Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodine predsedavajući, nama je jasna namera da vi zaista želite da iscrpljujete ovim maratonskim sastancima, a onda prebacujete da je veliki broj naših amandmana jedna vrsta opstrukcije. Amandmani su potpuno legalna stvar i mi pokušavamo da popravimo kvalitet ovog zakona, ali nam nije do kraja jasno, ako želite da radimo i ponedeljkom i petkom i ostalim danima po Poslovniku, zašto ne ubedite svoje poslanike da dolaze na vreme. Više od sat vremena čekamo da ovo počne. Zaista nema smisla. Mi ćemo izdržati, i do sada smo, a vi se saberite i vidite šta nije u redu sa tom vašom koalicijom, jer ovo je jedan od znakova da nešto nije u redu. Jedan se eto dešava na dva kraja Srbije, ali to je vaš izbor i vaš problem. Amandmana koji sam podneo odnosi se na tehničke detalje i neće u suštini promeniti ovaj zakon kome su potrebne suštinske promene. On je moguć tako da ga kozmetički uredimo, ali ne više od toga jer ako bi se prihvatanjem ovog amandmana kvalitativno popravio tada bi zaista sudovi bili u stanju da sprovedu brže i efikasnije ostvarivanje potraživanja na osnovu izvršne isprave. Ti termini se obrađuju u članu 30. i 31. Po članu 31., izvršne isprave su sudske odluke, odnosno izvršna sudska poravnanja, izvršne upravne odluke, upravna poravnanja i prekršajne odluke koje se u tom prekršajnom postupku oglase kao takve. Ovo je zapravo prepričana 1. i 2. tačka ovog jedinog stava člana 31. i tu nije bitna promena našim amandmanom. Nešto bitnija je promena u tački 3. stav 1. člana 31. gde mi insistiramo da ostvarimo da je primena drugog poravnanja ili druge odluke zapravo logičnija i bliža duhu zakona, da je zaživela u pravnoj terminologiji, čak i u kolokvijalnoj terminologiji ljudi koji se pravom ne bave i ne vidimo da postoje naročiti razlozi da se ostavi kako je predlagač zakona dao „druga isprave koja je zakonom određena kao izvršne isprave”. Imamo dve osnovne forme izvršnih isprava, mislimo da ih možemo zadržati kao takve u tački 3. da to nije nekakav napor i da će ministar, kao juče popodne tokom zasedanja, imati dobru volju i prihvatiti ovaj naš amandman. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milan Veselinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, svi mi bez obzira da li smo pravnici ili ne znamo od kakve je važnosti ovaj Zakon o izvršnom postupku i znamo njegovu težinu sprovođenja u praksi. Zbog toga smo mi, srpski radikali, napisali niz amandmana koji su povezani jedan sa drugim sa ciljem da poboljšamo tekst ovog zakona i sa ciljem da ovaj zakon bude jasniji i da bude primenljiv u praksi. Jedan od tih amandmana je i moj amandman na član 32. koji sam podneo sa ciljem da se promeni kompletan tekst člana 32. ovog zakona. Da bi bolje razumeli, pokušaću da vam pročitam stav po stav i člana 32. koji je podnela Vlada Republike Srbije i amandmana na član 32. koji sam ja predložio. Vlada Republike Srbije predložila je član 32. stav 1.: „Sudskom odlukom, u smislu ovog zakona, smatra se presuda, rešenje, kao i druga odluka doneta u postupku pred sudom, arbitražom i Sudom časti Privredne komore, a sudskim poravnanjem smatra se poravnanje zaključeno pred sudom, arbitražom ili Sudom časti i Privredne komore”. Videćete čitanjem mog amandmana koliko je poboljšan ovaj prvi stav, koliko je ovde u pitanju jasnoća i preciznost u izvršenju. Naime: „Sudskom odlukomu smislu ovog zakona smatra se presuda, odnosno odluka, rešenje, platni i drugi nalog suda, izabranog suda i arbitraže, a sudskim poravnanjem smatra se poravnanje zaključeno pred tim sudom”. Mi smo predvideli da se pred izabranim sudom i arbitražom može zaključiti poravnanje. U ovom drugom smislu, dato je da to bude Sud časti ili Sud Privredne komore.Daju se takva rešenja koja po nama nisu dobra. Stav 2. predloženog člana 32. glasi: „Odlukom u upravnom postupku, u smislu ovog zakona, smatra se rešenje ili zaključak koji su u upravnom postupku doneli organi, službena i pravna lica koja vrše javna ovlašćenja, a upravnim poravnanjem smatra se poravnanje zaključeno u upravnom postupku”. Predvideo sam da stav 2. glasi ovako: „Odlukom u upravnom postupku u smislu ovog zakona smatra se rešenje i zaključak organa uprave i drugog državnog organa, kao i preduzeća ili druge organizacije, donesenih u vršenju poverenih javnih ovlašćenja, a poravnanjem u upravnom postupku smatra se poravnanje zaključeno u smislu Zakona o opštem upravnom postupku”. Znači, ne samo da je jezički izmenjen smisao ovog člana, nego je mnogo preciznije data formulacija i primena ovog drugog stava člana 32. Normalno, iz ovoga proizilazi stav 3. kojim mi predlažemo da: „Odlukom u prekršajnom postupku, u smislu ovog zakona, smatra rešenje koje je doneo sudija za prekršaje ili drugi nadležni organ”. Moram da vas podsetim da ovaj amandman jeste iz dosadašnjeg važećeg zakona, a mi smo u praksi videli da je ovaj amandman primenjiv bio u dosadašnjem zakonu. Moj amandman treba prihvatiti jer je u praksi primenljiv i na taj način celokupan ovaj zakon ima jedan bolji smisao i bolji tekst. Apelujem na poslanike da prihvate ovaj tekst amandmana na član 32. jer je sama formulacija mnogo jasnija i preciznija i pozivam i ministra pravde da se tome pridruži.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničkog kluba SRS podneo sam amandman na član 33. Predloga zakona o izvršnom postupku i predlažem da se ceo član menja, tako da glasi: „Sudska odluka ili odluka donesena u prekršajnom postupku izvršna je ako je postala pravosnažna i ako je protekao rok za dobrovoljno ispunjenje dužnikove obaveze. Odluka donesena u upravnom postupku izvršna je ako je postala konačna i ako je protekao rok za dobrovoljno ispunjenje obaveze. Rok za dobrovoljno ispunjenje obaveze teče od dana dostavljanja odluke dužniku. Na osnovu odluke koja je u jednom delu postala izvršna, izvršenje se može odrediti samo u tom delu. Izvršenje će se odrediti i na osnovu sudske odluke koja nije postala pravosnažna i odluke donesene u upravnom postupku koja nije postala konačna ako je zakonom propisano da žalba ne zadržava izvršenje odluke”. Ovaj predlog amandmana je identičan sa postojećim Zakonom o izvršnom postupku. Smatram da je ovo rešenje efikasnije i da je našlo utemeljenje u praksi pa predlažem Skupštini da prihvati ovaj moj amandman i tako poboljša Zakon o izvršnom postupku.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Mitrović. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nenad Mitrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste već čuli radi se o amandmanu na član 34. Predloga zakona o izvršnom postupku, a odnosi se na izvršnost poravnanja. U ime poslaničke grupe SRS na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije podneo sam amandman na član 34. Predloga zakona o izvršnom postupku. Znači, amandman 34. menja se i glasi: „Sudsko poravnanje, odnosno poravnanje zaključeno u upravnom postupku, izvršno je ako je potraživanje po poravnanju dospelo. Dospelost potraživanja dokazuje se zapisnikom o poravnanju, ili javnom ispravom, ili po zakonu overenom ispravom. Dospelost koja se ne može dokazati na način iz stava 2. ovog člana dokazuje se pravosnažnom odlukom donesenom u parničnom postupku kojom se utvrđuje dospelost”. Obrazloženje za ovakav amandman je da treba zadržati postojeće rešenje iz važećeg Zakona o izvršnom postupku, koje je predlagač prepisao iz važećeg zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, mi iz poslaničke grupe SRS podnosimo amandmane da predlog zakona bude precizniji i u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Ne želimo da se zakoni u Narodnoj skupštini donose na brzinu kako ne bi bili na štetu građana Srbije. Zato vas pozivamo da u Danu za glasanje prihvatite amandmane poslaničke grupe SRS na ovaj predlog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slobodan Pajović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman o kome je reč glasi: „u članu 36. stav 1. briše se”. Taj stav 1. glasi: „Ako je posle donošenja izvršne isprave došlo do promene u visini stope zatezne kamate, sud će, na predlog izvršnog poverioca ili izvršnog dužnika, rešenjem o izvršenju odrediti naplatu zatezne kamate po izmenjenoj stopi”. Ovo je potpuno nepotrebna odredba i stvoriće samo mogućnost odugovlačenja postupka, naročito od strane izvršnog dužnika. Ovakav zahtev izvršni poverilac nikada neće podneti, jer za to ne može da ima razloga. Ako je izvršnom ispravom određena kamatna stopa, ona se ne može menjati. Ako je određena shodno Zakonu o visini stope zatezne kamate automatski će se primenjivati stopa koja u tom momentu nastupi. Obično pri podnošenju zahteva za izvršenje već je prošlo nekoliko promena stope zatezne kamate, ali to se uzima u obračun. Ne znam zašto je uveden ovaj stav 1., kada do sada u ovakvim situacijama nije bilo nikakvih problema i jedino može stvoriti situaciju da izvršni dužnik odugovlači sa postupkom, jer kod nas se kamatna stopa otprilike mesečno menja i svakog meseca daje mu se mogućnost da traži da se donese rešenje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima ministar pravde Zoran Stojković.
Prihvatamo ovaj amandman na član 44. da se stav 2. briše.
Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim članom se uređuju troškovi izvršnog postupka. Smatram da postoji puno opravdanih razloga da se ovaj amandman prihvati, iz jednog prostog razloga što izvršni postupak je druga strana jedinstvenog postupka u kome čovek preko suda rešava sporni odnos i ostvaruje svoje potraživanje utvrđeno sudskom presudom, pod uslovom da dužnik dobrovoljno ne pristupi ispunjenju svoje obaveze. U krajnjem, svi troškovi izvršnog postupka svaljuju se na dužnika. Smatramo da nije celishodno da poverioca koji je imao troškove dok je dobio presudu uslovljavamo sada da predujmi troškove izvršnog postupka, a te troškove će kasnije morati da plati u svakom slučaju izvršni dužnik, kako se to sada po ovom predlogu zakona zove. Zato je mnogo bolje i jednostavnije rešenje koje mi predlažemo amandmanom, a to je da troškove izvršenja snosi uvek i samo dužnik, osim u slučaju neosnovanog predloga za izvršenje i povlačenje predloga za izvršenje koje nije prouzrokovano ispunjenjem obaveze dužnika, kada troškove snosi poverilac. Znači, u slučaju zloupotrebe ovlašćenja od strane poverioca on bi morao da plati troškove, jer je neosnovano inicirao postupak prinudnog izvršenja. U svakom slučaju treba da stoji da je dužnik dužan da izmiri sve troškove izvršenja, a da se poverilac oslobodi obaveze bilo kakvog predujma tih troškova. Tim pre što je on dokazao svoje pravo u parničnom postupku, rešen je sporni odnos u njegovu korist i on samo traži da država potvrdi to što je odlučila ispunjenjem obaveze. Stičem utisak da ukoliko se ne prihvati ovaj amandman, onda će predujam troškova izvršenja i neizvesnost da li će doći do kvalitetne naplate tog potraživanja, da odvrati mnoge poverioce, da ne mogu da ostvare svoje pravo koje više nije samo njegovo, nego je pravo koje mu garantuje država na bazi prethodno donete presude u parničnom postupku. Zato je potrebno da se ovaj amandman prihvati. Dužnik će uvek sve da plati, a poveriocu treba dati mogućnost da ne postavlja sebi pitanja što je vodio parnični postupak, kada sa još većim troškovima može da naplati, odnosno da uđe u postupak neizvesnosti, i da li će uopšte da naplati, a praktično finansira sud i njegove troškove. Zato je dobro da se prihvati ovaj amandman i da država još jednom potvrdi ono što je odlučila u parničnom postupku.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podnela poslanica Gordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 59. Predloga zakona o izvršnom postupku glasi: „Stranka i učesnik mogu podneskom tražiti od suda da otkloni nepravilnosti koje je sudski izvršitelj učinio u sprovođenju izvršenja”. Drugi stav: „Sud će rešenjem ukinuti nezakonite i nepravilne radnje sudskog izvršitelja”. Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić je u ime SRS podnela amandman i predložila da se član 59. Predloga zakona briše. Zaista je i logično i pravnički ispravno da se ovaj amandman briše. Šta znači to da će samo sudski izvršilac snositi nekakve posledice za eventualnu nepravilnost pri sprovođenju izvršenja? Valjda i sudija koji vodi postupak ima nekakvu odgovornost, jer taj sudski izvršilac sve što radi na terenu radi u skladu sa rešenjem koje ima od strane sudije. Mislim da nije dobro da se na ovaj način različito tretiraju sudije i sudski izvršioci. Nemamo pravo da zakonom štitimo ni jedne ni druge, ali nemamo pravo ni da dovodimo u različite položaje sudske izvršioce. Nisu oni ništa niži u odnosu na sudije, kao ljudi, kao radnici, kao zaposleni u sudu. Svako ima svoju odgovornost, ali sudija koji vodi postupak izvršenja mora da ima odgovornost od momenta donošenja rešenja o izvršenju do konačnog izvršenja tog njegovog rešenja. Smatram da je ovaj amandman potpuno ispravan i da ga treba prihvatiti da bi se popravio tekst zakona, da se ne bi stvarale nekakve nerazmirice u samim sudovima, da ne stvaramo strah kod izvršilaca, da sudije ostaju potpuno zaštićene u izvršnom postupku. Ubeđena sam, da je gospodin Stojković ovde, da bi prihvatio ovaj amandman, ali malopre poručuje poštovane kolege, da vi u Danu za glasanje prihvatite.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Krasić, izvolite.
Mislim da se ovde radi o nekoj grešci prilikom prekucavanja ovog teksta Predloga zakona jer ovo što je propisano u članu 61. stav 4. ne može da stoji. Radi se o situaciji kada sud odluči i o predlogu za dozvolu protiv izvršenja. Samo radi uvoda da navedem da je to situacija kada je sprovedeno izvršenje. Poverilac je ostvario to svoje potraživanje ali se naknadno ustanovi da je ili poništena ta pravosnažna sudska presuda na osnovu koje je utvrđeno to potraživanje ili je u međuvremenu, u postupku izvršenja, izvršni dužnik dobrovoljno namirio svoju obavezu prema poveriocu, a sud nije o tome bio obavešten, pa je sproveo izvršenje. U takvim situacijama se donosi rešenje kojim se nalaže izvršnom poveriocu da vrati izvršnom dužniku ono što je u postupku izvršenja od njega uzeto. Stranke u postupku moraju da budu u istom pravnom položaju i ako se prilikom donošenja rešenja o izvršenju izjavi žalba koja nije odlagala izvršenje, onda ista sudbina žalbe treba da bude i u postupku protiv izvršenja. Ne može u postupku protiv izvršenja sada žalba da odlaže protivizvršenje. Ona može da se izjavi ali ne utiče na sam postupak protiv izvršenja, faktički čin vraćanja onoga što je oduzeto. Ovako praktično imamo neravnopravne učesnike u postupku. Jedan je ostvario potraživanje sudski. Drugi je, takođe u sudskom postupku, stekao pravo da mu se to vrati. Ne može žalba onog prvog da ne odlaže izvršenje, a ovog drugog, kada je izjavi u potpuno identičnoj situaciji, da ne odlaže izvršenje. Zato kažem da je moždaovde falila reč „ne” ispred ovog teksta, da je to propušteno, pa je izašlo ovako nelogično i pravi dokaz neravnopravnosti stranaka koje učestvuju u izvršnom postupku. Tako nešto do sada nije postojalo. Šteta što ministar nije tu, verovatno bi uveo da ta reč „ne” fali i onda se otklanja ovaj problem.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 66. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Boško Ristić i Vojislav Milajić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Predlagač treba da preispita čl. 65. i 66. Predloga zakona. Ovde se, praktično, najdirektnije izigrava izvršni postupak. Pročitaću kako se nazivaju ti članovi „Odlaganje izvršenja na predlog izvršnog dužnika” i „Odlaganje izvršenja u slučaju upućivanja izvršnog dužnika na parnicu ili drugi postupak”. Ne možemo mi da prihvatimo da se u izvršnom postupku, kada se donese rešenje o izvršenju, da sada sud upućuje izvršnog dužnika da pokreće parnični postupak i da u nekoj formi dovede u pitanje pravosnažnost presuda u parničnom postupku. Ako ovo stoji u Zakonu o izvršnom postupku, onda nama pola zakona o parničnom postupku ne treba jer se sa pravom postavlja pitanje: „A zašto sam vodio postupak?” Kada izvršni sudija, pojedinac, može da uputi, nezavisno od toga, mogao bih da budem i tolerantan kada su u pitanju treća lica, ali samo kada je u pitanju oblik, način i sredstvo izvršenja, ali ako se neko upućuje povodom činjenica koje se tiču osnovanosti potraživanja koje je više pravosnažno utvrđeno, onda ovim odredbama zakon o izvršnom postupku negira parnični postupak. Negira se pravosnažnost. Negira se pravna sigurnost i jedan sud dovodi u pitanje autoritet dugog suda bez razloga. Ovi amandmani koji se tiču ovog učešća drugog lica, trećeg lica, nepravilnog izvršenja, greške sudskog izvršitelja, protiv izvršenja, predstavljaju samo logički nastavak onih naših amandmana koje smo dali na uvodne članove ovog predloga zakona. Sa pravom će se postaviti pitanje zašto vodimo parnični postupak. Kakva je sudbina sudski utvrđenog potraživanja? Kakva je sudbina sudski uspostavljene obaveze? Znači, tu se ne radi ni o ugovoru ni o zakonskoj obavezi nego o obavezi koju je utvrdio najveći autoritet u toj oblasti. Sada neki drugi autoritet dovodi u pitanje to upućivanje. Smatram da ukoliko ove odredbe ostanu u predlogu zakona onda, iako znam da postoji intencija da se učini što efikasnijim ne samo parnični nego i izvršni postupak, one padaju u vodu. Ovo će ići samo ka odugovlačenju. Biće situacija da komšija može da se pojavi, rođak može da se pojavi, ali ne da osporava oblik, način i sredstva izvršenja, nego postojanje potraživanja, jer navodno on nije učestvovao u parnici, a ovo izvršenje se tiče nekih njegovih prava.
Reč ima ministar pravde, gospodin Zoran Stojković.
De fakto ovaj amandman se vezuje za član 22. a mi smo prihvatili amandman na taj član i brisali ga. Tako prihvatamo i ovaj amandman.
Hvala. Na član 67. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Boško Ristić i Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandmane, a Zakonodavni odbor smatra da su ovi amandmani pravno mogući. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mislim da je ovo potpuno identična situacija ministre. Ovde se sada javlja treće lice, predlog trećeg lica. Potpuno je identična situacija. Molim vas, dok smo imali do 2000. godine neke slične odredbe u Zakonu o izvršnom postupku, znate i sami da su izvršne sudije gotovo jedva čekale da se pojavi treće lice sa nekim svojim pravom. Molim vas, da ne bude zabune, mi želimo da potenciramo odredbe ovog zakona koje se tiču protivizvršenja. Ako treba, dogradite tu oblast sa još preciznijim odredbama koje štite izvršnog dužnika u slučaju kada naknadno, po vanrednom pravnom leku, padne izvršna isprava. Dajte to. To nije nikakav problem. Da me pogrešno ne shvatite, to ne znači doneto rešenje, zabetonirano, mora da se sprovede, ne uvažava se ništa što se naknadno desi. Mora da se uvaži, ali opet ukoliko onaj autoritet u parničnom postupku odluči. Vi ćete imati realnu opasnost, ukoliko izvršne sudije restriktivno primene onu odredbu člana 29. tačka 13. oko izjave o imovini, da poverilac i nije u mogućnosti da sazna na čemu bi mogao da ostvari svoje potraživanje. Da, ne bi znao na čemu može da ostvari potraživanje. Uostalom, to je nedostatak i parničnog postupka. Znate i sami, kada tužilac ne zna da precizira svoj tužbeni zahtev, a neki tužbeni zahtevi su direktno vezani sa budućim predmetom izvršenja, to je problem i za jedan i za drugi sud. Znači, ako je potrebno dajte da dogradimo odredbe o protivizvršenju, da damo još veću sigurnost izvršnom dužniku u slučaju ako po vanrednom pravnom leku padne izvršna isprava. Tu se u potpunosti slažemo. Načelo pravičnosti nalaže da tako nešto bude. Ali ako dozvolimo da se kao treće lice javi svastika, komšija, kolega sa posla, firma, odrednice o izvršenju u nekom predmetu, on kaže:„Pa, molim vas, to nije moj predmet, frižider nije moj” – doduše frižider baš ne može, ali nije bitno – „Regal nije moj, ne on je u mom stanu, čuvam ga, a to je komšije Pere”. Imaćete takve situacije. I onda se postavlja pitanje zašto smo mi vodili postupak. Pojačajte odredbe o protivizvršenju da bi dali garanciju izvršnom dužniku da i on ima sigurnost, ali u onim slučajevima kada padne izvršni nalog. A ovako, samo vam skrećem pažnju, da ne pričam imena, ima sudija koje jedva čekaju da se javi neko kao treće zainteresovano lice i on lepo odloži predmet i kaže: „Pokrenite vi parnicu, ostvarite vaše pravo”. Da li će biti izvršna ili izvršna tužba nije bitno, završićete svoj posao. To nije u funkciji efikasne zaštite prava građana.
Hvala. Za reč se javio Gašo Knežević.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, kolege, čitav problem izvršnog postupka vidim, ako sistemski posmatramo stvari, kao odnos prema parnici – da li je izvršni nastavak parnice i da li zapravo lice koje je parničnom presudom ovlašćeno da se naziva u budućnosti poverilac, da li njemu omogućava brže ili kraće ostvarivanje kompletnog cilja. Dakle, realizaciju postupka od prvostepenog parničnog do konačnog izvršnog. Sa tog aspekta nekada jugoslovenski izvršni parnični postupak se veoma često u literaturi kvalifikovao kao postupak koji štiti dužnika. Mi smo živeli u tom režimu i na neki način bili smo socijalna ustanova dugi niz godina, u želji i pod jednom prethodnom mišlju da je zapravo dužnik siromašan a poverilac bogat. To su kategorije koje su proistekle još iz Drugog svetskog rata i zbog toga je naš sistem bio nakaradan, odnosno tako je ukazivano na njega. Ovo je prilika da se taj sistem izmeni. Na jako dobrom je tragu ovo što je zapravo usvojen amandman na član 65. Zakona i izbačena ova prvostepena presuda i tužba za poništaj arbitražne odluke. Međutim, potpuno bih se složio da je i član 67. isto tako podoban za brisanje. Zašto dozvoliti trećim licima da, upravo ovo što je gospodin Krasić govorio, ometaju tok jednog postupka. Dajte da probamo da pojačamo protivizvršna sredstva i ako protivizvršna sredstva podignemo na viši nivo onda ćemo dozvoliti normalan tok parničnog postupka do njegovog okončanja, a protivizvršenjem ćemo omogućiti svim trećim licima, kojima je oštećeno pravo, ili samom dužniku iz prvostepene i drugostepene presude, da realizuju. Prema tome moj apel je upućen samo na to da probamo da razmišljamo tako, da pojačamo efikasnost postupka i da usvojite i ovaj amandman na član 67. Samo toliko. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan.
Dame i gospodo, morao bih da se saglasim sa moja dva prethodna govornika, jer ako smo brisali član 22. i član 66. zašto bi davali onda trećim licima tu mogućnost koju smo uskratili samom izvršnom dužniku. Znači, ne bi bilo više u skladu sa ovim zakonom, pošto neće imati član 22. i član 66, da član 67. ostane. To je moja konstatacija nakon usvajanja ovih amandmana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Mi iz SRS već dva dana iznosimo primedbe na Predlog zakona o izvršnom postupku. Prosto je neverovatno da nema dovoljno sluha za one koji imaju iskrenu nameru da ovaj zakonski tekst poboljšaju. Usvajanje ponekog amandmana suštinski ne donosi ono što bi se desilo kada bi zaista većina naših amandmana bila usvojena. Ovde je neko od mojih kolega juče spominjao postojanje dužničkog lobija, pa se na ovoj strani čuo smeh. Nažalost, istina je da ovaj zakon ima dve karakteristike. Jedna mu je da odugovlači postupak izvršenja, a druga je da definitivno forsira dužnički lobi. Verovali ili ne, on postoji pošto u ovoj zemlji ima raznih lobija i svaki dan se pojavljuje po neki novi. Mislim da bi trebalo prihvatiti i ovaj amandman, kao i većinu, ako ne sve amandmane SRS, jer bi bilo dobro da uvažite činjenicu da su na ovim amandmanima radili advokati, ministri, zamenici ministara, bivši i budući, i da bi to znanje i iskustvo trebalo uvažiti. Kada je reč konkretno o članu 68. predložila sam u ime poslaničke grupe SRS da se ovaj član menja i glasi: „Sud će odložiti izvršenje za vreme koje je poverilac odredio. Ako je poverilac podneo predlog za odlaganje izvršenja u slučaju u kome je zakonom predviđeno da se izvršenje ima tražiti u određenom roku, izvršenje se ne može odložiti za vreme duže od tog roka”. U Predlogu zakona postoji ova odredba, ali ostali stavovi člana 68. svakako ne bi trebalo da ostanu u samom tekstu zakona. Stav 3. predloženog člana 68. kaže: „Ako se izvršenje odlaže na predlog izvršnog dužnika iz člana 65. stav 1. tačke 1. i 3., izvršenje se odlaže do okončanja parničnog ili drugog postupka”. Ovo svakako ne bi smelo da ostane u tekstu ovog zakona, jer stvara i dalje mogućnost zloupotreba kod vođenja parnica, kod okončanja parnica, redosleda, a ja sam shvatila nameru ministra, a pretpostavljam i Skupštine, da izmenama i donošenjem novih akata iz oblasti pravosuđa želimo da stanje u pravosuđu popravimo. Ovakvim odredbama zakona sigurno se to neće desiti. Naprotiv, desiće se ono što verovatno niko od nas ne želi, a to je da će u pravosuđu biti još više korupcije, još više zloupotreba i nije dobro da ostane ovaj stav 3. u okviru člana 68. Isto tako poslednji stav koji govori da se izvršenje odlaže na predlog trećeg lica, a na vreme odlaganja izvršenja primenjuje se rok iz stava 3. ovog člana, takođe je potrebno brisati, a o postojanju trećeg lica u postupku izvršenja dovoljno je rekao moj kolega Krasić i mislim da je zaista dovoljno argumenata izneo tako da sam potpuno uverena da ovako izmenjen član 68. Predloga zakona, koji sam u amandmanu iznela, bi značajno doprineo poboljšanju teksta zakona i značajno bi doprineo radu sudova, sprečavanju i širenju zloupotreba i korupcije u pravosuđu. Predlažem ministru i skupštinskoj većini da glasaju za ovaj amandman i da ga usvoje da bi postao sastavni deo zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Problem poznat i radi se o davanju tačnih podataka kada očigledno dužnik krije imovinu i na taj način skrivanjem imovine praktično osujećuje postupak izvršenja. Sud je ovlašćen da traži od njega obaveštenje o mestu nalaženja stvari, a prethodno poverilac mora da učini verovatnim da izvršni dužnik izbegava, odnosno da na taj način krijući stvari onemogućava sprovođenje izvršenja. Amandmanom Petra Jojića traži se da se dodaju reči: „koja se netačna izjava sankcioniše krivično-pravnom odgovornošću za davanje lažnog iskaza pred sudom”. U potpunosti shvatam da možda ova formulacija nije adekvatna, ali smatram da ima mesta da Ministarstvo i Zakonodavni odbor pronađu neku adekvatnu formulaciju za ovu situaciju, da to bude još jedno od sredstava kojima se utiče na dužnika da mora tu svoju imovinu da učini dostupnom sudskim organima. Ne može izvršni dužnik da bude u istom položaju kao tuženi u parničnom postupku. Ko misli da su oni u potpuno istom položaju pravi veliku grešku. U parničnom postupku tuženi raspolaže svojim zahtevima. U izvršnom postupku on takve zahteve nema. Može samo da ima zahteve kojima utiče na obim, način i sredstva izvršenja. Ako je sasvim očigledno da on krije imovinu onda mora na neki način država u vidu izvršnog suda da ga natera da tu imovinu stavi na uvid, da ona bude na raspolaganju i da može da se sprovede izvršenjem. Ovaj amandman je u vezi sa, čini mi se, članom 96. Predloga zakona, jer se ovo tiče popisa, a 96. se tiče posledice davanja nepotpunih ili netačnih podataka, pa i člana 95. ovog postupka. Iskoristiću priliku, pošto sva ta tri amandmana čine jednu celinu. Sporno je malo oko krivičnog postupka. Nisam siguran da ste vi ovde napravili dobru insinuaciju na elemente bića krivičnog dela koje liči na davanje lažnog iskaza. Drugo, krivična dela se utvrđuju samo krivičnim zakonom. Zato predlažem da možda treba pronaći neku formulaciju za ova tri člana. Otprilike, na isto mislimo, delimo isto mišljenje da je potrebnata ozbiljnost. Predlažem da, u krajnjem slučaju, Odbor za zakonodavstvo pronađe neku formulaciju koja bi zadovoljila ovo, da postoji izražena ozbiljnost, da dužnik zna da ne može da krije, da ne može da se šali sa sudom, jer to više nije stvar njega i poverioca. Između njega i poverioca je bilo u parnici. Izvršni je kako je pokrenuo predlogom poverioca. Ono na dalje, mahom ide sve po službenoj dužnosti, uz garanciju prava jedne i druge strane, koja zakon propisuje. Znači, već postoje odredbe koje diktiraju neku rigoroznost, ali da ne budemo nedorečeni u tome. Kada se donese ovaj zakon, svaki izvršni dužnik mora da zna koje su posledice ukoliko krije imovinu, na drugi način želi da osujeti izvršenje, zloupotrebljava neka svoja prava da bi skrenuo izvršni postupak prema trećem licu ili na neku drugu stranu itd. On mora da zna da i za to trpi neke sankcije, sankcije u delu obaveze na imovini, a druge sankcije u smislu nepoštovanja suda i, da kažem, procesne nediscipline.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Slobodan Vučković.
Gospodine predsedniče, poštovani ministre, gospodo poslanici, na stanovištu smo da ovaj amandman ne može da se prihvati. Ne samo taj amandman, nego ta cela glava, članovi 94. do 99. bi morali da se brišu. Morala bi da se briše iz više razloga. Mi smo nešto o tome govorili kada smo napadali sam institut koji je u uvodnom delu zakona bio spomenut, a sada da kažemo da je ovo, pre svega, suprotno načelima građanskog postupka. Imate u samom Zakonu o parničnom postupku odredbu u članu 267. da se ne mogu primeniti nikakve prinudne mere prema stranci koja se nije odazvala pozivu suda radi saslušanja, niti stranka prinuditi na davanje iskaza. Zadržano je ono što je do sada bilo u građanskom postupku, parničnom postupku i u ovom Predlogu zakona. Ako to nije dato u parničnom postupku, nema nikakve logike da takva obaveza postoji u izvršnom postupku, jer stranka ne može biti manje slobodna u izvršnom postupku nego što je u parničnom postupku, gde se njeno pravo utvrđuje. Drugo, ne može se ovako nešto unositi u pravni sistem, u kome čak ni javno pravne obaveze, ono na šta fiskus ima pravo, obaveza naplata poreza, ona je u svakom pravnom sistemu najviša, ali gospodine ministre, ni porez se ne može na ovaj način naplaćivati, niti poreski organ može da zove i da traži od bilo kog poreskog obveznika da kaže gde mu je imovina, gde mu je račun i da ga pod pretnjom krivične sankcije tera da to prizna, a kamoli u građanskom postupku, u odnosu privatnih stranaka, gde se regulišu privatno-pravni odnosi. Na kraju, da kažem najvažnije. Nije moguće da se ovaj propis donese i da se on mora brisati u odredbi Povelje o ljudskimi manjinskim pravima i građanskim slobodama, koja je sastavni deo Ustavne povelje. U članu 16. gde se navode posebna jemstva, navodi se u poslednjem stavu: „Niko ne mora da svedoči protiv samog sebe ili da prizna krivicu”. Očigledno je ovde svedočenje protiv samog sebe, protiv sopstvenih interesa, tako da to svakako mora pasti kod Ustavnog suda. Druga je stvar što bi to bilo možda efikasno, ali se protivi moralu, ljudskim slobodama, opštim načelima koja smo mi usvojili i koja su, na kraju krajeva, bila sve do sada, dok se neko ko je pravio ovaj zakon nije setio da tako nešto uvede. Podsećam vas, a ne treba mnogo da vas podsećam, da su moguća razna druga rešenja. Moguće je još u parničnom postupku uvesti da se dužnik može pritvoriti, odnosno tuženi, pa da prizna da li je dužan ili nije dužan. Ali, to se ne radi. Moguće je uvesti zatvor u izvršnom postupku, dok god on ne prizna gde mu je imovina, ali to se ne radi, jer nije načelo građanskog postupka. Kosi se sa moralom.
Da li još neko želi reč? Da, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Svako su neprihvatljivi argumenti koje je kolega pre mene izneo, kada je reč o amandmanu na član 95. Gospodin Zoran Krasić je, u okviru obrazlaganja prethodnog amandmana, govorio i o amandmanu Božidara Koprivice, na neki način, koji je predložio da se u članu 95. stav 3. umesto tačke stavi zapeta i da se dodaju reči: „koje će rešenje sud doneti u roku od tri dana, od dana zakazanog ročišta”. Na šta se to odnosi? Taj stav 3. u Predlogu zakona kaže: „Sud će doneti rešenje o prinudnom dovođenju izvršnog dužnika, ako ne postupi po nalogu suda ili ne pristupi na zakazano ročište”. Ovako uopštena odredba zaista ništa ne znači. Nije ovo jedina uopštena i deklarativna odredba u Predlogu ovog zakona, nego ih zaista ima podosta. One nikako ne doprinose ubrzanju postupka izvršenja, što je valjda intencija predlagača zakona. Ako se ne odredi rok postupanja u kome će se privesti dužnik, onda ova odredba nema nikakvog smisla i takva odredba ne treba ni da postoji. Ako hoćemo da postoji i mislimo da je potrebno da postoji, onda je neophodno da se kaže u kom roku će se doneti takvo rešenje. Kolega Koprivica je predložio da to bude rok od tri dana. Svakako mislim da je to primeren rok, tri dana od dana zakazanog ročišta, s obzirom da izvršni postupak treba da bude brz postupak i s obzirom da je i ovaj zakon trebao da bude sa tim ciljem, ali zaista i ovaj član, kao i neki o kojima sam govorila i ja i moje kolege, ne ide u prilog tome da će ovaj zakon, kada ga budete usvojili, ubrzati postupak izvršenja. Dakle, amandman na član 95. je potpuno logičan i zaista doprinosi poboljšanju teksta zakona. Zato predlažem da se amandman usvoji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Zoran Krasić.
To je član koji propisuje posledice davanja nepotpunih ili netačnih podataka. Gospodin Šarović je tražio da se ovaj član dopuni novim stavom 3. koji bi glasio: „U slučaju da dužnik da nepotpune i netačne podatke u izjavi o imovini, sud će primeniti odredbe člana 46. ovog zakona”, one novčane kazne. Ponovo se otvara pitanje da li je moguće primeniti ova sredstva prema izvršnom dužniku, i pošto se citiraju odredbe, male povelje i poziv na neke odredbe Ustava Republike Srbije, nemam nameru da komentarišem, tačno je pročitano. Međutim, to se odnosi na nešto drugo. Lice nije dužno da daje iskaze koji bi bili na njegovu štetu i može da se brani i ćutanjem. To je sve karakteristično za neke postupke, pre svega krivični, mada je opasno kada se analogija koristi u pravu i u parničnom postupku, ali kod izvršnog to ne važi. Ako već koristimo pogrešnu analogiju, onda Zakon o izvršnom postupku analogiju nalazi u Zakonu o izvršenju krivičnih sankcija. Na žalost, ako se pogrešno pozivamo na analogiju, ovamo je osuda ličnosti na kaznu zatvora ili novčanu kaznu, a ovde je osuda ličnosti na njenu imovinu. Znači, nema direktne osude po imenu i prezimenu, ali se obaveza proteže samo do imovine. Kažem, pogrešno je pozivati se na analogiju, uvek se u pravu izbegava analogija, jer se onda prave greške, jer ne može da se poistoveti imovina i fizičko lice. Ne mogu lica i stvar da budu u istom košu. Ovde smo u onoj fazi kada je stranka iskoristila sva ta prava, štitila svojim interesima i zakonom zasnovana u parničnom postupku. Sada se više postavlja pitanje autoriteta, fizičke mogućnosti da stranka koja je uspela u parnici, ostvari to što je autoritet priznao. Naravno, vodi se računa o tome, ali ovo su odredbe gde se sprečava osujećenje izvršenja. Izvršenje se sprovodi, pre svega, na imovini, a ima i onih izvršenja koja su vezana za činidbu i delovanje konkretnog lica, da ne pominjem sve oblike i načine izvršenja i vrste obaveza koje mogu da postoje. To što ste pričali da se odnosi na ličnost važi u krivičnom, parničnom postupku, ali analogno ne može da se primeni u izvršnom postupku. Mogu da se primene ostale odredbe iz korpusa ljudskih prava koja govore da je dužan da poštuje dostojanstvo ličnosti, da pribegava korišćenju sredstava koja će sa najmanje štete po dužnika da se sprovede u izvršenju, a da se zadovolji potreba poverioca itd. To je sve prisutno, to je ipak prisutno u ovom zakonu. Ove mere kažnjavanja, obavezivanja da se da izjava, molim vas, ona nije u funkciji zaštite prava da li postoji ili ne postoji pravo, ovde je funkcija izjave da se omogući izvršenje. Znači, ako ste malo pre pravili analogiju sa krivičnim postupkom, ako ste pravili sa parničnim postupkom.... (Slobodan Vučković, sa mesta: Sa poreskim postupkom.) ... poreski postupak je sasvim nešto drugo. Posle ovih Đelićevih izmena Zakona o poreskoj administraciji, poreskom postupku, takođe postoje neka ovlašćenja, ali moram da kažem da ta ovlašćenja idu toliko daleko da u nekim slučajevima i preventivno se zapleni kompletna imovina, pa mu nije potrebna izjava, jer je on već zaplenio, poreski organ je zaplenio. Nemojte samo oko poreskih organa. Opština Vračar je zakupninu naplaćivala preko poreskih organa zakupcima, pa je posle dve godine sve palo u vodu. Ako pravite analogiju izvršnog postupka sa poreskim postupkom, opet se pravi greška. Što se tiče svakog poverioca, on bi voleo da se njegovo izvršenje sprovodi u poreskom postupku, upravo zbog te efikasnosti.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Pajović.
Rekao bih nešto u vezi sa ovim institutom oko davanja izjave, dakle, u vezi sa postojanjem imovine pod pretnjom krivičnog dela prevare, ako se ne iznesu tačni podaci. Ovo je jedan metod koji će doprineti efikasnosti, ali je on suprotan Povelji o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, i suprotan je svim načelima građanskog postupka. Kada bi hteli da pronađemo metode da prinudimo dužnika da izvrši svoju obavezu, to bi već moglo da se učini u parničnom postupku i da se kaže, umesto da će se izvršiti prinudna naplata, da se kaže da u slučaju da svoju obavezu ne ispuni, a ima imovinu, otići će u zatvor. Znači, teramo ga da sam proda svoju imovinu i da plati svoju obavezu. Međutim, građansko-pravni odnos nije tako zamišljen. To je odnos između stranaka i tuženi mora naći imovinu, odnosno poverilac mora naći imovinu dužnika i ukazati na nju, a država je tu, odnosno sud da samo pomogne da se izvrši prinudna naplata iz imovine, a nikako se ne može vršiti prinuda nad dužnikom da bi se ostvarila prinudna naplata iz njegove imovine.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Vučković.
Ja ću samo najkraće da kažem da se u krivičnom postupku ovako ne izvršava krivična sankcija naplate novčanih kazni, a ovo je tačno što je gospodin Krasić rekao da u finansijskim odnosima, odnosno u poreskom postupku, finansijski organ vrši zaplenu, ali kada nađe imovinu, ne može nikada da pozove poreskog obveznika, pa da pod pretnjom sankcija kaže: „Dođi, potpiši, gde ti je imovina, pa ću ja da ti je zaplenim”. Ne može, nikada to nije bilo. Mi uvodimo ovde nešto što je suprotno slobodama ljudi i to smo predvideli, nema razloga da budemo uporni u tome. Postoji član, niko se ne može prinuditi da svedoči protiv sebe samog, jer to je jedno dostignuće koje je svetsko. Mi smo to samo prepisali, dobili pohvale od cele međunarodne zajednice. Moramo to poštovati.
Replika, gospodin Zoran Krasić.
Molim vas, u postupku izvršenja niko ne svedoči protiv sebe, jer dužnik nije u poziciji da svedoči. Njegova izjava je samo potrebna da bi se identifikovala imovina, odnosno gde se ona nalazi. Nije to svedočenje. Valjda znate kako se svedoči. Ne svedoči se izjavama, svedoči se na zapisnik pred organom, pred sudom, ovde se traži izjava. On samostalno daje izjavu, nemojte da brkate neke stvari. Zar vi hoćete da izvršni poverilac stane ispred kuće izvršnog dužnika i popisuje ko ulazi, a ko izlazi, da se raspituje kod komšija gde mu se nalazi imovina, da mu probuši gumu, da kola ne pomeri dok dođe sudski izvršitelj? Ako hoćete to, dajte da neka detektivska agencija završi prinudnu naplatu. Tako bi ispalo po vama. Valjda je ispravnije i humanije da dužnik da izjavu i da dužnik na neki način učestvuje u postupku izvršenja. Nije njemu sasvim svejedno, više voli da mu se proda regal, nego garaža. Zašto izbegavamo to? Ovo je vrlo specifičan postupak. Stvarno vam skrećem pažnju da ovde poverilac upozorava predlogom i traži da dužnik nije dobrovoljno izvršio obavezu na koju je bio obavezan po sudskoj presudi, traži da sud sprovede svoju odluku, ono što je odlučio i ja se slažem sa vama. Ne možemo ceo izvršni postupak da preselimo kod poreskih organa, kod uprave, možemo i tamo, takva rešenja postoje. Čitajte one knjige šta kažu, izvršenje krivičnih sankcija ne sprovodi sud nego zatvor preko organa uprave, pa niko ne kaže da je neustavno i nezakonito. Ako bi sud sprovodio svoje odluke, izvršavao svoje odluke, krivične, onda bi naši sudovi bili dobri, i istražnog, pa i zatvora okružnog, zatvora kao zavoda za izdržavanje krivičnih sankcija. Znači, ta izjava koja se traži od dužnika nije izjava koju daje on na zapisnik da svedoči sam protiv sebe, nego u onoj meri učestvuje koliko da se definiše oblik, način i sredstvo izvršenja. To je interes države da se sprovede, jer država je garantovala svakom građaninu da, kada pokrene postupak i dobija u sudskom postupku, ona će da mu omogući da to njegovo potraživanje i efikasno ostvari. Nema tu kršenja nikakve slobode. Ne možemo da dozvolimo da se poverioci nađu ispred kuće dužnika, buše gume od kola, da čekaju da dođe izvršitelj i da kažu: „To mu je ta imovina”. Nećemo valjda to da dozvolimo. To što vi kažete da ako mu se zapreti kazna ona može da ide u nedogled, ma koliko da je limitiramo. I ovde postoji jedna od onih odredbi koja kaže da ukoliko ne postoji imovina, neće se sprovesti izvršenje. To je neki minimum da se vodi računa o dužniku. Drugo, izuzete su neke stvari od izvršenja, neke stvari koje su elementarno potrebne za ljudski život. Ne dozvoljavamo da neko sakrije imovinu i onda ispadne smešna država. Vodila postupak, dala presudu, a ne može da se izvrši. Mislim da to ni advokatima ne odgovara.
Na član 98. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Odbor za pravosuđe i upravu predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Svi ovi amandmani o kojima danas govorimo samo su pokušaj da se konkretizuju neke stvari u predlogu ovog zakona, jer je zaista neverovatno koliko u Predlogu zakona ima uopštenosti i nepreciznosti. Valjda bar mi pravnici znamo da pravna norma mora biti koncizna i konkretna i da ne sme ostavljati mogućnost eventualnih zloupotreba. U članu 98. Predloga zakona u 2. stavu se kaže: „Na zahtev zainteresovanog lica sud je dužan da odobri uvid u knjigu izvršnih dužnika ili da dostavi obaveštenje o upisu izvršnih dužnika u roku od tri dana od dana podnetog zahteva”. Šta znači „na zahtev zainteresovanog lica”? Ko sve može da se pojavi kao zainteresovano lice, odnosno na koji način će on da dokaže da je zainteresovano lice? Istina je da ni ovaj zakon, i govorili smo o tome, ne treba da štiti ni poverioca ni dužnika, ali takođe ne treba da se dovodi u situaciju ni poverilac, ni dužnik, ni njihov pravni interes da budu zloupotrebljeni ili pogotovo da budu zloupotrebljeni jedan na račun drugog. Svaka uopštenost stvara mogućnost za zloupotrebe. Zato sam ja predložila da se u ovom članu 98. u stavu 2. koji sam citirala umesto reči „zainteresovanog lica” zamene rečima „lice koje dokaže svoj pravni interes”, jer zaista da bi neko dobio mogućnost da izvrši uvid u knjigu izvršnih dužnika ili da mu se dostavi obaveštenje o upisu izvršnih dužnika, on mora da dokaže svoj pravni interes. Sve drugo bi bila zloupotreba. Znamo dobro iz prakse, kada je u pitanju izvršni postupak, koliko se zloupotreba dešava, koliko je bilo prilika gde su poverioci i dužnici u toku parnica, pa onda onaj dužnik pre ovog itd, zato što je bio u mogućnosti da dođe do određenog podatka, pa su onda određeni poverioci ostajali potpuno bez imovine. To je bilo posebno u slučajevima gde je u pitanju stečajna imovina, tako da mislim da ovaj amandman mora da se prihvati da bi se sprečile zloupotrebe i da bi se tačno znalo ko je taj ko može da izvrši uvid u knjigu izvršnih dužnika.
Reč ima ministar pravde Zoran Stojković.
Vlada prihvata ovaj amandman. Mislim da je ovo preciznija i jasnija formulacija i zaista upis ove imovine ne predstavlja javnu knjigu u koju bi mogao svako da izvrši uvid. Iz tih razloga prihvatam amandman.
Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Odbor za pravosuđe i upravu predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 155. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 188. amandman je podneo poslanik Miljko Četrović. Odbor za pravosuđe i upravu predstavnik predlagača su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 192. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Odbor za pravosuđe i upravu predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, predložio sam da se u članu 192. Predloga zakona doda stav 8. koji će glasiti: „Ako poverilac nema podataka o organizaciji, kod koje se nalazi štedni ulog dužnika, pozvaće dužnika da dostavi o tome podatke pod pretnjom novčane kazne, s tim što žalba odnosno prigovor ne odlaže izvršenje”. Mislim da dužnik u praksi izbegava da pokaže svoj račun, što odugovlači izvršenje i postupanje, pa i sam postupak, pa predlažem da sud po službenoj dužnosti zatraži i od dužnika da ovaj dostavi gde se nalazi račun dužnika pod pretnjom novčane kazne, jer u praksi se najčešće dešava da dužnik krije račun, a sve u nameri da bi odugovlačio postupak i onemogućio izvršenje poveriočevog potraživanja. Ovo je celishodno rešenje i poboljšalo bi zakonski tekst. Zato vas molim da ga prihvatite.
Na član 201. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman SRS je predložila iz razloga što poverioci često nisu u mogućnosti da dođu do računa i podataka kod koje finansijske organizacije ili kod koje banke dužnik ima sredstva i drži i preko koje posluje. U praksi se dešava da dužnik posluje preko trećeg računa tzv. uslužnog računa, preko firme sa kojom zaključi sporazum i u tome je problem što građanin neće. Imao sam priliku, kao advokat, da u ime mojih stranaka tražim od dužnika i to pismenim putem, predložim sudu. Ni sud ne može da dođe do tih podataka. Čak u određenim situacijama sud nalaže zaključkom poveriocu da dostavi tačne podatke o finansijskoj organizaciji ili drugoj organizaciji kod koje dužnik drži određena novčana finansijska sredstva. To je samo bio razlog zbog čega smo želeli da predupredimo namere dužničkog lobija, koje su išle da spreče po svaku cenu izvršenje na osnovu verodostojne isprave ili pravosnažne sudske odluke. Zato smatram da ovaj amandman ima mesta da bude prihvaćen i zato predlažem da se amandman prihvati.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 206. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Sva ova tri amandmana su u direktnoj vezi jer regulišu način izvršenja na štednom ulogu na računu, a vidite član 206. se tiče deviznog računa izvršnog dužnika. Uvid u devizni račun izvršnog dužnika može da ima samo sud prema Zakonu o bankama. To su podaci za koje se garantuje tajnost. Da ne bi došla situacija da čovek ima sredstava na svom deviznom računu, a ovamo se predstavlja da nema sredstava, ovim amandmanom, kao i sa ova prethodna dva, praktično se omogućava sudu da ubrza postupak i da ne dovodi u situaciju poverioca da on traga po ličnim podacima izvršnog dužnika. Sud svojim nalogom obezbeđuje podatke o sredstvima na štednoj knjižici, na računu i na deviznom računu. To treba da bude funkcija suda. Ne bi bilo dobro da poverilac obilazi banke, nagađa, raspituje se u komšiluku ili na drugi način obezbeđuje podatke, kao što ne bi bilo dobro da se predstavlja da nema sredstava na kojima bi se sprovelo izvršenje, a ustvari ima sredstva i krije ih. Zbog toga su podneta ova tri amandmana, da bi se izvršni postupak učinio efikasnijim.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 219. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 231. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 245. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, predložio sam amandman na član 245. stav 4. koji se odnosi na obavezu organizacije za prinudnu naplatu da bez odugovlačenja dostavi tražene podatke, tj. matični broj, poreski broj, imena banaka i brojeve računa izvršnog dužnika, ime banke i broj računa, tako što se na kraju stava 4. dodaju sledeće reči: „ako ne dostavi u roku od tri dana, sud će pozvati dužnika da iste dostavi u roku od tri dana, što ako ne učini, sud će postupiti u skladu sa članom 46. zakona sve dok dužnik ne postupi po nalogu suda, s tim što žalba odnosno prigovor ne zadržavaju izvršenje”. U praksi je poznato da dužnici neće da daju podatke, tj. podatke iz člana 245., kriju račune, brojeve, tako da je logično da to treba sankcionisati tako što će dužnik novčano biti kažnjen u smislu člana 46. Ovo rešenje bi bilo samo korisno i vodilo bi skraćenju postupka. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 255. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Cvetković, Jovan Palalić i Goran Rakovac. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 258. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Cvetković, Jovan Palalić i Goran Rakovac. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 259. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Cvetković, Jovan Palalić i Goran Rakovac. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 268. amandman je podnela poslanica Gordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 269. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 305. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Petar Jojić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 306. doda novi član 306a. Odbor za pravosuđe i upravu i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam ovo iz praktičnih razloga zato što u postojećem Zakonu o izvršnom postupku ova materija je veoma dobro regulisana i ne omogućava brojne zloupotrebe. Šta se želi ovim predlogom? Želi se ovlašćenje da republički javni tužilac može da traži prekid postupka, a da on podnese zahtev za zaštitu zakonitosti. Na mala vrata republički javni tužilac treba da uđe da bi se mešao u izvršni postupak. Ovlašćenja po važećem Zakonu o izvršnom postupku su brisana iz onog zakona koji je važio iz 1978. godine. U praksi ćemo imati brojne zloupotrebe od nekih moćnika koji će tražiti da se angažuje republički javni tužilac, koji bi trebalo da prekine postupak, da se zastane, a da on uloži zahtev za zaštitu zakonitosti i nemate pravo žalbe na to. Zbog toga smatram da svi zakoni koji se odnose kako sam predložio ne mogu biti primenjeni, a to je trebalo da bude izraženo u prelaznim i završnim odredbama, što znači da ne treba dati mogućnost da javni tužilac ovde interveniše, jer je opšti interes građana regulisan članom 3. Zakona o parničnom postupku i velikim brojem odredaba Zakona o obligacionim odnosima. Ovde ne može da ima mesto, po mišljenju srpskih radikala i po mom ličnom mišljenju, jer kao advokat sam imao veliki broj primera da je javni tužilac samo imao nameru da spreči izvršenja određene sudske odluke, da se odloži i da se građanin, poverilac ne namiri. Veliki je broj takvih slučajeva bilo i to je vodilo ka velikim podvalama sudu, jer ako je sud doneo prvostepenu presudu, ako je bila pravosnažna, ako je uložena čak i revizija, pa je revizioni sud rešavao po tim predmetima, nema mesta da se u izvršni postupak meša javni tužilac. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Zoran Stojković, ministar pravde želi da da završnu reč? Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, mi smo okončali rad po ovom zakonu i molio bih vas da on bude usvojen, jer ćemo zaista dobiti jedan dobar, moderan zakon o izvršnom postupku; zakon koji zaista ostvaruje ono što se od nas i tražilo – da građani dobiju neku zaštitu i ostvarenje svog prava u nekom razumnom roku; zakon kojim smo uspeli da obezbedimo ubrzanje postupka a istovremeno i zaštitu prava ljudi koji učestvuju u tom postupku. Mislim da je ovaj zakon izuzetno bitan i zbog eventualnih investicija, jer će sada investitor imati sigurnost mogućnosti naplate u relativno kratkom roku. Posebno želim da se zahvalim svima vama na saradnji. Kada to kažem zaista to ozbiljno i mislim, jer je zaista bilo dosta amandmana koji su bili i te kako pravno utemeljeni, i koji su u mnogome doprineli poboljšanju samog teksta zakona. Bilo je tu i nekih amandmana koji su zaista vodili onom cilju zbog koga i donosimo ovaj zakon – ubrzanju izvršnog postupka. Iz tih razloga zahvaljujem vam se na saradnji i nadam se da će nakon glasanja ovaj zakon biti usvojen, pa i narod dobiti ono što zaista treba da dobije, da ostvari svoja prava u razumnom roku. Hvala vam.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pošto smo završili sa prvom i drugom tačkom dnevnog reda, određujem pauzu do 14,30 časova.
Da li možemo da proverimo da li nas ima dovoljno? Molim poslanike da ubace kartice. Zahvaljujem se. Prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda. Utvrdili smo kvorum. Pozvao sam poslanike da se utvrdi kvorum. Kompjuter je proradio, sve je evidentirano. U sali je prisutan 91 poslanik, tako da je sve u skladu sa Poslovnikom. Ima nas više nego što treba. Zahvaljujem se narodnom poslaniku Vjerici Radeti na upozorenju, ali to smo odradili. Prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda. Podsećam vas da smo na početku rasprave zaključili da o Predlogu zakona o sanitarnom nadzoru i Predlogu zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti razgovaramo u zajedničkom načelnom pretresu. S tim u vezi, saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona za koje je to predložio narodni poslanik Miloljub Albijanić, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Poslanička grupa Srpska radikalna stranka ima jedan sat 38 minuta 24 sekunde, Demokratska stranka Srbije jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić 44 minuta 24 sekunde, G17 plus 37 minuta 12 sekundi, Srpski pokret obnove - Nova Srbija 26 minuta 24 sekunde, Socijalistička partija Srbije 26 minuta 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a to su tri poslanika Socijaldemokratske partije, po pet minuta, saglasno članu 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Takođe vas obaveštavam da će, na osnovu člana 38. Poslovnika Narodne skupštine, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS po tačkama 3. i 4. dnevnog reda biti narodni poslanik dr Paja Momčilov. Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS za 3. i 4. tačku dnevnog reda biće narodni poslanik dr Goran Ilić. Ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba DS za 3. i 4. tačku dnevnog reda biće dr Dobrica Janković. Dr Živodarka Dacin predstavlja poslaničku grupu SPS povodom 3. i 4. tačke dnevnog reda. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O SANITARNOM NADZORU I ZAŠTITI STANOVNIŠTVA OD ZARAZNIH BOLESTI (zajednički načelni pretres) Da li predstavnik predlagača prof. dr Tomica Milosavljević, ministar zdravlja, želi reč? Reč ima ministar zdravlja dr Tomica Milosavljević.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, predlog Vlade za razmatranje zakona o sanitarnom nadzoru i zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti se nalazi danas pred vama pre svega kao izraz želje za uređivanjem sistema zdravstvene zaštite u našoj zemlji. Uveren sam da ćemo imati prilike da se srećemo i razgovaramo o mnogim temama iz ove oblasti i raspravu o ova dva zakona treba doživeti kao raspravu o dva propisa koja su neobično važna u uređivanju sistema zdravstvene zaštite. Mnogo pre pojave pisanih dokumenata u našem narodu su živele poruke koje svi danas znamo i koje naša deca čuju kada prvi put odu u školu, da zdravlje na usta ulazi i da je čistoća pola zdravlja, da je bolje sprečiti nego lečiti. Tih nekoliko maksima obeležavaju početak ovoga što želim danas da kažem. Sanitarni nadzor zapravo je definisan kao inspekcijski nadzor nad primenom zakona i drugih propisa i nad sprovođenjem propisanih mera u oblastima pod sanitarnim nadzorom, sa ciljem zaštite zdravlja stanovništva. Zakon o sanitarnom nadzoru koji vam predlažemo zapravo predstavlja pravni akt kojim se jedinstveno propisuju opšti i posebni sanitarno-tehnički i higijenski uslovi za sve objekte koji u skladu sa ovim i drugim zakonima podležu sanitarnom nadzoru. Obezbeđivanje tih uslova, kao i stalni, neposredni nadzor nad kontrolom njihove ispunjenosti jedan je od važnih uslova ostvarivanja ukupne preventivne zdravstvene zaštite. Pomenuti uslovi predstavljaju one uslove od značaja za zaštitu, očuvanje i unapređenje zdravlja, na koje inače upućuju odredbe brojnih sistemskih zakona kojima su uređene različite oblasti: oblast proizvodnje i javnog snabdevanja ispravnom vodom za piće, oblasti u sferama uslužnih delatnosti, oblast zdravstvene ispravnosti životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe, oblast obrazovanja, kulture, fizičke kulture, sporta, rekreacije itd. Upravo zbog značaja i primene u gotovo svim sferama svakodnevnog života, neophodno je da se posebnim zakonom jasno precizira koji su to uslovi, objekti i oblasti pod stalnim sanitarnim nadzorom. Radi ostvarivanja potpune pravne sigurnosti potrebno je, takođe, precizno urediti nadležnost organa i proces na koji način se sprovodi postupak sanitarnog nadzora, kao i obim ovlašćenja sanitarnih inspektora u tim postupcima. Postojeći Zakon o sanitarnom nadzoru, koji je danas na snazi, donet je 1994. godine, a inoviran manjim dopunama 1996. godine. Tim zakonom bilo je uređeno pitanje nadležnosti Ministarstva zdravlja u delu vršenja inspekcijskog nadzora u oblasti sanitarne, higijenske i protivepidemijske zaštite stanovništva, kao i u delu definisanja organizacije, ovlašćenja i načina rada sanitarnih inspektora, po tadašnjem Ustavu Jugoslavije i Ustavu Republike Srbije. Međutim, Ustavnom poveljom utvrđena je obaveza država članica, dakle Srbije i Crne Gore, da donesu nove propise kojima se regulišu oblasti izvan poslova državne zajednice. Danom stupanja na snagu Ustavne povelje prestao je sa radom Savezni sekretarijat za rad, zdravstvo i socijalno staranje, u čijem je sastavu bio i Savezni sanitarni, veterinarski i fitosanitarni inspektorat. Dakle, on je bio nadležan za vršenje nadzora nad primenom saveznih propisa koji su se tada odnosili na zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti koje ugrožavaju čitavu zemlju, na zdravstvenu ispravnost životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe i na sanitarni nadzor na državnoj granici. Zakonom za sprovođenje Ustavne povelje utvrđeno je da se zapravo sve ove nadležnosti sada prenose na republičke nivoe vlasti, što je nužno uslovilo izmenu postojećeg Zakona o sanitarnom nadzoru. Pored usklađivanja odredaba Zakona sa promenama koje su nastale u zakonodavnom sistemu na saveznom nivou, treba reći da je u Republici Srbiji došlo do novih sistemskih rešenja u uređivanju lokalne samouprave, planiranju i uređenju prostora i izgradnji objekata, osnivanju preduzeća, organizaciji privatnog sektora i razvoju privatnog preduzetništva. Velikim delom ova nova sistemska rešenja zapravo su učinila da postojeći Zakon o sanitarnom nadzoru postane u praksi teško primenjiv. Pored toga, zakonima o lokalnoj samoupravi, utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, preduzećima, privatnim preduzetnicima, planiranju i izgradnji, konstituisani su neki potpuno novi subjekti, novi pojmovi i termini u pravnom sistemu. Postojeći Zakon o sanitarnom nadzoru, pored suštinskih izmena koje se predlažu, neophodno je terminološki uskladiti sa novom zakonskom, privrednom i, svakako, životnom terminologijom. Donošenjem Zakona o ministarstvima određene oblasti inspekcijskog nadzora preuzete su iz nadležnosti Ministarstva zdravlja i definisane kao oblasti u nadležnosti Ministarstva nauke i zaštite životne sredine; u prvom redu, zaštita, odnosno prekogranično zagađenje vazduha, zaštita od jonizujućeg zračenja, upravljanje otpadom, inspekcijski nadzor u oblasti proizvodnje i prometa otrova i drugih opasnih materija. Iz navedenih razloga, potrebno je precizno urediti delimično promenjenu nadležnost Ministarstva zdravlja u oblastima koje podležu sanitarnom nadzoru. Predloženi zakon, takođe, predstavlja novi projekat jasno definisanih prava i dužnosti sanitarnih inspektora i stranaka u postupcima sanitarnog nadzora, čime se ostvaruje primena pravnog načela zaštite prava građana i zaštite javnog interesa. Osnovni stav u vezi sa ovim zakonom jeste da u ovom trenutku, u postojećem ekonomskom, političkom i pravnom ambijentu, zakon postiže meru usaglašavanja osnovnih principa racionalne podele poslova u oblasti sanitarnog nadzora na teritoriji čitave Republike Srbije i racionalne raspodele nadležnosti između Ministarstva zdravlja, odnosno sanitarnih inspektora, kojih ima preko 300, i drugih državnih organa sa kojima se u delu definisanog delokruga rada, prema postojećim rešenjima pojedinih sistemskih zakona, propisana ovlašćenja preklapaju u određenim segmentima. Ovim zakonom se, takođe, predlažu nova, modernija i efikasnija rešenja. Jasno je definisan cilj usklađivanja ekonomskog i pravnog sistema sa direktivama Evropske unije u procesu brže integracije i harmonizacije, pre svega u oblasti zaštite stanovništva od zaraznih bolesti i oblasti zdravstvenog nadzora nad proizvodnjom i prometom životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe, kao i nad licima koja su zaposlena u tim oblastima. Osnovni cilj donošenja ovog zakona, kao i svrha postojanja posebne službe - Sektora za sanitarni nadzor, u sastavu Ministarstva zdravlja, koji zapravo konkretno sprovodi poslove na teritoriji Republike Srbije, kroz rad 300 sanitarnih inspektora, definisan je kroz potrebu ostvarivanja sveukupne, preventivne zaštite zdravlja stanovništva. Zakonom o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti uređuje se zaštita stanovništva od određenih zaraznih bolesti koje ugrožavaju zdravlje stanovništva Republike Srbije, čije sprečavanje i suzbijanje zaista ima opšti interes. Predlogom ovog zakona, takođe, određuju se mere za zaštitu stanovništva od bolesti koje ugrožavaju zdravlje stanovnika Republike Srbije i jasno se definiše način njihovog sprovođenja. Određivanjem zaraznih bolesti na način kako je navedeno, kao i definisanjem opštih i posebnih mera i načina za njihovo sprovođenje obezbeđuje se potrebni pravni uslov od značaja za uređivanje sistema zaštite, očuvanja i unapređenja zdravlja građana Republike Srbije. Osavremenjivanjem odredaba ovog dela zakonske regulative zapravo se uslovljava inovacija i drugih sistemskih zakona čijim je normama utvrđeno obavezno ponašanje, koje ima za cilj upravo zaštitu zdravlja stanovnika od zaraznih bolesti koje se mogu prenositi npr. životnim namirnicama, vodom za piće ili neposrednim ili posrednim kontaktom. Uređivanjem zaštite stanovništva od zaraznih bolesti utvrđuju se obavezna ponašanja u različitim sferama javnog života: u oblasti sveukupne zdravstvene zaštite stanovništva, ali i ispravnosti životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe, javnog snabdevanja stanovništva zdravstveno ispravnom vodom za piće, oblasti uslužnih delatnosti – ugostiteljske, trgovinske i turističke, oblasti pružanja higijenskih usluga, obrazovanja, kulture, fizičke kulture, sporta, rekreacije i drugo. Radi ostvarivanja potpune pravne sigurnosti u ovoj oblasti, takođe je bilo neophodno precizno urediti obim prava i obaveza svih učesnika u postupcima ostvarivanja prava na zaštitu od zaraznih bolesti, kao i ovlašćenja organa u čijem je delokrugu rada kontrola primene odredaba ovog zakona. Savezna skupština bivše države je 1996. godine donela Zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti koje ugrožavaju čitavu zemlju. Napominjemo da je republički Zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti donet na osnovu ovlašćenja utvrđenih u Ustavu Srbije još 1974. godine i da formalno-pravno još uvek nije stavljen van snage. Ustavnom poveljom utvrđena je obaveza država članica da donesu nove propise kojima se regulišu oblasti izvan poslova državne zajednice, kao i to da se postojeći savezni zakoni primenjuju i dalje kao zakoni država članica, do donošenja novih propisa. Takođe, danom stupanja na snagu Ustavne povelje prestao je sa radom Savezni sekretarijat za rad, zdravstvo i socijalno staranje, u čijoj je nadležnosti bila zaštita od zaraznih bolesti koje ugrožavaju čitavu zemlju. Pored usklađivanja odredaba zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti sa promenama nastalim u zakonodavnom sistemu na saveznom nivou, nova sistemska rešenja u oblastima uređivanja određenih nadležnosti pokrajine, lokalne samouprave, zdravstvene zaštite, sanitarnog nadzora velikim delom su dovela u pitanje primenu postojećih odredaba zakona. Zakonom o ministarstvima utvrđeno je da Ministarstvo zdravlja obavlja poslove državne uprave koji se odnose na: sistem zdravstvene zaštite, sadržaj zdravstvene zaštite, očuvanje i unapređenje zdravlja građana i praćenje zdravstvenog stanja. Pored toga, svi poslovi koji su već pomenuti u obrazloženju Predloga zakona o sanitarnom nadzoru, koji se odnose na naglašenu kontrolu granica, takođe se odnose i na ovaj predlog. Imajući u vidu da upravni postupak pretpostavlja pravni proces bez spora, ovaj zakon predstavlja i novi projekat jasno definisanih prava i dužnosti zdravstvenih službi, fizičkih lica, inspekcijskih organa i svih drugih učesnika u postupcima ostvarivanja prava na zaštitu od zaraznih bolesti, čime se u potpunosti ostvaruje primena pravnog načela zaštite prava građana i zaštite javnog interesa. Osnovni stav, kao i za prethodni zakon, jeste da se u ovom trenutku, u postojećem ekonomskom, političkom i pravnom ambijentu, ovim zakonom postiže mera usaglašavanja osnovnih principa racionalne podele posla. Lista zaraznih bolesti utvrđena ovim zakonom sačinjena je na osnovu preporuka Svetske zdravstvene organizacije, Komisije Evropske zajednice, kao i aktuelne epidemiološke situacije u okruženju i analize kvaliteta nadzora nad pojedinim zaraznim bolestima registrovanim na teritoriji Republike Srbije na osnovu dosadašnjih prijavljivanja. Bitan razlog za donošenje predloženog zakona je, takođe, potreba za ujednačavanjem metodologije nadzora nad zaraznim bolestima na čitavoj teritoriji Republike Srbije, kao i za usklađivanjem sa metodologijom nadzora nad zaraznim bolestima u susednim zemljama i zemljama Evropske unije, i unapređivanjem saradnje naših zdravstvenih službi sa odgovarajućim službama u regionu u ovoj oblasti. I jedan i drugi zakon zapravo predstavljaju značajan napredak u uređivanju zdravstvenog sistema i odnose se na oblasti koje su potpuno nesporno od izraženog opšteg interesa. Očekujem da će i rasprava u Skupštini to pokazati. Hvala vam.
Zahvaljujem se ministru zdravlja prof. dr Tomici Milosavljeviću. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč - Odbora za zdravlje i porodicu? (Ne.) Zakonodavnog odbora? (Ne.) Da li narodni poslanici Paja Momčilov, Miroslav Nedeljković, Mileta Poskurica i Milomir Dunjić, koji su izdvojili mišljenje o predlozima zakona na sednici Odbora za zdravlje i porodicu, žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, poslanici koji su ovde pobrojani, a to su prof. dr Poskurica, dr Nedeljković, dr Dunjić, dr Cvetković i ja, izuzeli smo svoje mišljenje na Odboru i mi vama predlažemo da odbacite oba predloga zakona, iz sledećih razloga. Prvo, to su formalni razlozi. Skupštinska procedura nije ispoštovana kod donošenja ovog zakona. U Poslovniku Narodne skupštine, u članu 189. kaže se: "Vlada određuje članove Vlade koji je predstavljaju po pojedinim pitanjima koja su na dnevnom redu sednice Narodne skupštine, odnosno na sednici njenog Odbora. Predstavnici Vlade na sednicama Narodne skupštine i njenih odbora mogu biti samo članovi Vlade." Ne po prvi put ovde se ponavlja situacija da nama dolaze tzv. poverenici, koji mogu biti poverenici ministra i njemu tumačiti određene stvari, a nikako zamena za ministra. Prema tome, ovde se ponovo krši Poslovnik Narodne skupštine. Naravno, nećemo da pravimo dramu od toga, ali smatramo da ovako ne sme da se radi u jednom ozbiljnom parlamentu, pogotovo kada su oči javnosti uprte u nas, pogotovo kad smo u javnosti uspeli da stvorimo jedan negativan imidž svojim zahtevima. Ono što je tipično i što ja, nažalost, moram konstatovati i danas sa ove govornice jeste da mi nismo imali sreće da ministar uvažava ovaj odbor na pravi način. On je sebi dozvolio i da se sa nama dopisuje, ne u ličnom kontaktu da nam to saopšti, da zaključci Odbora izlaze iz nadležnosti Odbora za zdravlje i porodicu. Sugeriše nam, ne znam po kom osnovu on to traži - Ministarstvo zdravlja od Odbora za zdravlje i porodicu zahteva da zakaže novu sednicu Odbora za zdravlje i porodicu, gde će se zaključci Odbora staviti van snage i usvojiti izveštaj Ministarstva. Radi se sve o onim zaključcima famoznim, o transfuziji. Odbor je ponovo raspravljao i ponovo je odbio da na ovakav način komuniciramo. Molim vas, ovo je tipičan primer omalovažavanja Odbora, narodnih poslanika, i mi iz SRS protestujemo protiv ovoga. Još jedna stvar, ovaj dom hoće da bude najviši zakonodavni dom naše države i traži da bude adekvatno nagrađen. Mi smo sve više suočeni, poslanička grupa SRS, sa sprečavanjem slobode govora i misli. Na poslednjoj sednici Odbora, koja je trajala sat i po vremena, sa svim proceduralnim stvarima, raspravljali smo o dva zakona, ministar kaže da su izuzetno važni zakoni, a doživeli smo da nam gosti koji su došli da prisustvuju Odboru nekulturno dobacuju da tu raspravu o ovim zakonima možemo da vodimo ja i pomoćnik ministra privatno. Molimvas, ako je sat i po ovom skupštinskom domu za ova dva važna zakona mnogo i ne može da istrpi toliko vremena da pokloni, pitam se šta smo mi u stvari i dokle smo stigli. Doduše, i u ovom poslovniku po kome radimo postoji jedna cenzura misli i reči koja se poneki put praktikuje kada mi poslanici imamo svojih pet minuta i možemo da govorimo, ako poštujemo slobodu govora i misli. Naravno, ne smemo vređati i ugrožavati drugoga. To ovaj parlament, dok ne usvoji, ovo je jedan komunistički parlament, loš parlament i to treba kazati građanima Srbije da znaju. Ja ću sada da kažem,ovo su bili formalni razlozi, pošto imamo pet minuta na raspolaganju i pošto poštujem vaše vreme, kao što vi poštujete moje izlaganje dok ja izlažem, suštinski razlozi zašto smatramo da treba vratiti ove zakone. Prvo, ako govorimo o zakonu o sanitarnom nadzoru, sužavanje nadležnosti i prebacivanje drugim, nekompetentnim ministarstvima jeste loše rešenje za državu Srbiju i građane Srbije, a to ćemo dokazivati u načelnoj raspravi. Drugo, ostavljanjem da sanitarni nadzor, inspekcija bude sektor u okviru Ministarstva ugrožava se kvalitetan rad ove službe, budući da je naše ministarstvo u ovom trenutku nekompetentno. Treće, ne poštuju se smernice UN, odnosno sedam smernica EU, a mi ćemo ih nabrojati taksativno. Ovde ste usvajali rezoluciju o priključenju Evropskoj uniji. Rekli ste kako se naš pravni sistem mora harmonizovati, a čim ste sledeći zakon dočekali da donosite, to ne poštujete i bacate na stranu. Što se tiče zakona o zaraznim bolestima, on je staromodan, donosi velike probleme u praktičnom radu lekarima, ne poštuje međunarodne ugovore i svojim odredbama dovodi do velikog administriranja. Na kraju, taj zakon ima intenciju da ograničava ljudska prava i slobode, pogotovo slobode kretanja, a to ćemo dokazivati. Prema tome, mi vas pozivamo da vratite ove zakone, dalje neću govoriti.
Upozoravam narodnog poslanika da je prekoračio vreme. Zahvaljujem se na razumevanju. Kada tražim od novinara i sredstava informisanja da uvažavaju ovaj dom molim da i narodni poslanici uvažavaju ovaj dom. Ovo je višestranački parlament već punih 14 godina, od 1990. godine. Uz uvažavanje svakog političkog mišljenja i političke opcije, kada ovde budu sedeli komunisti, onda će biti komunistički, ja nemam ništa protiv, ali moraju građani da se izjasne da samo komunisti dobiju. Sada ovde sede različite političke opcije i molim da se to uvažava, da se poslanici ne vređaju. Po Poslovniku, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 100. Poslovnika. Naime, bio sam prisutan na toj sednici Odbora za zdravlje i porodicu. Ono što je bila zamerka jednog narodnog poslanika odnosilo se na način rada i način vođenja sednice Odbora za zdravlje i porodicu. Jedna stvar je čudna: kada prisustvujete Odboru, niste sigurni da li je to Odbor za zdravlje SRS ili je to Odbor za zdravlje i porodicu Narodne skupštine Republike Srbije. Svako javljanje predsednika Odbora traje duže od nekoliko minuta, a članovi Odbora vrlo retko dobijaju reč. Da ne govorim o ostalim poslanicima, jer mislim da je tu problem, ne ulazeći u problem gospodina Paje Momčilova sa ministrom. Na tom odboru je zaista teško raditi. Za svaki odbor slušamo predavanja predstavnika SRS, od podučavanja o ostalim medicinskim principima i pravilima do političkog motiva. Zahvaljujem.
Za repliku se javio dr Paja Momčilov.
Stvar je vrlo prosta i jasna. Molim vas, kažete – jako je teško raditi na našem odboru zato što Paja Momčilov mnogo govori. Niko iz pozicije i opozicije nije ni reč rekao, nijednu primedbu, nijednu pohvalu o zakonskim propisima, znači da treba bez reči usvojiti. Paja Momčilov je pokušao, zahvaljujući kolegama, da uštedi vreme, da svi ne govorimo, da se ne ponavljamo, i da iznese jedinstveni stav svih poslanika SRS. Paja Momčilov kada vodi ovaj odbor je uvek rekao, ko se javi za reč, izvolite neka se javi, neka govori koliko hoće i može da kaže šta hoće, neka se uredno javi za reč i neka govori. Vama smeta jedna stvar: činjenice koje mi iznosimo, kako ja tako i moje kolege. Ja govorim najviše po prirodi stvari, zato što vodim taj odbor. Kažite mi, kada sam ja vama zabranio da govorite, kada sam bilo kome oduzeo reč? Kada to kažete, ja ću sam da se izvinim svima vama. Gospodine predsedavajući, zašto se ljutite kada kažem "komunistički", vi ste socijalista, nije se na vas odnosilo, daleko bilo.
Molim vas da me pravilno tumačite. Samo molim narodnog poslanika dr Paju Momčilova da me pravilno tumači. Bio sam vrlo precizan. Ovo je višestranački parlament, neću imati ništa protiv da kada komunisti dobiju apsolutnu vlast i svih 250 poslanika, da i oni sede i da se kaže da je komunistički, a za sada je on višestranački. Inače, da se ne bih ljutio, i rekao sam vrlo precizno, da svih 250 budu komunisti, ako je to volja građana, i to je jedno pitanje. Drugo pitanje, molim da ovde na Skupštini ne raspravljamo o radu Odbora u smislu poštovanja Poslovnika. Ukoliko ima primedaba na poštovanje Poslovnika u toku rada nekog odbora, molim da oni koji imaju primedbe upute zvanično pismo da li se Poslovnik krši ili ne, i o tome će se Narodna skupština i poslanici Narodne skupštine izjasniti. Kada je reč o prisustvu na sednicama Odbora, više zbog podsećanja, u članu 190. vrlo precizno piše: "Radi davanja stručnih i drugih objašnjenja, na sednici odbora Narodne skupštine, Vlada može odrediti svoje poverenike." Naravno, kada je reč o sednici Narodne skupštine u trećem stavu člana 189. vrlo precizno piše: "Predstavnici Vlade na sednicama Narodne skupštine i njenih odbora mogu biti samo članovi Vlade". To su dve različite pozicije kada je reč o prisutnima na sednici odbora Narodne skupštine i mislim da oko toga nema nikakvih nejasnoća, ali više podsećanja radi. Da li se Miroslav Nedeljković javlja za reč, pošto je izdvojio mišljenje? (Ne.) Mileta Poskurica? (Ne.) Narodni poslanik Milomir Dunjić? (Ne.) Da li predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin, predstavnik poslaničke grupe SPS. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovani potpredsedniče, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, zaista me, kao čoveka, razočarava činjenica kada su na dnevnom redu zakoni iz oblasti zdravstva. Pogotovo kada su ovakva dva, kao da mi pokušavamo da unosimo neku negativnu energiju, da sukobljavamo mišljenje oko teme oko koje zaista ne bi trebalo da bude apsolutno politike. Uvek sam bila zagovornik toga, i smatram da se to podrazumeva, da kada su ovako osetljive teme u pitanju treba da postoji apsolutno saglasje oko toga šta je to što je dobro da učinimo za građane Srbije, da im poboljšamo ionako zbog teških ekonomskih uslova ugroženo zdravstveno stanje. Naravno, očekujem i da bude mnogo više priča kada dođu na dnevni red sistemski zakoni, kao što je Zakon o zdravstvenoj zaštiti, Zakon o zdravstvenom osiguranju, jer će tu sigurno biti dovoljno spornih tačaka oko kojih ćemo pokušati argumentovano da odbranimo svi svoje stavove i po programima partija ispred kojih stojimo. Danas imamo Predlog zakona o sanitarnom nadzoru i Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti i zaista sam bila ubeđena da neće biti velikog sporenja oko njih. Zašto to kažem? Pre svega, svi smo saglasni sa tim da ono što nam je svima najvažnije to je sigurno zdravlje. Ovo su dva zakona koja su apsolutno od opšteg interesa i mi u SPS-u u poslaničkom klubu imamo jednu ozbiljnu zamerku, a to je pre svega da li je Vlada bila troma ili Skupština nije imala dovoljno sluha da ova dva predloga zakona stavi na dnevni red onda kada je to trebalo učiniti, a trebalo je bar pre 10-11 meseci, jer je konačno to bilo i nešto što je obavezujuće. Jasno je zašto se o ova dva predloga zakona vodi objedinjena rasprava. Logično, osnovna problematika im je identična. S jedne strane imamo Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, a s druge strane Predlog zakona o sanitarnom nadzoru, koji i te kako može u dobrom delu da spreči pojavu zaraznih bolesti, pre svega kada su u pitanju higijena, životne namirnice i voda, ali u smislu životne namirnice. Mi smo ovo shvatili prosto kao nužnu potrebu koja proizilazi, jer i u obrazloženju zakona... Moramo da se podsetimo, ova dva zakona su bila po hitnom postupku, i žao mi je i kao čoveku i kao zdravstvenom radniku zašto se to nije desilo u junu ili julu, iako je to već bio promašen termin. Zašto? Pre svega, lepo se kaže da postoji obaveza usaglašavanja propisa po Zakonu o Akcionom planu harmonizacije ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora radi sprečavanja i uklanjanja prepreka slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala, koja naravno proističe iz potpisivanja Ustavne povelje. Drage kolege, mi iz SPS-a uvek vrlo objektivno i konkretno govorimo o svim zakonima i pišemo amandmane tamo gde smatramo da možemo učiniti neki pozitivni pomak. U ovom slučaju to su više zakoni tehničke prirode. Ako smo slušali čak i uvodno izlaganje gospodina ministra, ako smo pratili, a ima nas dosta koji smo malo duže u ovom skupštinskom domu, videli smo praktično da je tu došlo do moranja, poštovanja svih zakona koje smo mi doneli ovde u Skupštini Srbije. Praktično, dolazilo je do pregrupisavanja svega onoga što je postojalo u nekim zakonima, koji su važeći iako po svim normativima oni to više ne bi trebalo da budu. Dakle, sve ono iz sanitarnog nadzora što je pripalo drugim oblastima, to je iz ovog predloga zakona izolovano, sve ono što je trebalo da bude doneseno stavljano je u ovaj zakon. Isto tako, i povodom Predloga zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti bilo je primedbi na Odboru za zdravlje da od klasifikacije zaraznih bolesti pa nadalje ovaj zakon apsolutno sve sadrži. Naravno, bilo je polemike o tome zašto 70 zaraznih bolesti, a zašto ne manje, kako Svetska zdravstvena organizacija propisuje, iako ona daje preporuke. Jednostavno, zbog toga što smo iskustveno postupili i analizirali koje su to zarazne bolesti koje u našoj zemlji, u zemlji Srbiji, postoje, koje su iskorenjene, i kamo sreće da nam se nikada više ni jedna ne dešava, ali to je pre svega život. I pored ovih 70 nabrojanih bolesti, često se susrećemo sa problematikom pojave zaraznih bolesti koje za naš teren nisu poznate, ili da kažem, nisu specifične, i setimo se, skoro je to bilo kada smo svi vrlo ozbiljno bili zabrinuti, ko god je dobijao upalu pluća, da nije slučajno došlo do oboljenja od SARS-a. Nepoznata bolest, a strah od nepoznatog je najveći. U ovom zakonu čak imamo predviđeno da ukoliko se, što bi narod rekao "ne daj bože", i tako nešto desi da može ministar da bude taj koji će propisati karantin i sprečavanje eventualnog širenja ovako jedne ozbiljne bolesti sa nesagledivim posledicama. Mi nikako da shvatimo da je Srbija država i da smo mi zemlja koja mora da ima svoje zakonodavstvo. Smatram da bi trebalo više da budemo zadovoljni, jer znamo da se do sada mnogo toga propisivalo. Savezni zakon, koji već poodavno ne postoji, a i ovaj republički nije obuhvatio sve, jer je tu bila podeljena ingerencija. Sada je praktično došlo do sažimanja i konačno da prvi put mi kao Republika Srbija, ili da kažem država Srbija, imamo ovakav predlog zakona. I ono još što bih ovde pomenula, prosto zbog toga što je ipak objedinjena rasprava, mislim da je vrlo bitno, a to je da u Predlogu zakona o sanitarnom nadzoru sada praktično kontrolu protoka ljudi i životnih namirnica na granicama obavljaju naši sanitarni inspektori, po svim propisima koji su ovde u zakonu dati. Rekla bih da su ova dva zakona možda jedina dva zakona oko kojih ne bih imala ništa posebno da kažem u onom kritičkom smislu, za razliku od svih ostalih zakona, oko kojih smo uvek spremni da polemišemo. Želja može da nam bude jedino ta da se zaista ovi zakoni apsolutno ispoštuju i da oni ne budu samo neka logistička podrška, i da kao i mnogi zakoni ostanu samo mrtvo slovo na papiru. Zalažem se da se pre svega obezbedi mnogo kvalitetniji rad Republičke sanitarne inspekcije koja pripada po ovom zakonu i da joj se obezbede svi potrebni uslovi za objektivan i pouzdan stručan rad, kako bi onemogućila, ne daj bože, bilo kakve epidemije kao posledice lošeg sastojka koji postoji u hrani, u vodi za piće i u svemu onome što može da ugrozi zdravlje. Dakle, radi se o zakonima za koje možemo da težimo samo da se sprovode takvi kakvi su napisani. Još nešto što je vrlo važno, jer verovatno sve kolege koje rade u zdravstvenim ustanovama pripadaju toj rizičnoj grupi, i u ovom predlogu zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti predviđena je, kao što je bilo i do sada, ali u nešto izmenjenom obliku, vakcinacija i zaštita visokorizičnih grupa zaposlenih. Zaista bih želela da Ministarstvo za zdravlje obezbedi u budžetu Republike Srbije dovoljno sredstava kako se ne bi desilo ono što se desilo pre tri godine u zdravstvenim ustanovama, kada je počela ta vakcinacija u cilju zaštite zdravstvenih radnika, pa kad nije bilo dosta sredstava da se ispoštuje ceo protokol, i onaj deo prvih vakcina koje su date i podeljene, to je sa finansijskog aspekta bio bačen novac, a sa aspekta zaštite apsolutno nije moglo da se obavi. Želim da kažem za prvo javljanje da će poslanici poslaničke grupe SPS podržati ove zakone u celini. Zahvaljujem.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Izvolite, Paja Momčilov, ovlašćeni predstavnik SRS.
Poštovane koleginice i kolege, pošto smo već istakli glavne tačke kojima ćemo da osporavamo nama upućene predloge, samo da podsetim, što se tiče zakona o sanitarnoj zaštiti rekli smo da sužavanje nadležnosti sanitarne inspekcije, tj. nadzora kako ga zakon naziva, smatramo lošim rešenjem u odnosu na postojeća i na rešenja koja postoje u okolini i u svetu. Rekli smo da smatramo lošim rešenjem to da sanitarni nadzor bude jedan sektor u okviru Ministarstva. Smatramo da bi to trebalo da bude ili uprava koja bi imala svog direktora i jedan pogon koji će imati više stotina ljudi, moći normalno da funkcioniše i radi. S druge strane, znamo da je u jednoj od studija koje su stranci radili za Ministarstvo, koja je plaćena nekih 105 hiljada dolara, dat savet da se inspektorat osnuje unutar Ministarstva za zdravlje Srbije, tako da možda nije na odmet da se to ispoštuje. Vi kažete da ovde nema spora i da mi iz političkih razloga vodimo ovu raspravu. Vodimo i iz političkih i ne smatramo politiku nečim što je pežorativno i što je loše. Mi jesmo političari. Doduše, pošto sam ja i lekar, sebi dozvoljavam da vodim i kao lekar ovu raspravu, da imam neka stručna znanja. Ta znanja nisu uvek dostatna, moram da priznam. Onda je naš manir, srpskih radikala, da ne pametujemo sa svojom ograničenom pameću, nego da pitamo istaknute stručnjake iz naše struke, koji su poznata imena, da nas oni posavetuju, da oni sagledaju ovaj problem, pa da u zajedničkoj raspravi dođemo do nekakvih rešenja. Te javne rasprave u Srbiji danas, kada je zdravstvo u pitanju, nema. Da krenemo od početka. Pogledajmo kakvo nam se obrazloženje daje za usvajanje ovakvog zakona i gledajte pravni osnov. Jedno pravničko pitanje, ovo je politizacija. "Imajući u vidu da se sanitarni nadzor definiše kao inspekcijski nadzor nad primenom zakona i drugih propisa i nad sprovođenjem propisanih mera...", onda kaže - "indirektno bi se mogao izvoditi i iz člana 72. stav 1. tačka 7) Ustava Republike Srbije, u kome je utvrđeno da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje sistem u oblasti zdravstva." Kada uzmete Ustav Srbije i dotični član, koji kaže: "Republika Srbija uređuje i obezbeđuje", da preskočimo sve članove, i kaže tačka "7) sistem javnih službi". Kakav sistem javnih službi kada je sanitarni nadzor u pitanju? Tražim odgovor. Ne može to biti indirektni ustavni osnov za ovo. Imate iznad toga – sistem u oblasti zdravstva (tačka 6); da ste se na to pozvali pa da čovek kaže - može. Ono što ste se pozvali je tačka 11) i to može. Ako uzmete Zakon o radu, govori se o državnim organima i o javnim službama. Kakva je to veza? Šta to znači? Kako to može biti javna služba? To nam objasnite. Da ostavimo da to razjašnjavaju pravnici, ali molim da ne pišu takve nebuloze u ovakvim obrazloženjima stavova. Rekli smo da je sam naslov neodgovarajući. Naslov je - Predlog zakona o sanitarnom nadzoru, a mi kažemo da je to u stvari o sanitarnoj inspekciji, jer zakon tretira rad, predmet rada, polje rada sanitarne inspekcije. Sanitarni nadzor je nešto šire. Sanitarni nadzor se sprovodi u zdravstvenim ustanovama, a ne sprovodi ga sanitarna inspekcija. Prema tome, treba poći od onog što jeste i tako nazvati sam zakon. Da bismo bili potpuno jasni, smatramo da kada se govori o sanitarnom nadzoru treba poći od najšire definicije. Smatramo da sanitarni nadzor nije ono što je ovde napisano, nego ono što je udžbenička definicija, a to je da je sanitarni nadzor inspekcijski nadzor nad sprovođenjem zakona i drugih propisa koji obuhvataju nadzor nad licima i delatnostima, građevinskim objektima, prostorijama i prostoru, postrojenjima i uređajima koji bi mogli na bilo koji način štetno da utiču na zdravlje ljudi i sanitarno-higijenske uslove. To je opšta definicija i svakako mora, kad se govori o zdravlju, a inspekcija je ta koja se bavi zdravljem, da bude kompletna. Ne mogu se iz ovog konteksta izuzeti otrovi, buka, štetno delovanje pušenja, jonizujuće zračenje. Ministarstvo za nauku može se baviti i tim problemima, ali ono nije kvalifikovano da ceni zdravstvenu ugroženost. Zato postoje specijalisti medicinske struke čija je to nadležnost. Uzmite zemlje u okolini, hrvatski zakon. U zakonu je sve to pobrojano, hrvatski zakon to ne da van sebe. Zbog ovakvog nakaradnog tumačenja, gde smo se mi toga odrekli zbog jednog propisa o ministarstvima, a gomilu drugih preskočili (mogu i to da citiram, koje smo druge zakonske odredbe preskočili), došli smo u situaciju da nam dođe vagon radioaktivnog materijala u Niš, da nam dođe otrov sa olovom preko Preševa i da ne govorim ostale podatke. Došli smo do toga da ne možemo da otkrijemo radioaktivnu borovnicu, nego treba Crnogorci da nam kažu da se u ovu zemlju uvozi radioaktivna borovnica. Ima gomila problema. Naša granica je stravično porozna. Razlog za to je što se ovo ministarstvo odreklo nadležnosti i direktno ugrozilo zdravlje građana Srbije. Ovde je napravljen jedan galamatijas. Ovde normalan čovek ne može da se snađe u definicijama i pojmovima. Kada vi čitate sam tekst, onda se kaže - određuje se oblast i objekti. U srpskom jeziku oblast je teritorija, a to može biti – delatnost i objekti. Onda možemo precizno da specificiramo koji objekti. Na Odboru sam dobio odgovor – naš Ustav tako reguliše. Može u sociološko-pravnoj sferi da reguliše šta hoće, u zdravstvenoj ne može. Mi u zdravstvenoj govorimo, mi lekari Srbije, još srpskim jezikom; kad nemamo adekvatne termine koristimo latinski, a koristimo i anglosaksonske. Druge pojmove i termine ne koristimo. Mora se poći od opšte definicije, ne može se izbaciti iz ovog ono što smo kazali. To ćemo detaljno obrazložiti u svojim amandmanima. Šta ovaj sanitarni zakon, po nama, treba da sprovođenjem mera obezbedi? Zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti, zaštitu zdravstvene ispravnosti životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe u proizvodnji i prometu, zaštitu zdravstvenog stanja stanovništva. Mi tu pobrajamo tačno ono što treba da sadrži zakon. E, sad, tamo je sve razbacano. Tu ne možeš da se snađeš, ne zna se ni šta je objekat, ni šta je predmet, ni šta je oblast. To je jedan galimatijas. Ova rešenja smo preuzeli iz prethodnih zakona koji su na čistom, lepom srpskom jeziku, razumljivom, ovu oblast regulisali. Zašto to sada nekom smeta i zašto to neko zove politizacijom, ne znam. Mi smo to tačno specificirali našim predlogom, pošto smo davali kontrapredloge, i ne kritikujemo mi zato što smatramo da treba kritikovati kritike radi, nego uvek dajemo svoje rešenje, za koje smatramo da je ispravno. Naravno, ne moramo uvek biti u pravu. Ono što je jako interesantno kod donošenja ovog zakona jeste da ste vi imali mišljenje Naučnog instituta za veterinarstvo u Novom Sadu koje je tražilo odbijanje ovoga i vraćanje starog predloga. Prema tome, ako je ovaj institut to uradio zbog SRS i ako je ovo politizacija, gospodo poslanici, ja ću se sa vama složiti. Evo ga ovde, da ne čitam šta su oni napisali i zašto traže povlačenje zakona. Ne traži SRS to iz političkih razloga, to traži struka,nauka. Ono što je još jako interesantno za vas koji ste evropejci, evo vam mišljenje Karl Bro agencije, koja kada govori o ovom zakonu kaže gde nije ispoštovana regulativa Evropske unije. I evo, ovde je taksativno nabrojano sedam direktiva, a potpisala se izvesna gospođa Maja Sandić, ekspert na nekom projektu koji radi naše ministarstvo. Ako je to isto politizacija, u redu, i ako je ovo naš ekspertski tim koji je radio, Srpske radikalne stranke, složiću se sa vama uvažene kolege. Imate gomilu dopisa Ministarstva za poljoprivredu, koje neću čitati. Znači, jedno resorno ministarstvo sa tri-četiri podneska u kojima se protivi ovim rešenjima, to je vama takođe politizacija, znači i to nije struka ... (Predsednik: Gospodine Momčilov, hoćete li da koristite i drugih 10 minuta?) Da, u kontinuitetu ću iskoristiti ovo sve. Takođe smatramo da u ovom zakonu ima nedozvoljenih zakonskih rešenja, odnosno zakon je s jedne strane i nedostatan, on neke stvari koje treba da bliže odredi ne određuje, ali dozvoljava da kada su sanitarni inspektori u pitanju to bude i neko ko je zatečen sa višom stručnom spremom. Molim vas, nađite mi propise Evropske zajednice, nađite mi propise zemalja u okruženju koji predviđaju takvu mogućnost. Naime, šta se radi, kakvo smo objašnjenje dobili na Odboru? Dobili smo zamenu teza. Kažu – imamo mi ljude koji idu u srednju školu sanitarnog smera i imamo višu sanitarnu školu. Pa, ti ljudi i treba da rade. Kada je neko biohemičar on ima laboranta, taj mu laborant radi gro posla, kod nekih radi sve, a potpiše se biohemičar. Sanitarni inspektor je lice sa posebnim ovlašćenjima, koje treba da vodi i upravni spor, kao zadatak; i sada vi hoćete da delegirate takva ovlašćenja nekome ko nije dovoljno kompetentan, u današnje vreme kada su vam biroi prepuni stručnjaka, kada imate ljude koji vape za poslom iz struka koje ste predvideli da vam budu sanitarni inspektori. Postoji i druga stvar, što idete i dalje, pa kažete ovako, a to ste obrazlagali – da je takva naša društveno-politička situacija, da ako se neko zatekao a nije sa određenim kvalifikacijama, on treba da ostane i dalje kao sanitarni inspektor. Ne može da ostane i ne treba da ostane, ako hoćete da uvodite savremena rešenja, da ne pravite presedane, ali tu postoji i još jedna druga stvar – vi ste dužni da u prelaznim odredbama napišete da ste dužni te ljude, unutar vašeg ministarstva, da zaposlite i da im nađete odgovarajuće poslove. To bi bilo čestito i sa jednog humanog gledišta opravdano. Ono što je još jedna naša zamerka – vi ste centralizovali maksimalno i stravično ovu službu. Mi pričamo o decentralizaciji, pričamo o privatizaciji, a vi niste dali nadležnosti ni mogućnosti da pomislite da postoji gradski sanitarni inspektor. Postoje neki poslovi koji su možda manje složeni, a koje bi ti gradski sanitarni inspektori lepo uradili. To poznaje i svet i naše okruženje. Pozivam se opet na hrvatski zakon, uzmite pa pročitajte, videćete kako on izgleda. No, da pređemo malo i na ovaj drugi zakon. Imalo bi o ovome da se priča dosta dugo, nadam se sa stručnog aspekta, a ne političkog. Mislim da možemo slobodno da pređemo na ovaj drugi zakon. Zakon o zaštiti od zaraznih bolesti je i te kako važan zakon. Ono što smo mi stavili kao načelnu primedbu jeste da smo ukazali na to da je on nesavremen. Kazali smo da je neprimeren zemljama Evropske unije. I evo, odmah da se uhvatimo tog broja od 70 bolesti, koji je ovde specificiran. Mi smo kroz amandmansko rešenje dali ono što nalaže direktiva Evropske unije, a to je 2119/98 EC, koja u svom aneksu daje i specificira bolesti na način kako to Evropa danas vidi. Ovo što ste vi dali, što kažete da je Svetska zdravstvena organizacija dala, to jeste možda, ali ona obuhvata i Afriku, dok mi živimo u Evropi, hoćemo da idemo u Evropu i mi pričamo o tome da treba da harmonizujemo zakone sa evropskim zakonima. E, ako je tako, onda je trebalo kod ove specifikacije da stavite to. Zašto svih 70 bolesti moraju da se prijavljuju, pitam vas. I dan-danas, onaj ko hoće da bude pošten i realan mora da prizna da vi nemate 100% prijavljivanje ni za trbušni tifus. To je realnost u Srbiji, a vi sada tražite dodatni namet; nismo u stanju ni ovo što danas treba da prijavljujemo da prijavimo kako treba, a vi još proširujete to. Za tim nema potrebe, to je sasvim sigurno. Dalje, vi ovde govorite o definicijama. Na Odboru smo imali spor u vezi sa tim šta je to definicija. Kaže meni opunomoćenik – nisu to definicije. Lepo piše – pojedini izrazi upotrebljeni u ovom zakonu imaju sledeće značenje. Opet se pozivam na Evropsku uniju i definicije koje su date u aktima Evropske unije, to je taj dokument (drži u rukama materijal), prepišite i prevedite to kako treba. U ovoj definiciji fale dve ili tri ključne stvari, koje niste sagledali, niste znali, pa je ona štura, stara i ne može da bude dobra za Jugoslaviju kad nije dobra za Evropu. Samo čitajte ovo i ja neću da trošim vreme, a vi meni nađite dokument iz kog ste ovo prepisali, da uporedimo dokumente, pa da ja kažem – ovaj vaš je noviji, savremeniji, svaka čast, tako treba. (Komentar se odnosi na dobacivanje iz sale). E, tako razgovarajte, molim vas, a ne dobacivanjem i onda – Momčilov je uzurpator, Momčilov je onaj kome ne treba dati da govori zato što je nekulturan. Izvinite, ova vaša kultura se ogleda i danas ovde, u ovim poslaničkim klupama. Dalja tri-četiri stava sadrže opet nekompletne definicije. Isti je dokument, pozivam vas, neću da prevodim bukvalno, nema potrebe da vam čitam. Ali, ono što kaže u članu 4, pazite – primena mera utvrđenih međunarodnim konvencijama, odnosno kaže da će se primenjivati međunarodne konvencije, a nigde se ovde ne kaže koja je to konvencija. Meni je dat lakonski odgovor – pa, nećemo sada valjda da pišemo, zakon se menja, pa mi stalno da pišemo izmene. Pogledajte bilo koji zakon Evropske unije. Na ovom na kome vam egzemplarno prikazujem na tri stranice su naznačene izmene koje sledi ovaj zakon i zadnja varijanta koja se daje na usvajanje. Pravi zakoni, naši stari zakoni su imali sve izmene pobrojane. Kada se pozivate na stranu konvenciju vi morate da je specificirate, da je imenujete, a čak ste dužni da kažete kada je ratifikovana kod nas, da bi za nas bila obavezujuća. Ta vaša šarlatanska objašnjenja stvarno nećemo da prihvatimo i da ovo usvojimo. Uvek ćemo se javljati za reč, trošiti vam vreme, dok god se vi drugačije ne ponašate, dok ne počnete da se ponašate profesionalno i onako kako se čitav svet ponaša. U članu 4. npr. se kaže da mere iz ovog zakona imaju najveći prioritet u odnosu na druge mere zdravstvene zaštite. Pa, da je to čak i tačno, ovaj zakon to ne može da reguliše. To mora stariji zakon da reguliše, tu delom pravnicima upućujemo primedbu, a zna se koji je taj stariji zakon, to je zakon o zdravstvenoj zaštiti. Taj zakon ne možemo da vidimo, tog zakona nema, kao ni zakon koji reguliše finansiranje zdravstvene službe. To su sistemski zakoni koji su morali prethoditi ovom predlogu, pa tek bismo onda mogli da pričamo i o ovim tzv. tehničkim zakonima. Ovaj zakon je prepun nepotrebnog administriranja. Posebno ukazujem na članove 12. i 13. Zatim, ako se uzme član 19, tu se navodi tuberkuloza, koja je sada i kod nas u porastu, i naše ministarstvo je uzelo jedan veliki projekat, dobilo je donaciju za tuberkulozu. Zašto zakonom ne regulišete tu oblast po tim savremenim principima DOC-a? Zašto držite u karantinu tog pacijenta i kažete – dok je on potencijalno zarazan za okolinu. Po timdokumentima samo 10% tuberkuloznih pacijenata treba da bude hospitalizovano. Treba da budu hospitalizovani ljudi sa teškim komplikacijama. Kada pričate o karantinu, ne može ministar da određuje, ako se pojavi neka druga bolest, da je potreban karantin. Međunarodna svetska organizacija može, ukoliko se neka bolest pojavi, da da preporuku i sigurno ćemo je mi usvojiti. Karantin je na jedan opstruktivan i čudan način ovde definisan kao zatvor. To je upravo ono što je suprotno novom međunarodnom pravilniku koji će biti usvojen u maju mesecu 2005. godine i to treba da znate. Tu se sprečava da se karantin sprovodi na ovakav način kako ste predvideli. Pošto ističe moje vreme za govor, još jednom vas pozivam da Predlog zakona ne usvojite. Poslanici SRS će sigurno biti protiv njega, a vi možete terorom većine i skupštinskim terorom da izglasate ovo. Ovo će ostati kao trajan dokumenat, ovo će biti nekada gledano i neko će se nad ovim možda zamisliti, a neko će se i smejati.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Goran Ilić, ovlašćeni predstavnik DSS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, danas su na dnevnom redu dva važna zakona iz oblasti zdravstvenog sistema, pogotovo važna za zemlju kao što je Srbija, jer, nažalost, po ekonomskom razvoju na niskim je lestvicama u odnosu na evropske zemlje. Upravo takve države su izložene opasnosti od nastanka zaraznih bolesti, nažalost i nekih bolesti koje se u drugim razvijenim krajevima Evrope, na koju se ugledamo, retko javljaju, pa prema tome je i poseban značaj ovih zakona koji prvenstveno poboljšavaju oblast preventivnog delovanja u zdravstvenom sistemu i sprečavaju nastanak tih bolesti. Otuda verovatno i jedan od razloga za širi spisak zaraznih bolesti koje nam prete od onog koji je usvojila Evropska unija. Dva zakona su potpuno komplementarna i ima logike da se usvajaju praktično istovremeno. Već smo čuli danas da je u ovoj oblasti do sada postojala, zbog novih okolnosti državnog uređenja, kontradikcija i preklapanje nadležnosti. Mi kao lekari pozdravljamo što su pravnici rešili da nam pomognu, ali naravno bez medicinskog fundamenta ovi zakoni ne bi nastali, da se ove oblasti zakonom dobro urede. Da bi se ta sveukupna preventivna zdravstvena zaštita na pravilan način sprovela i tako očuvalo i unapredilo zdravlje stanovništva potrebno je uskladiti zakone iz različitih oblasti. Mi smo imali taj Savezni sekretarijat za rad, zdravstvo i socijalno staranje koji ima u svojoj nadležnosti deo obaveza koje danas prelaze u ingerenciju Ministarstva za zdravlje i porodicu. Naravno, to su veoma značajni elementi zdravstvenog sistema, kao što je sprečavanje zaraznih bolesti, kontrola ispravnosti životnih namirnica i nadzor na državnoj granici. Sada je to nadležnost Republičkog inspektorata i nadamo se da će ovaj zakon omogućiti da ta briga u toj oblasti bude bolje regulisana. Ova nova i moderna zakonska rešenja su usklađena sa novim Zakonom o lokalnoj samoupravi, zakonima iz oblasti privrede, a svakako moraju biti u skladu sa zakonom o zdravstvenoj zaštiti koji, pretpostavljam, dolazi u narednom periodu na usvajanje u Skupštinu. Kada govorimo o zakonima sa ove govornice često je jedan od ključnih argumenata usklađivanje naše zakonske regulative sa regulativom zemalja u okruženju sa kojima smo upućeni na saradnju i takođe sa legislativom Evropske unije i zakonopisac tvrdi, a mi koji smo zakon čitali potvrđujemo da je to usklađivanje ovim zakonom moguće i da će biti ostvareno. Naravno, ovaj zakon predviđa ravnomernu raspodelu nadležnosti različitih subjekata, što se i danas čulo sa ove govornice, a DSS na toj decentralizaciji stalno insistira, i pretpostavljamo da će, ako ove službe budu u okviru Ministarstva, podzakonskim aktom to biti dobro uređeno i da će ljudi koji se nalaze na terenu moći u direktnom kontaktu sa problemima ovu oblast da regulišu na pravilan način. Pretpostavljam da će ti podzakonski akti doći ili već postoje i da će na najbolji mogući način biti dopuna ovom zakonu. Pominju se oblasti kojima se ovaj zakon bavi, a ja bih ponovio, jer smatram da su veoma značajne. Radi se o oblasti zaštite stanovništva od zaraznih bolesti koje ugrožavaju celu zemlju. Ovde postoji novina, baš zbog ove nove regulative, da je ovim zakonom predviđeno da nadzor nad licima i životnim namirnicama bude ingerencija inspektorata pri Ministarstvu, što je ranije bilo u ingerenciji saveznih organa koji danas praktično ne postoje i da će to omogućiti sprečavanje, suzbijanje, eliminaciju i iskorenjivanje zaraznih bolesti, kako to svi i očekujemo. Novina je i novo ovlašćenje sanitarnih inspektora u kontroli životnih namirnica; takođe, jedna od značajnih oblasti i u kontroli ispravnosti vode za piće, pri čemu se voda smatra životnom namirnicom. Ono što je oblast nekih drugih ministarstava ovaj zakon ne uređuje. Misli se na vodu koja se koristi na drugačiji način. Predmet ovog zakona je voda kao životna namirnica i mislimo da je to dobro rešenje. Zakon uređuje na sličan način i obaveze pravnih lica, ovlašćenja sanitarnih inspektora, planiranje i uređenje prostora, pri čemu se kao taj propisani uslov za izradu planskog akta i na zakonom zasnovan način prethodno utvrđuju sanitarni uslovi kroz tehničku dokumentaciju. To je vrlo važno da bi se ti objekti na pravilan način izgrađivali. Zakon uređuje ovlašćenja sanitarnih inspektora, prava i obaveze i uslove koje moraju da ispune ta lica. Ono rešenje koje predviđa da lica koja su obavljala ovaj posao u momentu stupanja ovog zakona, a sa drugačijim obrazovanjem u odnosu na ono što predviđa ovaj zakon, mogu i dalje da ga obavljaju prosto jeste princip koji smo imali u nekim drugim zakonima. Znači, briga za ljude koji se ovim poslom bave i koji su svojim iskustvom dokazali da mogu da ga rade. Mi iz DSS-a smatramo da to nije prepreka modernizaciji zemlje i ovog sistema. Sećate se da smo govorili o sličnom rešenju u Zakonu o lekovima. Iako je taj problem na sličan način i tu postojao, mi smo podržali princip da se ova oblast uređuje na ovaj način, a naravno novi, mladi i obrazovani ljudi će dolaziti sa valjanim kvalifikacijama i polako zamenjivati one koji su to radili. Potpuno komplementaran je zakon o zaštiti od zaraznih bolesti. Ovaj zakon, prvo, određuje spisak tih zaraznih bolesti, definiše opšte i vanredne mere i načine za njihovo sprovođenje. Praktično, on je pravni osnov za unapređenje zdravstvenog sistema, sistema zdravstvene zaštite, očuvanja i unapređenja zdravlja stanovništva Republike Srbije. Lista zaraznih bolesti, kao što sam rekao, sadrži 70 bolesti. To je u odnosu na 39 oboljenja koje predviđa Evropska unija nešto više, ali je, kako zakonopisac kaže, sačinjena na osnovu preporuka Svetske zdravstvene organizacije, Komisije Evropske unije, ali i naših epidemioloških iskustava. Ono što je dobro, to je da je ostavljena mogućnost, pri pojavi neke nove opasne bolesti, da ta lista ne bude zatvorena i da ministar, prema svojim ovlašćenjima, uvrsti neku od tih novih opasnih bolesti. Pominjao se ovde i SARS. Praćenje pneumonije na jedan poseban način omogućava da se, iako SARS nije na ovoj listi, na pravilan način sagleda opasnost od ove bolesti i preduzmu odgovarajuće mere, ako to bude potrebno. I ovde je postojalo preklapanje nadležnosti. Postojao je savezni zakon, postojao je Savezni sekretarijat za rad, zdravstvo i socijalno staranje koji prestaje sa radom, a čije ingerencije prelaze na republičko ministarstvo. Ovaj zakon to uređuje. On je bio neophodan da bi ovaj sistem mogao da funkcioniše. Već se danas govorilo o tome da je zakon predvideo rešenja za probleme u ovoj oblasti. Svakako, očekujemo da podzakonski akti urede na detaljniji način elemente tog sistema. Naravno, pozdravljamo ulogu Instituta za zaštitu zdravlja Srbije i odgovarajućih zavoda za zaštitu zdravlja, jer je važno funkcionisanje ove mreže, ovog sistema, i uvažavanje stručnih mišljenja; tu su pravo i medicina potpuno komplementarni, prati se kretanje zaraznih bolesti, prikupljaju se, analiziraju i distribuiraju podaci o epidemiološkom nadzoru. (Predsednik: Da li ćete koristi i drugih deset minuta?) Da. Taj sistem koji postoji treba negovati i razvijati. On će nam omogućiti da pojavu ovih bolesti sprečimo na efikasan način, a nadamo se da nećemo doći u situaciju da se bavimo i nekim drugim vanrednim merama, ukoliko se pojave. Ovde se pominju i neka iskustva i neke definicije epidemiološke sekcije Srpskog lekarskog društva. Mi iz DSS-a takođe pozdravljamo što su stručna mišljenja ovih organizacija uvažena u pisanju ovog zakona. Naravno, zakon predviđa opšte, posebne, vanredne mere, mere epidemiološkog nadzora u vanrednim situacijama, što se i očekivalo i što je na sličan način bilo regulisano i starim zakonom. Ono što je dobro, to je što je poseban akcenat stavljen na suzbijanje bolničkih infekcija. To je nešto što je u Srbiji, nažalost, realnost; povremeno, ali realnost. Ta komisija za zaštitu od bolničkih infekcija koju ovaj zakon predviđa je instrument za koji se mi nadamo da će na efikasan način rešavati ovaj složen problem. Znamo u kakvim uslovima naše zdravstvene ustanove rade. Nadamo se da će se to poboljšavati u narednom periodu sve više, ali te intrahospitalne infekcije se moraju sprečavati. Dobro je što je zakon posebnu pažnju na to obratio. U članu 34. pominje se i pružanje usluga u posebnim objektima pravnih lica i preduzetnika, danas je to dosta aktuelno, gde se ne pružaju klasične medicinske intervencije, nego usluge higijene, ulepšavanja, nemedicinskih i estetskih intervencija. U našim gradovima je to praksa. Dobro je što zakon predviđa uslove da se spreči pojava i širenje zaraznih bolesti čak i na ovim mestima, gde mnogi od nas misle da takva opasnost ne preti, a nažalost, iskustva pokazuju da nije tako, nego su iskustva drugačija. Naravno, zakon predviđa obaveze svih učesnika u ovom procesu, ovlašćenja sanitarnih inspektora itd., u skladu sa Zakonom o sanitarnom nadzoru, vezano i za kontrolu na samoj državnoj granici. Posebno bih skrenuo pažnju na član 8. koji u veoma značajnim opštim merama, koje su prave preventivne mere za sprečavanje nastanka zaraznih bolesti, govori o obezbeđenju ispravne vode za piće, o sanitarnim uslovima u objektima društvene delatnosti, a u stavu 3. o uklanjanju ljudskih i životinjskih izlučevina, leševa, organa i tkiva, otpadnih voda itd.; nešto što možda na prvi pogled većini građana ne predstavlja mogućnost za eventualni nastanak problema. Moja iskustva, kao lekara sudske medicine, specijaliste, pokazuju da ova oblast do sada nije bila na pravi način regulisana, odnosno da se zakon u ovoj oblasti nije na pravilan način primenjivao. Nadamo se da će i ovo eksplicitno navedeno rešenje da se strogo kontroliše ova oblast tu oblast na pravilan način urediti i omogućiti da se jedan praktičan problem iz dana u dan na pravilan način rešava i da ne dođe do posledica koje mogu iz ovoga da proisteknu. Sve u svemu, radi se o dva značajna zakonska projekta, međusobno komplementarna, koji ovu oblast pravno uređuju u novonastalim okolnostima državnog uređenja i nekih novih pravnih propisa. Smatramo da će u okviru podzakonskih akata koji proističu iz ovog zakona ova oblast biti bolje uređena, a to direktno znači unapređenja zdravlja stanovništva. Ponavljam, problem siromašnih zemalja je veći nego razvijenih zemalja. Nažalost, mi smo još uvek u toj zoni i iz nje, nadamo se, izlazimo, ali o ovim problemima strogo moramo da vodimo računa. Dobro je što su ovi zakoni relativno brzo stigli na red, u svemu ovome što moramo u ovoj skupštini da usvojimo. Naravno, očekujem komplementarnost sa zakonom o zdravstvenoj zaštiti, koji uskoro treba da bude usvojen u Skupštini.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? Izvolite, Snežana Stojanović-Plavšić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, danas raspravljamo o veoma važnim zakonima iz oblasti zdravstva. Ne želim da unapred kvalifikujem da li jeste ili nije politička demagogija biti protiv ovih zakona, ali želim nešto da vam kažem. Protekle subote u Skupštini je bio dan otvorenih vrata i ja sam bila među malobrojnim poslanicima koji su imali to zadovoljstvo da u Skupštini razgovaraju sa građanima. Građani imaju razumevanja za naše političke razlike i jasno im je da vrlo često mislimo različito o nekim stvarima. Osnovno pitanje koje se ponavljalo u svim grupama građana koje su posećivale ovaj naš dom bilo je - kako je moguće da baš uvek imate različite stavove i kako je moguće da po svim pitanjima koja su od najvećeg značaja za stanovništvo i građane Srbije imate baš uvek različite stavove? Verujte mi, nije bilo lako objasniti to građanima Srbije, kao što verujem da ni danas nije lako opoziciji da objasni građanima Srbije predlog da ove zakone treba ne samo menjati, nego da ih treba potpuno povući iz procedure. Zašto nije lako to danas objasniti građanima Srbije? Zato što moram da im kažem nešto, a to je činjenica da, nažalost, u ovom trenutku ove oblasti u našoj zemlji nisu dovoljno dobro uređene, da postoji realna opasnost od nebrige, neodgovornosti ljudi koji su zaduženi da brinu o higijenskoj ispravnosti namirnica ili o svim onim oblastima koje treba da budu pod sanitarnim nadzorom, bitnim za zdravlje naših građana. Dakle, ne postoje jasno uređene procedure, ne postoji jasan sistem odgovornosti i, nažalost, ne postoji jasna kaznena politika u ovim oblastima. Zato se u našoj zemlji povremeno dešavaju situacije koje ne želimo da se ponove. Naravno da treba doneti jasne zakone, naravno da treba urediti ove oblasti, naravno da Ministarstvo zdravlja ovim zakonima izlazi u susret potrebama građana i jednoj osnovnoj potrebi, potrebi od nacionalnog interesa, a to je potreba da zdravlje građana bude na prvom mestu. To je ono što ovi zakonu uređuju. Zakon o sanitarnom nadzoru i zakon o sprečavanju širenja zaraznih bolesti upravo uređuju oblast zaštite zdravlja građana i to u onoj meri koja je najznačajnija i u oblasti preventivne zaštite zdravlja građana. Rekla bih da ništa nije skuplje od zdravlja, to je ono što naši građani dobro znaju, i podsetila bih na još jednu od onih narodnih mudrosti "bolje je sprečiti, nego lečiti". Da bismo sprečili, moramo da imamo jasne procedure i sistem odgovornosti i sve ono što ova dva zakona regulišu. Zato je važno da ovi zakoni budu usvojeni u Skupštini i zato je jako teško biti protiv ovih zakona. Zašto nisu u ovom trenutku precizno definisane sve ove procedure i zašto ne postoji jasan republički zakon? Zbog toga što je zakon donet 1994. godine, u njega su unete izvesne izmene 1996. godine; to su zakoni koji nude zastarela rešenja i jasno je da ta rešenja treba menjati, jer je u međuvremenu došlo do velikih promena u svim oblastima života u našoj zemlji. Između ostalog, došlo je do velikih promena i u pravnom sistemu, zakonodavstvu, tako da su mnogi zakoni promenjeni i u skladu sa tim mi se moramo ponašati. Ovo su zakoni koji nude nova, moderna rešenja, usklađena sa republičkim zakonodavstvom, sa zahtevima koje je Ustavna povelja stavila pred nas, sa zahtevima EU i sa životnim potrebama u ovom trenutku. Ovi zakoni daju jasan odgovor na nekoliko pitanja: ko, šta, kada, kako treba da radi u slučajevima opasnosti od širenja bolesti. Dalje, ovo su zakoni u kojima je nedvosmisleno jasno da je u potpunosti konsultovana cela stručna javnost. Moram da kažem da su to zakoni oko kojih se vodila javna rasprava u stručnim krugovima, da je konsultovano Srpsko lekarsko društvo i republičko Udruženje za borbu protiv zaraznih bolesti, koje čine najeminentniji stručnjaci u ovoj oblasti. Dozvoljeno je imati pojedinačno stručno mišljenje različito od njih, ali ja bih rekla da je to ipak autoritet koji ne možemo zaobići u ovakvim slučajevima. Koje su razlike koje su definisane ovim zakonom i šta su novine koje donose, a o tome je ministar dovoljno već govorio. Samo bih podsetila, što se tiče zakona o sanitarnom nadzoru, on ima novine koje su usklađene sa aktuelnim zakonskim rešenjima. Definisane su tri osnovne oblasti kojima se ovaj zakon bavi. Tačno je da je prethodno bilo više oblasti koje je ovaj zakon regulisao, tačno je da je oblast jonizujućeg zračenja sada izuzeta iz ovog zakona, jer se njome bavi neki drugi zakon, a njime se uređuje ova oblast. Takođe, oblast zaštite životne sredine potpada pod Zakon o zaštiti životne sredine i tim se bavi drugo ministarstvo i tačno je da postoje izvesne promene u vidu smanjenja nadležnosti u inspekcijskom nadzoru u oblasti građevinskih poslova, odnosno objekata u izgradnji i rekonstrukciji, jer je to regulisano Zakonom o planiranju i izgradnji. Dakle, jasno je da ovde nema preklapanja nadležnosti i zbog toga je jasno šta je čija nadležnost. Ukoliko želimo da menjamo ove nadležnosti, moramo menjati te zakone i ukoliko odgovorno tvrdimo da ljudi koji rade u Ministarstvu za zaštitu životne sredine nisu dovoljno kompetentni da se time bave, onda moramo menjati Zakon o ministarstvima. To nije tema našeg današnjeg razgovora. Tema našeg današnjeg razgovora je nadležnost Ministarstva zdravstva u ovoj oblasti, što se vrlo jasno ovim zakonom precizira. Takođe se vrlo jasno precizira koje su to procedure i koje su odgovornosti sanitarnih inspektora, kao i odgovornosti u zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. To su one novine koje ovaj zakon donosi, a on je usklađen i sa domaćim i sa stranim zakonodavstvom. Moram još da naglasim jednu oblast, koja je za mene veoma važna. Poslanička grupa G17 plus stoji iza obe oblasti, mada je možda malo nepopularno to što ću reći. Naime, ovaj zakon definiše i jasnu kaznenu politiku, odnosno definiše sistem odgovornosti. On podstiče uspostavljanje sistema odgovornosti u ovoj oblasti. Mislim da ćete se složiti sa mnom, sigurna sam da je i za građane Srbije jako važno da u ovoj oblasti postoji sistem odgovornosti. Dakle, jako je važno da se zna ko je odgovoran, ukoliko dođe do širenja određenih bolesti. Jako je važno da lice koje je odgovorno bude adekvatno kažnjeno. Meni je žao, ali mi još nismo u situaciji i još nemamo taj nivo odgovornosti, a možda i nivo razvijene svesti u oblasti zdravstvene zaštite, da možemo u potpunosti da se oslonimo na savest, na svest i poznavanje zdravstvenih propisa, kod svih ljudi koji su u kontaktu sa nekim važnim životnim namirnicama. Do sada se moglo dogoditi da neka nesavesna osoba, zato što nije oprala ruke, a poslužila je hranu našoj deci u vrtiću, unese klice i da deca budu zaražena. Da li treba da vam kažem kolike su kazne bile do sada predviđene za ovakve i slične prekršaje? Kazne su bile jako niske, recimo, za fizičko lice mandatna kazna u slučaju da ne poštuje higijenska pravila bila je 100 dinara. Mislim da je građanima Srbije dovoljno jasno da je ovo nešto što se mora menjati i da, bez obzira na sve, ništa nije dovoljno skupo koliko je skupo zdravlje. To kažem i u ekonomskom i u subjektivnom smislu. Kazne su pooštrene i mislim da će svi građani stati iza toga da kaznena politika mora da bude jasna i da sistem odgovornosti mora biti jasniji. Ako je neko bio spreman da učini tako nešto, mora biti spreman da podnese i sankcije. Verujem da ćemo na taj način razvijati sistem odgovornosti i da će ona biti veća. (Predsednik: Gospođo Plavšić, da li koristite i drugih 10 minuta?) Da. Što se tiče zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, želim da kažem da je situacija jako slična. Ova oblast nije dovoljno regulisana, odnosno nije bila regulisana do sada na republičkom, već na saveznom nivou i sa Ustavnom poveljom došlo je do potrebe da postoji jedan ovakav zakon na republičkom nivou. Republika Srbija sada ima priliku da donese zakon koji će unutar njene teritorije i unutar njenih ingerencija u punoj meri regulisati ovu oblast. Mislim da je to nešto što građani Srbije mogu da pozdrave. Što se tiče spiska bolesti, ne bih ulazila u detaljnu raspravu. Želim samo da kažem da je ovaj spisak bolesti usklađen sa 10. međunarodnom klasifikacijom bolesti. Želim takođe da kažem da je on širi, ali da je apsolutno usklađen sa situacijom koja je primerena našoj zemlji i zemljama u okruženju. Prijatno sam iznenađena nastojanjima da ovaj zakon bude u punoj meri usklađen sa evropskim zakonima i sa zahtevima koje Evropa pred nas postavlja. Poslanička grupa G17 plus apsolutno pozdravlja svaku inicijativu koja vodi evropskim integracijama, ali takođe želim da kažem da mi u punoj meri imamo svest, a ja se nadam da i ostali imaju svest o tome da mi u Evropu možemo ući samo uvažavajući specifičnosti naše zemlje, i to je nešto što je ovim zakonom u punoj meri ispoštovano. Ono što je takođe novo u ovom zakonu jeste otvorena mogućnost postupanja sa novom bolešću i jasno precizirane ingerencije i odgovornosti u ovoj oblasti. One su precizirane do te mere da do greške gotovo da ne može da dođe, od najnižeg nivoa, od domova zdravlja, zavoda za zdravstvenu zaštitu, do ministarstva, odnosno ministra i do Vlade koja pripisuje mere poput karantina i uopšte proglašavanja opasnosti od nove bolesti. Dakle, to su one novine koje ovaj zakon donosi i ubeđena sam da će svi građani Srbije i, naravno, svi njihovi predstavnici podržati ove zakone i ove novine, jer oni apsolutno donose dobrobit građanima Srbije. Želim da ponovim da će poslanička grupa G17 plus apsolutno podržati ovaj zakon, zbog toga što je on oličenje onoga što smo uvek govorili, a to je da verujemo da je pojedinac, građanin, njegovo zdravlje i njegova sreća apsolutni uslov ostvarenja svih nacionalnih interesa.
Hvala zamenici predsednika poslaničke grupe G17 plus. Izvolite, ovlašćeni predstavnik DS-a Dobrica Janković.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, koleginice i kolege, pred nama jesu dva zakona koja zaslužuju našu podršku i to jeste stav poslaničkog kluba DS - Boris Tadić. Mi ćemo podržati ova dva zakona. Oni jesu ono što je Srbiji neophodno u ovom momentu i to je jedan od ključnih razloga zbog čega mi podržavamo ova dva zakona, zbog čega se oko njih tako izjašnjavamo. Imamo uz to i primedbu da smo ih očekivali znatno ranije; to smo već čuli u današnjoj raspravi u načelu. Naša sledeća primedba se ne odnosi na ova dva zakonska akta, već na pristup zakonske regulative u oblasti zaštite zdravlja, a to je da nema dugo najavljivanih, ali još duže očekivanih sistemskih zakona, pre svega Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Očekujemo ozbiljno utemeljenje ovakvih zakona u tim sistemskim zakonima i, kao što rekoh, pre svega u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Ono što ovde danas vidimo i što je bilo očekivano, to je da ova rasprava, makar u načelu, bude dosadna rasprava; to se uvek dešava kada pred sobom imate pristojno urađene, dobre zakonske predloge i na to bi mogla da se svede i naša ocena o ovim zakonskim predlozima. Naime, u najavi ovih zakonskih predloga mi smo dobili nešto što bih nazvao pristupom u radu na tim zakonskim predlozima, a to je tehnički pristup i svodi se manje-više na usklađivanje i čuli smo na koja se sve usklađivanja to odnosi. Prosto bih rekao da je to pristojno obavljen posao. Ono što bih tome dodao jeste da sam uočio jedan poseban kvalitet u tome, a to je osećaj za budući život ovih zakona, a to je budući prostor za novo usklađivanje, pre svega kroz podzakonske akte. To je još jedan dobar razlog da prihvatimo ova dva zakonska predloga, da ne ponavljam sve one razloge koji nas navode da se ovako opredeljujemo. Prosto, ako biste hteli da vaš nastup traje što duže i da izgleda da imate mnogo da kažete, onda bi se sve svelo na ponavljanja, citiranja ili parafraziranja članova ovog zakona ili na pokušaj da, kao što narod kaže, cedite suvu drenovinu i da probate da izmislite razloge i mesta na kojima biste mogli da kritikujete. Ovo su jednostavni tehnički zakoni, kada ih tako posmatrate, čime se naravno ne umanjuje njihova ogromna važnost u sistemu zaštite zdravlja u Srbiji. I zbog onoga sa čime sam i počeo, a radilo se o suštom usklađivanju, koje je na naše zadovoljstvo danas ovde uspešno napravljeno, DS će glasati za ova dva zakona.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe SRS, DSS, DS i G17 plus. Dajem reč narodnom poslaniku Miroljubu Mariću, a neka se pripremi narodni poslanik dr Mileta Poskurica.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, danas razmatramo dva zakona iz oblasti zdravstva i meni je kao lekaru, koji se petnaestak godina bavi zaraznim bolestima u pulmologiji, veliko zadovoljstvo da danas i vama i javnosti prezentujem ova dva zakona. Sasvim je ispravno što smo oba zakona uzeli u proceduru da ih zajednički prezentujemo, jer se oni prepliću u svojim oblastima koje tretiraju. Zato ću ja na početku da kažem nešto o oba zakona, o cilju donošenja i o razlozima za donošenje zakona. Možda ću biti malo monoton, s obzirom da smo već od gospodina ministra i mojih uvaženih kolega prethodnika čuli suštinu, glavni sadržaj, pa ću pokušati da taksativno prođem kroz zakon da bi javnost čula o kojim se problemima radi, koje probleme u stvari rešavaju ovi zakoni. Zakon o sanitarnom nadzoru i zakon o zaštiti od zaraznih bolesti imaju isti cilj. Njihov cilj je preventivna, odnosno protivepidemijska zaštita, a sve u smislu očuvanja i unapređenja zdravlja stanovništva Republike Srbije. Razlozi za donošenje ova dva zakona su identični, jer se radi o prenošenju nadležnosti sa saveznog na republički nivo, u smislu usklađivanja sa Ustavnom poveljom, jer smo do sada imali i savezni i republički zakon, koji su se na neki način dopunjavali, ali nisu precizirali materiju koja treba da se definiše na nivou Republike Srbije. Pored toga, razlog za donošenje ova dva zakona je usklađivanje sa drugim republičkim zakonima. Ovde nalazimo i nova sistemska rešenja, a takođe i usklađivanje našeg pravnog sistema u zdravstvu sa propisima EU. Svedoci smo novih izazova koji takođe uslovljavaju donošenje ovakva dva zakona; svedoci smo velike migracije stanovništva, komunikacije sa svetom. Imamo promenu ekoloških uslova u smislu zagađenja životne sredine, gde nam isto trebaju jasni i precizni stavovi o određenim problemima koji se javljaju usled imigracije, usled komunikacije, usled ekoloških uslova. Ovi zakoni treba da reše i neke nove pristupe problemima usled razvoja medicinske nauke. Sada bih želeo da kažem nešto konkretno o zakonima ponaosob. Zakon o sanitarnom nadzoru predviđa poslove sanitarnog nadzora. To je u stvari inspekcijski nadzor nad sanitarnim uslovima koje moraju da ispune objekti, prostorije, postrojenja, uređaji, nameštaj, oprema i pribor, namenska prevozna sredstva i lica koja podležu sanitarnom nadzoru. Cilj je zaštita zdravlja stanovništva, a nadzor vrši Ministarstvo zdravlja preko sanitarnih inspektora. Glavne oblasti sanitarnog nadzora su zaštita stanovništva od zaraznih bolesti; zdravstvena ispravnost životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe u proizvodnji, prometu i uvozu; javno snabdevanje stanovništva zdravom vodom za piće. Od objekata koji podležu sanitarnom nadzoru nabrojao bih zdravstvenu delatnost, delatnost proizvodnje i prometa životnih namirnica, delatnost javnog snabdevanja vodom za piće, ugostiteljsku delatnost, delatnost higijene, nege, ulepšavanja i nemedicinskih intervencija koje narušavaju integritet kože. Radi se o estetskim intervencijama. Dalje, delatnost socijalne zaštite, vaspitno-obrazovna delatnost, delatnost kulture i sporta, javni saobraćaj i drugi objekti koji su određeni ovim zakonom. Ministar zdravlja propisuje opšte i posebne sanitarne uslove za objekte i higijenske uslove za zaposlena lica u njima. Sanitarni inspektori vrše kontrolu u postupku redovnog sanitarnog nadzora. Sanitarni inspektori imaju ovlašćenja da uzimaju uzorke za ispitivanje sa lica mesta, zatim vrše nadzor nad merama za sprečavanje, suzbijanje, eliminaciju i iskorenjivanje zaraznih bolesti, vrše nadzor nad iskopavanjem, prevozom i prenošenjem umrlih, daju sanitarnu saglasnost za objekte pod sanitarnim nadzorom. Od prava i dužnosti sanitarnih inspektora napomenuću zabranu korišćenja objekata zbog neispunjenja sanitarnih uslova i zbog neposedovanja sanitarne saglasnosti. Sanitarni inspektori imaju ovlašćenja da narede otklanjanje nedostataka, gde postoji opasnost po zdravlje ljudi; ako se ti nedostaci blagovremeno ne otklone imaju pravo da zabrane naknadno rad određenih ustanova, objekata; prate nedostatke u higijenskim uslovima; imaju pravo da podnesu zahteve za prekršajne postupke. Na kraju da kažem nešto o kaznenim odredbama. Malopre je i koleginica nešto o tome rekla. Ovaj zakon predviđa primerene kazne. Vrlo interesantna je kazna koja je do sada bila 100 dinara, kazna na licu mesta koju može sanitarni inspektor da odredi usled nepoštovanja higijenskih uslova; sada je predviđeno da ta kazna bude 5.000 dinara. Jer, bilo je apsurda da su određeni prekršioci vulgarizovali kažnjavanje, kažu - daću ti 10 kazni unapred da mi se ne obraćaš više. Znači, treba da regulišemo i tu kaznenu politiku, da prekršioce adekvatno kaznimo. Zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti određuje zarazne bolesti koje ugrožavaju stanovništvo Republike Srbije. Sprečavanje i suzbijanje zaraznih bolesti je od opšteg interesa za našu Republiku. Zakon sadrži listu zaraznih bolesti. Malopre je bilo komentara o tome da li nam je lista dovoljna ili nije, da li je velika ili mala. Jednostavno, radi informacije za javnost, želim da kažem da lista nije odoka pravljena, rađena je po preporuci Svetske zdravstvene organizacije, rađena je prema našoj epidemiološkoj situaciji i uopšte epidemiološkim rizicima koje naša sredina nosi i na osnovu prijavljivanja određenih zaraznih bolesti. Prednost zakona i uopšte liste je što omogućuje proširenje u zavisnosti od realnog epidemiološkog rizika. Da ne ulazim u detalje, želeo bih da pohvalim konkretno prijavljivanje pneumonija koje ovaj zakon predviđa. Do sada su prijavljivane samo pneumonije koje izaziva streptokokus pneumonije; međutim, ovim zakonom se predviđa da se prijavljuju pneumonije i drugih uzročnika, upravo u cilju nadzora nad SARS-om, jednom opakom vrstom pneumonije koja nam preti sa Dalekog istoka, i da bismo imali uvid u to koliko naših stanovnika oboleva, da bismo pravili nekoincidenciju razboljevanja od pneumonija. Epidemiološki nadzor organizuje Institut za zaštitu zdravlja i referentne ustanove, zavodi za zaštitu zdravlja. Želim da kažem da ovaj zakon predviđa da sve mere u sprečavanju, u zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti budu prioritetne mere, a takođe predviđa prioritetna sredstva u odnosu na druge mere u zdravstvenoj zaštiti. Time se daje značaj i važnost ovom zakonu. Osniva se republička komisija za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti, kao najkompetentnija komisija koja predviđa određene mere za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti. Kratko bih želeo da nabrojim, postoje opšte mere, posebne mere i mere u vanrednim situacijama. Od opštih mera pomenuo bih obezbeđenje zdrave vode za piće, životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe, obezbeđenje sanitarno-tehničkih i higijenskih uslova u objektima pod sanitarnim nadzorom, uklanjanje ljudskih i životinjskih izlučevina, leševa i drugih otpadnih materija, i dezinfekciju, dezinsekciju i deratizaciju u naseljima, objektima pod sanitarnim nadzorom itd. Od posebnih mera bih pomenuo postavljanje dijagnoze zarazne bolesti; laboratorijska ispitivanja radi utvrđivanja uzročnika zarazne bolesti; zatim vrlo značajnu stavku – prijavljivanje zaraznih bolesti; epidemiološko ispitivanje; zdravstveno vaspitanje; prevoz, izolaciju i lečenje obolelih od zaraznih bolesti; karantin i zdravstveni nadzor; zdravstvene preglede određenih kategorija zaposlenih; imunizaciju i hemioprofilaksu; dezinfekciju, deratizaciju i dezinsekciju po epidemiološkim indikacijama. Da nabrojim kratko i vanredne mere. To su: proglašenje epidemije, koju proglašava ministar zdravlja, mera sprečavanja unošenja u zemlju zaraznih bolesti i epidemiološki nadzor u vanrednim slučajevima. Druge mere za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti podrazumevaju nadzor nad bolničkim infekcijama, higijenski postupak kod pružanja usluga nege i ulepšavanja i postupak sa licima umrlim od zaraznih bolesti. Inspekcijski nadzor nad primenom ovog zakona vrši sanitarna inspekcija i ona ima pravo i dužnost da naredi poštovanje ovih propisa. Kaznene odredbe su predviđene za zdravstvene ustanove, za druga pravna i fizička lica, kao i za eventualno nesavesne zdravstvene radnike. Poslanička grupa G17 plus glasaće za ova dva zakona, jer se radi o regulisanju dve značajne oblasti, koje su važne za unapređenje i zaštitu zdravlja stanovništva Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Mileta Poskurica, a neka se pripremi Dobrica Janković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre i saradnici, evo čuli smo dve forme ocena o ova dva zakona. Pristalica sam one prve ocene, po kojoj zakon nije urađen dobro, nije urađen temeljno i nije urađen prema većini preporuka EU koje smo tu videli. Jeste doista korišćena klasifikacija Svetske zdravstvene organizacije u pogledu desete revizije međunarodne klasifikacije bolesti, i to je formalno i logički koherentno, međutim, mi smo u našim predlozima dali drugi vid klasifikacije bolesti, koje bi imale jedan drugi klinički imperativ. Naravno, počeo bih sa uvodnim delom, hteo bih da kažem da je jedan deo komentara koje smo čuli zapanjujuća, bezrezervna pohvala ovog zakona. To razumem za članove stranke kojoj pripada ministar, šta bi drugo nego jedni druge da hvale dok još opstaju na sceni, ali se čudim predstavnicima nekih drugih stranaka koji su izneli tako paušalno pozitivne ocene da nisu stigli, kao gospodin ispred, koji je taksativno pročitao ceo zakon, da vide da, recimo, ministar uređuje način uzimanja brisa. Zamislite vi tehničare sa srednjom školom, da ne govorim o lekarima epidemiolozima, kojima će ministar propisati način uzimanja brisa, kulture i materijala za pregled. Neverovatno! Ili ćete mu zapečatiti lokal, pa će on u to vreme da ukloni nedostatak koji je uočen u lokalu ili u objektu za preradu hrane, proizvodnju mesa. Zapečaćen lokal, napisano – zatvoreno, on mora to u međuvremenu da ukloni. Dakle, to su nekakve grube greške koje mi radikali nismo više hteli ni amandmanima da ispravljamo, budući da smo zakon ocenili tako kako smo ocenili, da nije dobro urađen, uprkos tome što u njemu ima izvesnih pomaka. Ne bih mogao da cenim da su ti pomaci napravljeni. Ali, da krenem u startu sa nečim pozitivnim. Nešto pozitivno može i da se nađe. Bilo je komplikovano preći na republičku nadležnost sa kombinovane savezno – republičke. Tu se slažem, jer sam neko vreme proveo radeći u saveznoj instituciji. Koliko sam video, tu je uključeno najmanje pet zakona, da bi se došlo do konglomerata ovih zakonskih predloga. Na neki način je po strani ostavljena veterinarska i fitosanitarna inspekcija, ona koja je najnadležnija za granični promet materija, mesa, mesnih prerađevina i drugih preparata, bilja, biljnog semena i ostalog. Sa čime smo mi suočeni? Kada smo stavili u nadležnost lekarima, slažem se, različitim profilima a ne samo lekarima, u okviru sanitarnog nadzora, to je dobro u kontekstu toga što će moći da se bolje, ispravnije i na adekvatniji način kontrolišu završni, finalni proizvodi. Kako će raditi sanitarna i veterinarska inspekcija? Kako će raditi inspekcija koja sada pripada, po ovom zakonu, Ministarstvu nauke i zaštite životne sredine? Ne znam tačno, ali čujem iz praktičnih primera da postoje problemi zbog toga što one nisu eksteritorijalno razmeštene, da se čeka da iz Beograda ode inspektor ovaj ili onaj, da izvrši carinski pregled i na taj način smo, moguće je, izgubili jednu nit u efikasnom radu. Ali dobro je što se lekarima vraća nadzor nad kvalitetom i ispravnošću hrane, vode, namirnica itd. U tom delu to je jedan od pogodaka koje je ovaj zakon postigao. Dalje, što se tiče konkretnih detalja i razrade ovog zakona, ne mislimo mnogo toga dobrog. Mnogo toga je moglo drugačije da se uradi. Vidite, ostaje nam problem onoga što će raditi tzv. druge inspekcijske službe, koje pripadaju drugim ministarstvima. Teško je poverovati da će jednako efikasno, ne ulazeći u stručnost, recimo, fizičara ili ekologa, da oceni realnu opasnost po zdravlje ljudi, ako to nije lekar iz određene struke, a bavi se prometom robe koja dolazi sa one strane granice. Čak i unutar same teritorije, a ne samo na graničnim prelazima. Da li će neko ko će biti inspektor pri Ministarstvu za nauku i zaštitu životne sredine ili Ministarstvu poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva biti kompetentan da proceni realnu opasnost od onoga što će naći kao neispravno, a da pri tome ta opasnost bude u tolikoj meri realna kako bi je procenio i lekar sanitarac iz oblasti epidemiologije, higijene, medicine rada itd? U kontekstu organizacije ove službe pri Ministarstvu zdravlja, ovoga sektora, mi smo stavili načelnu primedbu još na našem odboru za zdravlje. Čuli smo od gospodina Paje Momčilova koji su sve razlozi što mislimo da je bolje da postoji uprava za inspekcijske službe ili nekakav inspektorat, direkcija, neko drugo telo koje bi bilo u stanju da objedini i učini koherentnim rad različitih inspekcijskih službi koje po jednom istom pitanju mogu često da sadejstvuju; kao što će npr. oko izdavanja upotrebne dozvole za rad različitih objekata sadejstvovati ljudi iz oblasti zdravstva, građevine, arhitekture, veterinarskih inspekcija, ako je reč o nekom objektu za preradu mesa, gde je za način organizacije, stvaranje tzv. opštih sanitarnih uslova za rad takve industrije ili tehnologije veoma bitno da se uključi i veterinar. Dakle, biće tu potrebno da se stvori više različitih timova, koje ne znam kako će i ko objediniti. Pa onda samo by the way dajem komentar na činjenicu o rokovima; mnogo toga je ministar uzeo na sebe, ne ulazim u to ko će to propisivati, ministarstvo ili sektor, a ministar će potpisivati rokove kada će ko morati da obavi određeni zadatak, da da izveštaj ili minimum neophodnih kvalifikacija kojima se dokazuje da je urađeni zadatak obavljen i postavljeni cilj ostvaren prilikom otvaranja nekog objekta ili njegove rekonstrukcije. To znači da može korisniku objekta, vlasniku, posebno preduzetniku, koji je ovde najčešće, najviše kažnjavan, da odugovlači vreme do konačnog roka, što čak i lokalnim zakonima ne bismo često bili u stanju da regulišemo i sprovedemo u delo. Kada govorimo o lokalnoj nadležnosti u sanitarnom nadzoru mogu da primetim da je mnogo više nadležnosti dobila pokrajinska sanitarna inspekcija, nego bilo koja lokalna. Zapravo, lokalna se u nagoveštaju vidi, a vidim, i mi radikali i predstavnici drugih poslaničkih grupa govorimo o tome, da će verovatno i lokalni značaj imati te isturene inspekcijske službe, koje su inače pod patronatom Ministarstva zdravlja. Ne znamo zašto se nije učinilo više i na formalnom jačanju značaja lokalnih inspekcijskih službi, jer njihov pogled mora biti uperen prema Beogradu ili prema sektoru, prema ministru lično, a to bogami stvara i šansu za jedno neprincipijelno ponašanje inspektora. I, da otvorimo jednu temu – zašto inspektori nisu baš najbolje rešenje, jer su često skloni da se ponašaju nepravedno i nepravično i da zloupotrebljavaju svoj položaj. Ne znam, kad nemamo realne dvostepenosti, realne kontrole njihovog rada, koliko će oni u celom svom radu biti objektivni do kraja i koherentni. Videćemo kada krenemo od stvari opšteg tipa, o sanitarnom nadzoru koji jeste tema ovog zakona, za koji još ne znamo da li je redovan ili vanredni, da li je aktivan ili pasivan, ili je to stvar kombinacije sanitarnog nadzora. Moguće su sve ove varijante. Kod redovnog sanitarnog nadzora bi trebalo da znamo koliko često, kako će ga ministar propisati, da li će sve ići u podzakonske akte. Ako ide u podzakonske akte, onda to ima neku drugu težinu. Ako bi se znalo unapred da neko mora nekoliko puta neke objekte da kontroliše. Ili će to biti stalni, kontinuirani ili vanredni, pa će se neko morati neprekidno bojati da će mu inspektor doći. Kakva ovlašćenja ima? Kao sam gospod Bog, i pitanje je kada počne da uzima svima redom briseve, briseve svih materijala, svih radnih površina, a o sanitarnim knjižicama da ne govorim, imaju periodiku svog zanavljanja, koliko će puta taj nesrećnik ili privatnik ili neko na koga se inspektor okomi morati da uradi i da plati pregled. Znamo da jedan rutinski bris i njegovo očitavanje košta oko 1.000 dinara i više, zavisi kako u kom zavodu za zaštitu zdravlja. Koliko će to puta neko morati da uradi, sve će to morati da plati. Kome odgovara inspektor ako u pet poseta jednoj instituciji utvrdi da je sve što je tražio manje-više ispravno? Dakle, ima mogućnost da to radi kad želi, jer zapravo mi to tačno u zakonu ne vidimo ili će to tek biti propisano. Ako će biti propisano, digresija, očekivali smo da će biti propisani postupci, mere u vezi sa zakonom koji smo doneli, dobre laboratorijske prakse, dobre proizvođačke prakse, pa vidimo šta se desilo sa vakcinama. Zašto se neko zvaničan ne oglasi? Samo poneki doktor iz Instituta. Šta se tu radi? Šta je suštinski problem kod vakcine? Štetne su zdravlju i sklonili smo ih. Ako smo sproveli smernicu dobre proizvođačke prakse, dobre laboratorijske prakse, zašto to nije na licu mesta ustanovljeno? Da li je na drugom mestu ustanovio Institut za farmaciju? Zašto se ne oglasi "Batut"? Mnogo toga ne znamo što je trebalo podzakonskim aktima i u "Službenom glasniku" da se objavi, pa se nije objavilo, pa se desilo ovo što se desilo. Dakle, otvara se teren za sumnje da može biti ovako, može biti onako, a mi to naravno ne znamo. Da li će biti reči o aktivnom ili pasivnom nadzoru? Da li će neko biti obavezan da periodično uzima briseve, određene kulture, da to prilaže i kada dođe inspektor pokaže da je odradio, ili će to recimo biti jedan pasivni oblik, pa će se raditi samo onda kada inspektor zakuca na vrata. Mi to ne znamo. Kakva je relacija, u okviru ovog zakona o sanitarnom nadzoru, različitih instituta ili zavoda za zaštitu zdravlja i samih inspektora? Da li su ti zavodi uslužna mesta gde će inspektori realizovati svoj posao ili imaju nadležnosti i prema njima samima? To je jedan deo. A znamo da i jedni i drugi moraju da izveštavaju, a osobito što se tiče Zakona o zaraznim bolestima, i da inspektor izveštava Zavod da je ovaj prešaogranicu, možda ima SARS, zovite kontrolu itd. Takav vid pismene komunikacije u tim okolnostima postoji. Kako je u rutinskom radu nije jasno iz ovog zakona, sem u nekim tačkama u zaraznim bolestima, gde vidimo da kontrolu treba da vrši nadležni institut za zaštitu zdravlja, a osobito u zdravstvenim ustanovama, ali o tom potom, videćemo koliko i tu nejasnoća ima. Kada se govori o propisivanju, rekao samo da je zaista malo rogobatno da ministar propisuje način uzimanja briseva, učestalost itd. Valjda se zna kako se uzima bris grla, bris nosa, bris rane. Prosto je neverovatno da to propisuje ministar. Zašto smo onda to učili? Svaki student je naučio da to radi, ali možda ima i nečeg novog. Opet nije u saglasnosti sa Evropskom unijom. Videli smo šta sve niste od Evropske unije prepisivali. Pitanje je koherentnosti ovog zakona, ko ga je pisao, da li je sve to u redu, da li je neko sedeo u susednoj sobi kada se ovo pisalo, pa to proveravao. To nama nije jasno i zašto se tehnički nije doteralo do kraja, a bogami i neke suštinske odrednice nisu u redu. Rokovi za dostavljanje saglasnosti o izgradnji, rekonstrukciji, idejnom rešenju, dozvoli za korišćenje objekta koji podležu sanitarnom nadzoru; tu će rokovi biti propisani. Već u lokalnoj samoupravi imate rokove za koje će neko, kada traži dozvolu za upotrebu, imati rok kada mora da mu se izda. Završeni su izbori i svi obećavaju da će te rokove znatno skratiti. Šta ćemo kada taj segment sanitarnog nadzora bude odgovoran za enormno produženje roka? Pitanje je koliki će biti i kakav će biti. Nemojte da mislite i molim kolege kada izađu za govornicu da ne tvrde da su radikali protiv zakona ne bi li nastao haos. Mi jesmo protiv zakona koji nisu do kraja dobro urađeni. Nismo protiv ovakvih zakona. Taman posla da je neko protiv zakona o zaraznim bolestima, kojim se štiti zdravlje stanovništva od širenja zaraza. To je besmisleno i to niko ne bi poželeo svom narodu. Dakle, mi kritikujemo, kada je već urađen dockan, zašto bar nije urađen da valja i zašto se do kraja ne saslušaju svi amandmani i svi predlozi. Znamo da se zakoni prave unutar kabineta određenog broja ljudi, a nekada na nekakvim seminarima, ali moramo voditi računa da zaista budu koherentni. Da ne hvalim baš preterano ministra pravde, videli smo kako je mnoge amandmane čovek jutros i juče usvojio, koji su bili logični i racionalni. Da li unutar Vlade postoje sasvim dva različita kanala razmišljanja i a priori odbijanja nečega što ne dolazi iz privilegovane grupacije predlagača? Ne znam zašto je to tako, ali na to liči. Kada je reč o zaraznim bolestima, rekao sam da je normalno da čovek logički prihvati takvu klasifikaciju, takva je kakva je. Da li je sve što se na njoj nalazi zanimljivo za ovo okruženje, to je pitanje koje smo već otvorili. Mislimo da ovakvu kvalifikaciju, ovakav predlog zakona i ono što temeljno stoji na samom početku mora da prati neko stručno i metodološko uputstvo. Ako ni zbog čega drugog, ono zbog toga što kaznenim odredbama jako pretite lekarima medicine da će, ako nešto ne prepoznaju ili posumnjaju a ne utvrde, biti kažnjeni. Čak, paradoksalno, više će biti kažnjen lekar specijalista, sa 25.000,00 do 50.000,00 dinara više nego nacionalni institut koji donosi program zaštite, nego direktor tog instituta. Zamislite plate lekara specijaliste i lekara opšte prakse i direktora instituta, samo u jednom gradu u unutrašnjosti, a da ne govorim republičkog instituta "Batut". Malo se i tu vidi da ne može neko da ispoštuje sve što mu je predočeno ako nema jasne smernice. Priča se, kola u stručnoj javnosti, da je "Batut" nešto od toga napravio, nekakav elaborat, nekakav predlog stručno-metodološkog uputstva, ali da se zastalo oko neke bolesti. Moguće je da je to dezinformacija, ali kada se postavlja pitanje laboratorijske dijagnostike, da li smo u stanju da postavimo dijagnostiku laboratorijsku. Za sada ono što znamo, a moguće je da ne znam dovoljno o tome, da takva dijagnostika obiluje kliničkom i neurološkom simptomatologijom. Ako toga nema u laboratorijskoj dijagnostici, pitanje je mesta tu, ali ako je mesto tu, mora nekakvo propratno uputstvo, mora nekome da dođe na ruke praktično uputstvo, stručno i metodološko, kao što je za mnoge stručne oblasti došlo. Ovo takođe mora to da prati, da ne bi lekari i stručni saradnici bili izloženi riziku da budu grubo kažnjeni. Kada sam već kod toga, dotaći ću se činjenice da prijavljujemo i sve pneumonije. Logičnije je da te pneumonije koje su bitne, recimo SARS kada bi došao, daleko bilo, treba da se prijave. Ama čak i sve da se prijavi, nećemo biti cepidlake, alizamislite koliko se tih dijagnoza postavi bez stručno-metodološkog uputstva, šta je ta konačna dijagnoza pneumonije. Koliko puta od lekara specijaliste bude i ne bude ta dijagnoza? Ona se takva postavi, radiolog je postavi i opovrgne. Ako bi tako zatrpavali institute za zaštitu zdravlja sa prijavama koje jesu i nisu, nisu validne, takav bi galimatijas i haos u njihovim računarima postao, u njihovim evidencionim centrima, da bi to bilo zaista teško shvatiti zašto to radimo, zašto stvaramo sebi tolike obaveze da, recimo, svaku streptokoknu infekciju prijavljujemo. Koliko ih ima? Lekar opšte prakse mora to i da prijavi, a ako ne prijavi biće kažnjen. To je veliko umnožavanje prijava, a da nema metodološkog uputstva, da li onog sa komplikacijom, onog bez komplikacije ili svakog. Recimo, intrahospitalna infekcija, prijavljivanje i ko će to mrtav ladan da vam prizna da mu se razvila intrahospitalna infekcija. Kakav je kriterijum za to? Propisaće valjda ministar i za to kriterijum. Skoro je stručna javnost raspravljala o tome da li je bris ili hirurška rana crvena zbog mehaničke inflamacije ili bakterijske inflamacije. Neće niko lako da pristane na to da mu se proglasi intrahospitalna infekcija. Koliko to puta inspektor treba da uđe i kakva dosijea da otvori i šta sve da vidi i na koliko kliničkih odeljenja u jednoj prosečnoj gradskoj bolnici da bi tako nešto utvrdio? Dakle, ima tu puno nejasnoća, a taksativno su pobrojane bolesti i situacije koje podležu obaveznom prijavljivanju i onaj ko ne učini mora za to biti kažnjen. Zamislite lekara kome je plata 25.000,00 i kaznićete ga zbog toga što nešto nije prijavio, sumnju na nešto. Uzmite neku potencijalnu, ali ozbiljnu stvar. Hemoragijska groznica, koja nije praćena bubrežnim sindromom. Stvarno opasno. Ja sam nefrolog i znam, ali ne može bubrežni sindrom da se razvije odmah. Sutra će neko da me kazni zato što mi nije stigao laboratorijski dokaz da to jeste hemoragijska groznica sa bubrežnim sindromom. Ne može da vam stigne, treba dan, dva, tri da se uradi na Torlaku relevantan test, pa da dobijete nazad. Vi tri dana sumnjate, niste prijavili, a isti takav treba da bude transportovan sanitetom. To je obaveza koja se preporučuje, ali ne zna onaj lekar opšte prakse i čim neko ima malo crvene oči i hemoragijsku groznicu, daj mu sanitet, vozi ga. Može da bude neka druga, a da nije ova sa bubrežnim sindromom. Znači, ima tu tih pojedinačnih slabosti koje urušavaju koncept zakona, da bi bio tako idealno hvaljen kao što jeste hvaljen. Ali, šta da radimo. Prijavljuje se obavezno i rezistencija na bakteriju. Šta kada imate rezistenciju, sa koliko antibiotika, antibiotika koje grupe? Kazaćete multirezistencija, to znam, ali i to treba definisati. Ako neko mora da bude kažnjen, mora da bude jasno zašto je kažnjen. Dakle, tih kriterijuma nema. Da li će ih sve utvrditi ministar? Što to ne radi struka, što to ne radi ta komora koja je, kobajagi, čitala lek? Znate šta, sve više sumnjam da se tim komorama predloži zakon, da im neko elaborira i oni otklimaju glavom i kažu - može. Kada neko čita do detalja, verovatno će reći - o čemu se ovo radi, kako ćemo to da sprovedemo? Vakcinacija - vrlo zanimljiv problem. Doskora su bile obavezne vakcinacije. Da raščistimo zbog javnosti, već imamo obavezne kliničke indikacije i epidemiološke indikacije. Epidemiološke indikacije mogu često da nas zbunjuju. Ako neko ima šansu da dobije grip, neko njega neguje, teško pokretna osoba, hronični bolesnik, lekar, medicinska sestra, on ulazi u kategorije epidemioloških indikacija, da dobije zbog onog ko je dobio kliničku indikaciju za vakcinaciju. Dakle, to se širi. Kako ćete sada da uzmete jednu, recimo, vakcinu protiv hepatitisa B, kada je 3000 ili koliko puna doza, a tek odskoro se u nekim centrima pojavilo da instituti distribuiraju i provode vakcinaciju. Ranije je bilo - kupi i vakciniši se. Na dijalizi, na odeljenju na kome sam radio u Kragujevcu, masa bolesnika je kupila tu vakcinu. To treba da kupe i sestre. Definisane su profesije pod rizikom, to znam, ali kako ćemo da ih nateramo, ako napišemo da je obavezna vakcinacija hirurga? Bila je prosta priča da su to kineske vakcine, da to nisu ovakve i onakve. Onda se svi poplaše, sestre, čistačice koje nose materijal sa dijalize u najlon kesama, u džakovima, da bi ga odnele da ga spale. Koliko puta imaju šansu da budu ozleđene, oštećene i da dobiju infekciju. One se moraju obavezno vakcinisati iz epidemioloških razloga. Ako se ne obezbedi besplatna vakcina, malo će njih to da uradi. Zamislite još jedan nonsens kada je reč o, recimo, seroprofilaksiji, zaštiti imunim gamaglobulinima ili specifičnim za tetanus - tetabulinom. Kada neko ima saobraćajni udes, laka rana, povredi se, uradi se nešto, ode kod lekara opšte prakse i posao se završi tu, i onda mu on predloži da mora da dobije serum, zakonski mora. Istekao je onaj kriterijum kada je bio vojnik, parapel doze, i sada u 40. godini treba da primi. Primi običnu vakcinu, koja je 15-20 dinara, ali serum je 600-700 dinara. Taj bolesnik, recimo seljak, nema para kod sebe, doktor je napisao nalog za injekciju, on je otišao, apoteka zatvorena, ne primi i sutra će doktor da odgovara jer nije sproveo vakcinu. Nije sproveo, jer nije imao. Dakle, hajde nešto da učinimo. Ako nešto nalažemo kao obavezno, da to i obezbedimo. To je diskrepanca između zamišljene idealne verzije zakona i situacije na terenu, koja ničemu ne odgovara, da ne ulazimo, da ne zamaramo javnost sa mnogo drugim, ozbiljnijim stvarima, o tome ko i kako ima pravo da se leči citostaticima u odnosu na starosno doba, što je tekst koji zvanično kruži po fondovima, i uputstvo gde da ide i ko će sa leka koji nije na listi dobiti pravo, a da li je stariji ili mlađi od ne znam kog broja godina. To je neverovatno. Ako su to reforme, reformski zakoni, reformska država, ako se to sve tako kategoriše da će neko primiti citostatik prema tome koliko je star. Nisam, moguće da sam neobavešten, pročitao da citostatik gleda u kalendar biološki i zna kad je efikasan. Ako je to racionalizacija, recimo tako. To su teške situacije na terenu koje viđamo, jednako ovome što će neko, ne primivši tetabulin, moguće dobiti tetanus. Tetanusa ima, zato što on nema para da kupi, nije u stanju, ambulanta nema da mu ponudi. Što se ljutimo na vremena u kojima je toga bilo koliko hoćete? Niko nije lud da izazove serumsku bolest ili nešto drugo, a da propiše nešto što mu ne treba. Ne treba bežati od toga. Ne može neko tetabulin da upotrebi bezveze. Znači, mora lekar da ima, ako je obavezan, na raspolaganju ono što pacijentu mora da pruži. Hteo bih da kažem nešto i o kaznenim odredbama. Već sam u startu rekao da su nekako malo čudne. Recimo, direktor Instituta za zaštitu zdravlja, koji donosi strateški projekat i plan, može biti kažnjen 20.000-40.000, a lekar sa 25.000do 50.000. Sada ministar zna da je lekaru specijalisti plata 25.000, ne verujem da je veća, bar meni sa svim prinadležnostima nije viša od 32.000. Prema tome, ne znam kako je to moguće. Dalje, kaže se da će zdravstvene ustanove biti kažnjene ako ne sprovode sve propisane posebne mere, a toliko ih ima, uzmite član 9. stav 2. tačka 1) pa nadalje, koliko tih opštih mera ima. Toliko je lako naći neku koja može da promakne ili koja može biti da nije ni bila potrebna da se odradi i onda će biti zdravstvena ustanova, direktor i čak personal, medicinsko osoblje te ustanove, drastično kažnjavani, da ne interpretiram i ne čitam zakon. Instituti, već sam rekao o toj diskrepanci u odnosu na lekare, i pretpostavljam da je to veoma ozbiljna diskrepanca i u kaznenoj meri. Razumem za one vinovnike za koje se nađe da su prekršili neku obavezu, kao u dečijem obdaništima, i brisevi, to sve potpuno razumem. Ne mislim da aboliram nehigijensko ponašanje i nehigijenske uslove u institucijama, ali mislim da bi trebalo uvesti više reda u jedno tako osetljivu problematiku, da bi, konačno, trebalo da utvrdimo i kada je reč o vakcinaciji i toj postekspozicionoj zaštiti za hepatitis B, da li ima na raspolaganju takvih specifičnih seruma ili ih nema, za zaštitu, kao što imamo za tetalpan, jer je to obavezna vakcina. Šta ćemo raditi, recimo, u situacijama kada neko ko podleže potrebi da bude vakcinisan izbegne tu vakcinu, a piše da je vakcina obavezna? Dakle, još niz drugih nedostataka smo tu našli i stavljamo primedbe u generalnoj raspravi, budući da smo posle nekoliko naših amandmana videli da nemate nameru da ih prihvatite. Mi se nećemo truditi da zakon u celosti ispravljamo, već ćemo javnosti predočiti očigledne razloge zbog kojih mislimo da ovakva dva zakonska projekta ne možemo podržati.
Reč ima narodni poslanik Dobrica Janković. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik dr Miroslav Nedeljković.
Poštovani narodni poslanici, donošenje ovih zakona je potrebno, pre svega zbog toga što se mora preneti formalna nadležnost sa ranijih saveznih na institucije Republike Srbije, ali znamo da je veliki deo nadležnosti iz oblasti ovih zakona bio u nadležnosti SRJ i da sada postoji potreba da se to prenese na države članice. Usput su izvršene i neke potrebne izmene, a to je preraspodela nadležnosti između više ministarstava u okviru Republike Srbije; pre svega prelazi u nadležnost Ministarstva zdravlja, i to sa pravom, nešto što je do sada bilo u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva. To je ono što je u ovom predlogu zakona pozitivno. Ne bih da ponavljam ono što su prethodne kolege iz SRS govorile. Posle izlaganja kolege Poskurice, mislim da ne treba ići toliko u detalje, zato što je sve obuhvatio. Ono što je za mene najvažnije u ovom predloženom zakonu jeste pitanje koliko će biti adekvatna inspekcija, odnosno sanitarni nadzor nad hranom, odnosno životnim namirnicama koje se uvoze. Znamo da je Srbija preplavljena uvoznom robom svake vrste, a posebno hranom, odnosno životnim namirnicama i da postoji veliki rizik od uvoza neispravnih životnih namirnica. U toj oblasti je zaista potrebna rigorozna kontrola, da ne bi došlo do ugrožavanja zdravstvenog stanja stanovništva ove zemlje. Pre nego što pokušam da analiziram kako ovaj predlog zakona reguliše tu oblast, potrebno je reći kakvo je danas stanje u toj oblasti. Kao prvo, postoji podela nadležnosti između Ministarstva zdravlja i Ministarstva poljoprivrede, što će se sada promeniti. Sadašnje stanje jeste takvo da nema jedinstvenog sistema kontrole ispravnosti životnih namirnica. Naime, nadzor nad uvozom, odnosno izvozom hrane je sada podeljen između Ministarstva zdravlja i Ministarstva poljoprivrede, a dalje je rascepkan u Ministarstvu poljoprivrede na tri različite inspekcijske službe, od kojih svaka radi nezavisno i bez koordinacije sa onom drugom. Umesto objedinjavanja zahteva stranaka i jednostrukog uzorkovanja za laboratorijske analize, na državnoj granici je prisutan haos u podnošenju četiri zahteva za jedan isti predmet, uzimanje četiri uzorka umesto jednog na kome treba da se vrše laboratorijska ispitivanja, sa većim brojem nepotrebnih istovetnih ispitivanja. Umesto adekvatnih, jedinstvenih i specifičnih mera pri graničnom nadzoru od strane republičkih inspektora koji preuzimaju poslove, nameću se tragikomična rešenja. Na primer, primaju se zahtevi i uzorci, šalju se na analize sve namirnice od strane ukinutih tržišnih inspektora za kvalitet, a uverenja se potpisuju u poljoprivrednim inspekcijama od strane nekakvih ovlašćenih inspektora koji su pri okruzima. Sve to usporava i ometa slobodan protok robe na samoj granici, a ništa ne doprinosi sigurnosti što se tiče zdravstvene ispravnosti namirnica. Jedna od prethodnih saveznih vlada je pokušala da stanje u ovoj oblasti poboljša i ona je jednom posebnom uredbom formirala Savezni sanitarni, veterinarski i fitosanitarni inspektorat kao jedinstveni organ u čijem je sastavu bila i fitosanitarna laboratorija. Pošto je osnovni princip regulative iz okvira bezbednosti hrane u okviru EU taj da je država odgovorna za bezbednost hrane i njenu kontrolu, bilo je potrebno da se pored integrisanih inspekcijskih organa formira i sistem državnih laboratorija koje će objedinjavati lanac laboratorijskih kontrola bezbednosti hrane. U ovom predloženom zakonu ne vidi se da Ministarstvo ima takvu nameru. Naime, mnogo toga se ostavlja za kasnije, za donošenje podzakonskih akata, ali bih skrenuo pažnju ministru da je Savezna vlada 2001. godine jednom uredbom osnovala centralnu laboratoriju kao prvu državnu laboratoriju i utvrdila delokrug njenog rada. Početne aktivnosti ove centralne laboratorije su bile takve da je obavljala najveći deo poslova iz te nadležnosti. Počela je sa radom, kao što je logično, kao neprofitabilna ustanova i zbog velikog obima posla ona je za nepunih devet meseci između 2002. i 2003. godine prihodovala u budžet blizu 11 miliona dinara. Međutim, umesto ostvarivanja daljih razvojnih planova što se tiče delovanja ove centralne laboratorije i pratećih službi, Republika Srbija je donošenjem Zakona o ministarstvima, kojim je inače prekršena Ustavna povelja državne zajednice Srbija i Crna Gora, razgradila Savezni sanitarni, veterinarski i fitosanitarni inspektorat i razbijanjem ovog organa ugasila tu centralnu laboratoriju, što je suprotno principima koji vladaju u EU, a na te principe se uvek pozivamo. Dakle, Ministarstvo zdravlja je ispoljilo krajnje nerazumevanje za važnost i značaj graničnog sanitarnog nadzora i njegove specifičnosti, a objašnjenje jedino može da bude u tome da verovatno nekome nije bilo u interesu da se sredstva koja se naplaćuju ovim sanitarnim nadzorom slivaju u državni budžet, a možda je nekome bilo u interesu da se sve te analize rade u drugim laboratorijama, a da se sredstva ne slivaju u budžet, nego da idu nekim drugim licima. Inače, ja bih se pridružio kolegi Jankoviću koji je načelno dao primedbu Ministarstvu zdravlja što uporno ovoj skupštini predlaže te tehničke zakone, ne sporeći da su oni neophodni, a stanje u oblasti zdravlja u Republici jeste takvo da je potrebno hitno donošenje sistemskih zakona, pre svega, zakona o zdravstvenoj zaštiti i zakona o zdravstvenom osiguranju. Nadam se da će ovaj skupštinski saziv potrajati bar toliko da vidi te predloge zakona o kojima je ministar često u javnim nastupima govorio, ali kao da se libi da zagrize u taj kolač, pretpostavljamo zbog toga što će tim zakonima morati da se korenito i radikalno preuredi zdravstvena zaštita.
Reč ima narodni poslanik Predrag Mijailović Lune.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, sa stručnog i pravnog gledišta logično je što su se Predlog zakona o sanitarnom nadzoru i Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti našli u skupštinskoj proceduri u isto vreme i što je rasprava objedinjena. Zakoni su kompatibilni jedan sa drugim i u praksi mogu biti primenjeni jedino ako u isto vreme imamo oba zakona. Da je to tako, dovoljno je pročitati član 6. zakona o sanitarnom nadzoru gde su navedene oblasti koje podležu sanitarnom nadzoru, i to: oblast zaštite stanovništva od zaraznih bolesti, dovoljna je samo ova tačka. Ali i ostale oblasti, kao što je oblast zdravstvene ispravnosti životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe u proizvodnji, prometu i uvozu; oblast javnog snabdevanja stanovništva vodom za piće. Ovi zakoni su od opšteg nacionalnog interesa. Ovo nisu samo tehnički zakoni, jer se njima regulišu preventivne mere u zaštiti zdravlja stanovništva od zaraznih bolesti i štetnih materija koje mogu uticati na zdravlje stanovništva. Šta ima preče od zdravlja? Samo zdrav čovek ima više želja, a bolestan samo jednu – da bude zdrav. Ako pogledamo član 2. Zakona o zdravstvenoj zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti vidimo da tu ima 70 bolesti. Drage kolege, smatram da lista nije velika i možda je čak mala. Ono što se meni posebno sviđa je to što se ovoj listi mogu dodati ostale bolesti, a mi znamo da u savremenom svetu vrlo često dolazi do novih bolesti koje mogu biti zarazne, koje ne samo da naprave epidemiju u jednoj zemlji, već mogu napraviti epidemiju na celom kontinentu, odnosno na više kontinenata. Moramo se setiti i variole vere, zaboravili smo kakva je panika 1972. godine zahvatila našu zemlju i celu Evropu. Tada sam kao mladi lekar bio u ekipi za suzbijanje variole vere, i to u Tutinu. U takvim slučajevima nije ugroženo samo zdravlje stanovništva, što je i najbitnije, već može biti ugrožena i ekonomija, a samim tim i stabilnost zemlje kako u bezbednosnoj tako i u drugim sferama života. Pogledajmo i setimo se, nema ni godinu dana da je u Kini bila epidemija SARS-a; a šta je kineska vlada radila? Maltene zasedala non-stop, ministarstvo je non-stop zasedalo, sve preventivne mere su preduzete. U Kinu su manje dolazili ljudi koji je trebalo da investiraju; bila je zabrana dolaska ljudi zbog biznisa, turizma itd. Znači, kineska privreda u to vreme je pretrpela određene štete. Zato, gospodo, niko neće da ulaže onde gde nije sigurno; recimo kod nas u turizmu, ako nemamo dobar sanitarni nadzor. Zato svaka vlada i svaka ozbiljna zemlja striktno sprovodi svoje zakone u oblasti zaštite stanovništva od zaraznih bolesti i zakon o sanitarnom nadzoru. Kako naša vlada želi da ima korak sa Evropom i svetom i da se naši zakoni iz ove sfere u potpunosti izjednače sa zakonima pre svega Evropske unije, DSS će, pošto je glavni nosilac ove vlade, podržati ove zakone. Ove zakone treba podržati, jer su jasni, konkretni. Do sada nismo imali da se zna ko proglašava epidemiju i ko kaže da je došlo do prestanka opasnosti od epidemije. Moramo se setiti samo jednog primera, nije to bilo davno, kada smo imali oboljenje od kongohemoragijske groznice, a da se nije znalo ko treba da proglasi epidemiju. Što je najgore, lekari i osobe koje su bile u kontaktu sa tim pacijentima otišli su autobusom do svojih kuća, pa su mogli proširiti epidemiju, odnosno zarazu preneti svojoj porodici. Ovim zakonom je tačno definisano, ukoliko postoji sumnja, šta treba činiti sa pacijentom, šta stručne osobe i one koje su najbliže moraju da urade da se ne bi proširila epidemija. Gospodo narodni poslanici, moramo ovaj zakon podržati, ne zbog političkih razloga, nego zbog zdravlja i zbog našeg naroda. Sada je to precizno, članovi 8, 9, 10, 11, 13, 14. i 16. i drugi preciziraju šta treba učiniti u preventivi da ne dođe do zaraznih bolesti. Zato kritike u smislu da to nije precizirano ne stoje; jeste, ali moramo znati kao ljudi da se sve u zakon ne može staviti, jer postoji tzv. podzakonski akt. Posebno bih želeo da istaknem da se u članu 22. tačno definiše karantin i zdravstveni nadzor u slučaju pojave epidemija. Mi smo do sada imali da ne znamo gde nam je lokacija, koji će objekat biti upotrebljen za karantin. Od momenta kada se ovaj zakon usvoji, tačno ćemo znati koji prostor mora da bude za karantin i koje uslove treba da ima karantin. To ne može da bude zatvor, nego treba da bude bolnica, odnosno objekat sa odgovarajućim uslovima; ti ljudi moraju možda i zdravi da uđu, ali u isto vreme moraju da izdrže pet, 10 ili 15 dana, zavisno od perioda inkubacije. To svi mi koji radimo u medicini dobro znamo. U članu 25. definiše se imunizacija i hemioprofilaksa od zaraznih bolesti što predstavlja punktnu barijeru za preventivu od zaraznih bolesti. Gospodo narodni poslanici, ko se bavi strukom, imunizacijom, imunologijom, to nije obična stvar, samo dobiti vakcinu, mrtvu vakcinu ili poluživu vakcinu. Mi sa vakcinom delujemo na imunološki sistem u organizmu. Mi sa vakcinom normalno želimo da postignemo pozitivan efekat, da se zaštitimo od bolesti, ali ako damo vakcinu koja nije adekvatna možemo dobiti najlošije; da neće delovati, to nije ni strašno toliko, ali strašno je ukoliko ta vakcina izmeni imunološki proces i možemo dobiti i bolesti koje su neizlečive. Samo pogledajmo šta je HIV. HIV je isto virus koji ruši imunološki sistem u organizmu. Zato ubacivanje virusa nije tek tako, obično, i kada se ovde postavlja pitanje zašto je zabranjena vakcina Torlaka, logično, jer ta vakcina ne odgovara standardima i stručne ekipe su rekle da ne može i kraj priče. Najgore je dati čoveku pogrešan lek. U članu 31. imamo mere radi sprečavanja unošenja i širenja zaraznih bolesti, gde se jasno predviđa zabrana putovanja u zemlje u kojima vlada epidemija zaraznih bolesti. Do sada mi nismo, kao sve ozbiljne zemlje sveta, preporučivali našim građanima (ili čak zabranjivali) da ne idu u područja gde postoje zarazne bolesti; ne može nijedan ekonomski razlog da opravda ako neko ode u takvo područje i donese u ovu zemlju zaraznu bolest, jer nema nijedne bolesti koja se ne može sa severa do juga doneti u toku 24 sata, znamo kakve imamo komunikacije. Želim da istaknem da je u članu 33. posebna pažnja posvećena nadzoru nad bolničkim ili intrahospitalnim infekcijama. Svi mi koji radimo u bolnici znamo da je, i pored svih preventivnih mera, higijenskih i ostalih, vrlo često nemoguće odbraniti se od tih bolesti, jer vrlo često ostaju rezistentne bakterije koje ugrožavaju ne samo pacijente, nego i ljude koji rade tu, a i posetioce; znamo da u bolnicama rodbina često dolazi da obiđe obolelog. Demokratska stranka Srbije će podržati ovaj zakon i smatramo da je još pre trebalo da bude donesen, ali nismo dugo na vlasti i zato i pre nije bio donet.
Reč ima ministar zdravlja Tomica Milosavljević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, tokom današnjeg dana rasprava je pokazala visok stepen odgovornosti narodnih poslanika u odnosu na materiju koja se tiče zdravlja građana Srbije i dobro je da nas gledaoci posredstvom TV ekrana gledaju i slušaju i da zapravo vide da nije bilo ni jednog jedinog argumenta koji je govorio protiv donošenja ovakvih zakona. Dapače, nije bilo ni konkretnih argumenata koji su pobijali konkretna rešenja. Svakako demokratija podrazumeva pravo na različito mišljenje. Ovaj uvaženi dom pruža priliku da predstavnici svake političke opcije iznesu svoj stav koji nekad ima više, nekad manje argumenata, koji su nekada zasnovani, jasni, čvrsti, nekada ne tako jasni, ne tako čvrsti, ali u svakom slučaju prepoznatljiva je dobra namera kod svih. Ja zapravo dajem sebi za pravo da se kao ministar zdravlja zahvalim svim poslanicima što su danas pokazali da vrlo dobro razumeju koliko je važno i hitno imati zakone koji regulišu veoma važnu zdravstvenu oblast. Zakoni nisu sve i ne mogu da urade ono što treba da uradi više od 120.000 zaposlenih ljudi u zdravstvenim ustanovama širom Srbije, ali ova dva zakona vrlo jasno pokazuju da nisu samo zaposleni u zdravstvenim ustanovama odgovorni za zdravlje stanovništva. Odgovornost počinje od nas samih i to je sadržano u narodnim izrekama koje su pomenute nekoliko puta danas. Ova dva zakona najbolje potvrđuju da je bolje sprečiti nego lečiti, ali uređivanje ove oblasti na ovako ozbiljan način zapravo treba da bude jasna poruka da je odgovornost države još veća i izoštrenija kada su ovako ozbiljne stvari u pitanju. Ona podrazumeva da kada se kaže sanitarni nadzor i kada se kaže da Vlada predlaže Skupštini Republike Srbije da razmotri novi zakon o sanitarnom nadzoru i da to bude u okolnostima u kojima se vrlo jasno vidi i zna da je pravni sistem zemlje unazad nekoliko meseci promenjen, između ostalog zahvaljujući svima vama, donošenjem niza zakona koji regulišu različite oblasti, pa se ponekad čini da građevinarstvo, preduzetništvo, preduzeća nemaju veze sa ovakvim zdravstvenim oblastima. Ova dva zakona i današnja rasprava i rasprava koju ćemo nastaviti pokazuju da nema nijedne oblasti našeg života koja nema značaja kada su ovako osetljive dimenzije života u pitanju. Sanitarni nadzor podrazumeva na delu - bolje sprečiti, nego lečiti. Kako stoji stvar sa pravim nadležnostima, sa preuzimanjem saveznih nadležnosti na nivou republičkih organa uprave – stoji tako da se poslovi sve vreme obavljaju pre svega zahvaljujući zaposlenima i nekoliko stotina inspektora, i sanitarnih, koji su zapravo radnici Ministarstva zdravlja, ali i drugih inspekcija. Taj sanitarni nadzor je na delu proveriv svakog dana. Građani su imali prilike da vide kako sanitarna inspekcija radi onda kada je stanovništvo ove države bilo ugroženo pojavom jedne nove bolesti koja je u tom trenutku imala čak nepoznat uzrok. Život ne može da čeka da se mi smislimo i donesemo sve zakone koji su neophodni, ali je dobro kada se desi da i Vlada i Skupština jasno prepoznaju svoju odgovornost i stave na dnevni red ovako važne akte. Sanitarni nadzor regulisan ovim propisom zapravo prepoznaje ono što danas imamo, i u većini izlaganja koja smo danas ovde čuli vidi se da su poslanici dobro razumeli. Pravna regulativa u zemlji se promenila. Ono što danas radimo u našoj državi svakog meseca je uređenije zahvaljujući i vama kada donesete svaki zakon koji znači pozitivan iskorak dalje, tako da iz ugla gledanja Ministarstva zdravlja i Vlade Republike Srbije, neophodno je danas ova dva zakona regulisati, mi predlažemo baš na ovakav način, nije bilo nijednog amandmana. O njemu ćemo tek govoriti, koji je predlagao suštinski drugačije stvari. Ono što želim da kažem, što možda danas nije dovoljno akcentovano, to je da je u izradi ovih zakonskih propisa zaista učestvovao najširi mogući konsultativni okvir Republike Srbije. Nema nijednog stručnog udruženja i nijedne institucije u ovoj zemlji koja nije pokazala svoj kreativni doprinos u definisanju vrlo osetljivih članova koji se nekad odnose na stvari koje se mogu stručno dvosmisleno tumačiti. Lista bolesti je usaglašena sa preporukama Svetske zdravstvene organizacije, na tu listu su stavljene i neke bolesti koje nisu u ovom trenutku po strogim preporukama koje prepoznaje EU, ali je poštovana epidemiološka situacija u zemlji. Iza toga stoje stručni krugovi. Kad se danas obraćam poslanicima Skupštine Republike Srbije zaista imam pojačanu odgovornost kada govorim o sanitarnom nadzoru i zaštiti od zaraznih bolesti, imam odgovornost da vam prenesem da su u izradi ovih propisa učestvovali najširi stručni krugovi ove zemlje. Ono što je najbolje moglo da se u Republici Srbiji dobije analizom pozitivnih iskustava iz naše svakodnevne prakse, a tih iskustava ima nebrojeno mnogo, decenijama unazad, jer i doktori i medicinske sestre i nemedicinski radnici u zdravstvenim ustanovama rade svakog dana i svake noći. Dok pričamo, oni sada dežuraju na svojim mestima i zbrinjavaju ljude kojima je potrebna hitna medicinska pomoć. Oni su to radili i u devedesetim godinama, kada su od kuće morali da nose peškir i sapun da bi mogli da operu ruke, oni su to radili i kada nisu imali kojim aparatom da utvrde da li postoji zarazna bolest ili ne, oni su to radili i onda kada nije bilo reagensa da se odrede leukociti u nekoj hitnoj službi, negde u zemlji Srbiji, od juga do severa, od zapada do istoka, a rade i danas kada mogu dokumentovano da kažem, zdravstvene ustanove više ne izgledaju tako kako su tada izgledale, zahvaljujući i onome što vi ovde činite. Svakim danom se stanje u zdravstvenim ustanovama popravlja. Poruka iz Skupštine Republike Srbije, da su poslanici svesni izoštrenog stepena odgovornosti kada se govori o ovakvim problemima i da im je potpuno jasno, bez obzira kojoj političkoj opciji pripadali, da je podrška donošenju ovakvih propisa koje je definisala struka, koji su mesecima proveravani u vrlo širokom konsultativnom okviru, da je poruka da se takvi zakoni usvoje, zapravo prava poruka, da je interes građana i da je zdravlje svakog građanina iznad svakog političkog interesa. Nema političkog interesa koji će naterati ministra zdravlja da kaže nešto što je suprotno, pa ni za ovom govornicom. Uveren sam da kod svakog od vas, kada se radi o ovakvim stvarima od kada su ove teme, nema onoga ko neće imati - gde je tu opšti interes, gde je interes građana, gde je interes svih nas, jer mi smo građani koji u ovom trenutku imaju posebnu odgovornost da sede u skupštinskim klupama i da na sednicama Vlade donose odgovorne odluke koje se tiču svakodnevnog života i sudbine naroda i koje procenjuju građane svakog dana i koje će procenjivati jednog dana, biće patetična i istorija, ali to nije patetika, to jeste tako. Uveren sam da ćete biti na nivou zadatka, ne samo danas kada govorimo o zakonu u celini, ne samo kada govorimo o tome da li su nam ovakvi propisi potrebni, ne samo kad ministar zdravlja objašnjava da su ovi propisi važni, jer pokazuju znak da uređujemo svaku oblast u zdravstvenom sistemu i drago mi je što sam danas čuo poruku da očekujete što pre druge sistemske zakone. Ja vas sada držim za reč. Imaćete ih nedeljama pred nama, ponovo će biti na javnoj raspravi, moći će da se prodiskutuju i da iza njih ponovo stane stručna javnost i široki krugovi građana Srbije i uveren sam da ćete i tada imati ovako izoštren stepen odgovornosti kada se obraćate javno građanima Srbije, jer govorite o zakonima koji regulišu ono što je najvrednije. Nema te ekonomije koja će se oporaviti u ovoj zemlji ako ne budemo zdravi. Sada ću upotrebiti kraj svog izlaganja da vas podsetim da postoji zakon o zabrani pušenja cigareta u zatvorenim prostorima. Pozivam sve poslanike, ima vas 250 u Skupštini Srbije, 2005. godina je u znaku intenziviranja svih naših aktivnosti na prevenciji, na sprečavanju bolesti. Uveren sam da ćete i tu biti na nivou zadatka. Hvala.
Hvala. Jedno obaveštenje: sazvana je prva, konstitutivna sednica Anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti na izborima za Skupštinu grada Beograda, održanih 19. septembra 2004. godine, za ponedeljak 8. novembar 2004. godine sa početkom u 9,30 časova. Na osnovu člana 81. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, zbog obimnog dnevnog reda i važnosti zakona i potrebe za hitnim donošenjem u interesu građana, nastavak sednice je u ponedeljak 8. novembra u 10,00 časova.