnost njihovog kažnjavanja i da se ovakvi slučajevi, na koje sam ja već i ukazivao, više nikada ne dese. Zato mislim da korupcija predstavlja najvažniji problem koji ova država trenutno ima. Problem koji je toliki da nije samo prepreka reformama, nego preti da uruši ukupnu strukturu države. Mislim da je jasno da se ne može reformisati obrazovanje, ako ne rešite problem korupcije. Ali, ne možete reformisati ni pravosuđe, a mi smo u aktivnom procesu reforme pravosuđa i to će biti najaktivnija i najteža karika i problem koji moramo rešiti u procesu pristupanja evropskoj porodici naroda. Moram da kažem da se to poslovično zna da je u Sandžaku u pravosuđu bilo mnogo korupcije. U toj regiji ima mnogo korupcije i u drugim organima koji reprezentuju i predstavljaju državu i da je to jedan od bitnijih problema, pored onog najbitnijeg problema za građane odakle ja dolazim, a to je ravnomerna zastupljenost Bošnjaka u svim institucijama, pogotovo, ministre, u pravosuđu, tužilaštvima. Mi se zalažemo da ljudi sa lokala, bez obzira na nacionalnu pripadnost, a moraju se zadovoljiti ovi osnovni evropski i principi naše države, budu reprezenti i da se posebno mora voditi računa o njihovom ugledu. To moraju biti časni i pošteni ljudi, koji iza sebe imaju ozbiljne karijere. Verujem da ovu rekonstrukciju pravosuđa nećete, u šta sam zaista ubeđen, propustiti, a i mi s vama, da ove zatečene i loše stvari u pravosuđu, u mojem kraju, ne ostanu nerešene. Ubeđen sam, verujući i poznajući vas lično, vas i vašu ambiciju i vašu želju za radom, da ćemo mi dobiti mnogo bolje pravosuđe, kojim će se ponositi svi građani Sandžaka i svi građani ove države. Jer, upravo predsednici sudova, sudije i predstavnici u tužilaštvu su Republika Srbija u svim njenim delovima. Od njihovog autoriteta zavisi kakav će biti autoritet ove države. Ja vas molim da se ozbiljno pozabavite ovim pitanjem. Mi stojimo na usluzi, kao koalicioni partneri i kao ozbiljni i pošteni ljudi, da ove stvari rešavamo na pravi način. Mi volimo ovu državu i želimo da bude efikasna na svim njenim nivoima. Političke partije su, nažalost, bile jednim delom rasadnici korupcije i mislim da se s tim mora prekinuti, veoma oštro i veoma jasno. Koliko smo kao društvo ogrezli u korupciji a kao pojedinci zastrašeni da korupciju prijavimo najbolje ilustruje primer jednog gradonačelnika na jugu Srbije koji nije smeo da prijavi podređenog zbog koalicionog sporazuma. Bili bismo na ogromnom dobitku da preokrenemo stvar, da prijavljivanje korupcije postane način života, da neprijavljivanje bude isto što i saučesništvo i da ako vidimo a ćutimo, znači da smo prihvatili zakon mafije. Stoga, naša iskrena želja da usvojimo ovaj zakon, je najbolji dokaz da je ova vladajuća koalicija odlučila da se ozbiljno sudari i sukobi sa svim oblicima korupcije, na dobrobit građana Srbije. Mi u SDP smo svesni da korupcija posebno razara i pogađa ljude koji žive od svog rada, te da bi se omogućilo ozdravljenje privrede, dugoročan rast zaposlenosti i blagostanja stanovništva, korupcija mora biti iskorenjena u svim njenim vidovima. Sa verom da je usvajanje ovog zakona veliki korak u sprečavanju korupcije, mi ćemo u Danu za glasanje ovaj zakon svesrdno podržati. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Olgica Batić. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre, predstavnici Ministarstva pravde, predstavnici Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, pred nama je danas dugo očekivan Zakon o zaštiti uzbunjivača. Moram na ovom mestu da pomenem da je potreba za regulisanjem ovog pitanja zapravo potekla od grupe zemalja za borbu protiv korupcije, koja je nakon prvog i drugog kruga evaluacije koji su kod nas rađeni 2005. godine, dala preporuku našoj zemlji i to je ta Preporuka 21, koja se, čini mi se, navodi u razlozima za donošenje ovog zakona, a odnosi se u pravo na zaštitu uzbunjivača i ona u tome, naravno njen sadržaj, i čini zapravo ograničen obim te iste zaštite uzbunjivača. Ova preporuka data je 2006. godine. U Srbiji je kao krajnji rok za postupanje po istoj bio decembar 2007. godine. Kasnije je donet zaključak u kome se navodi da je Srbija samo delimično postupala po ovoj navedenoj preporuci. Dat je nov rok i nakon toga usvojene su zapravo pojedine mere i to u tri propisa – Zakonu o državnim službenicima, Zakonu o Agenciji za borbu protiv korupcije i Zakonu o slobodnom pristupu informacija od javnog značajna. U tom momentu, zasigurno je da su one mere koje su predviđene Zakonom o Agenciji za borbu protiv korupcije imali najveći efekat, ali, ukoliko posmatramo sa današnjeg stanovišta neophodnost da se ovo pitanje reguliše na jedan sistematičan način, mislim da se ne treba ni dovoditi u pitanje. Mislim da smo proteklih decenija svi zajedno svedoci činjenice da smo kao društvo ogrezli u korupciju, s jedne strane, koja oduzima značajne resurse i koja kvari državni napredak. S druge strane, slobodno mogu reći da smo ogrezli u javašluk zbog kojeg nam se vrlo često dešavaju sve one loše stvari u zemlji, a posle kojih se pitamo kako je do tako nečega uopšte moglo doći. Ovakvi događaji čini mi se da su posledica svega onoga što nam se dešavalo kroz noviju istoriju, ali oni sami po sebi ne predstavljaju toliku opasnost koliku zapravo opasnost predstavlja ono što se nama i našem društvu nametnulo kao kolektivna svest, a koja se sastoji u sledećem: da mi jedni drugima više ne verujemo zbog čega ne prijavljujemo čak ni one najteže povrede propisa, odnosno zakona zbog kojih svi kasnije kolektivno naravno ispaštamo. Brojni su slučajevi korupcije o kojima se zna, a o kojima javno ćutimo. Brojni su slučajevi različitih zloupotreba koji takođe predstavljaju javnu tajnu, a o kojima opet svi zajedno ćutimo i brojni su pokušaji svake vlasti da tome stane na put. Apsolutna je pasivnost onih koji bi trebali da budu proleteri takve jedne borbe, ali iz nekog razloga njihovo činjenje permanentno izostaje. Definitivno je činjenica da nam nedostaje više inicijative i više hrabrosti, nedostaje, naravno, i vere u državne i druge organe koji će po prijavama postupati. Kada se tako sagledaju stvari, čini mi se da onda postaje jasno da tolerisanje kršenja propisa nije samo pojedinačni problem, već zapravo predstavlja jedan generalni problem zbog kog se kod građana u prvom redu javlja pasivnost u pogledu otkrivanja svega toga i kažnjavanja onih koji propise krše. Danas Srbija ima šansu da po prvi put dobije tu zakonsku definiciju i zakonsku zaštitu uzbunjivača. Cilj ovog zakona u prvom redu mora biti upravo povećanje hrabrosti onih koji još uvek razmišljaju da li da deluju na planu raskrinkavanja krivičnih dela ili, još jednostavnije rečeno, na planu raskrinkavanja brojnih lopovskih metoda. Istovremeno moramo znati da sada, kada uzbunjivače promovišemo, to ne smemo da činimo rečima, samo nekim, sada još uvek, predlogom zakona, a sutradan i usvojenim zakonom, već to moramo da činimo i delima, jer ukoliko se dogovori da smo jedan jedini uzbunjivač ne bude zaštićen, to će apsolutno biti poruka, i to negativna poruka, i ostalim uzbunjivačima da treba da se pasiviziraju, da treba ćute i jednostavno treba da žmure na korupciju koju su primetili ili, metaforički rečeno, ukoliko ubijemo samo jednog uzbunjivača, možemo da budemo sigurni da smo osakatili na desetine njih, pa i na stotine. Demohrišćanska stranka, kao i Srpski pokret obnove, podržaće ovaj Predlog zakona jer smatra da je njegovo uvođenje neophodno. Podnela sam, naravno, nekoliko amandmana, ništa čudno, kao i uvek, kojima sam zapravo pokušala da poboljšam ovaj tekst Predloga zakona, a u cilju davanja što većih garancija uzbunjivačima da će biti zaštićeni. Takođe sam podnela i amandmane koji ovaj zakon treba na sistemski ili, da budem preciznija, na jedan sistemačniji način da povežu sa Zakonom o sprečavanju zlostavljanja na radu, ali i da uzbunjivačima u samom sudskom postupku daju što veće garancije u pogledu zaštite njihovih prava. Mislim da se iz nekog razloga, bespotrebno sužava u ovom Predlogu zakona pojam zlostavljanja od onog pojma zlostavljanja kako je on naveden i kako je obrazložen u Zakonu o sprečavanju zlostavljanja na radu. Tamo gde sam putem amandmana mogla da utičem da se ovaj zakon rastereti formalnosti, to sam, naravno, učinila. S druge strane, čini mi se, bar je to moje lično mišljenje, da je predlagač trebao i promovisanjem krivičnih dela da zaštiti uzbunjivače, zapravo da se odavanje izvora informacija, i to u naročito teškim slučajevima, smatra krivičnim delom.Tako nešto putem amandmana nisam mogla da učinim. Razlozi su jednostavni – moralo bi doći do redigovanja celog zakonskog teksta. Međutim, ovu priliku treba iskoristiti za otvaranje još jedne teme koja je i te kako ima veze sa uzbunjivačima i njihovom zaštitom. Naime, čini mi se da kao država, ali isto tako kao i društvo, nismo učinili mnogo toga po pitanju da se naši građani edukuju u pogledu toga šta kršenje propisa jeste, a šta to kršenje propisa nije, koja su to prava građana a koji po ovom zakonu mogu prijaviti i šta oni mogu očekivati povodom toga. Zbog toga smatram da je izuzetno važno da se naša aktivnost zapravo ne zaustavi samo na donošenju ovog zakona, već se mora ići korak dalje tako što će se javnosti objasniti da je i te kako poželjno da prijavljuju sva kršenja propisa i da povodom toga mogu očekivati zaštitu države, budući da ovakvim zakonom se predviđa i njihova sudska zaštita. S obzirom na to da sam i predsednik nacionalnog ogranka GOPAK u Srbiji, mislim da je izuzetno važno i pozivam sve moje članove, ali isto tako i sve narodne poslanike da zauzmu učešće i da o ovome zajedno edukujemo bar putem nacionalnog ogranka GOPAK-a javnost. Mi svojim ukupnim delovanjem moramo se zapravo potruditi da uzbunjivanje postane pravilo, da ne ostane izuzetak, jer sve što je izuzetak, nažalost, vrlo lako izumire. Ono postupanje koje postane pravilo izaziva strah kod onih koji imaju potrebu kod uzbunjivača da reaguju, a samom uzbunjivaču zapravo daju nadu da će njegove informacije biti na pravi način upotrebljene i da će biti upotrebljene u zakonitu svrhu. Zato sam ispred Demohrišćanske stranke Srbije kao podnosilac amandmana predložila da se prilikom spoljašnjeg uzbunjivanja uzbunjivač može obratiti ne samo neposrednom rukovodiocu državnog organa, već apsolutno svakom državnom organu koji je nadređen organu u kom uzbunjivač radid, jer prirodno je da neki ljudi veruju jednim, neki više veruju drugim organima, odnosno neki više veruju organima koji su neposredno nadređeni onom organu u kom uzbunjivač radi, a drugi imaju poverenje u taj takozvani da ga nazovem treći stepen hijerarhije. Kako je svaki uzbunjivač apsolutno dragocen, smatram da se ne smemo odricati onih uzbunjivača koji svoje poverenje daju i najvišim državnim organima. Ovom prilikom želim da skrenem pažnju na to da ovaj Dom Narodne skupštine može mnogo toga zapravo da učini i da doprinese podršci uzbunjivača. Nije redak broj onih primera gde su predstavnici u ovoj Skupštini ostajali gluvi na apsolutno sve vapaje onih koji su imali hrabrosti da deluju u cilju poštovanja propisa.Nije redak broj slučajeva kada su predstavnici ove Narodne skupštine dozvoljavali zloupotrebu uzbunjivača. Smatram da i uzbunjivači, ali i sve što je izjednačeno sa njima nikako ne smemo dozvoliti da se koristi u političke svrhe, niti u nekakve stranačke obračune, jer time šaljemo lošu poruku svima onima koji su nam davanjem takvih informacija poverenje ukazali. Naprotiv, smatram da se svakom informacijom mora odnositi sa primerenom pažnjom i sa primerenim obzirom. U suprotnom, čini mi se da ćemo samo seći granu na kojoj sedimo u prvom redu kao građani, a tek onda kao narodni poslanici. Iskoristiću da se setimo na ovom mestu i nekih ljudi koji su apsolutno doprineli svojoj borbi protiv korupcije, koji su predano radili na otkrivanju i na raskrinkavanju najtežih povreda zakona. U takve ljude prvenstveno ubrajam pokojnu Vericu Barać. Mislim da je vredno njeno ime pomena uvek apsolutno na svaku temu koja ima bilo kakve veze za borbu protiv korupcije, a na drugom mestu, dozvoliću sebi da budem lična, u takve ljude ubrajam i dr Vladana Batića. Neko je naravno sa jedne strane, a neko je sa druge strane iskusio sve probleme sa kojima se zapravo suočava čovek u svom radu kada nabasa na one najteže, na one najkrupnije oblike kršenja prava koja potom raskrinkava, a eto danas smo u prilici da tome i damo jedno pravo ime – uzbunjivač. U takvim situacijama pretnje, napadi, pokušaji šikaniranja ličnosti, jednostavno nisu retki. Zbog toga smatram da je zapravo ovaj zakon samo prva stepenica u afirmisanju onoga što smo u Srbiji nekada nazivali čojstvom, jer posmatrati bezakonje i ne preduzimati apsolutno ništa povodom istog, znači jednostavno podržavati ga. Postojana i slavna država bili smo samo onda kada srpski domaćini nisu nikom dozvoljavali da se krše pravila koja su uspostavljena. Mislim da je konačno vreme da te vrednosti vratimo, a ako ih pak ne vratimo, onda bar da pokušamo to da učinimo. Vreme je da se građanima objasni da prijave ne treba da doživljavaju nikako kao izdaje, već upravo kao odbrane najvećih vrednosti bez kojih se nikada ni kao narod ni kao država nećemo izboriti sa tom savremenom pošasti. U skladu sa tim, ispred Demohrišćanske stranke smatram da svaki član ovog Doma treba bar svojim ponašanjem da doprinese afirmisanju onoga o čemu danas raspravljamo. Naravno, usvajanjem ovog zakona Srbija će se svrstati u krug prvih zemalja u regionu koje su zakonski zaštitile uzbunjivače, a čini mi se da među državama članicama EU svega tri ili četiri zemlje, ispravite me ako grešim, imaju istoimeni zakon. S druge strane, to što većina zemalja članica EU nemaju Zakon o zaštiti uzbunjivača govori u prilog tome da tamo jednostavno takvo zakonsko regulisanje nije ni potrebno, a što nije ništa sporno, budući da je tamo korupcija znatno manja i nije izražena kao kod nas, na svakom koraku, pa ako ću biti iskrena do kraja, i na svakom apsolutno bizarnom nivou. Naravno, složiću se sa svim onima što su i gospodin Saša Janković i gospodin Rodoljub Šabić istakli povodom ovog zakona, a što je već izrečeno ovde kada je ministar kao predstavnik sam obrazlagao. Naravno, na kraju moram istaći da dobro pročitate amandmane koji su podneti, jer mislim da mogu mnogo doprineti da ovaj tekst zakona postane kvalitetniji. Neću da objašnjavam zašto se amandmani podnose, oni se uvek čine, naravno, iz dobre namene i samo u jedno svrhu, a to je da imamo što kvalitetnije predloge zakona. Povodom tvrdnji mnogih da je ovaj zakon mogao biti bolji, ja ću se složiti i reći ću – da, jeste, kao što svaki, apsolutno svaki zakon uvek može biti bolji, kao što apsolutno svaki zakon može biti svrsishodniji, ali na kraju krajeva, i mi bismo mogli biti bolji, ali iz nekog razloga nismo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala. Gospodine ministre, gospodo iz Visokog saveta sudstva, predlagačima je trebalo više od 50 minuta da nam obrazlože sve predloge o kojima danas raspravljamo, predloge koji nisu međusobno povezani i uslovljeni, a svejedno su spojeni pod jednu raspravu, tačke dnevnog reda. To samim tim još jednom pokazuje koliko rasprava u ovom parlamentu pokušava da se obesmisli. Sada mi treba o različitim predlozima u 20 minuta, koliko pripada svim šefovima poslaničkih grupa, da se izjasnimo o svim ovim zakonima ili predlozima odluka, konkretno u ovom slučaju, i jednom međunarodnom sporazumu. Da krenem redom. Prvi i sigurno najvažniji, ono što obeležava raspravu je Zakon o zaštiti uzbunjivača. Dobra stvar je što će Srbija dobiti jedan takav zakon i jeste činjenica da je to jedan zakon koji mnoge zemlje nemaju još uvek u tom pravnom sistemu. Govorio je ministar da je ovaj zakon na početku predviđen i Akcionim planom za sprovođenje Nacionalne strategije za borbu protiv korupcije. Tu se postavlja prvi problem. Taj Akcioni plan je predviđao da taj zakon bude donet u Skupštini sedam meseci od usvajanja Akcionog plana. Akcioni plan je donet u avgustu prošle godine. Znači, prošlo je nekih 15 meseci od tog trenutka i mi tek danas govorimo o ovom zakonu. Zašto je to za nas važno? Važno je zato što ovaj zakon predviđa neke rokove za stupanje na snagu. Počeće da se primenjuje, ako bude usvojen ovako kako je predloženo, tek šest meseci od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“ . Za tih šest meseci zakonom je predviđeno da ministar u roku od tri meseca donese podzakonska akta, koja bi omogućila u narednih godinu dana preduzećima i javnim institucijama da donesu svoje pravilnike kojima će regulisati unutrašnji proces uzbunjivanja. Postavlja se pitanje šta će se dešavati u vremenu dok se ne donesu svi ti propisi? Poseban razlog za zabrinutost je činjenica da, kako je neko danas pominjao NALED, a NALED kaže da država kasni sa donošenjem 162 podzakonska akta više od 922 dana u proseku. Sada nama ostaje da verujemo ministru da će on u roku od 90 dana doneti podzakonska akta. Mi sumnjamo da će to tako biti, upravo iz razloga što je praksa ove Vlade da se kasni i to zakašnjenje je u proseku 922 dana. Razlog zašto sumnjamo je zato što Vlada nije ispoštovala Rezoluciju o zakonodavnoj politici, koja je usvojena u ovom parlamentu, koja kaže da se uz svaki predlog zakona moraju doneti, podnositi Skupštini i modeli podzakonskih akata. Ta Rezolucija je usvojena prošle godine u ovom parlamentu, a ona se konstantno ne poštuje. Kod mnogih zakona smo govorili o tome gde su podzakonska akta. Oni moraju da budu uz zakon, odnosno model podzakonskih akata mora da bude ovde da bi se uverili da je Vlada spremna i da će Vlada u propisanom roku doneti podzakonska akta. Bez toga, ovaj zakon u narednih godinu dana neće štititi nikoga. Neće biti podzakonskih akata, neće biti mogućnosti zato što poslodavci i osnivači neće doneti zakon o unutrašnjoj organizaciji, odnosno postupku za vođenje unutrašnjeg uzbunjivanja, mi nećemo moći da sprovodimo ovaj zakon. Ako je ovo jedan od važnih mehanizama, a trebalo bi da bude, za borbu protiv korupcije, mi taj mehanizam nećemo moći da koristimo najmanje godinu dana sa ovim rokovima koje predlagač predlaže. Mi smo predložili da se ti rokovi skrate, da se izbegne ta rupa koja će postojati u pravnom sistemu Srbije ukoliko ovi rokovi ovako ostanu. Naš predlog je i da sam zakon promeni ime, da se zove zakon o uzbunjivanju i zaštiti uzbunjivača. Govorio je ovde jedan kolega da uzbunjivanje postoji mnogo duže, da je to jedan način borbe protiv korupcije, a da se tek u poslednje vreme zakonski reguliše zaštita uzbunjivača. Mislimo da bi bilo bolje da se zakon tako zove. Takođe, govorio je ministar o tome da je polazni model od koga se krenulo kod pisanja ovog zakona od strane radne grupe Ministarstva bio model koji su kroz raspravu koja je trajala više od godinu dana pripremili republički Poverenik za zaštitu informacija i Ombudsman. Ono što je interesantno, međutim, je da se u ovoj verziji koja je danas pred nama ne nalaze vrlo bitna rešenja iz tog modela, koji središnju zaštitu uzbunjivača prebacuje na nezavisne institucije. Konkretno, bilo je predviđeno tim modelom da Ombudsman vrši središnju zaštitu, znači, od onog trenutka kada uzbunjivač pokrene proces uzbunjivanja do sudske odluke. Predlagač se opredelio da sve radi sud po hitnom postupku. Problem je u kakvom stanju je naše pravosuđe. Sam ministar je govorio o tome da je pripremljen priručnik, da treba da se izvrši obuka sudija koji će to da rade. Znači, ponovo neko vreme koje je potrebno, a isključen je, ja ne mislim slučajno, Ombudsman ili možda Agencija za borbu protiv korupcije, koja je jedina državna institucija koja trenutno ima kakvo-takvo iskustvo u zaštiti uzbunjivača, jer je u skladusa zakonom donela pravilnik koji je pre mesec dana proglašen neustavnim i ta odluka treba da bude objavljena za još dva meseca, tri meseca je odloženo objavljivanje te odluke. Ali, postoji neko iskustvo u toj Agenciji i to iskustvo se neće koristiti. Da li je razlog za to što Agencija vodi postupak, odnosno pokrenula je postupak protiv ministra u skladu sa zakonom i svojim ovlašćenjima za razrešenje u ovom parlamentu, koji nikako da doše na dnevni red ovog parlamenta? Ovde u ovom zakonu postoji nekoliko rešenja za koja smatramo da nisu dobra. Ministar je govorio da su uzbunjivači svi koji kroz svoje radno angažovanje dođu do nekih informacija i mogu da pokrenu postupak. Radno angažovanje koje nije samo stalno zaposlenje, nego bilo koji rad ili volontiranje ili na bilo koji način da se dođe do informacije. Zakonom je dalje predviđeno da samo preduzeća ili institucije sa više od deset zaposlenih imaju obavezu da donesu svoje pravilnike. Činjenica je da postoje preduzeća, neka i vrlo uspešna, ako pogledate na APR, ako možete da pristupite, sa manje od deset zaposlenih koja rade sa državom, rade velike poslove sa državom i sa privatnim preduzećima, a koji imaju manje od deset zaposlenih. Postavlja se pitanje šta će biti u tim preduzećima, ako nema usvojenog tog pravilnika? Tu se govori o preduzećima o deset zaposlenih. Neka preduzeća mogu da imaju manje od deset zaposlenih, a da radno angažuju mnogo više ljudi, dobrovoljaca ili primoranih da rade da bi sačuvali socijalnu pomoć, kako to ovih dana promoviše ministar Vulin. Ovaj zakon u ovakvom obliku nije dovoljno dobar da bi mi danas mogli da ga podržimo. Postoji puno mesta na kojima može da se popravi. Nažalost, nemoguće je bilo amandmanima popraviti ideju koja je postojala, ponavljam, u modelu koji je ministar rekao da je bio polazni, a očigledno da nije bio polazni, da se taj središni nivo zaštite prebaci na neku od nezavisnih institucija. To jednostavno amandmanima nije bilo moguće promeniti, ali smo dali nekoliko amandmana, pre svega u skraćenju ovih rokova, kako bi izbegli da postoji pravna praznina, jer kada odlukom Ustavnog suda za dva meseca bude stavljen van snage Pravilnik o zaštiti uzbunjivača, a ovaj zakon će stupiti tek za šest meseci, počeće da se primenjuje, znači neće postojati u tom roku od četiri meseca nikakva zaštita. Ako se bude nastavilo sa praksom kašnjenja podzakonskih dokumenata, onda će taj period, bez ikakve zaštite uzbunjivača, biti mnogo duži. Sada bih hteo da kažem nekoliko rečenica o drugim tačkama dnevnog reda, a to je Predlog odluke za izbor predsednika sudova opšte i posebne nadležnosti. Ne znam da li je ovo jedan primer uzbunjivanja? Dobio sam dopis vezano za izbor predsednika Prekršajnog suda u Pančevu. Tamo su, kako stoji ovde, možete da vidite u predlogu, bila tri kandidata predložena. Kada su sve sudije odlučivale, odnosno sudije koje su uzele učešće u odlučivanju njih 11, o tome ko bi trebao da dobije najveće poverenje svojih kolega, predložena kandidatkinja Ljiljana Košutić je dobila jedan glas od 11, verovatno svoj, v.d. predsednica suda dobila je dva glasa, a treća kandidatkinja, ne znam da li da kažem njeno ime, pošto ne znam po kom zakonu može da se štiti ova informaciju koju je ona dostavila, je dobila osam glasova. Činjenica je da to glasanje nije jedini parametar za odlučivanje ko treba da bude kandidat za predsednika suda. Da, jeste bitan, ali nije jedini i nije odlučujući, ali je interesantno da ovde u obrazloženju za neke druge sudije vidimo da, gde god je postojala ta jednoglasna podrška, je to navedeno u ovom predlogu kod izbora nekih drugih sudija. Znači kod predsednika Osnovnog suda u Dimitrovgradu i Osnovnog suda u Zrenjaninu navedeno je da su se sve sudije jednoglasno izjasnile i dale podršku jednom kandidatu, iako je bilo više kandidata. Tada je navedeno da, pored tog odlučivanja, su sledeći kriterijumi i godine studijskog staža, rezultati rada, dostavljen program rada suda, kao i utisak koji su kandidati ostavili na komisiju prilikom obavljenog razgovora. Čuli smo od predstavnika Visokog saveta sudstva da su, krajem septembra, čini mi se, obavljeni razgovori sa svim kandidatima i ono što je interesantno, kod izbora za ovaj sud, Prekršajni u Pančevu, da kada je postojao isti konkurs za isto mesto, početkom ove godine, tada su bile prijavljene dve od ove tri kandidatkinje i tada ni jedna nije ostavila pozitivan utisak na komisiju koja je vršila razgovor i tada nije izabran predsednik Prekršajnog suda u Pančevu, a sada nekoliko meseci kasnije jedan od kandidata, kandidatkinja koja tada nije očigledno ostavila dovoljno dobar utisak, je ostavila dovoljno dobar utisak i predložena, iako je, ponavljam, dobila samo jedan glas na izjašnjavanju svih svojih kolega. Želim da pitam, ne želim da optužujem, da li možemo da dobijemo razloge šta je to opredelilo Visoki savet sudstva? Želim da pitam, pošto je rečeno kod svakog od ovih kandidata, govori se da je svaki kandidat dobio, u skladu člana 12, odluke o utvrđivanju kriterijuma, mere, ocene stručnosti, da ispunjava uslove posle odluke sednice svih sudija, u svakom od ovih sudija, od tih 30 kandidata, da li se desilo kod nekoga da nije ispunjavao te uslove, što naravno, svi koji su ovde predloženi su ispunili te uslove, inače ne bi mogli da budu predloženi? Bilo bi dobro da znamo malo više o tim kandidatima. Recimo, treba da izaberemo predsednika Osnovnog suda u Lebanu, koji je bio jedan od šest kandidata. Nemamo informaciju kako su se tamo sudije izjašnjavale, ali znamo da je gospodin Svetomir Cvetković bio predsednik pravnog saveta okružnog odbora SNS u Leskovcu, u jednom trenutku svog angažovanja. To nije sporno. Nije tada bio sudija, mogao je da se angažuje, ali jeste zanimljivo da je baš on između šest kandidata predložen danas da bude biran za predsednika… Nije. Mi smo nešto proveravali, došli smo do toga. Ako nisam u pravu, ja se odmah, odmah izvinjavam. Možda je neko sa istim imenom, a da nije to obavljao, nije bio na toj funkciji. U svakom slučaju, ove odluke ne ulivaju nadu da ćemo imati slobodno i nezavisno sudstvo, koje ukoliko se ovaj zakon usvoji u ovom obliku, kako je predložen, treba između ostalog i da se bavi zaštitom uzbunjivača. Ponavljam da nije slučajno što su izbačene neke nezavisne institucije, kao središni sloj zaštite, koji postoji u zemljama koje imaju ovakve zakone, nije obavezno, postoje druga rešenja, ali postoje rešenja gde je to urađeno. Mi ćemo vrlo aktivno učestvovati u raspravi o amandmanima na predlog ovog zakona, pokušati da vas ubedimo da su naša rešenja svrsishodnija i celishodnija i da ćemo doneti jedan dobar zakon, koji neće imati za posledicu ono što je ministar kada je ovde poslednji put predlagao izmene i dopune zakona, u najboljoj meri i uverenju, govorio da će doprineti pravnoj sigurnosti građana i pravnom sistemu zemlje. Donošenje tih zakona nas je dovelo do toga da već više od dva meseca imamo štrajk advokata u Srbiji, potpunu blokadu pravosuđa, veliku štetu koju ova država trpi svakodnevno i da ćemo prestati sa tom praksom da se međusobno ne slušamo i ne uvažavamo argumente koji se čuju u ovoj Skupštini, ali i u javnoj raspravi kada se ona vodi o donošenju nekih zakona. Hvala.
Povreda Poslovnika, Zoran Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospođo predsednice. Povređen je Poslovnik, član 106. stav 1. da govornik može da govori da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Prethodni govornik, gospodin Đurišić je u dobrom delu izlaganja govorio o samom konceptu dnevnog reda i o spojivosti ine spojivosti tačaka dnevnog reda, smatrajući za ne primereno da se spoje dva zakona i četiri odluke u jednu celinu. Međutim, pošto živimo u vremenu interneta i u vremenu dostupnosti informacija i vremenu kada se te informacije sačuvaju, ja sam bio dovoljno bezobrazan pa da malo istražim i, evo u ruci imam jedan dnevni red Narodne skupštine Republike Srbije koji je potpisala skupštinska većina kojoj je pripadao gospodin Đurišić, u kojoj je spojeno, zamislite gospodo 57 tačaka dnevnog reda. I to je dnevni red od 29. maja 2009. godine. Tu imamo spojen Zakon o subvencijama za zaštitu bilja, i Zakon o radio-difuziji. Ne vidim šta je tu spojivo. Pa Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima i Zakon o potvrđivanju Konvencije o zaštiti i unapređenju raznolikosti kulturnih izraza, pa Zakon o bezbednosti hrane i Zakon o potvrđivanju Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom. Pa Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda i Zakon o vinu, itd, 57 tačaka dnevnog reda i nije smetalo, sada smetaju dva zakona i četiri odluke. I to nije sve. Nije ovo pojedinačno, nije ovo samo jedno u četiri godine. Sledeći, 29. februar 2012. godine, poslednja sednica Skupštine u osmom sazivu, spojeno 27 tačaka. Pa u tih 27 tačaka čini mi se i jedan Zakon o potvrđivanju zajma „Galenici“.
Vreme. Zahvaljujem.
Evo završavam. I kamo sreće, da smo tada imali i u naznaci zakon o uzbunjivačima. Ma kako se on zvao, verovatno da tada se neke stvari u „Galenici“ ne bi desile…
Hvala. U pravu ste poslaniče, član 106. govori o tome govori da se govori samo o tački dnevnog reda, ali i predsedavajući koji je vodio sednicu u tom delu i ja smatramo da poslanici mogu i šire da pričaju nego kruto o materiji. On je ipak govorio o proceduri o spajanju tački dnevnog reda, iako smo to raspravili na početku sednice. Ako želite, mi ćemo glasati o povredi. (Zoran Babić, s mesta: Ne.) Hvala vam, zahvaljujem. (Marko Đurišić, s mesta: Replika.) Ne postoji replika na povredu Poslovnika, poslaniče. Toliko znamo, dugo smo svi u parlamentu i znamo da ne postoji. Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski. Izvolite.
Zahvaljujem predsednice. Gospodine ministre, kolege i koleginice narodni poslanici, predloženi zakon o uzbunjivačima će zaokružiti neophodan zakonski okvir za nastavak snažne borbe za borbu protiv korupcije. Tako da će poslanička grupa NS u Danu za glasanje podržati Predlog ovog zakona. Neophodnost donošenja ovog zakona je i u tome što do sada nije postojao jedinstven registar kada je u pitanju zaštita uzbunjivača, pa se zato ovim zakonom proširuje krug zaštićenih lica i na ljude koji su stalno zaposleni i na one koji su na određeno vreme, na privatni, na javni sektor, dakle, na sve institucije u Srbiji. Takođe, ključ ovog zakona je zaštita onih koji prijavljuju korupciju, ali mislim da bi Predlog ovog zakona trebalo da posmatramo i u malo širem kontekstu, u kontekstu privlačenja stranih investitora i stvaranja što boljih uslova za domaće investitore, jer uzbunjivači svojom aktivnošću indirektno štite sve subjekte od traženja ili uslovljavanja davanja mita u opštinskoj, odnosno gradskoj upravi, u javnoj službi kada su u pitanju javne nabavke. Zakon u članu 3. i 4. izričito propisuje zaštitu uzbunjivača. U članu 10. uređuje se način zaštite podataka o ličnosti uzbunjivača. Međutim, ovde smatram da je u stavu 5. istog člana suviše uopštena, a donekle bih rekla i ne jasna ova odredba, jer predviđa da se informacija o identitetu uzbunjivača ne sme saopštiti licu protiv koga je podneta prijava, osim ako posebnim zakonom nije drugačije propisano. Šta je ovde predlagač zakona konkretno imao u vidu? Zakon naglašava hitnost i mi smo ovde kao poslanička grupa reagovali amandmanom. Predložili smo dodatno ubrzanje, jer smatramo da treba da postoje kraći rokovi za postupanje poslodavca po informaciji, odnosno obaveštavanje uzbunjivača o ishodu postupaka, da ne traje 15 dana. Neke kolege ovde su predložile tri dana, mi smatramo da treba da bude osam dana. U svakom slučaju, ovaj rok od 15 dana, s obzirom na važnost i hitnost sprovođenja zakona je po mišljenju mojih kolega iz poslaničke grupe NS i mene, dug. To isto važi kada je u pitanju institut spoljašnjeg uzbunjivača i rokovi postupanja ovlašćenih organa. I u ovom članu zakona u stavu 6. postoji ta široka i nejasna odredba, slična onoj u članu 10. Kaže se da ovlašćeni organ koji je primio obaveštenje od uzbunjivača, koji nije dao saglasnost da se njegov identitet otkrije, dužan je da pre nego što to učini zatraži saglasnost uzbunjivača. Ovo je apsolutno logično rešenje, ali se i na ovom mestu koristi formulacija – osim ako zakonom nije propisano drugačije, što ostavlja prostor za različita tumačenja, a možda čak i za otkrivanje identiteta uzbunjivača, drugom organu, a protivno njegovoj volji. Mislim da je dobra i odredba u članu 19. stav 2. koja na jasan način uređuje postupak uzbunjivanja javnosti. Insistira se na tome da je uzbunjivač dužan da poštuje pretpostavku nevinosti okrivljenog, pravo na zaštitu podataka o ličnosti, kao i da ne ugrožava vođenje sudskog postupka. Ovo konstatujem zbog toga što se kod nas u tabloidnim medijima iznose svakakve informacije, što je to posebno osetljivo pitanje i što se na jedan bombastičan način plasiraju ne proverene ili potpuno netačne informacije kojima se često nanosi nepopravljiva šteta licima na koje se takve informacije odnose. Zakon propisuje da uzbunjivač ima pravo na naknadu štete koja mu je učinjena zbog toga što je ukazao na nezakonito postupanje. Posebno je važno što se definiše sudska zaštita uzbunjivača. Što se tiče samog postupka, mislim da je dobro što zakon predviđa nekoliko izuzetaka u odnosu na klasičan parnični postupak, pre svega, uvodi se istražno načelo i sudu se daje mogućnost da u hitnom postupku donese odluku o predlogu za određivanje privremene mere koja se po pravilu ne može učiniti. Kada je u pitanju predlog ovog zakona, imam samo još jednu dilemu i naglasila bih da su po predlogu ovog zakona prava uzbunjivača ograničena ako su u informaciji sadržani tajni podaci, tada uzbunjivač ne može uzbuditi javnost ako zakonom nije drugačije određeno. U prvoj radnoj verziji zakona bilo je tačno navedeno šta su to tajni podaci, a sada je predloženo rešenje da bilo koje krivično delo može da bude proglašeno tajnom i da se time spreči obaveštenje javnosti i zaštita uzbunjivača. Mislim da je oko ovoga trebalo možda konsultovati Ppoverenika i ostati pri tačnim navodima na koje se to podatke odnosi tajnost. U svakom slučaju, kao što sam i rekla, važnost ovog zakona je u nastavku snažne borbe protiv korupcije i poslanička grupa NS će u danu za glasanje podržati predlog ovog zakona. Hvala.
Reč ima Borislav Stefanović.
Hvala gospođo predsednice. Gospodine ministre, poštovane kolege, dobro je da Srbija najzad dobija zakon o zaštiti uzbunjivača. Mislim da je to jako korisno za naše društvo i korisno je za trenutak u kojem živimo.To svakako jeste korak napred u usaglašavanju naših pravnih propisa i našeg zakonodavstva sa pravom EU i standardima koji postoje na našem kontinentu, a naročito u domenu zaštite građanskih prava. Koliko je važna uloga uzbunjivača u izgradnji demokratskog društva i u funkcionisanju institucija vidi se samo na osnovu podatka da oko 40% svih slučajeva korupcije u svetu se otkrije upravo zahvaljujući uzbunjivačima. Dakle, 40%, dok je procenat zloupotreba koje se otkriju kroz internu reviziju oko 17%, a sama policija samo nešto više od 1% krivičnih dela korupcije. Međutim, ono što svima nama ostavlja nekako gorak ukus, a o čemu je nešto govorio i kolega Đurišić, jeste način na koji su Vlada i Ministarstvo pravde došli do teksta ovog predloga zakona, rukovođeni pre svega kroz ignorisanje modela zakona koji je uradila radna grupa okupljena oko poverenika Šabića i ombudsmana Jankovića, pa do čak nekih neistina koje su oko rokova donošenja zakona iznošene u javnosti. Podsećanja radi ja ću reći da ste vi, ministre Selakoviću, još 5. decembra 2013. godine izjavili, a „Tanjug“ je preneo, citiram - do polovine sledeće godine, misleći, dakle, na sredinu 2013. godinu, biće izrađen Nacrt zakona o zaštiti uzbunjivača. Tek krajem 2013. godine završen je nacrt i, evo, više od godinu dana je prošlo od datog obećanja. U ovoj istoj zgradi u kojoj se mi danas nalazimo, premijer Vučić je u svom ekspozeu 27. aprila ove godine izjavio, citiram iz stenograma-Već tokom juna meseca biće donet zakon o zaštiti uzbunjivača, koji će zaštiti građane koji su spremni da prijave korupciju koju uoče u vezi sa radom koji obavljaju, završen citat. Ako se ne varam sad je novembar, a premijer je rekao u junu. Ali, i najmanja je to sitnica, verujte, u količini neispunjenih obećanja od strane premijera. Moram da kažem zašto ja sad citiram ovde ministra pravde i premijera, vezano za ovaj Predlog zakona. Zato što je Ustavni sud 23. oktobra ove godine proglasio neustavnim interni Pravilnik Agencije za borbu protiv korupcije, koji je kakav takav bio jedina brana i bar formalna zaštita i rekao bih slamka spasa ljudima koji se usude da progovore o korupciji i zloupotrebi u institucijama. Mi sada ovde ekspresno treba da donesemo zakon koji će se vrlo brzo pokazati kao loše rešenje zbog nekih njegovih odredbi, koje ću ovde delom i da objasnim. Ista je priča bila i sa Zakonom o radu, koji ste predstavili kao najbolji na svetu letos, setite se, a ovih dana mediji pišu da spremate nov zakon o radu. Tako je bilo i sa Zakonom o stečaju. Ministar Sertić već najavljuje izmene, itd. To je sve suštinski posledica neodgovornosti i želje jednog čoveka da donese stotine zakona ako treba, želeći sebe da predstavi reformatorom i stvara atmosferu u državi koja je danas, a koja podseća na bezakonje i anarhiju i ono, što bi neki rekli, čak liči i na devedesete godine. Problem zakona o zaštiti uzbunjivača mogao je na kvalitetniji način da bude rešen, ministre, još u julu prošle godine kada je Poverenik za informacije dostavio model zakona Ministarstvu pravde. Ali, u čemu je nastao problem? Evo, ja bih voleo da nam vi ovde kažete zašto je nastao ovaj problem kada ste dobili taj model još u junu prošle godine? Taj model zakona je rađen uz podršku ambasada Velike Britanije i Kraljevine Holandije, vi to znate, a radili su ga eksperti nezavisno od Vlade i od Ministarstva pravde. Podršku ekspertskoj radnoj grupi pružila su dva stručnjaka iz SAD i jedan stručnjak iz Velike Britanije. Taj zakon je ovu državu i građane Srbije koštao nula dinara jer je u pitanju donacija. Sada pošto izgleda u poslednje vreme premijer Vučić, ministar Selaković, naročito ministar Vulin pravi otklon od svega što nam dolazi iz savremene civilizacije Evrope i sveta, i kao da se dovodi u pitanje ideja velike Evrope, o kojoj je neko govorio nedavno, i meni se čini kao da volite da kažete da su i taj predlog nacrta, koji vam je dostavljen,radili neki špijuni, strani plaćenici i ostali koji hoće da ugroze sprovođenje reformi u Srbiji. Nije problem da smo mi za poslednjih godinu i po dana dobili Predlog zakona koji je sveobuhvatan i koji može da pruži zaštitu uzbunjivačima, da onaj ko pokuša da prijavi korupciju može da zna da neće trpeti revanšizam od poslodavca i rukovodioca, ali većina nezavisnih stručnjaka, ministre, kao što znate, kaže da je zakon loš, ovaj Predlog zakona koji ste nam dostavili. Ne kaže to sada samo DS. To kaže pravna struka i ljudi od reputacije. O kakvom Predlogu zakona je reč, ministre, najbolje govori podatak da se Predlog zakona sastoji od 41 člana, a recimo „Transparentnost Srbije“, koja je svim poslaničkim grupama dostavila inicijativu za izmene članova, ima čak 42 amandmana. Dakle, praktično u proseku jedan amandman po jednom članu zakona. Sve grupe su dobile te predloge, kao što znate, i ja znam da vi možete reći, kao i premijer Vučić da ništa gluplje u životu niste pročitali o toga, ali ja mislim da možda ćete reći da se radi o zaveri i nameri da se destabilizuje Vlada Srbije i reforme, a možda ćete reći da su ove referntne organizacije sa međunarodnom reputacijom deo neke zavere za rušenje Vlade. Inače, juče su izdali saopštenje „Transparentnost Srbije“ vezano za ovaj Predlog zakona, u kome kažu – od ministarstva smo po zahtevu za pristup informacijama dobili brojne dokumente, zapisnike sa sednica radne grupe za izradu zakona, podatke o predlozima na prvi Nacrt zakona koji su prihvaćeni, mišljenje Evropske komisije, ali ne i dokumente čije je sastavljanje obaveza po Poslovniku Vlade, izveštaj sa dve oglašene javne rasprave, koji bi trebalo da sadrže i predlog svih predloga sa razlozima za njihovo prihvatanje ili odbijanje. Ovo je dato saopštenje „Transparentnosti Srbije“. Vi ćete reći o čemu se radi. U ovim materijalima se mogu pročitati razlozi za odbijanje samo za neke predloge, ali ne na većinu. Ti podaci o razmatranju sa listom odnose se na predloge sa rasprave o prvom Nacrtu iz decembra 2013. godine, a ne i na one koji su dati na bitno izmenjenu verziju iz juna 2014. godine, završen citat. Sada ja vas pitam, da li vi mislite da ovo neće niko pročitati i da li je moguće da jedna reformska Vlada u Srbiji, jer tako sebe nazivate, upućuje zakonske predloge parlamentu na ovakav način kršeći Poslovnik o radu sopstvene Vlade? Vi kršite svoj sopstveni Poslovnik koji ste doneli. Mislim na Vladu Srbije. I sva pravila kršite prilikom predlaganja zakona. Moram da kažem ovde mi danas treba da zadovoljimo izvesnu formu, da donesemo jedan zakon koji je novina i koji je neophodan Srbiji, neophodan je našem sistemu. Zaštita uzbunjivača je civilizacijska tekovina i demokratska tekovina i mi to moramo da uradimo, ali treba da raspravljamo o zakonu koji je pripremljen uz kršenje proceduru propisane za pripremu propisa. To što građani neće dobiti zaštitu u pravom smislu te reči, što će i dalje biti glineni golubovi ako se suprotstave ustoličenim određenim navodnim „Megatrend“ ekspertima jer je važan kvantitet, a ne kvalitet onoga što hoće vladajuća stranka da sprovede. Ne treba ovde možda da podsećam na radnika Javnog preduzeća „Putevi Srbije“, a vi ćete se ministre setiti tog primera, koji je kao uzbunjivač otkrio organizovani kriminal i milionsku krađu na naplati putarine kroz Srbiju, preko lažnog softvera, sećate se. Umesto nagrade dobio je otkaz i na posao je vraćen tek u septembru 2010. godine. Sve se to dešavalo uz blagoslov vašeg koalicionog partnera, ministra Ilića. Ili, ne treba da vas podsetim na primer, koji imam ovde ispred sebe, iz „Želvoza gde je poverenik ASNS-a, jednog od sindikata, i magacioner Fabrike železničkih vozila „Želvoz“ Goran Stanić, dobio otkaz i taj otkaz više puta u našim medijima se pojavljivao. Zašto je došlo do toga? Zato što se čovek zamerio. Prosto se zamerio, učinio je povredu radne obaveze, jer je na društvenoj mreži Fejsbuk objavio odluku o prihvatanju najpovoljnije ponude proceniteljske kuće, čije je saopštavanje protivno poslovanju fabrike i šteti njenim interesima i ugledu. Tako je rečeno. Navodi se da je objavio skeniranu krivičnu prijavu protiv direktora Milorada Stojkovića u „Želvozu“, u kojoj su iznete navodne neistine o navodnim zloupotrebama direktora tokom procedura izbora procenitelja. Inače, on nije prekršio zakon, jer to nije poslovna tajna i to je javna odluka. Vidite šta se dešava ljudima koji su uzbunjivači. Čovek je kažnjen i zbog toga dobio je opomenu pred otkaz, jer je dok je bio na plaćenom odsustvu došao u fabriku da okači neko obaveštenje sindikata na oglasnoj tabli. Mogao je da bude sprečen, jer je pre ove objave na Fejsbuku ovaj radnik slao prijave Ministarstvu i Agenciji za privatizaciju. Niko nije reagovao ministre, niko, jer u Agenciji za privatizaciju su mu rekli, pazite, ovo je vrlo zanimljivo – ne možemo ništa da preduzmemo, jer iza bahatog direktora „Želvoza“ stoji gradonačelnica Smedereva i Srpska napredna stranka. Kraj citata. Onda je uz to fotografisao direktora koji mu je dao otkaz, kako službeni auto, pazite. ovo je omiljena tema u ovoj Skupštini, službeni auto „Želvoza“ direktor „Želvoza“ vozio u svadbenoj koloni i to sve u vreme dok premijer traži mere štednje, ukidanje voznog parka i oštre mere. Čovek kaže - prvo nisam bio siguran da li je to auto „Želvoza“, ali kaže – vidim, jeste, naša fabrička kola, srebrna „Vektra“, sa sve peškirom zadenutim za brisač i shvatim da je direktor čovek za volanom i da se vozi na svadbi u svadbenoj koloni. Još ga je pozdravio. To je primer broj dva. Sada pitam vas dalje, ovaj primer, malo banalniji, i ovaj sa „Putevima Srbije“, mnogo poznatiji u javnosti su na neki način pokazali kako u našem društvu, u našem sistemu završe ljudi koji se usude da objave ili dostave javnosti stvari koje se tiču na neko nelegalno, nezakonito, neposlovno ponašanje. Vidite, onda imate primer da niko živ, na primer, ne može da kaže šta je se u „Elektromrežama Srbije“ dešava, na primer. To su vrlo interesantne stvari. Mi ćemo pokušati kroz amandmanski proces da ovo popravimo. Koristićemo ono što je Transparentno Srbija dostavila. Podržavamo njihove predloge. To je ogroman broj amandmana, nepotrebno. Pokazuje se da ta rešenja nisu uzimana u obzir, da imamo jednu društvenu nesaglasnost oko Predloga zakona, koja je mogla biti izbegnuta boljim dogovorom, širim dijalogom, ozbiljnijim pristupom ovoj temi koja je apsolutno neophodno. Tu se slažemo sa većinom, mi moramo da zaštitimo uzbunjivača. Da li će nam ovakvih primera iz „Želvoza“ ili iz „Puteva Srbije“ ili iz mnogih drugih preduzeća i ustanova u Srbiji biti još ili ćemo ih izbrisati kroz zakonski predlog? Kroz ovakav zakonski predlog bojim se da nećemo biti ni dovoljno precizni ni sveobuhvatni, niti ćemo uspeti rokove da postignemo, o kojima je govorio i kolega Đurišić. Mislim da mi tražimo da se za zaštitu ne postavlja postojanje prethodnog odnosa uzbunjivača i organa i firme u kojoj je došlo do povrede propisa, mi tražimo da se precizira način utvrđivanja da je štetna radnja posledica uzbunjivanja i da se štetna radnja može odnositi, ne samo na povredu prava, već i zakonitih interesa uzbunjivača. Mi tražimo da se propišu razumni uslovi u pogledu savestnosti postupanja uzbunjivača, kao preduslov za pokretanje ovog posebnog mehanizma zakonske zaštite. Ona se sada garantuje čak i u slučajevima kada se uzbunjuje dostavljanje opšte poznatih podataka. Dakle, imamo jednu značajnu nepreciznost. Tražimo da se zaštite nevoljni uzbunjivači, tj. oni koji su nesvesni i za čiji se identitet saznalo nakon poverljivog obraćanja na primer kroz neku anonimnu anketu. Tražimo da se izdefiniše šta će se smatrati uzbunjivanjem javnosti, jer sada to nije jasno. Tražimo da se napravi jasna razlika između informacije i dokumenta ili nekog drugog vida obraćanja kroz koji se ta informacija otkriva. Tražimo da se precizira dužnost postupanja po anonimnim obaveštenjima koja su potkrepljena dokazima. Tražimo nadzor nad primenom ovog zakona i donošenjem podzakonskih akata i da se to poveri Ministarstvu za državnu upravu, a ne Ministarstvu pravde. Tražimo da se preciziraju dužnosti kontrolnih organa, da se zaštiti uzbunjivanje javnosti koje usledi nakon što institucije nisu u roku sprovele postupak ili su to učinile nepravilno, da se usvoji novo pravilo za obelodanjivanje podataka koji su označeni kao tajni, koji uključuju mogućnost da se uzbunjivač u nekim slučajevima obrati javnosti, što sada nije moguće, pravilo da se oceni da li je uzbunjivač stavljen u nepovoljniji položaj zbog svog delovanja, da se to jasnije utvrdi, uvede mogućnost da uzbunjivač dobije pravičnu naknadu umesto povraćaja u pređašnje stanje, da se vodi poseban postupak za zaštitu uzbunjivača, u svim slučajevima odmazde trenutno su izuzeti pojedini radni sporovi, uspostavi pravilo da vansudsko poravnanje nije osnov za oslobođenje odgovornosti zbog kršenja zakona, preciziraju rokovi, naloži preduzimanje radnji u korist uzbunjivača, a ne samo da se zabrane one radnje koje mu idu na štetu itd. Na kraju, oko sudija, tj. predsednika sudova. Vi ste čuli za primer Prekršajnog suda u Pančevu, predsednika Prekršajnog suda u Pančevu. Tačno je da gospođa Košutić je vrlo bliska SNS i tačno je da, iako je dobila jedan glas, tj. predložena, biće izabrana na mesto predsednika suda. Nemojte da pokušavamo ovde da se igramo nekakve mimikrije. Svetomir Cvetković, koga predlažete za predsednika Osnovnog suda u Lebanu, je čovek koji je bio predsednik Osnovnog suda u Lebanu. U onom reizboru koji je naša vlast sprovela taj čovek je smenjen sa tog mesta ili sklonjen ili kako se to već zove. Sada, u međuvremenu, bio je u SNS na mestu predsednika Pravnog saveta Okružnog odbora SNS. Taj čovek će vam sada biti predsednik suda, to svi znaju. Nije on član stranke, ne tvrdim to, ali sam siguran da je stajao pored gospodina Cvijana, ako ga se iko seća u ovoj sali, kada su predstavljali šesto i nešto sudija koji su se učlanili u SNS, za koje smo vas molili godinu, dve godine vas molimo da nam date dokaz da su se isčlanili iz SNS, jer ne mogu po zakonu biti članovi stranke, bilo koje. Ne date nam taj dokaz, a slavodobitno ste nas obavestili da su postali članovi SNS, sudije, i sada jedan od njih ide za predsednika suda u Lebanu. Pitam vas, ako to nije tačno, pa koliko imate Svetomira Cvetkovića u Lebanu u SNS koji se bave pravnim pitanjima, a bili su predsednik osnovnog suda? Ako ih imate dva, ja vam se ministre izvinjavam javno. Ako nemate dva ili tri ili pet sa istim imenom i prezimenom, onda sam ja u pravu. Molim vas da nam kažete kako će ovi ljudi doprineti efikasnosti rada tih sudova? Zašto baš ovi ljudi koji su na osnovu jednog od kriterijuma dobili najmanje glasova svojih kolega? Šta ih to utvrđuje u njihovoj efikasnosti, smanjivanju broja predmeta i zagušenja našeg pravosudnog sistema? To su moja pitanja koja su, čini mi se, dobronamerna. Nadam se da ću dobiti odgovor bar na neka, a, u svakom slučaju, DS, ukoliko se ne usvoji ovaj amandmanski niz koji smo podneli, nisam siguran da postoji bilo kakav osnov da podržimo Zakon o zaštiti uzbunjivača, a oko ovih sudija, tj. predsednika sudova, mislim da sam građanima, a i vama vrlo jasno, precizno, slikovito predstavio ko su ljudi koje predlažete na ta mesta. Hvala.
Reč ima Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Član 106. stav 1, gospođo predsednice. Poštujem vašu želju da ova rasprava ide što šire moguće, ali kada ide preširoko i kada se mnogo više govori van dnevnog reda nego o dnevnom redu, zaista moram da sugerišem na povredu Poslovnika. Uzgred bih voleo da javnost a i prethodnog govornika obavestim da SNS nema okružne odbore, tako da ne može ni da ima šefove pravnih saveta okružnih odbora, ali je potrebno da se informiše, a ne da se iznosi tako sa nekim paušalnim ocenama. Nemam problem ni sa tim kada se upotrebljavaju, odnosno imam potrebu da se kazne oni koji upotrebljavaju službena kola i vežu peškir i budu u svadbenoj koloni, naravno, ali imam takođe potrebu i problem kada neko koristi službeni auto da bi prešao 652 metra do hotela „Metropol“ i uzgred slupa službeni auto i nikom ništa i ne bude na samom uviđaju. Međutim, ono što bih voleo da srpska javnost zna i da je sreće da smo imali i ranije uzbunjivače i zakon o uzbunjivačima, možda ne bi imali primer antropologa Marie Vivod. Maria Vivod je kao nezaposleni doktor nauka u februaru 2012. godine, gospodine ministre, konkurisala u akciji „Pravo na prvu šansu“ Pokrajinskog sekretarijata za nauku i tehnološki razvoj u Novom Sadu. U aprilu joj je javljeno da je njena kandidatura, za projekat koji će voditi godinu dana, prihvaćena. Zatim je pozvana da sa još 13 nezaposlenih doktora nauka 15. maja, usred kampanje pred drugi krug izbora za Skupštinu Vojvodine i drugi krug predsedničkih izbora, dođe na svečano uručivanje i potpisivanje ugovora i rešenja, kao i na, pazite, u pismenom pozivu, rukovanje sa …
Poslaniče, vreme, prešli ste i mimo povrede Poslovnika.
Samo jednu rečenicu dozvolite, molim vas.
Molim vas, samo jednu.
… kao i na rukovanje sa doktorom Bojanom Pajtićem. Pošto je zamolila da se to uradi u jednoj diskretnijoj atmosferi, naravno da je ostala bez toga i zbog toga evo ga jedan uzbunjivač na teritoriji AP Vojvodine.
Član 106. govori da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Slažem se, ali moje objašnjenje je jednako sa svim ostalim povredama Poslovnika na član 106, što se tiče generalne debate da ne budemo toliko strogi da govore samo o normama zakona, nego poslanici mogu da koriste i primere iz prakse koji ilustruju potrebu za donošenjem zakona, što ste i vi kroz povredu Poslovnika učinili. Ako želite, glasaćemo o povredi? (Ne.) Zahvaljujem. Reč ima po povredi Poslovnika mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Hvala vam, gospođo predsednice. Gospodin Babić već drugi put čini nešto što mu vi dozvoljavate, na šta sam ja uverena da nemate pravo da činite.
Molim vas, koji član?
Član 103. koji obavezuje narodne poslanike na koji način treba da obrazlažu zbog čega smatraju da ste vi kao predsedavajuća povredili Poslovnik. Gospodin Babić se drugi put javlja nakon govora šefova opozicionih poslaničkih grupa, lažno reklamirajući član 106. Poslovnika i ne obrazlažući zbog čega smatra da je taj član Poslovnika prekršen, a umesto toga replicirajući govornicima koji su pre njega govorili. Samo vas molim, ako je to pravilo koje ustanovljavamo, da svako od nas može u okviru tobožnje reklamacije člana 106. da replicira prethodnim govornicima, da nas obavestite, pa ako će to biti dozvoljeno svima, mi ćemo svi vrlo rado na taj način zloupotrebljavati Poslovnik. Hvala.
Hvala. Ne mogu da vam dam sada repliku, jer je povreda Poslovnika. Dakle, član 103. govori uopšte o povredama Poslovnika, kako to treba činiti, a u ovom parlamentu bezmalo polovina poslanika koristi povredu Poslovnika da bi dobilo još neko vreme. Poslanik Zoran Babić je ukazao da sam trebala i morala da opomenem prethodnog poslanika Borislava Stefanovića da govori o tački dnevnog reda, pa je učinio isto što i ostali poslanici. Ako želite, mi ćemo ipak glasati za član 103? (Da.) Zahvaljujem. Reč ima ministar Nikola Selaković, kao predlagač.
Hvala najlepše. Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, zaista ću sa zadovoljstvom odgovoriti na primedbe koje su ovde istaknute, naročito na one koje smatram najvažnijim, a i one koje su izrečene u formi, neke od njih, apsolutnih neistina. Nije prvi put da se čuje tako nešto i nije prvi put da ostane neodgovoreno na ona pitanja ili one podatke koje sam iznosio ranije, a sada ću ih izneti opet. Dakle, da li je najavljivano donošenje Zakona o zaštiti uzbunjivača u određenom vremenskom roku? Jeste, i to se ne spori ni jednog jedinog trena. Međutim, ono na šta Republika Srbija nije mogla da utiče ni kada je na vlasti bila neka prethodna vlada, ni danas kada smo mi iz SNS na vlasti, jeste rad odgovarajućih evropskih i panevropskih institucija. Evropskih kao što je Evropska komisija, a panevropskih kao što je Savet Evrope. Naime, mi smo se dobro držali nečega što neko prethodni često i nije, a to je da smo na predloge zakona, odnosno radne verzije i konačne verzije nacrta zakona čekali mišljenja eminentnih evropskih institucija, čak i onda kada je to odlagalo donošenje takvih zakonskih tekstova koji su bili najavljivani u određeno vreme. Na istitakav način ovaj Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača koji se danas nalazi među vama je Predlog zakona koji je dobio pozitivna, izuzetno pozitivna mišljenja Saveta Evrope i Evropske komisije. Evo ga ovde kog menepregled završne verzije Nacrta zakona o zaštiti uzbunjivača, koji je upućen jula 2014. godine iz Saveta Evrope, ali smo onda smatrali da nije zgodno da idemo sa tom verzijom zakona odmah pred narodne poslanike, jer u tom trenutku još uvek nismo dobili ocenu Evropske komisije. Tako smo u septembru mesecu 2014. godine dobili i ocenu Evropske komisije ovog teksta zakona. Ko uzme i pažljivo pročita, a to su mogli da urade kako predstavnici vladinog, tako i predstavnici nevladinog sektora, može da vidi, prvo, da na ovaj nacrt, tada nacrt, a sada Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača, nema suštinskih primedbi, da one primedbe koje su istaknute su u 99% slučajeva i uvažene i unete u tekst i da ono što kaže nedvosmisleno i Evropska komisija i Savet Evrope jeste da su zadovoljni tekstom Predloga zakona i da stavljaju akcenat na buduću primenu tog zakona. Zašto ovo citiram? Jeste dobro što smo mi dobili ova mišljenja i što su ta mišljenja pozitivna, to je još bolje. Međutim, ono što je još bitnije, a što se tiče jedne potpune neistine koja je ovde izneta u istupanju jednog od mojih uvaženih prethodnika, jeste činjenica da je u izradi ovih mišljenja učestvovala i grupa stranih eksperata, koja je asistirala radnoj grupi koja je izradila model, radnoj grupi koju je sačinio Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Ali, ti isti strani stručnjaci su učestvovali i u radnoj grupi koju je formiralo Ministarstvo pravde Republike Srbije. Prema tome, ta priča, koju bi izgleda neko želeo da postoji, o ne znam kakvim stranim plaćenicima ili kome već, je apsolutno jedna velika neistina. Dakle, stručnjak za zaštitu uzbunjivača iz SAD, gospodin Tom Divajn, i stručnjak za zaštitu uzbunjivača iz Velike Britanije, gospodin Pol Stivenson, su učestvovali u radu i jedne i druge radne grupe. Ovde predamnom je jedno pismo gospodina Pola Stivensona, gde on u prve tri rečenice navodi ključne razloge zašto je Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača bolji od modela Zakona o zaštiti uzbunjivača. On to vrlo taksativno i dobro navodi. Koga interesuje to, može da uzme i da pogleda kod mene, kao i da pročita čitavo pismo, a može čak da dobije i fotokopiju tog pisma. Citiraću ono što je suština njegovog pisma. On kaže: „Razlozi za veću prihvatljivost Predloga zakona o zaštiti uzbunjivača su u sledećem: prvo, u izradi Predloga zakona o zaštiti uzbunjivača učestvovao je mnogo širi krug subjekata nego u izradi modela zakona“. Tako je gospodin Stefanović pominjao ljude koje sam imao prilike neke od njih i kao uzbunjivače, kao ministar pravde i državne uprave tada, i da primim u Ministarstvo, preko udruženja građana koje ih je okupilo, a to je Udruženje građana „Pištaljka“. Inače, prvi put da je neki ministar pravde primio uzbunjivače, imao sastanak sa njima i tada dogovorio, na njihovu žalbu, kada su rekli – nismo bili uključeni u izradu teksta modela, ministre, da li biste bili voljni da nas uključite u izradu teksta nacrta zakona o zaštiti uzbunjivača, postigli smo taj dogovor, pa neka od lica koja ste vi pominjali ovde su i učestvovala u tome. Drago mi je da ih pominjete, a meni je još draže to što sam bio u prilici da saslušam njihove zahteve, da ih uključim u izradu teksta nacrta zakona. Dakle, prvi razlog je što se kaže da je predlog odnosno nacrt zakona o zaštiti uzbunjivača bolji od modela, zato što je okupio znatno širi krug subjekata koji su učestvovali u njegovom definisanju odnosno pisanju. Drugi, ništa manje važan, a za nekoga možda i važniji razlog je da Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača u odnosu na model zakona znatno više poštuje preporuku Saveta Evrope o borbi protiv korupcije odnosno o zaštiti uzbunjivača. Dakle, ista dvojica stranih eksperata koji učestvuju u radnoj grupi za izradu modela, učestvuju i u radnoj grupi za izradu ovog predloga zakona i oni kažu – ovaj Predlog zakona je bolji. Učestvuju i uzbunjivači koje ste vi pomenuli. Podsetiću javnost na nešto što ju je uzdrmalo pre više od godinu i po dana, kada su se za bukvalno tri do četiri sata nakon telefonskog razgovora u kabinetu ministra pravde obreli direktorka Agencije za borbu protiv korupcije, Poverenik za zaštitu podataka o ličnosti i informacija od javnog značaja i Zaštitnik građana, lica koja su tada bila na tim funkcijama su i danas na tim funkcijama, da alarmiraju mene da se u sistemu Uprave za izvršenje krivičnih sankcija, tačnije u Kazneno-popravnom zavodu u Nišu, dešava slučaj ugrožavanja jednog uzbunjivača. Za četiri sata dobili su sastanak, odmah su rekli da ranije nisu mogli da zamisle takav sastanak i u tako brzom roku, a u roku manjem od 48 sati potvrđeno je da su bili u pravu, da je bila bila suspendovana zaposlena u KPZ-u Niš, koja je bila uzbunjivač, da sam tada postupajući kao ministar pravde i državne uprave preduzeo sve neophodne mere, sankcionisao to. Prvo sam sankcionisao upravnika koji je ugrozio uzbunjivača, a zatim i zaštitio samog uzbunjivača. Ja sam na to ponosan, kao što sam ponosan i na činjenicu što sam glas uzbunjivača u donošenju ovog zakona i te kako umeo da čujem. Krivo mi je što se držite samo jednog subjekta koji je eventualno nezadovoljan predloženim tekstom zakona, pa nećete da kažete ko je još podneo određene amandmane i takođe ih vrlo dobro obrazložio. Rečena je jedna, neko bi rekao potpuna neistina, a ja ću da kažem - poluistina. Kaže se, u pravu ste, poluistina je neuporedivo gora od neistine, otprilike, parafraziraću, ne mogu da citiram – izuzeli ste nezavisne institucije i dali ste to nekom sudu. Jedina nezavisna institucija predviđena Ustavom Republike Srbije je sudstvo, Ustavom definisana kao takva. I zamislite – uzeli ste nekom drugom i dali ste sudu! Da li znate da je taj model sadržao jednu odredbu koja je po mom ličnom, pravničkom mišljenju na ivici uopšte modernog koncepta vladavine prava? Tim modelom je dato jednoj instituciji oličenoj u pojedincu mogućnost da izriče preporuku poslodavcu, a ako poslodavac ne postupi po toj preporuci, smatra se da je učinio krivično delo. Bila je predviđena kazna zatvora do tri godine. Pazite, kazna zatvora koju tu faktički ne izriče sud. Dajte mi primer jedne jedine države u svetu, ne u Evropi, u svetu, gde to postoji. A odmah ću vam reći – ne postoji nigde. Šta smo mi u suštini uradili? Neko reče – mi smo napustili model. Ne. Prva stvar, taj model nije bio niti nacrt niti predlog zakona. On pravno-tehnički, jezički, nije bio. Zna se kako zakon može da izgleda, zna se kako se formulišu zakonske norme. Rečeno je, između ostalog – Ustavni sud je oglasio neustavnim Pravilnik o zaštiti uzbunjivača koji je donela Agencija za borbu protiv korupcije, pa će sada uzbunjivači da ostanu bez zaštite. Apsolutno netačno. Ustavni sud nije ocenio odredbu Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije koja daje zaštitu uzbunjivačima. Nemojte da zavaramo javnost da će odjednom, kada Ustavni sud objavi svoju odluku, ceo sistem da se sruši. Nije tačno. Dakle, taj zakon i dalje sadrži odredbu koja pruža uzbunjivačima odgovarajuću zaštitu. Šta je bilo još loše u modelu? Kada taj inokosni državni organ donese odgovarajući akt, na takav akt ne postoji mogućnost žalbe. I ono što su nam rekle kolege iz Saveta Evrope, bez trunčice dvoumljenja, jeste – usvojite li ovo, imaćete problem uopšte, ne sa bilo kojim stranim, već i sa bilo kojim domaćim investitorom. Ako ne zaštitite, kao što štitite uzbunjivača, i poslodavca, stvorićete veliki sistemski problem. Neko je pomenuo mogućnost davanja novčane nagrade uzbunjivaču za posao uzbunjivanja koji učini. U uporednom pravu zaista postoje takvi slučajevi. Međutim, ja ću navesti jedan primer i opet smo kao glavnog saradnika imali stručnjaka iz Ujedinjenog Kraljevstva Velike Britanije i Severne Irske, čovek koji je rekao – nemojte to uvoditi nikako, jer je Velika Britanija, koja ima najdužu tradiciju zaštite uzbunjivača u Evropi, to napustila pre godinu i po dana. A zašto je napustila? Zato što im je to u sistemu zaštite uzbunjivača stvorilo potpuni haos. Dve stvari su naveli. Prva je ta novčana nagrada uzbunjivaču za uzbunjivanje, a druga je, ako se ne varam, odredba zakona u kojoj je stajalo da uzbunjivač mora da postupa u dobroj veri. Čak imamo izričito dato pismeno mišljenje najvećeg stručnjaka iz Ujedinjenog Kraljevstva, dakle iz Velike Britanije, koji je jedan od najvećih stručnjaka SE za ovu oblast, koji je rekao – nikako ne unosite odredbu po kojoj uzbunjivač mora da postupa u dobroj veri, zato što će vam to nepotrebno zakomplikovati sistem zaštite uzbunjivača. Zašto ja sada idem u detalje i pričam o ovome? Zato što su ovde citirani pojedini amandmani koje su određene nevladine organizacije preko narodnih poslanika rešile da podnesu Narodnoj skupštini, zato što su i oni vrlo dobro svesni toga o čemu pričam. Zato što smo, recimo organizaciji „Transparentnost Srbija“ na27 pisanih strana odgovorili na njihove zahteve, a ovde je rečno da to nismo uradili. Evo, ovde piše, izveštaj o radnoj verziji nacrta Zakona o zaštiti uzbunjivača nakon javne rasprave održane u periodu od 26. decembra 2013. godine do 1. septembra 2014. godine. Šta može ovde da bude odgovor na ovo? Da, mi smo tražili pojedinačni, ovde je dat objedinjen izveštaj. Da, ali u tom objedinjenom izveštaju se nalazi ono što je pojedinačno traženo. Ako neko zahteva još detaljniji izveštaj, nije problem, može da dobije i to. Nemamo uopšte jednog, jedinog razloga bilo šta da krijemo. Ne. Mislim da kao Ministarstvo, kao Vlada, kao Narodna skupština, kao građani Srbije, treba da se ponosimo činjenicom da smo među prvim evropskim državama koje donose Zakon o zaštiti uzbunjivača. Zato što taj zakon donosimo uz pomoć najeminentnijih stručnjaka, ne samo iz Evrope, već i iz SAD. Zato što smo uvažili ubedljivu većinu njihovih preporuka, i zato što ćemo ovim zakonom dobiti čvrste i dobre osnove da uzbunjivače i uzbunjivanje u Srbiji, prvo uredimo uzbunjivanje, a onda uredimo uzbunjivače i zaštitimo mnogo bolje nego što je to bilo ranije, ili mnogo bolje nego što je to u bilo kojoj drugoj državi regiona. O ovom mišljenju, ko bude želeo da ga pročita, možete čak videti, da evropski stručnjaci kažu – u vašem okruženju postoje neka zakonska rešenja o zaštiti uzbunjivača. Oni su loš primer i znak kako ne treba raditi, a nacrt koji ste vi uradili je nešto što svima drugima treba da služi kao dobar primer zakonski regulisane zaštite uzbunjivača. Još nešto, moji saradnici iz Ministarstva pravde su 17. novembra, tj juče, dobili i pismo gospodina Pola Stivensona, stručnjaka Saveta Evrope, za zaštitu uzbunjivača, stručnjaka koji je učestvovao i u izradi modela i u izradi predloga zakona, u kome je on rekao da nam stoji u svakom trenutku na raspolaganju za sve što bude izrečeno u parlamentarnoj raspravi, a nekome u parlamentu nije jasno, da dođe u Srbiju, da dođe u Beograd, opet, i da to našim parlamentarcima u prijateljskom i stručnom razgovoru obrazlaže i objasni. Ponosan sam što imamo dobru saradnju sa međunarodnim institucijama, ponosan sam na činjenicu da su i njihovi predstavnici najbolji predstavnici učestvovali u izradi ovog predloga zakona. Žao mi je što postoje oni koji nisu spremni na kritiku i ne poseduju spremnost da kažu da su nekada napravili grešku.Takođe, moram da kažem jednu stvar, zato što je to ovde potezano nekoliko puta, svako ko je napisao bilo kakav model zakona, preko samo jednog narodnog poslanika mogao je to ovde da predloži Narodnoj skupštini, preko samo jednog. Što to nije učinjeno. Kao što sudstvo treba da bude nezavisno u donošenju sudskih odluka, kao što Vlada treba da bude samostalna u vršenju izvršne vlasti, tako i Narodna skupština treba da bude i jeste samostalna u donošenju zakona. Pomenuto je ovde nešto i moram zaista da se osvrnem na to, jedan od kolega je rekao da postoji jedna opravdana sumnja da će podzakonska akta biti doneta u zacrtanom roku. Odmah ću da vam kažem, biće doneta mnogo pre toga roka, zato što su sva pripremljena i to mogu sa ponosom i bez ikakvih problema da kažem. Mislim, a dozvolite mi da imam i svoje mišljenje, ovo jeste mišljenje moje kao pravnika i kao nekoga ko se nalazi na funkciji ministra pravde. Mislim da ne postoji primer u parlamentarnoj praksi gde Vlada podnosi Skupštini nacrte podzakonskih akata, jer Vlada ne mora da zna u kojem će obliku i na kakav način Narodna skupština usvojiti neki zakon. Mislim da je to malo nelogično, malo više nelogično, a pri tom, nije mi jasno da postoji, možda postoji, kolega Martinović to poznaje više od mene, čovek se bavio i upravnim i ustavnim pravom, pa i parlamentarnim pravom, što u praksi, to i u teoriji i nije mi poznato da se negde predstavničko telo bavi donošenjem podzakonskih akata. To je u svakoj demokratskoj državi nadležnost izvršne vlasti. Ali, nemamo problema ni sa tim. I ne samo podzakonska akta, već i priručnik na osnovu koga će biti vršena stručna obuka sudija, komentar zakona. Dakle, pripremljeni su za štampu. Zašto nisu otišli u štampu? Pa, zavisi od toga kakav će zakon biti usvojen, nećemo to da prejudiciramo. Ali, da li je sve što treba spremno? Jeste. Čak je spremno i izvršenje obuke sudija koje se budu prijavile. Ovde nije rečni o kakvom isključivanju bilo koga iz primene ovog zakona, ovde je reč o stvaranju dobrog sistema sudske zaštite uzbunjivača. Privremenu meru treba i može da donese isključivo sud i niko drugi. A mi smo voljni, neko je rekao, morate da obučavate sudije. Ko god da je nadležan, mora da bude obučen za primenu ovog zakona. Da li su to sudije, da li je to poverenik, da li je to zaštitnik, da li je to agencija? Ko god da je on mora da se pripremi za primenu novog zakona. Prema tome, i da zaključim, još jednom sa punim ponosom ističem- ovaj predlog zakona je proizvod dobre i kvalitetne saradnje, međunarodnih institucija sa jednim širokim spektrom učesnika izrade ovog predloga zakona u Srbiji, a oni su dolazili kako iz reda sudstva, iz reda tužilaštva, iz reda poslodavaca, iz reda sindikata, iz reda samih uzbunjivača, dakle, ljudi koji su imali neposredno loše iskustvo sa državom kada su uzbunjivali i kada su ukazivali na neku korupciju. Jednu stvar još želim da istaknem, kamo sreće da smo imali pre pet, pre sedam, pre 10, pre 20 godina. Da smo ovakav zakon imali, uveren sam da ne bismo imali predmete sudske ili tužilačke koji broje 50, 80, 90 ili 120 hiljada stranica, a koji se u praksi nazivaju – predmeti kriminala, belog okovratnika, ili bele kragne. Nažalost, to nismo imali, nismo imali ovakav zakon kada su sprovođene privatizacije koje se danas kvalifikuju kao kriminalne. Nažalost, nismo imali ovakav zakon kada je 800 ili 900, preko 900 nosilaca pravosudnih funkcija jednim potezom pera moglo da bude najureno na ulicu. Nažalost, nismo imali ovakav zakon u onom trenutku kada doktorki, odnosno lekarki koja radi u Specijalnoj bolnici u Sremskoj Kamenici samo zato što ukazuje na kriminal koji postoji, kada se formiraju liste čekanja, pa se u te liste čekanja ulazi preko reda, pa onaj ko plati taj može da izvrši operaciju, odnosno može da bude podvrgnut operaciji za nedelju ili za dve nedelje dana, onaj koji nema i koji nije platio taj mora da ide na poslednje mesto koje se stalno pomera, ali ne unapred već unazad, pa onda možemo da imamo istu tu osobu podvrgnutu iživljavanju ne samo rukovodstva te medicinske ustanove, već rukovodstva i neke visokoškolske ustanove u koje ona radi. Krivo mi je što nismo mogli jednu sudiju iz Šapca, koja je bila uzbunjivač i koja je samo iz ličnih, strogo ličnih razloga odnosa tadašnjih čelnika pravosuđa prema njoj ostala 2009. godine na ulici, pa mi je žao i što nismo imali u onom trenutku kada je pominjan čovek koji je radio u putevima Srbije, ali moramo oko jedne stvari da razvijemo svaku vrstu sumnje. Država uzbunjivaču treba, mora i pružiće zaštitu u onom slučaju kada on ukazuje da je povređen opšti interes, kada ukazuje na povredu ljudskih prava, kada ukazuje na povredu dobara, nesagledivo veće pretežne vrednosti. Država uzbunjivaču ne sme da pruži sistem zaštite koji će njegovu ličnu involviranost u protiv zakonite radnje zaštititi i oprati. To je ono gde se u sprovođenju ovoga zakona mora da vodi računa bukvalno u svakom momentu. Status uzbunjivača ne sme da bude zloupotrebljavan. Koliko od države zavisi da li će uzbunjivača zaštititi, toliko zavisi i da li će mu onemogućiti da taj svoj status, da ono što mu ovaj zakon pruža i sam zloupotrebi. Zato je dobro da uzbunjivač uživa sudsku zaštitu, jer samo sud može činjenice ovakve prirode od interesa u ovako delikatnoj stvari, samo sud može da utvrdi ili ne utvrdi i niko drugi. Voleo bih, kao što rekoh, da je ovakav zakon donet mnogo ranije. Voleo bih da su uzbunjivače primali i prethodni ministri pravde. Voleo bih da je država za uzbunjivače, odnosno prema uzbunjivačima i ranije imala mnogo više sluha, mnogo više interesa da ih zaštiti, ali to bi onda značilo da ne bi stranka kojoj imam čast i zadovoljstvo da pripadam imala razloga da dođe na vlast. Pošto to nije bilo tako, mi smo pobedili na izborima, došli na vlast i evo kao što vidite, donosimo prvi zakon o zaštiti uzbunjivača, prvi u ovom delu Evrope, prvi put u Srbiji i dokazujemo da je Srbija, kada je u pitanju njeno zakonodavstvo, kada je u pitanju njeno pravo, koliko god to bilo teško i koliko god ekonomska situacija u Srbiji bila teška, ostaje ipak u ovom delu Evrope prava avangarda i kada je u pitanju zakonodavstvo i razvoj prava. Ja sam ponosan na to što ovako dobar zakon možemo da vam predložimo i uveren sam da ćete imati sluha da prepoznate ovo o čemu sam govorio i u danu za glasanje podržite usvajanje ovog predloga zakona. Hvala vam.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da što pre završimo raspravu i donesemo ovaj zakon. Reč ima od ovlašćenih predstavnika još Aleksandar Jovičić pa ćemo napraviti pauzu posle njegovog izlaganja i preći na listu. (Borislav Stefanović, s mesta: Replika.) Izvolite? Repliku nemate. (Borislav Stefanović, s mesta: Kako nemam?) Ministar se vama nije obratio direktno, obratio se svim i ako uzmete pažljivo, sigurno ćete pauzu iskoristiti za to da je odgovorio na osam ili devet prethodnih diskusija. Uvaženi poslaniče, silom ne možete ništa postići zaista u ovom parlamentu i uvredama na račun predsedavajućeg. (Borislav Stefanović, s mesta: Ko je vas uvredio?) Nemojte mi pretiti, zaista ja nemam taj osećaj straha kada vi vičete. (Borislav Stefanović, s mesta: Ko je vas uvredio da se ja sa njim obračunam?) Molim za mir u ovom parlamentu i da me ne ometate u radu. Izvolite.
Hvala uvažena predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, žao mi je što gospodin Borko Stefanović izlazi, evo mogao sam mu ja omogućiti repliku, ali nema veze. Pre svega, danas smo čuli zaista dosta neistina od strane onih koji su napustili ovu salu i zadovoljstvo je bilo slušati ministra pravde kako argumentovano objašnjava i kako argumentovano potiskuje neistine, paušalne ocene, laži onih koji su iz ove sale upravo izašli, ali šta je suština i zašto je važno usvojiti ovaj zakon, zašto je Srbija toliko čekala na ovaj zakon i to je pitanje koje se može postaviti, ali ja ću vam evo iz prakse navesti zašto je ovaj zakon važan i protiv čega se mi borimo. Naime, antropolog Marija Vivod je kao nezaposleni doktor nauka u februaru konkurisala u akciji“Pravo na prvu šansu“ pokrajinskog Sekretarijata za nauku i tehnološki razvoj u Novom Sadu. U aprilu joj je javljeno da je njena kandidatura za projekat koji će voditi godinu dana prihvaćena. Zatim je pozvana da sa još 13 nezaposlenih doktora nauka 15 maja usred kampanje pred drugi krug izbora za Skupštinu Vojvodine i drugi krug predsedničkih izbora, dođe na svečano uručivanje i potpisivanje ugovora i rešenja i na rukovanje sa dr Bojanom Pajtićem. „Zamolila sam“, kaže „Sekretarijat da svoj ugovor primim ili potpišem u manje zvaničnoj atmosferi. Rečeno mi je da će mi ugovor biti poslat poštom, a kasnije mi je rečeno da mi se zbog mog nepojavljivanja sva prava u okviru ove akcije ukidaju“. To je Srbija u periodu od 2000. do 2012. godine. To je Srbija gde ste mogli dobiti posao samo ako se rukujete sa dr Bojanom Pajtićem. To je sramota. Zbog toga mi je čast što danas slušam ljude koji su pripremali ovaj zakon, zakon koji je rađen u skladu sa preporukama Saveta Evrope, zakon koji je u svom procesu bio potpuno transparentan, zakon koji je u svom timu koji su radili na ovom zakonu, koji je brojao preko 20 članova, ljudi pošteni i čestiti koji su radili na ovom zakonu, sve je bilo transparentno, za sve je bilo vremena, tu su bili predstavnici sudske i tužilačke vlasti, predstavnici sindikata, predstavnici poslodavaca, čak i uzbunjivači. To je transparentna Srbija, Srbija koja želi sistem, Srbija koja konačno ćeli da stane na put korupciji, toj pošasti koja je uništavala našu privredu zahvaljujući onima koji protiv nje nisu hteli da se bore, nego su je podsticali, mazili, gajili, pazili i eto gde smo došli zbog takvog ponašanja. Ono što je važno i to je rekao gospodin Selaković, ta rečenica mi se sviđa, zakon o zaštiti uzbunjivača jeste zakon koji daje savez između države, između građana, savez u zajedničkoj borbi protiv korupcije. Setite se da je SNS od 2011. godine promovisala, a u 2012. godini ušla u obračun sa istom na taj način što ni tajkuni, ni oni koji su uništavali ovu zemlju zahvaljujući nekima koji su im to omogućili, nije stala na tom putu i danas se borimo na isti način, sa istim žarom i pojačaćemo borbu zahvaljujući ovako sistemskim rešenjima. Zaštita uzbunjivača, pre svega to želim da približim građanima. Uzbunjivač za mene predstavlja čoveka koji je hrabar, koji je pošten i koji je prijavio nešto nepravilno što se dešavalo u državi, u javnom sektoru, u svim institucijama, pa i u privatnom sektoru, čovek koji je imao hrabrosti da kaže da neko pljačka, da neko krade, da neko gura ruku u džep građanima Republike Srbije ili nekim drugim korisnicima, ako govorimo i o privatnom biznisu, vlasnicima, direktorima i ta hrabrost mora da se ceni i poštuje, ali tu hrabrost želi da zaštiti Republika Srbije, Ministarstvo pravde i ceo ovaj parlament, jer je to jedini način da sistemski uđemo u ovu borbu, da to ne budu ni pojedinačni, niti bilo kakve borbe, nego zakonski sistemske borbe koje će se nastaviti i posle ove vlasti kada dođu neke nove generacije. To i jeste naš cilj. Ono što je važno to je da je ovaj zakon savremeni, efikasan i ekonomski postupak zaštite. Svi imaju pravo na zaštitu od ovog zakona. Znači, ovaj zakon je omogućio zaštitu i zaposlenih, i volontera, i onih koji imaju ugovor o delu, kao i onih koji će tek početi da rade u određenom preduzeću, bez obzira da li je privatno ili javno. To jeste put ka borbi protiv korupcije, korupcije koja je zaista uništavala našu privredu već 20 godina unazad. Ono što je važno, Srbija će postati pionir u uzbunjivanju. Ako pogledamo ove zakone u regionu koji su usvojeni, npr. Bosna i Hercegovina je usvojila jedan sličan zakon, ali koji štiti samo otprilike 2.500 ljudi koji rade u saveznom javnom sektoru, ali Srbija je otišla korak dalje, Srbija se odgovornije ponašala, Srbija je usvojila zakon koji štiti sve građane, sve zaposlene, sve buduće generacije koje moraju konačno dobiti šansu da rade u našoj zemlji, u našem javnom i privatnom sektoru i mislim da je ovo veliki korak i iskorak ka progresu naše zemlje u ovom segmentu, bez obzira što su se danas pozvali neki da napadaju ovakav zakon i jedinu zamerku koju oni zapravo ovde imaju, kažu – rokovi. Izvinite, donošenje zakona može da kasni tri-četiri meseca. Mi smo ga doneli, a da li je jedna stranka, odnosno predstavnici te stranke koji su malopre izašli iz ove sale, da li su oni uopšte pomislili na strategiju za borbu protiv korupcije? Ne, nisu. Od 2000. do 2012. godine nikada taj termin nisu koristili, a taman posla da neko sedne pa da nešto napiše, pa da to predstavi građanima. (Narodni poslanik Gordana Čomić dobacuje s mesta.) Ako može samo da se ne dobacuje.
Molim potpredsednicu da ne dobacuje (Narodni poslanik Gordana Čomić dobacuje s mesta.) Molim vas, nemojte koristiti izraz da laže poslanik. Molim vas, vi ste jedan od predsedavajućih.
Takođe, da li su čuli za akcioni plan? Ne, nisu i našli su za shodno da danas napadaju jedan zakon koji je pohvalila i Evropska komisija i EU. Očigledno oni iz svog delovanja protiv Evropske komisije ili EU i idu, jer sve što EU pohvali, ili Komisija, oni imaju zamerku, ali nisu čuli za Strategiju koja je usvojena od 2013. do 2018. godine, Strategija koja će, uz sijaset ovakvih zakona, doneti boljitak naše zemlje u ovom pogledu kada govorimo o borbi protiv korupcije. Ako se setimo, retrospektivu ako napravimo nekih obećanja da će Srbija ući u EU 2007. godine, pa 2010. godine, pa 2012. godine, pa da ćemo od 200.000 nezaposlenih imati 50.000, a došli smo do 400.000 nezaposlenih, da ćemo biti zemlja koja je sprovela sve reforme, od toga nije bilo ništa, toga se niko ne seća, ali znate, sada je problem dva ili tri meseca, ako ovaj zakon nije usvojen na vreme, a znate da je ova zemlja imala velike probleme kada govorimo o poplavama i drugim elementarnim nepogodama, a zemlja se opet na odgovoran i ozbiljan način sa istim suočavala. Zato, svaka vam čast što je ovaj zakon došao na dnevni red. Sa ponosom kao mlad čovek želim da dignem ruku za ovaj zakon, jer smatram da će doneti boljitak našim i budućim generacijama koje će u ovoj zemlji živeti. Ako govorimo o samoj primeni, 50% slučajeva malverzacija otkrije se dojavom, ali od toga 60% zaposlenih prijave određenu nepravilnost, ali postoji i onih 40% koji nikada to nisu smeli uraditi da ne bi došli u situaciju da im se smanji plata, dobiju otkaz ilineku drugu vrstu odmazde da trpe. Danas odavde i sa ovog mesta možemo poručiti svim građanima Republike Srbije, svima koji su zaposleni, onima koji će tek biti, a i onima koji volontiraju i uče posao da država stoji iza njih i da i te kako mogu da prijave korupcije, iako im je direktor korumpiran, šef smene ili bilo ko u javnom ili privatnom sektoru ko određene nepravilnosti sprovodi. Kažu – ima nekih nepravilnosti. Pa pustite taj zakon da praksa pokaže šta je to što je nepravilno. Ne postoji nijedan idealan zakon na svetu. Svaki bi mogao biti bolji, ali vrememora da pokaže šta je to što možemo unaprediti da bi taj zakon u potpunosti bio primenjen na najbolji mogući način. Nemojte po difoltu da optužujete nešto što vi niste smeli ni malim prstom da pipnete, a to je korupcija u našoj zemlji, Vladu koja je ušla svom svojom snagom, energijom i punim srcem u obračun sa istom i sada kažete – možda neće baš na najbolji način moći da se primeni ili kasni mesec i dva. To je bezobrazluk. Posebno sam ponosan što je Ministarstvo izradilo i priručnike koji će omogućiti da se ovaj proces što lakše sprovode, sistem za praćenje zakona na koji način se zakon sprovodi, koliko smo uspeli da ga sprovedemo. Svaki slučaj uzbunjivača će biti zabeležen i pratiće se da li se odgovor dao na vreme ili nije. Znači, postoje ljudi koji misle o tome na koji način da dobijemo povratne informacije kako bismo primenu istog unapredili u narednom periodu. To nisu stručnjaci koji su malopre izašli iz sale, jer nikada nisu ni pokušali da donesu sličan, ne samoovaj zakon, nego i Zakon o javnim nabavkama, jer jedino što su znali to je da nameste tender kada govorimo o javnim nabavkama, tako da ta borba protiv korupcije, uzbunjivači, Zakon o javnim nabavkama, sve je to nešto zbog čega se nerviraju kada se to pomene, jer istina boli da je činjenično stanje, da su naša javna preduzeća, naša država uništavana sistematski, a mi sistematski želimo da je oporavimo, da je vratimo na zdrave noge i da omogućimo generacijama koje dolaze da žive u pristojnoj, modernoj, čestitoj i pre svega poštenoj Srbiji. Siguran sam da ćemo na tom putu uspeti. Hvala vam još jednom, ministre, što ste malopre na jedan odgovoran način obrazložili zašto je ovaj zakon važan za našu zemlju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Poštovani poslanici, u skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog časa. Znači, počinjemo za 60minuta. Prvi na listi je narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom i prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Gospodine predsedavajući, gospodine Tomiću, dame i gospodo narodni poslanici, SPO-DHSS su jedva čekali da dođe ovakav zakon u Narodnu skupštinu Republike Srbije. U svojoj diskusiji ja ću na predloženi zakonski tekst dati osvrt iz neka tri ugla. Prvi je - šta je to zahtev trenutka koji je tražio da se donese jedan ovakav zakon? Drugo, šta kaže, po našem mišljenju, koje su one osnovne odredbe i osnovne dobre karakteristike ovog zakona? Treće je - šta očekujemo da bude u budućnosti kod primene ovog zakona? Mislim da će se i stariji gledaoci setiti jedne, nažalost, pravne institucije koja je ne u tako davnoj prošlosti postojala u našoj zemlji i mnogi će reći – evo ga, Čikiriz opet priča o nekom prošlom vremenu. Ali, u tom vremenu je uzrok i temelj i svega onog lošeg što je krasilo jednu uzdužnu i popreku korupciju, jedno nesnošljivo stanje u našem društvu. Postojala je pravna institucija u onom periodu, u Titovo vreme, za kojim vremenom mnogi neosnovano žale, kao vreme pravne sigurnosti, zamislite, vreme kada se srećno i sigurno živelo, sve je bilo drugačije, postojala je pravna terminologija – korisna malverzacija, po kojoj samoupravljač, direktor, upravnik, itd, može da prekrši zakon i Ustav uzduž i popreko, ali će ga sud u sudskom postupku osloboditi jer je našao da je on napravio neku korisnu malverzaciju za firmu. To je sistemsko pospešivanje korupcije od strane države. Ništa se nije mnogo daleko odmaklo ni posle 5. oktobra, nažalost. Mislim da je neumesno da citiramo sami sebe, ali sam u Narodnoj skupštini Republike Srbije još 2008. godine, kada smo donosili prvi Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, ispred naše poslaničke grupe rekao da je korupcija u toj meri izgrizla naše društvo da tarife postoje svuda, u svim sferama našeg života, da je to više nesnošljivo stanje i da se svako onaj ko pokuša da izmeni to stanje imaće podršku SPO. Tada smo smatrali da je potreban Srbiji, i danas smatramo, Eliot Nes naših dana, neko ko će biti na vrhu političke piramide i ko će reći onima koji se bore protiv korupcije i kriminala - slobodno radite svoj posao, očistite društvo od ove bolesti, ali su potrebne i sve prateće društvene strukture koje će da pomognu Eliot Nesu naših dana da se taj posao završi. Ako je personifikacija ove prve ličnosti premijer Vučić, onda mislim da svi treba, ako postoji politička volja, snažno da se izborimo sa korupcijom i kriminalom, da damo doprinos mi, kao Narodna skupština, ali i Ministarstvo pravde u resoru, kao krovno ministarstvo nad kontrolom rada sudova, ali i policija, tužilaštvo, a ovim zakonom i svaki građanin. Do sada je bilo slučajeva kada su građani ukazivali na korupciju i kriminal. Kakve su posledice bile? O tome je pričalo nekoliko narodnih poslanika. Umesto da odgovara onaj na koga je ukazano da vrši korupciju ili da se bavi nekim sličnim koruptivnim delom, stradao je najčešće građanin. Zbog čega? Zato što nije postojao jedan zakon koji će štititi građanina koji ukazuje na koruptivno krivično delo. Ono što je dobro za nas, to je što je Ministarstvo prepoznalo i udruženje „Pištaljka“ i druge nevladine organizacije, a i nezavisna regulatorna tela, sa kojima ste kontaktirali, što se mnogi od tih i stručnjaka, a i onih koji su bili zainteresovani, možda nisu stručnjaci u toj oblasti, ali u svakom slučaju, iskazali su dobru nameru, analizirali stanje, pratili uporedno zakonodavstvo, uzeli u radnu grupu i što danas imamo ovaj tekst zakona. Ono što je, takođe, u političkom smislu važno i što ćemo uvek ukazivati kao poslanička grupa, da kolevka demokratije Amerika ima najbolju zaštitu uzbunjivača, da odličnu zaštitu ima i Velika Britanija i da zaista, bez obzira što je Evropska komisija nebrojeno puta insistirala, a mi doneli u našoj Strategiji za borbu protiv korupcije, da ćemo doneti jedan ovakav zakon, mnoge evropske zemlje nemaju ovaj zakon i dobro je što Srbija u tom delu prednjači. Ono čega se svi plašimo, s obzirom i na nasleđen mentalitet, to je da li će eventualno sutra biti zloupotreba, ali ako bude zloupotreba, to je, pre svega, na sudu da se izbori sa takvim slučajevima i na organima i organizacijama koje su dužne da svojim aktima ovo što ćemo mi danas doneti urede, pre svega, sa svojim statutima, mislim na privredne organizacije. Da li je ovo u normativnom delu najbolje što u ovom trenutku može da se pruži? Po našem mišljenju da. Slušajući sve ostale uvažene kolege i one koji su oponirali ovaj zakon, pokušao sam da vidim da li smo i mi možda prevideli neko loše rešenje, pa će nam neko ukazati na neko bolje rešenje, što bismo mi u svakom slučaju podržali, ali to se danas nije dogodilo. Ono što će budućnost doneti, to je jedno ohrabrenje građana. Čim postoji jedan ovakav institut, čim postoji jedna zakonska zaštita, onda sudije koje će se posebno obučene baviti ovom materijom, biće zaštićeni građani koji ukazuju na korupciju i kroz privremenu meru i kroz naknadu štete itd, i više zaista neće snositi štetne posledice kao ranije. Sam sam nekoliko puta u vreme kad nismo imali ovaj zakon, kada dođe građanin i ukazuje na korupciju i pita me kao narodnog poslanika – šta vi mislite, verujte mi da je moj najiskreniji odgovor bio – krećete u borbu protiv jednog lošeg sistema u kojem nećete imati podršku. Ovo je jedan zaista revolucionaran preokret na bolje u borbi protiv korupcije i kriminala. To je još jedna od važnih političkih poruka iz predizborne kampanje koju ostvaruje SNS sa svojim koalicionim partnerima, ali i jedna važna činjenica koju smo mi prepoznali u našem zajedničkom političkom programu, zbog čega smo i zajedno nastupali na izborima. Znači, ministre, sve što bude išlo u ovom pravcu, imaće našu podršku. Sve što ne bude išlo u ovom pravcu, mi ćemo pokušati, bez obzira na malu političku snagu, da budemo neki primeren glas savesti i da ukazujemo na bolja rešenja da bi nam sutra bilo bolje. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći govornik je narodni poslanik Zoran Živković.
Ponoviću i ovo je jedan od zakona koji na silu nosi epitet reformski, koji će imati takvu promociju u medijima, a koji naravno nije ni blizu onoga što je moglo i što je trebalo da se uradi po ovoj temi. Naravno, slažem se sa tim da je bilo vremena i ranije, da je to mogla da uradi i prethodna vlast, to znači vlada Ivice Dačića, pa i ona vlast pre te prethodne vlasti. Tu nema nikakve sumnje. Šta ovde sve ne valja? Ne valja to što će teško ovakav zakon da ohrabri bilo koga da bude uzbunjivač u pravom smislu reči, jer po primedbama koje su došle iz relevantnih institucija, ovaj zakon se bavi samo onim delom koji se tiče procedure i teško da će stvoriti neku novu atmosferu u borbi protiv korupcije u Srbiji. Naravno, potpuno je smešno da tu borbu vodi SNS, ali to je neka druga tema. Na početku se ministar pozvao i zahvalio Šabiću, Jankoviću, kao poverenicima koji su dali svoj doprinos u kreiranju ovog zakona. Oni su se ogradili o ovaj tekst javno i rekli da ne stoje iza njega, da su bili deo radne grupe na početku kreiranja ovog teksta, ali da ono što je konačni proizvod nema nikakve veze ili nema puno veze sa onim što je bio njihov predlog ili njihovi predlozi. Prema tome, to nije tačno. Znači, ministar nije rekao istinu kada je rekao da oni stoje iza ovog zakona. Naprotiv. Protiv ovog zakona su, pored poverenika i sajt „Pištaljka“, ali i Agencija za borbu protiv korupcije, sa kojom ministar ima lični problem, odnosno to je ona agencija koja je predložila smenu ministra pravde, koliko se sećam. Agencija za borbu protiv korupcije je državni organ. Prema tome, nije nikakav sajt, nije nikakav tajkunski lobi, nije nikakva zavera istoka, zapada, Amerike, ne znam koga, nego je to jedan državni organ koji treba respektovati. Šta je suština ovoga? Suština je da je zakon mogao da bude puno bolji, da je to što je on prvi zakon sa tom temom bila dobra prilika da bude i odličan zakon, što je, naravno, kao i u mnogim drugim situacijama propušteno, tako da imamo situaciju da je bilo neophodno intervenisati amandmanima, a i poslanik Pavićević i ja smo napisali 27 amandmana. To su amandmani „Transparentnosti Srbije“ i tu nema nikakve sumnje da to nije samo naš rad, nego naprotiv, to je pre svega rad tog NGO. Vrlo je važno kada sprovodite neki zakon, kad imate jedan veliki problem, a to jeste korupcija u Srbiji, kad hoćete da ga rešite, kad hoćete da se borite protiv toga, važna je i strategija, važan je i zakon, ali puno je važna kredibilnost ljudi koji bi trebalo da sprovode taj zakon. Šta mi ovde imamo? Imamo Predlog zakona koji je poslat iz Vlade Srbije, koji je potpisao ministar koga Agencija za borbu protiv korupcije predlaže za smenu, odnosno predlog Vladi je dao ministar pravde, ovde prisutni, koga je, ponavljam, Agencija za borbu protiv korupcije predložila za smenu. Jedan deo tog zakona bi trebalo da sprovodi i MUP, gde imamo samozvanog doktora koji teško da može da se bori sa kredibilitetom, čak i da je ta diploma doktorska, odnosno zvanje ispravno, a očigledno da postoje jaki osnovi da se u to sumnja i, konačno, imamo predsednika Vlade koji, pored ostalih stvari, sebi dozvoljava da se u parlamentu kladi u svoju funkciju, u najviše mesto na političkoj sceni Srbije, da izgubi opkladu i da ne podnese…
Poslaniče, znate šta je na dnevnom redu?
Na dnevnom redu je zakon o uzbunjivačima i vrlo je važno ko će da sprovodi taj zakon, zato vam govorim, a zakon sprovodi Vlada. Oko toga se slažemo.
Da, a mi smo kontrolor.
Konačno, SNS kao politička stranka je napravila sajt koji se zove „snsborbaprotivkorupcije.rs“, na kome stoji, ovo je naslovna strana. Na toj strani, ovde se pozivaju građani Srbije da ako znaju nešto o nekoj korupciji da to prijave SNS. Time SNS dovodi ljude u zabludu koja može da dođe do toga da oni krše zakon. Ako neko zna za neko krivično delo ne javlja se SNS, nego nadležnim organima. Hvala vam na ovom sečenju.
Hvala vam. Ne sečem ja nikoga, taman posla. Vaše kolege insistiraju da se govori o temi i u vremenu, ali svako ima prava 10 sekundi da probije termin. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Podsetio bih prethodnog govornika, ali i sve kolege koje su zaboravile da je Strategija o borbi protiv korupcije postojala od 2005. do 2010. godine, da je u vreme bivšeg režima od 2010. godine, čak ih nije ni zanimalo da donesu Strategiju o borbi protiv korupcije. Toliko o njihovim pogledima na borbu protiv korupcije, ali to prethodnom govorniku nije smetalo da sa tim ljudima bude na istoj listi, da im pomogne da pređu cenzus, da podeli te vrednosti u ne borbi protiv korupcije, da prihvati to što smo bili na začelju u Evropi po svim merilima u borbi protiv korupcije, deleći taj sistem vrednosti. Tako da o Strategiji o borbi protiv korupcije, bolje da ne govorim. Ne bih se složio sa još jednom iznesenom tvrdnjom da ovaj zakon neće nikoga stimulisati, ni motivisati, niti ohrabriti da prijavi korupciju. Mislim da je sama najava donošenja ovog zakona o uzbunjivačima ohrabrila kolegu Marijana Rističevića, pa je on javno iznosio i govorio o nekim mahinacijama, o nekim kombinacijama, o nekim vinogradima na Fruškoj Gori. Da nije bilo najave tog zakona, možda čovek ne bi smeo to da uradi, ali to ga je motivisalo i ohrabrilo. Ja verujem da će gospodin Rističević u narednom obraćanju pričati i govoriti o tome. Što se tiče tih nekih stvari koje su iznesene na račun gospodina Stefanovića i na račun gospodina Selakovića, verujem da su one produkt političke mržnje i mržnje prema rezultatima koji su postignuti, i to prema onim ljudima koji su bili uvaženi članovi našeg društva, kao, recimo, Ljubiša Buha Čume, koji je sada tamo gde je odavno trebao da bude, a u vreme nekih režima, drugih vlasti on je bio zaštićen i poštovani član našeg društva.
Vreme.
Možemo da govorimo o mnogim drugim stvarima i o onome šta je postignuto u Ministarstvu unutrašnjih poslova.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, replika.
Hvala na ova dodatna dva minuta. Recimo, oko ministra Selakovića, ovde prisutnog, šta sam ja to izneo, a da nije tačno? Da li u Srbiji postoji Agencija za borbu protiv korupcije? Da li postoji? Postoji, naravno. Da li je ta Agencija za borbu protiv korupcije podnela predlog Vladi da se ministar Selaković smeni? Jeste. Šta je tu netačno? Naravno, sve je tačno. Jako je lepo što niste ni pokušali da branite bivšeg predsednika Vlade, ali to je potpuno razumljivo. Cenim to vaše shvatanje realnosti i čini mi se da idete u dobrom smeru. Što se tiče kuraži koju će neko da dobije ovim zakonom, da priča o vinogradima, o Fruškoj Gori, o prirodnim lepotama Vojvodine, AP Vojvodine u sastavu Srbije, je jako lepo, ali teško da je zakon pisan sa tom intencijom. Trebali su nadležni organi, već nekoliko puta, da provere te navode o toj Fruškoj Gori, o tim vinogradima, i to se i dešavalo. Naravno, da treba to da provere još jednom i, ako to uveseljava vas preko puta, još jednom, ali to nema nikakve veze sa borbom protiv korupcije, niti sa borbom protiv kriminala. To je zaluđivanje još onih par desetina hiljada ljudi koji veruju u ono za šta su glasali pre šest-sedam meseci. Ali, generalno ovaj zakon je loš. Kao što znate gospodin Pavićević i ja smo nekoliko puta glasali za dobre predloge zakona, bez bilo kakve sumnje. Nije naše ponašanje takvo da moramo po svaku cenu da budemo protiv. Naprotiv, ovde je propuštena šansa, a o kredibilitetu ljudi koji treba da sprovode zakone neću više da pričam, to Srbija već zna.
Hvala. Replika, Zoran Babić, a i replika ministar Selaković. Izvolite.
Hvala uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kao što reče moj veliki prijatelji i uvaženi profesor Marko Atlagić malopre kada sam odgovarao jednom narodnom poslaniku – poluistina je mnogo opasnija od neistine. Tako su i ovde izrečene neke stvari koje su obrazovanom čoveku ili pravniku potpune neistine, a nekome ko to nije su poluistine. Rečena je samo jedna stvar istinita, dakle, istina je da postoji Agencija za borbu protiv korupcije, ali nije istina da je ta ista agencija podnela Vladi predlog za smenu ministra pravde. Prvo, ta ista agencija za onoga ko ume da čita zakon, ne može da podnosi predlog ni za čiju smenu, ona može da da preporuku. Drugo, ona tu preporuku daje onome ko ministra bira, a to nije Vlada. Treće, kada je reč o još nekim neistinama koje su rečene, koga interesuje može da uzme ili moj govor u pisanoj verziji ili transkript, pa da vidi da ja jednom jedinom rečju nisam rekao da iza ovog predloga zakona stoje Poverenik za zaštitu podataka o ličnosti informacija od javnog značaja, niti Zaštitnik građana, ni jednom jedinom rečju. Dakle, treća po redu neistina ako se ne varam, i četvrta stvar koju zaista moram da kažem, pomenuo je i kolega uvaženi Babić, ali ne do kraja, šteta što ovakav zakon nije postojao kada se privatizovao „Beopetrol“, ili kada se privatizovala Duvanska industrija Niš, ili kada su dodeljivana podsticajna sredstva ili subvencije za neke poljoprivredne delatnosti, velika šteta, jer da su postojali ovakvi zakoni tada, mnoge stvari ne bi izgledale kao što izgledaju sada.
Replika, narodni poslanik Zoran Babić.
Ja vidim da bi neko u ovoj sali tako žarko želeo da se stavi znak jednakosti između njega i gospodina Vučića patuljak i golijat. Ne može da se stavi znak jednakosti, ja znam da bi neko izmislio i slagao i uradi, samo da se stavi znak jednakosti, ali taj znak jednakosti koji nikada neće stati, jer i te znakove između ljudi, između politike, između stranaka daju građani Republike Srbije, a građani Republike Srbije su stavili na izborima legitimno, ne paljenjem ove zgrade, ne očuvanjem 6% u Vojvodini kupovinom, ne takvim stvarima koje su i nelegalne i nelegitimne, već na izborima stavile su prevagu od 50% na golijata, na onoga na koga veruju, koga žele da vodi Vladu i ovu državu i nekoga koga nema na političkoj mapi, ali bi tako žarko želeo da se stavi znak jednakosti. Pa ne može da se stavi znak jednakosti. Mi ovde imamo samo jednog bivšeg, bivši ministar, bivši premijer, bivši poslanik. Zahvaljujem vam se gospođo predsednice što držite Pisarnicu otvorenu non-stop, jer se toliko željno očekuje ostavka jednog narodnog poslanika koji je izgubio, ne mogu da kažem opkladu, već jednu džentlmentski pruženu ruku da ukoliko je nešto istina da podnese jedan ostavku, a ukoliko jenešto neistina, da podnese on ostavku koju je izrekao, tu neistinu, ali nema čestitosti. Neću da govorim o akademskoj jer od akademije možda neki prolaz pored akademije, ali ništa drugo. Zahvalan sam vam zato što Pisarnicu držite otvorenu, neophodno je.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, pošto ste se prepoznali.
Naravno da sam se prepoznao i naravno da je svima u Srbiji jasno onima koji dobro čuju i onima koji mogu dobro da razmišljaju o onome što čuju, da zadnja stvar na svetu ili poslednja stvar na svetu koja bi mi pala na pamet jeste da se poredim sa Aleksandrom Vučićem. Ta pozicija golijata u mitologiji je vrlo interesantna. Slažem se sa vama, mogu delimično da se složim sa tom definicijom. Hvala vam ako ste me stavili u poziciju Davida, to je isto jedna dobra pozicija. Šta je suština ove priče? Suština ove priče je da neko ko završi pravni fakultet u Srbiji, što je jedna časna stvar, ali takvih ljudi u Srbiji ima nekoliko desetina hiljada, možda i stotine hiljada. Samim tim to nikome ne daje pravo da bilo kome docira ili da ga optužuje za nešto. Neko ko nije sposoban da položi pravosudni ispit, državni ispit, ko nije sposoban da radi ništa drugo nego mu se zbog toga da mesto ministra pravde, ne može nikome da soli pamet. Sa druge strane ako ministar pravde zna nešto što je nelegalno, a tiče se privatizacije „Lukoila“, Duvanske industrije Niš, Duvanske industrije Vranje, subvencija za neki vinograd na Fruškoj Gori neka to kaže nadležnim organima. Ne treba da se plaši, kao da će biti usvojen ovaj zakon koji će da ga okuraži. Takvih amatera čiji je prvi posao bio da izigravaju velike, naučne, stručne, patriotske i državne veličine sam se ja i ovaj narod nagledali u zadnjih dvadeset i nešto godina koliko god hoćete. Znamo kuda idu i kako se završava njihova serija.
Hvala gospodine Živkoviću. Ovo više nije replika, širi se rasprava i ide u ko zna kom pravcu. Reč ima ministar Selaković.
Pošto nisam pomenut poimence, ali je pomenuta funkcija na kojoj se nalazim, pozivam onoga ko je pomenuo moju funkciju da sednemo i uporedimo naše diplome. Dakle da sednemo i uporedimo naše diplome, da sednemo i da uporedimo institucije na kojima smo ih stekli, da sednemo i da uporedimo ocene koje smo dobijali, da sednemo i da uporedimo vreme kada sam ja ministar pravde i državne uprave i vreme kada je neko bio nekim nesrećnim, užasnim slučajem okolnosti predsednik Vlade, da se setimo najmračnijeg doba nakon ubistva predsednika Vlade, a onda još mračnijeg doba nečijeg predsednikovanja Vladom nakon ubistva predsednika Vlade, da se setimo recimo izveštaja nekih eminentnih međunarodnih organizacija o stanju ljudskih prava u tom periodu kada je neko bio predsednik te vlade. Da se setimo svega toga i da vidimo koliko je tada mogao da traje pritvor, odnosno zadržavanje u policiji, da vidimo koliko je potrošeno novca na neosnovano lišenje slobode, da ne pričamo o slobodi govora, da ne pričamo o cenzuri medija, ali da se vratimo na ono. Dakle samo pozivam, ja ću bez problema i svoju diplomu sa osnovnih i svoju diplomu sa postdiplomskih studija sa najstarijeg pravnog fakulteta u zemlji da iznesem, a on neka iznese svoj. Sa tim nemam apsolutno nikakav problem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, po Poslovniku.
Hvala uvažena predsedavajuća. Reklamiram član 107. povreda Poslovnika učinjena je više puta ovde zbog neverovatno iznetih uvreda, ali najpre prema biračima. Ovde je neko rekao da se birači zaluđuju, a oni biraju ovaj parlament, i to je nešto što je skandalozno vređati narod koji je izabrao ove poslanike ovde. Tim pre što to radi neko ko mrtav, hladan, smejući se svima nama u lice ovde kaže – jeste, ja sam pokrio papirološki moju prevaru vezanu za vinograde i ne možete mi ništa, a vi sada budite tako naivni i ja ću vas sve ovde da vređam. E, to je nešto što je skandalozno i to je nešto što je protivno svim moralnim principima i bili ste dužni da ga opomenete. Hvala vam.
Uvaženi poslaniče, neki put reči same koje su izgovorene su opomena sama po sebi i smatrala sam da je višak da reagujem dodatno još i ja. Ako smatrate da sam povredila Poslovnik molim vas, mi ćemo glasati. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, replika. Nema povrede Poslovnika. Da se pozvao na povredu Poslovnika morala bih da dam reč, iako to nerado činim, kao što znate, jer to uvek izazove nešto drugo. U pravu ste. Ne mogu da dam Zoranu Živkoviću na povredu Poslovnika, pa morate nešto … (Narodni poslanik Zoran Živković, s mesta: Ne tražim na to, nego to što je govorio ministar.) Ne znam šta znači – to. Ministar vam je samo odgovorio na vašu repliku i repliku. Stvarno mislim da je ovo mobing ako ja budem morala isto da… (Narodni poslanik Zoran Živković, s mesta: To se stalno dešava.) Ne razumem poslaniče. Možemo da razgovaramo neki drugi put, ali dobacivanje, nisam čest gost mesta gde se dobacuje, zaista. Puno vam zahvaljujem. Koristim svoje ovlašćenje da zatvorim krug replika. Vrlo interesantne su te replike, ali još je interesantniji i zakon o kome raspravljamo. Preći ćemo na listu. Sigurno će biti još repliciranja. Nesumnjam. Reč ima Marijan Rističević. Uvažimo poslanika koji dugo čeka. Izvolite. Prozvala sam poslanika. Nije kulturno prekidati poslanika kada dobije reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, nemojte od mog kolege poljoprivrednika u pokušaju da tražite fakultetsku diplomu. Građani Niša traže je 10 godina. Ceo Niš prekopali, ali je nisu našli.S obzirom da se radi o mom kolegi poljoprivredniku u pokušaju, dužan sam da zaštitim njegovo vinogradarsko delo i vinogradarski kalemarski lik. Gospodine ministre, ja ću podržati izbor tužilaca, naravno podržaću i u Visokom savetu sudstva izbor sudija, naravno da podržavam i zakon sa BiH o izručenju, naravno podržaću i zakon o uzbunjivačima. Ovom prilikom, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da budem ponovo uzbunjivač. Da krenemo redom da prvo porazgovaramo o modelu zakona o uzbunjivačima, ko ga je pravio. U vašem uvodu, gospodine ministre, vi ste rekli da su model pravili Zaštitnik građana i Poverenik za informacije od javnog značaja i da su oni oformili neku radnu grupu. Pitam vas – da li je tačno da su tu radnu grupu plaćali Britanci i Holanđani? S obzirom da se radi o licima, a ja neću reći da su oni strani plaćenici, ja ću reći da su oni domaći pretplaćenici zato što imaju platu 350 hiljada dinara i zato što su na tu platu radeći ovaj model zakona o uzbunjivačima, gospodine ministre, vama se obraćam, za 18 meseci naplaćivali na platu od 350 hiljada dinara svakog meseca u narednih godinu i po 600 funti, što je 800 evra, od gore, na onu platu i najverovatnije da su model zakona o uzbunjivačima pravili u radno vreme kada su od države imali platu 3.500 evra. Ovo vas pitam kao uzbunjivač. Dakle, tražim da mi se odgovori – da li su vrli ovde često spominjani Zaštitnik građana i Poverenik za dostupnost informacija od javnog značaja, kao i razna druga nezavisna regulatorna tela i organi, za koje kada ovi iz opozicije, iz ove male stranke nekada vladajuće, pričaju često pomislim da se radi o njihovim stranačkim drugovima. Izginuše za njih. Ljudi tvrde da su oni napravili dobar model. Gospodine ministre, da li je tačno da je u tom modelu pisalo da poslodavac koji učini prekršaj, to znači onaj koji je izložen mitu, krši propise itd, je trebao po tom modelu Zaštitnika građana da bude opomenut preporukom, a ako ne ispoštuje preporuku tek onda dobija krivičnu prijavu? Ako ispoštuje preporuku i kaže – ja više neću da primam mito, časna reč, onda krivična prijava izostaje. Vi nam dugujete odgovore na ta pitanja s obzirom da su dva pomenuta lica veoma pohvaljeni ovde i nemam razloga ni da ih hvalim, ni da ih kudim, ja iznosim činjenice kao jedan od uzbunjivača. Da li su pomenuta lica dok su primala tako velike plate od 350 hiljada dinara dobijala dodatno godinu i po dana po 600 funti, odnosno za godinu i po dana 10.800 funti, što je protivvrednost oko 14.000 evra. Na tako visoku platu to je bezobrazno, to je na određeni način sukob interesa i Zaštitnik građana je u stvari samo štitio njihove visoke plate u tim nezavisnim regulatornim telima. To vas pitam kao uzbunjivač koji će podržati ovaj zakon o uzbunjivačima koji će dati dodatnu šansu još hiljadama ljudi da to urade. Takođe, gospodine ministre, moram da vas pitam – šta je sa protivpravnim izborom, a to ne cenim ja, to ceni Ustavni sud svojim odlukama iz 2004. godine, čini mi se, „Službeni glasnik“ br. 52 i 44/2004. godine, gde je izbor gospodina Bruna Vekarića prvi, ne izbor nego imenovanje od strane Vlade, a sada će ga štititi ovi iz opozicije, jer će pomisliti da je njihov partijski drug, da je imenovan zajedno sa budućim ministrom pravde na mesta zamenika tužioca direktno iz Vlade, da nikada nije prošao izbor u Narodnoj skupštini i da je samim tim protivustavno i protivpravno izabran na najosetljivije mesto u Tužilaštvu za ratne zločine. Vi nam, gospodine ministre pravde, dugujete odgovor na ovo pitanje tim pre što smo ja i još neke kolege u ovom domu postavljali direktna i indirektna pitanja, a kolega Drecun to zna, i gospodine ministre, nije normalno da nas zbog toga prijavljuje Američkoj ambasadi. Ovde sa sajta „Vikilis“, „nišvilis“, „domen švercos odbundos“ imam i dokaze za to. Dakle, ovo su dokumenti i ovo govorim kao uzbunjivač…
Poslaniče, da li možete samo malo mikrofon jer reaguju kolege. Samo u mikrofon bliže.
Kažu kolege iz opozicije da sam previše bučan, ali hajde da vidimo. Ovde držim dokument koji sam dobio sa sajta „nišvilis“ i „domenšvercodbundos“ Ambasada SAD u Beogradu, njegovoj ekselenciji Majklu Kirbiju gde se Tužilaštvo za ratne zločine 14. 6. 2013. godine žali na poslanike i na pojedine skupštinske odbore. Da li je normalno da tužilac koji je protivpravno izabran, a to je mišljenje Ustavnog suda iz 2004. godine, na ovakav način da komunicira sa Američkom ambasadom. Ne tvrdim ni da je on strani plaćenik, ali je domaći pretplaćenik. Uprkos tome što je izabran protivustavno i što je Ustavni sud taj prvi izbor tako ocenio, odnosno imenovanje od strane Vlade RS, a po zakonu koji je bio u vreme „Sablje“ donet, on je primao negde preko 60 ličnih dohodaka koji su bili preko 260.000 dinara. Primio je, dakle, protivpravno na mestu na kome je bio protivpravno 15 miliona dinara. Ja nisam od onih koji će štiti njegov lik i delo. Ja ću, gospodine ministre, vama predati ovo pismo od 14. 6. 2013. godine njegovoj ekselenciji Majkl Kirbiju od Tužilaštva za ratne zločine. Takođe ću vam predati i zapisnik sa sastanka tužioca za ratne zločine sa Kendalom Dejom, pravnim savetnikom u Ambasadi SAD gde ih oni obaveštavaju o svim aktivnostima vezanim za aktivnost Tužilaštva za ratne zločine, a pri tom osporavaju poslanicima pravo da ta saznanja podele na skupštinskim odborima. Ja kao poslanik, kao predstavnik jedne suverene države, ne mogu da verujem da postoje takvi tužioci, da postoje takvi zamenici, da postoji takav protivustavan i protivpravan način koji se održava već desetak godina. U tom smislu, kao ministra pravde, ja vas molim da povedete računa da se zamenik tužioca za ratne zločine, Bruno Vekarić, gospodin Bruno Vekarić, privede pravnoj nameni. Dakle, da bude jednom izabran na pravni način, a da prethodno bude kažnjen sa svim ličnim dohocima koje je protivpravno primio. Predaću oba dopisa Američkoj ambasadi. Za mene je neprihvatljivo da se ovo radi. Ovo nije bilo, što bi naši seljaci rekli – kad je gavran pocrneo i krmak rep zavrnuo. Ovo je nemoguće, ni u jednoj državi, pa ni u banana državi. Dakle, veoma je zanimljiv sastav ovog Tužilaštva za ratne zločine. Naći ćete ovde i supružnike određenih poslanika, da im ne spominjem imena, vama ću to dostaviti. Takođe, kao uzbunjivač, gospodine ministre pravde, dostavio sam vam određene fotografije i dugujete mi odgovore – da li su te fotografije autentične? Priložiću još jednu. Da li je, gospodine ministre, ova fotografija koju ću vam predati kao uzbunjivač autentična, gde ministar unutrašnjih poslova u Vladi mog cenjenog kolege poljoprivrednika u pokušaju, koji smo skupo platili, da li je ovo iz baze JSO i da li prima poklon u vidu pištolja ili sablje od Jedinice za specijalne operacije koja je kasnije okrivljena i čiji su pripadnici osuđeni za ubistvo premijera Zorana Đinđića? Dakle, sem onih fotografija, priložiću vam i ovu. Gospodine ministre, ja ću da u vezi akademske čestitosti, koja je ovde često spominjana, posebno od mog kolege koji nije imao drugove na fakultetu ali je predložio zakon o visokom obrazovanju, što je za mene gotovo neverovatno, trebalo je da predloži zakon o vinu, to bih razumeo, ali, kad se već radi o akademskoj čestitosti, kao uzbunjivač, ja vas pitam da li je tačno da je potpredsednik partije, na čijoj je listi on izabran, studirao od 1993. do 2005. godine, 12 godina? Maltene penziju nije dočekao. Pri tome, bio je sekretar za poljoprivredu. Zašto kažem da mi ovde treba status uzbunjivača? Iz sledećeg razloga: pomenuti gospodin koji ima stan u Beču, na plati od hiljadu evra, evo još jednog razloga zbog čega sam uzbunjivač, dotični gospodin ima platu od hiljadu evra i stan u Beču od 160 kvadrata i košta 500-600 hiljada evra. U njegovoj opštini su nikli oni vinogradi. Hajde da vidimo, čovek je studirao 12 godina, umalo penziju tamo nije stekao, da nije ušao u političku funkciju, studirao bi možda i dalje od 2005. godine. Upisao je 1993. godine, a prvi ispit je položio 1995. godine. Kada je postao vlast, onda je davao i tri ispita za četiri dana. S obzirom da se radi o čoveku koji nam je lansirao aferu aflatoksin, kao uzbunjivač ja vas, gospodine ministre, pitam ko će da proveri da li je tačno da li je na jednom ispitu, naravno kada je postao vlast, dobio čistu desetku? Problem tog ispita, gospodine ministre, je sledeći. To da proverite. Ne morate kopati da tražite onu diplomu, kao građani Niša, koju nisu našli. Ovo lako prekopate na Poljoprivrednom fakultetu u Novom Sadu. Radi akademske čestitosti i etičke odgovornosti, da li je profesorka dotičnog studenta ocenila ocenom 10, ali da je i prijava i ocena ispisana istom rukom? Ili je student sam sebe ocenio, ovde su profesori, ili su profesori, da se dete ne muči, koga su ranije profesori mrzeli, da putuje od Inđije do Novog Sada, sami ispunili prijavu i ocenu tek toliko da se dete ne muči? Da li je istina, gospodine ministre, pitam kao uzbunjivač, da je dotična gospođa kasnije bila savetnik tom studentu koji je postao pokrajinski sekretar za poljoprivredu? Takođe vas pitam, da li je taj savetnik učestvovao u nameštanju afere aflatoksin koja je nanela nemerljivu štetu našim stočarima i danas umesto 500.000 krava, koliko je bilo pre godinu i po, imamo svega 350.000, jer je pomenutom aferom devastirana cena mleka? Mlekare to nisu otkupljivale i ljudi su prodali krave Albancima, krave su otišle na klanje, više ih nema i to je veliki ekonomski gubitak, gospodine ministre, za našu poljoprivredu. Kao predsednik Odbora za poljoprivredu to moram da vas pitam. Dakle, očekujem, ako ne možete sad, da ubuduće odgovorite na ova moja pitanja. Ponavljam, sve to sam skinuo sa sajta „srbiliks, nišiliks, domen švercos bundos“. Hvala.
Izvolite, poslaniče.
Hvala. Smatram da je prethodnim izlaganjem povređen član 107. Poslovnika, koji u stavu 2. govori da nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Slušali smo ovde jednu diskusiju apsolutno neprimerenu ovom parlamentu, koju vi ni u jednom trenutku niste pokušali da prekinete, uz gromoglasno odobravanje najveće stranke u parlamentu. Mislim da je to najbolja slika društva u kome danas živimo i da sve ono što se dešava van ove zgrade, što doživljavaju građani Republike Srbije poslednjih dana, nasilje i sve stvari se ogledaju i u ovom parlamentu. Kroz ovakve diskusiju i kroz ovakav način vođenja sednice, nažalost, Srbija ne ide evropskim putem, ne ide u pravcu pravljenja jedne normalne zemlje. Molim vas ponovo da, u skladu sa Poslovnikom i svim onim što vam Poslovnik daje i obavezu iz člana 27. da se starate o sprovođenju ovog Poslovnika, sankcionišete ovakve diskusije, bez obzira na to što poslanici iz vaše poslaničke grupe apsolutno odobravaju ovaj način govora. Mislim da vi kao predsednik parlamenta imate obavezu da se izdignete iznad toga i da ne dozvolite da se ovo stalno ponavlja iz sednice u sednicu. Hvala vam.
Poslaniče, zaista ne razumem kako bi vi vodili ovu Skupštinu. Podelim flastere poslanicima na usta i da im ne dozvoljavam da iznose primere, jednima da dajem da iznose primere, a drugima da ne dajem da iznose primere? Nemojte vikati, molim vas. Razumela bih povredu Poslovnika da ste reagovali i kada je jedan od poslanika manjine iznosio primere. To je po vama bilo vrlo primereno, a kada iznose drugi, onda je bilo po vama neprimereno. Drugo, ne vidim šta je iz privatnog života ovde izneto. Mi smo svi javne ličnosti i osobe o kojima je govorio, barem one koje sam mogla da prepoznam kroz njegove alegorije, su svi nosioci javnih funkcija u ovoj državi. Stvarno neću ovde nikoga sprečavati, ni poslanike sa moje desne strane, ni poslanike sa leve strane, da iznesu nešto što znaju, a pogotovo ako poslanik u svakoj rečenici kaže da govori kao uzbunjivač. Nalazim se u situaciji da ja budem neko ko će maltretirati poslanike i zabranjivati im da iznose to što znaju. Ministar ako bude mogao da odgovori na sva ova pitanja, on će odgovoriti. Ako ne, ako su suviše složena, on će se potruditi da poslaniku odgovori na neki drugi način, u sklopu ovog zakona. Ja ničim nisam ugrozila dostojanstvo ovog parlamenta. Mislim da bi se dostojanstvo parlamenta ugrozilo kada bi podelila flastere poslanicima da ćute. Ako smatrate da je povređen Poslovnik, glasaćemo. (Marko Đurišić, s mesta: Da.) Možda ja nisam u pravu, možda sam pogrešila, ali onda to treba da radim svima. Apsolutno se ne slažem, ima jedna tendencija ovde, izvinjavam se što je malo širi moj odgovor, da poslanici vladajuće većine moraju da ćute, a opozicija samo da govori. To je sad postala tendencija već mesecima, da se stalno ustaje i govori kako je neko ugrožen. U ovom parlamentu nije niko ugrožen, što se tiče slobode govora. Toliko. Glasaćemo, nije problem. Reč ima narodna poslanica Snežana Malović. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi ministre, predstavnici Ministarstva pravde, Visokog saveta sudstva, poštovane kolege, želim da izrazim zadovoljstvo što danas raspravljamo o Predlogu zakona o zaštiti uzbunjivača. Pored toga želim da izrazim nezadovoljstvo zbog toga što tek danas raspravljamo o ovom Predlogu zakona i zašto se u ovom uvaženom domu ne koristi institut javnog slušanja. Naravno, ovo nije usmereno na Ministarstvo pravde ili na Vladu Republike Srbije koja je predlagač ovog zakona već na predsednike odbora koji tretiraju određenu materiju, ali inicijativa je svakako trebalo da dođe od strane Ministarstva pravde, te izražavam nadu da će ubuduće zakoni koji su jako bitni i važni i koji treba da pomere određene segmente našeg društva na bolje, da budu predstavljeni pre plenarne sednice parlamenta poslanicima putem javnog slušanja. Ovo je nesumnjivo zakon koji predstavlja deo pravnog normativnog okvira za borbu protiv korupcije. On je potreban kako ta potreba proističe iz naše sudske ili normativne prakse tako i iz obaveze koje smo preuzeli kao zemlja u okviru članstva u međunarodnim organizacijama. Tako član 33. Konvencije UN za borbu protiv korupcije čiji smo član propisuje da će svaka država ugovornica razmotriti mogućnost da u svom domaćem, pravnom sistemu predvidi odgovarajuće mere pružanja zaštite od bilo kog neopravdanog postupka prema bilo kom licu koje nadležnim organima prijavi u dobroj nameri ili na razumnoj osnovi, bilo koje činjenice koje se odnose na koruptivna krivična dela predviđena ovom Konvencijom. Zakonodavstvo međunarodno je otišlo korak dalje pa je u građansko-pravnoj konvenciji protiv korupcije Saveta Evrope u članu 9. propisano da svaka strana ugovornica treba da obezbedi u domaćem pravu odgovarajuću zaštitu od bilo koje neopravdane sankcije protiv zaposlenih koji imaju osnovnog razloga da sumnjaju u korupciju i koji bi u dobroj meri svoju sumnju prijavili odgovornim licima ili organima. Nadgledanje sprovođenja ove Konvencije povereno je Savetu Evrope, Komitetu Saveta Evrope pod nazivom GREKO ili ti Grupa zemalja za borbu protiv korupcije. Upravo je GREKO u preporuci broj 21 u okviru prvog i drugog kruga evaulacije koji je izrađen 2005. i 2006. godine povodom usklađenosti propisa naše zemlje u pogledu unapređenja sistema borbe protiv korupcije konstatovao da Srbija treba da obezbedi da javni službenici koji izveste o svojim sumnjama na korupciju u javnoj administraciji koji to čini u dobroj veri budu na odgovarajući način zaštićeni od odmazde kada tako postupaju. Na ovu obavezu je u svojim izveštajima ukazala i Evropska komisija. Takođe ta obaveza je predviđena i našim unutrašnjim zakonodavstvom. Ovde je više puta pominjano Nacionalna strategija za borbu protiv korupcije za period od 2003. do 2018. godine, kao i prateći akcioni plan, jedan od ciljeva koje predviđaju da se ostvari, uspostavljanje efikasne i delotvorne zaštite uzbunjivača, odnosno lica koji prijavi sumnju na korupciju. Za sada, do današnjeg dana, u našem pravnom sistemu nije postojala celovita zaštita uzbunjivača već su postojale određene odredbe u raznim zakonima koji su tretirali ovu oblast. Tako u Zakonu o državnim službenicima se utvrđuje dužnost obaveštavanja u sumnji postojanja korupcije usled čega je državni službenik dužan da pismeno obavesti neposredno pretpostavljenog i rukovodioca ako u vezi sa obavljanjem posla dođe do saznanja da je izvršena korupcija od strane funkcionera ili državnog službenika u organu u kojem radi. Takođe se propisuje da državni službenik uživa zaštitu u skladu sa zakonom kada je korupciju prijavio. Ova regulativa je manjkava iz više razloga. Prvo, jer ne nudi zaštitu državnog službenika ukoliko ima saznanje o korupciji koje je izvan njegovog delokruga rada. Zatim, postavlja se pitanje ukoliko dođe do otkrivanja određene koruptivne pojave na osnovu kog zakona državni službenik ili nameštenik uživa zaštitu, obzirom da Zakon o državnim službenicima ne razrađuje taj postupak. Drugi zakon koji tretira ovu oblast je Zakon o pristupu informacijama od javnog značaja. Zakonskom odredbom se štiti lice koje otkrije informaciju ili obelodani određeni dokument koji nisu poverljive prirode. Treći zakon koji štiti lica koja otkriju korupciju jeste Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije. Naime, članom 56. Zakona je propisano da lice ne može da snosi posledice koje je prijavilo korupciju. Reč je o licima koja se obrate Agenciji i ukažu na javne funkcionere koji su obuhvaćeni koruptivnim aktom, a koji nisu prijavili ili koji nisu prijavili imovinu koju poseduju ili koji se nalaze u sukobu interesa. Na osnovu ovih odredbi Agencija za borbu protiv korupcije je donela Pravilnik o zaštiti lica koja prijavljuju korupciju. Naravno, ovde je reč o licima unutar državnog ili javnog sektora u pogledu čijeg statusa Agencija ima određene nadležnosti. Njegov osnovni nedostatak je što se ne može primeniti na privatan sektor. Takođe, postavilo se i pitanje o načinu zaštite ovih lica od strane Agenfcije za borbu protiv korupcije obzirom da je zakonom Agencija obavezana da štiti anonimnost podnosioca prijave. Uostalom iz svih ovih razloga Ustavni sud je 23. oktobra 2014. godine stavio van snage tj. ocenio protiv ustavnim ovaj akt. O potrebi donošenja ovakvog zakona, Zakona o zaštiti uzbunjivača svedoče i slučajevi gde su određena lica otkrila koruptivne pojave u okviru službi i doživele su šikaniranja, pa čak i gubitak posla. Goran Milošević koga treba pomenuti ovom prilikom je razotkrio organizovanu kriminalnu grupu koja je državu oštetila za 6,5 miliona evra i izgubio je posao. Svetska iskustva, međunarodna iskustva pokazuju da veliki broj korupcionarskih akata u svetu je otkriven pomoć uzbunjivača. Jedan od najboljih sistema zaštite lica koja prijavljuju korupciju jeste u okviru zakonodavstva SAD. Zaštita ovih lica počiva na tri osnova. Prvo, na čvrstoj zakonskoj garanciji licima koja prijavljuju korupciju, a koja se odnosi na zaštitu od krivično-pravnih posledica, odnosno posledica na bazi radno-pravne zaštite. Zatim, propisuje krivičnu sankciju zatvora od deset godina licima koja ugrožavaju ili pokušavaju na neki način da oštete uzbunjivače. Potom, garantuju finansijsku nagradu uzbunjivaču usled čije prijave je došlo do osuđujuće presude. Znam da je bilo dosta rasprave u javnosti povodom nagrade koje treba davati uzbunjivaču i da tu postoje različiti sistemi. Više sam za to da nagradu ne treba davati, a u krajnjem slučaju mislim da su to eksperti Evropske komisije koji su ocenjivali ovaj zakon, to slično i rekli. Predlog zakona o kojem danas raspravljamo definiše uređivanje uzbunjivanja, postupak uzbunjivanja, prava uzbunjivača, obaveza državnika i drugih organa i organizacija, kao i pravnih i fizičkih lica u vezi sa uzbunjivanjem kao i druga pitanja koja su vezana za uzbunjivanje i zaštitu uzbunjivača što je predviđeno članom 1. Predloga zakona. Imamo izvesne primedbe koje smo već izneli u načelnoj raspravi, a ja ću ovde pokušati da navedem ono što do sada nije rečeno. Iako je na Nacrt zakona pribavljeno mišljenje Evropske komisije i to u dva navrata, ako se ne varam, i otvorena je javna rasprava od strane Vlade, što pohvaljujem, stiče se utisak da stavovi i organizacije se bave borbom protiv korupcije i njenom prevencijom nisu u dovoljnoj meri uvaženi. Ovog puta ne iznosim kritike niti aludiram na to da su njihove primedbe trebalo da budu prihvaćene ili predlozi i sugestije, međutim, danas mi nismo čuli adekvatan odgovor zbog čega određeni predlozi i sugestije nisu prihvaćeni. Narodni poslanici su putem pisma organizaciji Transparentnost Srbije obavešteni da je putem zahteva za slobodan pristup informacijama od javnog značaja zatražen izveštaj i javna rasprava koja treba da sadrži razloge ne prihvatanja određenih amandmana. Nismo obavešteni da li je to dostavljeno. Takođe, smatram da nije razjašnjeno na koji način je tretiran Nacrt zakona koji je urađen od strane radne grupe koju je formirao Poverenik za zaštitu informacija od javnog značaja. Ovaj stav smatram da nije konzistentan politici vlade u pogledu borbe protiv korupcije i proklamovanim ciljevima u pogledu borbe protiv korupcije, obzirom da se politika Vlade u tom pogledu u velikoj meri bazirala na izveštaju Saveta za borbu protiv korupcije koji se odnosio na zloupotrebe u procesu privatizacije. Druga naša zamerka se odnosi na koncepciju određenih odredbi zakona. Amandmane koje je predložila poslanička grupa Socijaldemokratske stranke se odnose na unapređenje Predloga zakona. Ono što nismo mogli da pravno tehnički reagujemo, odnosi se na postupak zaštite uzbunjivača, u vezi čega takođe iznosimo zamerku. Naime, smatramo da parnični postupak zaštite nije adekvatan i da se on može pretvoriti u postupak protiv lica koje je prijavilo korupciju. Zatim, u odnosu na član 15. Predloga zakona koji reguliše postupak unutrašnjeg uzbunjivanja. U stavu 2. se navodi da je poslodavac dužan da postupi po informaciji bez odlaganja, a najkasnije u roku od 15 dana od dana prijema informacija. Ovde se ne vidi na koji način će poslodavac postupati. Ostavljeno je, tj. predviđeno je u članu 17. da podzakonski akt donosi ministar, te pretpostavljamo da će ovaj postupak biti predviđen podzakonskim aktom. Takođe, u članu 18. Predloga zakona u stavu 1. se navodi da postupak spoljašnjim uzbunjivanje započinje dostavljanjem informacija ovlašćenom organu. Pa se postavlja pitanje, ko je taj ovlašćeni organ? Zatim u članu 21. je regulisana zabrana stavljanja uzbunjivača u nepovoljniji položaj, pa se u stavu 1. navodi da poslodavac ne sme činjenjem ili ne činjenjem da stavi uzbunjivača u nepovoljniji položaj u vezi sa uzbunjivanjem, a naročito ako se nepovoljniji položaj odnosi na zapošljavanje i sticanje svojstva pripravnika ili volontera itd. Znači, smatramo da navođenje ovih postupaka nije dobro, jer uvek će se desiti neke nove situacije koje ne mogu ili nisu bile predviđene zakonom. Ovo su zamerke koje smo izneli i kroz amandmane koje smo podneli na ovaj Predlog zakona i nakon svega ističemo da ćemo da pozdravljamo donošenje ovakvih propisa, da je to potrebno i da to predstavlja unapređenje borbe protiv korupcije uz konstataciju da nije dovoljna isključiva normativna aktivnost. Jedan od najvažnijih pokazatelja odlučne borbe protiv korupcije, efikasan pravosudni sistem i oduzimanje imovine koja proističe iz korumpiranog akta. Što se tiče Zakona o potvrđivanju ugovora o izručenju sa Bosnom i Hercegovinom, pozdravljam potpisivanje ovog ugovora i njegovo potvrđivanje kroz ovaj zakon, naročito što je ugovorom predviđeno izručenje sopstvenih državljana za krivična dela organizovanog kriminala, korupciji i pranja novca. Smatramo da je to neminovnost i da se treba ići u tom pravcu da države moraju da sarađuju, ukoliko žele da se odlučno suprotstave organizovanom kriminalu, korupciji i pranju novca, i da je ovo još jedan od načina na koji se može ostvariti borba protiv organizovanog kriminala. Ovom prilikom želim da vas podsetim na neku inicijativu koja je prethodnih godina bila izneta u javnosti u pogledu regionalnog naloga o izručenju, o hapšenju. Ne znam šta mislite o tome, ali smatram da zaključivanjem određenog sporazuma između zemalja u regionu u pogledu olakšanog načina izručenja lica može takođe da doprinese borbi protiv organizovanog kriminala u velikoj meri. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milena Bićanin. Prijavite se molim vas. Izvolite.
Hvala. Evo, za mene lično i za Socijaldemokratsku partiju Srbije je ovo tema od krucijalnog značaja, zato što prosto, mi u našem socijaldemokratskom opredeljenju državu u kojoj živimo, vidimo kao državu koja je, pre svega, pravedna i isključivo na temeljima pravde i pravičnosti utemeljena za sve njene građane koji imaju istu šansu na rad, na život i na ostvarivanje lične sreće. U tom smislu ja pozdravljam odluku da donesemo, da uopšte ovaj Predlog zakona dođe pred nas u parlament i da sa odredbama ovog zakona upoznamo javnost koja je visoko zainteresovana. Zašto je visoko zainteresovana? Zato što smo svi svedoci velikih nevolja koja je korupcija, kao pošast koja razgrađuje svako društvo i to čak u istoriji pokazuju mnogi slučajevi mnogih carstava koja su zbog toga i propadala, pošast koja razgrađuje sve, koja ne razgrađuje samo ono što se zove ekonomija, nego razgrađuje ono što je najvrednije jednom narodu, a to je njegov moralni kapacitet i njegove moralne vrednosti. Iz tog razloga, mislim da je ovaj zakon izuzetno važan. On sa jedne strane treba da omogući jednu pravu delotvornu pravnu zaštitu našim sugrađanima ili građanima Srbije koji ukažu na neke od oblika koruptivnog ponašanja, ali mi se čini da i u svim ovim drugim navodima u kojima uzbunjivač može da nekoga obavesti, da je tu jedan spisak problema sa kojima mi već dugi niz godina živimo i koji svakako moramo da rešimo, pa u tom smislu i razumem podršku Saveta Evrope da agendu sa našim problemima, proširimo i izvan same teme i jedino teme korupcije. Znači, govorimo o tome da uzbunjivač može da prijavi neko nezakonito ponašanje, kršenje propisa, kršenje ljudskih prava, kršenje javnih ovlašćenja protivno svrsi koje je povereno, opasnost po život, javno zdravlje, za bezbednost i životnu sredinu, kao i podatke radi sprečavanja štete velikih razmera. Ovo su sve izuzetno velika krupna pitanja koja se tiču svih i koja, kada se dogode stvaraju veliku nevolju svima nama. Država je odlučila da ove zakone donese, ne samo zato što se obavezala brojnim međunarodnim konvencijama i ugovorima, i to prosto govori da mi imamo vezu sa svetom i sa nekim novim institucionalnim sistemima i boljim rešenjima. Ono što je za mene negde najvažnije, da spomenem u ovom trenutku, to je odluka Vlade Republike Srbije da se borba protiv korupcije postavi na nivo najvažnijeg državnog pitanja i da svi ukupno gradimo državu, u kojoj će izostati apsolutno, odnosno bićemo, da kažem, nadam se, jednog dana u stanju nulte tolerancije na korupciju. Korupcija, kao što sam rekla, razjeda svako društvo, a svako demokratsko društvo ima za obavezu da ga prepozna, spreči i da ga, koliko je god moguće, suzbija i protiv njega se bori. Ja ovaj zakon vidim u tom smislu, u ovom trenutku, a verovatno da u vremenu koje će uslediti, će biti još puno prilika da uvidimo da li su i koja rešenja apsolutno dobra i koja ćemo vremenom, možda i menjati, ali zakon apsolutno ima svoju važnost. Opet kažem, u ovom trenutku, jer prosto ni pravda nije moguća u nekom apsolutnom iznosu, pa nije možda moguća ni apsolutna zaštita, ali je važno činjenje i važno je sve ono što će se dešavati u postupcima koji će se sprovoditi i na kojima ćemo se učiti, na kojima ćemo menjati praksu i na kojima ćemo usavršavati ovo društvo. Što se tiče građana, moram da vam kažem da je moja motivacija da danas u okviru ove teme učestvujem u radu narodne skupštine, upravo lična, ona se tiče solidarnosti sa svim građanima Srbije koji su na različite načine žrtve korupcije i raznih drugih protivzakonitih činjenja i koji su, čini mi se u velikoj meri i obezvoljeni da učestvuju značajnije u otkrivanju takvih loših ponašanja, zato što prosto nisu imali dovoljnu podršku države. Mislim da ovaj zakon ne treba da nam odgovori na pitanje šta je poželjno ponašanje građana države, da li je to poštenje, odgovornost, rad, posvećenost, mi smo to svi nekada negde savladali, umemo da iskažemo, znamo da razumemo značenje tog pojma. Mislim da je mnogo važnije da građani preko ovog zakona razumeju da imaju podršku i da je mnogo lakše ostvariti ovakav stav u životu i ovakvo ponašanje, ukoliko država stoji ispred vas. Ja zato ovaj zakon cenim kao veoma značajan. Naravno da veliki i brojni problemi u prošlosti o kojoj god prošlosti da govorimo, su stajali kao neka prepreka donošenju ovog zakona, odnosno ispravljanja nekih oblika ponašanja koji su još, da kažem, skoro postali tradicionalna, pa je nešto od nekog oblika ponašanja ušlo čak i u narodnu izreku, pa tamo gde se neko dobro snašao kažemo mu – alal ti vera. Ne kažemo ništa drugo, nego prosto kao da mu zavidimo i mislim baš dobro što si ti to uradio, pa možda možeš i mene da motivišeš da i ja to uradim, ukoliko mi se ukaže prilika i ukoliko budem dovoljno hrabar. Ono što takođe mislim da nije dobro, to je da u našem sistemu obrazovanja ne postoji još uvek dovoljno instrumenata koji će pomoći našim učenicima da razvijaju jedno kritičko mišljenje da imaju punu slobodu učestvovanja i participacije u procesu obrazovanja i prosto mogućnosti da otvoreno i jasno bez brige o bilo kakvoj sankciji ukazuju na ono što su njihove muke. Ako i učenike ne naučimo, a mi moramo ovu lekciju da kažem, prosto svi dugo da savladavamo i da učimo, i mislim da nisam pogrešila ako sam spomenula i potrebu da se u okviru sistema obrazovanja malo više pozabavimo nekim pitanjima da bismo jednostavno formirali mlade ljude, odnosno građane koji će jednog dana mnogo aktivnije, mnogo hrabrije, i mnogo brže razumeti procese koji se dešavaju u njihovom društvu, koje će te loše procese uspeti brzo da prepoznaju i naravno da budu spremni na predloge i aktivnosti kojima će se sve te nevolje rešavati. Sveovo o čemu mi danas govorimo nije elementarna nepogoda, ovo smo svi radili, dugi niz godina, nismo snašli snage da se protiv toga borimo, dovoljno hrabro i dovoljno odlučno. Zato ja mislim da je ovo danas dobar trenutak za ovu državu. Ono što bih takođe htela da kažem, to je da ukoliko želimo da prosto, našim sugrađanima pomognemo da bolje se upoznaju sa odredbama ovog zakona, da je potrebna verovatno i neka vrsta edukacije. Istraživanja koja je radila i Agencija za borbu protiv korupcije 2012. godine, i ona koja su činjena pre, govore da veliki broj, veliki procenat naših stanovnika zna za neki oblik koruptivnog ponašanja, ili kršenja zakona, a da se mali broj usuđuje da to prijavi, odnosno da još manji broj zna da postoje uzbunjivači. Mislim da smo kao društvo odgovorni da građanima pomognemo u nekoj vrsti edukacije i da ih naravno, na osnovu dobre prakse koja će uslediti, nakon primene ovog zakona, ohrabrimo da daju svoj pun doprinos gradnji jednog pravednog, jednog ispravnog i jednog demokratskog društva. Što se tiče samog zakona i članova zakona, obzirom da nisam pravnik, ja ću sa stanovišta, recimo, obične građanke koja čita ovaj zakon, i koja misli da možda negde može da pronađe i temu za svoje angažovanje u ispravljanju neke nepravilnosti, rekla ono što je u mom razumevanju značajno i što želim da prokomentarišem. Mislim da je dobra odredba u kojoj se potpuno nedvosmisleno kaže da je zabranjeno sprečavanje uzbunjivanja, da je zabranjeno preduzimanje štetne radnje protiv onoga ko vrši uzbunjivanje. Znam da je „Transparentnost Srbija“ imala primedbu da odredba zakona koja se tiče zabrane zloupotrebe uzbunjivanja ne bude odmah, da kažem u ovom redu u kome sam ja izložila, ali, takođe ja mislim da je važno, i ja sam odabrala da na ovom mestu to kažem, zato što mislim da se svi malo pribojavamo i mogućih zloupotreba onih ljudi koji nemaju časne namere, i koje opet nekim drugim ljudima koji su možda korektni u poslu kojim se bave, mogu da donesu veliku štetu. U tom smislu, mislim da anonimne prijave, ja sam prosto radila u sistemu u kome je mogao neko da vas prijavi anonimno, to je stalna i latentna pretnja. To jeste korektiv za onoga ko se bavi nekim poslom da ima to na umu, i da se, naravno trudi da svakog dana radi apsolutno korektno, ispravno, ali verujte da to ukoliko ne bude bilo nekog sita koje će ipak da pretrese, može da nanese veliku nevolju ljudima koji budu opterećeni takvim optužbama, jer vi ćete dok dokažete ili jedno ili drugo morati da mnogo vremena potrošite i još mnogo toga uz to. Dobro je što postoje nivoi uzbunjivanja, što možete da odaberete da li ćete to prvo reći svome poslodavcu, ovlašćenom organu ili javnosti. Ovde jedino kod javnosti, obzirom da mogu da se koriste sredstva javnog informisanja, može da se koristi internet, itd. Naravno da u slučajevima kada neko posegne za korišćenjem ovih sredstava ili oblika javnog informisanja se verovatno radi o nekim veoma važnim pitanjima koja mogu u velikoj meri da naprave veliku materijalnu ili ljudsku štetu. Mislim da je dobro da se ta sredstva koriste, ali eto, jednostavno, ja kada bih znala za takav neki slučaj, ja ne znam ko bi, ne znam prosto procedure po kojima bi neki urednik nekih novina ili nekih medija meni poverovao i to objavio, a da ne napravimo veću štetu i da ne napravimo pogrešku u smislu toga da ja možda nisam dobro procenila i da je reakcija koja je usledila bila veća od one koja bi trebala da usledi. Ono što takođe mislim da je dobro, to je naravno da se zaštita sudska donosi po hitnom postupku. Pozdravljam ministre to što ste saopštili da su već pripremljeni priručnici, da već postoji planiran program obuke, jer ono što je izuzetno važno, a mi ćemo rezultat ovog zakona dobiti brzo u kom smislu? Prvi koji posle ovog zakona bude ušao u proces, dobija status uzbunjivača i bude prošao da kažem, lako, neoštećeno i pravno zaštićeno od države u dokazivanju onoga o čemu hoće da svedoči…
Vreme gospođo Bićanin.
Završavam. Ukoliko taj prvi bude imao veliko zadovoljstvo i ne bude bio unesrećen, mi ćemo reći da smo obavili posao. Socijaldemokratska stranka Srbije će naravno glasati za ovaj zakon, a ja prosto apelujem na sve nas koji smo vršioci bilo kakvih javnih funkcija da pre svega ličnim primerom pokažemo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aida Ćorović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege, uvaženi ministre i članovi, predstavnici Ministarstva pravosuđa, danas je pred nama zakon koji bez malo 10 godina izaziva kontroverze. Podsetiću sve nas, od 2006. godine na nagovor Evropske komisije, počeli smo da pričamo o ovom zakonu, da bi smo 2010. godine na onda izričit nagovor da se napravi takav zakon i napravljen je te iste godine predlog od strane radne komisije koju je osnovao gospodin Rodoljub Šabić, poverenik za informacije od javnog značaja, a danas je evo praktično pa kraj 2014. godine i mi još uvek pričamo o tom zakonu. Zanimljivo je da ovaj zakon izaziva ovoliko kontroverzi ne samo u ovom visokom domu, nego očigledno i u našem društvu. Jako mnogo se raspravlja o ovom zakonu. S druge strane, još jedna ambivalencija ovog zakona jeste da među velikim brojem građana prosto ne postoji svest o tome ko su ti uzbunjivači, ko su ti zviždači i jako mali broj građana zapravo zna o tome. Moj stav je da je ovo jedan od najvažnijih zakona koji donosimo, o kome raspravljamo od početka našeg poslaničkog mandata od maja ove godine. Sa nekoliko zakona koje je koleginica Malović nabrojala i sa zakonom o lobiranju, za koji se nadam da će uskoro biti u proceduri, zaokružuje se praktično zakonodavni okvir za borbu protiv korupcije koji naša zemlja mora da ima. Kako ja razumem, suština ovog zakona jeste da stvara slobodno društvo. Ako javnost nije obaveštena, onda demokratija ne može da se razvija u takvom društvu. Međutim, kod mene ovaj zakon, odnosno predlog zakona izaziva određene, kako bih rekla, zbunjenosti ili ambivalenciju. U svakom slučaju, ja sam veliki broj svojih kolega iz nevladinog sektora konsultovala, veliki broj prijatelja koji su uzbunjivači i želela sam da čujem njihov stav i njihovo mišljenje, jer mi je njihovo mišljenje bilo najvrednije u ovoj priči. Oni od reda stoje na stanovištu da je jako važno da se ovaj zakon donese, ali da ne budemo možda tvrdoglavi i da nekako provejava mišljenje da je zakon, da se stiče utisak da nacrt ovog zakona suštinski ne može da suzbije korupciju, već da zapravo služi da zaguši informacije da korupcija postoji, a ja ću podsetiti sve nas da je u 2013.-2014. godini šest puta povećan broj uzbunjivača. Takođe, stiče se utisak da je Predlog zakona pisan kao za zemlju u kojoj funkcioniše sve dobro, a pogotovo u pravosuđe i da se nekako sve prebacuje na teren pravosuđa, što nekako nije dobro. Pogotovo se to vidi negde na lokalnoj sredini. Stiče se utisak da država da na neki način lako izlazi sa korupcijom na visokom nivou, sa tajkunskom korupcijom, da vlast ulazi u direktne sukobe, ali da zato nekako izostaje ono što je lokalni nivo, ono što je manje vidljivo, tamo gde zapravo korupcija u suštini cveta i gde se stalno, da kažemo, trguje ne samo novcem, već se trguje i uticajima. Bojim se da taj lokalni nivo često jeste, da je pravosuđe na lokalnom nivou i upravo oni koji su predmet ukazivanja propusta i problema na koji ukazuju zviždači, jesu vrlo često u sprezi i mi zapravo ne dobijamo ništa. Zato je jako važno da se razgovara, da se amandmani koji su nam kolege iz „Transparensija“ dostavili svim poslaničkim grupama, da se na neki način na njih obrati pažnja i bez sujete, u najboljoj nameri da se dođe do jednog dobrog zakona. Moj je stav da, pored ovog zakonodavnog dela, o ovom zakonu moramo da govorimo i sa jedne druge strane, a to je, rekla bih, etička strana, ljudska strana. Mi danas govorimo o nekim živim ljudima koji imaju imena i prezimena, koji imaju lica i koji su oličenje hrabrosti i odgovornosti građanske Srbije. Ako tim ljudima ne damo mogućnost da rade dalje, ja se bojim da ćemo mi uništiti svaki koren ozbiljnog demokratskog razvoja Srbije. Vrlo često su ovi ljudi ostajali bez posla i njihove porodice su često ostajale bez egzistencije. Ja vas molim da mi date priliku da pročitam nekoliko imena, za mene je to jako važno, da pročitam nekoliko imena ljudi koji su bili izloženi ogromnoj torturi u svojoj sredini. Mislim da je fer i korektno da čujemo imena nekih od uzbunjivača, jer čini mi se da ćemo se drugačije ponašati ako znamo i čujemo ko su ti ljudi. Pre svih, tu su: Valentina Krstić, Momčilo Cvetković, Bojana Borkov, Biljana Mraović, Slobodan Marinković, Goran Milošević, Borko Josipović, Živorad Branković, Vladimir Radomirović koji godinama vodi sajt „Pištaljku“, Transparetnost Srbije, Niški centar za ljudska prava, Biro za društvena istraživanja. Ja znam da su neki ljudi učestvovali, da su bili u radnoj grupi, da su sarađivali sa vama i meni je bilo jako važno da čujem i njihov stav i zato je stvarno veoma, veoma važno da podvučem i to da tim ljudima nije bilo važno da se njihova lična, da kažemo, tragedija, ako tako mogu da kažem, razrešava, da njihov lični sukob ne bude u prvom planu, već da taj slučaj, na koji su oni ukazivali, doživi epilog na sudu i da to što je rak rana u toj sredini bude rešeno na sudu i bude rešeno onako kako zakon dozvoljava. Zato vas još jednom molim, i kolege takođe, kolege iz poslaničke većine, da zaista u najboljem interesu, pre svega ovih ljudi čija sam imena pročitala, ali i svih onih ljudi koji će se usuditi da budu uzbunjivači i koji će ukazivati prstom i neće prezati, neće žaliti svoje živote, mogu tako da kažem. Zbog njih moramo da donesemo najbolji zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vanja Vukić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru ovog zajedničkog jedinstvenog pretresa ja ću se osvrnuti na dve tačke ovog dnevnog reda, najpre na Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača i Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Bosne i Hercegovine o izručenju. Zakonom o zaštiti uzbunjivača se štiti javni interes koji je u skladu sa politikom koju sprovodi Vlada Republike Srbije. Moram da napomenem da zaštita javnog interesa u najširem smislu reči obezbeđuje se kroz ukazivanje na povredu ljudskih prava, bezbednosti, javno zdravlje, životne sredine, odnosno ukazivanje na svako drugo opasno, neodgovorno i protivzakonito ponašanje koje može napraviti štetu velikih razmera. Zbog toga je jasna potreba za donošenjem ovako važnog antikoruptivnog i evropskog zakon. Srbija je prva zemlja u regionu koja donosi ovakav zakon. Što se tiče zemalja EU, svega tri zemlje EU su do sada donele ovakav zakon. Stoga, Srbija ne prednjači samo u regionu, već i među zemljama EU koje će tek nakon Srbije doneti ovakve zakone. Ovaj zakon je, između ostalog, značajan i zbog toga što sistematizuje, odnosno kodifikuje odredbe o zaštiti uzbunjivača koje već postoje u drugim zakonima -Zakon o državnim službenicima, donet 2007. godine, zatim Zakon o pristupu informacijama od javnog značaja, donet 2004. godine, zatim Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, donet 2008. godine, kao i Pravilnik o zaštiti lica koje prijavi sumnju na korupciju. S obzirom da su svi ovi propisi doneti u vreme neke prethodne vlati, a sada se ti propisi konačno sistematizuju u jedan zakon i dopunjuju novim odredbama, smatram da bi i poslanici opozicije trebalo da glasaju za ovaj zakon, osim ukoliko se ne bave dnevnom politikom i politikanstvom ili nije u pitanju nešto treće, a to je strah od uzbunjivača. Ovom prilikom pozivam sve koji imaju bilo kakve informacije da te informacije iznesu, a ovim zakonom će biti zaštićeni. Zakon o zaštiti uzbunjivača se donosi i zbog iskustva koje je država imala u oblasti zaštite uzbunjivača, a to iskustvo je dragoceno pre svega zbog svih nedostataka koji su uočeni primenom dosadašnjih propisa, pa se ovim zakonom i dopunjuju pravne praznine koje su postojale u mnogobrojnim zakonima. Činjenica je da je ova zaštita bila ograničenog obima i na to su ukazivali brojni primeri prijavljivanja korupcije, kao i Izveštaj Agencije za borbu protiv korupcije iz 2013. godine, u kojem se jasno uočava da ne postoji sveobuhvatna zaštita uzbunjivača. Zato je bilo neophodno da se izradi poseban zakon koji će zaokružiti pravni okvir u ovoj oblasti, regulisati uzbunjivače, postupak uzbunjivanja, prava uzbunjivača, obaveze državnih i drugih organa i organizacija, kao i pravnih i fizičkih lica u vezi sa uzbunjivanjem. Donošenjem ovog zakona primenjujemo i Nacionalnu strategijuza borbu protiv korupcije od 2013. do 2018. godine, kao i Akcioni plan za sprovođenje ove strategije. Predloženim zakonom proširuje se i krug zaštite lica izvan državnih službenika, pa tako zaštitu podjednako mogu da traže i lica kako u javnom tako i u privatnom sektoru, bez obzira da li su u stalnom radnom odnosu, angažovani po osnovu ugovora o delu, kao volonteri i radno angažovani u statusu neprijavljenih lica, lica u postupku zapošljavanja, korisnici javnih usluga, mali akcionari i slično. Na ovaj način pruža se pun obim zaštite i ujedno se otklanjaju nedostaci neadekvatne i parcijalne zaštite pojedinim kategorijama uzbunjivača, kakva trenutno postoji u našem zakonodavstvu. Namera predlagača je da se kroz ovaj zakon podstaknu radnje uzbunjivanja i da se obezbedi i garantuje posebna zaštita, odnosno da se doprinese ohrabrivanju potencijalnih uzbunjivača i uspostavljanju efikasnog mehanizma razotkrivanja korupcije i ostalih krivičnih dela. Važno je istaći da su ovim Predlogom zakona zaštićena i povezana lica službena lica i druga lica, čime se sprečava odmazda prema licima koja su u postupku uzbunjivanja povezana posredno, neposredno ili kroz obavljanje službene radnje u vezi sa uzbunjivanjem. Posebna pažnja je usmerena na postupak sudske zaštite uzbunjivača. Uvođenjem hitnosti postupka obezbeđena je brža zaštita prava uzbunjivača. Pored toga, omogućena je ne samo drugostepena, već i trećestepena provera odluke suda kroz mogućnost podnošenja vanrednog pravnog leka. Zakon predviđa istražno načelo nasuprot načelu dispozicije, karakterističnog za oblast parničnog postupka, a u cilju zaštite uzbunjivača, tako da sud može utvrditi i one činjenice koje među strankama nisu sporno, odnosno koje nijedna stranka nije iznela u postupku. Istakao bih da ovaj Predlog zakona reguliše i posredno načelo poverljivosti, a svako narušavanje ovog načela proizvodi sankciju prema onome ko je učini. Predlog zakona neće stvoriti nove troškove, već se očekuju pozitivni efekti na budžet i sveukupnu privredu. Zbog svega navedenog poslanička grupa Socijalističke partije Srbije će u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Dame i gospodo, sada bih prešao na isto tako važan zakon, koji do sada u dosadašnjem delu rasprave još niko nije spomenuo, a to je Zakon o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Bosne i Hercegovine o izručenju. Ovakav Ugovor Republika Srbija ima potpisan i sa drugim zemljama regiona, kao što su Hrvatska, Crna Gora, Makedonija, a ovakav ugovor imaju potpisan između sebe i te same države. Ovakve vrste ugovora i sporazuma su značajne za unapređenje regionalne saradnje, dobrosusedskih odnosa, kao jedan od preduslova za pristupanje EU. Ne samo zbog toga, već ovaj zakon je bitan i sa drugog stanovišta, a to je nemogućnost da se izvršiocu krivičnih dela omogući da se sakriju u neku drugu zemlju regiona i tako izbegnu krivični postupci ili izvršenje kazne na koju su osuđeni. To se pogotovo odnosi na region Balkana i bivše Jugoslavije, gde se na različite načine može lako doći do sticanja državljanstva tih država, kao i sličnim govornim područjem koje omogućava laku komunikaciju i spajanje različitih kriminalnih grupa. Može se reći, odnosno napraviti paralela sa evropskim nalogom za hapšenje, koji predstavlja jedan od uslova za pristupanje EU, a čija je primena predstavljala problem nekim državama koje su joj nedavno pristupile. Naime, ovim nalogom, jedna država članica EU upućuje zahtev za hapšenje i predaju određene osobe radi krivičnog gonjenja ili radi izvršavanja krivičnih sankcija. Shodno tome, ovim ugovorom potpisanim 5. septembra 2013. godine, a koji ćemo u danu za glasanje, nadam se, ratifikovati, se omogućuje izručenje lica koja se gone zbog krivičnih dela ili se traže radi izvršavanja kazne zatvore ili druge mere koje uključuje oduzimanje slobode u skladu sa pravom država ugovornica. Ovaj ugovor se odnosi na gonjenje za krivična dela za koja je propisana kazna zatvora ili mera koja uključuje oduzimanje slobode u trajanju od najmanje godinu dana, a koja su predviđena u pravu države molilje i u pravu zamoljene države. Takođe, ovaj ugovor se odnosi i na izvršioce krivičnih dela, kojima je pravosnažno izrečena kazna zatvora ili mera koja uključuje oduzimanje slobode u trajanju od najmanje četiri meseca, a takođe, kao i u slučaju gonjenja, izručenje će se dozvoliti ukoliko je kažnjivo prema pravu obe države. Može dozvoliti izručenje ukoliko se ono odnosi i na više krivičnih dela, a neka od njih ne ispunjavaju uslove u pogledu visine krivičnih sankcija. Jedna od značajnih odredbi ovog ugovora jeste izručenje sopstvenih građana drugoj državi potpisnici, kao i u prethodnom slučaju, u cilju krivičnog gonjenja ili u cilju izvršavanja pravosnažno izrečene kazne zatvora ili mere oduzimanja slobode. Međutim, razlika je u tome što se ovakva vrsta izručenja odnosi na pojedina krivična dela, a to su krivična dela organizovanog kriminala, korupcije i pranja novca, za koje je propisana kazna zatvara u trajanju od najmanje četiri godine, a koja je takođe predviđena domaćim pravom. Ovde je takođe reč o krivičnom gonjenju. Kada je reč o izručenju radi izvršenja, ovaj ugovor se primenjuje na ista krivična dela ali je izrečena kazna u lišavanju slobode u trajanju od najmanje dve godine. Ovde bih takođe podvukao paralelu sa evropskim nalogom za hapšenje, gde su takođe pozitivnom enumeracijom predviđena krivična dela na koja se taj nalog odnosi. Međutim, ovim nalogom je predviđen širi krug krivičnih dela i ima ih 32. To su na primer: terorizam, trgovina ljudima, ilegalna trgovina narkoticima, ekološki kriminal, dela visoko-tehnološkog kriminala, falsifikovanje novca, oružana pljačka, rasisam, ksenofobija, silovanje itd. Međutim, i ovim ugovorom između Republike Srbije i BiH predviđena je mogućnost izručenja sopstvenih državljana i za druga krivična dela osim onih koja su navedena u samom ugovoru, a to je gonjenje za teža krivična dela za koja je predviđena kazna zatvora ili mera lišavanja slobode u trajanju od najmanje pet godina, a za izvršenje najmanje dve godine. Ovim ugovorom će se voditi računa i o pravima lica koja se izručuju, a to se odnosi na lica koja uživaju azil na teritoriji zamoljene države, zatim, primena načela ne bis in idem, što znači da ukoliko je lice osuđeno ili oslobođeno za krivično delo za koje se traži izručenje ili je postupak pravosnažno obustavljen ili je optužba pravosnažno odbijena u zamoljenoj državi ili trećoj državi, takvo lice neće biti izručeno. Zatim se vodi računa o zastarelosti, amnestiji. Lica koja su bila nestajala se neće izručiti itd. Ukoliko postoji više molbi za izručenje, vodiće se računa o težini izvršenog krivičnog dela, vremenu podnošenja zahteva za izručenje, mestu izvršenja, državljanstvu lica, kao i o mogućnosti njegovog daljeg izručenja u drugu državu. Opet bih se osvrnuo na evropski nalog za hapšenje, koji takođe, kao i ovaj sporazum podrazumeva mogućnost pojednostavljenih procedura za izručenje, ali samo ukoliko su ispunjene određene pretpostavke, a to je saglasnost lica koje se izručuje. Sve u svemu, pozivam sve narodne poslanike, pa i one koji se deklarativno zalažu za dobru regionalnu saradnju i dobrosusedske odnose za evropski put Srbije, da kao i poslanička grupa SPS glasaju za ovaj zakon o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i BiH o izručivanju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući gospodine Arsenoviću, poštovani ministre Selakoviću i poštovani gosti, veoma je loše, ja mislim, kada se nekim praktičnim delanjem oskrnavi jedna dobra ideja, a ja mislim da upravo to imamo povodom naše današnje rasprave o Predlogu zakona o zaštiti uzbunjivača. Upravo zbog toga, Zoran Živković i ja glasaćemo protiv ovog Predloga zakona, što ne znači da smo protiv ideje da uzbunjivači treba da budu zaštićeni. Ja ću ovde da ponudim dva argumenta zbog kojih smatram da je najprimerenije delanje jednog narodnog poslanika u ovoj Narodnoj skupštini upravo ovo koje danas zagovaramo gospodin Živković i ja. Naravno, kao i uvek,povodom svakog susreta ovde i sa gospodinom Selakovićem, spreman sam da ukrstimo argumente ukoliko razmišljamo drugačije o nekim stvarima, a očigledno je da ovde razmišljamo drugačije. Prvo, da samo napomenem ovde, čini mi se da je tokom dana malo otišlo u zaborav šta je to i uzbunjivanje i šta je to uzbunjivač, ko je to, čisto da vratimo malo našu raspravu ka tome. Kaže – uzbunjivanje je, i to piše u članu 2. Predloga zakona, otkrivanje informacija o kršenju propisa, kršenju ljudskih prava, vršenju javnih ovlašćenja protivno svrsi zbog koje je povereno, opasnosti po život itd. Naravno, na osnovu ove definicije automatski zaključujemo da uzbunjivanje može da donosi neko opšte dobro i to privlači našu pažnju i hoćemo da uredimo tu stvar na najbolji mogući način. Ko je uzbunjivač? Fizičko lice koje izvrši uzbunjivanje u vezi sa svojim radnim angažovanjem, postupkom zapošljavanja, korišćenjem usluga državnih i drugih organa, nosilaca javnih ovlašćenja itd. Šta je prirodno? Ja zaključujem, naravno, da se bavimo time kako na najbolji mogući način zaštititi uzbunjivača. Da li uzbunjivač treba da bude zaštićen? Tu nema nikakve dileme za bilo koga. Ali, poštovana gospodo, uzbunjivač ne treba da bude poluzaštićen, što ja mislim jeste, ukoliko se usvoji Predlog zakona ovakav kakav je sada. Moram i ja, meni je to važno, da se pozovem na mišljenje i Agencije za borbu protiv korupcije, koja je dala svoju analizu ovog Predloga zakona. Za mene je to jedna institucija vredna poštovanja. U toj instituciji sede ljudi koji se bore protiv korupcije. Šta su ti ljudi rekli povodom ovog Predloga zakona? Da postoji bojazan da se ovim Predlogom zakona neće postići njegova svrha i da se neće doprineti ohrabrivanju potencijalnih uzbunjivača i uspostavljanju efikasnog mehanizma razotkrivanje nezakonitosti i nepravilnosti. Upravo zbog toga smo i, čitajući ovaj tekst, nas dvojica, podneli 27 amandmana. Ja smatram, poštovana gospodo, pre svega iz SNS, da je ova bojazan i ljudi koji rade u Agenciji naročito opravdana kada se kao determinanta u odnosu i na ovaj Predlog zakona posmatra i neki sistem uverenja i sistem delanja koji promoviše ova Vlada i koji se generalno promoviše u društvu. Koja će to osoba, evo pitam bilo koga iz SNS ovde danas, poželeti da bude uzbunjivač, čak i pod pretpostavkom da usvojimo ovaj Predlog zakona, kada se na našim ulicama naših gradova usred bela dana fizički napadaju ugledni profesori Beogradskog univerziteta, npr. kao što se u subotu desilo jednom uglednom profesoru Beogradskog univerziteta, dekanu Fakulteta političkih nauka, profesoru Iliji Vujačiću? Mi ovde prisustvujemo jednoj brutalizaciji društva. Država se često ponaša kao siledžijska i očekujemo da će neka osoba kojoj se nude ovim Predlogom zakona polurešenja prihvatiti da bude uzbunjivač u takvim okolnostima. Jedini primereni pristup, gospodine Selakoviću, u ovoj situaciji bio je da povučete ovaj Predlog zakona, kako se ne bi desilo ono što nam se desilo povodom rasprave o notarima, da posle dva meseca morate da dolazite u Skupštinu Srbije, da prihvatate da ste grešili, da menjate neke stvari na koje su vas upozoravali da nisu bile dobre, gospodine Selakoviću.
Vreme, gospodine Pavićeviću. Gospodine Jovičiću, po kom osnovu? (Aleksandar Jovičić, s mesta: Spomenuo je SNS. Rekao je da je država siledžijska.) Ne razumem. Nije ništa. On je samo uzeo kao primer. Nemojte, molim vas. Ne, nemate osnova za repliku. (Biljana Pantić Pilja, s mesta: Povreda Poslovnika.) Izvolite povredu Poslovnika.
Povredili ste odredbu člana 106. i 107. Dozvolili ste prethodnom govorniku da kaže da se ova država ponaša siledžijski. Molim vas da preduzmete mere i da primenjujete ovaj Poslovnik. Ja razumem da kolega nije pravnik i da ne zna, kada kaže da najveću zaštitu uzbunjivač može da dobije od strane Agencije za borbu protiv korupcije. Ovim zakonom predviđena je sudska zaštita. Veće zaštite od sudske nema. Mi pričamo o siledžijskoj državi. Da li je ovo Dom Narodne skupštine ili smo na pijaci? Molim vas da preduzmete mere. Hvala vam.
Samo da vam odgovorim. Ima puno teških reči, ja se slažem sa vama, s tim, ali veoma je i meni teško da uvek odreagujem, no, vi imate prava da se izjasnite. To ćemo u Danu za glasanje. (Ne.) Gospodine Jovičiću, vi ipak želite kao ovlašćeni predstavnik, jel tako? Izvolite. Replika.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Ja ću birati reči i visina mojih decibela u ovom obraćanju će biti na primerenom nivou, a ne kao prethodni govornik. Misli da može nedostatak argumenata da nadomesti tako što će da viče. Nemamo problem ni što viče, nego što kaže da je ovo siledžijska država. Republika Srbija je danas uređena zemlja i pokušava da uspostavi sistem u našoj zemlji baš na taj način da više nikada nemamo situaciju u našoj zemlji, kao što je bila kada je njegov uvaženi kolega vladao ovom zemljom, i ne vidimo ništa sporno u tome. Kada govorite da je Agencija za borbu protiv korupcije iznela neke stavove, pa zašto prethodni govornik ne kaže da je Evropska komisija pohvalila nacrt ovog zakona, zatim EU se usaglasila sa tim? Zašto se o tome ne govori? To neće niko da pomene, naravno. Savet Evrope, to niko ne pominje, zato što se plašite da pomenete da ste protiv onih za koje se zalažete i gde ste zemlju vodili u prethodnom periodu, nego visinom vašeg glasa pokušavate da nametnete neke stavove, ali građani Republike Srbije itekako prepoznaju odlučnost ove Vlade da onu korupciju koju ste vi proizveli vašim nedelima, neodgovornim ponašanjima, ne mislim samo na prethodnog govornika, s obzirom da on nije učestvovao samo u političkom životu Srbije, priključio se veoma kasno, ali je zato na teritoriji Crne Gore pokušao da nađe svoje mesto pa nije uspeo, pa onda u Liberalno-demokratskoj stranci je pokušao, pa nije ni tamo uspeo, najzad je našao utočište i mi nemamo ništa protiv toga, ali nemojte da obmanjujete građane Republike Srbije, nemojte da iznosite istinu. Što se tiče da licu pravde privedemo one koji su prebili nekoga, budite uvereni da će Srbija i organi naše zemlje to uraditi u što skorije vreme.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine Arsenoviću, poštovani ministre Selakoviću i poštovani gosti iz Ministarstva, dve su stvari veoma važne da se pomenu povodom ovog govora gospodina Jovičića. Najpre, gospodin Jovičić je rekao da sam ja vodio ovu zemlju, obraćao se meni kao prethodnom govorniku, da sam ja ovde stvorio neku korupciju. Poštovani gospodine Arsenoviću, nikada nisam vodio ovu zemlju, nikada nisam bio na vlasti i prvi put sam izabran za narodnog poslanika na izborima koje smo imali u martu 2014. godine i ovde, u ovoj skupštini, se borim da smenim ovu lošu vlast, da tek dođem na vlast, gospodine Arsenoviću, što će verujem biti već nakon sledećih izbora. Druga stvar, ja sam ovde postavio važna pitanja. Poštovana gospodo, moje pitanje je bilo sledeće i evo da ga malo proširim. Poštovani gospodine Arsenoviću, ja sam se povodom Predlogazakona o zaštiti uzbunjivača pitao – koji će to čovek poželeti da bude uzbunjivač kada procenjuje da živi u državi u kojoj svakodnevno imamo strašno nasilje, jednu brutalizaciju društva i u kojoj vlast ovu državu, kako ja razumem, na osnovu tih slika, vodi siledžijski. Postavio sam pitanje, poštovani gospodine Arsenoviću, kako će neko da se prijavi da bude uzbunjivač kada posmatra, npr, interne sukobe članova napredne stranke u Somboru, koji se svađaju oko transparentnosti javnih finansija, poštovana gospodo, a sve pod jednom maskom da oni sada vode borbu protiv korupcije preko sajtova umesto da je borba protiv korupcije institucionalizovana, poštovana gospodo i gospodine Arsenoviću.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Član 107. – dostojanstvo. Kao što je rekao uvaženi ministar Selaković, polu istina je mnogo gora od neistine, ali prethodni govornik se ponaša kao da je član jedne sada već bivše parlamentarne stranke, od onih neobaveštenih, pa bih obavestio i njega i srpsku javnost da su osumnjičeni za napad na dekana Fakulteta političkih nauka privedeni i određeno im je zadržavanje od 48 sati, što znači da država radi svoj posao, kao što su privedeni i oni koji su učestvovali u napadu na zgradu jedne televizije sa nacionalnom frekvencijom. Mi se time ponosimo, ali je mnogo opasno kada se neko zaklinje o tu neku poslaničku čast, a ne govori istinu, ali ću pitati i njega i vas kako su se građani Srbije osećali 2003, 2004. godine. Trostruko ubistvo Brajović Darka, 1978. godište, Bojanić Aleksandra, 1979. godište, Simović Nebojše, 1977. godište. Ko je bio predsednik Vlade? Ko je bio ministar unutrašnjih poslova, savezne, republičke, ma koje? Dvostruko ubistvo Trailović Borislava i Dragice, 1934. i 1937. godište. Dvostruko ubistvo nad ocem Milić Draganom, 1951. godište, i majkom Draganom, 1951. godište, takođe u Svilajncu. Dvostruko ubistvo roditelja Georgijev Vasila i Ljubinke, 1920. godište. Dvostruko ubistvo nad Draginjom Obradović, 1959. godište, maloletnim bratom Zoranom, 1988. godište. Lišavanje života Josić Zdenka, 1954. godište. Lišavanje života Arsin Milke, lišavanje života taksiste Šuman Behudina, 1959. godište iz Priboja. Znate li koliko, i malo je dva minuta za ovu repliku, najtežih krivičnih dela je učinjeno te 2003, 2004. godine? Nikada izvršitelj nije i onaj ko je odgovoran pronađen, a ova država, MUP pokazuje svoju snagu. Ne znam da li gospodin Pavićević meni preti nekom knjigom, jer maše non-stop, dok nije dobio reč, a mislim da su se ljudi javili pre nego što je uradio gospodin Pavićević. Da li mu ne odgovara što država radi svoj posao? Samo ga molim da bude obavešten ili da ne zloupotrebljava neku poluistinu ili neistinu u ime poslaničke čestitosti, ako je ima.
Pošto sam dao reč na osnovu povrede Poslovnika, dužan sam mali komentar. (Vladimir Pavićević, s mesta: Poslovnik.) Samo polako. Ovde ima još poslanika koji su se javili. Samo polako, doći ćete svi na red, ali ja moram da ispunim svoju obavezu. Gospodine Pavićeviću, sedite, molim vas. Daću vam reč, ali sačekajte malo. Vi znate da ja ovde ne mogu da proveravam istine i poluistine. Najlepše bi bilo kada bi ljudi istinu govorili, ali to je stvar svakog pojedinca. Da li želite da se u Danu za glasanje izjasnimo? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, povreda Poslovnika.
Hvala uvaženi predsedavajući. Reklamiram povredu člana 109. Naime, već drugi put kada je uvaženi prethodnik pomenuo da je ovo siledžijska država, a ukazali smo vam prethodno da je to zaista flagrantno kršenje dostojanstva i ovog parlamenta i uopšte vređanje ove države, bili ste dužni da mu izreknete opomenu. Niste to uradili i zaista je sramota da neko državu u kojoj ipak oni koji su nekada finansirali možda neke sa one druge strane, danas idu i u zatvor i mi nemamo problem sa tim da kažemo i da ova država može da procesuira i nekog Kosmajca i nekog Ljubišu Buhu Čumeta i neke druge vedete iz tog perioda, neko danas naziva državu siledžijskom, a pri tom i slučaj koji je naveden, moramo da vam kažemo, vezano za dekana Vujačića i tu su privedeni počinioci. Naravno, morate da ukažete poslaniku. Nema potrebe toliko da vičem. Izuzetno dobro čujemo i naravno nema potrebe na takav način da narušava dostojanstvo parlamenta. Hvala.
Molim vas, isti je sadržaj. Ja nemam drugi. Da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo? (Ne) Hvala. Povreda Poslovnika, gospodin Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine Arsenoviću, poštovani ministre Selakoviću i poštovani gosti. Ja smatram da je povređen Poslovnik prilikom govora gospodina Babića i to u čl. 108. i 112. poštovani gospodine Arsenoviću. Gospodin Babić se javio da reklamira povredu Poslovnika. Vi ste mu dali reč na osnovu javljanja za povredu Poslovnika, a onda je gospodin Babić to vreme iskoristio ne da objasni na koji način je povređen Poslovnik, poštovani gospodine Arsenoviću, nego da replicira meni na nešto što sam prethodno govorio i uzgred, poštovani gospodine Arsenoviću, je gospodin Babić rekao i to da se zabrinuo da ovu knjigu, koja nosi naziv „Zbirka propisa“ neću možda iskoristiti za nešto drugo, a ne za ono čemu ona služi. Ja sam zaključio, poštovani gospodine Arsenoviću, da se gospodin Babić uplašio knjige. Nema razloga, poštovana gospodo, da se bilo koji narodni poslanik, bilo koji građanin ove države, pa da kažemo i stanovnik ove planete, plaši knjige. Knjiga može da donese samo dobro, poštovana gospodo, a što se tiče privođenja počinioca ovoga nedela prema profesoru Fakulteta političkih nauka i dekanu fakulteta na kojem sam ja angažovan, Iliji Vujačiću. Nije ovde poštovana gospodo ključno pitanje ko je neposredni izvršilac, već ko je naručio ovo nedelo, koji je motiv tim ljudima da naruče to delo? Jer, pre dva meseca je profesor Vujačić saopštio svima nama da je dobio ucene, da je suočen sa pretnjama, da mora da ide sa mesta dekana, inače će biti fizički napadnut, što se poštovana gospodo upravo u subotu i desilo. Hvala.
Hvala. Gospodine Pavićeviću, sad vi meni objasnite razliku između vaše povrede poslovnika i gospodina Babića i onda ću ja da izreknem meru koju god kažete. (Zoran Živković, s mesta: Mogu ja da objasnim.) Nemojte, neću vam dozvoliti. (Zoran Živković, s mesta: Vi ste pitali.) Hoću nešto drugo da kažem. Molim vas, neću dozvoliti dvostruke aršine. Slažem se i tolerišem da svaki poslanik ima potrebu kada reklamira povredu Poslovnika, da se malo osvrne i na neku vrstu repliku. Nemoguće je to tako suvoparno objasniti, ali, tražiti da drugi to ne mogu da urade, a sebi uzeti za pravo, mislim da nije u redu. Prema tome, smatram da nije bilo povrede Poslovnika. Vaše je pravo da se izjasnite. Hoćete da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika? (Vladimir Pavićević, s mesta: Da.) Hvala. (Vladimir Đukanović, s mesta: Povreda Poslovnika.) Nemojte molim vas, idemo u jednu krajnost. (Vladimir Đukanović, s mesta: Nema smisla to što je rekao.) Reč ima ministar Selaković, koji odavno čeka, ali sam morao da ispoštujem povrede Poslovnika.
Hvala uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, kao predstavnik Vlade Republike Srbije i ovlašćeni predstavnik predlagača, zaista moram da reagujem u trenutku kada neko svojim tvrdnjama vređa zdrav razum. Vređanje zdravog razuma jeste da u državi u kojoj se besomučno prebija recimo, brat predsednika Vlade, u kojoj se vrše pokušaji ucene njegovog sina i njega samog i u kojoj se onda daje kvalifikacija da neko, citiram – vodi vlast siledžijski, a to je bio drugi put upotrebe tog termina, onda je to nešto što zaista vređa zdrav razume. Vlada Republike Srbije je izložena i treba da bude izložena, uvek, kontroli od strane izabranih predstavnika naroda, od narodnih poslanika, ali kada vas neko optužuje za siledžijstvo, a pri tom ne kaže ni jednu jedinu stvar, ni jedan jedini akt, u čemu je ova vlast siledžijska? U čemu je to ova vlast siledžijska? Kada smo već došli do toga, onda da se setimo i etike odgovornosti. Tako neko ovde može pre nekoliko nedelja da izjavi da je jedan službenik zaradio za mesec dana 180.000 evra, a da nam nikada ne kaže koji je to službenik zaradio 180.000 evra. Pri tom, da se ne izvini. Mislim da su to pravila lepog ponašanja. Svakoga od nas obavezuju reči koje izgovorimo i svako od nas treba da podleže etici odgovornosti, tako i onaj ko Vladu Republike Srbije optužuje da vlada siledžijski, tako i onaj ko može ovde da iznese jednu paušalnu kvalifikaciju da je neko zaradio basnoslovan novac za mesec dana, a da nikada nije rekao na koga misli i da nikada nije tako nešto dokazao. Hvala.
Kojim povodom ste ustali? (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.) Niste dobili pravo na repliku [[Vladimir Pavićević, s mesta: Javio sam se za repliku.]] Znam da ste se javili za repliku, ali niste dobili pravo na repliku, pošto je krug replika zatvoren. Trajao je oko sat vremena. (Vladimir Pavićević, s mesta: Da li ću dobiti pravo na repliku?) Nećete dobiti pravo na repliku. Zatvaram replike da bi krenuli sa sednicom malo dalje. Žao mi je. Reč ima narodna poslanica Biljana Pantić Pilja. Neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Marković.
Poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, Predlog zakona o uzbunjivačima koji danas imamo na dnevnom redu je još jedan dokaz da ova Vlada i ministarstvo na čijem je čelu gospodin Nikola Selaković, se obračunavaju sa korupcijom u Srbiji i da su odlučni u ovoj borbi. Čuli smo danas od nekih kolega koji pripadaju bivšem režimu oštru kritiku predloga ovog zakona, pa je moje pitanje upućeno njima – zašto oni nisu doneli ovakav zakon, ili čak i bolji? Nije teško da donesu bolji, ako su mogli da donesu, ali oni nisu dali nikakav predlog ovakvog ili sličnog zakona. Možda ih je sprečavalo donošenje ovakvog zakona zbog raznih mahinacija koje su radili i zbog kojih su kažnjeni od strane građana na izborima koji su bili pre par meseci. Ovo je prvi konkretan i sveobuhvatan zakon koji se donosi za zaštitu uzbunjivača koji je dobio pozitivno mišljenje i od strane Evropske komisije i od strane Saveta Evrope. Sjedinjene američke države su prva zemlja koja je usvojila poseban zakon o uzbunjivačima i kod njih je ovaj zakon stub demokratije. Oni su najbolje zaštitili uzbunjivače, odnosno žviždače u pištaljke, kako ih tamo zovu. Nažalost, korupcija u Srbiji prethodnih godina za neke je postala način života. Smatram da će se usvajanjem ovakvog predloga zakona bitno promeniti ovakav način ponašanja i bar jednim delom iskoreniti korupcija koja prožima skoro sve pore društva u Srbiji, a sa kojom se uspešno bori ova Vlada. Tužno je da danas od onih koji su bili na vlasti prethodnih 12 godina, a koji predstavljaju opoziciju, čujemo samo rečenicu da se ova Vlada ne bavi dovoljno borbom protiv korupcije, a to govore samo u goloj borbi za vlasti. Ništa nisu uradili dok su bili na vlasti, a ništa konstruktivno ni ne rade ni ne doprinose kao pristalice opozicije. Ovim Predlogom zakona ohrabriće se ljudi kako u javnom, tako i u privatnom sektoru da prijave korupciju, jer su oni koji prijave korupciju do sada bili bez zaštitite i vrlo često izloženi šikaniranju. Sada se uzbunjivaču pruža najbolja moguća zaštita u vidu sudske zaštite, pa se Predlogom zakona jasno propisuju subjektivni i objektivni rokovi za podnošenje tužbe, kao i nadležnost višeg, ne osnovnog suda, kao i mogućnost izjavljivanja pravnog leka revizije Vrhovnom kasacionom sudu. Građani koji prijave korupciju to ne rade zbog nagrade, već zato što im to savest nalaže i te građane treba država da zaštiti, jer one ko je digao glas protiv korupcije, protiv zla, ne sme nikakve posledice da snosi, a snosili su prethodnih godina. Usvajanjem ovog zakona država će zaštiti građane koji prijave korupciju jer se na taj način gradi sistem, ali isto tako moraju biti kažnjeni oni koji ometaju razotkrivanja. GREKO kao instrument Saveta Evrope Srbiji je dao preporuku 21, 2005. godine, ali tadašnja vlast nije imala razumevanja za problem korupcije, u kom sistemu je očigledno vrlo dobro funkcionisala, pa su nam onda produžili rok da donesemo neke instrumente da zaštitimo uzbunjivače. Istraživanja su pokazala takođe da je najveća korupcija u zdravstvu i školstvu, a potom u sudstvu i policiji. Ministar je već spomenuo neke primere koje ću ja isto da spomenem. Primer sudije koja je 2009. godine u Šapcu nije reizabrana. Tada je vršen čuveni reizbor sudija, koji bi trebao da uđe, dajem predlog, ali ovim putem, ministru pravde, da uđe u knjige za pravni fakultet kako ne treba da se vrši reforma pravosuđa. Sudija koja je 24 godine radila bez ikakve mrlje u svojoj karijeri nije reizabrana. Uputila je predsedniku Srbije tadašnjem podnesak, kome je objasnila i ukazala na korupciju u Šabačkom sudu. Neko je pozvao iz predsedničkog kabineta i pretio joj je. Odmah su dobili informaciju iz tog podneska i pretili sudiji. Podneli su protiv nje tužbu za klevetu koja je naravno odbijena. Tako je bivši režim tada štitio ljude koji su pošteno radili, koji su imali savesti da prijave korupciju. Da smo tada imali jedan ovakav zakon možda se ne bi desilo to što se desilo sa Razvojnom bankom Vojvodine. Možda bi neko od zaposlenih prijavio kakve se mahinacije tamo dešavaju. Ovde su selektivno spomenuti neki primeri takođe od strane poslanika bivšeg režima. Ja ću navesti još jedan primer, mislim da ga je ministar spomenuo, a to je doktorica koja je obelodanila šta se radi u Institutu u Sremskoj Kamenici. Bile su liste čekanja, liste smrti su tada nazivane. Ljudi su iz Srbije stavljani na liste čekanja za zračenje, dok su strani državljani plaćali određenim doktorima od tri do pet hiljada evra da dobiju tretman zračenja. Toliko je koštao život. Doktorica koja je prijavila ovo trpela je pravu golgotu, prećeno joj je da će biti tužena za narušavanje ugleda Institutu, a Agencija za borbu korupcije koju ste spominjali je 2013. godine donela meru za razrešenje direktora Instituta, ali se sa time nije složila pokrajinska vlast, na čijem čelu je gospodin Bojan Pajtić, pa je gospodin koji je bio direktor Instituta mirno je sačekao kraj svog mandata. Toliko o tome da ste nešto uradili protiv korupcije. Ovakvih slučajeva ima previše. Ne bih sada sve da ih nabrajam. Čula sam od nekih mojih kolega. Svedoci smo takođe poslednjih godina da smo imali razne korupcionaške afere koje tek sada izlaze na videlo i najbolji primer je možda Razvojna banka Vojvodine ili kupovina poslanika u AP Vojvodini, u Skupštini AP Vojvodine, kada je u jednim novinama izašao naslov - koliko košta žive vage poslanik? Nadam se da usvajanjem ovakvog zakona više nećemo biti svedoci da gledamo kako se poslanici kupuju. Pozivam sve da u danu za glasanje daju svoj glas za borbu protiv korupcije i da podrže ovaj predlog zakona. Hvala vam.
Izvinjavam se kolegi koga sam prozvala. Reč ima Balša Božović.
Zahvaljujem predsednice Skupštine. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, poštovani ministre, dragi gosti, ono što je jutros bila tema takođe na Odboru za pravosuđe jeste nešto što je nas duboko pokolebalo da je iskrena namera predlagača da zaštitimo one kojima je ta zaštita i potrebna iz prostog razloga što izvesni gospodin Radomir Ilić, ne znam da li je pomoćnik ili državni sekretar, u jednom od neuspelih pokušaja da odgovori na mnoga pitanja koja sam imao, za koje sam imao i ličnu nedoumicu i lične nejasnoće, ali i ono što je bila moja obaveza kao poslanika da pitam, a tiče se komentara „Transparentnosti Srbije“, koji nisu imali odgovor na postavljena pitanja, dobili smo na kraju jednu frazu, jedan odgovor koji nas je veoma zabrinuo, da se polazi od pretpostavke da će uzbunjivač zloupotrebiti ovaj zakon da bi ucenjivao, da bi napredovao na poslu ili da bi sačuvao eventualno radno mesto i da se iz tog razloga neke stvari iz ovog predloga izbacuju. Mislimo da je samim tim promašena i tema i svrha i cilj ovog zakona, odnosno ovog predloga i to je za poslanike DS zaista jedan veliki problem. Mi ćemo pokušati da vratimo suštinu ovom zakonu kroz podnošenje raznih amandmana i zavisno od toga u danu za glasanje ćemo se opredeliti da li ćemo podržati ovaj zakon ili ne. Ovakav kakav je ovaj predlog on nije potpun i nije sveobuhvatan. Ovim Predlogom zakona na kraju se štiti više onaj koji vrši nezakonitu radnju nego sam uzbunjivač. Agencija za borbu protiv korupcije je veoma loše ocenila ovaj predlog. Ovim predlogom je upravo Agencija za borbu protiv korupcije isključena iz postupka zaštite uzbunjivača čime nisu zadovoljni ni sami uzbinjivači u Srbiji. Da naglasim, uzbunjivača u Srbiji danas ima 91. Oni sami su imali zamerke na ovaj Predlog zakona. Uzbunjivači misle da ovaj predlog ne štiti dovoljno njih u njihovom poslu. Na kraju, ovaj predlog nije u skladu sa Akcionim planom u vezi borbe protiv korupcije i očigledno je inicijalni predlog koji je došao do Vlade, odnosno resornog ministra zaduženog ministarstva, nije dobio pozitivnu ocenu. Izmenjena je suština koja je postala – nije da se neko ohrabri već da se na neki način onemogući ili da se neko ućutka. Ovaj Predlog zakona je tipičan primer kako izgleda kada predlagač ima priliku da na jedan sveobuhvatan način reši ovaj problem i jednu veoma važnu stvar, ali iz potpuno nejasnih razloga se od toga na kraju odustane. Imam utisak da iako predlog nije potpun i tu moram na neki način odati priznanje, iako ima veliki broj mana, ipak predstavlja prvi korak ka rešavanju ovako važnih problema. Ovo je bila prilika da se pokaže iskrena želja i da se zaštite oni koji se bore svakodnevno na svojim radnim mestima protiv nezakonitih, nepravednih radnji korupcije, da zaštitimo one koji su odvažni da prijave mnogobrojne koruptivne radnje, kao što je govorio moj prethodnik gospodin Pavićević ili gospođa Aida Ćorović. Danas nije slučaj u Srbiji da neko se zaista odvaži na ovakvu stvar i da rizikuje dalje svoju profesionalnu karijeru kako bi ukazao na neke ili ukazala na neke nezakonite radnje. Često te radnje i nemoralne prolaze ispred očiju onih koji nemaju hrabrosti da postupe kao uzbunjivači. Rezultat jeste polovičan i ono što sam već pomenuo da ćemo kroz razne amandmane pokušati da vratimo cilj i svrhu ovog zakona. Da se podsetimo, kroz istoriju, šta zapravo znači sam uzbunjivač, a to jeste izraz za hrabrog pojedinca ili pojedinku koji iz visoko moralnih razloga javno govori o nezakonitim ili nemoralnim delima nadređenih u nekom organu ili organizaciji ili uopšte o organu i organizaciji i to je na samom početku Predlogom zakona na neki način i izigrano jer predloženi član zakona, ako mi dozvolite, član 2, citiraću – uzbunjivač je fizičko lice koje izvrši uzbunjivanje u vezi sa svojim radnim angažovanjem, postupkom zapošljavanja, korišćenjem usluga državnih i drugih organa, nosilaca javnih ovlašćenja ili javnih službi, poslovnom saradnjom i pravom vlasništva nad privrednim društvom. Kraj citata. Iz samog obrazloženja koje ste dali uz ovaj predlog se ne vidi zbog čega je izvršeno ograničenje po osnovu navedenih oblika povezanosti između uzbunjivača i organa ili organizacije kod kojih je došlo pre svega do ugrožavanja javnih interesa. Nije jasno zbog čega bi se status uzbunjivača uslovljavao bilo kojim oblikom povezanosti uzbunjivača i organa kod kojeg je došlo do povrede javnog interesa. To je ono što je prva stvar koja upada u oči i na neki način baca senku na ceo ovaj proces. Ovakvo ograničenje, da podvučem i naglasim, nije predviđeno akcionim planom za sprovođenje antikorupcijske strategije i međunarodni standardi ukazuju, a njih smo se nekoliko puta danas dotakli, na potrebu da se zaštite prava lica koja pružaju informaciju o ugrožavanju javnog interesa i to je ono što se ovim predlogom onemogućava. Dakle, sužavati krug lica koja mogu biti uzbunjivači baca senku na iskrenu nameru da se zaštiti svako ko se na odvažan način bori protiv nezakonitih radnji i nemoralnih dela, kako onih organa, tako nadređenih u datim organizacijama. Ovde bih pomenuo, kada je u pitanju uporedno zakonodavstvo, primer Mađarske, u kojoj je u Zakonu o pritužbama i prijavama od javnog značaja iz 2013. godine napisano da svako može da se obrati sa pritužbom ili sa prijavom od javnog značaja nadležnom organu, što je jedna potpuno drugačija stvar u odnosu na ono što je današnji predlog zakona. Zatim, želim da postavim jedno pitanje, na koje se nadam da ću dobiti odgovor, a u vezi sa komentarima koje je dala Transparentnost Srbija. Da li je moguće da se iz nedovoljno preciznog definisanja predloga zakona dogodi da pojedinac ili organ koji potencijalno sprovodi odmazdu, odnosno štetnu radnju prema uzbunjivaču, može bez ikakvih problema da zaobiđe nameru zakonodavca i da tvrdi da radnja odmazde, odnosno štetne radnje nije posledica uzbunjivanja, već nekih drugih činilaca? Tu imate, naravno, kao što znate, hiljadu i jedan primer u praksi. Uzbunjivaču je smanjena plata zato što ne dolazi na vreme na posao i da se na taj način neko kazni za one stvari koje iznosi u javnost. Takođe, kada kažete, a u pitanju su informacije u samom Predlogu zakona, da se informacije mogu odnositi kako na veoma opasne pojave po život i zdravlje ljudi i teška krivična dela, tako i na povrede propisa, podvlačim, za koju uopšte nije zaprećena kazna ili se kažnjavaju kao prekršaj, u nekim slučajevima te povrede, svesni ste toga, mogu biti potpuno bezazlene. Kada je u pitanju zloupotreba, o kojoj se takođe govorilo jutros na odboru, a čujem i danas u skupštinskoj raspravi, da li bi bilo opravdano pokretati složen mehanizam zaštite uzbunjivača koji ukazuju na sporadične i neznatne povrede propisa? I sami znate koliko često može da se dogodi da se nekada ne produži važenje ličnih dokumenata i da to bude osnov uzbunjivanja i da se na kraju sam predlog zakona, odnosno kada se bude izglasao zakon, da ode u neku svoju suprotnost i pretvori se u sredstvo šikaniranja i maltretiranja. Kada je u pitanju sadržina tužbe, u članu 26, posebno bih voleo da obratite pažnju, Predlogom zakona predviđa se da se tužbom za zaštitu u vezi sa uzbunjivanjem može tražiti utvrđivanje da je prema uzbunjivaču preduzeta štetna radnja, zabrana vršenja i ponavljanja štetne radnje, uklanjanje posledica štete radnje, naknada materijalne i nematerijalne štete i objavljivanje presuda o trošku tuženog. Dakle, šta nam to danas govori ovaj predlog? Kada govorimo o zaštiti uzbunjivača, bilo bi od izuzetnog značaja kada bi bila predviđena i mogućnost ozbiljnijeg kažnjavanja počinilaca tzv. štetne radnje, budući da je strah od posledica odmazde jedan od najčešćih razloga neprijavljivanja korupcije danas u Srbiji. Mislimo da ako počinilac štetne radnje nije ili ne bude kažnjen, veća je mogućnost da će je ponoviti. U članu 26. stav 2. izričito se isključuje mogućnost da se tužbom za zaštitu u vezi sa uzbunjivanjem pobija zakonitost pojedinačnog akta poslodavca, kojom se rešava o pravima, obavezama i odgovornosti zaposlenog iz radnog odnosa, što je takođe veoma poznato. Najveći broj odmazda i negativnih radnji realizuje se upravo merama te vrste. Smanjenjem plata, davanjem otkaza, suspenzijom, premeštanjem na drugo radno mesto itd. Postoje i ostali nedostaci. Ja ću sada, iako nemam vremena da pričam i da razgovaramo o svemu, reći samo za one koji su najvažniji. Podvući ću i ono što sam već pomenuo na samom početku. Zašto zakonsku zaštitu uživaju samo lica koja se nalaze u određenom odnosu sa organom ili firmom kod koje je došlo do ugrožavanja javnog interesa, umesto bilo koji građanin koji ukaže na štetnu pojavu? To je osnovno pitanje. Drugo, u kojoj meri se predviđa zaštita od odmazde, koju prema uzbunjivačima vrše treća lica? To je veoma škakljivo. Vi ćete reći – to jeste regulisano u članu 6, ali nije dovoljno precizno. Dakle, odmazde koje prema uzbunjivačima vrše treća lica, a ne neposredno njihov poslodavac ili kolega, ili se zaštita ne predviđa uopšte, ili je ona potpuno nejasna. Pod tri, ne predviđaju se posebna krivična dela, nisu bila ni u nacrtu, ni kroz izmene Krivičnog zakonika koje bi bile predložene zajedno sa donošenjem ovog zakona, za lica koja ugrožavaju uzbunjivače, za one koji neovlašćeno otkriju njihov identitet, kao ni za lica koja lažno prijavljuju ugrožavanje javnog interesa, iako znaju da su podaci koje daju neistiniti. I kad je u pitanju tajnost podataka imamo hiljadu zamerki koje ćemo opet pokušati kroz amandmane i nekom kvalitetnijom raspravom da predočimo građanima da su krupni nedostaci ovog predloga zakona. Mnogi komentari, mnoge zamerke i predlozi na kraju nisu prihvaćeni, ni kada su u pitanju relevantne institucije, bez ikakvog obrazloženja. To je veoma za nas čudno. Nadamo se da ćemo sada makar dobiti odgovor na ova konkretno postavljena pitanja. Ukoliko se ne prihvate amandmani i sugestije, i dalje ćemo trpeti razne zloupotrebe i u mnogim slučajevima nećemo uspeti da zaštitimo one malobrojne uzbunjivače u Srbiji, ponavljam, ima ih 91, koji mogu da ukažu na nezakonitost i nemoralne radnje kada je u pitanju pre svega javni interes. Iskreno se nadam da ćemo kroz ova pitanja, koja bi suštinski promenila sam predlog, zajedno doći do jednog konkretnog i sveobuhvatnog rešenja. Mislim da je veoma važno da kroz same amandmane, a mislim da ste kao ministar i vi sami svesni nedostataka, učinimo ovaj predlog zakona zakonom koji će na jedan sveobuhvatniji način rešavati ovaj problem. Zahvaljujem.
Poslaničkoj grupi je ostalo još samo 20 sekundi, kompjuterski. Više ne vodimo pešice. Reč ima ministar Nikola Selaković. Izvolite.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, odgovoriću na više izlaganja koja su se ticala jedne od današnjih tema dnevnog reda, a to je Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača. Nekolicina govornika je rekla kako je Agencija za borbu protiv korupcije izrazila bojazan da se neće ostvariti svrha zakona. Svaka bojazan je opravdana, pogotovo onda kada niste bili u prilici da na nešto utičete. Agencija za borbu protiv korupcije, nažalost, kategorično je odbila da učestvuje u radnoj grupi koja je pisala nacrt zakona. Dakle, Agencija za borbu protiv korupcije, institucija Republike Srbije, na poziv za učešće u radnoj grupi široko sačinjenoj, koja treba da napiše nacrt zakona koji treba da razmatra i o njemu da odlučuje Narodna skupština Republike Srbije, takva agencija koju plaćaju poreski obveznici Republike Srbije, takva agencija čije određene organe bira Narodna skupština Republike Srbije, nije želela da učestvuje u izradi Nacrta zakona o zaštiti uzbunjivača. To je otprilike kao onaj birač koji dobije priliku jednom u četiri godine da izađe na izbore, da se opredeli da glasa, a on ne izađe da glasa, a onda naredne četiri godine kritikuje. Nije to sporno, to je legitimno. Samo ne znam da li je onda legitimno izražavati bojazan. Da li je legitimno kritikovati, a da si do juče mogao da učestvuješ u kreiranju nečega? Da li je legitimno da te građani države za nešto plaćaju pa si pozvan da učestvuješ i u kreiranju normativnog okvira sa definisanjem nečega čime ćeš se možda i ti baviti, a ti ne želiš da učestvuješ? Dakle, Agencija za borbu protiv korupcije Republike Srbije odbila je da učestvuje u radu radne grupe za izradu nacrta Zakona o zaštiti uzbunjivača. Postavljen je i niz nekih drugih pitanja i iskoristio bih ovu priliku da na takva pitanja i odgovaram. Rečeno je i par nekih neistina, potpunih neistina. Odgovorno tvrdim, iako nisam bio na sednici Odbora za pravosuđe da niko od mojih saradnika nije rekao da se polazilo od pretpostavke da će uzbunjivač da zloupotrebi svoj status da bi napredovao u poslu. Koliko znam sednice Odbora za pravosuđe se snimaju, pa bih voleo, i zamoliću, službe za transkript te sednice i da vidim da li je zaista to neko rekao. Koliko znam, nije rekao apsolutno. Nije mi jasno u jednoj stvari, čuli su se različiti glasovi i došao sam u sumnju da saziv Narodne skupštine koji slovi za saziv koji jednodušno podržava politiku evropskih integracija Republike Srbije ne čini to više jednodušno. Pred vama je danas, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača koji je dobio odlične ocene i komentare Saveta Evrope i Evropske komisije. Dakle, konačni nacrt zakona koji je pretočen i utvrđen kao predlog dobio je najbolje ocene Saveta Evrope i Evropske komisije. Da stvar bude još bolja isti strani stručnjaci iz SAD i Velike Britanije koji su učestvovali u pisanju modela zakona o zaštiti uzbunjivača učestvovali su i u pisanju nacrta, odnosno ovog današnjeg Predloga zakona o zaštiti uzbunjivača koji je pred vama. Ti isti ljudi, gospoda Tom Divajn i Pol Stivenson su rekli da je ovo izuzetan zakonski tekst. Isti oni koji su učestvovali i u radnoj grupi koju je formirao poverenik i u radnoj grupi koju je formirao ministar pravde, rekli su da je bolji tekst koji je uradila radna grupa Ministarstva pravde. Vrlo rado sarađujem sa nevladinim organizacijama. Uvek sam bio spreman da prihvatim i njihovo učešće u radu radnih grupa. Neretko ih uključivao u rad radnih grupa. Uvek imao sluha za ono što su argumentovano tvrdili. Zašto sam sada došao u nedoumicu da li ovaj parlament zaista jednodušno podržava evropske integracije Republike Srbije? Zbog toga što se ovde više ceni mišljenje jedne nevladine organizacije nego mišljenje panevropske organizacije koja okuplja 47 različitih država. Ovde se više ceni mišljenje jedne nevladine organizacije nego mišljenje Evropske komisije. Ovde se govori i napada predlagač zakona što je jasno definisao uzbunjivača. Pretpostavljam da onaj ko to priča ne zna da je to bio izričit zahtev Saveta Evrope. Dakle, Savet Evrope, dame i gospodo narodni poslanici, je izričito zahtevao da se uloga uzbunjivača veže za radno angažovanje. Za razliku od nekog prethodnog teksta gde stoji da uzbunjivač može biti svako fizičko lice Savet Evrope je rekao – ne može. Ne kaže to Savet Evrope zato što mu se tako hoće već zato što iza toga stoje određena akta, određene preporuke tog istog Saveta Evrope. Zato što Savet Evrope nije nevladina organizacija koju ne obavezuje ono što kaže, već zato što je Savet Evrope jedna izuzetno bitna evropska institucija najstarija tog tipa čiji je zadatak zaštita ljudskih prava. Upravo taj isti Savet Evrope u svom ekspertskom mišljenju kaže – morate, gospodo iz Republike Srbije vezati status uzbunjivača za status radnog angažovanja. Onda nam obrazlaže i kaže zašto. Kaže, prema praksi Evropskog suda za ljudska prava, dakle, Evropski sud za ljudska prava koji je pravosudna institucija u okviru Saveta Evrope, uzbunjivač je zaposleno lice shvaćeno u najširem smislu. To je jedina osoba ili deo male grupe ljudi koji su svesni nezakonite prakse na poslu pa su zato oni najpozvaniji da postupaju u javnom interesu i da alarmiraju poslodavca da otkloni nepravilnosti, odnosno da se obrate društvu u celini. Dakle, uzbunjivač pripada malom krugu ljudi koji mogu biti svesni nezakonitosti upravo zbog toga što otkrivaju interne informacije tzv. insajderske informacije i mogu imati direktne posledice po svoj radni status ili druga lična dobra. Jednostavnije rečeno, uzbunjivač otkriva interne informacije koje mogu biti od javnog interesa, a koje ne bismo tako lako mogli saznati na drugi način. Informacije koje ostala lica mogu otkriti ili prijaviti nemaju u toj meri karakter internih informacija ili se radi o informacijama koje nisu toliko interne i dobro skrivene. Kaže dalje Evropski sud za ljudska prava, dakle, ne neka nevladina organizacija već Evropski sud za ljudska prava trebalo bi na ovom mestu ukazati i na razliku između uzbunjivača i podnošenja pritužbi. Dakle, baš ono što je neko pomenuo da u Mađarskoj postoji apsolutna sloboda podnošenja pritužbi. Postoji i kod nas, apsolutno. Uzbunjivanje prema mišljenju Saveta Evrope i Evro skog suda za ljudska prava, uzbunjivanje postoji kada zaposleni iskaže navode o opasnosti ili nezakonitosti koja ima efekat prema drugima. To nije pritužba. To je tačno i jasno određeno na šta može informacija uzbunjivača da ukazuje. Dat je recimo jedan primer i meni je žao što taj primer nije onda stavljen u funkciju ovoga predloga zakona, pa da onaj ko je dobro pročitao Predlog zakona, onaj koji ima dobro pravničko znanje može da primenjuje taj zakon, može i da odgovori na primer koji sam postavlja. Kaže šta ćemo ako recimo neko lice koje je uzbunjivač kasni na posao, pa mu se onda zbog toga što kasni na posao smanjuje plata, odnosno rečeno je šta ćemo ako imamo uzbunjivača kome se smanjuje plata, pa se onda to pravda time što on kasni na posao. Ko je dobro pročitao zakon može da vidi da postoji u njemu nešto o čemu sam dobro govorio u uvodnom slovu, a to je obrnuti teret dokazivanja. Onda je poslodavac taj koji mora da dokaže zašto se nekome smanjuje plata. Onda rešenje kojim je nekome smanjena plata, kojim je neko premešten na drugo radno mesto, kojim je neko suspendovan stavlja se van snage. To lepo kaže ovaj Predlog zakona. Kada jedan deo istrgnete iz konteksta, onda sa njime možete da radite šta hoćete. Kada ga posmatrate u kontekstu ovog Predloga zakona, onda vidite da takav argument pada. Meni je krivo što u Srbiji postoje institucije koje se finansiraju iz budžeta Republike Srbije, a koje nekada nisu dorasle stepenu odgovornosti prema građanima Srbije. Kada ih pozovete da vam pruže podršku u nečemu što je u opšte interesu, a one kažu, mi u tome nećemo da učestvujemo. Krivo mi je što u Srbiji postoje državni organi koji su spremniji da se ponašaju mnogo više kao da su nevladin sektor, nego kao da su državni organi. Dakle, još jednom da pomenem jednu stvar, zašto je ograničena definicija uzbunjivača na radno angažovanje lica koje se identifikuje kao uzbunjivač? Zato što je to tražio Savet Evrope. Savet Evrope je to tražio na osnovu mišljenja Evropskog suda za ljudska prava. Ako me neko ubedi da je mišljenje Evropskog suda za ljudska prava slabije od mišljenja bilo koje nevladine organizacije, čime god da se ona bavi, ja ću reći da je taj neko u pravu. Ali, Savet Evrope, po mom skromnom mišljenju je neuporedivo jači, ne od jedne, nego čitavog niza nevladinih organizacija ili kako bismo srpski rekli, udruženja građana. Ako neko udruženje građana, koje god ono bilo, a ja uvažavam i udruženja koja su ovde pominjana i rečena je jedna neistina, kada je u pitanju pištaljka. Pištaljka je učestvovala u izradi ovog nacrta, a nije učestvovala u izradi modela. Ljude iz pištaljki sam imao prilike nekoliko puta kako koga da viđam, da sa njima razgovaram, oni nisu rekli da je ovo loš zakonski predlog. Oni su dali, ako se ne varam, podneli su jedan amandman i naravno da ćemo ga razmotriti. Upravo ono što isti taj Savet Evrope kaže i što kaže Evropska komisija u svom mišljenju zašto je nacrt bolji? Zato što je širi krug subjekata bio uključen u njegovu izradu. Uz to da kažem, da oni koji su pisali nacrt zakona, za to nisu bili plaćeni, kao što se ne plaća izrada bilo kog drugog zakonskog propisa, odnosno predloga zakonskog propisa koju sprovodi Ministarstvo pravde. Ja hoću da verujem da postoji dobra vera da se neka zakonska rešenja koja se čine nepotpunim ili lošim ili neodgovarajućim, poprave. Ako neko misli da je jači od Saveta Evrope, od Evropskog suda za ljudska prava, od Evropske komisije i pokušava da nametne svoje mišljenje narodnim poslanicima, onda je najbolji put da to učini tako što će se kandidovati na izborima, pre toga osnovati ili svoju grupu građana ili političku stranku, kandidovati se na izborima, izaći na izbore, osvojiti dobar broj glasova, a nakon toga i formirati vlast. Sve drugo, uz najbolju volju i želju, ne prođe li kroz radnu grupu, pa ću dati pojedinim poslanicima da oni to guraju umesto mene, jeste legitimno, ali jednostavno, nije toliko u redu. Verujem da u ovoj Narodnoj skupštini sede narodni poslanici svi od reda, dovoljno obrazovani, dovoljno vispreni, dovoljno mudri, da sednu i da sami napišu amandmane, ukoliko smatraju da nešto nije dobro. Zahvaljujem se. (Balša Božović, s mesta: Replika.)
Ne, nemate pravo na repliku. Ne vredi, nekolicina govornika je govorila i to je bilo jedino nešto što sam mogla da primetim da je predlagač ovde izneo, odnosno ministar Selaković. Znači, nije personalizovao odgovor, odnosno izlaganje, obraćao se svima. Kako vi tumačite, ali kako predsedavajući tumači, u skladu sa Poslovnikom. Sledeći govornik je Aleksandar Marković, a Vesna Martinović može odgovoriti ako želi 20 sekundi posle poslanika Aleksandra Markovića. Izvolite.
Poštovani gospodine ministre, predstavnici ministarstva, smatram da današnji dnevni red obiluje izuzetno važnim tačkama, prvenstveno mislim na Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača, ali i na ostale predloge zakona i odluka koje se nalaze na dnevnom redu. Kada je reč o Predlogu zakona o zaštiti uzbunjivača, smatram da je u pitanju jedan od najpotrebnijih antikorupcijskih zakona. Izražavam uverenje i zadovoljstvo što ćemo, nadam se, usvojiti ovaj Predlog zakona, jer je važno da Srbija dobije ovaj antikorupcijski zakon. Važno je da Srbija dobije ovaj zakon, zakon koji će uspostaviti efikasnu i delotvornu zaštitu uzbunjivača, zakon koji će ohrabriti i motivisati potencijalne uzbunjivače, zakon koji će ostvariti funkcionalan mehanizam razotkrivanja svih nezakonitosti i nepravilnosti. Mislim da je veoma važno istaći da je ovaj Predlog zakona, kako ste i sami gospodine ministre malo pre istakli, dobio pozitivno mišljenje najvažnijih evropskih institucija, a tu prvenstveno mislim na Evropsku komisiju, ali i na Savet Evrope. Podsećam na preporuku grupa država za borbu protiv korupcije Saveta Evrope, ali je takođe važno istaći da ovaj Predlog zakona proističe prvenstveno iz Nacionalne strategije za borbu protiv korupcije od 2013. godine do 2018. godine, kao i pratećeg akcionog plana, kojim su definisani ciljevi za borbu protiv korupcije. Usvajanjem ovog zakona omogućićemo da uzbunjivači, odnosno da lica koja prijavljuju korupciju ili kršenje propisa, kršenje prava, ovlašćenja ili druga koruptivna dela, svoju zaštitu potraže i ostvare na sudu, da dobiju sudsku zaštitu i to u vanrednom postupku i u najhitnijem mogućem roku. Smatram važnim i činjenicu da će od sada biti pružena zaštita i licima koja prijave korupciju u privatnom sektoru, što do sada nije bio slučaj i bez obzira na to da li su u stalnom radnom odnosu, odnosno kakva im je vrsta ugovora. Ovako definisanom zaštitom uzbunjivača, daje se jedna šira društvena podrška ovoj kategoriji lica i u najvećoj meri, upravo na taj način se štiti ono što nazivamo javnim interesom. Borba protiv korupcije je nešto što smo mi postavili dosta visoko na lestvici prioriteta u radu ove Vlade i tim pre želim da pozdravim ovo dugo očekivano sistemsko rešenje, koje će obezbediti da ova kategorija lica, uzbunjivači, dobiju potpunu zaštitu države i društva, da bi izneli svoja saznanja o nezakonitostima ili korupciji. I sama činjenica da je javna rasprava bila iscrpna i opsežna, govori u prilog značaju ove teme i ovog zakona. Kako sam u prilogu ovog Predloga zakona mogao da vidim, veliki broj stručnjaka iz značajnih institucija i organizacija je dalo svoje mišljenje i komentar na Nacrt zakona. Dakle, Agencija za borbu protiv korupcije, Savet Evrope, različite nevladine organizacije kao npr. „Transparentnost“, „Pištaljka“, „Centar za evroatlantske studije“ i sam postupak usvajanja ovog zakona to čini transparentnijim i kvalitetnijim. Želeo bih da istaknem značaj širenja svesti u javnosti o korupciji kao društveno neprihvatljivoj pojavi i nastojanju države da iskoreni tu pošast, a ovaj Predlog zakona doživljavam upravo kao jedan od instrumenata i mehanizama za takav poduhvat. Iz svih ovih razloga, osećam slobodu, ali i obavezu da pozovem poslanike da podrže ovaj Predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Ivana Stojiljković, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Poštovani predsedavajući, cenjeni gosti, dame i gospodo poslanici, danas je pred nama izuzetno bitan zakon i više zakona koji su danas u zajedničkom načelnom jedinstvenom pretresu i kao poslanik SNS hoću odmah da kažem da ću podržati sve ove zakone. Posebno želim da se osvrnem na Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača. Uglavnom smo svi ovde govorili o ovom zakonu i želim zaista afirmativno o ovom zakonu da govorim, posebno što slušajući svoje prethodne govornike, naročito one koji su želeli da govore protiv ovog zakona, nismo mogli da čujemo jake argumente protiv. Čak se svaki njihov govor završavao afirmativno ka ovom zakonu, zato znam da je ministarstvo i ova Vlada na dobrom putu da ovaj zakon zaživi. Dakle, ovaj zakon koji je pred nama izuzetnog je značaja zato što gotovo između njega i borbe protiv korupcije, odnosno njegove primene stoji znak jednakosti. Da ne bih ponavljala definiciju, koja, već smo čuli, proširena je u našoj zemlji, pre svega, znači, radi se o otkrivanju informacija o kršenju propisa i ljudskih prava, a uzbunjivač je zaposlena osoba koja neku od ovih vrsta nepravilnosti prijavljuje, naravno u slučaju da je povređen opšti interes. Dakle, zaštitom uzbunjivača štiti se javni interes, smanjuje se korupcija i kriminal. Iskorenjivanje korupcije je jako bitno i prioritet je izuzetan naše Vlade, a moguće je samo ukoliko je transparentno sve ono što se dešava sa državnim novcem i sa državnim resursima. Samo država u kojoj je korupcija na najnižem nivou jeste dobra investiciono privlačna država i to je upravo ono što je cilj ove Vlade na čelu sa našim predsednikom Aleksandrom Vučićem. Ovaj zakon bi trebalo da doprinese svest o tome da uzbunjivači nisu tzv. cinkaroši, već su to ljudi koji su vredni poštovanja i ne vidi uopšte nijedan jedini razlog da se sumnja da će sada biti ljudi, naravno to neće biti veliki broj, kao što nikada nije ni bilo, ali da neće biti ljudi koji su željni da iznesu nepravilnosti i da budu uzbunjivači kada su to bili spremni da budu i kada država nije htela da ih štiti. Malopre smo čuli i primere kako su završavali takvi ljudi. Sada postoji zakon i treba stati iza njega. Ono što je jako bitno jeste da pored ovog zakona koji poziva građane da prijavljuju nepravilnosti, zaštitu, treba napomenuti da će zaštitu imati svi. Zaštita može da bude trajna i privremena, i privremena je upravo ona najčešća koja će omogućiti da se zaštite od šikaniranja, mobinga i od otkaza. Zatim je još potrebno reći da postoje, da, isto da će zakon zaštiti i poslodavce od lažnih prijava što je isto jako bitno napomenuti. Postoje tri vrste uzbunjivanja, da se možemo kao uzbunjivač obratiti poslodavcu, zatim spoljašnje da se prijavljuje nadležnom organu i javnim, odnosno uzbunjivanje javnosti objavljivanjem u sredstvima informisanja ali pod uslovom da smo se prethodno obratili nadležnim institucijama. Potrebno je napomenuti da se do sada uglavnom verbalno vodila kampanja, ne borba, kampanja protiv korupcije i kriminala, i da prava borba postaje tek kada postoji ozbiljna politička volja i kada postoji snažna država što se upravo sada i dešava. Slažem se da se taj problem, kao što je koleginica napomenula, rešava od lokala. To je upravo što ova Vlada radi i SNS, jer nikada do sada nije bio slučaj kao što je to ova Vlada radila i pominjem SNS, da smo prvi pogledali i pregledali svoje redove, pre svega, od lokalnog nivoa, da bi sve uspelo i da bi se sprovelo, svako bi morao da ima tu vrstu odgovornosti i da proveri svoje redove, stranačke, ljude koje su zapošljavali ranije kako bismo mogli da postignemo najviši nivo u borbi protiv korupcije. Znači, bez pritiska javnosti, ni naša država, pa ni svet, neće moći da se promeni na bolje i neće se dovesti u red. Država, dakle, ne može bez svojih sugrađana, oni moraju sa lokala da prijave šta se dešava da bi ministarstvo moglo da reaguje, jer korupcija je, kao što čuli, način života, to je nivo svesti i stava o ispravnosti, odnosno neispravnosti sopstvenih postupaka. Takođe je jako dobro da, što smo čuli, da su već spremni priručnici i obuka, jer ovaj se zakon mora što više afirmisati u javnosti da bi se izmenila svest i da bi oni koji su svedoci prevare mogli da prijave to, a da ne brinu o svom životu i o životima svojih najmilijih, a isto tako da se obeshrabre oni koji te prevare bez ikakve savesti čine. Zato, kao što je još jedna koleginica rekla, mislim da prvi uzbunjivači koji će biti zaštićeni biće jako dobar primer da ovaj zakon zaživi i u tom smislu SNS će podržati u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospođo Stojiljković. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, a neka se pripremi narodna poslanica Tanja Tomašević Damjanović. Izvolite gospodine Đukanović.
Hvala gospodine Bečiću. Pred nama je zakon koji je na neki način civilizacijska tekovina. Ja razumem gospodu koja je sada otišla odavde iz sale, što su oni protiv možda ovog zakona. Znate, 2001. godine da je postojao ovakav zakon i da su postojali uzbunjivači, pitanje je da li bi se sve one privatizacije onako mogle da sprovedu, jer bi verovatno neko javio da se radi o čistoj pljački, a ne o privatizaciji. Takođe, verujem da su, recimo, postojali uzbunjivači da nam se, gospodine ministre, verovatno nikad ne bi dogodila „Agro banka“ ili „Univerzal banka“ ili „Razvojna banka Vojvodine“, posebno gde su, naravno na jedan brutalan način opljačkane pare građana Srbije i gde zaista su milioni i milioni nestajali, a neko se žestoko bogatio. Verovatno bi neki uzbunjivač rekao – izvinite, ali to ne može tako, pa bi nekom prijavio. Ovako smo doživeli neverovatnu situaciju da neko ko ima mogućnost da je blizak nekom kabinetu u tom periodu može da ode po nalogu nekog iz tog kabineta na jedan telefonski poziv bez ikakvog obezbeđenja ili kako god hoćete, da podigne desetine miliona evra na lepe oči, da naravno te pare nikada ne vrati, a da država bude oštećena. To je pokazatelj u kakvom smo sistemu živeli i kakvo je ovo, zapravo, društvo bilo. Zaista mi ponekad dođe degutantno kada neko sa druge strane nešto prigovara sadašnjoj Vladi koja uzgred, budi rečeno, ima hrabrosti da se apsolutno suoči sa svakim tajkunom, sa svakim kriminalcem i svakoga da privede po znanju prava i uopšte ne vršimo nikakvu tu selekciju, nego naprotiv, pravosuđe radi svoj posao. Ja bih voleo samo da mi kažu ovi sa druge strane, a koga su to oni u tom periodu priveli i da li su, ne mislim oni, nego njihovo tužilaštvo? Ja ću vam reći, tužilaštvo za borbu protiv organizovanog kriminala, vi me ispravite ako grešim, u njihovom periodu je imalo tri predmeta sve ukupno i to u fiokama. Znači samo tri predmeta. Ovde su makar neke 24 privatizacije rešene kako su rešene, ali je neko pokrenuo, neki ljudi su tu privedeni i to pokazuje da ipak ovde postoji neka država i da postoji neki sistem. Ovo što se sada donosi je zapravo zaštita onih ljudi koji ne mogu da trpe nepravdu i koji ne mogu da trpe pljačku svog preduzeća koje su možda oni godinama gradili, a da sada neko dođe i da im tako krčmi imovinu i da ih potpuno razara, ne samo preduzeće, nego, nebitno, jedinicu lokalne samouprave, kako god, pošto su i naše opštine žestoko bile uništavane. Jednostavno, neko ko to ne može da trpi, sada dobija tu vrstu zaštite, zato što želi da prijavi onoga ko ne savesno obavlja svoj posao i koji, recimo, na koruptivan način nekome drugom odrađuje, recimo neki posao. Tako da, verujem, recimo, da je postojao uzbunjivač, ni ono što se desilo u Kaću, da neko proda kompletno poljoprivredno zemljište uz autoput i da ošteti državu za 320 miliona evra, složićete se, to je zaista impozantna i neverovatna cifra. Verujem da se to nikada ne bi dogodila, da je recimo neki uzbunjivač postojao u tom preduzeću iz Kaća i da je, recimo, obavestio nadležne državne organe šta se tamo radi. Ono što bih vam ja možda uputio kao neku vrstu zamerke iz ovo zakona, to su dve stvari, vezane su za sam postupak. Zapravo radi se o anonimnim prijavama. Zašto? Nemam ništa protiv anonimnih tih prijava, to se naravno dešava. Neko možda na takav način želi sebe i da zaštiti, ali opet da ukaže na kriminal koji se negde događa. Međutim, znate šta? Ako se ovde daje kao imperativna norma da poslodavac je dužan da proveri to sve, onda ćemo imati, složićete se, u izgledu jedan određeni haos, jer onda će taj poslodavac samo time da se bavi jer mi jesmo na neki način skloni tome da nameštamo kolegu, da nekoga dezavuišemo, pa da namerno šaljemo čak i lažne anonimne prijave. Možda je trebalo kod anonimnih prijava ostaviti mogućnost, diskrecionu mogućnost samom poslodavcu da sam proceni šta je relevantno, a šta nije. Znate, mi smo ovde imali, ja sam to i na sednici Odbora za pravosuđe govorio, imali smo recimo prijavu za predsednicu suda u Valjevu. To je strašno šta su, ako su zaista to njene kolege napisale, šta su napisale za nju, ali su se potpisali kao sudije tog suda, niko imenom i prezimenom i naravno mi kao Obor za pravosuđe nismo to ni hteli da uzmemo da razmatramo zato što vidimo da je to neka anonimna prijava. Sada, po ovoj logici, bićemo dužni da o tome ponekad i razgovaramo zato što su to ipak zaista teške kvalifikacije bile. Postavlja se pitanje da li nju želi neko namerno da dezavuiše ili je to tačno? Ako imamo anonimnih prijava toliko, taj poslodavac će se konstantno baviti samo tim anonimnim prijavama. Možda je trebalo razmisliti da mu se omogući diskreciona mogućnost zaista da proceni šta je relevantno, šta nije. Druga stvar, unutar samog postupka, odnosno člana 15. se kaže: „Poslodavac je dužan da obavesti uzbunjivača o ishodu postupka“. Ja se izvinjavam, ako je anonimni uzbunjivač, kako ćete ga obavestiti, a stavlja mu se u izgled dužnost?Znači, on mora nekoga da obavesti o tome. Naravno, jedna vrsta zamerki je vezana za tajne podatke. Priznajem, bliži sam onome što je „Pištaljka“ podnela kao amandman za to. Po meni lično, mora da se definiše šta su to tajni podaci. Zašto? Mi smo imali koliko hoćete situacija u nekom prethodnom periodu, posebno kada su u pitanju ugovori koje su sklapala javna preduzeća, da se sklapaju tzv. ugovori sa klauzlom tajnosti, ošteti se u potpunosti država, niko nema pojma šta je tu sklopljeno, čak neki ugovori su držani u sefu i da niko od radnika nije znao kakav je ugovor sklopljen. Znate, tako nešto ne može da bude tajni podatak. To je nešto što se tiče građana, to su pare građana Republike Srbije. Po ovome, kako je ovde definisano, to bi bio tajni podatak. Nekako sam sklon tome da bi ipak trebalo suziti i reći – tajni podaci su oni koji se tiču od interesa, bezbednosti države ili kako je to već definisano u amandmanu same „Pištaljke“. Ovako dati široko tumačenje… Neman ništa protiv, „Fijat“ je zaista jedan posao koji donosi korist Republici Srbiji, ali znate, ako ćemo imati stalno ugovore koji su potpuno zamračeni i da niko ne može ništa da pročita, mislim da to nije baš dobra praksa. U tom pogledu bi trebalo razmisliti, pa eventualno suziti to što se tiče tajnih podataka. U svakom slučaju, ovo je nešto što mora da se podrži. Ponavljam, razumem suprotnu stranu koja je otišla i koju ova rasprava izgleda ne zanima. Zašto su protiv toga? Verovatno možda jednog dana smatraju da će se vratiti na vlast, pa da nastave sa svojim nedelima. Da su želeli, možda bi nekad i doneli ovakav zakon o zaštiti uzbunjivača. U tom periodu su uzbunjivači uglavnom bili kažnjavani otkazom, odnosno „nagrađivani“ otkazom zato što su možda ukazali na problematiku koja se dešava u njihovim preduzećima. Danas će se to promeniti i to je nešto što je jako dobro. Ovim se u izgled stavlja veća zaštita i državne imovine i državnih preduzeća i čoveka koji je svakako odlučio da zaštiti i državnu imovinu i naravno javna sredstva, tako da ovo vredi podržati i sa velikim zadovoljstvom ću za ovakav jedan zakon koji predstavlja civilizacijsku tekovinu, glasati i ja i, naravno, svi poslanici i kolege Srpske napredne stranke. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Đukanoviću. Reč ima ministar pravde gospodin Nikola Selaković. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, evo ja bih se osvrnuo na ove dve zamerke koje je uvaženi kolega Đukanović izneo. Moram da vam kažem, kada je u pitanju ova druga zamerka, da krenem od nje, dakle, zaštićenost tajnih podataka, vrlo je teško naći pravu meru i ne dozvoliti pojavu nekog srpskog Snoudena i na takav način ugroziti nacionalnu bezbednost Republike Srbije. S druge strane, sankcionisati nešto što bi bilo protivno javnom interesu, ovu dilemu su imali kako ljudi koji su radili na ovom nacrtu zakona, a imao sam i sam lično i sada mogu i da iznesem taj podatak, jeste nešto što je neko od mojih prethodnika, obavljajući funkciju na kojoj se sada nalazim, jednu javnu nabavku sproveo pod oznakom poverljivosti. U tu javnu nabavku upakovao je sve i svašta, sve pravdajući interesom bezbednosti države, pa je, recimo, tako upakovao kao jednu od stavki o javnoj nabaci nabavku usluge održavanja internet veze između svih pravosudnih organa u Srbiji. Ministarstvo pravde Republike Srbije je za tu uslugu plaćalo godišnje oko 70 miliona dinara. Pri tome, to je činila kompanija koja uopšte ne poseduje svoju infrastrukturu za pružanje takve usluge. Nekoliko puta smo pokušali da sprovedemonovu javnu nabavku i svaki put je javna nabavka obarana i, u skladu sa politikom koju vodimo i transparentnosti i štedljivosti državnih resursa, hvala Bogu, uspeli smo da sprovedemo tu javnu nabavku prvi put s kraja leta, početka jeseni ove godine. Nećete verovati, ista kompanija je dobila na toj javnoj nabavci posao pružanja iste usluge – pružanja usluge održavanja internet veze za pravosudne organe u Republici Srbiji, dakle, sve sudove, sva javna tužilaštva, samo što je sada više od dve godine, tri godine nakon one prve javne nabavke koja je bila pod oznakom „poverljivo“, ta usluga košta Ministarstvo pravde, verovali ili ne, mislim da je sa porezom oko 10 miliona dinara. Ovde sam naveo jedan konkretan primer, primer sa kojim sam se suočio rukovodeći jednim ministarstvom u Vladi Srbije. Pošto nismo u međuvremenu mogli da ponovimo nabavku, morali smo da zaključujemo anekse ugovora dok se ne sprovede nova javna nabavka, jer je na taj prvi ugovor zaključen aneks u kome je stajalo da se on primenjuje do sprovođenja nove javne nabavke. Zato je svaka od tih nabavki obarana. Aneks je bio takav da smo mi za produžetak ugovora za svaki mesec, mislim da neću pogrešiti, ali mislim da smo na mesečnom nivou plaćali tu uslugu šest miliona dinara, sve dok nismo uspeli da sprovedemo javnu nabavku. Ovo sam ispričao iz jednog jedinog razloga – zato što ćemo predloženi amandman o kojem je u javnosti govorilo Udruženje „Pištaljka“ najozbiljnije uzeti u razmatranje i potruditi se da nađemo najbolju moguću meru i najbolju zakonsku definiciju kako ne bismo podatke koji su zaista od uticaja na nacionalnu bezbednost, učinili lako dostupnim javnosti i time ugrozili istu tu bezbednost, a sankcionisali one koji pod izgovorom poverljivosti, iz razloga nacionalne bezbednosti su spremni da se bave i ovakvim stvarima. Pri tome, odmah vam govorim, mi smo zadovoljni saradnjom sa tom firmom. Oni su dobili posao. Nije njihova krivica, neko je to omogućio, a vi uzmite pa obračunajte koja je bila stopa inflacije, koja je bila realna vrednost 70 miliona dinara pre tri godine i ko je tada uspeo, pri tome, 70 miliona je bilo za jednu godinu, a nakon toga je svaki mesec, u skladu sa aneksom, plaćano mislim oko šest miliona. Znate, to je jedan, što bi neko rekao, ugovorčić u jednom od ministarstava, u jednom od sistema. Da je onaj ko je radio tehnički na poslovima te javne nabavke mogao da stekne ovakav status uzbunjivača, koje pruža ovaj Predlog zakona, uveren sam da tako štetan ugovor po državu ne bi bio zaključen. A gde su javna preduzeća, gde su drugi organi? Gde su oni organi koje faktički niko u Srbiji ne kontroliše? To je posebna priča. Ja sam vam naveo jedan direktan primer iz prakse sa kojim sam se suočio i nisam mogao da se smirim dok tu situaciju nismo regulisali. Ali, mislim da je ovo nešto što građani treba da znaju i mislim da ćemo najozbiljnije uzeti u razmatranje amandman sa kojim je Vlada Radomirović i ljudi iz „Pištaljke“ je izašao, jer vrlo je teško, možete tajnost, odnosno poverljivost, taj atribut nekog akta, nekog dokumenta, neke informacije, kako možete da upotrebite, vrlo lako možete i da zloupotrebite. Što se tiče anonimnih prijava i postupanja po anonimnim prijavama, pa naravno da će onaj kome budu upućivane ceniti ozbiljnost svake od tih anonimnih prijava. Znate, javnotužilačka organizacija postupa po anonimnim prijavama i ako nađe da su one u nečemu opravdane i da ima mesta i da ima smisla, onda treba po njima postupati. Naravno da kada neko uputi anonimnu prijavu da mu neće biti odgovarano, što reče jedan moj prijatelj, kada ste vi postavili pitanje, kako će mu biti odgovarano, pa on kaže - anonimno. Dakle, nema odgovora na anonimnu prijavu. Anonimne prijave i meni u kabinet svakoga dana sa hiljade strana stižu i verujem da je tako i vama koji ste narodni poslanici u ovom uvaženom domu i da kada pročitate, često možete da vidite i kroz tu anonimku, ko što bi narod rekao – i sa koje strane vetar duva i ko je otprilike bio kadar da tako nešto potpiše i napiše. Ali, ako lice koje je uzbunjivač poseduje ovakav vid sudske zaštite kakav do sada nije postojao u Srbiji i uživa takav iz zaštite, ja sam uveren da će broj anonimnih prijava biti neuporedivo manji od onih koja će biti imenovane, dakle, potpisane od strane ljudi koji će moći da uživaju zaštitu svoje ličnosti, svoga statusa zbog hrabrosti koju su iskazali, a u cilju zaštite javnog i opšteg interesa. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Gospodine ministre, moram da izrazim veliko zadovoljstvo, ovo sada što ste rekli, da će neko ceniti anonimne prijave. Međutim, problem je u samom tekstu, zato što se kaže da je poslodavac dužan da postupi po informaciji bez odlaganja. Onda ne može da ceni. On je dužan šta god mu dođe da postupi po tome. Mislim da bi tu možda trebalo povesti računa da se omogući ono što sam malopre rekao, neka vrsta diskrecione mogućnosti po anonimnim prijavama, da neko ceni njihovu relevantnost. Što se tiče ove druge stvari, ja sam bio zgranut kada ste malopre rekli da, recimo, ljudi iz Agenciju za borbu protiv korupcije nisu želeli da učestvuju u pisanju ovog zakona. Da je postojao uzbunjivač u toj Agenciji, pa možda bi nam neko rekao kako su kupili zgradu. Znate da je velika afera vezana upravo za to, upravo od onih koji nam danas stalno sole pamet o tome kako da se borimo protiv korupcije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tanja Tomašević Damnjanović.
Hvala, poštovani predsedavajući. Poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva i Visokog saveta sudstva, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas je pred nama u ovoj objedinjenoj raspravi Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača, zakon čijim će se donošenjem Srbija pridružiti grupi evropskih zemalja koje imaju posebne propise o zaštiti uzbunjivača, kao što su Norveška, Rumunija, Francuska, Holandija, Ujedinjeno Kraljevstvo, dok najveći broj evropskih zemalja nema posebne propise o zaštiti uzbunjivača, ali njihovu zaštitu pružaju različite zakonske odredbe radnog i krivičnog prava. Kod nas je ova oblast regulisana Zakonom o Agenciji za borbu protiv korupcije, Pravilnikom o zaštiti lica koja prijave sumnju na korupciju, Zakonom o državnim službenicima, Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Nacionalnom strategijom za borbu protiv korupcije za period do 2013. do 2018. godine, kao i pratećim Akcionim planom, kao jedan od ciljeva koje je neophodno ostvariti predviđeno je uspostavljanje efikasne i delotvorne zaštite uzbunjivača, odnosno lica koja prijave sumnju na korupciju. Pored toga, kao jedna od normativnih aktivnosti predviđena pratećim Akcionim planom takođe je predviđeno donošenje zakonom o zaštiti uzbunjivača. Iz međunarodnih ugovora koja je naša zemlja ratifikovala proizilazi i obavezom da se na sveobuhvatan način zakonom uredi pitanje zaštitom lica koja prijave sumnju na korupciju. Zaštitom uzbunjivača štiti se javni interes, s obzirom da uzbunjivači postupkom uzbunjivanja pokreću opštu zabrinutost zbog opasnosti ili nezakonitosti koja se tiče drugih ljudi, npr. potrošača, najšire javnosti i njihovih poslodavaca. Uzbunjivači obično nisu direktno pogođeni nekim stanjem stvari. Shodno tome, uzbunjivač retko ima lični interes u ishodu bilo koje istrage koju pokreće svojim upozorenjem i treba ga posmatrati kao glasnika koji skreće pažnju drugima da se time pozabave. Uzbunjivači daju ogroman doprinos borbi protiv korupcije i zato moraju biti zakonom zaštićeni. Tamo gde vlada teška korupcija nema ni privlačenja stranog kapitala. Tabele o stepenu korumpiranosti u nekoj zemlji gledaju predstavnici krupnog kapitala i neće ozbiljni strani kapital da dođe na prostor koji bije glas teške korupcije, što je bio slučaj sa našom zemljom proteklih godina za vreme vladavine bivšeg režima. Ova Vlada je u prethodnom sazivu započela odlučnu i ozbiljnu borbu protiv korupcije, a to je nastavljeno i u ovom mandatu, na čelu sa premijerom gospodinom Aleksandrom Vučićem, a kao još jedan primer te borbe jeste i ovaj zakon koji je danas pred nama. Ovaj zakon doprineće pokretanju većeg broja postupaka, jer podstiče građane da prijavljuju nepravilnosti i korupciju. Zakon donosi važne promene ne samo u zaštiti osoba koje prijave korupciju, već i u samom postupku uzbunjivanja, odnosno načinu prijavljivanja nezakonitosti i nepravilnosti. Do sada su zaštitu mogle da traže samo osobe koje su prijavljivale nezakonitosti u javnom sektoru, a ubuduće će to moći i oni iz privatnog sektora. Takođe, ranije je zaštitu mogao da dobije samo onaj ko je bio u stalnom radnom odnosu, a sada to može neko ko je angažovan po ugovoru o delu ili onaj ko radi neprijavljeno. Navela bih kao bitan član 10. zakona kojim je regulisana zaštita podataka o ličnosti uzbunjivača. Odredbom člana 10. stav 1. zakona ustanovljena je dužnost lica koja je ovlašćeno za prijem obaveštenja, a stavom 2. dužnost svakog lica, bez obzira na svojstvo, da štiti podatke o ličnosti uzbunjivača. Zakonom se uvodi da zaštitu mogu da dobiju osobe koje su u postupku zapošljavanja, korisnici javnih usluga, mali akcionari. Zakonom je predviđeno mogućnost privremene, trenutne zaštite uzbunjivača u vidu određivanje privremene mere od strane suda, npr. ako neko dobije otkaz nakon što je ukazao na nepravilnosti, on se obraća sudu za privremenu meru i sud po hitnom postupku donosi meru kojom se odlaže pravno dejstvo tog akta. Radnik nastavlja normalno da radi sve dok se ne donese pravosnažan odluka. Vrlo je važno da postupak dokazivanja pada na teret poslodavca, što znači da je uzbunjivaču dovoljno samo da donese dokaz da je otpušten i objasni da je do toga došlo zbog uzbunjivanja. Menja se i postupak prijavljivanja nezakonitosti. Uzbunjivaču je data alternativa da on izabere da li će svoje informacije dati nekom u svom preduzeću ili će odmah obavestiti ovlašćeni organ, inspekciju, policiju, tužilaštvo. Kao bitan član navela bih i član 19. zakona, kojim se uređuje postupak uzbunjivanja javnosti. Uzbunjivač može da uzbuni javnost i bez prethodnog obaveštenja poslodavca ili ovlašćenog organa u slučaju neposredne opasnosti po život, javnog zdravlje, bezbednost, životnu sredinu od nastanka štete velikih razmera, odnosno ako postoji neposredna opasnost od uništenja dokaza. Tom prilikom uzbunjivač je dužan da poštuje pretpostavku nevinosti okrivljenog, prava na zaštitu podataka o ličnosti, kao i da ne ugrožava vođenje sudskog postupka. Predlaganjem ovog zakona preduzimaju se neophodni koraci ka uspostavljanju normativnog okvira kapaciteta za odlučnu borbu protiv korupcije, a istovremeno se ostvaruju preuzete obaveze između narodnih akata, preporuka, i to preporuka grupa država za borbu protiv korupcije Saveta Evrope GREKO. Zakon će doprineti promeni svesti da uzbunjivači nisu cinkaroši, već ljudi vredni poštovanja. Zbog svega gore navedenog, a i zbog toga što ovaj zakon predstavlja savez između građana i države u borbi protiv korupcije, kao što je to ministar i rekao danas, SNS će u danu za glasanje podržati ovaj Predlog zakona, a pozivam i ostale narodne poslanike da učine isto. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Maletić, a neka se pripremi narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, saradnici, poštovani narodni poslanici, danas se pred nama nalazi zakon o zaštiti uzbunjivača, koji predstavlja još jedan korak napred u sistemskoj borbi protiv korupcije i oslikava jasnu orijentaciju aktuelne Vlade da se konfrontira korupciji u državi. Do sada je ova oblast bila nejasno, površno i ne sistemski regulisana određenim propisima, što nije bila odgovarajuća zaštita za sve one građane koji su želeli da ukažu na nezakonitost u poslovanju. Možemo slobodno reći da je stepen zaštite uzbunjivača jedne države zapravo i pokazatelj koliko jedna država želi da se suprotstavi korupciji. Danas smo slušali one koji su bili decenijama na vlasti u Republici, a koji se i danas nalaze u vlasti Autonomne Pokrajine Vojvodine, koji su govorili o tome kako Zakon nije dobar i šta treba tu izmeniti. Treba napomenuti samo da su ti isti ljudi deceniju sedeli na vlasti i nisu našli za shodno tokom svojih priča o navodnim evrointegracijama i želji da privredni rast u zemlji napreduje da donesu jedno ovakvo zakonsko rešenje. Ti isti ljudi su za vreme svoje vladavine se isključivo bavili svojim foteljama, ne misleći na građane i na njihovu zaštitu, koji su imali nameru da prijave korupciju u nekim privrednim društvima. Za sve to vreme se građani Vojvodine – pitaju šta je zapravo sa AP Vojvodinom? Čuli smo već ovde već i od koleginice i od ministra o listama čekanja na Institutu u Kamenici, što je u najmanju ruku skandalozno, što je koštalo života građane u Vojvodini. Iz ovog primera se može zaključiti da bivši režim nije imao jasnu nameru niti želju da reguliše oblast zaštite uzbunjivača i da na taj način pruži adekvatnu zaštitu ljudima koji su ukazali na nepravilnosti u poslovanju. Šta je to što ovaj zakon donosi? Prvo, proširuje se krug lica koja mogu da traže zaštitu, pa tako da sada istu zaštitu mogu da traže i ljudi zaposleni u privatnom sektoru. Takođe, to se odnosi na ljude koji su u stalnom radnom odnosu, koji su angažovani preko ugovora o delovanju, o volonterima ili oni koji stupaju u radni odnos. Ono što je bitno i što je ministar, takođe napomenuo, jeste da poslodavac mora da dokaže zapravo da korupcije nema u onom što je prijavljeno, što su građani prijavili. Takođe je bitna i zaštita ličnosti uzbunjivača, odnosno informacija o ličnostima koje su nam ukazali neke koruptivne radnje u preduzećima. Ovaj zakon, s jedne strane pruža zaštitu građanima koji ukažu na neke radnje koje se tiču korupcije u privrednom sektoru, a sa druge strane imamo i tu da država garantuje posebnu zaštitu takvim ljudima. U borbi protiv korupcije, pored ovih zakonskih rešenja, veliku ulogu imaju i savesni građani koji prijavljuju korupciju. To nije bio problem i zaista postoje svetli primeri građana Republike Srbije, koji su i u ranijem periodu, za vreme bivšeg režima, iako nije postojala adekvatna zaštita, imali snage da prijave korupciju. Međutim, država tada nije stala iza njih. Danas se pred nama nalazi zakon, koji će na sveobuhvatan i sistemski način regulisati ovu oblast i pružiti zaštitu građanima koji budu ukazivali na nezakonita poslovanja. Zamislite samo, građani, da je ovaj zakon postojao 2008, 2009. ili 2010. godine. Sigurna sam da bi neko od zaposlenih u organima AP Vojvodine, npr. ili Fondu za kapitalna ulaganja ili na institutu, kao što je već bilo pomenuto, imao snage i ukazao na nepravilnosti. Pre svega, možemo da nabrajamo veliki broj primer koji se odnosi na korupciju iz ove oblasti, ali ono što je tačno i što možemo da nađemo i u različitim člancima i što se procesuira ne ispitivano u ove dve godine jeste, na primer, da u Vojvodini imate situaciju da je bivši režim zaista voleo da angažuje jednog preduzimača prilikom izgradnje saobraćajnica na čitavoj teritoriji Vojvodine. Firme „Borovice“ su poslovale i učestvovale u izgradnji mnogih infrastruktura na teritoriji AP Vojvodine, a u skoro svim slučajevima suprijavljene afere tokom poslovanja. Tako imamo primer jednog zaposlenog u putarskom preduzeću, koji je ukazao na malverzacije direktora, odnosno da su namešteni tenderi. Čim je prijavio, iako je dobio status uzbunjivača, kreće pakao za tog čoveka, mobing na poslu i sve ostalo što je bilo, nažalost, propraćeno time. Mislim da ne treba da napominjem da su i direktori i članovi upravnog odbora bili predstavnici bivšeg režima. Ono što jeste i na šta upućuje ovaj primer je da zapravo nije postojalo sistemsko rešenje da se zaštite građani koji su imali nameru da ukažu na nezakonite radnje u poslovanju. Imamo još jedan primer. Na primer u opštini Majdanpek, nekadašnji predsednik opštine je našao za shodno da sebi i svojim bliskim saradnicima dodeli solidarnu pomoć. Na ovaj način je budžet opštine veoma oštećen i mislim da to zaista pokazuje koliko je bilo bitno da budu zaštićeni na jedan jači način ljudi koji su ukazivali na nezakonite radnje. Svi ovi primeri su ljudi koji su imali status uzbunjivača, ali to nije bilo dovoljno. Nije bilo dovoljno, jer kao što je moja koleginica napomenula, npr. u Kamenici institutu da je Agencija donela zaključak da direktor bude smenjen, pokrajinska Vlada je rekla da to ne treba da se uradi, prosto je ignorisala tu činjenicu, ovaj zakon će to onemogućiti. Korupcija je, nažalost, godinama negovana na našim teritorijama i taj način su oni koji su, pre svega, trebali da vode računa o građanima, o razvoju privrede u Republici Srbiji, osiromašili celo društvo. Ovaj zakon će omogućiti neposredno i da se poveća investiciona klima u Republici Srbiji, jer će stvoriti povoljnije uslove za poslovanje. Svi smo bili svedoci za vreme bivšeg režima kako je propadala srpska privreda zbog korupcionaških afera. Dok se bivši režim, pre svega, bavio proganjanjem ljudi koji su ukazivali na nezakonite radnje, naša privreda je propadala. Borba protiv korupcije jeste prioritet SNS, čitave Vlade na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem. Donošenjem ovog zakona Srbija će pojačati svoj liderski položaj u regionu kada je ova oblast u pitanju. Donošenje ovog zakona predstavlja borbu Vlade za svakog građanina, za zaposlene i zapravo on će na neposredan način štititi i prava radnika. Zbog svega što sam gore napomenula, u danu za glasanje ću podržati ovaj zakon.
Zahvaljujem, gospođice Maletić. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama se danas nalazi set zakona među kojima i zakon o zaštiti uzbunjivača. Fokusiraću se na taj zakon, s obzirom da ga smatram istorijskim iskorakom i odlučnošću ove Vlade i nadležnog ministarstva u borbi protiv korupcije. Svima je poznato da je programsko opredeljenje SNS stalna borba protiv korupcije i, naravno, nulta tolerantnost na korupciju. Iz ovog zakona svakako proizilazi i opredeljenje kompletne Vlade, ali i ono što je programska orijentacija SNS. S obzirom da su moje kolege dosta toga rekle o zakonu o zaštiti uzbunjivača, ja ću se fokusirati na nekoliko osnovnih tačaka, odnosno fokusiraću se na ono za šta je ovaj zakon važan, i to sa više aspekata: sa aspekta države, sa aspekta zaposlenih u ustanovama, sa aspekta građanina, sa aspekta uspostavljanja novih vrednosnih pravila i novih vrednosnih normi. Sa aspekta države, ovaj zakon je i te kako značajan, jer se štiti dalje siromašenje naše države i dalje siromašenje budžeta. Naime, znamo i svima nam je dobro poznato da korupcija kao karcinom razara tkivo svake države, odnosno razara pre svega ekonomiju. S obzirom da se radi o budžetu RS svakako da je ovo jedan i te kako značajan antikoruptivan zakon, i te kako značajan zakon sa aspekta očuvanja sredstava koja se nalaze u budžetu i sa aspekta smanjenja, u stvari obima daljeg siromašenja i ekonomskog propadanja društva. Sa aspekta zaposlenih, jako je značajan ovaj zakon, jer on povećava svest kod onih koji rade da mogu u svom koruptivnom delovanju biti otkriveni. Sa aspekta građanina ovaj zakon je i te kako važan, jer ovim zakonom u stvari građaninu se vraća poverenje u demokratske institucije društva, a cilj ove Vlade i cilj SNS je svakako da u zemlji Srbiji postoje demokratske institucije koje savesno i odgovorno rade svoj posao. Takođe, ono što bih posebno želela da istaknem, sem antikoruptivnog i vrednosni karakter ovog zakona. Naime, ovim zakonom, jasno se šalje poruka da biti pošten i biti odgovoran, biti disciplinovan u izvršavanju svojih radnih obaveza i zadataka, nikako nije mana, naprotiv, to je vrlina. To je vrlo značajno i za mlade generacije, jer svima nam je isuviše jasno da u prethodnih 10, a možda i više godina, idol jednom delu mladih bili su oni koji su kroz raznorazne koruptivne radnje i na lak način, dolazili do velikog bogatstva. Ono što želim da istaknem, a što se odnosi na zaštitu zakona na ovaj zakon, odnosno na zaštitu uzbunjivača, to je pre svega, postupak koji se odnosi na donošenje privremene mere, kako pre sudskog postupka, tako u toku sudskog postupka, ali i po završetku sudskog postupka, dok odluka ne postane pravosnažna. Zašto je donošenje privremene mere važno? Zato što se donošenjem privremene mere postiže trenutna pravna zaštita uzbunjivača, odnosno lica koje prijavljuje sumnju na korupciju. Sem ovog postupka donošenja privremene mere koje naravno zakon precizira da se privremena mera donosi u roku od osam dana od dana prijema zahteva za sprovođenje privremene mere, važno je napomenuti da ovu privremenu meru može pokrenuti i sud po službenoj dužnosti. Sem privremene mere, htela bih daistaknem i obrnut teret dokazivanja, odnosno načelo obrnutog tereta dokazivanja, odnosno načelo koje podrazumeva da uzbunjivač može da navede razloge zašto je prema njemu predložena štetna radnja, a na poslodavcu je da dokaže da između štetne radnje i uzbunjivanja nema nikakvog uzročno posledičnog odnosa. Takođe, kao jedno od vrlo važnih načela, to je načelo poverljivosti, odnosno obaveza organa da postupaju po anonimnim prijavama. Ovo smatram takođe jako važnim, jer naravno da to postupanje po anonimnim prijavama ne znači da, možda i znači da svako može da prijavi sve i svašta, ali ovde moramo da imamo poverenje u one ljude koji sprovode tačnost anonimne prijave, tako da ne sumnjamo da će one anonimne prijave koje iz raznoraznih razloga ne budu osnovane, odnosno koje nemaju nikakav osnov na sumnju za korupciju, da se po njima neće ni postupati. Takođe ono što želim da istaknem, a što je predviđeno novim zakonom, to je obuka sudija koji će se baviti u ovim postupcima zaštite uzbunjivača. Ta obuka je i te kako značajna, to je dodatna obuka na sticanje novih znanja, sticanje novih veština, ali takođe i razmene iskustva sa onim ljudima na međunarodnom nivou koji imaju svoja iskustva u sprovođenju ovog zakona, imaju ta iskustva i znanja tih ljudi i te kako mogu da koriste sudijama koji budu zaduženi u ovim predmetima. Takođe, vrlo važno je, sem obuke sudija da će se raditi i kampanja, odnosno da će se kroz tu kampanju građani obaveštavati šta znači uzbunjivanje i na koji način se uopšte može prijaviti uzbunjivanje. Kampanja po ovom zakonu i te kako značajna sa aspekta dobijanja pravovremenih i blagovremenih informacija što se građana tiče. Ovaj zakon je zakon protiv korupcije, zakon protiv prevare i zakon protiv loše uprave. To su razlozi zbog kojih će SNS u Danu za glasanje dati punu podršku ovom zakonskom rešenju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Biljana Ilić Stošić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani gospodine ministre, uvažene kolege poslanici, utvrđivanje i donošenje zakonske regulative za sankcionisanje svekolikih oblika korupcije je jedan od strateški važnih ciljeva naše države. U tom smislu usvajanje zakona o zaštiti uzbunjivača je važan uslov za realizaciju nacionalne Strategije borbe protiv korupcije, koju sprovodi ova Vlada. Za održivost Strategije borbe protiv korupcije na duži rok neophodna je što veća saradnja i uključenost ne samo javnih subjekata, nego posebno građana pojedinaca koji su pored države ujedno i najveće žrtve korupcije. Kratkoročno, usled nemogućnost da završe neki trenutni posao ili trenutni interes, a dugoročno jer se korupcija širi geometrijskom progresijom, sve do stepena krajnjeg urušavanja potpune blokade države u kojoj više ništa ne funkcioniše mimo koruptivnih tokova. Brojni su primeri da građani prosto više ne žele da žive u jednoj takvoj državi. Između ostalih, to je i dalje apsolutna i dalje rastuća podrška vodećoj SNS čiji je programski cilj nulta tolerancija na korupciji, dobio do sada nezabeleženu podršku. Naravno, otud i obaveza vladajuće većine da taj projektovani zadatak ostvari kroz i pre svega, dobar pravni mehanizam koji je svakako predlog ovog zakona. Takva plebiscitarna podrška referendumskih razmera, rekla bih, obavezuje i poslanike opozicije. Potpuno je sigurno da su i građani koje oni predstavljaju podjednako žrtve korupcije i da su i oni za raskidanje ovih okova. Građani su u ovom kontekstu najbolji saveznik države. Oni su ti koji u svojoj svakodnevnici svedoci brojnih koruptivnih radnji i kao takvi su najpozvaniji da detektuju korupciju i da ukažu na nju. Zato reakcija nadležnih organa na uzbunu uzbunjivača mora biti krajnje odgovorna. U protivnom građani će se osetiti izdanim. Poput posla i boljeg standarda većina naših građana prosto vapi za pravednim društvom u čijem stvaranju moraju učestvovati, ali država i njen pravni sistem ima obavezu da ih zaštiti kada savesni građani reaguju na korupciju. Znam da su u mnogim i brojnim segmentima našeg društva stvari otišle opasno predaleko, pa će trebati dosta vode da protekne da se građani uvere da država ozbiljno računa na njih, umesto da će i dalje misliti da vrana vrani oči ne vadi, pa je sve uzalud. Zato, kada bude usvojen ovaj zakon, mora da zaživi i da se građani kroz očigledne primere uvere da se korupcija prosto ne isplati i da će biti sankcionisana žestoko, odlučno i neselektivno. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, a neka se pripremi narodni poslanik Boban Birmančević, kao poslednji prijavljeni govornik. Izvolite, dr Marko Atlagić.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ja ću da kažem samo nekoliko rečenica o Zakonu o zaštiti potrošača. Dozvolite odmah na početku da kažem da će najveću korist od ovog zakona imati građani Republike Srbije, imaće država Srbija, odnosno pravosudni sistem naše zemlje. Ovaj zakon ima svoje uporište u prvom redu u ekspozeu Vlade Republike Srbije, kojeg je predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, podneo nama ovde, narodnim poslanicima, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, aprila gospodnje 2014. godine. Da vas podsetim, dame i gospodo narodni poslanici, vas i građane Srbije, ovo je bio tada, a i danas, jedan od najobuhvatnijih, najboljih i najkonkretnijih ekspozea od svih 72 ekspozea od 1805. godine, od vremena Prote Mateje Nenadovića do danas. Ja neću, kao moje kolege iz opozicionih klupa, citirati a ne navesti stranu. Na strani 3. ovog ekspozea stoji da će se Vlada boriti, citiram, protiv korupcije i organizovanog kriminala, usvojiće Zakon o javnim nabavkama, a uz ovaj zakon donosićemo i druge sistemske mere neophodne za borbu protiv korupcije. Završen citat. To je rekao gospodin Aleksandar Vučić u ekspozeu koji je prezentovao ovde u Narodnoj skupštini. Poštovane dame i gospodo, kako znate, Zakon o javnim nabavkama smo mi usvojili. Te druge mere, pored već donesenih, jeste i ovaj zakon o zaštiti uzbunjivača. Gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, tako to radi Vlada Republike Srbije na čelu sa premijerom našim, gospodinom Aleksandrom Vučićem, tako to radi SNS, napisano – ostvareno. Ovo je jedan od vitalnih zakona u borbi protiv korupcije i zato je dobro što se ovaj zakon našao danas na klupama narodnih poslanika ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Šta je uzbunjivač ili duvač u pištaljku, pitali su me građani danas u gradu Beogradu? Videli ste i kod narodnih poslanika različite nazive danas ovde. Hrvati ga zovi zviždač ili pirač u zviždaljku ili piruzvižd, a Srbi ga nazivaju uzbunjivač ili duvač u pištaljku. Pitali su me ko je taj čovek? To je izuzetno hrabri pojedinac koji ima visokomoralne razloge da se odluči da uz rizik svoje lične karijere javno, tj. otvoreno progovori o nezakonitim, i ne samo nezakonitim, nego i nemoralnim delima nadređenog pojedinca u njegovom kolektivu. U razvijenim zemljama ova služba je ranije uspostavljena. U SAD postoji posebna ustanova koja se bavi zaštitom pojedinca kojeg odlikuje takva građanska hrabrost. U nacionalnim zakonodavstvima nekih država obavezuje se uzbunjivač da deluje u dobroj nameri, odnosno da sumnju na korupciju prijavljuje sa iskrenom namerom. Ja neću obrazlagati šta je to, jer je gospodin ministar Selaković danas to obrazložio bolje nego što će moja malenkost. Dozvolite da kažem da je u Republici Srbiji prijavljivanje korupcije u dobroj nameri ustanovljeno Zakonom o Agenciji za borbu protiv korupcije i Pravilnikom o zaštiti lica koja prijavljuju sumnju na korupciju. Upravo je gospodin ministar danas obrazložio kako ovo nije prihvaćeno ni u Evropi, koje su loše strane ove agencije i ovog pravilnika i da je predlog kako evropskih organa, tako i naših svih mogućih saučesnika da se donese ovaj zakon koji je danas na klupama pred nama. Suština ovog zakona je da omogući bolju zaštitu radnika, to je ono što je važno, koji prijavi korupciju i ne samo to, nego i spreči bilo koju vrstu odmazde, šikaniranja i mobinga poslodavca prema radniku, a svedoci smo zadnjih 20 godina da je to svakodnevna pojava. Ono što je bitno za ovaj zakon, to je da se odnosi ne samo na javni sektor, nego i na privatna preduzeća. Ono što je još jako bitno, to je da je poslodavac taj koji dokazuje da korupcije nema. Kad već spominjem korupciju, poštovane dame i gospodo, mi smo danas ovde od opozicionih poslanika često čuli primedbe na zakon, ali da smo imali zakon o zaštiti uzbunjivača, ne bi se hapsili bivši ministri u bivšoj vladi i bivši direktori. Samo da vas podsetim radi građana Srbije, ministar Saša Dragin procesuiran možda ne bi bio, ministar Oliver Dulić, ministar Bubalo, ministarka Matić, direktor Mišković, direktor „Agrobanke“, direktor „Razvojne banke“, gospodin Kosmajac koga su puštali 20 godina da iz džepova građana Srbije napravi ono što je napravio, gospodin Perčević itd. Mogao bih nabrajati, ako hoćete, do sutra. Danas jedan uvaženi narodni poslanik, uvažena akademska čestitost, gospodin Pavićević je danas izrazio osudu što je dekan fakulteta FON napadnut. Dabome da i mi to osuđujemo. Ne samo da osuđujemo, nego ćemo i procesuirati. Ali, čudno je da akademska čestitost nije ni spomenula ni osudila napad na dekana Prirodno-matematičkog fakulteta u Kosovskoj Mitrovici, gospodina Kićevića. To je vrlo interesantno i čudno što u ovoj skupštini nije ni reči rekao kada je bio napadnut brat Aleksandra Vučića. Ali, gospodo narodni poslanici, da je bilo zakona o uzbunjivačima, ne bi pojedini dekani danas na univerzitetima govorili, citiram – zakon, to sam ja. Ne bi bili gospodari smrti kako studenata, tako i profesora. Poštovani građani Srbije, ne mogu da verujem da čovek narodni poslanik sedi ovde u Narodnoj skupštini, bivši premijer, bivši ministar unutrašnjih poslova danas govori o korupciji ovde u Narodnoj skupštini, a sam je poznat po tome da je kalemio vinovu lozu na travu, a nezakonito uzeo subvencije 500.000 evra. Ne mogu da verujem. Gospodine Selakoviću, gospodine ministre, dajemo vam punu podršku, vama lično i Vladi Republike Srbije, da i dalje slamate zajedno sa nama i lokalnim organima i građanima Republike Srbije korupciju i kriminal, jer ona razara našu zemlju, a mi, gospodine ministre, ni krivi ni dužni. Na kraju, drago mi je što će Republika Srbija, što će građani Republike Srbije dobiti ovih dana, nadam se u četvrtak, jedan od najsveobuhvatnijih i najboljih zakona o zaštiti uzbunjivača u regionu i šire u Evropi, što je još jedan u nizu dokaza da Vlada Republike Srbije korača punim korakom u realizaciji temeljnih reformi u svim segmentima našeg društva. To će pridoneti, verujte, boljem životu građana Republike Srbije i naše dece u narednom periodu. Gospodo narodni poslanici, vas iz opozicije u to ime pozivam, posebno vas iz najjače opozicione stranke, da glasate za ovaj zakon, jer ćete time bar malo pridoneti i vi modernizaciji Srbije, za koju se zdušno zalaže, i ne samo zalaže, nego i sprovodi Vlada Republike Srbije, na čelu sa njenim predsednikom Aleksandrom Vučićem i predsednikom Republike Srbije Tomislavom Nikolićem. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Atlagiću. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege, poštovani građani, Nacionalnom strategijom 2013. godine koja je planirala donošenje zakona do 2018. godine bilo je predviđeno i niz reformskih zakona, jedan od tih je bio i najava Zakona o uzbinjivačima i evo već 2014. godine, što je obećano to je i učinjeno. Zakon je na razmatranju u ovom parlamentu. Ono što je zaista činjenica jeste da je to jedan reformski zakon, pre svega imajući u vidu da je prvi parlament koji raspravlja o ovom zakonu. Ovaj parlament čiji smo mi članovi svakako i ima tu čast da donese jedan zakon koji će svakako napraviti veliko poboljšanje u delu borbe protiv korupcije. To je nešto što ne može da ospori ni opozicija niti bilo ko ko ne želi da realno govori o ovom zakonu. Jednostavno rečeno ovaj zakon predstavlja jednu vrstu ugovora između građana i države. U narednom periodu jačaće tu vezu. Uzbunjivači neće više biti obeleženi kao neki negativni faktori. Naprotiv, uzbunjivači će postati kontrolori poslovanja kako javnih preduzeća tako i privatnih preduzeća. Ukoliko se stvori pozitivna klima, a upravo ovaj zakon donosi tu pozitivnu klimu i obezbeđuje uslove da građani svojim delovanjem pokušaju da zaštite sami sebe od nepravilnosti, od nepoštenja. Ovaj član koji definiše naknadu za uzbunjivača vrlo je jasan – nema novčane nadoknade. Jedina i prava naknada jeste upravo pravda i to je ono što je potrebno građanima. Upravo taj član najbolje definiše i način i svrhu i cilj koji će postići kako ovaj zakon tako i niz reformskih zakona koje donosi ova Vlada i koji prolaze kroz ovaj parlament. Jačanjem prava uzbunjivača svakako predstavlja jačanje same pravne države. U narednom periodu ukoliko ovaj zakon bude dao rezultate koji se očekuju, mi ćemo svakako imati niz pozitivnih efekata. Ono što je takođe bitno reći jeste da nema novih troškova u budžetu Republike Srbije kako bi se primenjivao ovaj zakon. Niz pozitivnih efekata je veliki i upravo nekoliko otkrivenih u budućnosti, ukoliko bude nekoliko otkrivenih korupcija to će biti upravo prvi pokazatelj da ovaj zakon upravo ima pravu primenu i da je postigao svoj cilj. Da li su pripadnici opozicije zabrinuti zbog donošenja ovog zakona? Meni se čini da jesu, a nemaju razloga za to. Ono što je jako bitno i odnosi se i na ovaj zakon kao i na sve druge zakone koje donosi ova Vlada, a to je da je pravda svakako spora ali dostižna. Upravo i ovaj zakon koji u svom članu definiše da sve ono što je bilo nepravilno i ono što je bilo koruptivno i što je bilo štetno po građane i po državu moguće je prijaviti u roku od jedne do deset godina. Tako da zaista neće zastariti ništa ono što nije bilo dobro po građane i što nije bilo dobro po ovu državu. Za kraj ono što moram reći, jer nema potrebe da ponavljam, govornici pre mene su afirmativno govorili o ovom zakonu i on to zaslužuje. U danu za glasanje očekujem da opozicija ako ne navede neki ozbiljan razlog, a danas to nisu uradili, podrži ovaj zakon i time svim građanima stavi do znanja da ova Vlada radi nešto što je dobro ne samo za opoziciju, za poziciju, ne samo za današnje dane, nego donosi zakone koji su jako bitni za sve građane u narednom periodu i u danima koji dolaze. Samo jednom bih još da pohvalim ovaj zakon, da pohvalim set ovih zakona koji pre svega stavljaju nultu toleranciju protiv korupcije u prvi plan. Nastavićemo sigurno u narednom periodu na zakonima koji će pre svega sprečiti zloupotrebe kojih je bilo previše i koje su nas dovele na ovo stanje. Ovaj zakon i svi ostali koji budu doneti sprečiće nepravdu i zaštitiće građane i državu. Hvala vam.
Zahvaljujem doktore Birmančeviću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala poštovani predsedavajući. U ovo malo vremena koliko mi je još ostalo želeo bih samo da se osvrnem na neke stvari koje su rekli ministar i kolege poslanici vezano pre svega za Zakon o zaštiti uzbunjivača. Više puta smo čuli da je ovaj zakon dobio pozitivnu ocenu Evropske komisije i ne sumnjam da je to tako. Postoje različiti modeli, postojali su i neki drugi modeli ovog zakona i ove zaštite koji nisu uvršteni u ovaj model zakona i mi smo govorili o tome da su možda ti modeli bolji. Ali, vreme će pre svega pokazati, a pre svega je najvažnija praksa kako će se ovaj zakon sprovoditi. Ono što je meni vrlo indikativno bilo i ministar je dao, čini mi se, na moje izlaganje, opasku da sam ja prenebregnuo da su sudovi najveća i najznačajnija institucija u Republici Srbiji. To jeste slučaj, odnosno tako bi trebalo da bude. Upravo ta Evropska komisija u svakom svom izveštaju konstatuje da sudstvo u Srbiji nije nezavisno. Upravo druge tačke dnevnog reda i činjenica da nismo dobili nikakav odgovor od predsednika Visokog saveta sudstva na izbor sudija, predsednika sudova u Lebanu i Pančevu koje smo skrenuli pažnju kao sporne, nismo dobili nikakav odgovor, govori u prilog činjenici da sudstvo u Srbiji nažalost nije nezavisno i time se dovodi u pitanje sprovođenje ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Đurišiću. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS, narodni poslanik Aleksandar Jovičić. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Pre svega želim da se zahvalim ministru pravde Nikoli Selakoviću što je danas na jedan sveobuhvatan način obrazložio ovaj zakon i koliko je on važan za našu zemlju. Ubeđen sam da će i opozicija glasati za ovaj zakon iz prostog razloga jer ako žele dobro Srbiji, jer ako žele dobro svim građanima Republike Srbije, ne vidim razloga da ne podrže ovaj zakon. Mogu ispraviti greške barem u ovom zakonodavnom smislu, u smislu da pokažu nameru da podrže ovakav zakon. Ako to već nisu uradili u praksi i ako su na sve moguće načine podržavali korupciju, nisu se protiv nje borili i gotovo da ništa nisu uradili da se ona umanji. Kao što vidimo predstavnik opozicije je svoje rekao i odmah je iz sale izašao, jer očigledno ga ne zanima da se ova sednica završi i da se o ovoj temi do kraja razgovara na jedan ozbiljan način. Samo ću ponoviti da je ovaj zakon važan iz prostog razloga što će svaki građanin u našoj zemlji, svaki zaposleni, svaki volonter, čovek koji će se tek zaposliti imati pravo da u nekom javnom preduzeću, gotovo u svim javnim preduzećima, kako u privatnom tako i u javnom sektoru prijavi korupciju ukoliko je uoči i da će se takvi ljudi procesuirati u budućnosti. Srpska napredna stranka nastavlja borbu protiv korupcije. Srpska napredna stranka želi da ta borba dobije institucionalne razmere, u skladu sa zakonom, u skladu sa Ustavom. Mi od te borbe nećemo odstupiti, a zemlju i sistem, čak i kad SNS ode sa vlasti ostaviće uređenu, modernu i pre svega poštenu i čestitu. Hvala još jednom ministru i zaista je bilo lepo čuti ove argumente koje ste danas izneli.
Zahvaljujem se gospodine Jovičiću. Reč ima ovlašćeni predstavnik predlagača Tomić Miroljub. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, uvažene dame i gospodo narodni poslanici ja sam se danas našao u ovom domu Narodne skupštine kao predstavnik Visokog saveta sudstva kako bih izložio i obrazložio predlog Visokog saveta sudstva obzirom na objedinjenu raspravu o više tačaka dnevnog reda. Dakle, vezano za Predlog odluke o izboru predsednika sudova u sudovima koje sam danas naveo u svom izlaganju i Predlog odluke vezan za izbor kandidata za sudijsku funkciju i to onih koji se prvi put biraju na tu odgovornu i značajnu funkciju. Sem par pitanja koja su se odnosila na izbor kandidata, odnosno predlog za izbor kandidata u Lebanu, odnosno u Pančevu nije bilo nekih drugih pitanja. Kada je reč o kandidatima koji su predloženi u ta dva mesta, odnosno ta dva suda, mogu da kažem da se Visoki savet i u tim slučajevima kao i svim ostalim rukovodio jednim sveobuhvatnim sagledavanjem rezultata rada kandidata mišljenja kolegijuma koji predstavlja samo jedan od parametara vezan na kraju za donošenje odluke o samom predlogu za izbor na tako značajnu funkciju, dužine staža, kvaliteta u dosadašnjem radu i da je u kontekstu svih tih činjenica, Visoki savet sudstva izneo ovaj predlog odluke o izboru i predlogu odluke o izboru za predsedničke funkcije, rukovodeći se željom da se izaberu najkvalitetniji kandidati. Sem, kažem par, ovih pitanja upućenih u vezi predloženih kandidata za ova dva mesta, nije bilo veće diskusije u vezi predloga VSS, što ja ne doživljavam kao nezainteresovanost narodnih poslanika za ovu oblast, već kao činjenicu da nije bilo nekih posebnih pitanja, što me na neki način i raduje, obzirom da nije bilo nekih većih primedbi, imajući u vidu činjenicu da sam i kao član komisije koja je obavila razgovor sa stotinama kandidata koji su podneli prijave kako bi učestvovali na ovim konkursima i kao član VSS, svestan koliko smo se zaista u ovoj instituciji, ovom telu, trudili da predložimo najkvalitetnije kandidate, kako bismo pospešili rad pravosuđa, učinili da pravosuđe u narednom periodu bude kvalitetnije, rad sudija efikasniji, transparentniji, stručniji, ali i odgovorniji. Hvala vam lepo.
Hvala gospodine Tomiću. Reč ima ministar pravde, gospodin Nikola Selaković.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ne znam u čemu je smisao kada nešto kažete, a onda odete iz sale i ne saslušate čak ni odgovor do kraja. Javnosti radi, pošto javnost prati ovo zasedanje, istina je da su postojali različiti modeli, odnosno različiti tekstovi nacrta zakona. Eminentne evropske institucije, Savet Evrope i Evropska komisija, ocenile su ovaj predlog zakona, dok je još bio u formi nacrta zakona kao najbolji. Zato smo sa njim kao Vlada Republike Srbije i izašli pred vas narodne poslanike. Naravno da će praksa pokazati kakav je neki zakon i to je upravo ono na šta nam je Evropska komisija skrenula pažnju, da na primenu ovog zakona treba da uložimo u primenu ovog zakona, maksimum svojih napora, ukoliko zaista želimo da on uspe, a to iskreno i želimo. Da li su sudovi nezavisni ili zavisni od nekoga? Ustav je definisao da su nezavisni. Evropska komisija ne skreće pažnju na manjak nezavisnosti sudova, već na manjak u postupku izbora sudija i kaže da Narodna skupština ne treba da učestvuje u tome. Ja ću reći još samo jednu opštu ali važnu ocenu, na kraju ove rasprave u načelu – mi do sada, dame i gospodo narodni poslanici, nismo imali zakon o uzbunjivanju i zaštiti uzbunjivača. Ovo je prvi zakon koji se donosi sa ciljem, sa namerom da se ova materija dobro, postupno, kvalitetno, efikasno i delotvorno, što bi trebalo da deluje, definiše. Ko nije za ovaj predlog zakona, takav nije uopšte za regulisanje ove materije. Bolje je regulisati je na jedan način, pa makar on bio i manjkav, nego ne regulisati uopšte. Ovim Predlogom zakona, ukoliko ga u Danu za glasanje budete podržali i ukoliko on zaista postane zakon, građani Srbije dobijaju šansu i država Srbija dobija šansu da se bori protiv korupcije na jedan mnogo bolji način, baš onako kako smo još tada kao opoziciona stranka, mi iz SNS predlagali kada smo ušli u vlast, usvojili Zakon o javnim nabavkama, zakon koji ne možemo da kažemo da nema problema u primeni, ali zakon zahvaljujući kojem smo kao država stotine miliona evra do sada uštedeli. Da smo imali ikakav zakon o zaštiti uzbunjivača u prethodnoj deceniji, deceniji i po, dve decenije, uštedeli bismo mnogo više. Usvajanjem ovog zakona, država Srbija dobija šansu, dobija priliku da jedan deo, jedan segment u borbi protiv korupcije zakonski preuredi, da kao država sankcioniše, a građane koji su hrabri i odvažni, i stupaju u tu borbu protiv korupcije na adekvatan način, zaštiti. Uveren sam da ćete u Danu za glasanje i nakon rasprave u pojedinostima podržati Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača, Predlog Vlade Republike Srbije za javne tužioce u apelacionim javnim tužilaštvima, Predlog zakona o potvrđivanju ugovora između Republike Srbije i BiH o izručenju. Hvala vam.
Zahvaljujem ministru Selakoviću. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima akata iz tač. 1-6 dnevnog reda. Nastavak je sutra u 10.00 sati po tačkama od 7-10 dnevnog reda. Zahvaljujem vam se.