Dobro jutro! Počinjemo sa zasjedanjem današnji dan sa točkom 10. koju smo sinoć i najavili, a to je - Izvješće o radu Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u godini 2009. Podnositelj je Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti. Hrvatska akademija podnijela je ovo izvješće na temelju članka 7. Zakona o Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti. Prijedlog akta primili ste poštom. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu i Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi akademik Slavko Cvetnić glavni tajnik HAZU-a. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora. Dozvolite mi da u najkraćim crtama podsjetit na rad Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u 2009. godini, budući da ste vi prethodno dobili sažetak 113. knjige ljetopisa Hrvatske akademije u kojoj je detaljno prikazan cjelokupni rad akademije u 2009. godini. Na dan 31. prosinca 2009. godine akademija je imala 144 redovita člana, 132 dopisna člana te 90 članova suradnika tj. ukupno 366 članova. Broj članova smanjen je za 15 članova u odnosu na stanje u prethodnoj godini. Tijekom 2009. akademija je održala dvije redovite skupštine i jednu svečanu sjednicu. Isto tako, na Dan Akademija svečano je otvorena akademijina knjižnica. Na redovitoj skupštini u travnju prihvaćena su podnesena izvješća o cjelokupnom radu akademije i završni račun akademije za 2008. godinu i to se u 112. knjizi ljetopisa te je osnovan Zavod za znanstveni i umjetnički rad Hrvatske akademije u Požegi. Na prosinačkoj redovitoj skupštini prihvaćeni su planovi i program rada Hrvatske akademije, Financijski plan akademije za 2010. te izvješće o izmjenama i dopunama Financijsko plana Hrvatske akademije u 2009. godini. Svečana sjednica Hrvatske akademije održana je 29. travnja 2009. na Dan Akademije. Tom su prigodom dodijeljene akademijine nagrade za najviša znanstvena i umjetnička dostignuća Republici Hrvatskoj za 2008. godinu. Osim spomenutih skupština i svečanih sjednica održano je desetak godišnjih skupština Akademije znanstvenih vijeća, a Hrvatska je akademija tijekom 2009. godine organizirala i 42 znanstvena skupa, simpozija, okrugla stola, 29 javnih predavanja istaknutih inozemnih i domaćih znanstvenika i umjetnika, 34 predstavljanja knjiga i konferenciju za novinare, 30 izložbi i 4 komemoracije preminulim članovima. Predsjedništvo Akademije održalo je protekle godine 9 redovitih sjednica. Na sjednicama su članovi predsjedništva raspravljali, donosili zaključke iz svoje nadležnosti. Osobita se pozornost posvećivala pripremama za skupštinu i za svečanu sjednicu prigodom dana Hrvatske akademije. Na sjednicama predsjedništva raspravljalo se uz donošenje odgovarajućih odluka o Okvirnom programu obilježavanja 150 godina utemeljenja Hrvatske akademije koja će se održati 2011. godine pod visokim pokroviteljstvo Hrvatskoga sabora. O Financijskom planu Akademije za 2009. godinu pri čemu je predsjedništvo upoznato s izvješćem o raspravi saborskog Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu na kojoj je ukazano na višegodišnju tendenciju znatno manjeg povećanja proračunskih sredstava za rad Hrvatske akademije nego što je to slučaj s porastom proračunskih sredstava koja se osiguravaju u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa te Ministarstvu kulture. O rezultatima financijskog poslovanja Hrvatske akademije i akademijine zaklade u 2008. godini te završnim računom za tu godinu. Zatim o pripremama za održavanje okruglog stola u Hrvatskoj akademiji pod nazivom Energetska sigurnost i Jugoistočna Europa na kojem će sudjelovati delegacije NATO-ve Parlamentarne skupštine i izaslanstva Hrvatskog sabora u toj skupštini. Zatim o informaciji da će se u lipnju 2009. u Sarajevu organizacija Akademije nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine te veleposlanstva Republike Hrvatske održati izložba Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti kroz fotografije. Nadalje se raspravljalo i o sljedećem, o uspostavljanju bilateralne suradnje sa akademijama znanosti Rumunjske i Moldavije, o posjetu predstavnika Zavoda za kulturu vojvođanskih Hrvata iz Subotice našoj akademiji prigodom čega se razgovaralo o ustroju doktorskih studija za Hrvate u Vojvodini. O izvješću Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskoga sabora koji je vrlo pozitivno ocijenio rad Akademije u 2008. godini te koji smatra da Hrvatska akademija odgovara potrebama vremena i razlozima zbog kojih je osnovana. Hrvatski sabor prihvatio je to izvješće gotovo jednoglasno, s obzirom na to da je tek jedan glas bio suzdržan. Nažalost, nedavno je donijet zakon prema kojem se redovitim članovima Hrvatske akademije smanjuje mirovina za 10% i to ne samo u odnosu na dodatak mirovini već i na ukupan iznos mirovine tj. i onaj dio koji je utvrđen prema općim, a ne povlaštenim uvjetima. Takvo rješenje predstavlja izuzetak u odnosu na ostale korisnike povlaštenih mirovina, ono je neprincipijelno i zbog toga akademija predlaže promjenu zakona na način da se smanjenje od 10% odnosi samo na iznos dodatka na mirovinu. Zatim o sastanku predstavnika za kulturu svih 27 veleposlanstava država članica Europske unije akreditiranih u Zagrebu koji je u organizaciji veleposlanstva Kraljevine Švedske održan u našoj akademiji. Potom o preporuci Hrvatskoga sabora i njegova Odbora za obrazovanje, znanost i kulturi kojom se Hrvatskoj akademiji predlaže pokretanje postupka za osnivanje razreda za kazališnu i filmsku umjetnost. S tim u vezi predsjedništvo je u načelu podržalo inicijativu Hrvatskoga sabora za osnivanje novog razreda. Ono isto tako smatra da bi se i bez te inicijative trebalo voditi računa o potrebi osnivanja novih razreda kada se za to ukaže potreba kako bi u akademiji bile zastupljene sve znanstvene i umjetničke discipline. Međutim, uzimajući u obzir veliku količinu primljenih mišljenja i stajališta akademinih razreda, te poštujući ograničenja broja i sadašnjih kriterija za izbor akademinih članova Predsjedništvo smatra da sada nema mogućnosti za osnivanje novog razreda za kazališnu i filmsku umjetnost. Predsjedništvo istodobno podsjeća na činjenicu da su stvaratelji na području kazališne i filmske umjetnosti i do sada mogli biti birani za nove akademine članove u postojeće razrede, te će u okrilju svojih nadležnosti učiniti potrebno da se i eventualnim kandidatima s područja kazališne i filmske umjetnosti već prigodom sljedećeg izbornog postupka za nove članove Hrvatske akademije osiguraju iste mogućnosti izbora odgovarajućim akademijinim razredima. Predsjedništvo je također raspravljalo o posjetu predstavnika belgijske kraljevske akademije, flamanske Akademije za znanost i umjetnost našoj akademiji. Osim toga predsjedništvo je utvrdilo prijedlog financijskog plana Hrvatske akademije za 2010. godinu. Raspravljalo se i o planovima rada Hrvatske akademije za 2010. o obilježavanju važnih obljetnica, te državnom proračunu za 2009. godinu Zaklade Hrvatske akademije bilo osigurano 2 milijuna kuna što je manje nego prethodnih godina. Unatoč tome na kraju godine povećana je osnova, imovina zaklade koja je iznosila 4 milijuna 802838 eura. Nakon provedenog javnog natječaja Upravni odbor Zaklade odlučio je da se sredstva u iznosu od milijun i 200000 kuna raspodijele na ukupno 97 projekata koje su predložile organizacije i pojedinci. Osim toga, dodijeljena su i sredstva iz Fonda akademika Dragutina Tadijanovića. Od ostalih oblika međunarodne suradnje potrebno je istaknuti bilateralnu suradnju s gotovo 30 nacionalnih akademija iz 24 zemlje svijeta, akademijama s kojima Hrvatska akademija ima potpisane sporazume. Tiskan je četvrti svezak edicije "Hrvatska i Europa od preporoda do moderne". Prije nekoliko dana je predstavljen javnosti. U 2009. godine nastavljena je obnova suhog zida i starog maslinika u srednjoj zoni Arboretuma u Trstenom. Intenzivirani su radovi na saniranju starih primjeraka maslina i unos sadnica odabranih autohtonih sorti dubrovačkog primorja i otoka. U tijeku je i inicijativa da se dio zemljišta u središnjem dijelu Arboretuma koja su u vlasništvu Republike Hrvatske prenese na Hrvatsku akademiju. Djelatnost se akademije odvijala u 9 razreda, 18 jedinica i 15 znanstvenih vijeća. U ljetopisu se nalaze podaci o sastavu razreda, o njihovoj cjelokupnoj djelatnosti, o svim pristiglim i prihvaćenim rukopisima, o radu svih zavoda i odbora koji se nalaze u sastavu razreda, o predavanjima i skupovima u organizaciji razreda ili akademije, te o aktivnostima svakog člana u okviru akademije ili izvan nje. Iz tih se podataka jasno vidi da su članovi akademije marljivo radili za svoje zadatke, pa nisu zaostali niti rezultati. Akademijina se znanstveno-istraživačka djelatnost odvija i u drugim jedinicama kao što su zavodi, centri, laboratoriji i kabineti. Akademija ima 19 takvih jedinica. U Zagrebu ih djeluje 8, a ostalih 11 jedinica smješteno je izvan Zagreba i to dvjema je jedinicama sjedište u Dubrovniku, a po jednoj u Splitu, Zadru, Rijeci s područnom jedinicom u Puli, Varaždinu, Bjelovaru, Osijeku, Vinkovcima, Požegi i Trstenom. Njihova je znanstvena i nakladnička djelatnost bila primjerena što je u Ljetopisu izdašno dokumentirano. Akademijina znanstveno-istraživačka jedinice tijekom 2009. radile su na 43 znanstvena projekta. Riječ je o tzv. matičnim projektima čija se istraživanja obavljaju mahom u akademiji i čiji su glavni istraživači isključivo ili redoviti članovi akademije ili drugi znanstvenici iz akademijinih zavoda i instituta. Osim navedenih projekata o akademiji je tijekom prošle godine realiziran niz drugih znanstvenih i umjetničkih zadataka koje su pojedini razredi i njihovi odbori, a napose znanstvena vijeća i muzejsko-galerijske jedinice odredili kao cilj svojeg znanstvenog umjetničkog djelovanja u duljem vremenskom razdoblju. U znanstveno-istraživačkim, muzejsko-galerijskim i stručnim jedinicama akademije prošle je godine bio zaposlen 231 zaposlenik, te 44 znanstvena novaka što potvrđuje brigu akademije za obrazovanje znanstvenog kadra. U okviru muzejsko-galerijske djelatnosti djeluju glitoteka, kabinet grafike, Strossmayerova galerija starih majstora i Hrvatski muzej arhitekture. Gliptoteka je tijekom 2009. godine u svojoj aktivnosti priredila 15 izložbi, 13 promocija i predstavljanja, te niz drugih događaja kao što su koncerti, dobrotvorne aukcije, prezentacije itd. Sve su u izložbi bile popraćene odgovarajućim katalozima. U kabinetu grafike organizirano je 7 izložbi također sa odgovarajućim katalozima. Kabinet se priključuje akciji noć muzeja. Strossmayerova galerija starih majstora bila je otvorena za javnost stalnim postavom galerije. Muzej je bio uključen u akciju "Noć muzeja" te u međunarodnu aukciju "Noći muzeja". Hrvatski muzej arhitekture tijekom 2009. priredio je 4 izložbe. Sve su izložbe popraćene odgovarajućim katalozima i u javnosti primjereno komentirane. U sastavu stručnih službi akademije radi arhiv i knjižnica. U njihovim važnim djelatnostima nalazi se u Ljetopisu detaljno izvješće. U arhivu je nastavljen proces kompjutorizacije cjelokupne djelatnosti arhiva. Nastavljeno je proučavanje i obrada glagoljičkih isprava iz 18 stoljeća, zbirke akta Croatika. Knjižnica akademije. Od useljenja u novu zgradu akademijina knjižnica postupno uvodi nove oblike rada s korisnicima i novu opremu kao na primjer računalnu posudbu, nove usluge, a u multimedijalnoj predavaonici održane su dvije radionice. U 2009. godini nastavljena je sustavna digitalizacija akademijinih izdanja uz financijsku potporu Ministarstva kulture Republike Hrvatske i akademije. Digitalizirano je 88089 stranica ili oko 80% sljedećih nakladničkih nizova. Diplomatski zbornik, stari pisci hrvatski, Zbornik za narodni život i običaje, povijest književnosti Hrvatske, Monumenta Spectantia Historiam Slavorum Meridionalium i Starine. U akademiji postoje drugi oblici znanstvenog rada, tako je prošle godine u okviru akademije djelovalo 15 znanstvenih vijeća, osim toga djeluje i jedan međunarodni komitet, zatim Odbor za narodni život i običaje, te Hrvatska kristalografska zajednica. U tim vijećima i tijelima rade ne samo članovi akademije, nego i znanstvenici i stručnjaci izvan akademije pa i iz inozemstva. Tijekom 2009. akademija je u vlastitoj nakladi i u sukladništvo objavila ukupno 112 publikacija. Od potpora akademijinoj zakladi tijekom 2009. godine pristiglo je 30 objavljenih knjiga i dvije knjige objavljenje su pod pokroviteljstvom akademije. Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti u 2009. godini ostvarila je ukupno prihod u iznosu od 76 milijuna 169 tisuća 336 kuna. U strukturi ukupno ostvarenih prihoda sudjeluju državni proračun sa 79%, prihodi iz ministarstva namijenjeni ostvarenju pojedinih projekata s 12%, vlastiti prihod akademije 6% i prihodi iz proračuna lokalne uprave te donacije 3%. Iz završnog računa akademije vidljivo je da su ukupni troškovi poslovanja bili veći za 2 milijuna 713 tisuća 733 kune, u odnosu na stvarne prihode. Po do navedenog prekoračenja došlo je isključivo iz razloga što je tijekom 2009. godine dovršen projekt uređenja nove knjižnice za koju su sredstva bila osigurana u prethodnom razdoblju, međutim kako se sredstva, kako ta sredstva nisu bila utrošena do kraja 2008. ona su tada iskazana kao višak prihoda koji se prenio u 2009. i s tog je viška pokriven spomenuti manjak. Prije 4 godine učinjen je veliki iskorak u nastojanjima da se akademija što više otvori različitim aktivnostima prema medijima, a time i prema široj javnosti. U tom smislu intenzivirani su kontakti s javnim glasilima, ali unatoč tome još uvijek nismo zadovoljni načinom na koji pojedina posebni tiskani mediji prate rad hrvatske akademije. To je osobito došlo do izražaja u posljednje vrijeme. Dozvolite mi gospodine potpredsjedniče da izrazim uvjerenje da je Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti i tijekom 2009. godine časno ostvarila svoju zadaću na promicanju znanstvene djelatnosti, i umjetničkog stvaralaštva. Zahvaljujem na vašoj pozornosti.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Ne. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Uvaženi Miljenko Dorić, potpredsjednik odbora. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine glavni tajniče hrvatske akademije, predsjednice Vlade, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskog sabora razmotrio je 18. lipnja ove godine izvješće o radu Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u godini 2009. U cjelovitoj verziji izvješća u ljetopisu, a svi ste ga kolegice i kolege dobili, navedene su djelatnosti svih organizacijskih oblika HAZU, i u njih uključenih članova. Podaci o istraživačkim projektima koji su u tijeku, izdavačkoj djelatnosti, održanim predavanjima, izložbama i drugim oblicima aktivnosti pokazuju da su i u protekloj godini članovi HAZU kroz organizacijske oblike akademije i na ostalim područjima svojeg djelovanja pridonijeli obilježavanju HAZU kao vrhunske hrvatske znanstvene, istraživačke i kulturne institucije. U pogledu rada predsjedništva akademije u više se navrata spominje Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskog sabora i to tako da se ovome odboru odaje priznanje za potporu akademiji u nekim njezinim nastojanjima. Ovaj odbor je doista podupirao HAZU u nekoliko pitanja vezanih u zahtjev HAZU prema državnom proračunu. Pored ostalog u izvješću se ističe da predsjedništvo HAZU odobrava analizu ovog odbora iz prošle godine koja je pokazala da se proračunska sredstva u korist HAZU od 2002. godine do danas povećavaju u manjim postotcima nego sredstva koja se raspoređuju preko Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa, i Ministarstva kulture. Utoliko je teže razumjeti zašto je upravo prošle godine HAZU tražila od Ministarstva financija, odnosno Vlade Republike Hrvatske da HAZU zadrži i dalje zaseban proračunski položaj umjesto da se ugradi u poziciju jednog od tih ministarstava ili razmjerno u oba ministarstva. U raspravi je posebna pozornost posvećena nekim organizacijskim i statusnim pitanjima akademije i njezinog članstva. Tako je razmotrena okolnost da u akademijinim tijelima nije prihvaćena preporuka Hrvatskog sabora, koji smo kolegice i kolege donijeli 3. srpnja prošle godine sa 100 glasova za i 3 suzdržana glasa da se osnuje razred za prikazbene umjetnosti, dakle za kazališnu i filmsku umjetnost, kao 10. razred u sastavu Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti. O tome pitanju odbor predlaže da Hrvatski sabor donese zaseban zaključak, kao dio odluke o prihvaćanju izvješća Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti. Nadalje u raspravi je došlo do izražaja zapažanje koje je isticano i prigodom ranijih izvješća, da glasovanje o novim članovima akademije nije, daje povoda za rasprave u hrvatskoj kulturnoj i drugoj javnosti, budući da neki djelatnici, veoma istaknuti u disciplinama u kojima djeluju nisu izabrani, čime se ne namjerava dovesti u pitanje autonomnost akademije u izboru svojih članova. Konačno kad se radi o statusnim pitanjima, predstavnici podnositelja izvješća naglasili su da je u javnosti stvoren pogrešan dojam da … [[Ne razumije se.]] koji po zakonu i pripadaju članovima Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti, kao dodaci na mirovinu ne daju tim mirovinama svojstvo mirovine stečenih pod posebnim uvjetima. Članovi HAZU zaslužili su svoje mirovine prema općem mirovinskom režimu, njihov prosjek je između 4 i 5 tisuća kuna po osobi, a zaseban dodatak na mirovinu jest i trebao bi po nama ostati izraz brige države u odnosu na one njezine građane koji iako u statusu redovitih umirovljenika pridonose i dalje u značajnoj mjeri hrvatskoj znanosti i kulturi. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova 9 za i jednim suzdržanim glasom odlučio Hrvatskom saboru predložiti da se donesu sljedeći zaključci. Prvo prihvaća se izvješće o radu Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u godini 2009. I drugo, Hrvatski sabor predlaže Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti osnivanje razreda za prikazbene umjetnosti, dakle za filmsku i kazališnu umjetnost. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba HDZ-a, uvaženi zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Evo, dozvolite kratki osvrt na ovo izvješće. Klub HDZ-a je i dosada u svom radu dao punu potporu Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti i razumljivo je da će tako biti i danas. Svakako nastojeći pri tome svojim sugestijama i primjedbama doprinijeti daljnjem jačanju uloge Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u hrvatskom društvu posebno na javnoj društvenoj sceni jer za to ima puno razloga i opravdanja, a HAZU je stožerna hrvatska kulturna i znanstvena institucija i njena društvena medijska izolacija u hrvatskom medijskom prostoru nije nikom prihvatljiva. No, međutim činjenica je da se tako nešto u hrvatskom medijskom prostoru dešava zadnjih godina i pitanje je zbog čega. U svakom slučaju postoje opravdana očekivanja da pored svega onog dobrog, korisnog, vrijednog što HAZU čini za hrvatsko društvo svakodnevno HAZU može i mora dati možda i snažniji doprinos hrvatskoj društvenoj zbilji, sadašnjosti i stvarnosti u nekim područjima koja svakako zaslužuju, ja bih rekao, posebnu pažnju. Zašto ne i gospodarstvo? Gospodarstvo utemeljeno na znanju, gospodarstvo utemeljeno na visokim tehnologijama, na inovacijama itd., kroz svoja tijela i kroz razred za ne samo tehničke znanosti HAZU ja bih rekao može i mora učiniti dodatni napor posebno zbog činjenice da jedan vrijedan dokument koji je HAZU objavila pred nekoliko godina, a to je bila Deklaracija o znanju je bio izvanredan doprinos buđenju hrvatske stvarnosti i hrvatske zbilje upravo na tom području. Nije se smjelo dogoditi da jedan takav važan dokument kao što je Deklaracija o znanju jednostavno nestane. Nekoliko općih činjenica. Na dan 31. prosinca 2009. Hrvatska akademija znanosti je imala 144 redovita člana, zatim 132 dopisna člana te 90 članova suradnika. Ukupno 366 članova. Ja bih rekao to nije mali, to je ustvari veliki, ogroman, intelektualni potencijal koji se na sreću osjeća u mnogim područjima hrvatske kulture, umjetnosti, znanosti, duhovnosti itd. Ali, zaista trebamo i možemo očekivati i više u onim područjima koja su za hrvatsku budućnost itekako važna. Društvo utemeljeno na znanju ne smije biti samo floskula. Zaista mora se početi nešto ozbiljno dešavati da takvo društvo u punoj mjeri počinje funkcionirati u interesu hrvatskih građana, u interesu hrvatskog gospodarstva, boljitka i kvalitetnijeg života. I u tom smislu i posebno na tom području i na tim zadaćama HAZU zaslužuje daleko snažniju prepoznatljivost na javnoj medijskoj društvenoj sceni. To se ne događa. Razumljivo je da neki za to nemaju interesa, ali kako prihvatiti činjenicu da javna televizija ne daje ne samo svoj doprinos širem društvenom ugledu HAZU nego naprotiv mnogo toga dobroga što je u okviru HAZU učinjeno Hrvatska javna televizija nije bila spremna prepoznati. Širi društveni ciljevi i očekivanja nije u stanju Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti samostalno ostvariti bez čvršće suradnje, a u svakom demokratskom društvu ta javna scena je itekako važna, ona određuje prioritete, ona određuje osjećaje, ona određuje odgovornost i ako toga nema onda se zaista dešava ono što nažalost moramo priznati HAZU je izolirana u medijskom prostoru. To nije dobro i nije prihvatljivo. HAZU može i mora još snažnije utjecati na promociju znanosti, inovacija, istraživanja, razvoja. Vrlo konkretno konkurentnosti hrvatskog gospodarstva temeljenog na istraživanju i razvoju. To su one činjenice, to su oni preduvjeti koji zaslužuju, ja bih rekao, mnogo više zajedničkih napora svih onih koji to razumiju, svih onih koji imaju osobna iskustva u tom području, koji su svjesni da se konkurentno gospodarstvo zaista stvara na inovacijama, istraživanju i razvoju dobro usmjerenom, ali i dobro financiranom. Osvrnut ću se kratko na činjenicu da to financiranje u mnogim institucijama pa i u HAZU nije na onoj razini koja nam je potrebna. Isto tako ne treba idealizirati da sve ono što dolazi ili doći će iz HAZU-a mora biti najbolje jer jednostavno to nije moguće. I u tom smislu HAZU može i mora biti inicijator mnogih dobrih inicijativa i projekata. U tom kontekstu suradnja između HAZU-a i drugih akademija je itekako dobrodošla i korisna. Kao redoviti član Hrvatske akademije tehničkih znanosti želim reći da posebno u nekim područjima suradnja između HAZU i njenih razreda, razreda za tehničke znanosti, Znanstvenog vijeća za energetiku, Znanstvenog vijeća za naftu sa Hrvatskom akademijom tehničkih znanosti može imati mnoge pozitivne efekte. Mnogo puta govoreći ovdje u Hrvatskom saboru o ovoj temi spomenuo sam Deklaraciju o znanju i to ću učiniti i danas. Bio je to jedan sjajan, izvanredan dokument koji je nastao brzo, ali je nestao još brže u našem sustavu vrijednosti koji je na javnoj društvenoj sceni nažalost nekakvog drugog karaktera. Čitam, "Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti smatra svojom dužnošću zazvoniti na uzbunu.", napisano je u vašem izvješću prije 4 godine. Zbog čega? Zbog činjenice da razlike u znanju i njegovoj primjeni postaju glavni čimbenici koji dijele razvijene zemlje od nerazvijenih. Razlike u znanju dijele bogate od siromašnih, razlike u znanju dijele visoki životni standard od niskog. To je bila snažna poruka koja je itekako jasno ukazivala nužnost povezivanja znanja i istraživanja i razvoja za gospodarstvo. Nikakvog odjeka u hrvatskoj javnosti. To znači nije važna ne samo politika tema, nije važna društvena tema. Zašto je to tako? To je tema koja zaslužuje ja bih rekao malo ozbiljnije analize. U tom izvješću dalje piše "Samo one tvrtke u kojima zaista postoje u dovoljnoj mjeri ugrađena kritična masa znanja, mogu svojom konkurentnim proizvodima zauzimati mjesto na globaliziranom svjetskom tržištu". Koliko ima takvih tvrtki u Hrvatskoj? Nažalost jako malo. Izvoz je najbolji dokaz količine znanja ugrađeno u jedno gospodarstvo. Taj dokument mislim da je bio izuzetno važan i nadam se da ćete u vašem radu u idućem razdoblju učiniti sve da se toj deklaraciji o znanju pokloni posebna i dužna pažnja i da taj dokument oživi i dobije onu puno snagu koju treba imati u hrvatskom društvu s obzirom na stvarne, društvene, gospodarske i mnoge druge potrebe. Dalje, svakako ponavljam i naglašavam suradnja Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti sa drugim akademijama je korisna. Naglasili ste da se priprema u okviru Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti deklaracija ili dokument vezan uz Strategiju energetskog razvoja RH. Osobno sam razgovarao više puta s akademikom Zelićem koji vodi takav dokument. Svakako sa ne malim iščekivanjem očekuje se pojavljivanje toga dokumenta u hrvatskoj javnosti. Znanstveno vijeće za naftu, Znanstveno vijeće za energetiku i mnogi drugi razredi mogu dati doprinos kvaliteti tog dokumenta, ali isto tako i suradnja Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti sa Hrvatskom akademijom tehničkih znanosti i mnogim drugim institucijama može biti od koristi. HAZU može biti inicijator, može biti pokrovitelj i može biti nositelj takvih inicijativa. Ali očekivati da HAZU može samostalno napraviti takve zahtjevne, složene, interdisciplinarne projekte nije realno. Naglasili ste u vašem izvješću za 2009. godinu jednu činjenicu koja zaslužuje pažnju i ja ću je kratko komentirati. S obzirom da sam bio sudionik te inicijative. 2009. godine u proljeće nekoliko dana prije Hrvatskog ulaska u punopravno članstvo u NATO ovdje u Hrvatskom saboru je boravilo NATO-vo parlamentarno izaslanstvo od petnaestak istaknutih zastupnika NATO-ve parlamentarne skupštine koji su u suradnji sa Hrvatskom akademijom znanosti i umjetnosti održali u akademiji zajednički okrugli stol pod nazivom Energetska sigurnost jugoistočna Europa. Teme koje su bile interesantne su direktno ili indirektno bile važne za Hrvatsku energetsku strategiju, za hrvatsku energetsku sigurnost, za hrvatsku energetsku budućnost. Tu su bili istaknuti zastupnici parlamenata Turske itekako važne i ključne države za europsku energetsku sigurnost, Bugarske, Italije i Mađarske itd. Taj uspješan međunarodni okrugli stol se nije uspio kvalificirati i zadovoljiti visoke uredničke kriterije najboljeg urednika HRvatske državne televizije. Pitanje kakve kriterije taj gospodin uvažava? Što sve treba učiniti ne samo od strane Hrvatske akademije za znanost i umjetnost, nego što sve treba učiniti u hrvatskom društvu da bi se ozbiljne teme mogle kvalificirati s obzirom na tako visoke i oštre kriterije takvih urednika. Na kraju, dozvolite još jedan kratki komentar. Čak je vezan i uz Odbor za financije i državni proračun, ali vi ste to isto rekli i u vašem izvješću. Upravni odbor zaklade odlučio je da se sredstva u iznosu, čitam i ne vjerujem, milijun 200 tisuća kuna. Jel to točno? Raspodijele na ukupno 97 projekata koje su predložile organizacije i pojedinci. Milijun 200 tisuća kuna na 100 projekata, 12 tisuća po projektu. Nema te ozbiljne znanosti osim one koja se može raditi olovkom i papirom koja može davati rezultate kroz takav model financiranja. I na kraju kratki osvrt na nove razrede. Da akademiji trebaju novi razredi. To je prirodno, okruženje se razvija, mnogo toga u svijetu se mijenja i akademija bi trebala pokazati vitalnost i prepoznati one razrede koji trebaju omogućiti akademiji da se još snažnije afirmira na onim ključnim strateškim pravcima važnim za razvoj i budućnost RH. Klub HDZ-a dat će potporu ovom izvješću. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prije nastavka rasprave obavještavam da je 42. sjednica Odbora za gospodarstvo HRvatskog sabora održat će se danas 4. studenog u 14,00 sati, dvorana Janka Draškovića, pa članovi neka izvole otići na sjednicu. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime kluba HHS-a, HSU-a uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine glavni tajniče, kolegice i kolege. Ja ću govoriti o jednom ozbiljnom problemu hrvatske akademije o kojem smo raspravljali i na Odboru za obrazovanje, znanost i kulturu i započeo bih sa jednom rečenicom koju sam našao na mrežnim stranicama hrvatske akademije koja glasi "Misija Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti je uključivanje hrvatske znanosti u europske i svjetske tokove znanosti, trajnim poticanjem i sustavnim povećavanjem ulaganja u istraživanja i razvoj znanosti". Kolegice i kolege, ja nisam kompetentan govoriti o hrvatskoj umjetnosti pa toga dijela se neću dotaknuti. Ali jesam kompetentan govoriti o hrvatskoj i svjetskoj znanosti. Naime, vidjeli ste da se misija HAZU spominje u kontekstu potrebe uključivanja hrvatske znanosti u europske i svjetske tokove. Tu leži problem, kolegice i kolege, vrlo ozbiljan problem. Naime, svjetska znanost postavila je prije nekoliko desetljeća vrlo jasne vrijednosne kriterije. Vrlo jasne. Svakog od nas znanstvenika, pogotovo u području tehničkih, biomedicinskih, prirodnih znanosti, dade se vrlo precizno ocijeniti i vrednovati ono što smo učinili i kakav smo doprinos dali Svjetskoj znanstvenoj zajednici. Naime, znanstvenici rezultate svojih istraživanja objavljuju u znanstvenih časopisima. Postoje časopisi koji su kvalitetniji i oni koji su manje kvalitetni. Oni kvalitetniji časopisi su međusobno umreženi da tako kažem. Način da se naslovi i autori spominju u bazama podataka, u tzv. tercijarnim publikacijama koje se onda lako daju pretražiti. Lako se na taj način dolazi do onih radova koji su nekome zanimljivi da bi ih pročitao, pratio, komentirao, citirao. Ti najbolji časopisi navode se u tercijarnim publikacijama poput … [[Govornik govori engleski, ne razumije se.]] Postoje i druge tercijarne publikacije, ali oni navode i nešto manje kvalitetne časopise i zato ih ovdje ne bih spomenuo. Nogometnim jezikom ove prve bih svrstao u prvu ligu, a ovi su u drugoj ili trećoj ligi. Međutim, kolegice i kolege, tih časopisa koji se navode u … [[Govornik govori engleski, ne razumije se.]] je nekoliko tisuća na ovoj planeti. Nisu oni svi jednake kakvoće. I sada dal možemo doći do podatka, a koji je a koji nije manje kvalitetan. Apsolutno se i to dade napraviti, jer urednici, znanstveni odbori pojedinih časopisa postavili su vrlo visoke kriterije i od svojih recenzenata traže da prihvaćaju samo one rukopise koju su izuzetne kvalitete. Drugi časopisi su manje probirljivi. Ovi koji imaju najviše standarde to su oni sa najvećim impact faktorom, faktorom odjeka jer znanstvenici ih cijene, čitaju i citiraju njihove autore. Treći kriterij je citiranost pojedinog znanstvenika. Što je znanstvenik dao veći i značajniji doprinos, što je njegovo otkriće značajnije to će ga kolege češće citirati u literaturi na kraju svojih radova i to jasno, komentirati u odnosu na njegove radove i svoje rezultate. Dakle, sad imamo minimum tri faktora. Neću ići dalje jer mi je ovo dovoljno da mogu obrazložiti ono što želim obrazložiti. Dakle, imamo časopise iz najviše skupine, imamo impact faktore tih časopisa da ih međusobno možemo razlikovati i imamo citiranost pojedinih autora kao dodatni faktor. E sada, u prvoj polovici ove godine u jednom razredu Hrvatske akademije bili su izbori za nove članove i ja ću usporediti dva kandidata. Oboje poznam, oboje su mi prijatelji i neću reći za koga navijam, vi ćete sami doći do zaključka što je trebalo učiniti, a vidjet ćete da nije tako učinjeno. Naime, jedan kandidat ima 74 godine, u mirovini je nekoliko godina i jasno da zbog toga nije mogao imati bogzna kakvu znanstvenu aktivnost tih proteklih nekoliko godina. Drugi kandidat ima 57 godina, trenutno vodi 8 znanstvenih projekata, uglavnom međunarodnih koji su financirani od uglednih svjetskih fondacija. Stariji kolega ima 50-tak radova u časopisima koje sam spomenuo, mlađi kolega ima 100 radova u časopisima onog prvog najvišeg razreda koji se citiraju u … [[Govornik govori engleski, ne razumije se.]] Sad međutim moramo vidjeti u kojim časopisima su publicirali jedan odnosno drugi autor. Tu počinju problemi starijeg kolege. Naime, 50 radova starijeg kolege citirano je 28 puta do sada, dakle svaki drugi rad je jednom citiran od strane nekog drugog autora. A mlađi kolega ima 100 radova koji imaju preko 3200 citata, dakle svaki njegov rad citiran je barem 30 puta od strane kolega u Svjetskoj znanstvenoj zajednici. Stariji kolega vodio je uglavnom projekte na domaćem terenu, mlađi kolege vodi međunarodne projekte financirane od najuglednijih svjetskih fondacija. Mlađi kolega pozvan je 74 puta da bude gostujući profesor na najpoznatijim svjetskim institutima. Neću spomenuti starijeg kolegu. Mlađi kolega je recenzent najuglednijih svjetskih časopisa. Starijeg kolegu neću spomenuti. Mlađi kolega ima dakle 150 puta više citata od starijeg kolege, mlađi kolega ima više citata nego pola članova razreda Hrvatske akademije koja ga je odbila primiti. Kolegice i kolege, naša akademija bila je 150 godina ustanova u kojoj su sjedili najbolji od najbolji. Akademija je uvijek bila jedna od najuglednijih ustanova u Hrvatskoj. Akademija je uvijek bila ponos hrvatskoga naroda. Akademija je bila simbolom brige za duhovne, gospodarske i kulturne vrijednosti Hrvatske. Ali kolegice i kolege, u akademiji se puno toga promijenilo u proteklih 15 godina. Hvala vam lijepo.
Hvala. Klub HDSSB-a, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine tajniče Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti, kolegice i kolege zastupnici. Gotovo bih produžio raspravu u stilu u kojem je moj kolega prethodnik Miljenko Dorić započeo. Naime, iz podataka koje smo dobili u ovom izvješću odmah s početka, dakle kada se govori o osnovnim podacima o članstvu akademije onda jasno piše da na dan 31. prosinca 2009. godine Hrvatska akademija je imala 144 redovita člana, zatim 132 dopisna člana, te 90 članova suradnika. To je ukupno 366 članova. Ja bih gotovo usporedio sa brojem dana u godini evo i to prijestupnoj godini. Ono što je posebno, dakle uočljivo, a o čemu je i gospodin Dorić govorio je podatak da je prosječna životna dob svih akademika na kraju 2009. godine bila 76 godina, da ne kažem 75,9 godina, 76 godina. E sad, sukladno onome što je gospodin Dorić i iznio ovdje za ovom govornicom mislim da želja da Hrvatska postane zemlja znanja, da napreduje u svakom smislu i znanstvenom i kulturnom, da mladi ljudi prionu i dokazuju se i kroz ... [[Govornik se ne razumije.]] i kroz ostale časopise koji su vrednovani u znanstvenom i u svakom drugom pogledu kako bi bili i citirani i imali dakle putem citiranosti ili broja citiranosti jedan renome koji onda može biti i za ove mlade, relativno mlade ljude s obzirom na, kada govorim, ne govorim o životnoj dobi negoli o statusu u znanstvenom smislu da bi mogli evo pridonijeti i poboljšanju i ovoga podatka koji je podastrt ovdje u ovom članku 1. Dakle, osnovni podaci o članstvu akademije. Jasno da je kroz evo skoro 150 godina Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti utemeljena još od Strossmayera bila ponos i dika Hrvatske, simbol znanja, čestitosti, da kažem i časti i da je Hrvatski narod u Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti uvijek i poimao na taj način Hrvatsku akademiju znanosti i umjetnosti. Nabrajanje svega onoga što je akademija tijekom 2009. godine učinila i što su kako piše ovdje da su rad akademije, dakle njezinih 9 razreda, 18 jedinica i 15 znanstvenih vijeća, te rad Predsjedništva Akademije učinili kroz 2009. godinu je zaista impozantno. Posebice bih evo spomenuo pripremu za održavanje okruglog stola u Hrvatskoj akademiji pod nazivom energetska sigurnost i jugoistočna Europa. Dakle, jedna vrlo aktualna tematika, jedna vrlo aktualna problematika s kojom se evo svakodnevno, a evo posebice ovih dana susrećemo. I da se i na ovom nivou, dakle nivou Akademije, Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti raspravlja i o ovako jednoj važnoj, važnoj ili prevažnoj temi za Republiku Hrvatsku. U svakom slučaju jednom sam, kada se govori o zastupljenosti radova ili aktivnosti Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u medijima ili pak poznatosti u javnosti onda se ne može biti zadovoljan. Kad sam pročitao publikacije povijesnog arhiva Hrvatske, neke od publikacija onda sam uvaženog gospodina Matu Artukovića pitao, Mato pa jesu li ove činjenice koje ste vi svojim istraživačkim radom, dakle utvrdili idu li one u širu javnost, jesu li one poznate široj javnosti. Onda mi je rekao da je to teško, da je to gotovo nemoguće i da ta publikacija ostaje na nivou znanstvenog, užeg kruga znanstvenika, poznavatelja povijesti i nikuda uglavnom dalje. Iako sam ja u tim publikacijama pronašao vrlo, vrlo zanimljivih činjenica koje bi bile zanimljive i našim, velikom broju naše mladeži, naše javnosti, pa tako vjerujem da i u radovi Akademije i njenih članova, dakle postignuća i dostignuća nisu poznati široj javnosti. Našoj široj javnosti putem tako i da ne kažem izopačenog medijskog pristupa puno su poznatije štikle, broševi, torbe, celebry partyji, eventi itd. Zašto ne postoji zanimanje šire hrvatske javnosti za znanost, za umjetnost, za ono što je eventualno citirano kako reče kolega i u ... [[Govornik se ne razumije.]] itd. Zašto se ne može probiti Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti sa svim ovim što je izloženo, dakle oku, uhu našega čovjeka, našega građanina. Zašto se, pri tome se zapravo može reći da se to u neku ruku i podcjenjuje. Kažete da su mediji odgovorni da se vrlo teško probiti u medije. I mi ovdje u Saboru, ali i vi u Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti možemo osmisliti i strategiju ili kako god hoćete nekakav kako se to vrlo često u politici naziva akcijski plan kojim se takva da ne kažem medijska blokada ili šutnja probijaju. A ako se to probije onda će sasvim sigurno i Akademija, Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, njezini članovi sasvim sigurno i njihovi radovi, njihova mišljenja, razmišljanja doći i do svakog našeg građanina što mislim da je potrebito. Jer zaista zastupljenost i ovih publikacija o kojima sam govorio, Povijesnog arhiva Hrvatske i sličnih institucija vrlo važnih za Republiku Hrvatsku teško, teško zaista dolaze do običnog građanina. A ako je građanin u neznanju, iako smo mi, želimo biti država znanja onda je vrlo potrebito da upravo u ovom segmentu Hrvatska akademija bude prisutna u svakodnevnom dakle našega pučanstva kako je i zamišljeno koliko ja znam 1861. godine prilikom utemeljenja Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti. Novi razredi, novo vrijeme, novo grananje vrsta dakle ovdje piše o filmskoj umjetnosti. Dakle, sad postoji i niz drugih da kažem grana ili podrazreda iziskuje jasno i modernizaciju u osuvremenjivanje, ljepše rečeno, i u hrvatskoj akademiji osnutkom, utemeljenjem i novih razreda. Prema tome, jasno je da treba podržati ovakav stav kojega, za kojega se zalažu ovdje i ovi, gospoda koja su govorila prije mene za ovom govornicom. I na kraju kad se govori o financijskom izvješću, onda vidimo da je Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti u 2009. godini ostvarila ukupne prihode od evo 76 milijuna kuna, i to je dakle jedan da kažem kalup, okvir u kojemu su se odvijale aktivnosti Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti. Usporedimo li to sa nekim drugim pokazateljima, bilo iz državnog proračuna ili nekakvih drugih fondova, a kada spomenemo samo ime, a što je srž toga, Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, onda je to zaista rekao bih mala stavka. Evo za poticaje za proizvodnju duhana u Republici Hrvatskoj se izdvaja 65 milijuna kuna. Samo za primjer. Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti svega 10-ak milijuna dakle više. I da ne govorim o nekim još bolnijim i još gorim parametrima, ili još o novcu koji je opljačkan u raznoraznim državnim tvrtkama, putem korupcijskih afera, što bi jasno doprinijelo ne samo Hrvatskoj, da smo upotrijebili u prave svrhe, doprinijelo radu, pa i pomlađivanju rekao bih, i uključivanju mladih znanstvenika u Hrvatsku akademiju i dokazanih i umjetnika i znanstvenika u Hrvatsku akademiju znanosti i umjetnosti. S obzirom da je ovo izvješće jedno od nabrajanja svega onoga što je akademija, Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti učinila i napravila 2009. godine, i da je zaista po meni ovo jedan, to je jedna impozantna, impozantan broj aktivnosti. Evo HDSSB, Klub zastupnika Hrvatskog demokratskog saveza Slavonije i Baranje će biti za usvajanje ovoga izvješća. Hvala vam lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Gvozden Flego. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospođa zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Pa evo uvažavajući sve što su kolege rekli u ime klubova, da ne ponavljam, zaista se opet radi o jednom kompleksnom izvješću koje je sadržano evo u ovoj 113. knjizi i moramo prihvatiti da je rad cijele akademije prikazan u 9 razreda, čak 18 jedinica i 15 znanstvenih vijeća, da akademija djeluje i izvan Zagreba, u manjim svojim jedinicama, u Dubrovniku, Splitu, Rijeci, Puli, Varaždinu, Bjelovaru, Osijeku, Vinkovcima, Trstenom i Požegi, što dokazuje da se akademija ipak otvara i odlazi u manje gradove, manja mjesta, što za ta mjesta izuzetno puno znači. Dolazim iz jednog takvog mjesta, iz Siska, i znam da svako otvaranje novih, pa i ovakvih razreda i bilo kakvih znanstvenih jedinica za to malo mjesto znači puno. Često smo govorili ovdje da akademija ima jednu svoju zatvorenost. Činjenica je da je akademija prije svega institucija, prva institucija znanosti u Hrvatskoj, i da ona počiva na svojim temeljima, ali i da se u zadnjih 3 do 4 godine može primijetiti da se akademija otvorila prema građanima, otvorila se i u svojim znanstvenim projektima, važno je napomenuti da je i u ovom razdoblju o kojem mi govorimo 2009. akademija uključila se i u raspravu, ja bih rekla onih svakodnevnih, životnih problema naših građana, u promišljanju i rješavanju gospodarske krize, što je dalo jednu novu dimenziju da se znanost uključi u rješavanje ovoga. Isto tako organizirala je nekoliko okruglih stolova, npr. energetska sigurnost i jugoistočna Europa, pa raspravu iz područja obrazovanja o nacionalnom kurikulumu, što je izuzetno važno. Dakle akademija ipak čini jedan mali korak, ali važan da se približi građanima. Ovo što je rekao kolega Grubišić, on je rekao da treba još više otvoriti akademiju, treba ju otvoriti na način da možda se ovi znanstveni radovi populariziraju, i budu dostupni svim građanima. Posebno ću istaknuti nešto što ovdje možda nije istaknuto u ovim raspravama, da se ne ponavljam, a to je ta međunarodna suradnja, i suradnja sa Hrvatima koji žive izvan Republike Hrvatske, u 2009. akademiju su posjetili i vojvođanski Hrvati, koji su zatražili jel da akademija pomogne pri ustrojavanju doktorskih studija za Hrvate u Vojvodini, što je izuzetno značajno da damo podršku i Hrvatima koji žive izvan Republike Hrvatske. Moram iskazati ovdje ipak jedno žaljenje. Kao članica Odbora za obrazovanje već kod prošle rasprave smo istaknuli na odboru i predložili osnivanje jednog novog razreda, to je bilo razred za filmsku umjetnost, jer smatramo da ima uvjeta za osnivanje ovog novog razreda, budući da film više nije nova umjetnost, da film zaslužuje da ima jedan poseban razred o filmu. U 2008. ako se sjećate mi smo predložili kao odbor ustrojavanje ovog razreda, predsjedništvo je načelno podržalo, to smo u ovom izvješću vidjeli, podržalo ovu inicijativu Odbora za obrazovanje, ali je smatralo da još uvijek nema uvjeta prema ovom izvješću koje je pred nama za osnivanje, pa ja molim evo u ime članica i članova odbora da se počne razmatrati jedna ova inicijativa o ustrojavanju razreda za filmsku kulturu. Svakako da će i to značiti još jedan korak u što širem i obilnijem radu akademije, naše Akademije znanosti i umjetnosti i da ćemo u 2010., tj. u ovoj godini u kojoj sada raspravljamo o 2009. uz to i 14. knjizi možda moći dobiti potvrdu za osnivanje ovoga razreda. Evo hvala.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Miljenko Dorić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Roksandić, vi i dvoje kolega prije vas govorili ste o tome da je hrvatska akademije zatvorena, da je medijski izolirana. Ja se s time uopće ne slažem. Znanstvenici ne mogu biti izolirani, znanstvenici su integrirani u znanstvenu zajednicu u skladu sa svojim znanstvenim doprinosom. Svaki član akademije može objavljivati u najuglednijim svjetskim časopisima, jasno na ugled hrvatske znanosti, ako je to sposoban. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Ivanka Roksandić.
Kolega Dorić vi mene niste možda dobro slušali ili pratili, ja sam rekla da je često mišljenje ljudi da je to jedna zatvorena institucija, međutim da je veliki napredak kod otvaranja, kod prilaska uopće preko Internet stranica u onome što radi akademija u javnosti, ja sam govorila o mišljenju javnosti. Ne smatram da je akademija zatvorena, dapače ja sam istaknula koliko se puta akademija otvorila pa čak i u rješavanju onoga svakodnevnih problema hrvatskog društva.
Gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani glavni tajniče akademije, uvaženi akademik Cvetnić i gospođa državna tajnica mislim da je tu, kolegice i kolege. Pa mi govorimo danas o ovome izvješću, međutim ono što moram odmah na početku reći mi smo to izvješće dobili još u svibnju 2010. godine. Nažalost, izgleda da je trebalo 6 mjeseci da dođe ovakvo jedno izvješće na dnevni red. Ja znam da često puta ćemo reći da je to ipak i neka slučajnost, ali ipak smatram da jedna najviša znanstvena ustanova Hrvatske zaslužuje mnogo veću pažnju ne samo kroz neke citate i ovo evo pa i danas govorimo o tome koliko je to ponos hrvatske znanosti i sve ostalo, a i ovaj uvaženi Dom nažalost tek nakon 6 mjeseci što se ovakva jedna knjiga i ovakvo jedno izvješće kod nas, mnogi su je već i izgubili vjerojatno pa možda zbog toga se i ne raspravljaju i zaboravili su, da ne kažem da je to. Mi se volimo dičiti sa godinama starosti ove akademije, posebno mi Slavonci volimo se i dičiti njenim osnivačem Josipom Jurjem Strossmayerom, ali mislim da ovako nije primjereno da jedno izvješće takve jedne institucije ćupi 6 mjeseci i nakon 6 mjeseci tek dođe na dnevni red ovoga Sabora, a uvršten je dnevni red još u 5. mjesecu. Ali, evo to je takav nažalost izgleda i sistem i tehnika rada pa smatramo često puta da mnoge su stvari bitnije i dolaze na dnevni red prije nego ovakvo jedno izvješće. Drugu stvar o čemu bi rekao, a što je bilo danas i spomenuto ovdje pa i gospodin uvaženi tajnik je spominjao, pitanje medijskog prostora i HAZU-a. Mislim da taj medijski prostor sigurno nije dovoljno iskorišten, ali u korisne svrhe da bi prezentirao i rad HAZU-a, ali i njegovu veličinu. Da bi ta prezentacija i hrvatskoj javnosti normalno bila potrebnija to je sigurno svakako svima nama jasno. Međutim, nažalost ta pamet akademije to što se radi došlo je evo u ovoj ili prošloj godini nažalost je došlo u jednom sasvim drugom kontekstu. U kontekstu ne znam prijema ili ne prijema jednog ili više članova. I to nažalost kroz neko žutilo i tada je HAZU došla na naslovne stranice tiska ili špice tv-a i radija. Mislim da to nije dobro i da ipak oni koji odlučuju o prijemu su najkompetentniji da li, a ne da ne kažem ovakvi ili onakvi način. Ovakvu raspravu kao što je imao prof. Dorić, argumenti o kojima je govorio, mislim da trebaju oni biti predmet razgovora, ali na kompetentnim mjestima. Ne na mjestima nekoga razgovora ili nekoga novinara koji je nešto načuo pa od toga se stvara onda afera i kroz to normalno da se stvara i jedan negativni imidž prema i akademicima pa i toj akademiji. To se često puta dešava nažalost i prema nama saborskim zastupnicima pa često puta smo predmet nekih rasprava koje sigurno ne zaslužujemo kao takovi jer mnogi i ja vjerujem najveća većina pošteno radi taj posao ovdje u Saboru, a isto tako i ovi članovi akademije. Ono što bi još htio reći to je pitanje oblika rada akademije. Akademija je, vidimo ovdje, radi u tih 15 znanstvenih vijeća. Ja sam se i zadnji puta i danas ću se osvrnuti vezano za znanstveno vijeće, za poljoprivredu i šumarstvo. Kažem, nekad sam imao i sam prilike sudjelovati nad radovima takovih okruglih stolova, međutim ovdje što je napisano da je plan aktivnosti samo u manjoj mjeri ostvaren u ovoj sekciji za preradu poljoprivrednih proizvoda i biotehnologiju mislim da to nije dobro. Nije dobro, premda ovdje ima i nekih obrazloženja zbog čega i kako, ali mislim da rad tih sekcija, tih znanstvenih vijeća normalno treba biti mnogo kvalitetniji jer kroz taj način će se i oni uspjeti prezentirati i svoje znanje, a i zainteresiranost prema ljudima, odnosno prema određenim područjima da ipak dođe značajnije da se o tome raspravlja i da to bude u krajnosti i jedan prilog za opstanak hrvatskog gospodarstva. Mi smo imali primjera i u poljoprivredi pa i u šumarstvu gdje sigurno imamo velike mogućnosti i da je potrebno da svoje to znanje koje većina tih najveći broj tih akademika ima da stavimo u funkciju nuđenja rješenja za probleme koji su prisutni u sadašnjem trenutku i da bi ta problematika trebala biti mnogo korisnije iskorištena u direktnoj praksi, a i u onome dijelu što je bilo govora u duh uvezivanja s Europom. Znači, i ne samo da to bude prezentiranje i povezivanje kroz određene radove nego normalno i određene konkretna rješenja koja će i pomoći našem gospodarstvu koje je u ovom trenutku jako neophodno. Sljedeću stvar što bi još rekao to je pitanje rada u područnim jedinicama. To su recimo Zavod za znanstveni i umjetnički rad u Osijeku. Mislim da je kada gledamo što je radio taj zavod u prošloj godini uz znanstveno vijeće koje je tamo postoji mislim da bi trebalo da se više taj znanstveni rad i ta znanstvena jedinica u Osijeku konkretno da se više vezuje za gospodarstvo toga kraja. Upravo govoreći o prethodnom ovome o sekciji za poljoprivredu i gospodarstvo mislim da pitanje i same decentralizacije o kojoj stalno govorimo, ali mislim da bi takva selekcija trebala i mnogo korisnija bila i vjerojatno bi bila pokretač određenih aktivnosti u takvom jednom zavodu. Ja ne kažem projekti kao Franjevački samostan u Osijeku ili Valpovo znanstveni skupovi ti koji su bili, kazališna baština Valpova itd. oni jesu sigurno potrebni i cilj su istraživanja. Ali mislim da ova sekcija za poljoprivredu, prehrambenu industriju, šumarstvo da bi trebala vjerojatno više kroz takav zavod na konkretnom jednome području kao što je Slavonija, mislim da bi ona puno kvalitetnije i više zaživjeti i konkretne programe ostvarivati na korist toga gospodarstva. I evo sada na kraju bih rekao da cijeneći i značaj i autoritet HAZU mislim da treba njeno znanje i značenje biti puno više iskorišteno za stvarni život, za rješavanje gospodarskih problema Hrvatske, za njihovu prezentaciju kroz medije. Ali u ovom pozitivnom korisnom smislu. A normalno da propusti koji se eventualno javljaju, potrebe za proširenjem određenih novih razreda itd. treba staviti u funkciju te akademije, da ona bude sigurno autoritativno odlučna na tom rješavanju. I što se tiče isto podržavam ovaj dio vezano oko financiranja. Mislim da sredstva koja se daju nisu sigurno uzalud bačena i da ih treba u svakom slučaju da prate rast i ostalih dijelova proračuna. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani akademiče Cvjetnić, kolegice i kolege. Mogu samo pretpostaviti s koliko ponosa je bio ispunjen prostor u ovom Hrvatskom saboru kada je 1861. godine biskup Josip Juraj Štrosmajer pokrenuo inicijativu za osnivanje akademije i izrazio želju da se u akademiju sastanu svi bolji umovi i da se uključe sve čovječje znanosti. Za pretpostaviti je koliko je ponosa bio ispunjen i prvi predsjednik akademije doktor Franjo Rački ostalih preostalih 15 članova. Taj ponos je trebalo zadržati do danas i taj ponos trebamo gajiti vječno na HAZU. A zašto? Pa zato što je akademija od osobite nacionalne važnost, zato što je kao što je kolega Dorić kazao, vizija HAZU-a društvo znanja i znanosti, a misija akademije uključivanje hrvatske znanosti u europske i svjetske tokove, te briga oko bitnih čimbenika kulturnog, duhovnog, gospodarskog, političkog i sveopćeg napretka Hrvatske, ali briga i oko afirmacije RH u svijetu. U tom kontekstu podržavam ovo izvješće i sve što je akademija učinila za dobrobit Hrvatske i znanosti. Ali isto tako bih istaknuo osobni osjećaj da akademija nije dovoljno koristila nužan i odmjeren utjecaj na javnost. Javnost posebice mediji nisu dovoljno posjećivali pozornosti akademiji, ali akademija nije dovoljno bila prisutna u javnosti. A glas mudrosti, glas razuma, glas znanja, glas iskustva i glas znanosti je potreban Hrvatskoj više nego ikada. Djelovanje akademije je posebno poželjno u kriznim situacijama, a gdje veće krize nego danas u ovoj svjetskoj ekonomskoj krizi u uvjetima i posljedicama teške ekonomske svjetske recesije. Kada se govori o Strategiji razvoja, o perspektivama Hrvatske, kada se raspravlja o najbitnijim kulturnim, političkim, gospodarskim, društvenim pitanjima onda je nužno čuti glas autoriteta, glas intelektualne elite, glas akademije. A taj glas po mom osobnom dojmu često izostaje. I ovo nije kritika, ovo je apel, ovo je priziv na vaš glas. Hrvatsku već godinama muče pravni i društvene dvojbe oko privatizacijskih procesa, privatizacijske nezakonitosti, a akademija je šutjela i šutjela. Hrvatsko sveučilište u Zagrebu proživljava teške trenutke. Mnogi fakulteti su u aferi Indeksi. Akademija je šutjela. Očita je neujednačenost nastavno nastavnih programa na sveučilišta, pitanja kriterija. Akademija šuti. Masovna i prilično opasna pojava komercijalizacije visokih učilišta i stručnih studija, izostanak kvalitetnih programa, izostanak kvalitetnih profesora na visokim učilištima. Akademija i o tome šuti. Bolonjski proces nije ni zaživo, a već je u dubokoj krizi. Akademija također šuti. Prvostupnici su bez zvanja i bez posla. O tome se treba čuti glas. Mnoštvo nepoželjnih pojava u društvu od masovne propasti banaka prije desetak godina, izostanak poslovne kulture, nagli porast poslovnog nemorala, pronevjere, stečajevi, porezne evazija. Akademija šuti, a treba se čuti njen glas. Sve više nezdrave hrane, sve više zagađivanja okoliša. A razred za prirodne znanosti šuti. Sve više štetnih lijekova, sve više bolesnika umire od upotrebe lijekova za ozdravljene. A razred za medicinske znanosti šuti. A HAZU akademija ima što reći. Ona treba iskoristiti svoj ogromni intelektualni potencijal. Ona treba iskoristiti svoj ogromni autoritet. Akademija ima što reći i o reformi obrazovnog sustava i o reformi zdravstvenog sustava i o unutarnjem ustrojstvu Republike Hrvatske i o lokalnoj samoupravi akademija ima što reći i o Hrvatskoj radioteleviziji. Akademija ima što reći i o odnosu crkve i države, akademija ima štošta toga reći. Ali interesantno je da je akademija šutjela kad je bio očiti javni sukob između bivšeg predsjednika države i crkve, a intervenirala je kad je trebalo predložiti odlikovanje da bivši predsjednik odlikuje dvojicu po akademiji zaslužnih komunista iz bivše države. To upada u oči. Akademiji je mjesto u Programskom vijeću Hrvatske radiotelevizije po mom osobnom mišljenju. Tamo nije mjesto predstavniku udruge poslodavaca. Akademija se za to mjesto treba izboriti, iako akademiji primjerice po mom mišljenju je prije mjesto u Programskom vijeću HRT-a nego u školskim odborima škola jer se tamo raspravlja u većini slučajeva o tehničkim detaljima, o čistačicama, kuharicama i tehničkim problemima škola, a samo jednom u pet godina o imenovanju ravnatelja. Ugledu akademije i štete pojave poput one koja se dogodila oko profesora Đikića kad je akademija predložila prijam uglednog znanstvenika u akademiju, a onda je isto akademija odbila članstvo. Dojam je da u tom slučaju nisu prevladali znanstveni kriteriji, a ako nisu prevladali znanstveni kriteriji onda sam tužan što su prevladavali neki drugi. Jer profesor Đikić, mi se trebamo ponositi njime, a koliko se trebamo ponositi najbolje pokazuje da ga je Njemačka akademija znanosti primila u svoje redove. Ovo nije, ne bih volio da se shvati kao samo kritika nego poziv da akademija ispuni i iskoristi sav svoj potencijal i autoritet. Imam dojam da akademiji nedostaje institucionalne hrabrosti, a hrabrost se najbolje pokazuje u nevolji, a Hrvatska je doista dio jedne svjetske ekonomske nevolje i sada je više nego ikada potrebno čuti i glas akademije. I ovo sve shvatite dobronamjerno i podržavam vaše izvješće i sve aktivnosti koje radite, ali da se čuje više vaš glas u javnosti jer on nama puno znači. Hvala lijepa.
Hvala. Dvije replike. Prvi gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš.
Hvala lijepo, potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvaženi tajniče akademije. Gospodin Marić, govorili ste vezano da u krizi je potrebno čuti glas akademije pa jedno je svakako ovo što ste spomenuli da su prvostupnici bez zvanja i posla. Mislim jučer sam imao priliku baš na Prehrambeno-tehnološkom fakultetu u Osijeku vidjeti kad je dekan potpisivao uvjerenja prvostupnika, njih vjerojatno preko 50-tak je bilo. I pitam šta, gdje … [[Ne razumije se.]] ne, kaže skoro svi upisuju sljedeće dvije godine. Znači da ove tri godine plus dvije godine ispada sigurno da bi možda bilo i korisnije da postoji petogodišnji studij nego što je ovo sada tri plus dvije, odnosno većina njih se upisuje dalje. Da li zbog toga što nemaju posla ili zbog toga što žele, što su dobri studenti i sve ostalo. Ali mislim da je to jedna od primjera teme o kojoj akademija bi trebala sigurno svoje nešto više reći jer su svi većinom akademici i iskusni profesori koji su odgojili generacije stručnjaka. Oni sigurno imaju pravo i mogućnosti da o tome javno kažu što misle i mislim da bi to bilo korisnije i za ministarstva i za Sabor i za sve nas koji donosimo određene zakonske odredbe vezano za to. Hvala lijepa.
U 10,55 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Bodakoš, drago mi je da se slažete s ovim primjerom negativnim koji je doista svima upao u oči koji se bave tom strukom, ali ništa se ne poduzima da se to ispravi. Veliki problem je prvostupnika, veliki problem je specijalističkih magisterija. Koliko li je samo magistara specijalista ekonomije i doktora ekonomskih znanosti a da nisu studirali ekonomiju uopće. To je ozbiljan društveni problem. Naše visoko obrazovanje je razgranato. Ono je rašireno, ali stablo se ne vrednuje po lišću nego po plodu, a plod našeg visokog obrazovanja je loš. Hvala.
Gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Vi ste kolega Marić u svom izlaganju govorili da akademija šuti o ključnim pitanjima u društvima. Ja se slažem s vama jer što možemo očekivati od ostalih segmenata hrvatskog društva ako onaj dio koji je najobrazovaniji i od kojeg se očekuje da bude glasan, šuti o ključnim problemima. Nama Hrvatima se često prigovara da smo nekako zadržali taj svoj podanički mentalitet, da smo navikli biti pod tuđom cipelom Pešte, Beča, Beograda pa se nismo danas unatoč tome što imamo svoju samostalnu i nezavisnu državnu navikli da bi trebali itekako glasno govoriti o nekim temama koje su važne za kulturu, identitet, vjeru, ali i običaje Hrvatskog naroda. Često se postavlja pitanje imamo li mi uopće elite. Nas političare se na dnevnoj bazi proziva, no moje je pitanje što je to sa našim intelektualnim elitama, da li ih možemo tako zvati ako one doista šute o ključnim problemima. Danas hrvatski narod više nije ni neuk niti gladan, danas hrvatski narod ima svoju državu i zbog toga u toj svojoj državi ne bi trebali provoditi politiku nezamjeranja već oni koji su odgovorni svatko sa svoje razine odgovornosti trebao bi raditi svoj posao. Zbog toga evo ja kao zastupnica u Hrvatskom saboru očekujem od akademije da progovori u ime šutljive većine jer šutljiva većina misli ono što vjerojatno misle i članovi akademije, a na taj način ćemo suzbiti sve one pojave koje se događaju u posljednje vrijeme u hrvatskom društvu, da nam glasna manjina nameće svoja pravila koja nemaju veze sa identitetom hrvatskog naroda. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa kolegice Petir. Slažem se s vama da Akademija treba biti inicijator i pokretač, jer intelektualna elita u Hrvatskoj već šuti dugo vremena i trebamo je probuditi. Akademija ne provodi niti rješava probleme i od njih se to niti očekuje, niti može. Ali se očekuje nekoliko mudrih rečenica, nekoliko neovisnih riječi da se sa znanstvenim pristupom i stručnom analizom pripomogne mirnom rješavanju kriznih situacija u Hrvatskoj. Ja razumijem zašto nikada nije reagirala oko slučaja da se najveća hrvatska banka Zagrebačka banka pretvorila, a da se ne zna ni tko je vlasnik, niti zašto ni jedne lipe nije uplaćeno u proračun od te prodaje. Ali ne razumijem zašto se ne javi u slučajevima Varšavske koja se događaju, jer upravo takvi, takve krizne situacije mogu se mirnije rješavati kad se čuje glas autoriteta, glas te intelektualne elite. Hvala.
Gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine akademiče, dame i gospodo. Ja se javljam kao jedan od onih koji daje potporu svakako Akademiji i ovom divnom, preglednom izvješću koje je zapravo prikazuje opsežan rad Akademije, a istodobno je i izvanredno štivo za naučiti sve što Akademija radi. I iz tog izvješća se zapravo može puno toga naučiti. Želim iskoristiti ovu priliku i nazočnost ovdje poštovanog gospodina predstavnika Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti i iskazati jedno moje nezadovoljstvo ne osobno nego nezadovoljstvo zbog toga što akademija nije uključena u jedan segment koji je po meni vrlo, vrlo važan osim u jednom malom dijelu. Naime, Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske, dakle Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske je i radno tijelo Sabora i mi smo imali nedavno jednu sjednicu odbora koju smo posvetili tematski donošenju strategije odnosa Hrvatske prema Hrvatima u svijetu i zakona koji će se iz toga izvesti. I to je najavljeno i odobreno od strane Vlade Republike Hrvatske i to će biti doneseno. U svakom slučaju taj dokument bi imao puno veću snagu i bio bi kvalitetniji kad bi se u njegovu izradu uključila i Akademija. Mi kad smo pozvali predstavnike Akademije na žalost nismo dobili nikakav odgovor. Dakle, osim što se nitko nije javio niti došao na ovu sjednicu, a bila bi nam velika čast i velika pomoć nismo dobili niti bilo kakvo obrazloženje zbog čega nitko nije došao. Nisam time uvrijeđen, nego molim evo ovdje nazočnog predstavnika Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti da se zapravo na taj način koliko može više uključi i u izradu ovog dokumenta. I općenito, a na tragu ovoga što su kolege govorile do sada mislim da je mjesto da se Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti osobito zauzme iz svoje pozicije, jer je to doista intelektualna elita ne samo u ovim segmentima kojima se ona bavi, nego općenito za Hrvate izvan Hrvatske. Vama je poznato da Hrvatska nacionalna manjina u pojedinim europskim zemljama živi teško, da se prema njoj ne ispunjava ni minimum minimuma poštivanja prava, da zapravo Hrvatska može biti primjer sa svojim Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina, a da nema ni pokušaja uspostave reciprociteta kad su u pitanju prava Hrvata kao Hrvatske nacionalne manjine u susjednim zemljama. S druge strane, ja mislim da je vrijeme i da bi bilo vrlo važno da Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti također u okviru svog djelovanja, pa i mimo njega ako treba progovori i o položaju recimo Hrvata u Bosni i Hercegovini. Poznato je da su Hrvati u Bosni i Hercegovini narod ali bez onih prava koja proizilaze iz Ustava koji bi im trebao biti dat itd. Stoga zapravo apeliram, osobito na Odbor za međunarodnu suradnju, istodobno pozdravljam doktorskog studija za Hrvate u Vojvodini kojega vidim da ste potakli jer ste primili predstavnike Hrvata iz Vojvodine i sretan sam zbog toga. Ali istodobno molim i tražim od Akademije da se uključi u jednoj većoj mjeri ne samo u izradu ovih dokumenata o kojima se ovdje govori a koji su vrlo važni, koji bi trebali definirati odnos Hrvatske prema Hrvatima u svijetu, a u koji svakako ulazi i kultura, i umjetnost i sve drugo ali i ovo što je osnovna zadaća Akademije uključivo svakako i znanost. Konačno, moja potpora još jedan put radu Akademije i poziv da se Akademija uključi u izradu ovih dokumenata. Učinit ću i sam napor da ispred Povjerenstva koje sad radi na tim dokumentima još jedan put se obratimo Akademiji da da svoj doprinos, a pored toga da Akademija također prateći stanje Hrvata u svijetu da također svoj jedan doprinos na onoj razini u kojoj ona to može i u okviru svojih mogućnosti. Jer ponavljam radi se o jednoj u pravom smislu riječi intelektualnoj eliti čiji se glas treba čuti i kad je u pitanju zaštita svih onih prava i svih onih pitanja o kojima se ovdje govorilo. U Hrvatskoj i morala i zakona i zakonitosti itd., ali i svih onih pitanja koja se odnose na prava Hrvata izvan Republike Hrvatske, prije svega Hrvatsku nacionalnu manjinu i Hrvate u Bosni i Hercegovini. Hvala lijepa.
Hvala. Tri replike. Prvi je gospodin zastupnik Ante Kotromanović.
... [[Govornik naknadno uključen.]] na prostoru Bosne i Hercegovine prema narodu, prema Hrvatskom narodu dole. I ja se slažem kolega Bagariću da bi trebala imati sigurno proaktivniju ulogu i šteta je što nije aktivnije uključena u sama zbivanja koja se dešavaju na tom prostoru. Ali ja mislim da bi mi trebali imati jasnu politiku i definirati Republika Hrvatska, a i vidimo, nekoliko puta smo govorili, pričali o tome kako je šteta što se stalno na dnevnom redu gura i gura rasprava ove dvije deklaracije koje ste vi potaknuli kod nas da iseljeništvo potakne i ovu raspravu, dvije deklaracije o problemima i o stanju Hrvata u Bosni i Hercegovini. Mislim da bi mi trebali definirati jasniju politiku, Republika Hrvatska imati proaktivniju politiku, jasnije stavove prema narodu u Bosni i Hercegovini. Onaj tko nije bio dole on ne zna sa kojima se problemima ljudi susreću, sa općim stanjem koji vlada na prostorima koja nisu dole bliže Mostaru, a govorim o gore prostoru od Posavine, bliže Jajcu. To su sela i ljudi koji žive u teškim, vrlo teškim uvjetima i to je naša politika. Mi moramo definitivno više biti Republika Hrvatska proaktivnija i imati jasnu viziju i politiku kako i na koji način pomoći ljudima dole. Hvala.
Odgovor na repliku.
Zahvaljujem. Poštovani kolega Kotromanoviću, slažem se da treba imati jasnu politiku i treba je jasno voditi i definirati, i to je važno iskaz te politike i zapravo i sve ono što čini gospođa premijerka u svim susretima, i sa međunarodnim predstavnicima, ali i sa predstavnicima Hrvata izvan Hrvatske. S druge strane, mislim da ovaj Sabor mora imati jednu razinu konsenzusa kad je to pitanje u pitanju, i onda je nedopustivo, ali stvarno nedopustivo da predstavnik, odnosno predsjednik najjače oporbene stranke sudjeluje u političkim događajima u Bosni i Hercegovini, dakle u izborima, i da na taj način dadne potporu izboru čovjeka koji predstavlja Hrvate u Bosni i Hercegovini, a nije izabran glasovima Hrvata u Bosni i Hercegovini. To je naprosto nedopustivo, jer članovi predsjedništva prema Ustavu predstavljaju narode, i ti narodi biraju te ljude, a ne građani. I nije dobro uplitati se na taj način i zapravo činiti štetu. S druge strane, dokument koji također stoji u proceduri u Hrvatskom saboru, a nosi naziv Deklaracija o potpori hrvatskom narodu u Bosni i Hercegovini i Hrvatima u Bosni i Hercegovini, je također dokument koji, o kojem treba se postići puni konsenzus da bi bio donesen u Hrvatskom saboru. U Hrvatskom saboru sigurno nije dobro donijeti bilo koji dokument ove vrste, a gdje ćemo se razilaziti i razmimoilaziti kad je u pitanju naš stav, naš odnos prema dijelu naroda koji nam pripada, i ona aktivnost o kojoj sam maloprije govorio šefa oporbe u svakom slučaju na žalost nije bila dobra i nije dobro primljena među Hrvatima u Bosni i Hercegovini, a isto tako mislim da je to štetilo u koncu, iskreno mislim da je to štetilo i da će štetiti Bosni i Hercegovini, jer Bosna i Hercegovina treba trajno rješenje, mirno rješenje, a nikako konfliktno rješenje kakvo je sad ovog časa.
Hvala. Gospodin zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ma slušam raspravu, pa imam osjećaj otprilike da se najprije pohvali rad akademije, pa se kaže nekoliko lijepih riječi o intelektualnoj moći, sposobnosti i onda na kraju se kaže nismo zadovoljni sa doprinosom akademije. Tu je neka diskrepancija. Naime ja bih htio da se akademija i akademici kao kuća intelektualne slobode promatraju koliko doprinose razvoju ovog društva, a ne koliko su potrošili novaca. To me manje zanima. Kad tako gledam, onda bih mogao reći da od akademije, barem ja nisam pročitao ni jedan kritički osvrt na 17 godina jedne koncepcije razvoja društva, koja nas je po mojem mišljenju najviše dovela u krizu, a ne svjetska financijska kriza. Dakle koncept razvoja hrvatskog društva nije sa kritičke distance promatran iz ljudi, koji imaju intelektualnu sposobnost, ali i intelektualnu obvezu da kažu bez ustezanja šta oni o tome misle. Oni ne smiju podilaziti ni politici, ni političarima, ni vremenu u kojem djeluju. Od toga nismo čuli ništa, pa je lako zaključiti da je akademija sa distance promatrala trendove razvoja u Republici Hrvatskoj, koji sada da bi ih ispravili moramo žrtvovati možda nekoliko generacija. O tome nismo čuli od akademije, ja bih volio da na taj način gledamo rad akademije. Naravno kad gledamo samo jednu godinu, onda možemo reći potrošili su novaca toliko, izdali knjiga toliko, a koliko je to doprinijelo razvoju društva na žalost niti nam to akademija nudi, a niti mi gledamo tako. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Leko, kad sam iskazao svoje zadovoljstvo radom akademije, onda sam mislio na njenih 144 člana, na 132 dopisna, na 9 razreda, 18 jedinica, 15 znanstvenih vijeća, na mnoštvo onog učinjenog, ne učinjenog. Dakle kad vi gledate kompletno izvješće akademije, ono je doista impresivno, i akademija doista radi kvalitetno, kvalitetne stvari, proizvodi i daje značajan doprinos. S te strane ne mogu osporiti taj doprinos. S druge strane, gledao sam iz jednog segmenta, iz jednog kuta razumijete, dakle ja sam na koncu i zastupnik izabran glasovima Hrvata izvan Hrvatske i predstavljam taj odbor između ostaloga. E sad s te strane moja specifična primjedba, odnosno zamjerka radu akademije je bila koju sam ja iznio ovdje. Ja se slažem s vama u tom dijelu, dakle da treba akademija govoriti i o konceptu razvoja hrvatskog društva, i o ne znam pitanjima, i o onima iz gospodarske, moralne sfere, itd. Normalno da se i tu treba akademija oglasiti, i da bi bilo važan njen doprinos, ali normalno da se ne slažem da je zapravo vladavina ta proteklih godina doprinijela više, ne znam svemu onom što imamo sad kao loše posljedice, nego sva gospodarska kriza. Ako ćemo o tome govoriti, onda moramo kazati da je Hrvatska nastala nakon agresije i u obrani protiv te agresije, uz ogromne materijalne ljudske štete, gubitke, i nije bilo lako osposobiti institucije i državu na noge. S druge strane ova gospodarska, globalna kriza u svakom slučaju nije zaobišla niti Hrvatsku i ostavila je, i to je bio osnovni trag i osnovni doprinos zapravo svemu onome s čim se sad nosimo i s čim se borimo i u što vjerujem da će se hrvatska Vlada, ova koja je sad tu i koja je nedavno dobila potporu u Hrvatskom saboru, uspješno nositi i da će zapravo uspješno odgovoriti na sve ove probleme u kojima se sad nalazimo.
I gospodin zastupnik Šimo Đurđević, replika.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Bagarić, dobro sam primijetio u vašoj raspravi da ste izrekli jednu misao da hrvatska akademija, sportskim rječnikom rečeno, ne treba reagirati na događanja u Hrvatskoj, ne treba reagirati na svaku loptu, na događanja u Varšavskoj, na prosvjede seljaka u svezi cijena itd., po meni i a i po vama što ste izrekli u svojoj raspravi Hrvatska akademija se uključila onda kada je rasprava u hrvatskom školstvu, hrvatskoj znanosti, hrvatskoj kulturi, gospodarstvu Republike Hrvatske, odnos Republike Hrvatske prema Hrvatima izvan Hrvatske, kad je u pitanju odnos države i crkve, a ne kao u nekim zemljama u okruženju da vodi, rekao bih, svu politiku jedne države. To ne. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku.
Upravo tako kolega Šima. Ja sam također u onom dijelu i pozdravio dakle rad akademije i akademija je prevažna institucija da bi se bavila svakim pojedinačnim ekscesom u društvu. Međutim, generalno i znanost i kultura i zdravstvo i obrazovanje je planetarno pitanje, dakle ne postoje granice nacionalne, a kamoli da postoje granice kad je u pitanju ne znam hrvatski narod. Kad govorimo o kulturi hrvatskog naroda, o na koncu znanstvenoj suradnji, gospodarskoj suradnji onda u svakom slučaju je plesti mrežu na jednoj svjetskoj razini, hrvatskoj i svjetskoj razini. Jer dijaspora sve više u svijetu igra važno mjesto i države u svijetu sve više posvećuju pozornosti svojoj dijaspori jer je svijet postao globalno selo, jer se zapravo na taj način prenose znanja iz svijeta u domovinu odakle su, odakle zapravo, domovinu te dijaspore da tako kažem. A s druge strane zajedno sa aktivnostima svih koje idu s tim iz svijeta ide i ta međunarodna suradnja i razvoj i doprinos koji treba biti kažem svehrvatski. I u tom mjestu i na toj razini svakako akademija može igrati vrlo važnu ulogu. I, evo ne znam, može biti da nisam u stanju to procijeniti, ali se osjeća potreba većeg angažmana akademije u tom segmentu jer je akademija doista intelektualna elita. Hvala lijepa.
Završni osvrt, glavni tajnik Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti akademik Slavko Cvetnić. Izvolite.
Ostalo mi je na kraju da sa nekoliko riječi zahvalim na vašoj brizi i pažnji koju ste, moram istaknuti, ove godine izuzetno temeljito podržali i popratili. Ja sam naime sedmu godinu sada za redom ovdje i ovakvu sadržajnu raspravu ne mogu se sjetiti da je bilo u to vrijeme. Ja sam naravno nastojao čuti i zapamtiti sve ono što je bilo rečeno. Ponešto od toga sam i zapisao i budite uvjereni da o svim ovim vašim brigama, dilemama koje su isto tako i naše brige i dileme će akademijina uprava, akademijino predsjedništvo, skupština akademijina raspravljati i uzeti u obzir vaše prijedloge, vaša mišljenja. Na kraju mogu vam samo zahvaliti na vašoj pozornosti. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. 10. izvješće o radu Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u godini 2009. Podnositelj je akademija. Sukladno prijedlogu Vlade RH i saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: prihvaća se predloženo izvješće. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 99 glasova za i 2 suzdržana donijet je zaključak kojim se prihvaća predloženo izvješće. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: Hrvatski sabor predlaže Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti osnivanje razreda za prikazbene umjetnosti, filmsku i kazališnu. … [[Upadica se ne razumije.]] Nismo čuli? Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: Hrvatski sabor predlaže Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti osnivanje razreda za prikazbene umjetnosti, filmsku i kazališnu. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 80 glasova za i 9 suzdržanih je donesen predloženi zaključak. Kolegice Antičević, taj naziv dolazi od riječi prikazati, ukazati se. Znate? Da, da. … [[Upadica se ne razumije.]] Da, da. Kao preobrazba znate.
Zahvaljujem uvaženi gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Pred vama se nalazi redovito godišnje Izvješće o provedbi Nacionalne strategije i akcijskog plana suzbijanja zlouporabe droga za 2009. godinu. Na ovo opsežno izvješće koje praktički daje sve podatke za cijelu 2009. godinu i prikazuje stvarno stanje izvukli bi samo određeno možda indikativne brojke i indikativna dijela izvješća koje može na neki način dočarati kakvo je stvarno stanje u ne samo provedbi Nacionalne strategije već uopće o zlouporabi droga u RH. Tako dozvolite sljedeće: do kraja 2009. godine u Registru osoba liječenih zbog zlouporabe psihoaktivnih droga po Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo koji vodi registar ukupno je registrirano 29 tisuća i 120 osoba. To je u odnosu na raniju godinu povećanje za negdje oko 6,2%. Od tog broja osoba tijekom 2009. godine na liječenju je bilo 7 tisuća i 733 osobe, od kojih 18% ili 1460 se prvi puta javlja na liječenje. Ukupan broj liječenih ovisnika je povećan u odnosu na 2009. godinu, međutim smanjenje koje se vidi je pojava novih osoba u sustavu dakle liječenja gdje je tendencija koja se od 2008. godine i 2007. prati gdje je udio novo liječenih u ukupnom broju liječenja bio 22% on je 2009. godine pao na 18%. Zbog zlouporabe opijata tijekom 2009. godine na liječenju je bilo 6 tisuća 251 osoba, od kojih je 667 osoba bilo prvi put na liječenju što čini oko 10% dakle svih osoba koji su bili na liječenju zbog zlouporabe opijata. Prema podacima o broju ukupno liječenih na 100 tisuća stanovnika od 15 do 64 godine, a u odnosu na županije najviša stopa liječenih je u Istarskoj županiji, slijede potom Zadarska i Grad Zagreb. Međutim, kad se gledaju opijatske ovisnosti tada je na prvom mjestu Istarska županija, nakon toga Zadarska te Šibensko-kninska županija i potom Grad Zagreb. Prosječna dob prvog uzimanja bilo kojeg sredstva ovisnosti je 16 godina, a prosječna dob prvog uzimanja heroina je 20,3 godine dok je za intravensko uzimanje 21,2 godine. Prosječna dob prvog javljanja na tretman i na liječenje je 26,2 godine. Sa određenim dakle zadovoljstvom možemo reći da je broj smrti zbog predoziranja u 2009. godini manji, odnosno 89 osoba umrlo je zbog posljedica predoziranja dok je 2008. godine od predoziranja umrlo 116 ljudi. Ukupan broj ovisnika koji su na odvikavanju i rehabilitaciji u terapijskim zajednicama u 2009. godini bio je 1137 što predstavlja jedan pad u odnosu i na 2008. i na 2007. godinu. Epidemiološka slika ovisnosti u RH upućuje ustvari na određenu stabilnost u sustavu i potrebu nastavka primjene preporuka Nacionalne strategije. U 2009. godini izvršeno je 5 tisuća 246 zapljena svih vrsta droga što predstavlja smanjenje od 10% u odnosu na prethodnu godinu. Ostvaren je značajni pomak u količinama zapljene droga tipa hašiš i marihuana što je veća zapljena od 2008. godine te su održana 4 spaljivanja u Našice Cementu pri čemu je spaljeno više od 5 tona droge. 2009. godine evidentirano je 7 tisuća i 063 kaznena djela vezano uz zlouporabu i krijumčarenje droga. Za počinjena kaznena djela je prijavljeno 5 tisuća i 019 osoba što je nešto manje nego u istom izvještajnom razdoblju 2008. godine. Podnesene su 4 tisuće 550 prekršajnih prijava, što je isto tako određeni pad broja prekršajnih prijava u odnosu na 2008. godinu. U 2009. godini za sve modalitete kaznenog djela za uporabe droga osuđeno je 2 tisuće 790 punoljetnih osoba, dok je optuženo 18% manje osoba u odnosu na 2008. godinu. I kod maloljetnika se uočava daljnji pad maloljetničkog kriminaliteta vezanog uz uporabu droga. Dok je 2008. godine bilo prijavljeno 218 maloljetnih počinitelja tih kaznenih dijela tijekom 2009. godine prijavljenih je 206 od čega je 158 maloljetnika bilo privedeno za najblaži oblik tog kaznenog djela odnosno posjedovanje droga za vlastitu uporabu. Broj zatvorenika ovisnika o drogama s izrečenom i bez izrečene mjere liječenja upućenih na izvršavanje kazne zatvora posljednjih 10 godina kontinuirano je u porastu. No, 2009. godine se primjećuje određeni pad u odnosu na prethodnu godinu i to za 18%. U RH za provedbu programa prevencije i suzbijanja zloporaba droga odnosno provedu Nacionalne strategije suzbijanja zlouporaba droga i Akcijskog plana utrošeno je u 2009. godinu ukupno 87,4 milijuna kuna a iz županijskih proračuna dodatnih 11,98 milijuna kuna što u ukupnom iznosu predstavlja 99,4 milijuna kuna, za 6,8% više nego godinu ranije. Od značajnih aktivnosti treba istaknuti da je Hrvatski sabor donio Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporaba opojnih droga, kojem je brisana terminologija opojno, uspostavljen je novi sustav nadzora nad prekursorima te skraćeni rokovi za uništavanje oduzetih droga na način da se droga može uništiti i nakon provođenja nužnih dokaznih radnji. Nastavljena je provedba projekta resocijalizacije ovisnika o drogama. Od početka projekta izvršeni su profesionalno usmjeravanje i procjena radne sposobnosti za 167 liječenih ovisnika, a u obrazovanje i školovanje uključeno je 78 liječenih ovisnika. Ukupno je zaposleno 41 liječeni ovisnik. Za provedu resocijalizacije dodatno je utrošeno 4 milijuna kuna. Završeni su pregovori u punopravnom sudjelovanju RH u radu Europskog centra za praćenje droga i ovisnosti o drogama, te je parafiran sporazum s Europskim centrom za praćenje droga i ovisnosti o drogama i potpisivanje se očekuje do kraja ove godine. U cilju intenziviranja provedbe i preventivnih aktivnosti obrazovnom sustavu izrađen je Nacionalni program prevencije ovisnosti za djecu i mlade u odgojno obrazovnom sustavu, te djece i mladih u sustavu socijalne skrbi za razdoblje 2010.-2014. godine koje je Vlada prihvatila ove godine u lipnju. Ovo je prvi dokument koji objedinjuje preventivne strategije koje imaju za cilj suzbijati i sprečavati pojavu svih oblika ovisnosti među djecom i mladima, te rizično ponašanje djece i mladih vezano uz eksperimentiranje sa sredstvima ovisnosti što uključuje prevenciju ovisnosti o drogama, alkoholu, pušenju, internetu, klađenju i svih drugih vrsta kod ovisnosti djece. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za obitelj, mladež i šport, Odbor za unutarnju i nacionalnu sigurnost? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo izvješće je sveobuhvatno i konkretno prikazuje stanje vrlo korektno također zloporabe droga u Hrvatskoj, međunarodne trendove, epidemiološko stanje i kretanje suzbijanja zlouporaba droga. Vidjeli smo kroz izvješće da su podaci o liječenim osobama, zatim kretanje kriminaliteta kao što je utvrđen i presjek aktivnosti u području suzbijana zlouporabe droga, prevencije i liječenje ovisnosti, sve aktivnosti koje su provodila sva ministarstva, lokalna i regionalna samouprava, međunarodna suradnja, udruge i terapijske zajednice tijekom 2009. godine. Isto tako je potrebno kazati da od 2000. godine Ured za suzbijanje zloporabe droga izvješćuje o provođenju nacionalne strategije i Akcijskog plana suzbijana zloporaba droga. U 2009. godini je za 6,2% veći broj osoba liječenih zbog zloporabe psihoaktivnih droga odnosno kao što je i državni tajnik malo prije kazao da je ukupno od strane Zavoda za javno zdravstvo registrirano 29 tisuća 120 osoba. Upozoravajuća je registracija mlađih od 14 godina koji su ušli u sustav liječenja doduše najviše ih je radi marihuane, ali i onih koji koriste više droga. Broj svih osoba u tretmanu u sustavu zdravstva je relativno stabilan. Ukupan broj liječenih ovisnika u 2009. godini povećan je za 2,9% i to predstavlja lagani porast u odnosu na 2008., a liječeni ovisnici za opijate je veći za 6,7%. Ukupan broj ovisnika na odvikavanju i rehabilitaciji u terapijskim zajednicama u 2009. godini je najmanji od 2005. godine. Uočava se također porast liječenih među tzv. vikend konzumentima. Učestalost liječenja radi zloporabe opijata i dalje se povećava. Najvišu stopu liječenih zbog opijatske ovisnosti na 100 tisuća stanovnika kao što je opet ću reći gospodin državni tajnik kazao imaju Istarska županija, zatim Zadarska, Šibensko-kninska i grad Zagreb. Prosječna dob prvog uzimanja bilo kojeg sredstva ovisnosti je 16 godina i to je zabrinjavajuće, a registrirano je i 13 maloljetnika mlađih od 14 godina života u sustavu liječenja. Zabilježen je porast broja liječenih zbog zloporabe amfetaminima. Alarmantna je također i činjenica da od prvog uzimanja nekog sredstva do liječenja protekne između 6 i 7 godina. I to je već godinama konstanta. Broj umrlih od 2007. godine je u pad, broj smrtnih slučajeva radi predoziranja se smanjuje. Umrle osobe prosječno su bile liječene 9 godina. Epidemiološka slika ovisnosti u Hrvatskoj upućuje na stabilan sustav i potrebu nastavka učinkovite primjene preporuka nacionalne strategije. Iz izvješća je također razvidno da su sva resorna ministarstva aktivno provodila mjere nacionalne strategije i Akcijskog plana suzbijanja zloporabe droga. Uočen je i iskorak u značajnim financijskim potporama od strane lokalne i regionalne samouprave u provedbi Programa borbe protiv ovisnosti. Nešto je manje kaznenih djela vezanih uz zloporabu droga i krijumčarenje nego u protekle tri godine. Za 10,8% je i manje zapljena nego 2008. godine. Uočen je i pad maloljetničkog kriminaliteta vezanog uz zloporabu droga. Bilježi se i pad broja zatvorenika ovisnika o drogama kao i pad broja ovisnika u zatvorskom sustavu kojima ranije nije bila izrečena sigurnosna mjera liječenja. Zakonom o suzbijanju zloporabe opojnih droga kojega smo donijeli prošle godine brisan je termin opojno, uspostavljen je novi sustav nadzora nad prekursorima i određen kraći rok za uništavanje oduzetih droga. Nastavljena je i provedba projekta resocijalizacije ovisnika, a radi učinkovitije provedbe preventivnih aktivnosti u obrazovnom sustavu izrađen je Nacionalni program prevencije ovisnosti za djecu i mlade, kao i za djecu i mlade u sustavu socijalne skrbi i to za razdoblje od 2010. do 2014., a koji je Vlada Republike Hrvatske prihvatila 4. lipnja ove godine. To je prvi dokument koji objedinjava strategije kojima je cilj suzbijati sve pojavne oblike ovisnosti među djecom i mladima, kao i rizično ponašanje djece i mladih vezano uz eksperimentiranje sa sredstvima ovisnosti. Taj dokument uključuje prevenciju ovisnosti o drogama, alkoholu, pušenju, internetu, klađenju i drugim ovisnostima kod djece i mladih. 2009. godine je veliki porast preventivnih aktivnosti vezanih uz uporabu droga u prometu. Isto tako, izvješće ističe da se svaki dan susrećemo sa novim vrstama droga i novih oblika krijumčarenja. To nas upućuje na sivu zonu i isto tako nove napore na drugoj strani, iznalaženja novih metoda, naročito preventivnih. To je moguće jedino zajedničkim naporima svih aktera, koordiniranim djelovanjem kako na nacionalnoj tako i na razini lokalnih zajednica. Na kraju, kolegice i kolege, klub HDZ-a podržava izvješće. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub HNS-HSU-a, gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Izvješće o provedbi Nacionalne strategije i Akcijskog plana suzbijanja zlouporabe droga u Republici Hrvatskoj za 2009. godinu treba i daje odgovor o uspješnosti ili neuspješnosti djelovanja svih subjekata koji su imali utjecaj na dva osnovna cilja koji su se postavili Nacionalnom strategijom i Akcijskim planom, a to su smanjenje ponude droge i smanjenje potrošnje droge. Izvješće je podastrlo niz podataka koji nažalost imaju trend rasta, ali u negativnom smjeru pa generalno moramo konstatirati da nismo uspjeli u suzbijanju zlouporabe droga u Republici Hrvatskoj, bez obzira što na nekim područjima bilježimo i neke pozitivne pomake. Podaci govore da u Republici Hrvatskoj imamo u 2009. godini 6,2% više liječenih osoba zbog zlouporabe psihoaktivnih droga, 2,9% više liječenih ovisnika. Među liječenim osobama ima 80,8% opijatskih ovisnika što je opet 3,1% više nego 2008. godine. Po broju liječenih ovisnika Istarska i Zadarska županija zauzimaju prva dva mjesta. Dalje se u izvješću spominje da su gradovi i županije u 2009. iz svojih proračuna izdvojili 34,3% više sredstava za provedbu Programa prevencije ovisnosti. Pojačale su se aktivnosti socijalnih ustanova i sve to skupa nije rezultiralo padajućim trendom u ponudi i potražnji droga. Samo je 16 godina prosječna dob prvog uzimanja sredstava ovisnosti, a 10 godina je u prosjeku potrebno da se stigne do prvog liječenja. U 2009. godini liječeno je 13 osoba mlađih od 14 godina. Dobar je podatak da se smanjuje broj smrti zbog predoziranja. U terapijskim zajednicama ima manje ovisnika na odvikavanju i rehabilitaciji i mislim da to nije dobra situacija jer nam kao što podaci govore ukupan broj ovisnika raste. Gdje su, tko ih je zbrinuo. 9,64% je u dio kriminaliteta iz oblasti zlouporabe droga u ukupnom kriminalitetu i nešto je manji od prethodnih godina. Tek je ove godine, dakle 2010. prihvaćen Nacionalni program prevencije ovisnosti za djecu i mlade u odgojno-obrazovnom sustavu koji objedinjuje prevenciju ovisnosti o drogama, alkoholu, pušenju, internetu, klađenju i ostalim ovisnostima. Mi u klubu HNS-HSU-a suglasni smo oko zbrinjavanja ovisnika koji čine izdvojenu grupaciju bolesnih ljudi. Svaki oporavak i povratak ovisnika u normalan život opravdava svaki novac i napor uložen u izlječenje i u tome treba ustrajati. Ali preventiva, i to kvalitetna preventiva, jeste zadaća i prava briga države za zdravu mladež Hrvatske o kojoj ovisi budućnost naše zemlje. Broj rođenih u našoj zemlji pada, dakle sve je manji broj mladih građana Republike Hrvatske koji su izloženi sve snažnijem djelovanju narko marketinga čiji proizvodi čine nesagledivu štetu mladima, ali i društvu u cjelini. Droga je nažalost svoje tržište i konzumente našla kako u gradovima tako i u ruralnim dijelovima naše domovine. Pad cijena droga, posebice plesnih, nalazi sve više korisnika čija je starosna dob sve niža, sve su mlađi. Iz ovoga slijedi zaključak, nemamo dovoljno kvalitetne mehanizme za zaštitu od zlouporabe droga kod učenika osnovnih i srednjih škola kojih kao što sam već spomenula zbog nataliteta je svake godine sve manje i manje. U pravoj i učinkovitoj prevenciji mora učestvovati i škola i roditeljski dom. Ni jedni ni drugi nisu ispunili zadaću, jer da jesu imali bismo padajući trend u pokazateljima. Gdje leže razlozi u nepreveniranju kako roditelja tako i nastavnog osoblja. Ima ih više. Ali glavni je po nama razlog neznanje. Alarmantan je podatak iz jedne ankete koja je pokazala da 80% roditelja djece osnovnih i srednjih škola ne zna od čega se sastoji joint ili kako izgleda primjerice tableta ecstasya. To neznanje da prostor dilerima i ovisnicima koji rado i predano pružaju iskrivljenu sliku o drogama znatiželjnim i naivnim mladim ljudima, a rezultate kolegice i kolege nalazimo u podacima ovog Izvješća. Ti rezultati nameću pitanja. Prije svega postavlja se pitanje odgovornosti svih čimbenika koji učestvuju u suzbijanju zlouporabe droga. Postavlja se pitanje kvalitete i definiranja zadaća programa sviju koji su pozvani raditi na ovom području. To mislimo naravno na ministarstva, državne ustanove, obitelji, škole itd. Postavlja se pitanje kontrole provedbe svih zadaća. Na kraju postavlja se pitanje financiranja. Sve karike koje nisu odgovorile zadaći trebaju položiti račun zašto to nisu napravili. Treba ih se mijenjati ili ih se treba ukinuti. Iz Izvješća je vidljivo da smo u prošloj godini na ovom području uložili nešto manje od 100 milijuna kuna ili je to ukupno povećanje od 6,8%. Zauzvrat nismo dobili rezultate koje bi trebali dobiti ili koje smo očekivali. Hvala vam lijepo.
Hvala. Klub IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Evo ja ću ovako početi najprije sa ovim citatom sa strane 9. citiram da podaci o proizvodnji droge iz Izvješća o stanju droge ujedinjenog tog UN-ovog pardon Ureda za droge i kriminal za 2009. pokazuje smanjenje od 19% u uzgoju makova u Afganistanu, te smanjenje od 18% u uzgoju koke u Kolumbiji. To je gotov citat. Znači, 150 hiljada vojnika znači NATO-a u Afganistanu, među njima i gotovo ne znam sada, 300, preko 300 hrvatskih vojnika uspjelo je smanjiti uporabu, tj. uzgoj tog maka za svega 18%. I onda si čovjek normalno postavlja pitanje što naši mladići uopće traže tamo u Afganistanu kada ionako znamo da je NATO misija izgubljena, a proizvodnja maka nije ni gotovo taknuta. Hajde sad toliko za uvod, ali idemo dalje. Na strani 11. govori se jasno droga je problem i u Europi. U Europi barem 74 milijuna ljudi, citiram "probalo je kanabis tj. marihuanu, anfetamin u Europi koristilo je barem 3,5% ljudi, kokain je koristilo u Europi barem 13 milijuna ljudi." Evo toliko o Europi kojoj težimo! Međutim, daleko od toga da su svi u Europi jasno drogirani, ali šta ćemo to je statistika koja može varati. Na žalost ono što nas treba zapravo brinuti je to što ni u Hrvatskoj nije znatno bolje. U Hrvatskoj imamo 29120 registriranih ovisnika. Sve više mladih ljudi je na tim teškim drogama. Kako se naprosto protiv toga boriti, kako se tome suprotstaviti. Moj bi prijedlog bio, ne znam da li je to već negdje uvedeno da imamo obavezno ili obvezatno svejedno testiranje kako u školama, na fakultetima, pri svakom sistematskom pregledu, pri zapošljavanju, u prometu, ne znam pri polaganju vozačkog ispita itd. itd. Da li bi to testiranje koštalo? Jasno da košta, ali po mom sudu to bi u ovom trenutku možda bila jedna od najisplativijih investicija u Republici Hrvatskoj. Kod dobi, znači kada govorim o drogi tu je zapravo riječ o populaciji od 20 do 35 godina. Na strani 24. se doslovce kaže da ja to, odnosno 25. citiram: "Da u 7 županija broj ovisnika na 100 hiljada stanovnika viši je od prosjeka Hrvatske." I ono što me naprosto žalosti na prvom mjestu Istarska županija 572,7 ali nema veze da li je riječ o Istri ili nekoj drugoj županiji ili gradu. Na drugom mjestu tu je Zadarska županija 517, pa grad Zagreb, Dubrovačko-neretljanska županija, Šibensko-kninska, Splitsko-dalmatinska i Primorsko-goranska znači su iznad tog republičkog prostora. Znači Županija istarska još jedanput kažem na prvom mjestu u Hrvatskoj što će reći da dole postoji ozbiljan problem. Zašto? Kako? Da li je tamo možda bolja prevencija pa se sve bilježi? Da li je tamo lošiji rad recimo policije? Ne nije, dapače, kasnije ću to i dokazati. Da li je veći standard? Ja mislim da to uopće nije ni bitno kada je riječ o toj drogi ne znam, ali znam da kada je riječ o ovisnosti Istra zasigurno ima problem. Imaju svi, ali Istra možda je tu na prvom mjestu i tu ne treba bježati od istine. Čitam jučer, prekjučer negdje alkohol veći problem od droge. Ne znam, glupost. Jasno i alkohol je problem, ali droga je ipak nešto drugo. Ako postoji volja, ja mislim da se to rješava između ostalog i policijom i jednim posvemašnjim nacionalnim konsenzusom koji zasigurno postoji. Tko ima utjecaj na policiju? Država. Od 1400 policajaca u Istri ne znam možda je 400, možda je 500 Istrijana. Nije to bitno. Pozivam evo i sa govornice Istrijane da se jave u policiju itd. Ali šta ćemo kada naši ljudi neće, neće i neće. Ima za to i puno razloga o kojima ja sad neću, ali smatram da problem sigurno kada je riječ o ovisnosti u Istri postoji i da se njime treba baviti prije svega obitelj. Ali šta ćemo kada obitelj zadnja dozna. Malo prije je moja prethodnica rekla da ulazak u svijet droge de facto započinje sa 16 godina. Treba se time baviti razumljivo i škola i policija, odnosno država, i lokalna samouprava, i sudovi, itd., itd. I po treći put ću kazati, kada je riječ o mojoj županiji, da imamo problem, pa možda iako je sustav kada je riječ o toj prevenciji na neki način bolje organiziran, ali hrvatski prosjek je 209, u Istri 529 ovisnika na 100 tisuća stanovnika. Strana 32., znači isto tako želim ovo citirati, tu se kaže da prosječna dob prvog uzimanja bilo kojeg sredstva 2002., bilo je 16 godina pa smo tamo 2007., 2008., 2006. pali na 15,9, danas je to opet 16 godina. Prosječna dob prvog uzimanja heroina 2002. bila je 19,9 godina, danas je 20,3, to se malo diže. Prosječna dob uzimanja ne znam čega to je i.v., znači 21,2 godine. Prosječna dob prvog javljanja na tretman, ranije je bilo 24,9 godina, a sad je 26,2 godine. I broj godina od prvog uzimanja bilo kojeg sredstva do prvog dolaska na liječenje, ranije je bilo 8,9 godina, sada je 10,2 godine. Bilo bi idealno kad bi se ti rokovi na neki način jasno smanjili. Kako se znači protiv toga boriti, mislim da je to bit, međutim da problem bude puno ozbiljniji vide se ovdje na strani 39, a to je broj umrlih prema županiji u godini smrti 2000.-2009. Ono što treba biti pošten i priznati da se taj problem u Hrvatskoj, znači generalno gledano ipak na neki način smanjuje. Mi smo imali slučaj da je 2007. preminulo čak 165 osoba, 2008. 116, a 2009. 89 osoba. Ogroman je to normalno problem, ali kako to npr. izgleda u Županiji istarskoj. Mi smo 2007. imali 17 preminulih, 2008. četiri, 2009. 13 preminulih, što će reći da smo možda jedina županija u kojoj je broj smrtnih slučajeva bio 2009. veći no što je bio 2008. godine. Od 2000. u Istri, pardon od 2007. znači nikada više smrtnih slučajeva. Rekoh u Hrvatskoj se broj ovisnika, tih smrtnih slučajeva smanjuje, u Hrvatskoj evo možemo reći da 89 smrtnih slučajeva nije zabilježeno od 2001. godine, što će reći da je riječ o velikom, pod navodnicima velikom uspjehu, u Istri na žalost imamo više smrtnih slučajeva nego u godinu dana ranije, više nego ijedne godine do 2007. Jasno ne prozivam nikoga, ali tamo gdje postoje problemi Istra, Zadar, Primorsko-goranska županija, Split, Grad Zagreb, tu bi trebalo zasigurno najviše raditi. Kako? Ja se ponovo vraćam na te testove, u školi, u prometu, u zapošljavanju, itd., itd. Inače umiru mladi ljudi, sve stariji istina. 2000. godine strana 41., to je bilo 27,8 godina, 2009. sa 33,6 godina, znači životni vijek se nekako produžuje za 6 godina, sa 27,8 na 33,6 godina, ali bez obzira na sve svi znamo da je riječ o, pod navodnicima bezobrazno mladim ljudima koji de facto nisu ni živjeti počeli. Jasno ja ne želim ovdje prozivati kada je riječ o ovoj problematici nikoga, ni politiku, ni upravu, ni policiju. Zašto? Zato jer ovdje na strani 57 se doslovce kaže da najveći broj zapljena ponovo se bilježi na razini Policijske uprave zagrebačke, to je jasno najveća policijska uprava, ne znam koliko ljudi radi u Zagrebu, ali to je najveći grad, prostor, 850 tisuća stanovnika, a zatim znači iza zagrebačke sa tisuću 91 tom zapljenom slijedi Istarska županija sa 805 zapljena, pa onda, sa 200 tisuća stanovnika, pa onda Splitsko-dalmatinska sa 655 zapljena na cirka, nemojte me hvatati za riječ, 450 tisuća stanovnika, pa Primorsko-goranska sa 602, Dubrovačko-neretvanska sa 445, Zadarska sa 253, itd., itd. Znači poslije Zagreba, gdje rekoh živi gotovo tih 850 tisuća ljudi, gdje je bilo tisuću 91 zapljena, znači odmah po zapljenama je prostor Istre sa nekih 200 ili danas nešto više jasno stanovnika, 200 tisuća stanovnika gdje je bilo 805 zapljena. Strana 83., gdje se govori o odnosu broja kaznenih djela zlouporabe droge prema županijama. Treba citirati ovu tablicu, pa se onda vidi da ustrojbena jedinica, znači broj kaznenih djela 2008., znači kaznenih prijava koje podnosi znači nadležno Ministarstvo unutarnjih poslova, u Istri je bilo daleko najviše u Republici Hrvatskoj tisuću 630, 2009. tisuću 74 i to je jasan nedvosmislen podatak da Ministarstvo unutarnjih poslova ili Policijska uprava Županije istarske itekako odrađuje svoj posao. Znači prema kaznenim tim prijavama, tu smo prošle godine bili odmah na drugom mjestu, iza Grada Zagreba, ali ukupno gledano u zadnje dvije godine daleko najviše tih kaznenih prijava bilo je upravo u Istri, što jasno potvrđuje da Policijska uprava Istarske županije bavi se tim problemom, odrađuje taj posao, itd. I po četvrti, peti put ću reći imamo problem, problem je velik, govorim sad o Istri, i o Hrvatskoj isto tako. Pozivam, ma ne trebam pozivati na ništa, kakav konsenzus u toj borbi, jer jasno da on postoji. Pozivam da roditelji progovore, to je ovisnost, to je bolest, to nije sramota, to su konačno naša djeca, oni su naša obveza. I sada za kraj strana 151., samo da ja to nađem, gdje se govori o financijskim sredstvima utrošenih iz proračuna županija za provedbu županijskih akcijskih planova za suzbijanje zlouporaba droge. Na prvom mjestu prošle godine, ako se ja to ne varam po sjećanju, da bila je Splitsko-dalmatinska županija sa utrošenih 3,3 milijuna kuna. Na drugom mjestu je bila županija Istarska, rekoh mi imamo negdje oko 250 tisuća stanovnika manje od Splitsko-dalmatinske sa 2 milijuna 120 tisuća. Iza nas su daleko po utrošenim sredstvima svi ostali. Počev od Primorsko-goranske sa milijun i 600 tisuća kuna, Zadarska sa milijun 300 tisuća kuna. Grad Zagreb utrošio je iznos od svega 309 tisuća kuna itd., itd. Znači, skrbi se međutim pretpostavljam ni to jasno nije dostatno. Za kraj još jedanput roditeljima – govorite, progovarajmo o tome, nemojmo se sramiti jer samo tako jedni drugima policiji, zajednici, sebi samima možemo normalno progovoriti. A što se tiče ovih testova, ne znam, neka bude svugdje od škole pri vozačkoj, u prometu, ne znam itd., itd. jer problem je ozbiljan. Mi koji imamo malu djecu nismo još s time suočeni, ali se već toga pribojavamo, a oni koji su u nekoj adolescentskoj dobi itekakav problem kada je riječ o drogi imaju.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Pa evo pokušat ću nastaviti, odnosno pokušat ću iskoristiti to što sam došao iza kolege Kajina da polemiziram sa njegove 2 teze. Zapravo citirajući jednu tezu koju je vjerojatno vidio ovih dana na internetu, a to je da je alkohol opasnije i veće zlo nego heroin on je to malo lativizirao i rekao da nije točno. Međutim, ako se doslovno citira ta teza, odnosno to je zapravo objavljeno u jednom britanskom časopisu, jedna grupa znanstvenika koji su se bavili ovim problemom su zapravo kazali da je alkohol sa socijalnog, dakle društvenog stanovišta veći problem nego droga, odnosno nego heroin. Ako uzmete na hrvatskom primjeru to vam otprilike znači ovako: vi imate evidentirano nešto ispod 30 tisuća ovisnika u Hrvatskoj, a istovremeno imate 300 tisuća evidentiranih alkoholičara. Obično se taj 300 tisuća množi kao i onaj sa drogom puta 3 do 4 pa zapravo vidite kakav je jedan problem, kakav je drugi problem. To se i dalje može elaborirati. Koliko je porodica razoreno zbog alkohola, koliko ima kriminala zbog alkohola, a s druge strane koliko toga ima zbog droge? Tako da ako hoćete čak i koliko se novaca vrti u jednoj industriji i drugoj, s time da je, mora se reći, jedna legalna, a druga ilegalna. Dakle, s tog aspekta su se britanski znanstvenici, jedna grupa njih, potrudila da dokaže zapravo da je ta priča odnosa alkohola i droge takva kakva je. Zanimljivo u tom istom tekstu ima jedna rečenica oko koje bi se svi morali zabrinuti, a to je da danas u Europi ima više legalnih nego ilegalnih droga. Tu se misli zapravo na različite lijekove, kemijske spojeve itd., itd. Zapravo koji imaju isti učinak kao droga, ali se ne tretiraju kao droga. I druga stvar na koju isto moram reagirati jer sam mislio o njoj nešto isto reći. Dakle, to je obavezno testiranje. Ja mislim da ćemo se mi složiti da je inzistiranje na obaveznom testiranju sveopće populacije pogotovo mlade iskaz i pokazatelj koliko smo i kako smo bespomoćno društvo, država da se uhvatimo ozbiljno u koštac s ovim problemom. Jer, složit ćemo se vjerujem i oko toga, da je testiranje, a pogotovo ako je ono obavezno zapravo jedna od ključnih, ako hoćete i najosnovnijih represivnih mjera. To zapravo pokazujemo da ne možemo na drugi način utjecati na suzbijanje ponude, odnosno pardon potražnje za različitim narkoticima. I u tome je zapravo problem. Znate što, teza da idemo sve testirati na droge pa ćemo sutra sve testirati ne znam na alkohol, na duhan itd., to zapravo pokazuje nemoć. I ono što je jako važno iskustva nekih zemalja su pokazala da testiranja ne daju dobre rezultate. Oni koji nešto znaju o tim testerima i testiranju znaju da ne postoji univerzalni tester za sve droge. Da različita droga se različito zadržava u tijelu. Prema tome, vi možete s jednim testerom otkriti jednu vrst droge, a možete koristiti drugu vrst droge. I zato iluzija da ćemo nešto s testiranjem riješiti mislim zapravo je iluzija. I da se vratim malo samom izvješću. Pa zapravo što reći o tom izvješću? To izvješće već je godinama isto. I to mene zapravo brine. Mi stalno konstatiramo ovisno o godine do godine u nekim stavkama smo 10% gore, u drugima smo 15% dole, međutim činjenica da nam problem ovisnosti i problem droge ostaje. Ja ću pokušati se vratiti na ono što sam govorio u nekoliko navrata proteklih godina predlažući promjene Kaznenog zakona članka 173. posebno kad je riječ o dekriminalizaciji droge pa i zadnji put kad smo prošle godine razgovarali o Zakonu o zlouporabi opojnih, tad smo ga još zvali opojnih droga, tad sam o tome zapravo govorio. Riječ je o tome da mi moramo radikalno promijeniti kao država, kao ljudi koji su odgovorni za stanje u ovom društvu, odnos prema drogi i prema ovisnosti. Mi smo napravili taj mali iskorak prije godinu dana kad smo promijenili taj zakon, ali smo zapravo iskoristili, nismo iskoristili priliku koja nam se pružala. Samo smo ukinuli, trebalo nam je godine i godine da priznamo da postoji nešto što se zove opojna droga i nešto što se zove stimulativna droga. Pa smo trebali i ne znam koliko godina isto da konstatiramo da moramo spaljivati dakle tu zaplijenjenu drogu. Dakle, ja plediram da se razmisli o novoj kvaliteti. Da se razmisli o tome da se mora ići u radikalnu izmjenu cjelokupnog zakonodavstva koje tretira pitanje zlouporaba i ovisnosti o drogama. Pa ako hoćete da idemo i sa novim akcijskim planom i novom strategijom. Jer zapravo mi samo iz godine u godinu nešto konstatiramo. Pa sada recimo, tu smo do prije par minuta imali prilike slušati nekakve pokazatelje. Dakle, govori se o padu broja ovisnika. E sada moje pitanje svima vama jel to pozitivno pardon liječenih ovisnika na odvikavanju jel to pozitivno ili ne? ja mislim da to nije dobro što opada. To znači da se sve manje i manje ovisnika odlučuje liječiti u komunama, a inače i generalno liječiti. Pomak u zapljenama droge. Zanimljivo ako pogledate vidjet ćete koje su droge plijenjene. Uglavnom lake droge. Dakle, uglavnom marihuana i hašiš. A kada pogledate statistiku pa ćete vidjeti koliki je pad zaplijene heroina, kokaina itd. da sve skupa ne nabraja. E sada pazite. Zašto je to za mene loš podatak? Zato jer mi se čini da ona siva zona koju pokriva organizirani kriminal zapravo nije dovoljno pokrivena. I kada još k tome uzmete podatak da je 71% od svih kaznenih djela vezano za famozni članak 173. Kaznenog zakona, dakle da je riječ o posjedovanju onda vi zapravo vidite da se hrvatski represivni aparat protiv droge bori samo na razini posjedovanja. E sada, zašto je to bitno? Mislim da je krajnje vrijeme da napravimo taj iskorak. Ja sam sa velikim odobravanjem dočekao prije 15 dana izjavu i stav iznesen javno ministra pravosuđa gospodina Bošnjakovića, koji je rekao da se formira vladina radna skupina i da se razmišlja o dekriminalizaciji lakih droga, napokon. Meni je jako drago da je parlamentarna većina napokon shvatila da dekriminalizacija nije legalizacije. Podsjetit ću vas i u zadnjoj i u predzadnjoj kampanji ste nas optuživali da smo za legalizaciju a uvijek smo govorili za dekriminalizaciju. To je nužno napraviti iz jednostavno razloga da se otvori prostor za ozbiljnije bavljenje teškim drogama. Dakle, što se toga tiče ministar pravosuđa i Vlada će imat punu podršku SDP-a. samo ja sam tu oprezan kada je riječ o ovoj problematici, da ipak najprije skočimo pa onda kažemo hop. Što bi ta izmjena značila? Ta bi izmjena značila sljedeće, da ćemo u zakonodavstvu razlikovati lake i teške droge, kao što smo definitivno priznali da postoje različite vrste droga obzirom na opijate, stimulanse itd. Druga stvar koju također moramo onda napraviti, a to je da razlikujemo onoga koji posjeduje drogu za vlastitu upotrebu od onoga koji posjeduje drogu, ima drogu namijenjenu dilanju i tržištu. Jer jedan je bolesnik a drugi je kriminalac. Normalno, ja vjerujem da Ministarstvo zdravstva već na tom tragu razmišlja. Jer Ministarstvo zdravstva trebalo bi izraditi pravilnik kao što je to svugdje u civiliziranim zemljama zapadne Europe, a to je da propiše da se zna kolika je to količina droge koju pojedinac ovisnik može posjedovati i da ne podliježe kaznenom progonu nego da podliježe prekršajnom progonu. To je jako bitno posebno je to bitno za maloljetnike koji ulaze često iz radoznalosti ili time što su zavedeni u kaznene evidencije, a ne bi trebali. Mislim da bi ovim potezima napravili veliki iskorak jer jednostavno bi onda mogli govoriti o drugoj kvaliteti. Dok ne promijenimo i Kazneni zakon u tom dijelu dok ne promijenimo i Zakon o zlouporabi drota, dok ne promijenimo akcijski plan, dok ne promijenimo strategiju mi nećemo moći govoriti o kvalitetnim pomacima, nego ćemo iduću godinu razgovarati o tome da li je 10% više ili manje onih koji su pristupili liječenju da li je više ili manje zaplijenjenih lakih ili teških droga. Međutim, često vam se da pokazati i to kažu da je zapravo stanje na ilegalnom tržištu droga uzorkovano recesijom, zanimljivo kokain. Ako ste pogledali koliki je pad zaplijene kokaina, vidjet ćete da je de facto pao skoro na nulu. Kako kokain spada u skuplje droge valjda je i to nekakvo mjerilo recesije. Međutim, nemojmo imati iluzije. Ovo što je u ovom izvješću napisano zapravo sve treba množiti sa 3, 4 ako ne i više. Jer tamo zapravo samo ono dakle to vam otprilike izgleda ovako. Policija ako više radi pogotovo u ovoj sivoj zoni više će zaplijeniti droge, ako radi manje, manje će zaplijeniti. E sada se postavlja jedno pitanje, vrijednosno da li je bolja policija koja je zaplijenila manje droge ili ne? e kada bi mi imali sustavan preventivan rad, pogotovo vidio sam tu u izvješću ako pročitate pažljivo izvješće Ministarstva obrazovanja itd. vidjet ćete da je to sve jako loše. Tu je financirano nekoliko projekata, dani su novci za nešto, nekoliko stručnih osposobljavanja. To ne može biti ozbiljan preventivni rad. To je kampanja, pa ako hoćete i u ovom dijelu gdje se spominje prevencija Ministarstva zdravlja otprilike ista stvar. Dakle, završavam na način otprilike nažalost kao što sam završio i svoje izlaganje kada smo raspravljali o 2008., razmislite da promijenimo strategiju razmislite da promijenimo akcijski plan. Ali da bi to promijenili moramo zapravo tržište borbe baciti na prevenciju. Dakle, strategija nam mora biti usmjerena prema smanjivanju potražnje, a pustimo i očistimo prostor dekriminalizacijom prije svega policiji a onda i pravosuđu odnosno državnom odvjetništvu da se bave ozbiljnim kaznenim djelima i velikim dilerima. I ako napravimo još ove razlike o kojima sam govorio, a one nužno slijede ukoliko idemo u pravcu dekriminalizacije, dakle kriminalac bolesnik, lake, teške, diler, vlastite potrebe mislim da ćemo onda u izvješću koje će startati iz takvih pozicija i sa drugačijim akcijskim planom biti zabilježeni pomaci i u prevenciji i u suzbijanju potražnje, ali i ponude droga. Dok ne promijenimo pristup ne možemo očekivati i nemojmo imati iluzije da možemo očekivati kvalitativne i ozbiljne pomake naprijed. Meni je zapravo zazvonila jedna rečenica gospodina državnog tajnika kad on kaže da je ovo izvješće stabilno. Ma mene ne interesiraju stabilna izvješća. To je upravo ovo o čemu govorim, dakle samo se iz godine u godinu ponavljamo. Meni takav tip stabilnosti mislim da nije dobar, mislim da ova izvješća i stanje moramo destabilizirati, ali destabilizirati na način zapravo da nam rezultati u konačnici budu bolji. Evo, hvala lijepo. Još jednom nadam se da će inicijativa koja je neki dan došla sa Vlade zaživjeti i da ćemo zapravo na određeni način postati dio i zemalja Europske unije i zemalja izvan Europske unije koje su na drugačiji način pristupile borbi protiv droge, odnosno borbi protiv ovisnosti. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo prijavljene dvije ispravke. Kolega Kajin, izvolite.
Slažem se, gospodine Lučin, sve treba množiti sa 3 ili 4, znači 29 tisuća recimo ovisnika puta 3 odnosno 4 de facto dobijamo 100 do 120 tisuća ovisnika u Republici Hrvatskoj lakših odnosno težih droga jer zasigurno naši dileri na način na koji oni žive u ovome trenutku ne bi mogli živjeti od svega 30-ak tisuća konzumenata. Nije svega nego čak 30-ak tisuća. Međutim, ja sam se javio da bih ispravio jedan krivi navod kad ste rekli da bi testirati djecu zapravo pretvorilo se u represiju. Ja mislim da to ni na koji način nije represija. Da li je onda recimo represija kada netko nekoga testira na alkohol recimo na Martinje. Pazite, i ta vrsta onda testiranja onda se pretvara gospodine Lučin u represiju, ali ja se na zalažem da netko u ovoj zemlji niti vozi pijan niti da može drogiran npr. voziti. Dapače, zalažem se da testiramo učenike na drogu i to u najranijoj dobi jer na taj način možemo samo…
Hvala.
Djeci i roditeljima i naciji, a najgori su oni gospodo koji dilaju one paketiće oko škola ili nose te paketiće drugoj djeci u školi. I tu treba biti apsolutno nemilosrdan…
Hvala lijepo.
I putem testova mi i do njih možemo doći.
Hvala, kolega Kajin. Vi ste izrazili svoje mišljenje, a svojim mišljenjem ne možete ispraviti mišljenje uvaženog kolege zastupnika koji je govorio što on misli što bi trebalo učiniti. Imamo još jednu prijavu ispravka navoda. Uvažena kolegica Neda Klarić, izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja ću ispraviti dva navoda gospodina Lučina, treći se nadam da će ispraviti državni tajnik. Gospodin Lučin kaže, bespomoćno smo društvo. To je netočno, jednako kao što je netočno kad bi imali sustavni preventivni raj. Gospodine Lučin, ja sam u raspravi odnosno u ime kluba HDZ-a istaknula da pored Akcijskog plana suzbijanja zlouporabe droga, Nacionalne strategije, da je izrađen i Nacionalni program u obrazovnom sustavu prevencije ovisnosti za djecu i mlade i za djecu i mlade u sustavu socijalne skrbi za razdoblje 2010.-2014. a koji je Vlada Republike Hrvatske prihvatila 4.6. ove godine. To je prvi dokument koji objedinjava strategije kojima je cilj suzbijati sve pojavne oblike ovisnosti među djecom i mladima, jednako kao i rizična ponašanja djece i mladih vezano uz eksperimentiranje sa opojnim sredstvima. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. U ime predlagača za riječ se javio uvaženi državni tajnik doktor Golem. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa ja vjerujem da se nehotice možda krivo protumačio jedan podatak pa bi bilo zgodno ga još jedanput ponoviti. Naime, uvaženi zastupnik je ukazao da skoro 70% kaznenih djela je oblika onog najlakšeg, a to je posjedovanje droge za vlastitu uporabu. Nije točno. Kod maloljetnika je to 70%. Međutim kod svih modaliteta kaznenog djela zlouporabe droga gdje je osuđeno 2790 punoljetnih osoba taj odnos nije 70% i ne govori u prilog tezi, to bi govorilo samo u prilog tezi da se ide na dekriminalizaciju kod maloljetnika što je mislim da je jako opasna teza. Isto tako bi trebalo reći, izvješće koje se daje na temelju provedbu Strategije ima svoju vrijednost samo ako postoje mjerljive jedinice. Mjerljive jedinice su indikatori koji će reći da li se nešto kreće ili se nešto ne kreće. Dat ću vam jedan primjer. Govorimo svi danas postoji šećerna bolest, nešto što je isto tako pošast novog vremena i mi kažemo da se uspješno borimo protiv nje. Naša uspješna borba ide u smjeru liječenja, međutim mi nijednom tehnikom, nijednim lijekom, nijednim … [[Ne razumije se.]] nismo uspjeli spriječiti da se pojavljuje sve veći i veći broj ljudi koji boluje od šećerne bolesti. Kada mi kažemo da je nešto stabilno, nekakav plan daje određenu stabilnost onda daje stabilnost gdje uz odstupanja od +/- znači pragua tolerancije, indikatori koje pratimo niz godina, vidimo da je u sustavu stabilnosti i da nema većeg povećanja. Otkada se tu u Saboru na temelju Nacionalnog plana i Akcijskog plana borbi protiv zlouporabe droga, otkada se prikazuje ovo izvješće govorili smo da je sigurno da mi govorimo o registriranim ovisnicima i sigurno se možemo složiti da postoje tu razlike. Međutim isto tako, isto se vjerojatno omaškom svelo, nije Istra prva po broju ovisnika, Istra je prva po broju liječenih ovisnika. Kažem, ja sam se mislio javiti na kraju ali dajem sad obrazloženje za ovaj dio rasprave koji je tekao, što znači ne mora biti negativitet već može biti pozitivitet jer je Istra možda napravila najveći iskorak upravo u smjeru toga da je što veći broj ljudi obuhvaćen liječenjem kojima treba. Kao što ni manje pojava broja liječenih ne mora uvjetno značiti da je nastao veći broj ovisnika pa da oni nisu liječeni već upravo kada gledamo i kad pratimo krivulje tendencije kroz nekoliko godina i kad pratimo sve te indikatore onda vidimo da je bilo i za očekivati da će biti manje onih koji će se javit terapijskoj zajednici ukoliko je naše liječenje ovisnika stvarno i uspješno. Ukoliko ćemo mi imati porast broja ovisnika i još veći porast broja liječenja ovisnika onda nešto definitivno u postupku liječenja nije uspješno. Prema tome, ono što je možda najzanimljivije u cijelom izvješću je sljedeće. Izvješće se ne temelji ni na jednom statističkom podatku, naime ovo su numerički podaci, a svi statističari i struka vam se slažu da postotci nisu statistička mjerila već su jednostavno usporedne veličine radi nečega. A prava statistika bi onda jasno postavila na svoje mjesto kako se to u Hrvatskoj dokazuje, ali to je ipak onda predmetom znanstvenog dijela. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ispravak navoda, kolega Lučin. Izvolite, kolega.
Pa ispravljam navod u kome je gospodin državni tajnik mene ispravljao o opasnosti teze dekriminalizacije. Ako ste vi mene pažljivo slušali, ja ću se citirati, pohvalio sam ministra Bošnjakovića i parlamentarnu većinu koja je počela govoriti o dekriminalizaciji. I druga stvar, mislim ja nisam liječnik ali ipak se ne bih usudio komparirati bolest ovisnosti o drogi i šećernu bolest. Nekako mi to. Mislite se da se šećerna bolest isto dobiva kad se kljukate, previše šećera kad se da?
Znači loše smjese. Ali idemo mi dalje. U ime kluba Hrvatske seljačke stranke uvažena kolegica zastupnica Marijana Petir. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, zastupnice i zastupnici, gospodine državni tajniče. Izvješće o provedbi Nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe droga u 2009. godini temelji se na podacima i izvješćima nadležnih ministarstava i drugih tijela državne uprave koji su u djelokrugu svoje nadležnosti u izvještajnom razdoblju imali obvezu provođenja mjera i aktivnosti sukladno ciljevima postavljenim u Nacionalnoj strategiji i akcijskom planu suzbijanja zlouporabe droga za 2009. godinu. I klub Hrvatske seljačke stranke podržat će donošenje ovog Izvješća. Moram reći da unatoč intenzivnom razvoju novih programa smanjenja potražnje i ponude droga što uključuje i razradu i provedbu mjera i programa prevencije ovisnosti, ranog otkrivanja konzumenata droga i intervencije, smanjenja šteta liječenja, rehabilitacije i društvene reintegracije ovisnika, te usmjeravanje aktivnosti na organizirani narko kriminal. I dalje se svaki dan suočavamo sa pojavom novih vrsta droga na tržištu, te novih oblika krijumčarenja. Sve to upućuje na postojanje sive zone koju je teško istražiti ali koja nas svakodnevno potiče na ulaganje novih napora, izlaženje novih metoda osobito preventivnih kako bi se što učinkovitije pridonijelo suzbijanju zlouporabe droga. Nužno je istaknuti da je suzbijanje ove društveno neprihvatljive pojave moguće jedino zajedničkim koordiniranim djelovanjem svih subjekata zaduženih za suzbijanje predmetne problematike kako na nacionalnoj, tako i na lokalnoj razini. Prosječna dob prvog uzimanja bilo kojeg sredstva ovisnosti je na žalost 16 godina. Prosječna dob prvog uzimanja heroina iznosi 20,3 godine dok je prosječna dob intravenoznog uzimanja 21,2 godine. Prosječna dob prvog javljanja na tretman iznosi 26,2 godine, a prosječna dob svih liječenih se povećala te u 2009. iznosi 31,7 godina. Iz svih ovih podataka vidljivo je da se ovisnost ne uočava na vrijeme ni od strane roditelja, ni od strane škola, niti od strane nadležnih. Dakle, uočava se čak prema ovim podacima 10 godina kasnije od početka prvog uzimanja droge i u tom smislu zasigurno je potrebno revidirati sve naše strategije i aktivnosti koje provodimo i veći naglasak staviti na prevenciju i na edukaciju. Prema podacima u Izvješću o broju ukupno liječenih na 100000 stanovnika od 15 do 64 godine prema županijama najviša stopa liječenih je u Istarskoj županiji, slijede Zadarska županija i grad Zagreb. Za Republiku Hrvatsku stopa je nešto viša nego godinu dana prije na 100000 dakle odraslih osoba. Najvišu stopu liječenih zbog opijatske ovisnosti na 100000 stanovnika od 15 do 64 godine ima također Istarska županija, potom Zadarska, Šibensko-kninska i grad Zagreb. Stopa opijatnih ovisnika za Republiku Hrvatsku iznosi 209,2 odnosno 2,1 osobe na 1000 stanovnika. Do kraja 2009. godine u registru osoba liječenih zbog zlouporabe psiho aktivnih droga Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo ukupno je registrirano čak 29120 osoba liječenih zbog zlouporabe psiho aktivnih droga što predstavlja povećanje od 6,2% u odnosu na 2008. godinu što nas u klubu HSS-a izuzetno zabrinjava. Broj smrtnih slučajeva ovisnika o psiho aktivnim tvarima osobito zbog predoziranja se smanjuje. U 2009. godini 89 osoba umrlo je zbog posljedica uzimanja droga što u odnosu na 2008. predstavlja smanjenje za 23,3%. Prosječna dob umrlih zbog zlouporabe droga u 2000. godini iznosila je 29,5 godina a u 2009. 35,8 godina. Prosječna dob umrlih zbog predoziranja bila je 27,8 godina 2000. a 33,6 godina u 2009. Omjer muškaraca i žena među umrlim ovisnicima je 8:1. Umrle osobe prosječno su bile liječene 9 godina. Tijekom 2009. godine na liječenju su ukupno bile 7733 osobe od kojih su 1463 osobe bile prvi put na liječenju. Ukupan broj liječenih ovisnika u 2009. povećan je za 2,9% što predstavlja lagani porast, ali ipak porast broja liječenih osoba. Broj novih korisnika se smanjuje. Naime, udio novih osoba u sustavu liječenja ovisnika kao i prethodne godine nastavio se smanjivati. U 2009. godini se u usporedbi sa 2008. uočava povećanje broja osoba liječenih zbog opijata od 6,7%. Podaci pokazuju da je među liječenim osobama najviše opijatskih ovisnika što je 3,1% više nego u 2008. godini, a zatim slijedi zlouporaba marihuane. Ostala sredstva su zastupljena u manjem dijelu. Učestalost liječenja zbog zlouporabe opijata i dalje se povećava, ali iako su ostala sredstva manje zastupljena zabilježen je veći broj liječenih zbog poli uporabe sredstava ovisnosti, te zbog zlouporabe sedativa. Broj osoba liječenih zbog kanabinoida manji je za 19,5%, a također se smanjuje i broj liječenih zbog kokaina i stimulansa. Ukupan broj ovisnika koji su na odvikavanju i rehabilitaciji u terapijskim zajednicama u 2009. godini bio je 1137 što predstavlja pad u odnosu na 2008. godinu i 2007. godinu. U 2009. godini u odnosu prema 2008. sveukupni broj ovisnika se smanjio za 11,7% a u usporedbi sa 2007. za 16,8%. Prema podacima Ministarstva unutrašnjih poslova tijekom 2009. godine evidentirano je ukupno 7063 kaznenih djela vezanih uz zlouporabu i krijumčarenje droga što je 10,4% manje nego 2008. godine. Prosječni udio kriminaliteta iz oblasti zlouporabe droga u sveukupnom kriminalitetu na području Republike Hrvatske iznosi 9,64% što je nešto manje nego protekle tri godine. Za počinjena navedena kaznena djela predmetnog oblika kriminaliteta ukupno je tijekom 2009. godine kazneno prijavljeno 5019 osoba što je 3,9% manje nego u prethodnom izvještajnom razdoblju. U 2009. podneseno je 4552 prekršajne prijave protiv 4500 osoba što predstavlja pad prekršajnih prijava od 2,21% u odnosu na 2008. godinu. U 2009. godini za sve modalitete kaznenog djela zlouporabe droga osuđeno 2 tisuće 790 punoljetnih osoba, 12,3% manje nego u 2008. dok je optuženo 18% manje osoba u odnosu na 2008. godinu. Za osnovni oblik kaznenog djela posjedovanje droge u 2009. prijavljeno je 3 tisuće 151 osoba, odnosno 72,6% od ukupnog broja prijavljenih za članak 173. U 2009. bilježimo pad broja prijavljenih osoba u odnosu na prethodnu godinu za 24,2% što u razdoblju od 2001. godine predstavlja najmanji broj prijavljenih osoba za ovaj modalitet. Naravno da bi bilo važno analizirati zbog čega je to tako, jer vidimo da se i ovdje očigledno u predizborne svrhe ponovo otvara Pandorina kutija, iz koje izlaze različite rasprave, koje žele reći da postoje lake i teške droge, postoje rasprave kroz koje se čuje da neke droge treba dekriminalizirati, da postoje droge čak i za osobne potrebe, pa ponekad te rasprave djeluju kao da ih govore oni koji doista nemaju veze sa realnošću, iznose ovdje vrlo opasne teze, miješaju u izjave koje su izvađene iz konteksta vladajuću koaliciju. Ja moram reći ovdje u ime kluba HSS-a, da mi smatramo da je droga pošast 21. stoljeća i da nismo skloni izmjenama članka 173., a da oni koji takve izmjene zazivaju bi trebali duboko zaviriti u sebe i pogledati što se oko njih događa i onda izlaziti sa određenim prijedlozima koji mogu imati dalekosežne posljedice, posebno za naše mlade ljude. U 2009. godini donesen je akcijski plan suzbijanja zlouporabe droga za razdoblje 2009.-2012., usvojen je godišnji provedbeni program aktivnosti akcijskog plana suzbijanja zlouporabe droga za 2009. Od značajnijih aktivnosti ovdje želim istaknuti da smo donijeli Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, te da je također tijekom 2008. i 2009. održano četiri spaljivanja u Našica cementu, pri čemu je spaljeno preko 5 tona droge. Nastavljena je i provedba projekata resocijalizacije ovisnika o drogama, država je pomogla i socijalno zadružno poduzetništvo liječenih ovisnika, što je na neki način otvorilo vrata samo zapošljavanju liječenih ovisnika, i mi to naravno pozdravljamo. U Republici Hrvatskoj za provedbu programa prevencije suzbijanja zlouporabe droga, odnosno provedbu nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe droga i akcijskog plana suzbijanja zlouporabe droga u 2009. godini, utrošeno je ukupno 87 milijuna 437 tisuća kuna, što u odnosu na 2008. godinu predstavlja povećanje za 4%. Iz proračuna županija tijekom 2009. godine za provedbu županijskih akcijskih planova za suzbijanje zlouporaba droga, ukupno je izdvojeno oko 12 milijuna kuna što je za 34,3% više nego u 2008. Ukupno utrošena sredstva iz državnog proračuna i županijskih proračuna iznose oko 100 milijuna kuna, što predstavlja povećanje od 6,8% u odnosu na prethodnu godinu. U raspravi o ovom izvješću želim poručiti mladima u ime kluba HSS-a da drogiranje nije in. Godišnje umire između 80 i 150 mladih ljudi od posljedica uzimanja droge. Naš stav u HSS-u je da je potrebno provesti širu edukaciju djece, mladih i roditelja o uzrocima i posljedicama uzimanja sredstava ovisnosti. Također bi trebalo ojačati ulogu škole, posebice osnovne jer se dobna granica spustila do te dobne skupine. Još uvijek nemamo na žalost zdravstveni odgoj u školama, u okviru kojeg bi se upozorilo mlade na štetnost pušenja, uzimanja alkohola i droga. Trebalo bi voditi veću brigu o mentalnom zdravlju mladih, kao i o suradnji škole i roditelja, koji bi prvi trebali uočiti da s njihovim djetetom nešto nije u redu. Roditeljima treba i pomoć i edukacija kako bi sačuvali naše obitelji od pošasti droge, koja ako zahvati jednog člana obitelji obavija u crno cijelu obitelj. Kakvo će nam biti društvo i kakva će nam biti država, ako najvažnija karika u tom lancu obitelj postane najslabija karika. Stoga se mi u klubu HSS-a zalažemo za jaču prevenciju i edukaciju, ali i za snažniji kazneni progon dilera koji su danas sudeći po ovom izvješću još uvijek evidentno jači od našeg cjelokupnog pravnog sustava, i protiv toga se moramo boriti. Dok oni zarađuju krvavi novac, 30 tisuća obitelji u Hrvatskoj direktno je uvučeno u pakao droge, i tome treba stati na kraj. Hvala lijepo.
Hvala lijepa kolegice Petir. Za riječ se jjavio državni tajnik Ante Golem. Izvolite tajniče.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo. Dakle ja u, ipak ispričavam se što sam od klupe dobacio, jer smatram da u ime predlagača apsolutno trebam opet pojasniti određen stvari koje su vjerojatno krivo shvaćene. Kada sam rekao u momentu, i žao mi je da nije zastupnik sada tu, ali kad sam rekao da bi mogla biti opasna teza, govorio sam da je opasna teza da baziramo na podatku da 70% prijavljenih za najblaži oblik kaznenog djela prije posjedovanja droge za vlastitu potrebu, da bi to bio nekakav argument za eventualnu dekriminalizaciju droga, u bilo kojem obliku, onda sam to rekao upravo na tom dijelu, jer taj podatak kao prvo nije bio točan, jer govorimo da su za te modalitete drugi osuđeni. Međutim izvodeći tako iz konteksta onda smo dobili još jednu ovdje gdje moram reći u ime predlagača jasno i glasno dakle, Vlada Republike Hrvatske i ja kao dio Vlade, odnosno član te Vlade na razini državnog tajnika, nije pokrenut nikakav postupak za dekriminalizaciju bilo koje vrste droga. Od dana može se pogledati u zapisnike sa svih ovih sjednica u proteklih 5 godina, od 2005. godine osobno sam pred ovim Visokim domom predstavljao izvješća i svaki puta, to je ona jedna konstanta kao što se kaže da je ovo izvješće konstanta, tako su i nečije rasprave bile konstanta, svaki puta smo na tu raspravu jasno i glasno rekli, ako želimo dati jasnu poruku da nešto nije prihvatljivo mladima, onda ne možemo govoriti o nečemu lakim i teškim, jer u definiciji ovisnosti ne postoje lake i teške, postoje ovisnosti ili ovisnosti nema. Iz tog jednostavnog razloga, prema tome ne može se, ja cijenim što je možda netko iščitao ili iz konteksta, niste na ovaj način kao što sam rekao izvukao izjave ili izjave u medijima, ali u svakom slučaju ono što treba odgovorno reći, dakle ne radi se o nikakvoj dekriminalizaciji nikakvih droga koje postoje. Ono što još moram objasniti, jednu drugu stvar, ministarstvo ne radi na izradi pravilnika kojim bi se nešto rješavalo, koja je to razina za osobnu potrebu ili ne razina za osobnu potrebu, jer ću vas podsjetiti 2002., 2003. godine vodio se jedan dosta zvučni sudski spor koji je bio medijski dobro popraćen. Tada je osoba optužena za upravo dilanje droge, … [[Ne razumije se.]] objašnjavao kako se to radilo. To se radilo na način da su se pakirali u izrazito mala pakiranja, pakiranja do gram i pol, da su se ti paketi držali u koševima za smeće na okretištu Borongaj te da su se tako dilali da se svaki put nosio po jedan paket, znači paket za potrebe. Donositi pravilnik unaprijed znajući da mi možemo napisati jel to jedan miligram, pola miligrama, deset miligrama sasvim svejedno govorite li o količini, znajući da je odmah rupa u tome, znači s druge strane pogodovati da se zakonski riješi da ako vi i dilera za kojeg imate pouzdane indicije da se s time bavi i za koji imate evidenciju da se s time bavi i koje će pravosuđe voditi svoj postupak neovisno o svemu što mi kažemo isključivo po zakonu da ga se tretira da je to bilo i za njegove osobne potrebe. Znači, mi bi čak i ovaj zakon s kojim jako teško stajemo na kraj, svi to znamo, još napravili da bude bolje pogodujući onima koji su na onoj strani protiv koje se mi u svemu ovome borimo. Iz tog razloga ponavljam i uvijek ću zastupati tezu, stojim ovdje pred vama, onu tezu koja je bila i Vlade RH nema lakih i teških droga, postoje samo ovisnosti. Hvala.
Hvala. Imamo jednu prijavu ispravka navoda, uvaženi kolega Lučin. Izvolite.
Ispravljam netočni navod da smo od nas 5 koliko smo govorili 4 koliko sam shvatio i čuo gospodina državnog tajnika krivo shvatili ovo izvješće. Onda bi ja vjerovao više da je zapravo izvješće loše napisano. I niste vi ti koji će, ni Vlada Republike Hrvatske, koja bi trebala u slučaju promjene zakonodavstva utvrđivati je li nešto za vlastite potrebe ili ne već bi to trebao biti sud, koliko je meni poznato. Vlada bi trebalo, odnosno Ministarstvo zdravstva samo propisati pravilnik. I sad se vraćam na početak. Gospodine tajniče pa dajte onda demantirajte javno ministra Bošnjakovića jer jednostavno se stvara zabuna u javnosti. Nisam ja izmislio i nisu mene zvali nekakvi fantomski novinari da komentiram njegovu izjavu. Prema tome, sad ja ne znam više, ja sam stvarno mislio da je to stav, da je to službeni stav. Očito sad vidim da to nije službeni stav, ali dok ne dobijemo službeni demant ja i dalje pozdravljam stav ministra Bošnjakovića, odnosno inicijativu Vlade da se ide u pravcu dekriminalizacije droga. I jedna rečenica, pogledajte pravilnik u Austriji pa će vam biti jasno.
Hvala kolega Lučin. Isteklo je vrijeme za prijave za pojedinačne rasprave. Isto tako istekle su, odnosno apsolvirali smo i sve prijave po klubovima. I sad prelazimo na pojedinačnu raspravu. Najprije, i prva se prijavila, uvažena kolegica Romana Jerković. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Moj prvi komentar je vezan za činjenicu da raspravljamo o Izvješću za 2008. godinu, pardon 2009. godinu, a sad smo na kraju 2010. To je nekako postala uvriježena praksa i mislim da nije dobra. Da nema razloga da o izvješću raspravljamo na kraju godine. Ja mislim da naša Nacionalna strategija nije loša, mislim da ona govori o tome da postoji nacionalna svijest o jednom jako velikom problemu, o potrebi da se s tim problemom ulovimo u koštac, govori o načinu na koji ćemo nešto činiti, o načinu na koji ćemo se za to zalagati i protiv toga se boriti. Međutim, i najbolje strategije i najbolji zakoni i najbolji akcijski planovi nerijetko se razbiju o surovu realnost i stoga bi po mom dubokom uvjerenju ovo izvješće trebalo govoriti puno više od nekakve gole statistike, odnosno ispričavam se, evo državni tajnik nas je upravo poučio da ovo što vidimo tu nije statistika već numerički podaci. Drugo bi bilo znanstveni rad kako ste rekli jel'. Dobro, pa toga ću se držati. Dakle, mislim da ovo Izvješće o suzbijanju zlouporabe droga ne bi trebalo govoriti u tako velikoj mjeri o numeričkim podacima, a da u isto vrijeme ne govori i o nečem drugom, a to je na koji način nam je izvješće, na koji način nam je iskustvo iz prethodne godine koristilo da bismo promijenili neke stvari. Dakle, koje smo to probleme uočili, što držimo da treba mijenjati, na koji način ćemo to mijenjati, jer ne mislim da je išta što piše niti u Nacionalnoj strategiji niti u akcijskom planu Sveto pismo ako se pokazuje da u praksi ne funkcionira. A ne funkcionira. Ja vas ne moram previše u to uvjeravati. Evo, pogledajte u numeričke podatke. Svake godine isto govorimo, svake godine imamo povećanja. Gospodin državni tajnik to naziva stabilnošću, ali bilo bi dobro da to pojasni svoj onoj, silnom broju očajnih roditelja koji ne znaju što i kako učiniti sa svojom djecom. Dakle, mi raspravljamo u 11. mjesecu o izvješću za 2009., a stvarno ste imali dosta vremena vjerujem da nam na kraju izvješća date i jedan dodatni poseban prilog. Napravite jedan iskorak i recite čemu nam je poslužilo ovo izvješće i što smo na osnovu njega zaključili i odlučili promijeniti. Ovo je sačinjeno na 180 stranica, ima ne znam koliko grafikona, tablica čudo jedno i djeluje da se netko stvarno potrudio. Ja ne bih doista željela podcijeniti uloženi trud, međutim mislim da ovdje stvarno ne vrijedi čim više tim bolje. I doista podržavam kolegu koji je govorio u ime kluba SDP-a da ovo izvješće treba koncipirati drugačije. Meni je jasno da ovo izvješće je rezultat toga kako radimo. I o tome se zapravo i radi. Trebalo bi ovom problemu pristupiti drugačije, vjerujem da bi i onda ovo izvješće izgledalo drugačije. Dakle, u ovoj šumi podataka, numeričkih podataka je jako teško naći odgovor na pitanje kao što je što se u RH radi na prevenciji i koliko se iz proračuna izdvaja za prevenciju? Da li smo neki od programa koji se provode na lokalnoj razini prepoznali kao iznimno uspješan program kojeg ćemo predložiti da se koristi i na nacionalnoj razini? Ja znam da takvih programa ima. To je trening životnih vještina kojeg smo proveli u Primorsko-goranskoj županiji koji je dao fenomenalne rezultate. Provodimo ga već dugi niz godina i pokazao je da u one škole u koje se ušlo sa takvim programom dakle treningom životnih vještina u kojem se uči mlade ljude kako da budu samosvjesni i snažni, kako da se odupru svemu onome što danas predstavlja izazov u današnjem svijetu i životu. Dakle, pokazalo se da su takvi mladi ljudi puno otporniji na izazove kao što je alkohol, kao što je droga, kao što je pušenje itd. Jako je teško iz ovog izvješća dobiti odgovor na pitanje što radimo sa mladim eksperimentatorima? Što radimo na ranom otkrivanju ovisnika? Koliko trošimo na te aktivnosti? Postoje li programi na nacionalnoj razini u tom smislu? Koje lokalne projekte ili županijske podržavamo? Da li smo zadovoljni sa radom županijskih centara za borbu protiv ovisnosti koji su prije 5 godina prešli u nadležnost Zavoda za javno zdravstvo? Da li imamo namjeru osnovati državnu komunu? Pa mi danas imamo situacije da roditelji dižu hipotekarne kredite da bi svoju djecu uputili na odvikavanje u strane komune ili ovdje gdje također koštaju. Dakle, moramo se kao društvo pozabaviti s tim problemom na drugačiji način. Što radimo na resocijalizaciji odnosno na rehabilitaciji i na resocijalizaciji? Koje programe provodimo u tom smislu? I da li su ti programi bili uspješni u 2009.? Ako nisu mijenjajmo ih jer su namijenjeni ljudima. Ako ne koriste našim građanima nemaju apsolutno nikakvoga smisla. Dakle, numerički podaci kojima je ovo izvješće krcato su potrebni naravno, ali nemojmo ih dovoditi do apsurda i nemojmo na koncu konca i zloupotrebljavati. Oni nam trebaju da bismo bili svjesni koliko neki problem jest problem, moramo ga brojkama pokušati izraziti. Ali on nam služi da bismo pratili učinke onoga što radimo. Dakle, numerički podaci nam govore ili nam trebaju govoriti koliko smo uspješni u programima, u projektima koji se provode, koliko smo uspješni u prevenciji. Prema tome, reći da su podaci stabilni za mene je ne razumjeti suštinu stvari. Mislim da svi skupa ovdje znamo jako dobro na kojim razinama moramo djelovati kako bismo u budućnosti ovaj problem sveli na najmanju moguću mjeru. I mislim da svi ovdje koliko god nas ima znamo da je to prevencija i to ona primarna prevencija koja podrazumijeva akcije i djelovanje u vrijeme dok problem ovisnosti još ne postoji kod mlade osobe. Dakle, ta prevencija omogućava da mladi ljudi budu objektivno informirani o drogama i njihovom djelovanju na zdravlje, puno prije nego što dođe u situaciju da li droga da ili da li droga ne. Pa ima jedno istraživanje koje je nedavno napravljano u Osijeku koje pokazuje da mladi ljudi sa 12 godina započinju sa inhalatornim sredstvima i sa marihuanom, s 15 su već probali teške droge. Ali istraživanja pokazuju da 90% 15-godišnjaka smatra da okolina treba bolje informirati o štetnosti droga i da te informacije žele dobiti u svojim školama. Drugim riječima da se zaključiti da ih ne dobijaju u svojim školama. I tu stojim čvrsto kod tvrdnje da se školski preventivni programi ne provode u svim školama. Ne provode se iz različitih razloga, ali o tome nekom drugom prilikom.
Hvala lijepo. Imamo prijavu replike. Uvaženi kolega Šime Lučin. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Poštovana kolegice nije samo problem što je ovo izvješće ovako kako jest. Nebitno da li su to numerički pokazatelji ili statistički. Međutim mene više brine interpretacija. Recimo konkretno državni tajnik se potrudio da javnost uvjeri kako nije 71% svih kaznenih prijava za posjedovanje. Klima državni tajnik glavnom da nije. Ja ću pročitati. "Prema podacima Državnog odvjetništva kretanje broja prijavljenih osoba za kazneno djelo iz članka 173. Kaznenog zakona u posljednje 3 godine bilježi pad broja prijavljenih po svim dobnim skupinama. U ukupnom kriminalitetu vezano za drogu, kazneno djelo posjedovanja droge iz članka 173. kaznenog djela sa 71,7%". Dva pasusa niže "maloljetnici su nešto više 76,7%". E sada meni nije jasno zašto se trudimo da pokažemo nešto drugačije stanje nego što jeste. Očito da nešto u ovoj priči ne štima i to je ono što ja samo želim pokazati i ukazati. Podsjetit ću vas, prije godinu i pol dana iz vladinog Ureda za suzbijanje droga došla je također inicijativa za dekriminalizaciju lakih droga. To je završilo na takav način da su stručni ljudi iz ureda koji se bave ovim poslom dobili po prstima i onda su reterirali. E sada ne znam, ja se ipak nadam da nešto kada se kaže u Vladi da se zapravo pokazuje da se misli ozbiljno i da će se nešto napraviti. Ne radi tog i radi našeg puta prema EU i slično jer tako imaju većina europskih zemalja, nego radi nas samih. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku, kolegica Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo. Apsolutno se slažem s vama kolega Lučin. Iskoristit ću ovu repliku da vam ispričam jedan apsurd o kome ste možda i sami čitali. A on govori vrlo zorno o tome koliko neki puta sustav doista ne funkcionira. I ne funkcionira u ime onih i za one za koje bi trebao funkcionirati. Zamislite apsurda da je diler koji je pao zbog tog što je pokušao policajcu prikrivenom policajcu prodati heroin u vrijednosti od 15 tisuća eura došao na sud. I znate što je bila odluka na tom sudu, kaže "Diler je od županijske sutkinje tražio da mu se pokriju troškovi nabave heroina što je ona prihvatila, a Vrhovni sud potvrdio kao dobru odluku". Znači što možemo zaključiti, stvarno mu se isplatila investicija. Pa dođe ti da se pitaš tko je ovdje lud. Hvala.
Hvala. Imamo i prijava za dvije ispravke. Uvažena kolegica Đurđica Sumrak, izvolite.
Hvala vam, gospodine potpredsjedniče. Evo ispravila bih netočan navod kolegice i to u dijelu kad govori da se ne zna koliko Hrvatska država izdvaja na prevenciju zaštite od droge. Pa evo upravo je to rekao i gospodin državni tajnik, u Republici Hrvatskoj se za provedbu programa, znači to je onaj dio kampanja, programa, što je jako važno, prevencije i suzbijanja zloupotrebe, u 2009. utrošeno je 87 milijuna i 437 kuna što je znači u odnosu na 2008. povećanje od 4%, a ukupno su županije i država uložile u takve programe i projekte 99 milijuna. Ono što je važno isto i što je netočno, a rekli ste da ne postoji jedan u najnižim znači razinama, znači od djece, od djece, od vrtića pa škola postoji. Upravo smo mi, mislim da je to bilo, je, 4. lipnja 2010. u ovom Saboru izglasali Nacionalni program prevencije ovisnosti za djecu i mlade u odgojno-obrazovnom sustavu te djecu i mlade u sustavu socijalne skrbi za razdoblje do 2014.
Hvala.
Ja osobno znam, oprostite samo sekundu, da se jako puno kampanja radi na tome, stop drogi, ne drogi što je jako važno. Uključuju se i estradni pjevači, umjetnici koji su bili znači u tom paklu pa su se liječili i to je jako važno i pozitivno. I doista se slažem da nema lakih i teških, nego su samo droge i opijati, a onaj tko se nije upoznao s tim problemom može se doista zalagat za dekriminalizaciju.
Hvala, kolegice. Vrijeme vam je isteklo. I prijava za ispravak navoda, uvaženi kolega zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite, kolega.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa kolegica Jerković je rekla da se zloupotrebljavaju numerički podaci i da se ne pozna suština stvari. Pa netočno je apsolutno, tko bi normalan zloupotrebljavao takve podatke. Druga stvar, da se ne pozna suština stvari je da se bori za svaki život jer je smrtnost u toj populaciji daleko veća nego u istih vršnjaka iste dobi. I spomenuli ste naravno i provođenje Akcijskog plana i Strategije. A druga stvar spomenuli ste prevenciju, naravno i prevencija kao takva na svim razinama dakle i od škola, edukacije, naravno i Ministarstva unutarnjih poslova i Zavoda za javno zdravstvo itd., apsolutno prevencija da, ali ne na način glede legalizacije lakih droga kako se zagovara sa vaše strane. Hvala lijepa.
Hvala. Nastavljamo s raspravom. Uvažena kolegica Suzana Bilić Vardić. Izvolite, kolegice.
Hvala lijepo, poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa moram iznijeti svoje osobno zadovoljstvo što sam prva na redu poslije klubova i ove jedne pojedinačne rasprave u kojoj većina kolega i kolegica ovdje u ime klubova i u pojedinačnoj raspravi izrazila negativno o dostavljenome izvješću. Pa ću ja odmah na početku reći da ću podržati ovo izvješće i pohvalit ću ga, a reći ću i zbog čega. Izvješće o provedbi Nacionalne strategije i Akcijskog plana suzbijanja zlouporabe droga u Republici Hrvatskoj u 2009. godini koji je Vlada dostavila Saboru na raspravu i usvajanje potvrda je ozbiljnosti pristupa i visoko profesionalnoga rada svih institucija Hrvatske države zaduženih za borbu protiv ove pošasti suvremenoga svijeta, na čelu s Povjerenstvom za suzbijanje zlouporabe droga Vladi Republike Hrvatske i Uredom za suzbijanje zlouporabe droga. I zbog toga ću i na ovome mjestu iskazati svoje žaljenje što s nama danas nije i predstojnik Vladinog Ureda za suzbijanje zlouporabe droga, ne umanjujući pri tome značaj i ulogu koju ima državni tajnik. Podaci koji nam daje ovo 10. po redu izvješće Ureda za suzbijanje zlouporabe droga i nacionalnog koordinatora zaduženog za poticanje i usmjeravanje svih mjerodavnih tijela za borbu protiv zlouporabe droga, kako na nacionalnoj tako i na lokalnoj razini, pokazuje ostvarenje dvaju temeljnih ciljeva: smanjenja ponude i potraživanja droga, s kojim možemo biti zadovoljni u mjeri u kojoj su i podnositelji izvješća koje je sveobuhvatno, pregledno i kvalitetno kako u formalnom tako i u sadržajnom dijelu zadovoljni. Ja sam odmah na početku rekla da prihvaćamo ovo izvješće i da sam zadovoljna njime zbog toga što je ono pokazatelj da se samo koordiniranim radom dakle svih državnih tijela zaduženih za borbu protiv droge kako državnih tijela na nacionalnoj tako i tijela na lokalnoj razini mogu postići ovakvi rezultati, a rezultati su stabilnost u sustavu. Dakle izvješće nije isto, ja znam da je pojedinim kolegicama i kolegama teško čitati 178 stranica ovoga izvješća, ali izvješće nije isto, izvješće je dovoljno kritično prema stanju u području borbe protiv suzbijanja zlouporabe droga, daje mjere i naznake iako se bavi svim onim što je država u protekloj godini učinila na tome području, daje inicijative, ukazuje na probleme koje treba riješiti. A s druge strane, ovo izvješće je potvrda ne samo koordiniranoga rada nego i toga da se stvari ne mijenjaju preko noći. Rekla sam u uvodu da je ovo 10. ovako koncipirano izvješće sa pokazateljima sa kojima možemo u određenoj mjeri biti zadovoljni. Ne mogu se složiti sa onima koji su rekli da nismo uspjeli jer nema porasta liječenih. Mislim da je državni tajnik u svome odgovoru dobro rekao da svaki novo liječeni koji je ušao u sustav, a takvih je u prošloj godini bilo manje, je izvlačenje onih pojedinaca iz sive zone, a svaki liječeni u sustavu registriranih više je produljenje života onima koji su ovisni o drogama, a za koje se sustav odnosno država na određeni način brine. Jako mi je žao što kolege nisu uočile da u prošloj godini, godini gospodarske krize i recesije u kojoj se i Hrvatska našla, sredstva za borbu protiv zlouporabe droga nisu smanjena, dapače povećana su. Povećana su koliko i na razini države, dakle iz državnoga proračuna za 4%, povećana su jednako tako i iz županijskih proračuna pa je ukupno povećanje sredstava za 6,8%, dakle nekih 90,5 milijuna kuna je utrošeno u prošloj godini iz županijskih i državnoga proračuna. Ono što želim reći i ukazati ovaj broj porast veliki od 34% od povećanog izdvajanja u borbi protiv, programi u borbi protiv zlouporabe droga na razini županije je sigurno rezultat provedbe kako Nacionalne strategije tako i akcijskoga plana u kojima povjerenstva županijska imaju važnu ulogu. Ali jasno opet tu naglašavam i na koordinirani rad. Kad pogledamo broj liječenih po pojedinim županijama ovisnika onda znamo da je 258,9 dakle skroo 259 osoba na 100000 stanovnika u radno aktivnoj dobi od 15 do 64 godine je prosjek na razini Hrvatske. Sedam županija ima veći prosjek. Kad pogledamo povećanje izdvajanja dakle, koliko je lokalna zajednica zainteresirana i koliko pomaže i pripomaže u borbi protiv ove pošasti nisu nam podaci takvi. Dakle, oni koji imaju najveći broj liječenih ovisnika njihova izdvajanja nisu u svih ovih 7 županija jednaka, odnosno nisu jednako izdvajali. A raspon izdvajanja je stvarno od 20 županijskih proračuna od 22000 pa do 3 milijuna, više od 3 milijuna kuna koliko izdvaja čini mi se Primorsko-goranska županija. Mislim da možemo biti i zadovoljni smanjenjem broja umrlih u protekloj godini od 116 u 2008. Taj broj se u 2009. zadržao na brojci od 89. Neću ponavljati da je svaki izgubljeni život jednako vrijedan, odnosno da ga je šteta. Ali mislim da je i ovo pokazatelj uspjeha koji se evo u sustavu liječenja prevencije i svega ostaloga pokazuje ovako koordiniranim i sveobuhvatnim radom svih institucija sustava. Rekli smo da je u prošloj godini, odnosno u 2009. godini da je u Hrvatskoj bilo, djelovalo dakle uz ove institucije djelovale su i udruge i terapijske zajednice. U Hrvatskoj je djelovalo 8 terapijskih zajednica sa 32 terapijske kuće. Molim državnoga tajnika i one koji su radili ovo izvješće da na stranici 49 poprave podatke, pa da umjesto tablica je 24 koja daje županijsku rasprostranjenost terapijskih kuća, da se tu umjesto 12, ovdje piše 11 županija i grad Zagreb na kojima su rasprostranjene terapijske zajednice i terapijske kuće, na mjestu kod zajednice susret ispravi i da se Brodsko-posavska županija u kojoj inače djeluje terapijska zajednica susret, odnosno terapijska kuća Ivanovac u općini Okučani da se to pripiše onoj županiji koja, na čijem području se to nalazi, a to je Brodsko-posavska županija koja i na taj način daje svoj doprinos u provedbi Nacionalnoga programa, Nacionalne strategije i akcijskoga Programa za borbu protiv zlouporabe drogama. Izvješće ću podržati. Hvala lijepa.
Hvala kolegice. Imamo prijavljeno nekoliko replika. Najprije uvaženi kolega Kundić. Izvolite kolega.
Poštovana kolegice Suzana Bilić Vardić. Evo ga, ponukan ovom vašom izvanrednom raspravom koja je vrlo kvalitetno oslikala našu situaciju. Ja se nadovezujem i na vaše mišljenje da je ovo jedno izuzetno kvalitetno izvješće jer mi se ne nalazimo na satu beletristike, nego se nalazimo na žalost na analizi stanja koje je vrlo teško i koje vrlo problematično kad govorimo o ovisnosti o drogi. Naravno, numerički prikaz te situacije je nužan, jer na taj način možemo komparirati razliku između godina, znači između prošle godine, ove godine i pomake koji se tu postižu, a oni su usuđujem se reći fenomenalni. Istaknut ću samo još nešto kolegice ono što niste rekli da vas nadopunim, da ne bi ostalo u zraku, a to je ovo. Naime, ove godine, znači 4. lipnja Vlada Republike Hrvatske, naglašavam Vlada Republike Hrvatske prihvatila je Nacionalni program prevencije ovisnosti za djecu i mlade u odgojno-obrazovnom sustavu socijalne skrbi za razdoblje znači od 2010. i 2014. Ma koliko god suhoparno zvučalo nastavit ću i dalje. Ovo je prvi dokument koji objedinjuje preventivne strategije koje imaju za cilj suzbijati, sprječavati pojavu svih oblika ovisnosti među djecom i mladima, te rizično ponašanje djece i mladih vezano uz eksperimentiranje sa sredstvima ovisnosti što uključuje prevenciju ovisnosti o drogama, alkoholu, pušenju, Internetu, klađenju i druge vrste ovisnosti kod djece. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku uvažena kolegica Bilić Vardić. Izvolite kolegice.
Kolega Kundić, zahvaljujem vam što ste me podsjetili na onaj dio o kojem nisam govorila iako je bilo govora o tome. Ja ću iskoristiti također i ovu prigodu pohvaliti Vladu Republike Hrvatske za donošenje i ovoga dokumenta za koji sam sigurna da je proistekao dijelom iz Izvješća koje daje vladin Ured za suzbijanje droga. Jer tu su dana stanja, tu je Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa daje svoja Izvješća o provedenim mjerama, o provedenim programima koji se u školama rade. I da bi poželjet jasno uspjeh u provedbi ovoga dokumenta vladinoga, iako sam sigurna da je i do sada u školama i u odgojno-obrazovnome sustavu u Republici Hrvatskoj bio niz preventivnih programa koji su kako su kako su neki rekli ne provode se u svim školama evo ga sad ovoga dokumenta koji će obvezati sve škole, dakle da svim učenicima u sustavu program prevencije ne samo u borbi protiv droga nego i ostalih ovisnosti bude dostupan i da da svoj puni uspjeh.
Hvala lijepo. Dalje se za repliku javila uvažena kolegica Romana Jerković. Izvolite kolegice.
Uvažena kolegice ja moram reći da se od cijelog vašeg izlaganja ja slažem s vašom prvom rečenicom, a to je kad ste rekli da ćete podržati ovo izvješće. I ja ću ga naime podržati, međutim sve ostalo što ste rekli doista mi je vrlo, vrlo teško prihvatiti. I zato sam vam i replicirala, jer mi se čini da ste se možda čak i zbunili i da ćete se sada u replici ispraviti. Vi ste naime rekli da je broj umrlih, da sa brojem umrlih možemo biti i zadovoljni. Ja bih se od broja umrlih kolegice naježila, jer istina jest da je u 2009. bilo u određenom postotku manje umrlih, negoli 2008. godine, ali 2009. godine umrlo je preko 80 mladih ljudi, 80 i nešto života, pa to je izraženo u razredima školskim 3 i pol, 4 razreda. Meni je to grozno. Meni to, ja ne mogu s tim podatkom nikako biti zadovoljna. Rekli ste da to govori o uspješnosti Vlade, o uspješnosti programa. Ne, suprotno. Ja mislim da baš to govori koliko smo neuspješni, koliko nije dobro, nije dobar način na koji radimo, i da moramo mijenjati stvari. Dakle broj umrlih je praktički iz godine u godinu sve veći. Broj onih koji su na amfetaminima je sve veći. Od prvog uzimanja droge, pa do liječenja prođe 6 do 7 godina. Pa to je strašan podatak. Dakle ta stabilnost o kojoj vi govorite i stabilnost s kojom ste zadovoljni, za mene je potpuno obeshrabrujuća i ukazuje da nam treba jedan potpuno novi pristup ovoj problematici. Hvala.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku kolegica Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice Jerković, ja razumijem da vi ne možete, da ne možete biti zadovoljni ovim izvješćem, ali lijepo od vas da ćete ga podržati. I hvala što ste me upozorili, ako je to tako zvučalo ja naime i sada ponavljam da u borbi za svaki sačuvani život i produženi, i to sam rekla kad sam rekla da i broj umrlih u prošloj godini pokazuje ipak uspjeh provedbe svih mjera za koje, nacionalne strategije i akcijskoga plana, jer kolegice draga ja jako dobro razumijem što znači svaki život, dolazim iz grada u kojem je tijekom Domovinskoga rata poginuo razred učenika, kad već uspoređujete ove sa razredom, 27. djece u Slavonskome Brodu poginulo je u Domovinskome ratu. Prema tome, jako dobro znam što je i jedan sačuvani život, koliko je vrijedan, ne samo za obitelj, nego i za Hrvatsku.
Hvala. Za repliku se prijavio uvaženi kolega Lesar. Izvolite kolega Lesar.
Poštovana kolegice Bilić Vardić, počeli ste svoju raspravu konstatacijom zadovoljstvo ili nezadovoljstvo izvještajem, i doista većina rasprave je bila na temu da li je netko zadovoljan, nezadovoljan, ili manje zadovoljan sa izvještajem, ali to upravo nije dobar pristup po meni kad raspravljamo o ovoj temi. Nije suština da li je netko od nas zadovoljan tekstom izvještaja, nego da li smo zadovoljni rezultatima provedbe i plana i akcija, da li smo zadovoljni rezultatima. Od toga će biti korisne rasprave, o tome, a ne o papiru. Ja sam izvještajem djelomično zadovoljan, reći ću zašto ne, ali kad ga čitate u njemu piše da su svi sve napravili. Dobro. Je li to maksimum? Je li treba nešto mijenjati, dorađivati, bolje organizirati, više novaca osigurati? Je li bilo bar jednog propusta negdje da bi moglo biti još bolje? To zamjeram izvještaju. Ja razumijem autore izvještaja da ističu pozitivne stvari, ali uvijek u takvim izvještajima prvo idem tražiti što oni Parlamentu predlažu a da bude još bolje. I na kraju, gospodine državni tajniče, hvala vam što ste ovdje, ali ja vjerujem da problem ovisnosti o drogama nije samo javno-zdravstveni problem, zamjeram vašim kolegama iz policije, pravosuđa, državnog odvjetništva, i prosvjete što nisu ovdje, jer ovo je objedinjeno izvješće aktivnosti svih tih državnih tijela, i naprosto ne mogu vjerovati da Ministarstvo prosvjete nikoga ne zanima što mi o tome mislimo, da to ne interesira nikoga u Ministarstvu pravosuđa, Ministarstvu unutarnjih poslova, državnom odvjetništvu, a posebice sam iznenađen što ovdje nema nikoga iz Vladinog ureda nadležnog za te poslove. Mislim da je to bezobrazno ponašanje prema nama, jer ako je itko ovdje s vama trebao sjediti, ako svi ostali nemaju interes čuti nas, onda je čelni čovjek Vladinog ureda danas trebao biti ovdje.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, kolegica Bilić Vardić. Izvolite.
Kolega Lesar, ja ću ponoviti da je, inače zahvaljujem na replici, ali ponovit ću da je 180 stranica izvješća treba sjesti i pročitati i proučiti, pa onda bi, onda ne bi bilo vaših primjedaba da u ovome izvješću ne stoji, da se ne ukazuje na probleme, da se ne ukazuje na manjkavosti, kao i da se ne daju inicijative i prijedlozi rješenja za ubuduće.
Hvala. I za repliku se javila uvažena kolegica Nevenka Marinović. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Evo kolegice Suzana, složit ću se s vama s najvećim dijelom vašeg izlaganja. Ja ću ovu repliku evo iskoristiti osvrćući se na medijski eksponiranu temu, evo iz Zadarske županije u proteklih 15-ak dana, naime udruga Nada, to je udruga roditelja liječenih ovisnika, koji traže da se pod nadzor stavi uzimanje metadona, znači uopće supstituta, odnosno zamjenske terapije, ali i otvaranje detoksi jedinice u Zadru. Evo s obzirom na to je da je velik broj liječenih ovisnika upravo u Zadarskoj županiji. Međutim na to imam evo suprotstavljena nekako mišljenja, pa ovom replikom želim nekako otvoriti ova pitanja, odnosno pokušati čuti ostala mišljenja. Zanima me znači je li točno da neki ovisnici, ali i liječnici govore da se teže skinuti sa metadona, nego s heroina. I drugo pitanje, postoji li evo … [[Ne razumije se.]] lijekova koji se daju na liječnički recept, a među njima je svakako i ovaj metadon. Je li to razlog da se evo pročitala sam u medijima nedavno, u SAD-u da više ljudi konzumira metadon, nego što ih ukupno konzumira i heroin i kokain zajedno. I evo danas je bilo u raspravi dosta toga o nekako posljedicama i tako, a čini mi se da preventiva uvijek zakazuje i da bi se puno više trebalo raditi u obitelji, možda i voditi računa o tome da je granica odrastanja puno niža, i da su roditelji najčešće nespremni da je njihovo dijete odraslo već u 11., 12. godini, da se teško nose upravo s tim. Evo hvala.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, uvažena kolegica Suzana Bilić Vardić.
Hvala. Kolegice Marinović slažem se s vama da je prevencija da je najbolja borba protiv zlouporabe droga upravo prevencija koja ne treba krenuti samo u školi, odnosno u predškolskoj ustanovi, ona treba krenuti iz obitelji. Nadam se da niste očekivali i pohvaljujem, pohvaljujem vašu zainteresiranost za ovu problematiku predstavljajući problem koji se javlja u vašoj županiji, u Zadarskoj županiji i Zadru iz kojeg dolazite sa velikim brojem ovisnika i sa pitanjima koje obitelji, odnosno majke ovisnika postavljaju. Ali, gospodine državni tajniče ja sam sigurna da na pitanje da li metadon je zlouporaba lijekova treba odgovoriti struka, a kolegice Marinović vama svaka čast što se i na ovaj način zalažete za rješavanje problema koji muče vašu županiju u ovoj problematici.
Hvala lijepo. Nastavljamo s raspravom, a na redu je uvaženi kolega Šime Lučin. Izvolite kolega Lučin.
Hvala lijepo. Pa slažem se s onima koji misle da Sabor nije mjesto da raspravljamo oko toga da li da ili ne metadonska terapija. Tu se ni stručnjaci ne slažu, ali ako već o tome govorimo onda moramo imati i tu socijalnu dimenziju ne samo medicinsku. Međutim, ono što bi htio naglasiti, a što nisam imao vremena kad sam govorio u ime kluba reći, dakle evo recimo ovako – pretpostavimo da je usklađivanje Kaznenog zakona, članka 173. uvjet za zatvaranje Poglavlja 23. o pravosuđu i zamislite da se za mjesec dana nađemo u situaciji da budemo morali usvojiti jednu od mogućih varijanti izmjena Kaznenog zakona članka 173. Ja ne vjerujem da je to uvjet, ali ja to pretpostavljam. Moje pitanje vama, pogotovo vama koji i nakon izjava vašeg ministra o dekriminalizaciji ponovno izjednačavate dekriminalizaciju i legalizaciju. E, zamislite se malo oko toga. Dakle, ako već govorimo o tome da ne postoje lake i teške droge. Dakle, to je možda krunski argument za kojega bi se ja ustvrdio i na osnovu kojega bi se ja usudio ustvrditi da je ovo prostor i primjer gdje politika, dakle ovaj Sabor pa onda ako hoćete i Vlada neće da posluša struku. Ja bih volio da su ovdje recimo i državni odvjetnik, šef kriminalističke policije, predstojnik ureda, nekoliko glavnih liječnika koji se bave ovisnošću u Hrvatskoj, dakle stručnjaka pa recimo čak i ministar pravosuđa. Ja vas uvjeravam da svi oni koji dovoljno poznaju ovaj problem znaju što treba napraviti. Na kraju krajeva to ne bi bila naša izmišljotina da priznamo da imamo lake i teške droge. Dakle, negirati da postoje lake i teške droge to vam otprilike ovako izgleda – kao kazati da su aspirin i nekakav recimo antibiotik isti lijekovi, da se koriste za iste svrhe itd., itd. Ja ne znam da li ima potrebe da ja vama nabrajam koje sve zemlje su legalizirale lake droge koje po vama ne postoje u terapeutske svrhe? Svugdje u svijetu je kazneno djelo teška droga, svugdje u svijetu, ali laka ne. E, mi u Hrvatskoj ne govorimo o tome u Hrvatskom saboru, mi govorimo o dekriminalizaciji. E sad, zašto ja ne znam neće da pristanemo na to? Ne razumijem. Evo, dakle pročitajte recimo od prije par godina imate izvješća državnog odvjetnika pa imate i neke stavove izrečene u različitim javnim nastupima ljudi iz krim policije koji se bave ovim poslom. Jednostavno su zagušeni sa borbom protiv ovisnika, odnosno onih koji posjeduju droge. I ne ostaje im ni prostor ni materijalna sredstva da se bore protiv organiziranog kriminala jer se moraju baviti s ovisnicima. I to sve proizlazi iz toga što mi nećemo da priznamo da postoje lake i teške droge i nećemo da priznamo da postoji razlika između onih koji dilaju i onih koji su bolesnici, koji su ovisnici, koje treba liječiti, a ne zatvarati da bi se bildale statistike. Jer statistike bile one i numerički pokazatelji zapravo ne znače ništa. I jedan život, a kamoli 90 života je previše koji se izgube na razini godine zbog zlouporabe droga. Dakle, ja još jednom plediram, ali zapravo predložit ću nešto. Zašto ovaj Sabor, mi izbjegavamo često, evo može preko nekog odbora, zašto mi ne bi zapravo na ovu temu održali jednu stručnu raspravu, evo. Mi svi ovdje razgovaramo o toj temi sa različitih nekakvih stajališta koja su uglavnom ideološka ili svjetonazorska kako hoćete, zašto ne bi pozvali dakle kao što sam rekao stručne ljude koji se bave ovom problematikom da nam objasne zapravo što je to droga, kakve su razlike, da li ima razlike ili nema kao što vi kažete, da li je bolje dekriminalizirati, da li je bolje legalizirati itd. Vidite, dok se mi zapravo ovdje još uvijek ne znam koliko godina 10 ili 8 godina nakon, dakle od zadnjeg pokušaja izmjene KZ-a, ne zadnje, jedne od zadnjih 2003. natežemo oko toga zapravo da li postoje lake i teške droge, da li treba dekriminalizirati ili ne drogu mi imamo sve veći i veći problem. Ne znam, možda nekoga zadovoljava ovakav tip izvješća gdje se fino to pobroji pa se kaže vidite koliko smo novca izdvojili za tu borbu itd. Međutim, nema ozbiljnijih pomaka, nema ozbiljnijih pomaka. I dok ne bude ozbiljnijih pomaka ja ne mogu pristati mirit se s ovakvim izvješćima. Mene ne interesira zapravo izvješće ko izvješće nego me interesira problem. Ja ne znam zašto vladin ured ili sama Vlada na osnovu ovog izvješća nije dala nekakve zaključke, napisala prijedloge, mišljenja što bi trebalo napraviti da to bude bolje. Ili možda Vladu i zadovoljava i vas s te strane tamo što piše u ovom izvješću, ali mene ne zadovoljava. Mene to ne zadovoljava. I neće me zadovoljiti sve do onog momenta dok ja ne vidim da su napravljeni ozbiljni iskoraci. Pa možemo se mi baviti koliko hoćemo s time da li je napravljeno ovo ili ono, da li je pravo ovo ili ono, da li su u pitanju lake, da li teške, da li legalizacija, dekriminalizacija, ali dok mi imamo ovaj problem ovako izražen i dok ne razumijemo da moramo radikalno pristupiti, radikalno na drugačiji način rješenju ovog problema ništa se neće dogoditi. Ja sam zapravo imao ideju kad sam govorio u ime kluba da pročitam svoju diskusiju od prije godinu dana. Onda sam zapravo shvatio da nema smisla iako je ono u jednom dijelu ista kao i ta diskusija, ali nisam htio upotrijebiti iste riječi. Ali uvjeren sam da svi vi koji ste do sada diskutirali otprilike su vaše diskusije iste kao i prije godinu dana. E sada zašto mi svake godine ponavljamo kao papagaji jednu te istu stvar. to meni nije jasno. Milim da nas za to ne plaćaju porezni obveznici. Porezni obveznici nas plaćaju da pokušamo riješiti otvoriti prostor da se riješi neki problem. Ali očito još uvijek nije sazrela situacija. Na kraju vam moram reći da ja polažem nadu u ministra pravosuđa i njegovu izjavu i da će ovaj problem bez obzira na različite poglede i stajališta zapravo biti riješen, odnosno da će barem maleni pomak ili iskorak bolje reći biti napravljen. Hvala lijepo.
Hvala kolega Lučin. Za repliku se javio uvaženi kolega Bagarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Sabora. Poštovani kolega Lučin naše razlike kada je u pitanju stav vezan za droge, teške, lake i dekriminalizacija, ne koristim pogrešan izraz i ne mislim na legalizaciji nego o dekriminalizaciji je naprosto razlika u stavu. Dakle, ja ću uvijek ostati u uvjerenju kako dekriminalizirati nešto je zapravo šteta sa većim posljedicama. Ako vjerujem u to onda ću biti dakako stalno protiv toga postupka. Poznato je da droga počima na način da netko bude sklon i da prihvati opijanje, pušenje, prvi puta proba neku psihoaktivnu tvar i onda na koncu preraste to u što preraste. Poznato je također da ne znam od prvog uzimanja neke tvari takve do dolaska u bolnicu prođe desetak godina. Poznato je i pozdravljam što će od ove godine u Hrvatskoj i u dječjim vrtićima raditi na prevenciji kada je u pitanju uzimanje i odvikavanje odnosno poduka u smislu štetnosti uzimanja psihoaktivnih tvari i prepoznavanja djece koja bi možda mogla biti sutradan izložena toj pojavi. Dakle, ne radi se o tome da je problem on je problem ali on je nevažna po meni problem da je tamo ne znam ni ja sudstvo ili ne znam tko zatrpan ovim i onim, nego je puno veći problem u tome što će zapravo oni koji uzimaju sada laku drogu sutradan gotovo sigurno u velikoj mjeri ili najveći broj njih se regrutirati za teške i za velike i sa teškim i sa velikim posljedicama. I to je zapravo pitanje o kojem trebamo razgovarati, a nikao ovdje na određeni način jedni drugima postavljati zamke tipa što znači što je u nekoj državi, kako imaju druge države, da li su uveli ovo ili ono pravilo itd. treba gledati na učinkovitost sustava. Dakle, ako smo primijetili da je ovaj sustav ipak smo primijetili ipak uz sve probleme učinkovit. Učinkovit u smislu da se nosi s tim problem, da recimo evo imamo i u statistici da nema ne znam da se smanjuje i kad se gleda broj pacijenata koji se liječe i novootkrivenih pacijenata itd. dakle sustav kontrolira stanje i treba ga u tom smislu pozdraviti. Moja potpora ovom izvješću i svima onima koji se bave ovim pitanjem u tome smislu. I završno. Najvažnije je nikada ne početi, dakle najvažnije je nikada nitko neće uzimati drogu ako je nikada nije uzeo prvi pita. Dakle, taj prvi puta treba spriječiti. I doprinos neuzimanju prvi puta neke supstance sigurno nije dekriminalizirati laku drogu.
Hvala. Odgovor na repliku kolega Lučin.
Kolega Bagariću razlika između mene i vas je sljedeća. Što ja pokušavam nešto predložiti jer mislim da ova situacija nije dobra. Mene ne zadovoljava ovako stabilna situacija. Ne, ne. Ne znam nisam siguran. Vidite ja sam nešto predložio. Nisam to predložio što sam to isisao iz prsta, nego zato što sam čitao literaturu, što sam se konkretno susretao s tim problemom i nešto sam o njemu naučio. I zapravo ja predlažem to i vi to ne prihvaćate. Pa dajte nemojte najgore je ako se zadovoljimo sa ovim stanjem status quo. Nisu nikakve zamke, nikakve smicalice. Vidite, vi opet polazite od jedne teze da je problem u tome ako je netko zapalio jedan džoint da je to put ka ovisnosti. Da je to točno, dopustite da vam kažem Prije dvije godine istraživanja koja su rađena ili tri u HRvatskoj, pokazalo je da je 30% srednjoškolaca probalo drogu. Po toj logici zapravo znate koliki bi mi broj ovisnika imali? A znate priču o testiranju talijanskog parlamenta. Pa tamo bi onda svi bili narkomani da je vaša teza točna. Da je ovisnost i ovisnost ista, nije točno. Da svi koji puše i piju idu ka drogi. To bi značilo sljedeće da 300 tisuća alkoholičara kojih ima evidentirano u Hrvatskoj zapravo da su svi danas sutra narkomani. Ma to nije točno. To nije moja izmišljotina, to nije moja priča, to je stvar struke. Zapravo ja vam o tome govorim. Nemojte slušati drugu stranu koja vam je suprotno politička. Dajte ajmo se dogovoriti, ajmo organizirati okrugli stol i pozvati. Vi pozovite stručnjake, rekao sam iz ovih sfera. Pa zamislite što će vam reći pitajte predstojnika vladinog ureda. On je to javno prije dvije godine rekao. Pitajte što će vam reći načelnik KRIM policije itd. Prema tome, ok ako vas to ne zadovoljava dajte kontra prijedlog, mene ne može zadovoljiti da iduće godine bude 85 mrtvih i da mi to konstatiramo kao uspjeh jer ih je ove godine 89. to mene ne zadovoljava. Evo tu se razlikujemo.
Hvala. Umirimo se još malo. Za repliku se javila uvažena kolegica Romana Jerković. Izvolite, kolegice.
Imate pravo kolega Lučin kad kažete da je ovo izvješće prepuno apsurda i podataka za koje stvarno ne znam što nama parlamentarcima znače danas kada raspravljamo ne o golim brojkama, mi danas raspravljamo o Nacionalnoj strategiji. Mi danas raspravljamo o tome da li je ona dobra ili nije dobra i da li je sve ono što ona podrazumijeva zaživjelo ili nije zaživjelo. Našla sam jedan apsurd na strani 113 koji govori o zatvorenicima ovisnicima o drogama pa su podijeljeni po spolu, pa zatvorenici, pritvorenici pa jesu li na metadonu, jesu li na subotexu. Mislim, doista apsurdno. I kao da nećemo priznat da je droga danas ogromna opasnost za razvoj mlađih naraštaja i da je krajnje vrijeme za stručne, za kontinuirane i za dobro organizirane aktivnosti i programe koji su usklađeni s potrebama i s realnošću. Ova rasprava kao da ukazuje da smo bezrazložni optimisti. Hvala.
Nema potrebe za odgovor. 13,30 je prošlo. Dajem pauzu i nastavljamo u 15 sati s pojedinačnom raspravom. Prvi je na redu kolega Goran Heffer.
Gospođe i gospodo, nastavljamo sa raspravom o Izvješću o provedbi Nacionalne strategije i Akcijskog plana suzbijanja zlouporabe droga u Republici Hrvatskoj za 2009. godinu. Na redu je gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Boris Kunst, izvolite.
Hvala lijepa, poštovani potpredsjedniče. … [[Upadica se ne razumije.]]
Prozvani ste, šta ja mogu. … [[Upadica se ne razumije.]] Pa lijepo sam vas prozvao… … [[Upadica se ne razumije.]] Pa pogledajte koliko je sati. Ja sam vas lijepo prozvao… … [[Upadica se ne razumije.]] Pa znam, pa niste se javili, šta mogu vam sad ja. Vidjet ćemo kasnije šta će biti sa vašim slučajem. Izvolite, gospodine Kunst. … [[Upadica se ne razumije.]] Zamolite oprost i pokajanje, možda Sabor se smili pa vam uzme u obzir kako bi rekao gospodin kolega Bauk restituio ad integrum, povrat a ne povraćaj u prijašnje stanje. Ali to ćemo riješiti kada gospodin Kunst izgovori. … [[Upadica se ne razumije.]] Uzet ćemo da ste bili u neotklonjivoj zabludi. Izvolite, gospodine Kunst.
Hvala lijepa. Što se tiče ovog izvješća o provedbi Nacionalne strategije i Akcijskog plana suzbijanja zlouporabe droga ono je u redu i mislim da nema nikakvih razloga da se ne prihvati. No unatoč tome mjesta zadovoljstvu u području zlouporabe droga u Republici Hrvatskoj nema. U Hrvatskoj još uvijek nažalost nisu poduzete dovoljno efikasne mjere za sprečavanje i zaustavljanje broja dilera i ovisnika narkomana u Republici Hrvatskoj. Po meni policija nažalost još uvijek u tom dijelu nije dovoljno efikasna, a posebno u tom dijelu kvartovski policajci nisu uspješno položili ispit i ispunili svoju svrhu. Nažalost, oni često zaobilaze mjesta dilanja i okupljanja dilera, a to sam isto tako naglasio i kada smo imali prvu raspravu vezanu uz ovo, odnosno kada smo imali raspravu prošle godine vezano uz ovo izvješće. Podaci Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo uočavaju samo one koji se odluče za liječenje od ovisnosti i tu je pozitivno registriran blagi rast 2009. godine u odnosu na 2008. No ti podaci mislim da su daleko od hrvatske zbilje koju čine neregistrirani ovisnici i dileri. Držim da se nedovoljno poduzima i čini na području javne propagande o štetnosti droga i nužnosti liječenja. Isto tako nedovoljno se čini na prevenciji ovisnosti za učenike od osnovnog i srednjeg obrazovanja. Isto tako smatram da policija još uvijek taj problem dilanja i konzumiranja droge nije dovoljno ozbiljno shvatila u ovoj državi i ne doživljava ga jer javnost da i ne zna za neke veće akcije u kojima je policija razbila narkolanac kao što je to bilo prije mislim godinu dana negdje objavljeno kako je to učinila policija u Srbiji. Znači nemamo nekih većih akcija, hapšenja tih dilera, narkodilera i razbijanja tog narkolanca. Što se tiče vozača, oni da se više i ne testiraju ustvari skoro na drogu, eventualno u slučaju nekih nesreća, tada to policija provjerava. O problemu radnika koji su ovisnici da se skoro i ništa ne zna, i o tome sam govorio još prošle godine kad je bilo izvješće za 2008. i tada sam naglasio, a i sad ću ponovno da bi trebalo predložiti programe za pomoć zaposlenim radnicima koji su ovisni o drogama i koji su pod utjecajem opojnih droga na radnom mjestu, a takvih nažalost u Hrvatskoj ima i što je najžalosnije ima ih sve više. Sve u svemu, u Republici Hrvatskoj sve institucije i udruge morale bi se daleko agresivnije uključiti u borbu za suzbijanje dilanja i ovisnosti te prevencije od te društvene katastrofe koju ja nazivam društvenom nemani. Eto toliko, poštovani potpredsjedniče.
Hvala. Gospodin zastupnik šta da radimo s vama? Kao u rimskoj areni nakon što je gladijator bio oboren, pa je car August ili Neron pokazivao s palcem šta da napravi Sabor u ovom slučaju da li da napravimo ovako ili ovako? Većina palčeva je okrenuta prema gore.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Morat ću vježbat brzinu trčanja u buduće jer je dosta kratki broj sekundi prošlo od prozivke do trčanja. No dobro. S obzirom da sam u prijašnjoj replici rekao zbog čega sam djelomično zadovoljan sa izvještajem, izrazio nezadovoljstvo što ovdje nisu i predstavnici ostalih tijela, a za koje smatram da bi trebali biti, koji su čak za provedbu cijelog programa i po sadržaju daleko više posla imaju od samoga zdravstva. U svojoj raspravi bih želio upozoriti na sljedeće. Iz Izvješća je vidljivo da je u 2009. za sve oblike prevencija, savjetovanja, odvikavanja i liječenja lokalna, regionalna samouprava i državna vlast za ove namjene utrošila nešto više od 99 milijuna kuna gospodine državni tajniče ako sam u pravu, 99 i pol tu negdje se brojka vrti. To je nešto malo više no što godinu dana ranije 4,8% ili 4,3. To jeste značajan novac i je veliki novac kojega na žalost sve države moraju ulagati u svoje načine, svoje programe borbe protiv ovisnosti. Kad bi taj novac recimo umjesto u to mogli utrošiti na prevenciju nekih drugih bolesti vjerojatno bi se svi složili da bi oni bili pametniji i svrsishodnije utrošeni. Međutim, mi sa 99 milijuna tučemo i borimo se za tržište od oko milijardu kuna. Ja sam tražio u izvješću, ali nisam našao. Možda sam previdio nekoliko stranica s obzirom na ovih 7700 registriranih ovisnika. To su podaci ovisnika. Tu nisu i konzumenti unutra uključeni, 7735. Da su ovdje ljudi iz policije složili bi se sa mnom da do prave brojke bi se došlo i da se dolazi po jednom standardu u Europi prihvaćenom da se broj registriranih množi sa pet. To znači da bi u Hrvatskoj mogli govoriti od oko 40000 ovisnika konzumenata, povremenih korisnika, vikend korisnika, a to praktički znači da godišnja potrošnja ili količina novaca koja se vrti na tržištu droga seže do milijardu kuna. Ja ću vam ponoviti taj podatak milijardu kuna. Naravno neoporezivog, naravno kasnije pranog, opranog na različite načine i tu leži odgovor na pitanje zašto je narkomafija toliko dobro organizirana, zašto joj je užasno stalo da se infiltrira i institucije sustava, posebice represivnog aparata kako bi imala što slobodnije tržište. Ako pođemo dakle od toga da se radi o ogromnoj količini novaca i da oni ne prezaju ni pred korištenjem i upotrebom i drugih kaznenih djela u ostvarenju svojih ciljeva likvidacije, ubojstva, prijetnje, međusobnog obračuna, ali i često diskvalifikacije, podmetanja i obračuna onih koji su s druge strane koji su u fazama istrage pa smo svjedočili nizu primjera da su lažno bili prokazivani i optuživani istražiti ili policajci ubačeni agenti da bi ih se diskvalificiralo i maknulo sa tog posla. I upravo u toj činjenici ogromnog kapitala koji se bere smatram da do sada ulagani novac u onaj dio prevencije ili mjera smanjenja potražnje bi mogao nazvati zadovoljavajući. Ali da li se dovoljno novaca ulaže u one mjere prevencije koje bi trebale suzbiti ponudu? Tu prije svega mislim od služba carina, obavještajne zajednice i policije. 2006. sam prvi put postavio pitanje koliko testera na droge ima prometna policija. Te 2006. nije imala ni jednog. Mislim da je državni tajnik ili Ministarstvo unutarnjih poslova negdje 2008. obznanilo podatak da Hrvatska policija raspolaže sa 23 testera na droge koje se koriste u prometu za redovnu kontrolu ili eventualno prilikom lakših prometnih nesreća dok kod težih se primjenjuje metoda laboratorijskih analiza. U istoj mjeri koliko je i alkohol opasan u prometu toliko su i droge posebne u prometu, s tim da njih nema u statistici ranijih godina jer naprosto nije bilo ni načina ni uvjeta da se vrši i takva vrst kontrole. Ove testere u prometu sam spomenuo kao jedan od primjera gdje nismo osigurali dovoljno novaca policiji da raspolaže dovoljnom količinom uređaja, tako da praktički svaka policijska uprava bude snabdijevana s toliko testera koliko ima prometnih patrola. Što se tiče sektora prosvjete i obrazovanja, iako nema nikoga ovdje ja ću reći da smatram da su oni do sad učinili najmanje i da u tom sektoru vlada najviše oportuniteta i da su svi programi prevencije u području obrazovanja tek sporedna djelatnost kojom se bave entuzijasti, nastavnici i profesori, ako su za njih osigurani posebni načini edukacije i osposobljavanja. U nastavnom planu i programu nijednog sustava sektora obrazovanja u Hrvatskoj nemate ništa što se tiče predavanja o prevenciji. Sve što jest rađeno, rađeno je izvan nastavnog plana i programa, rađeno je često i više s roditeljima nego djecom, i ne mogu naprosto vjerovati da 5 godina uzastopno ni jedan ministar, ni sadašnji Fuchs, ni onaj prije njega, nisu smatrali za potrebnim odgovoriti na pitanje u Hrvatskom saboru zašto taj dio ne uđe u redoviti nastavni plan i program, kao što djecu u sklopu nastavnog plana i programa učimo prvoj pomoći i ponašanju u prometu, smatram da je krajnji trenutak da i taj dio uđe u redoviti sustav obrazovanja i odgoja naših mladih ljudi, i djece koji su u tom sustavu. Ja sam i kroz zastupnička pitanja pokušao na prosvjetnu vlast do sada apelirati, na žalost u tom ministarstvu nema nikog tko to čita. Pa završavam svoju raspravu zbog uštede vremena. Gospodine državni tajniče, možete li biti vi taj koji ćete ponovno prosvjetnu vlast stimulirati i potaknuti na to da se ovom temom konačno ozbiljno počnu baviti. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospdine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa ja ne znam je li možemo bilo kojim izvještajem biti zadovoljni, govoreći o drogi, jer iluzorno je očekivati da će rezultati biti takovi bez obzira kako piše u izvješću, je li izvješće dobro napravljeno ili nije, jer rezultati su takovi da se sa drogom moramo stalno boriti i da ta borba će i nadalje trajati i potpuno je neizvjestan njen ishod. Naime hrvatski slučaj nije bitno različit od svih slučajeva u svijetu, i kad bi postojala neka pamet onda bi ta pamet bila i već negdje drugdje primjena, pa bi bila primjena i kod nas iskustvom inozemstva, kad bi postojala volja, a postoji kod nas kao što vjerujem da postoji svugdje u svijetu, pa se ta isto takav problem ne rješava, kad bi postojale forme ili kad bi postojale snage koje bi se mogle suprotstaviti apsolutno se slažem organiziranom kriminalu koji se drogom bavi, onda bi se vjerojatno to i kod nas na tom tragu ili na lancu ili na putu droge kao nekad putu svile i kod nas mogli očekivati neki pozitivni rezultati. Dakle pitanje tretmana droge, odnosno borbe protiv droge može biti i politička tema, ali u prvom redu je to jedna socijalna tema, o kojoj itekako treba voditi računa, socijalna zato što se problemi s konzumacijom droge reflektiraju i na one koji sa drogom nemaju nikakve veze i općenito na stanje u jednome društvu. Ako je u pitanju organizirani kriminal, to znači da se tu krije i veliki biznis u tome, i onda je očekivati, onda je logično očekivati da je on isto tako dobro organiziran, i da borba protiv organiziranog kriminala ne ovisi ni o jednom p pojedincu, ni o jednoj skupini, ni o jednoj državi, jer je to kriminal koji nema ograničenja unutar granica neke države. Naravno, pri ovome ne mislim da se trebamo pomiriti sa takvim stanjem, s takvim stanjem se trebamo boriti, i svaki od nas treba dati jedan svoj doprinos toj borbi, pomoć da se ona ako ne potpuno obustavi, ali da dimenzije tog problema budu što manja. Kod ovoga izvješća najzanimljiviji mi je detalj taj da o njemu govori državni tajnik koji nije pravnik, državni tajnik koji nije u Ministarstvu pravosuđa, i da zapravo kategorija o kojima danas razgovaramo u raspravi su zapravo više pravosudnog karaktera, nego šta su zdravstvenog karaktera, ali po nekom valjda resoru, raspodijeli problematike to je došlo u zadatak državnom tajniku, liječnik po zvanju, zdravstvu po formaciji, jer zapravo govorimo o izvješću provedbe nacionalne strategije i akcijskog plana suzbijanja zloupotrebe droge pri čemu je sasvim jasno da sve ono što se tom strategijom govori, da nije samo domena jednoga ministarstva, jednoga resora, nego društva u cjelini. Iz tog razloga ovakvo izvješće je moglo podnijeti … [[Ne razumije se.]] bilo tko iz bilo kojeg resora Vlade, jer se svugdje susrećemo s time. Ono što me posebno zanima, u raspravi o problematici konzumiranja droge, i zbog čega sam se zapravo i javio za raspravu, tek u trenutku kad je rasprava krenula i kad su neki kolege iznosili svoje stavove, je su dva momenta važna. Jedno je tretman, pravni tretman u smislu prekršaja ili krivičnog djela konzumacije droge, i distribucije droge, u kojem se slažem, pri čemu se slažem da je pitanje registracije konzumenata droge, bez obzira na njenu fizičku težinu je li droga laka, je li droga teška, kao što se kolokvijalno govori, zaista mislim da je, pedagoški nije dobro da neki, da neka djeca bi rekao budu za čitavi život obilježena nečim što se možda dogodilo, šta su bili uhvaćeni, šta su bili zavedeni itd., i da bi o toj pedagoškoj dimenziji trebalo voditi dobro računa, i da bi u to trebale biti uključene mnoge kategorije zvanja i zanimanja, kako da se to registrira, ali da, odnosno kako da se to kontrolira a da djetetu ne ostaju traume za čitavi život, da ga to ne obilježi, i eventualno čak navede na druge pute. Mislim da je to potrebno o tome raspravljati, ali ne način da se to dekriminalizira, odnosno ne znam koliko je to uopće pravno ispravna formulacija pitanje kriminalizacije nečega, je li prekršaj ili krivično djela, koja je to kategorija problema, gdje se to evidentira, treba li se to evidentirati, ali u svakom slučaju se treba na određeni način sankcionirati da bi bila pouka za budući život. Međutim, ako bi taj put doveo do toga da je pitanje sankcioniranja konzumacije droge, da je droga koja se kod nekog zatekne za njegovu vlastitu upotrebu izlažemo se jednome puno većem riziku jer mislim da trgovine automobila ne bi bilo kad ljudi ne bi kupovali automobile. Isto tako trgovina drogom bi bila puno manja kad ne bi postojalo tržište trgovine. Dakle, ako bi dekriminalizacija, a govorim uvjetno dekriminalizacija i slažem se s time da ne bi trebali imati takvu kaznenu dimenziju mladih ljudi, a kojim se zateklo to jedanput ili dogodilo, ali ako tako podržavamo tržište onda podržavamo i taj biznis, ako podržavamo taj biznis onda održavamo one kriminalne organizacije protiv kojih se borimo. Prema tome, moj prijedlog usmjerenja bi trebao ići ipak prema smanjenju tržišta, odnosno onemogućavanja tržišta, ali ne na način nekadašnje '30-ih godina Amerike i alkohola i onoga da se supstituiralo na jedan drugi način. Ali to ne znači ako postoji nešto što ilegalno funkcionira da ako to ozakonimo da postane legalno da toga više neće biti. Jer to je jednostavno zavaravanje. Ja mislim da je ovdje jedna rečenica iz Oče naša isto tako vrlo važna, ako mi se dopusti izreći rečenicu bez nekih vjerskih pouka, ali kao jedne misli koja je itekako važna. U toj molitvi nad molitvama se kaže: "I ne uvedi me u napast." Mislim dok god postoji tržište, dok postoji ono što bi se u Dalmaciji reklo tentacjun – napast dotad postoji i mogućnost da se toj napasti podlegne. Prema tome, u smanjenju tržišta trebalo bi i smanjivati te napasti bez obzira što one jesu i kako bi trebale biti realizirane. Žao mi je da jedna ovako jaka tema, važna tema za ovo društvo, za društvo u cjelini, za čovjeka humanog bića današnja rasprava u Saboru nije toliko bogata kao što su po meni bile rasprave koje su imale jednu potpuno marginalnu temu, ali su bile politički zanimljive. Ali ja mislim ne postoje politički zanimljivije teme od teme rješavanja problema droge u jednome društvu jer je ovisno o tome i stanje duha u tom društvu bolje ili lošije. Ako je stanje duha u društvu bolje onda vjerojatno bi i politika mogla biti bolja. Jedno ignoriranje jedne ovakve teme usuđujem se kazati svim svojim kolegama koje ovdje nisu bili i mislim da i neke političke aktualne teme koje se danas događaju nisu toliko važne koliko ovo. U krajnjem slučaju otkad sam u ovoj sabornici već je ovo četvrti ili peti put razgovaramo o problematici droge da se nismo puno makli, ali i odnos prema ovoj temi pokazuje zapravo koliko smo svi svjesni i koliko farizejstva ima u našem govorenju kad se zalažemo za borbu protiv droge, a nismo u stanju u sabornici biti da bi barem čuli ako nemamo što sami kazati. Razlikujem jako posjedovanje droge, konzumaciju droge i trgovanje droge, ali kad ne bi bilo konzumacije ne bi bilo ni trgovanja. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Nadica Jelaš, izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče, kolegice i kolege. Na početku svoje rasprave moram reagirati na konstataciju državnog tajnika da je situacija u vezi s ovisnošću u Hrvata, kako ste rekli gospodine tajniče, stabilna. Mislim da bi bilo daleko korektnije reći da je situacija stabilno loša jer bi to daleko više motiviralo na poduzimanje dodatnih napora da se stvari pokrenu na bolje. Jer doista nemamo razloga za zadovoljstvo čak ni temeljem ovih podataka iz izvješća, a pogotovo ne ako se zna da oni nisu cjeloviti, da ne pokazuju stvarne razmjere problema ovisnosti na terenu. U 2009. godini u Hrvatskoj je bilo registrirano iščitali smo to iz izvješća 6,2% više osoba liječenih zbog zlouporabe psihoaktivnih droga nego što je to bio slučaj u 2008. Pritom je interesantno da ovisnička populacija u Hrvatskoj postaje sve starija. U posljednjih 5 godina prosječna starost liječenih osoba povećana je za 2,8 godina. Kod žena ona iznosi 30,5 godina, a kod muškaraca 31,2 godine. Mislim zapravo da ovi podaci čine problem ovisnosti dodatno ozbiljnim jer je evidentno da problem ovisnosti nije primarno vezan uz mlađu populaciju on je eto sve više problem starijih od 30 godina. Ovome u prilog govori još jedan podatak. Broj smrtnih slučajeva zbog predoziranja smanjen je sa 116 u 2008. na 89 u 2009., dakle za 23%. Međutim, indikativno je da prosječna dob umrlih zbog zlouporabe droga raste. Tako je primjerice u 2000. bila 27,8 godina, a u 2009. je čak 33,6 godina. Sve ove naprijed iznesene podatke pokušat ću staviti u trenutačni društveni i gospodarski kontekst. Naime, važan čimbenik razmjera ovisnosti o drogama svakako je radni status. Jasno je da ova galopirajuća nezaposlenost kojoj smo svjedoci kao kumulativna posljedica negativnih trendova u hrvatskom gospodarstvu ima neposredan utjecaj i na povećanje broja ovisnika i to se može dokumentirati sljedećim podacima iz ovoga izvješća: postotak osoba liječenih zbog zlouporabe droge, a koje su u statusu nezaposlenih u 2008. je bio 31%, da bi se u 2009. povećao čak na 39%. Suprotno tome, postotak onih koji se liječe zbog zlouporabe droga, a imaju redovan posao smanjen je s 37,6 u 2008. na 31% u 2009. godini. Dakle, evidentna je ta jedna veza između razmjera ovisnosti o drogi i gospodarske situacije u zemlji koja eto određuje materijalni i društveni status svakog pojedinca. Sve veća nezaposlenost i posljedično pogoršan materijalni status imati će za posljedicu još masovniji bijeg iz takve stvarnosti u jedan imaginarni svijet droge. Koliko se teško nosimo s teretom recentne gospodarske krize potvrđuju i podaci Hrvatske agencije za lijekove i medicinske proizvode koja kaže da je ukupna potrošnja lijekova u Hrvatskoj lani povećana za visokih 15% Usporedbe radi potrošnja lijekova u Europi na godišnjoj razini raste između 6 i 8%. Hrvati su lani najviše trošili tablete za smirenje i lijekove protiv visokog tlaka i masnoća u krvi. I na kraju htjela bih nekoliko riječi reći o tome gdje je u svemu tome Međimurska županija. Dakle, Međimurska županija spada u grupu županija u kojima je broj ovisnika na 100 tisuća stanovnika niži od hrvatskog prosjeka, dakle kod nas je 155 ovisnika prema 259 koliko ih je prosječno u Hrvatskoj. A u 2009. je izdvojila više sredstava za provedbu županijskih programa nego u 2008. godini. Dakle ta sredstva kontinuirano rastu pa je tako izdvojeno preko 103 tisuće kuna. Ono što je karakteristično za Međimursku županiju to je provedba velikog broja preventivnih programa. No ono što treba reći da ti su programi svojim većim dijelom usmjereni na prevenciju ja ću tako reći tradicionalnih ovisnosti, dakle konzumiranja alkohola i pušenja cigareta, a manje na prevenciju droga što bi svakako trebalo mijenjati iz razloga unatoč tome što eto Međimurje ima niži broj ovisnika u odnosu na hrvatski prosjek. Dakle, svejedno bi trebalo dio preventivnih aktivnosti usmjeriti na prevenciju zlouporabe droga među mladima. Hvala lijepa.
Hvala. Jedan ispravk, gospođa zastupnica Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Jelač ali upravo ste se sada sami ispravili. Ja sam vas samo htjela u ovom dijelu ispraviti kada ste rekli da je zanemariv broj maloljetnih konzumenata droge da je to naprosto zanemarivo u odnosu na punoljetnu populaciju. Naime, stvar je u tome da ovi programi i kampanje koje se vode ulaganje ovih 99 milijuna upravo i ovaj Nacionalni program prevencije ovisnosti za djecu i mlade doprinosi tome da mlade generacije od osnovne škole upoznaju se sa problemima droge i zato možda ćemo ako Bog dragi da i imati manje ovisnika za jedno 10 godina u populaciji ne znam punoljetnoj. Ali na kraju ste ipak da.
Gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pošto sam ja posljednji koji će govoriti na ovu temu o kojoj govorimo a i zbog toga što je rečeno možemo reći gotovo sve, bit ću vrlo kratak u svom izlaganju. Dakle, droga je u punom smislu riječi javno zdravstveni problem javnog razmjera i s njim je se nositi i očekivati sigurno probleme u tom nošenju i nitko ne može kazati da problema nema. S druge strane nedvojbeno i u ovom izvješću je vidljivo da su rezultati koje čine institucije ove zemlje dobri, ja bih rekao za sada i u vremenu u kojem jesmo i s obzirom na ogromnu ponudu tržištu droge prihvatljivi. U svakom slučaju i sve može biti bolje i uvije može biti bolje. I ovdje se postavljalo pitanje kada smo mi govorili s ove strane kako možemo biti zadovoljni s ovim izvješćem kako se to tumačilo kao da mi hoćemo reći da ne može biti bolje. Nije točno. Biti bolje može biti uvijek i raditi bolje. I stoga pozdravljam ovu najavu da će se zapravo kada je u pitanju prevencija a boljeg sredstva nema zanositi i postići to bolje, da će se ta prevencija uvoditi i u onim najnižim skupinama dakle u dječje vrtiće. Prema nekim izvješćima u prosječnim razredima, 5 dječaka i 2 djevojčice su oni koji uzimaju ili su u kontaktu sa nekom od psihoaktivnih tvari. I stoga je vrlo važno mjesto škole ne samo sa edukativnog stajališta i preventivnog u tom smislu, nego i institucije koja će na vrijeme reagirati i na vrijeme prijaviti takve pojave. Međutim, prema statistikama ispada da škole daleko najmanje prijavljuju takve slučajeve. To čine uglavnom obitelji. Mislim da je to negdje oko 40-ak% i policija. I slažem se svakako s kolegom Kunstom koji je govorio ovdje o ulozi i policije da naprosto ne može tolerirati na oči, očigledno dilanje i zapravo sve one ljude koji se tim poslom bave. Ostajem pri svom uvjerenju i uvjerenju ove skupine zastupnika HDZ-a koji kažu kako treba učiniti sve da droga bude što manje dostupna, a to u svakom slučaju onda uključuje i nedopuštanje dekriminalizacije droge. To je moje uvjerenje, naprosto iz vrlo jednostavnog praktično životnog razloga. Svaki alkoholičar, svaki pušač je započeo s jednom čašicom ili sa jednom cigaretom itd. ista stvar se događa i kada je u pitanju droga. Osobe koje započnu nikada nisu započele uzimati drogu neke tvrde droge itd. nego su pošli sa te razine i onda su se regrutirali iz tih skupina i stoga je vrlo važno provoditi edukaciju na način da mlada osoba nikada ne dođe zapravo u prvi kontakt. I da se stvore takvi obrasci po kojima se takvo ponašanje smatra neprihvatljivim u konačnici vrlo štetnim i da jednostavno bude razlog da mlada osoba nikada ne uđe u taj svijet. Ja mislim da je stoga prevencija i ulaganje u prevenciju ključna u obračunu sa ovim ponavljam javno zdravstvenim zlom koje je nažalost nacionalnih razmjera. Hvala.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi Ante Zvonimir Golem. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Uvažene dame i gospodo. Ja bih vam se na kraju današnje diskusije želio zahvaliti na cijeloj ovoj diskusiji. Siguran sam da ćemo se svi zajedno složiti da je i ova današnja diskusija samo predmetom naše zabrinutosti za jednu ovakvu temu kao što je pitanje droga, zloporabe opojenih droga i svih vrsta droga u RH, pojave novih droga na tržištu i sve drugo što bi sa tim bilo u vezi. Ja vas moram upoznati jer ponekad neke stvari treba očigledno i ponoviti, Vlada Republike Hrvatske osim što je oformila i što ima Ured za suzbijanje zlouporabe opojnih droga čija je glavna zadaća bila povezati institucije koje se bave navedenom problematikom i koje ocjenjujemo da je suradnja danas možda na najboljoj razini otkad je sve to zajedno pokrenuto, do toga da ima i povjerenstvo koje se bavi time gdje su upravo predstavnici svih institucija koje se bave na jednom mjestu mogu napraviti jednu dobru međuresorsku suradnju. Tako da je iluzorno govori da li je danas trebao biti jedan drugi državni tajnik ovaj ili onaj, jer je zadaća svih nas koji smo članovi tog povjerenstva aktivno voditi ne samo u svojem resoru nego ukazivati i u drugim resorima gdje bi se naša suradnja mogla pojačati. Iz tog razloga htio sam samo pri kraju današnje rasprave možda pokazati nešto što je izazvalo i određenu malu diskusiju kad je rečeno, ili raspravu kad je rečeno da na neki način možemo ajmo uvjetno reći zadovoljstvo sa ovogodišnjim izvještajem, da postoji određena stabilnost i onda je to izazvalo raznorazne. Naime, nisam možda tehnički u mogućnosti, ali će biti možda dovoljne ove jer je jako vidljivo 10-godišnje praćenje broja liječenih ovisnika. Nama pokazuje krivulja u 10-godišnjem praćenju da mi u zadnjih četiri godine imamo određenu konstantu. Isto tako, kada govorimo o novootkrivenima vidimo da imamo određeno smanjenje. Pa to upravo i odgovara ovome što je danas rečeno da je sve starija dob prosječna jer je sve manji ulazak u dio. Jasno da broj od 29 tisuća nije broj koji bi nas zadovoljio, kao i ova brojka koju ću možda kao još jednu jer ima tu dosta grafikona iz ovih statističkih podataka ili podataka kako sam ja rekao se može napraviti i prava statistika. Ali onda treba pokazati da broj smrtnih slučajeva, mada jedan čovjek umre mi trebamo o tome raspravljati i u ovom Visokom domu i ja se sa svima vama slažem na vašoj diskusiji. Međutim, kada mi kažemo da smo krenuli, da u 10 godina smo imali jedan pik, a da se sad nalazimo praktički na razini 2002. godine, onda možemo reći da očigledno postoje rezultati nacionalnog programa, odnosno Nacionalne strategije za borbu protiv droge i isto tako akcijskog plana. I to je temelj bio za takvu jednu izjavu, znači izražavamo svoje zadovoljstvo da nam institucije imaju izvanrednu suradnju između sebe, da se borimo protiv te pošasti. Sigurno je da ćemo i iduće godine, kao što smo i prošle godine i u izvješću za 2010. imati sličnu diskusiju i vjerujem u ime predlagača da je ta diskusija uvijek smatrana konstruktivnom na način da pokušamo zadržati bar unutar ovih okvira kao što smo cijelo vrijeme evo danas ovdje pričali. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. 11. izvješće o provedbi nacionalne strategije i akcijskog plana suzbijanja zlouporabe droga u Republici Hrvatskoj za 2009. godinu. Podnositelj je Vlada. Sukladno prijedlogu radnih tijela, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: prihvaća se predloženo rečeno izvješće. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 73 glasa, jednim suzdržanim i 28 protiv predloženo izvješće, donijet zaključak kojim se prihvaća predloženo izvješće.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovane dame i gospodo zastupnici. Evo pred vama se nalazi Godišnje izvješće Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za 2009. godinu koje sadrži brojne statističke i druge podatke iz kojih možete saznati mnogo toga o važnosti našega rada kao i o načinu na koji ga obavljamo. Prije iznošenja glavnih značajki izvješća dopustite nekoliko riječi o samoj Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave. Državna komisija je drugostupanjsko tijelo nadležno za rješavanje žalbi u postupcima javne nabave, koncesija i javno-privatnog partnerstva. Od veljače 2010. godine kada je stupio na snagu novi Zakon o Državnoj komisiji Državna komisija je dobila novu nadležnost, a to je podnošenje optužnih prijedloga za prekršaje propisane zakonodavstvom javne nabave. Da bi se razumio način rada Državne komisije potrebno je istaknuti da Državna komisija ne može po službenoj dužnosti kontrolirati postupke javne nabave nego to čini isključivo po žalbama žalitelja. Ovo rješenje je sukladno zahtjevima relevantnih izvora europskog prava u pravnoj zaštiti u postupcima javne nabave. Što se tiče samog izvješća, u 2009. godini Državna komisija je zaprimila 1422 žalbena predmeta što predstavlja porast od čak 39,41% u odnosu na 2008. godinu kada je bilo 1020 žalbi. Ako se 2009. godina usporedi sa 2007. godinom kada je bilo 637 žalbi vidimo da je broj predmeta u 2009. godini porastao za više od 100% u odnosu na 2007. Trend značajnog porasta broja žalbi započeo je u 2008. godini, a što se nastavilo i u 2009., a razlog značajnog porasta broja žalbenih predmeta u 2008. godini mogao se naći u izmjenama zakonodavstva u području javne nabave kojima je proširen krug žalitelja koji se mogu žaliti na postupke u javnoj nabavi, a isto tako i broj faza u kojima je moguće podnijeti žalbe. Međutim, u 2009. godini nije bilo takvih promjena u zakonodavnom dijelu te je za pretpostaviti da se razlozi povećanja broja žalbenih predmeta nalaze u podizanju razine znanja među žaliteljima u njihovim pravima u postupcima pravne zaštite u javnoj nabavi. Zatim možemo reći također da je jedan od razloga stanje obilježeno krizom gospodarstva. Naime, za pretpostaviti je da privatni sektor u vrijeme otežanih gospodarskih prilika jednostavno poduzima sve raspoložive mjere kako bi dobio neki posao, a to uključuje i izjavljivanje žalbi u postupcima javne nabave. Osim toga, utjecaj na stalni porast broja žalbi možemo reći da svakako ima i veliki utjecaj i ugled Državne komisije, a možemo reći da se radi o povjerenju stranaka u rad državne komisije. Ono što svakako pridonosi ugledu Državne komisije je visoka razina transparentnosti rada. Naime, sukladno pozitivnim propisima sve odluke koje Državna komisija donosi javno se objavljuju na internetskoj stranici Državne komisije i to u punom, dakle ne anonimnom obliku. Osim toga, na našim stranicama nalazi se javni upisnik upravnih predmeta u kojem se mogu pratiti podaci o svim predmetima nabave na koje je izjavljena žalba, uključujući tako i podatke o naručiteljima, žalitelju, predmetu i vrijednosti nabave. Na ovaj način omogućeno najširem krugu subjekata informiranje o svim predmetima koji se nalaze na radu u Državnoj komisiji. Učinci visoke razine transparentnosti rada su dvojaki, a to je edukacija subjekata, a isto tako i borba protiv korupcije. Slično kao 2008. i 2009. godina je obilježena poslovanjem u otežanim uvjetima. Unatoč povećanju opsega posla nije došlo ni do odgovarajućeg povećanja broja radnika. Naime, 31. prosinca 2009. godine Državna komisija imala je ukupno 24 radnika, a za optimalan rad je potrebno 32 ljudi. Međutim, svi zaposleni su ulagali velike napore u cilju održavanja funkcionalnosti i rješavanja predmeta u rokovima, te je jedino zahvaljujući tim velikim uloženim naporima održana kvaliteta rada. Treba napomenuti da su u proračunu za 2010. godinu osigurana sredstva za daljnje zapošljavanje kao i za preseljenje radnika u veći poslovni prostor u kojem je moguće kvalitetno smjestiti postojeće, ali i te nove radnike. Naime, dodatno zapošljavanje i preseljenje u novi prostor su mjere koje su Državnoj komisiji stavljene u nadležnost revidiranim akcijskim planom za borbu protiv korupcije Vlade Republike Hrvatske iz čega proizlazi da je prepoznata velika uloga ovog državnog tijela i na području borbe protiv korupcije. Ova mjera je i ispunjena. Budući da opseg posla odnosno broj predmeta i dalje raste s današnjim danom taj broj iznosi 1604 predmeta. Ne treba isključiti mogućnost za daljnje potrebe jačanja administrativnih kapaciteta ovog državnog tijela. Kako je već navedeno, Državna komisija u 2009. godini je zaprimila 1422 žalbena predmeta što iznosi 5,95% u odnosu na ukupna broj objava u elektroničkom oglasniku u 2009. godini. Pored toga Državna komisija u 2009. odlučivala i u 112 žalbenih predmeta koji su preneseni iz 2008. godine, pa je tako u 2009. godini ukupno bilo 1534 žalbenih predmeta od čega je riješeno u 2009. njih 1374 ili 89,6% što predstavlja porast od 41,94% riješenih predmeta u odnosu na 2008. godinu u kojoj je riješeno 968 žalbenih predmeta. Svi žalbeni predmeti zaprimljeni u jednoj godini naime ne mogu se rješavati u toj istoj godini jer se oni zaprimaju i na samom kraju godine znači 31.12. pa ne mogu biti kompletirani i nužno se prenose u sljedeću godinu. Državna komisija je po žalbama zaprimljenim u 2009. godini kontrolirala 609 različitih naručitelja, odnosno obveznika primjene Zakona o javnoj nabavi. A ukupna vrijednost kontroliranih postupaka u 2009. godini pred Državnom komisijom iznosila je 7 milijardi 389 milijuna 925 tisuća kuna. Državna komisija u žalbenim predmetima u 47,23% slučajeva žalbu ocijenila osnovanom što je za posljedicu imalo donošenje odluke o poništenju postupka nabave i poništenju odluke o odabiru bilo u cijelosti, bilo djelomično kao i poništenje pregovaračkog postupka nabave. Žalba je zbog nedostatka procesnih pretpostavki u 10,12% slučajeva odbačena. Postupak po žalbi je obustavljen u 10,92% slučajeva dok je žalba odbijena u 19,72% slučajeva. Kao što znamo Državna komisija ne pokreće žalbene postupke po službenoj dužnosti nego po žalbama žalitelja. Međutim, jednom kada je već žalbeni postupak pokrenut Državna komisija zakonitost postupka javne nabave kontrolira i po službenoj dužnosti u odnosu na bitne povrede zakona navedene u odredbi članka 140. Zakona o javnoj nabavi. Od postupaka u kojima je žalba usvojena u 56,7% slučajeva radilo se o nezakonitostima utvrđenim po službenoj dužnosti, a u 69,18% slučajeva o osnovanim žalbenim navodima. Kako je vidljivo iz tih podataka žalbeni navodi i bitne povrede mogu se i poklapati. U Izvješću su navedeni najčešći razlozi zbog kojih se poništavaju postupci javne nabave i odluke o odabiru. Treba istaknuti da su žalitelji sukladno odredbama Zakona o javnoj nabavi prilikom pokretanja žalbenog postupka dužni platiti naknadu za vođenje postupka pred Državnom komisijom. Ta naknada je prihod državnog proračuna, a ovisno o vrijednosti postupka javne nabave naknada iznosi 2000, 5000 odnosno 7500 kuna. Temeljem naknade u 2009. godini u državni proračun uplaćeno je 5 milijuna 845 tisuća 527 kuna, a odobreni proračun Državne komisije za 2009. godinu bio je 6 milijuna 321 tisuću 183 kune. Iz navedenih podataka proizlazi da je Državna komisija Republiku Hrvatsku pod navodnicima koštala manje od 500000 kuna. Nadalje treba reći da je sukladno odredbama Zakona o javnoj nabavi protiv odluka Državne komisije moguće izjaviti upravnu tužbu Upravnom sudu Republike Hrvatske. Stranke postupka pred Državnom komisijom su protiv odluka Državne komisije doneseni u 2009. godini izjavile svega 74 upravne tužbe što u postotku iznosi 5,39%. Mali broj izjavljenih tužbi može ukazivati na činjenicu da su stranke u približno 95% slučajeva zadovoljne odlukom Državne komisije. Uvijek zanimljiv dio Izvješća Državne komisije onaj koji sadrži popis naručitelja koji imaju veći broj postupaka pred Državnom komisijom u kojima je utvrđeno kršenje zakonske odredbe u postupku javne nabave. Objavljivanje ovih podataka obveza je Državne komisije koja proizlazi iz članka 19. Zakona o Državnoj komisiji. Međutim, tu svakako treba uzeti u obzir da Državna komisija ovaj podatak može dati samo u odnosu na postupke nabave koji su bili predmet žalbenog postupka, te utoliko te podatke treba promatrati i u tom kontekstu. Sukladno odredbama članka 19. Zakona o Državnoj komisiji godišnje izvješće mora sadržavati i ocjenu stanja u pravnoj zaštiti i u javnoj nabavi općenito. Državna komisija može dati ocjenu samo temeljem prakse kao uzorka. Zakonodavstvo javne nabave koje se primjenjuje od siječnja 2008. godine znatno je doprinijelo razvoju sustava javne nabave, a ista su pravila dovoljno dugo u primjeni da su do sada već uočena područja koja je moguće dodatno unaprijediti. Npr. Zakon o javnoj nabavi poznaje određene institute koji su podnormirani ili nedovoljno jasno normirani. Potrebno je tako dodatno normirati materiju okvirnog sporazuma, budući da taj institut omogućuje odabir jednog ponuditelja na razdoblje od četiri godine, a uz određene uvjete i na duže razdoblje. Zatim potrebno je u praksi stvoriti podlogu za provođenje elektroničkih dražbi, pomoću kojih je moguće ostvariti znatne uštede, kao i poticati podnošenje ponuda u elektronskom obliku, jer Zakon o javnoj nabavi to omogućuje i predviđa. Nadalje na području pravne zaštite svakako treba razmotriti mogućnost korekcije iznosa koji se uplaćuje za vođenje žalbenog postupka, kako bi se demotivirali maliciozni žalitelji, ali pazeći pritom da se time ne destimulira sustav pravne zaštite. Cjelokupan zakonodavni okvir mora pratiti razvoj pravne stečevine, obzirom na status Republike Hrvatske u pristupnim pregovorima. Nadalje zakonodavstvo javne nabave često je povezano s posebnim propisima, vezanim za status stranaka, u postupcima javne nabave, ili za konkretan predmet nabave, pa se tako zadire u različite grane prava, u upravno pravo, prekršajno pravo, obvezno pravo, pravo društava, propise koje reguliraju područja osiguranja, medicinske proizvode, financijske tržište, područje graditeljstva, itd. Stoga je potrebno paziti na usklađenost tih propisa s propisima kojima je uređeno područje javne nabave. U cijelom sustavu pravne zaštite potrebno je dalje ulagati napore u cilju podizanja razine znanja sudionika postupka. Stalnom edukacijom se postiže i antikorupcijski učinak. Kao što je rečeno snažni antikorupcijski učinci u radu državne komisije postižu se objavljivanjem svih odluka u punom obliku na internetskim stranicama državne komisije. Antikorupcijski učinak se postiže i samom činjenicom osnivanja i funkcioniranja državne komisije, kao samostalnog i nezavisnog državnog tijela, koje pruža pravnu zaštitu i tako osigurava jačanje vladavine načela zakonitosti i sankcioniranje nezakonitog postupanja u javnoj nabavi. Ostvarivanje nadležnosti državne komisije je instrument borbe protiv korupcije, budući da ovo državno tijelo poništava postupke javne nabave, u kojima se utvrde uvjeti za poništenje nezakonitosti, te na taj način sprječavanja sklapanje štetnih ugovora financiranih iz državnog proračuna, proračuna jedinica lokalne ili regionalne samouprave, odnosno i sredstava trgovačkih društava u vlasništvu Republike Hrvatske. Eto navedeno predstavlja kratak presjek izvješća o radu državne komisije u 2009. godini, a ono što na kraju svakako treba istaknuti je činjenica da je državna komisija zadržala kvalitetu svoga rada unatoč velikom povećanju opsega posla, i stagnaciji broja zaposlenih. Kako sam već navela svi zaposlenici državne komisije iznimno uspješno obavljaju svoj posao, ponovno ističem da se radi o malom broju ljudi, i vrlo važnom i osjetljivom poslu, stoga ovu priliku koristim zahvaliti svim zaposlenicima državne komisije na uspješnom radu u 2009. godini, na svim uloženim naporima, u ispunjavanju radnih zadataka i iznimno kvalitetno obavljenom poslu. Eto hvala vam na pažnji.
Hvala. Odbor za gospodarstvo? Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti mišljenje? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Poštovana predsjednice državne komisije, poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici. Pa odmah na početku rekao bih u ime kluba Socijaldemokratske partije da ćemo glasovati za usvajanje ovog izvješća. Međutim odmah na početku isto da kažem, nije kriva državna komisija što ona nema alata da se suprotstavi zloupotrebama u javnoj nabavi. Naime pozicija državne komisije je da vodi postupak ocjene zakonitosti postupanja u procesu javne nabave. Ona po vlastitoj dužnosti ni ex lege, ni ex offo dakle po vlastitom htjenju ne može kontrolirati postupke javne nabave koji nisu došli njoj u djelokrug i nadležnost. Zato jeste njeno djelovanje ograničeno i to vrlo ograničeno. A ako se tome doda da je Vlada Republike Hrvatske svojim djelovanjem i nabavkom tipa FIMA Media kompromitirala i komisiju i javnu nabavu, onda bi valjalo dobro razmotriti poziciju komisije u procesu javne nabave i poziciju državne uprave koja kontrolira javnu nabavu. Komisija jeste nezavisna i od Vlade, i od uprave, ali dometi su joj ograničeni. I zato imamo prigovore iz Europske unije da nam postupak i javna nabava ne štima, pa se javnom nabavom više bavi državno odvjetništvo, sudovi i policija, nego državna uprava, i Komisija za kontrolu javne nabave. Još jednu valja ocjenu tome dodati, a to ja često govorim s ove govornice, odgovornost zastupnika iz Sabora je u tome vrlo velika. Sabor mogao bih reći sve što dođe od Vlade glasa bez kontrole i nadzora ili barem dužne kontrole i nadzora kako je to Ustavom predviđeno. Da smo bili kritičniji prema Vladi, ne bismo imali polovicu problema kojih danas imamo i u javnoj nabavi. Zašto je to važno? Evo primjera. Kad bismo imali tijelo koje brine o općem interesu u javnoj nabavi, koje je nezavisno od Vlade, i od Sabora, kao što imamo slučaj tijelo što je Pučki pravobranitelj, ima još tijela, i da po vlastitoj inicijativi ex offo i po zakonu može pokrenuti i provjeriti postupak javne nabave ja sam uvjeren da bismo imali danas pred Hrvatskim saborom provjereni rezultat kako je izvršena prodaja ili nabava u slučaju privatizacije "Sunčanog Hvara". Vi svi znate da je "Sunčani Hvar" privatiziran, a da nije bio donesen Zakon o javnom privatnom partnerstvu, da nije privatiziran po Zakonu o privatizaciji i da nije ni nabavljena sredstva po javnoj nabavi. Nitko o tom slučaju, moglo bi se reći i po službenoj dužnosti, ne može reći ništa. Još jedanput mogao bih reći bez krivnje i odgovornosti komisije operacija je uspjela, ali pacijent je na izdisaju. Komisija je zaista uredno obrazložila i podastrijela izvještaj o svojem poslu, o uspješnosti posla, postupka i koliko košta društvo i državu. Ali jesmo li to htjeli mi? Nismo mi htjeli da državu ne košta komisija nego smo htjeli da Državna komisija i državna uprava može u svakom slučaju kontrolirati postupak javne nabave je li zakon je li pošten i ima li štete u takvim postupcima, da li je ona u općem interesu provedena ili ne. Dakle, ne bih dužio. Ima nešto što je, što valja pohvaliti u ovom zakonu, da se kada već predmet da tako kažem dođe pred komisiju nije limitiran žalbom ili zahtjevom. Komisija onda kontrolira ukupni postupak i njegovu zakonitost. Ali, kad bismo još dali nekom tijelu da čuva opći interes po službenoj dužnosti i po zakonu onda bismo vjerojatno imali puno manje štete, manje prigovora i vjerojatno bi bio u dobroj mjeri otklonjen razlog odbijanja da se završe pregovori u Poglavlju 23. sa EU. Mi u klubu SDP-a smo već nekoliko puta razgovarali o postupku javne nabave i zaštiti općih interesa i dosad smo predlagali da se promijeni pozicija i komisije, posebno Državne uprave za kontrolu postupaka javne nabave. Da ne dužimo, izvještaj ćemo prihvatiti, ali naravno za mila Boga pa nismo zadovoljni kako se odvija javna nabava i koliko ima sumnji, dakle službenih sumnji u postupak javne nabave koja ne samo u materijalnom smislu nego i u političkom i u državnom smislu šteti poziciji RH. Vodimo brigu o tome, nemojmo stati. Na Vladi je prijedlog da zaštiti taj postupak jer je Vlada odgovorna za rad Državne uprave za kontrolu postupka javne nabave. A mi moramo natjerati Vladu da nam barem da Izvještaj o radu tog tijela. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, gospođa zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana predsjednice sa suradnicima, kolegice i kolege. Klub zastupnika HDZ-a podržat će godišnje Izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za 2009. godinu. Ocjenjujemo da je ono napravljeno dobro, da je stručno prezentirana materija i obrazložena problematika izvješća i također dobro sistematizirano po tematskim cjelinama. Predočeni su relevantni usporedbeni pokazatelji. Na kraju je dana ocjena stanja u pravnoj zaštiti u javnoj nabavi. Samo da se ukratko podsjetimo da je Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave samostalno i neovisno državno tijelo nadležno za rješavanje po žalbama u postupcima javne nabave, davanje koncesija i odabira privatnog partnera u projektima javno-privatnog partnerstva. Dakle, ona odlučuje o tijeku postupaka javne nabave prije potpisivanja Ugovora o sklapanju poslova čime ona djeluje preventivno u okviru svojih nadležnosti. Moramo posebno podvući da Državna komisija odlučuje u žalbenom postupku o zakonitosti postupaka radnji, propuštanja radnji i odluka kao pojedinačnih akata donesenih u postupcima javne nabave. Državna komisija ne djeluje dakle onda kada je određena šteta nastala nego prije sklapanja štetnih ugovora, odnosno nas zapravo sprečava nastajanje potencijalnog koruptivnog djelovanja stranaka u postupku javne nabave. Upravo u tom se i ogleda njezino najsnažnije antikorupcijsko djelovanje koje povratno ima višestruke korisne učinke. U tom kontekstu valja posebno istaknuti da je Državna komisija u cijelosti uspjela svoje mjere zadane Strategijom suzbijanja korupcije koje je usvojio Hrvatski sabor i akcijskim planom uz Strategiju suzbijanja korupcije koju je donijela Vlada Republike Hrvatske. Ono što svakako treba naglasiti o radu Državne komisije da je njezina transparentnost i javnost na iznimno visokoj razini. Naime, svaka odluka koju ona donese u žalbenom postupku objavljuje se u punom obliku na službenim internetskim stranicama. Na istom mjestu vidljiv je upisnik predmeta upravnog postupka sa podacima o svim uloženim žalbama te podacima o naručitelju, žalitelju, vrijednosti i predmetima nabave kao i vrsti odluke koja je donesena u konkretnom postupku. Podaci na ovim stranicama ažuriraju se dnevno što je vrlo značajno i znači da su oni uvijek aktualni, a tome treba i dalje težiti. U sklopu generalne ocjene rada Državne komisije moramo nešto reći i o novom zakonodavstvu javne nabave te o pregovorima u Poglavlju – Javna nabava u svezi usklađivanja s EU. Novo zakonodavstvo javne nabave znatno je doprinijelo i razvoju sustava javne nabave. Tako se od siječnja 2009. godine primjenjuje Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi te Zakon o koncesijama, a tijekom godine doneseno je i više podzakonskih akata, 10 uredbi i jedan pravilnik kojima se uređuje područje javne nabave. Što se tiče pregovora s EU na području javne nabave oni su formalno otvoreni 19. prosinca 2008. godine, utvrđena su zajednička stajališta i mjerila za zatvaranje poglavlja koja se odnose na prilagodbu nacionalnog zakonodavnog okvira s pravnom stečevinom EU. U tom pravcu utvrđeni su postupci za postizanje pune funkcionalnosti nadležnih tijela na svim razinama, i državnoj i regionalnoj i lokalnoj te osiguranje valjane primjene i provedbe potrebitih aktivnosti za ispunjenje utvrđenih mjerila i postupaka. I treba reći da je u lipnju ove godine da je Poglavlje 5. – Javna nabava i privremeno zatvoreno. Svjesni smo činjenice da je zakonodavstvo javne nabave iznimno složeno i da je strogo normiran žalbeni postupak te da je potrebno i vrijeme i edukacija svih subjekata za upoznavanjem s pravilima postupaka javne nabave. Vidljivo je da je tijekom prošle godine održano dosta seminara i edukacija sudionika postupaka i uloženo puno truda u podizanje razine profesionalnosti u javnoj nabavi. Posebno treba istaknuti brojne oblike edukacije uprave za sustav javne nabave Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva a posebno za zaposlenike državne komisije. Sigurno da rezultati podizanje razine znanja među žaliteljima zahvaljujući ovim edukacijama, doveli su do spoznaje o njihovim pravima i mogućnostima pravne zaštite. To se odrazilo po nama i na broj zaprimljenih predmeta u žalbenom postupku koji je u 2009. godini porastao za 39,41% u odnosu na prethodnu godinu. Povećanje broja predmeta nije negativno utjecalo na rješavanje predmeta što potvrđuje gotovo 90% riješenih predmeta u odnosu na broj zaprimljenih predmeta. To neminovno ukazuje i na porast povjerenja koje stranke imaju u rad državne komisije. U Klubu zastupnika HDZ-a podržavamo i preporuke koje je državna komisija predložila za razvoj i unapređenje sustava javne nabave. Nemamo primjedbe na godišnje izvješće i podržat ćemo godišnje izvješće.
Hvala. U ime kluba HNS-a i HSU-a gospodin zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospođo predsjednice državne komisije sa suradnicima, gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Odmah na početku klub HNS-a i HSU-a podržat će ovo izvješće, jer samo izvješće je stvarno kvalitetno i jezgrovito i što treba posebno naglasiti u svojim preporukama uglavnom gotovo isto kao što je to bilo prethodno izvješće kada smo govorili o izvješću za 2008. godinu. U ključnim elementima gotovo isto. Kada govorim o ključnim elementima govorim upravo o onim preporukama koje su nama u Hrvatskom saboru kolegice i kolege iz Državne komisije rekli svoj stav svoje razmišljanje temeljem iskustva, što treba mijenjati, što nije dobro koji su problemi i kako poboljšati učinkovitost. U međuvremenu nije se dogodilo ništa. Gotovo ništa. Rekli su vrlo jasno nema nas dosta, treba povećati broj zaposlenih, ispod smo utvrđene sistematizacije, međutim i dalje se ne dešava ništa. Tko predlaže članove ove komisije? Vlada Republike Hrvatske. Zašto Vlada Republike Hrvatske nije predložila, zašto Vlada Republike Hrvatske nije pokrenula postupak u predlaganju ili bolje rečeno osposobljavanju Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave prema preporukama i zaključcima koje smo donosili prilikom prihvaćanja prošlog izvješća. Očito da Vlada Republike Hrvatske ima razloga zašto to nije napravila. Ponavljam opet piše isto. Samo područje javne nabave čitam iz ocjene stanja o javnoj nabavi. "Područje javne nabave je izuzetno važno za cjelokupno društvo i predstavlja skup postupaka pomoću kojeg se nabavljaju robe, radovi i usluge neophodne za nesmetano funkcioniranje države na središnjoj i lokalnoj razini u najširem smislu kao i trgovačka društva u vlasništvu ili u drugoj svezi s državom. Krajnji korisnici svakog predmeta nabave posredno i neposredno moraju biti građani." I kada govorimo o javnoj nabavi koja je u 2009. bila otprilike na razini od 40 milijardi kuna. Koja egzaktna saznanja imam? Ona koja čitamo iz dnevnog tiska. Poistovjećivati javnu ukupnu javnu nabavu sa ovim izvješćem mislim da je kao što smo to komentirali jutros, da je smokvin list. Poistovjećivati kompletnu javnu nabavu sa ovim izvješćem je čisti smokvin list. Jer ovo izvješće govori o 7,8 milijardi prekontroliranih javnih nabava, s tim da tih 7,8 ne mora znači ... [[Govorni udaljen od mikrofona, ne čuje se.]] taj iznos je daleko niži. Koliko daleko to mi ne znamo. A ukupna javna nabava je otprilike 40 milijardi. Prema tome, Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave u okvirima kojima je omogućila Vlada Republike Hrvatske ne Hrvatski sabor, nego Vlada Republike Hrvatske je izuzetno i kvalitetno odradila svoj posao i potpuno odgovorno. I u ovom izvješću i prošlom izvješću je dala presjek stanja i dala preporuke. Međutim, što smo mi od tih preporuka usvojili? Ili što se desilo? Da li se nešto pokrenulo? Da li se nešto pomaknulo osim ponavljam onoga što čitam iz dnevnog tiska zahvaljujući prije svega istraživačkom novinarstvu i jednoj snažnoj aktivnosti institucija država kao što se to popularno u zadnje vrijeme naziva. Nadalje, Komisija za kontrolu javne nabave radi isključivo temeljem žalbi. Nema mogućnosti samostalno se uključivati u kontrolu postupaka javne nabave, nema. Mi u klubu HNS-a i HSU-a smatramo i tvrdimo da je to ozbiljan nedostatak. Da li je on svjestan teško mi je reći, jer mi smo predlagali u ime kluba upravo da izmjenama Zakona o javnoj nabavi da se ovlasti KOmisija za kontrolu javne nabave da može u svakom trenutku temeljem nekog plana nije važno, ali temeljem nekog plana, temeljem informacije, temeljem sumnji, temeljem prijave ući u kontrolu postupaka javne nabave. Međutim, rečeno nam je to nije zadatak komisije, to je za to institucije države čiji je to zadatak. I naš prijedlog nije prošao. A sada naše pitanje i prema Državnom odvjetništvu i prema Državnoj reviziji ne za kompletnu javnu nabavu, samo za ovaj segment kojega je kontrolirala komisija. Ponavljam, to je svega 5,5% ukupnih javnih nabava. Da li je pokrenut koji postupak, ako je, koji? Da li mi u Hrvatskom saboru imamo tu informaciju, da li javnost ima tu informaciju? Ponavljam, i od strane Državne revizije i od strane Državnog odvjetništva. Drugo, na odluku Državne komisije povodom žalbe podnositelj žalbe ima pravo žalit se Upravnom sudu. Kako funkcionira uopće taj sustav, u kojem vremenu Upravni sud donosi odluke? U kojoj mjeri Upravni sud svojom efikasnošću poboljšava čitav protok javne nabave? Jer normalno, u trenutku do konačnosti rješenja žalbe čitav postupke javne nabave je blokiran. Poznavajući iz nekih drugih primjera gdje i osobnog iskustva imam, mislim da Upravni sud je tu jedna od ozbiljnih kočnica u brzini efikasnosti čitavog sustava. O tome doduše možda mi u klubu Hrvatske narodne stranke - Hrvatske stranke umirovljenika i griješimo, ali iščitavajući ovo izvješće mislim da je u tom smislu i dana jedna naznaka od strane komisije, u smislu usporavanja čitavog sustava zbog drugostupanjskog organa u postupku kontrole javne nabave. I konačno, koja je uloga i Uprave za sustav javne nabave u Ministarstvu gospodarstva. Iz ovog izvješća to nije vidljivo. Da li smo mi u Hrvatskom saboru uopće dobili kakve informacije o toj upravi? Kako i na koji način se preklapaju, da li se negdje, da li imamo dualizam? Kad smo raspravljali o izvješću za 2008. godinu moje pitanje je bilo upravo toj upravi koliko je optužnih prijedloga podnijelo nadležnom prekršajnom sudu budući da je to u njezinoj nadležnosti, jer Komisija za kontrolu javne nabave obavještava o svom nalazu i tu upravu. Da li se tu nešto desilo ili da li se nešto dešava? Prema tome vrlo jasno i glasno, ovo izvješće je kvalitetno, napredak je vidljiv, činjenica je da 50% svih koji su podnijeli žalbe imali su razloga za žalbe, to je činjenica. Potreba i strah za nepodnošenje žalbe iz poznatih razloga, da ih ne ponavljamo, poznato je svima nama, vrlo vjerojatno zbog ukupne krize i … [[Ne razumije se.]] Ali kakva nam je efikasnost javne nabave, da li smo stvorili u državi sustav za kontrolu ukupne javne nabave, da li smo stvorili sustav koji vodi računa o sredstvima poreznih obveznika i koja je uloga i koja pozicija svih nas u ovom Hrvatskom saboru kad govorimo o tom segmentu, mislim da nije mala. I da li imamo snage konačno o tome progovoriti i naći zajednički stav kako i na koji način razriješiti tu rak-ranu, tu metastazu u ukupnom korupcijom segmentu koji je prisutan i zbog kojeg svi mi imamo problema. Prilikom rasprave o izvješću za 2008. godinu, jedan primjer iz jedne županije gdje je nakon poništenog natječaja ponovljen natječaj, poništen je natječaj od strane naručitelja ne komisije, na ponovljeni natječaj ugrađena je dodatna stavka, a to je dokaz o solventnosti od minimum 5 milijuna dobiti u prethodnoj godini. Činjenica je da je natječaj raspisalo javno poduzeće, činjenica je da je te poslove nakon svih tih slaloma dobila tvrtka koja je dokazala svoju solventnost od 5 milijuna dobiti u prethodnoj godini, slučajno je ta tvrtka i vlasnik te tvrtke i tajnik jedne političke stranke. I prije godinu sam rekao, spreman sam dati ime i prezime i tvrtku i slučaj, međutim u tih godinu dana nitko me ništa nije pitao. Dal će me pitati, ja sam spreman i dalje reći. Ali govorim kao primjer kakva nam je javna nabava i govorim kao primjer nešto što svi znamo, svima nam je poznato i u ovom ukupnom segmentu u ime kluba Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika podrška članovima Državne komisije koja radi u otežanim uvjetima. Da li je to slučajno ili ne, o tom potom, ali mislim da nije slučajno. I ajmo s tom javnom nabavom raščistiti i ne zadovoljit se sa jednim izvješćem koje je vrlo korektno, koje je vrlo kvalitetno, ali ponavljam koje je samo smokvin list na ukupnim nepodopštinama koje se zovu javna nabava.
Hvala. Klub zastupnika HSS-a, gospodin zastupnik Boris Klemenić.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Gospođo predsjednice Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Kolegice i kolege. Kao i protekle, prošle godine Izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave možemo reći da je više nego savršeno. U njemu su osim podataka statističke prirode izneseni i drugi pokazatelji bitni za stvaranje slike o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave među kojima treba posebno istaknuti informaciju o antikorupcijskom djelovanju Državne komisije, te ocjenu stanja u javnoj nabavi što ukazuje da Državna komisija ne samo da rješava žalbe u području javne nabave već i detektira eventualne probleme, te isto tako daje i preporuke kako te probleme riješiti. U Izvješću je istaknuto da je tijekom 2009. godine došlo do nastavka trenda povećanja broja žalbenih predmeta u odnosu na prethodnu godinu. Čuli smo i u samom ovom izvješću i usmenom dijelu da je to preko 100 i više posto. Očito je više razloga koji su doveli do povećanja broja uloženih žalbi na postupke javnih nabava, a najvažniji od njih predstavlja donošenje novog Zakona o javnoj nabavi koji proširuje aktivnu legitimaciju i omogućuje ulaganje žalbi u više faza tijekom postupka javne nabave. To su razlozi kojima se može obrazložiti porast broja predmeta iz 2008. godine. U 2009. godini nije bilo donošenja niti stupanja na snagu novih propisa kojima bi se utjecalo na proširenje aktivne legitimacije ili na broj faza na koje se može izjavljivati žalba. Za pretpostaviti je da se razlozi nastavka porasta broja žalbi nalaze u podizanju razine znanja među žaliteljima, o njihovim pravima u postupcima pravne zaštite u javnoj nabavi ali isto tako mogući je razlog daljnjeg povećanja broja žalbi može se naći moguće i u momentalnom stanju obilježenom krizom u gospodarstvu, s obzirom da smo svjesni da i mišljenja smo da privatni sektor u vrijeme otežanih gospodarskih prilika jednostavno poduzima apsolutno sve raspoložive mjere za dobivanje određenog posla, a to između ostalog uključuje i izjavljivanje žalbi u postupcima javne nabave za koje žalitelji smatraju da nisu valjano provedeni. Isto tako konstantan porast broja žalbi svakako ukazuje na povjerenje koje stranke postupka imaju u rad ove Državne komisije. Smatramo korisnim istaknuti i najčešće razloge usvajanja žalbi u postupcima pred Državnom komisijom. Ja ću ih ovdje navesti samo nekoliko. Kao na primjer pogrešna primjena prava utvrđena zakonom i dokumentacijom za nadmetanje, zabrana podnošenja zajedničkih ponuda, odnosno ograničenja prava podnošenja zajedničkih ponuda, favoriziranje određenog ponuditelja ili proizvođača kroz opis predmetne nabave ili uvjete za dokazivanje sposobnosti itd. da ne nabrajam sve ostalo. Državna komisija dalje u svom Izvješću ističe da u svojoj praksi uočava određena problematična područja, odnosno područja koja zahtijevaju dodatne legislativne zahvate. Naime, Zakonom o javnoj nabavi određeni instituti su podnormirani i nedovoljno jasno normirani. Primjerice, potrebno je dodatno normirati materiju okvirnog sporazuma budući da isti institut u Zakonu o javnoj nabavi reguliran sa svega tri odredbe, a radi se o načinu nabave kojim je moguće odabrati jednog ponuditelja na razdoblje do četiri godine, a uz određene uvjete i na duže razdoblje. Isto tako, potrebno je u praksi stvoriti podlogu za provođenje elektroničkih dražbi pomoću kojih je moguće ostvariti znatne uštede kao i poticati podnošenje ponuda u elektronskom obliku jer Zakon o javnoj nabavi iste i predviđa. Svakako cjelokupan zakonodavni okvir prati razvoj pravne stečevine obzirom na Statut Republike Hrvatske u pristupnim pregovorima. Zakonodavstvo javne nabave često je povezano sa posebnim propisima vezanim za status stranaka u postupcima javne nabave ili za konkretan predmet nabave i tome slično. Propisi kojima je uređeno područje javne nabave povezano je i s propisima kojima je uređen upravni postupak s propisima s područja prava društva, obaveznog prava, prekršajnog prava itd. Potrebno je stoga paziti na usklađenost istih propisa s propisima kojima je uređeno područje javne nabave. Nadalje, broj žalbi podnesenih Državnoj komisiji s obzirom da je u stalnom porastu postupak kontrole javne nabave u nadležnosti Državne komisije aktivira se tek na inicijativu, a to smo danas već čuli samog žalitelja. Ipak radi minimalizacije mogućnosti malicioznih žalbi valja razmisliti o mogućnosti promjene iznosa naknada za vođenje žalbenog postupka. U ovom Izvješću dobili smo i financijsko izvješće, odnosno prihod državnog proračuna. Treba razmotriti i mogućnost da se radi fleksibilnosti iznosi naknada urede uredbom, a ne zakonom. Isto tako, potrebno je dodatno urediti pravila žalbenog postupka vezano za rješavanje žalbi na području dodjele koncesija i odabira privatnog partnera u javno-privatnom partnerstvu budući da ta područja imaju svoje specifičnosti u odnosu na klasičnu javnu nabavu, a sadašnja rješenja su jedinstvena za sva tri područja. U ovom Izvješću se također ističe potreba obraćanja pažnje na područje izvršavanja Ugovora o javnoj nabavi obzirom da se radi o području koje je potrebno urediti, učiniti transparentnim te dostupnim kontroli unutar sustava javne nabave, a sve sukladno relevantnim izvorima europskog prava. Zakonodavstvo javne nabave je izuzetno složeno, ali ima i izravnu vezu sa drugim pravnim područjima. Naime, zakonodavstvo javne nabave povezano je sa upravnim, obveznim, prekršajnim pravom, pravom društava i drugim granama prava. Potrebno je stoga sustavno raditi na usaglašavanju propisa budući da kolizija istih ima za posljedicu poteškoće u praksi, pravne praznine, te pravnu nesigurnost. I prije nego što kažem da će, a Klub zastupnika HSS-a će podržati ovo Izvješće upravo zbog prakse i zbog onih koji rade u jedinicama lokalne i područne samouprave, a takvih ima u Republici Hrvatskoj šestotinjak u ovom Izvješću vidimo da je prosječno potrebno gotovo 43 dana za rješavanje pojedinih žalbi. Po mojim, odnosno našim saznanjima neke žalbe se rješavaju i do tri mjeseca i mislimo da je nedopustivo da toliko dugo traje rješavanje žalbi bez obzira o kojem iznosu se radilo. Ali isto tako da ovo ne bude protumačeno kao pritisak na Državnu komisiju, jer mislim da je svima u interesu da nema korupcije ali vjerujte mi da je načelnicima i gradonačelnicima itekako u interesu da im se žalbe odnosno bez obzira na rješenje pozitivno ili negativno što prije riješe. Svi oni koji su radili u jedinicama lokalne samouprave znaju što znači mjesec, dva ili tri od donošenja proračuna, raspisivanja javne nabave, žalbe i na koncu utroška sredstava koje treba napraviti u toj istoj proračunskoj godini. Da li je za to sve skupa potrebno novi broj ljudi koji smo vidjeli iz ovog Izvješća da sama sistematizacija nije popunjena. Da li su potrebna određena sredstva, no eto uz podršku ovom izvješću zamolba da rokovi budu što je moguće kraći, ponavljam bez pritiska prema državnoj komisiji. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. A prvi se prijavio uvaženi kolega zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite kolega Lesar.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Raspravu o ovom izvješću započet ću s konstatacijom iz prethodnog izvješća, prethodne točke, ono što tamo nisam našao, a u ovom izvješću je praktički na samom kraju, i ono što me raduje da je državna komisija svoj izvještaj završila i sa određenim konstatacijama da bi neka poboljšanja u sustavu javne nabave trebao izvršiti i Sabor. Dakle konstatirano je da u Zakonu o javnoj nabavi nije dovoljno razrađeno materija okvirnog sporazuma, svega tri odredbe sugeriraju podzakonskim propisom ili dopunom zakona, i to jasnije regulirati, radi se o procesu javne nabave kada se ona može ugovarati na četiri godine, a iznimno čak i na duži period od četiri godine. I to je dobro da na to upozoravate, i želim vjerovati da je netko u Vladi pročitao ovo izvješće i shvatio vaše upozorenje potrebe dodatnog normiranja tako važnog segmenta, ako ste vi uočili da nešto do sada u zakonu nije dobro, naročito zbog ozbiljnosti situacije, jer kad se nešto ugovara na četiri ili ne daj Bože više godina, naravno da možemo uvijek sumnjati da se radi o čistom poslu, ili biti uvjereni u tom, ali i sumnjati da se radi o mogućoj korupciji, jer svaki postupak javne nabave je točka korupcijskog rizika, taman da ga provode anđeli. Mi doduše u izvještaju, kad obrazlažete broj prigovora, žalbi, blago tvrdite da nije nužno sve korupcija, da može biti i neznanje, pogrešaka u postupku, pa ste vi prisiljeni prihvatiti žalbu i, ili poništiti postupak, odnosno svojim rješenjem intervenirati. E sad što ako Vlada recimo u roku 4, 5, 6 mjeseci ne reagira na ovo vaše upozorenje? Je li moramo mi pisati taj prijedlog zakona, ili proširiti, odnosno zakonske odredbe. To bi bilo dobro da se ubuduće odgovorni ljudi u Vladi ozbiljnije čitaju ova izvješća, jer o mišljenju Vlade o ovom izvješću nisam našao rečenicu pročitali smo što komisija predlaže i preuzimamo obavezu da će to Vlada dopunom zakona ili podzakonskim propisom riješiti do Božića ove godine. Da je takva rečenica o mišljenju Vlade napisana, ovo ja ne bi trebao govoriti. Ali kad sam se već zadržao na ovom okvirnom sporazumu, kao mogućoj … [[Ne razumije se.]] korupcijskog rizika, dati ću vam dva primjera gdje očito dolazi do kršenja kompletnog sustava javne nabave i korupcija, a vi ćete biti bespomoćni. Jedna državna tvrtka raspisala je javni natječaj za polaganje je 67 kilometara optičkog kabla, ali je uvjet u natječaju bio da izvođač mora imati 55 kilometara bakrenog kabla, koji je najstarija i najzastarjelija tehnologija i više uopće nitko ne koristi. I začudo božje samo jedan ponuditelj u Hrvatskoj je imao 55 kilometara bakrenog kabla, kojega je doduše kupio sa skladišta tvrtke koja je raspisala natječaj, jer je već bio otpisana vrijednost, bačen, ne treba više, i stajao je na lageru, i samo on je imao uvjete da dobije posao za polaganje tog optičkog kabla. Nitko drugi ga nije mogao nigdje kupiti, jer više na tržištu ne postoji. I natječaj je prošao legalno. To što je ta firma ponovno otkupila taj bakreni kabel kojega je njemu prije prodala, to je sad druga stvar. I dalje stoji na skladištu, i nikad ga neće trebati, a ne usude se ga prodati u stari bakar, na otpad, jer bi valjda bilo se ustanovilo o čemu se radi. Ta ista firma je raspisala natječaj za veliku količinu ventilatora, tehnička specifikacija, sve super, ali jedan od uvjeta je bio da ponuditelj prihvaća rok fakturiranja 300 dana, a plaćanje 40 dana od dana fakturiranja. I samo jedan ponuditelj je dao takvu ponudu, nitko drugi to nije mogao prihvatiti naravno, s obzirom da cijena nije bila jedini kriterij, kupljeni su najskuplji ventilatori, od svih ponuda koje su bile. Mislim da nitko u povijesti Hrvatske tako skupe ventilatore nije kupio. Ali bilo je sukladno natječajnom … [[Ne razumije se.]] Samo jedan ponuditelj je prihvatio 300 dana nefakturiranja. Što s takvim manipulacijama? Ta firma je državno vlasništvo, u velikim gubicima, poteškoćama, pred krahom, sve i svašta. I godišnje je država u tu firmu upucava čini mi se da je milijardu 800 zadnji podatak. To vam je sve staro 6 mjeseci što sam vam sad ispričao. Tisuću 422 žalbena predmeta vrijednosti 7 milijardi 300 milijuna ako sam dobro iščitao vaš izvještaj. Značajan novac. Nisam našao podatak koliko je u 2009. bilo ukupna javna nabava u Hrvatskoj, 54, ovo je na negdje oko 15%? Nije? Oko 15%. Kada je zakonodavno rješenje bilo u Saboru, inzistirao sam da u vašem izvješću uvijek navodite ovo što ste dali, popis onih koji su vodili proces javne nabave, i u kojem ste imali veći broj žalbi, i koje su prihvaćene. I sada ste dali ovdje popis onih gdje je bilo četiri i više žalbi, što je jako dobro da ste nam dali, ali nema ono što je strašno bitno, dakle dali ste broj predmeta i broj usvojenih žalbi, što jeste jedan pokazatelj, ali koliko je vrijednost javnih nabava u pojedinom subjektu? Naime može se desiti da netko ima 70% usvojenih žalbi od vaše ili poništenja postupaka, ali da je ukupna vrijednost te nabave milijun kuna. A s druge strane netko može imati 3 žalbe koje ste vi usvojili i vratili na početak, ali je vrijednost milijardu kuna. Ako me razumijete što vas pitam. Zato bi ljubazno molio ovaj podatak je točan, koristan, ali ako … i vrijednost predmeta u kojim su žalbe usvojene nećemo vidjeti i moći procijeniti da li se radi o neznanju ili korupciji. I završavam sljedećim, da li netko zna u ovoj dvorani ili u ovoj državi, kakva je sudbina odgovornih u Državnoj upravi za zaštitu i spašavanje gdje od 4 žalbe 4 su usvojene, 100%. Neznanje? Kakva je sudbina odgovornih na Ekonomskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu gdje je 60% usvojenih žalbi? Kakva je sudbina zaposlenih i odgovornih u HEP-u operatoru distribucijskog sustava 60%? Zavod za javno zdravstvo Andrija Štampar 63%, HEP operator Split 63%, Ministarstvo poljoprivrede 63% i da sad dalje ne nabrajam, 63% da, da dalje ne nabrajam. Je li moguće da je netko uvjeren da u svim tim slučajevima nije bilo uopće sumnje na korupciju nego čisto neznanje gdje Državna komisija poništava, odnosno prihvaća tako veliki broj žalbi? Ja sad opet mogu tvrditi da se radi o ozbiljnom problemu jer ne znam vrijednost tih javnih nabava gdje su usvojene žalbe. Kako to da u Vladi svi govore da je nulta tolerancija na korupciju, vi dostavite izvještaj, a ove firme koje sam sad čitao i još neke kad bi ih pročitao 5 godina uzastopno su u Izvješću od Državne komisije? 5 godina! Ima nekih novih, vidio sam, lumena. Nikad nitko nikoga tamo nije pitao dobro pa zar zaista nikoga nemate da provodi postupak javne nabave sukladno zakonu? Ajde godinu dana, dvije, ali pet godina ne znaju poštivati zakon. Ili bi tamo trebalo otići Karamarkovi ljudi. To je ono na čemu uvijek inzistiram i tako dugo dok vaš izvještaj neće biti korišten za takve stvari. Bilo bi dobro iduće godine samo napišite jednu rečenicu – komisija postoji, komisija radi i živi smo.
Najprije imamo jednu repliku. Uvažena kolegica Ana Lovrin, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Lesar evo vrlo ste detaljno opisali ove manipulacije u nekoj državnoj tvrtki o metrima bakrene žice, kako je to išlo. To su zaista gadne manipulacije, vjerojatno kad ste tako detaljno opisali znate i ime te firme. Pa vas ja samo pitam da li ste možda podnijeli kaznenu prijavu jer ja iz opisa vašega vidim i opis bića nekoliko kaznenih djela koja bi išla iz toga pa pitam da li ste podnijeli možda kaznenu prijavu kada imate svaka saznanja jer tamo bi bilo pravo mjesto da se to prouči ili ste prijavili možda USKOK-u ovaj slučaj?
Hvala kolegice Lovrin. Odgovor na repliku. Izvolite kolega.
Uvažena kolegice Lovrin nisam stigao podnijeti kaznenu prijavu jer sam te podatke dobio sinoć oko 19,30, a nisam tako spretan, sposoban kao vi da u tako kratkom vremenu napišem kaznene prijave. Ja jesam dosta kaznenih prijava pisao našem Državnom odvjetništvu pa su mi ih vraćali na doradu, trebao bi završiti Pravni fakultet da bi napisao kaznenu prijavu da bi bila dostatna za uporabu. Ali, ja želim vjerovati da je ovo netko čuo što sam sad govorio, da ćemo od tijela progona i istrage netko pitati pa ću im ja rado odgovoriti gdje je to bilo. Da ne trošimo papir, urudžbeni, takse pa onda te sazivaju, pozivaju na saslušanje. Evo, nek me netko pita ja ću mu rado reći. Alo, jel čuje tko? Evo, ja sam spreman reći gdje je to, ako me netko pita.
Hvala. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Hrvatske željeznice.
Idemo dalje sa raspravom. Uvažena kolegica Nadica Jelaš. Izvolite kolegice.
Poštovani potpredsjedniče, predsjednice Državne komisije, kolegice i kolege. Javna nabava je područje gdje se okreće ogroman novac. U 2009. kroz sustav javne nabave utrošeno je 39,5 milijardi kuna. U 2008. 40 milijardi. Već zbog same te činjenice javna nabava je itekako plodno tlo za nezakonito postupanje i za korupciju. Državna komisija prekontrolirala je postupke javne nabave u vrijednosti od 7,4 milijarde kuna, dakle praktički svaka peta kuna angažirana u postupcima javne nabave tijekom 2009. godine bila je predmetom kontrole Državne komisije. Postavlja se pitanje da li je svaka ta peta kuna bila potencijalno koruptivna? Iz izvješća komisije vidljivo je da je tijekom 2009. broj uloženih žalbi na postupke javnih nabava povećan čak za 39% u odnosu na 2008. s tim da se u 2008. dogodila jedna prava eksplozija broja žalbenih postupaka od preko 62% u odnosu na bazu, dakle u odnosu na 2007. godinu. Jednom riječju broj zaprimljenih u posljednjih 2 godine udvostručen je. Sigurno je da je jedan od razloga visokog rasta broja žalbi sve bolje poznavanje Zakona o javnoj nabavi, odnosno žalitelji sve bolje poznaju postupke pravne zaštite u javnoj nabavi. Tome u prilog govore i podaci iz izvješća koje je pred nama. U 2009. odbačeno je svega 10% žalbi prema 15% koliko je odbačeno godinu dana ranije dok je istovremeno broj usvojenih žalbi povećan s 36% u 2008. na čak 47% u 2009. godini. Međutim, isto tako je sigurno da porast broja žalbi ukazuje na svu složenost situacije u kojoj posluju gospodarski subjekti. On pokazuje koliko grčevito se poduzetnici bore za posao, ja bih rekla doslovno za svoj dio kolača, za svoj plijen na tržištu na kojem poslova ima sve manje. Nažalost, zbog tog velikog priljeva novih predmeta u 2009. su kulminirali i određeni kadrovski problemi u komisiji. Uslijed velikog opterećenja stručni ljudi raskidaju ugovor sa Državnom komisijom, dolaze novi ljudi kojima pak treba određeno vrijeme prilagodbe dok ne postignu punu funkcionalnost, povećavaju se i bolovanja i o tome govore. Naravno da je sve to imalo negativnog odraza na efikasnost državne komisije što potvrđuju podaci iz ovoga izvješća. Od ukupno tisuću 534 predmeta koje je u 2009. komisija imala u postupku kontrole, njih 160 praktički svaki 10 ostao je ne riješen. Istina jedan broj njih i zbog toga što predmeti nisu bili kompletirani. Osim toga žalitelji na terenu primjećuju u posljednje vrijeme sve više da komisija više ne odgovara u zakonom predviđenom roku od 15 dana, dakle da unatoč maksimalnom zalaganju svih svojih ljudi više nije naprosto u stanju ispoštovati taj rok. Rješenja se čekaju sada već i po nekoliko mjeseci i ako se nastavi ovaj trend produžavanja roka u kojem će se rješavati predmeti neminovno će se postaviti pitanje svrsishodnosti vođenja žalbenog postupka pred komisijom obzirom upravo na prirodu postupaka javne nabave. Ovaj problem nedostatnog broja stručnih savjetnika komisije prepoznala je i Europska komisija i navela ga je u svom izvješću o napretku za 2009. godinu. I zato je dobro da se u državnom proračunu za 2010. državnoj komisija odobrena dodatna sredstva za zapošljavanje 6 novih stručnih savjetnika te dvije osobe zadužene za administrativne poslove, a odobrena su i sredstva za osiguranje većeg poslovnog prostora. Ne znamo da li je nešto od toga realizirano. Kada već govorim o resursima kojima komisija raspolaže u obavljanju svog posla, treba reći da je odobreni proračun komisije za 2009. iznosio 6,3 milijuna kuna, a da je istodobno kroz novčane naknade za pokretanje žalbenog postupka, komisija namaknula u državni proračun 5,8 milijuna kuna + sto tisuća kuna od plaćenih upravnih pristojbi. Očito dakle da se i preko 90% proračuna praktički komisija osigurava sama. I to je sa aspekta državnog proračuna prihvatljivo i dobro. Komisija razmišlja čuli smo, čak i o povećanju naknada koje bi primarno imalo za cilj destimuliranje neosnovanih odnosno malicioznih žalbi. Međutim, ako se ova priča gleda s aspekta žalitelja, situacija je potpuno oprečna. Žalitelji sa terena prigovaraju da su naknade već sada previsoke i da je njihova visina jedan od glavnih razloga nepodnošenja žalbi. Osim na visinu žalitelji se žale i na činjenicu da komisija žalbu neće ni uzeti na razmatranje ako joj nije uplaćena novčana naknada. Usporedimo li ovakvo postupanje državne komisije primjerice s postupanjem sudova, onda vidimo da sudovi doista ne uvjetuju svoje postupanje uplatom predujma. Vezano za visinu naknade postavljam jedno pitanje. Dakle, ne bi li se one mogle smanjiti makar samo privremeno kao antirecesijska mjera koja bi i pomogla poduzetnicima, a i pravnu zaštitu protiv korupcije učinila i jeftinijom i dostupnijom. Još nekoliko riječi o primjedbama žalitelja s terena. Dakle, žalitelji primjećuju da su rješenja državne komisije nedovoljno obrazložena, da se isti žalbeni razlozi u različitom kontekstu različito ocjenjuju. Jednom riječju da rješenjima komisija ne stvara dobru praksu kroz koju bi žalitelji mogli naučiti na što se mogu žaliti, a na što ne. I na kraju, žalitelji na terenu ističu potrebu dorade Zakona o javnoj nabavi, jer su određeni instituta zakona podnormirani ili nedovoljno jasno normirani i stvaraju dosta problema u praksi. Zakonodavstvo javne nabave je zasigurno ćemo se složiti s jedne strane izuzetno složeno, s druge strane ono nema dužu tradiciju i zaista je teško sastaviti dobru dokumentaciju za nadmetanje temeljem aktualnog Zakona o javnoj nabavi. Iz izvješća se može zaključiti da su iskustva same državne komisije na tragu toga da je dorada zakona potrebna prije svega u smislu njegovog usuglašavanja s propisima upravnog, obveznog, prekršajnog prava i prava trgovačkih društva, jer postojeća kolizija među tim propisima ima za posljedicu i poteškoće u primjeni i pravnu nesigurnost i naravno otvara dodatni prostor za korupciju. Na kraju bih se osvrnula na primjedbu državne komisije da je zakonski rok za podnošenje godišnjeg izvješća Hrvatskom saboru prekratak. Riječ je naime o datumu 31. ožujka. Složila bih se s tom primjedbom pogotovo u kontekstu činjenice da ga državna komisija eto mora napraviti do konca ožujka, a da mi raspravljamo o njemu evo početkom mjeseca studenoga dakle sa 7 mjeseci zakašnjenja.
Hvala lijepo. Dalje se za raspravu prijavio uvaženi kolega Deneš Šoja. Izvolite kolega Šoja.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Cijenjena predsjednice, kolegice i kolege. Želim se uključiti u ovu raspravu sa nekoliko konstatacije iako je najveći dio tih konstatacije koje sam htio reći kolegica upravo malo prije ponovila, pa stoga ću maksimalno to skratiti. Ako pogledamo ove podatke vidljivo je da je 2009. u odnosu na 2007. gotovo 100% povećan broj predmeta. U isto vrijeme iz ovih podataka je vidljivo da je planirana struktura uposlenih 32, a stvarna popunjenost je 24 ili još kvalitetniji pokazatelj je da je prosječno onih koji savjetnici koji rade složeniji dio poslova radilo je 9 a planirano je 19. prema tome, ako gledamo da je prosjek 43 dana od dana prijema, onda to može biti zadovoljavajuće. Ja sam i jučer spomenuo taj podatak mi stalno spominjemo da je u državnim tijelima u pravosuđu u državnoj upravi procijenjeno je negdje od 2, 3 pa do 6, 7 i više tisuća uposlenih da tako kažem višak. Među tim ljudima sigurno je jedna trećina ili najmanje 20% pravnici, pa opet i ponovno apeliram da se tu nešto učini vezano i za rad ove komisije da se dobije na efikasnosti i posebno za jedan dio pravosuđa a prije svega mislim tu na Visoki trgovački sud gdje se na predmete čeka 2,5 do 3 godine. Svakako je posebno bitno što je kolegica naznačila da je praktički rad ove komisije državni proračun koštalo negdje oko 500 tisuća kuna ili možda malo više, a kad imamo na umu efekt i sadržaj toga rada onda je to doista simbolično. Nadalje, zapazio sam tu još jedan interesantan podatak, ne znam sa ove naše Slavonsko-baranjske regije da li je to netko uočio kod ovog iskaza žalbi. Kod onih koji su se žalili više od 4 puta od 85 ili 86 predmeta odnosno slučaja ili firmi, svega su dvije sa područja Osijeka. Sad razmišljam o tome da li u toj regiji svi toliko savršeno su educirani pa sve znaju, rade po zakonu ili su pošteni pa nema potrebe ili je nešto drugo da na tom području naprosto je znatno manje investicija raznih. Imam osjećaj da je ovo posljednje u pitanju, to ovako samo usput naglašavam da se to čuje ovako malo glasnije. Nadalje, bilo bi interesantno, mislim da je kolega Lesar isto to spomenuo, kada bi mogli dobiti, al je to jako teško, jednu informaciju šta je sudbina onih koji naprosto ne poštuju odredbe Zakona o javnoj nabavi i ukupan taj postupak, jer mislim da je jedan dobar dio investicija van dohvata odnosno radi se, a da se ne poštuje Zakon o javnoj nabavi. I iz ovih podataka još se može razabrati jedna činjenica da praktički gotovo ako se pogledaju ti podaci preko 50% žalbi je neosnovano, a znamo da je situacija sad na terenu takva da građevinska operativa, manje-više se radi ovdje o poslovima u građevinarstvu kod velikih investicija velika je konkurencija i osobno znam nekoliko slučajeva gdje se ulažu žalbe samo da se dobije na vremenu ne bi li konkurenciji zakompliciralo da ne može započet s radovima. I to je vrlo bitan momenat, tu bi bilo dobro da može u tom slučaju komisija djelovati tako efikasno da u roku od 7 ili najkasnije 15 dana riješi, naravno da je to jako teško kod složenih predmeta, ali mislim da je i taj rok od 40 dana predugačak što znači ako je to prosjek da ima stvarno onih koji možda dva, tri mjeseca čekaju, a to je već dug period za realizaciju jednog značajnijeg projekta. Hvala lijepo.
Hvala, kolega. I za raspravu posljednji prijavio uvaženi kolega zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite, kolega Markovinović.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Uvažena predsjednica, državni tajniče. Naime, nisam se mislio javit ali slušam dosta tog ovdje i gledam da li nešto dolazi ovoj komisiji, ne dolazi i treba krenuti od tog zapravo što smo sve mi dodijelili komisiji, kakve sve poslove smo joj dali i onda kad malo i porazgovaramo s članovima komisije vidimo da je zapravo tih poslova definitivno previše, ne samo za ovaj broj zaposlenih jer nekako svi imamo osjećaj da zapravo govorimo samo o nekakvim velikim poslovima, o izgradnji, investicijama i sl. A zapravo ovdje su sve koncesije, evo lako ćete čuti da ovdje su koncesije za dimnjačarstvo, za liječnike, praktično za svakog liječnika, ordinaciju opće prakse i slično da su koncesije lokalne samouprave i jasno da smo zapravo komisiju zagušili sa svim mogućim poslovima i da ostaje premalo vremena za ono što smatramo prioritetima. I zato mnogi prigovori mislim da bi trebali biti malo blaži jer s ovim brojem ljudi obavljat ovaj posao mislim da je ravno čudu. Ali treba reći da ako govorimo malo o žalbama što se događa i sa žaliteljima. Nisu oni toliko jadni u dosta slučajeva kao što mi mislimo, imamo još profesionalnih žalitelja koji pošalju žalbu istovremeno firmi koja je dobila posao, uredno se jave i kažu čujte ako dobijemo mi dio tog posla povući ćemo žalbu ili ne znam, čak je bilo i kojekakvih ucjena. Međutim to vam svi privatno kažu, ali javno potvrdit neće jer jasno, nikad se ne zna s kim će se naći na tržištu dalje i mislim da je to loše u cijeloj priči jer zapravo gubi se puno vremena, a investicije znamo da nije dobro, investicije čekaju jer niz onog što se treba napraviti je i neophodno. Jasno da nije točno ni ovo da je sve zamrlo i stalo, jer otkud onda ovaj silan broj žalbi, znači da se dosta i gradi i radi, a iako se želi to prikazat drugačije, ali to je stvar već politizacije. Da li dati komisiji da pregleda svu javnu nabavu pa mislim da je to apsurd. Imali smo sličnih zahtjeva i povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa gdje su rekli da bi bilo dobro da povjerenstvo verificira svaku karticu, svaku imovinsku karticu. Što bi to značilo, da zapravo ne vjerujete nikom nego idete provjeravat na teren svakog. Pa mislim da onda se preklapanje svih mogućih i Porezne uprave i Državnog odvjetništva i sveg ostalog. Prema tom pustimo komisiji da radi ovaj posao, pokušajmo je nekom izmjenom zakona rasteretiti onog što je manje bitno, neka to rješava ipak netko drugi i onda ćemo imati sigurno daleko više efikasnosti u cijeloj priči gdje će rokovi moći biti poštivani jer će se zapravo ipak malo brže i više gradit, a znamo da nam i o ovom ovisi također da li imamo dobar ili loš imidž kod stranih investitora jer svi se oni izgovaraju, pa ne možemo investirat zbog ovog i onog i teško je ući u investiciju ako znate da će uvijek se netko žalit kako god apsolutno čisto bilo. Jer ja opet tvrdim da u većini slučajeva je sve vrlo čisto, da je javno otvaranje ponuda, dakle nema razloga žalbi i onda dobijete žalbu stvarno od nekog, ide žalba od nekog tko stvarno nema, tko je bio ili preskup ili nema dokumentaciju, dakle samo zato da bi se žalio. Pa mislim da treba i to također uzeti u obzir. Dakle budimo dosljedni, ako pričamo da država treba smanjit svoje troškove, da treba smanjit broj zaposlenih onda nemojmo reći da svaka institucija za koje imamo zamjerke da bi trebala udvostručit, utrostručit broj zaposlenih jer će opet isti ljudi koji prigovaraju u prvom slučaju reći, opet će prigovarati u drugom slučaju. Država je obećala da će smanjiti broj zaposlenih, ne znam državna uprava a zapravo opet broj raste. Ovdje je možda malo specifičan slučaj jer možda treba podržati da se evo uplate neophodne za nekakvog žalitelja da se povećaju, jer je ovo gotovo samofinanciranje, pa da vidimo do koje mjere to može ići. Možda je to jedan od načina da se stvarno ovdje relativno brzo poveća broj zaposlenih. Ali i o tom trebamo opet mi ovdje raspraviti. I ja stvarno predlažem da evo, da se ide u neke neophodne izmjene jer to je zapravo ono najbitnije kod povećanja efikasnosti. Inače ovo sve što sam čuo od, dakle ne od političara nego od ljudi koji evo su bili u postupku itd. Čuo sam uglavnom samo riječi pohvale, pa prema tome i ja čestitam. Hvala.
Hvala lijepo. Iscrpili smo sve prijave za raspravu. Zaključno ispred predlagatelja predsjednica Državne komisije. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo zastupnici. Evo odgovorila bih na neka pitanja uvaženih zastupnika. U vezi sumnje u zakonitost provođenja postupka u javnoj nabavi napomenula bih da pravo izjavljivanja žalbe ima i Državno odvjetništvo i Uprava za sustav javne nabave Ministarstva gospodarstva i to je aktivna legitimacija šira od one propisane direktivom. Što se tiče izbora članova Državne komisije oni se biraju temeljem javnog natječaja što je propisano člankom 9. Zakona o Državnoj komisiji, a imenuje ih Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske, a stručni savjetnici se biraju temeljem natječaja također. Moram reći da je od podnošenja Izvješća za 2008. godinu ipak došlo do nekih promjena. Kao što sam napomenula u ovom Izvješću u Proračunu za 2010. godinu osigurana su sredstva za dodatno zapošljavanje i novi prostor dostatan za rad. To je bila mjera koju je Vlada stavila u nadležnost Državnoj komisiji u revidiranom akcijskom planu za borbu protiv korupcije, a što je i ispunjeno. Međutim, kao što sam rekla budući da opseg posla, odnosno broj predmeta i dalje raste danas s brojem 1604 predmeta, trebalo bi uzeti u obzir daljnje potrebe jačanja administrativnih kapaciteta Državne komisije. Nadalje što se tiče u Izvješću navedenog kontroliranog iznosa od 7 milijardi 389 milijuna 925 tisuća kuna moram reći da Državna komisija u svim predmetima ne raspolaže podacima o vrijednostima, vrijednosti nabave kao na primjer u slučajevima u kojima je odluka donesena sukladno odredbama članka 153. Zakona o javnoj nabavi ili u slučajevima koji su obustavljeni zbog povlačenja žalbe, odnosno kojima je žalba odbačena kao i u predmetima vezanim za koncesije u kojima se vrijednost ne utvrđuje kao u postupcima javne nabave. Zbog toga se ne može dati točan iznos kontroliranog predmeta, a pretpostavlja se da je veći od navedenog, dakle veći od tih sedam milijardi i još nešto. Moram reći da se nadležnost Državne komisije ne poklapa sa nadležnošću Uprave za sustav javne nabave. Naime, postavljeno je pitanje zašto nema podataka o ukupnom iznosu vrijednosti Ugovora o javnoj nabavi u našem Izvješću. Zato jer mi ni ne raspolažemo tim podatkom sve dok ga Uprava za sustav javne nabave ne objavi, a naš rok za podnošenje Izvješća je kraći od rokova koje ima uprava i treba razmisliti o produljenju roka za izradu Izvješća Državne komisije. Kako je primijećeno, postupak duže traje nego u 2008. godini. Svakako da to nije dobro, svakako da to implicira dodatno zapošljavanje. Međutim, pored zapošljavanja treba raditi jednim dijelom i na stvaranju učinkovitog unutarnjeg ustrojstva u Državnoj komisiji, a što je pitanje Statuta Državne komisije. A također treba naći i rješenje za destimulaciju potencijalno malicioznih žalitelja. Što se tiče plaćanja naknade za vođenje postupka novim Zakonom o Državnoj komisiji koji je stupio na snagu 23.2. ove godine propisano je da je plaćanje naknade procesna pretpostavka za vođenje postupka. Eto to bi ukratko bilo par odgovora na vaša pitanja i na kraju bih htjela zahvaliti na raspravi i to kako na pohvalama koje ste iznijeli, tako i na primjedbama koje u svakom slučaju treba uzeti u obzir. Eto još jednom hvala vam.
Zahvaljujem predsjednici. Zaključujem raspravu po ovoj točki. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
I 12. godišnje izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za 2009. godinu. Predlagatelj Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave. Sukladno prijedlogu saborskog matičnog tijela, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: prihvaća se predloženo godišnje izvješće. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 97 glasova za, 4 suzdržana, donijet je zaključak kojim se prihvaća predloženo izvješće.
Sada prelazimo na 13. pa ja predlažem da spojimo i 13. i 14. jer ista je materija, isti je predlagač, pa da objedinimo i raspravu, a radi se - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora o RACVIAC-u – Centru za sigurnosnu suradnju, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 628 - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora o prestanku sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Savezne Republike Njemačke o osnivanju regionalnog središta za pomoć u verifikaciji provedbe i kontrole naoružanja (RACVIAC), hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 630. Se slažemo? Predlagač se slaže. Ako se on slaže onda samo da ja ponovim da smo materijale primili, da je objedinjeno prvo i drugo čitanje, da amandmane možemo dati do kraja rasprave, da su po ovoj točki raspravu provela dva odbora – Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obranu. Izvješća sa sjednice odbora smo primili. Predstavnik predlagatelja je državni tajnik u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija Andrej Plenković. Tajniče izvolite uvodno.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene gospođe zastupnici, poštovani gospodo zastupnici. Dopustite da vam predstavim Zakon o potvrđivanju Ugovora o prestanku Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Savezne Republike Njemačke o osnivanju regionalnog središta za pomoć u verifikaciji, provedbi kontrole naoružanja, tzv. RACVIAC-a. Prijedlog za osnivanje RACVIAC-a pokrenula je 1990. godine Savezna Republika Njemačka te ga je predložila kao zajednički projekt Republici Hrvatskoj u okviru tadašnjeg Pakta o stabilnosti u jugoistočnoj Europi, a osobito trećeg radnog stola koji se bavio sigurnosnim pitanjima. Sporazumom koji je sklopljen još 8. ožujka 2001. godine bili su uređeni ustroj, opća organizacijska pitanja, i zadaće RACVIAC-a kad, te njegovo sjedište koje kao što vam je poznato u Rakitju kraj Zagreba. Sporazumom su naknadno pristupile Republika Italija i Republika Turska. Gašenjem pakta o stabilnosti, jačanjem tzv. regionalnog vlasništva i promjenama u politici i aktivnostima RACVIAC-a, zainteresirane države procesa suradnje u jugoistočnoj Europi koje su u radu RACVIAC-a sudjelovale kao pridružene članice u okviru multinacionalne savjetodavne skupine, upravljačkog tijela RACVIAC-a, odlučile su da započnu nove intenzivne pregovore o reorganizaciji i preustroju ovoga regionalnoga tijela, na novim pravnim temeljima i s ciljem da se uspješno odgovori na buduće sigurnosne izazove. U tom smislu dosadašnje djelovanje RACVIAC-a se modernizira i mijenja u Centar za sigurnosnu suradnju, neovisnu i nekomercijalnu međunarodnu organizaciju, regionalnog karaktera, čije članice kroz dijalog i suradnju u sigurnosnim pitanjima u jugoistočnoj Europi stvaraju temelje za reformu sigurnosnog sektora, kontrolu naoružanja, te ostalih mjera za izgradnju sigurnosti i povjerenja, kao što su pomoć i postupci u katastrofama, nadzor i upravljanje granicama, borba protiv terorizma, sprječavanje trgovanja ljudima i drugim sličnim temama. Novi ustroj i zadaće RACVIAC-a uređeni su sklapanjem ugovora o RACVIAC-u u Centru za sigurnosnu suradnju, koji su 14. travnja ove godine u Budvi potpisale Albanija, Bosna i Hercegovina, Crna Gora, Grčka, Hrvatska, Makedonija, Srbija i Turska. S obzirom na regionalni karakter i njegovu novu zadaću, Njemačka i Italija prestaju biti punopravne članice RACVIAC-a zbog čega su Hrvatska, Turska, Njemačka i Italija postigle dogovor da se pitanje prestanka postojećeg sporazuma o osnivanju RACVIAC-a uredi sklapanjem posebnog ugovora, koji je jedan od današnjih zakonskih prijedloga, a da se sva imovina, prava i obveze RACVIAC-a prenesu na budući Centar za sigurnosnu suradnju. U cilju osiguranja kontinuiteta i djelovanja RACVIAC-a on će prestati važiti, dakle tek kada novi ugovor o RACVIAC-u Centru za sigurnosnu suradnju stupi na snagu. Potpisivanjem ovog novog ugovora, prelazi se na puno snažniji aspekt regionalnog vlasništva, te će se ostvariti zadaće ove međunarodne organizacije dijalogom i suradnjom u sigurnosnim pitanjima, osobito organiziranjem različitih konferencija, radionica i seminara u cilju promicanja europskih i transatlantskih vrijednosti. Uz već postojeće sadržaje vojno-sigurnosnog karaktera, dakle osobito u reformi sigurnosnog sektora, u kontroli naoružanja, u mjerama za izgradnju sigurnosti i povjerenja, sve više na značenju dobivati će civilni aspekti suradnje, i to u aspektima nadzora i upravljanja granicama, dijaloga sa civilnim društvom, akademskom zajednicom, te osobito tvorcima javnog mišljenja. Globalne prijetnje miru i sigurnosti, terorizam i organizirani kriminal, neširenje oružja za masovno uništavanje prepoznate su na regionalnoj razini kao rizici i izazovi s kojima se treba suočiti. Nakon donošenja Zakona o potvrđivanju Ugovora o RACVIAC-u, Centru za sigurnosnu suradnju, pristupit će se sklapanju ugovora o sjedištu RACVIAC-a između Republike Hrvatske i RACVIAC-a kojim će se detaljno urediti pitanje povlastica i imuniteta RACVIAC-a, kao međunarodne organizacije sa sjedištem u Republici Hrvatskoj. Smatramo da Hrvatska ima značajan interes za punom i aktivnom podrškom RACVIAC-u, s obzirom da je njegovo sjedište već niz godina u Zagrebu, tj. Rakitju. U tom smislu Hrvatska je osigurala i odgovarajuće prostorije, a područje djelovanja RACVIAC-a jedan je od hrvatskih vanjskopolitičkih prioriteta, i u kontekstu Hrvatske kao članice NATO-a, te osobito u kontekstu približavanja Europskoj uniji, s aspekta sigurnosne obrambene i vanjske politike Europske unije. Rekao bih samo da je nedavnim obilježavanjem 10. obljetnice RACVIAC-a u sjedištu centra 20. listopada potvrđena njegova uspješnost i prije svega korisnost u prethodnom desetljeću, te da su svi sudionici i akteri koji su u njemu sudjelovali dali potporu njegovom djelovanju na temelju reformiranoga novog ugovora potpisanog u Budvi. Potvrđivanjem ovog međunarodnog ugovora stvaraju se preduvjeti da Hrvatska postane punopravna članica i država predvodnica za osnaživanje RACVIAC-a u njegovoj ulozi spram svih država jugoistočne Europe, te da se kao domaćin angažira u smjeru stvaranja preduvjeta za novi centar koji će biti jedan od naših važnijih aspekata u području sigurnosne suradnje, s obzirom da je Hrvatska i zemlja domaćin ove međunarodne organizacije zasigurno da je važan politički signal da bude i među prvima koja će ovaj međunarodni ugovor ratificirati. Predlagatelj se slaže da se ova objedinjena rasprava ovako provede. Hvala lijepa.
Hvala lijepo državnom tajniku na uvodu. Žele li predstavnici odbora uzeti riječ? Ne. Prelazimo onda na raspravu po klubovima. U ime Kluba zastupnika HSS-a uvaženi kolega zastupnik Stanko Grčić. Kolega Grčić, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Hrvatska seljačka stranka podržava predmetni tekst prijedloga zakona i ugovora, jer su u skladu sa sigurnosnom politikom koja se razvija u okviru Vlade Republike Hrvatske, a koja podupire ciljeve vanjske politike Republike Hrvatske na ostvarivanju sigurnosne suradnje i kooperacije na državama u regiji i šire. Sam ugovor vidimo kao važan temelj za uspostavu i intenziviranje sigurnosne suradnje u našoj regiji. Donošenjem spomenutih zakona, odnosno potvrđivanjem ugovora, kako s drugim državama u bližem okružju, tako i u ovom slučaju sa zainteresiranim državama jugoistočne Europe, želi se jasno formulirati odlučnost države u unapređenju ukupnog područja sigurnosti, odnosno daje se snažan doprinos ukupnim odnosima država u regiji na jačanju same sigurnosti. Činjenica je da je u posljednjem razdoblju RACVIAC počeo sa svojevrsnom transformacijom iz Regionalnog centra za pomoć u verifikaciji i provedbi kontrole naoružanja u Centar za sigurnosnu suradnju te jest novi zadaću RACVIAC-a je da njeguje i dijalog i suradnju u sigurnosnim pitanjima u jugoistočnoj Europi kroz partnerstvo sa strankama i njihovim međunarodnim partnerima. Naime, stanje u jugoistočnoj Europi kontinuirano se popravlja posljednjih 10-ak godina te je većina zemalja u regiji na putu ulaska u Euroatlantske integracije. Neke od država su to, neke su to na početku, a neke su već uključene kao što je Hrvatska i Albanija u NATO savez. U vezi s tim prateći navedene i RACVIAC se prilagođavao te razvio sposobnost i za druga područja, kao što je reforma u sigurnosnom sektoru te međunarodna i regionalna suradnja. Drugim riječima RACVIAC se etablirao u Centar za sigurnosnu suradnju zadržavajući prepoznatljiv naziv od 2001. godine prema našim spoznajama u radu RACVIAC-a danas sudjeluje oko 30-ak država, od toga veliki broj iz regije. Međutim, u svemu tome ipak treba spomenuti da recesija ipak čini svoje te bi se moglo dogoditi da pojedine države smanje svoj doprinos brojem angažiranih predstavnika i sponzoriranjem samih aktivnosti. Uvjereni smo da RACVIAC ima perspektivu i iz razloga što je ustrojen za specifične potrebe regije koja prolazi kroz dinamičke sigurnosne promjene te je sposoban brzo reagirati i pronaći nova područja i oblike suradnje u zajedničkom interesu država jugoistočne Europe. Činjenica je da su aktivnosti vezane uz dijalog i suradnju na sigurnosnim pitanjima postale važan čimbenik za unapređenje zajedničke pomoći među državama i da će ubuduće nadležne institucije više nego što je to bio slučaj dosada značajnije participirati u provođenju ovih i drugih zadaća od nama zajedničkog interesa. Predmetni ugovor na području sigurnosne suradnje u regiji i formalno-pravnim okvirom smatramo da je dobar za suradnju i drugih zainteresiranih država regije na temelju kojih će se razvijati i prihvaćati konkretni planovi i programi suradnje i usklađivati različiti interesi. Slijedom navedenog nadamo se da će se donošenjem predmetnih zakona i ugovora vezanih uz RACVIAC koji podržava sjedište u RH potvrditi da je naša država lider u unapređenju sigurnosti u regiji, a što za našu državu nije zanemariva činjenica. Iz svega ovog iznijetog klub HSS-a podržati će prijedloge ovog zakona, odnosno ugovora. Hvala lijepo.
Hvala kolegi zastupniku. U ime kluba zastupnika HDZ-a uvaženi kolega zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajnici. Evo dozvolite kratki komentar onoga što smo već čuli. 8. ožujka 2001. godine sklopljen je sporazum između Vlade RH i Vlade Savezne Republike Njemačke o osnivanju Regionalnog centra za pomoć u verifikaciji provedbi kontrole naoružanja s ciljem usavršavanja kontrole naoružanja i promocije povjerenja i sigurnosnih mjera kao i širenja suradnje u jugoistočnoj Europi. Sukladno tome određeno je da sjedište RACVIAC-a bude u RH. U skladu s odredbama sporazuma iz 2001. godine talijanska republika je pristupila navedenom sporazumu 21. kolovoza 2002. godine, a 15. rujna 2004. godine to je učinila i RH. Sve u svemu, s obzirom na doprinos RACVIAC-a u proteklom razdoblju na verifikaciji provedbi kontrole naoružanja, jačanju regionalnog povjerenja i suradnje možemo reći da je to bila institucija koja je itekako dala važan prilog regionalnoj suradnji i jačanju povjerenja. Međutim, kako se mijenjaju okolnosti mijenjaju se i prioriteti, zadaće i bilo je prirodno da tijelo koje je upravljalo dosada RACVIAC-om razmisli o novim prioritetima i o novoj politici kako bi RACVIAC i u budućnosti imao odgovarajuću širu regionalnu ulogu. Sukladno svemu tome u okviru MAG-a tzv. upravljačkog tijela RACVIAC-a javila se svijest o potrebi preispitivanja uloge dosadašnjeg RACVIAC-a, njegovih ciljeva kao i same organizacijske strukture na način kako bi se što je moguće bolje i uspješnije odgovorilo na nove sigurnosne izazove. U tom smislu MAG je donio niz odluka i razmatranje o budućem pravnom statusu i novoj strategiji RACVIAC-a vodeći računa pritom o potrebi uspostave bliske regionalne suradnje na onim područjima koja su ovog trenutka značajnija i prioritetnija. Rečeno je, nadzor granice, migracije, borba protiv terorizma, ilegalne trgovine itd. Znači, vrlo jednostavno. Odlukama MAG-a pristupilo se reorganizaciji i modernizaciji RACVIAC-a koje su uključivale uspostavu novog i prestanak dosadašnjeg pravnog okvira sklapanjem Ugovora o RACVIAC-u Centru za sigurnosnu suradnju sa sjedištem u RH. Sporazum o osnivanju RACVIAC-a iz 2001. godine prestao bi stupanjem na snagu Ugovora o RACVIAC-u Centru za regionalnu sigurnosnu suradnju ili točnije Centru za sigurnosnu suradnju što je utvrđeno posebnim Ugovorom o prestanku predmetnog sporazuma sklopljenim 26. svibnja 2010. godine. Sve čisto i jednostavno i jasno i iz tog razloga klub HDZ-a dat će potporu potvrđivanju prijedloga navedenih zakona. Hvala.
Hvala lijepo. Stavovi i mišljenja u ime Kluba zastupnika HNS-HSU-a iznijet će uvaženi kolega zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite kolega Dorić.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Vrlo, vrlo kratko. Klub HNS-HSU podržat će prijedlog i jednog i drugog zakona. Čini nam se apsolutno logičnim da nakon gašenja Pakta o stabilnosti dođe do reorganizacije i restrukturiranja niza tijela pa na koncu i Regionalnog sjedišta za kontrolu naoružanja. Puno nam se čini svrsishodnijim, logičnijim da se RACVIAC i iskustva stečena u radu s njim pretvore sada u nešto uistinu korisno na regionalnoj razini, a formiranje Centra za sigurnosnu suradnju svakako je jedan takav iskorak i mi ga podržavamo. Ohrabrujuće je da je već u ovoj inicijalnoj fazi sporazum potpisan kao što je državni tajnik rekao od 8 država sa ovog područja i čini nam se da je to dobar početak. Ono što je također dobro ne idemo od nule nego koristimo do sada stečena iskustva RACIVAC-a odnosno Regionalnog centra za kontrolu naoružanja, sadržava se ovaj multinacionalni savjetodavno tijelo odnosno skupina i tajništvo kao izvršna vlast uz tu skupinu. Ono što nam se također čini dobrim je da u biti ovo nije i zatvoreno tijelo za pristupanje i ostalih država. Postoji mogućnost dakako da odobri pristupanje i drugih država sa ovog šireg područja, što je također dobro. Ono što također primjećujemo u tekstu i sigurno treba podvući da će se odluke donositi konsenzusom, prema tome nikakvog nadglasavanja neće biti. To je čini mi se vrlo važno u ovoj fazi reći. Izdvajanje pojedinih država čini nam se također da nije preveliko. Naš udio za ovu godinu iznosi oko 200 i nešto tisuća nešto preko malo 200 tisuća kuna, što bi svakako po nama bilo prihvatljivo za funkcioniranje samog Centra za sigurnosnu suradnju. Državni tajnik nam je pojasnio ono što nismo mogli iščitati iz samog materijala i mislim da ne treba puno više dodati. Ono što bi možda ja osobno jedino želio podvući je da u članku 14. sporazuma stoji vezano uz kadrovsku politiku, da će biti u skladu sa načelnom zasluga te uz poštivanje zahtjeva pravednosti, transparentnosti, raznolikosti i zastupljenosti svih članica. To je dobro, to je važno. Ali jako bi voljeli da se to isto odnosi i na članak 22. kada se bude lokalno angažiralo pomoćno osoblje i tu bi trebalo biti maksimalno transparentno da se ne dogodio ono što se u nas najčešće događa, da to bude onda jasno skup prijatelja ili partijskih ili plemenskih pripadnika. To nije dobro. Ovdje treba uistinu odabrati ljude koji će biti sposobni, koji će stvarno doprinijeti da se na razini ovog centra uspostavi suradnja kakva je zamišljena, sigurnosna suradnja i to će biti veliki pomak po nama u ovom području. I ponavljam klub HNS-a i HSU-a će podržati u cijelosti ovaj sporazum kakav nam je ovdje ponuđen. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Nemamo više prijava po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi se prijavo kolega Niko Rebić. Izvolite kolega Rebić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Donošenjem ovog prijedloga zakona o Potvrđivanju ugovora o Centru za sigurnosnu suradnju prestat će važiti Sporazum o osnivanju regionalnog centra o provedbi kontrole naoružanja iz 2001. godine. Prijedlog za osnivanje regionalnog centra pokrenula ga je Njemačka te ga je predložila kao zajednički projekt u sklopu Pakta o stabilnosti u RH. Regionalni centar je počeo djelovati kao multinacionalno, regionalno središte za pomoć u provedbi Sporazuma o nadzoru naoružanja u zemljama jugoistočne Europe. Tom sporazumu su poslije pristupile Italija i Turska. Sporazumom iz 2001. godine uređena je struktura regionalnog centra kojom se previđa postojanje multinacionalne savjetodavne skupine koja djeluje kao nadzorno i kontrolno tijelo, te donosi odluke o politici i aktivnostima centra. S obzirom da su sada Njemačka i Italija povlače iz sudjelovanje u radu regionalnog centra, te da bi se osigurao pravni kontinuitet te pravno sljedništvo, postojanje i funkcioniranje regionalnog centra čije sjedište i dalje ostaje u RH potrebno je donijeti ovaj novi ugovor o Centru za sigurnosnu suradnju. Osam država koje sudjeluju u procesu suradnje u jugoistočnoj Europi kroz međusobno partnerstvo uzimajući u obzir neprestani razvoj i promjena u sigurnosnom okruženju, predlažu reorganizaciju i modernizaciju centra koja uključuje uspostavu novog i prestanak dosadašnjeg pravnog okvira. Sklapanje ugovora o Centru za sigurnosnu suradnju sa sjedištem u Hrvatskoj, ugovor je od strane 8 zainteresiranih zemalja koje sudjeluju u procesu suradnje jugoistočne Europe potpisan u travnju ove godine. Za sada svoju namjeru pristupanju Centru za sigurnosnu suradnju najavila je i Rumunjska. Stupanje na snagu ugovora Centar za sigurnosnu suradnju počinje djelovati kao međunarodna organizacija neovisnog i regionalnog karaktera. Zadaća ove organizacije njegovati dijalog, suradnju sigurnosnih pitanja, prije svega država članica, te kako između ostalog utjecati na reformu sigurnosnog sektora na tom području. Centar djeluje preko svojih tijela multinacionalne savjetodavne skupine koja je ovlaštena donositi meritorne odluke, a sastoji se od pojedinog predstavnika svake članice. Ovim ugovorom uređuje se i pitanje povlastica i imuniteta za pojedine kategorije osoblja koje žive i rade na području RH kao države domaćina. Ciljevi koji se žele ostvariti su jačanje stabilnosti i sigurnosti u regiji, prenošenje znanja i iskustva, te postizanje euroatlantskih standarda u primjeni sigurnosnih mehanizama. Kroz 10 godina uspješnog djelovanja centra je potvrđeno. Potvrđivanjem ovoga međunarodnog ugovora stvaraju se preduvjeti da RH kao država domaćin na čijem se području nalazi sjedište ove međunarodne organizacije, bude prva država potpisnica ovog ugovora koja je ustvari predmetni ugovor i potvrdila. Zbog svega navedenog podržat ću ovaj prijedlog. Hvala.
Hvala lijepo kolega. I prijavio se također za raspravu uvaženi kolega Mato Bilonjić. Izvolite kolega.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Državni tajnici. Pa evo samo još nekoliko riječi o doprinosu potpisivanja ovoga. Naime, do danas je RACVIAC organizirao preko 230 različitih seminarskih aktivnosti na području sigurnosti u regiji sa preko 700 tisuća sudionika, prvenstveno iz jugoistočne Europe, znači od postojanja od 8. ožujka 2001. godine što će zasigurno moći primijeniti, znači iskustvo i na nove članice kao što su Albanija, Bosna i Hercegovina, Crna Gora, Grčka, Hrvatska, Makedonija i Srbija i stara članica Turska te najava i same Rumunjske da bi se i oni pridružili tome. Znači njihova je zadaća ove međunarodne organizacije kroz organizaciju seminara i radionica njegovati dijalog i suradnju o sigurnosnim pitanjima jugoistočne Europe, prije svega država sudionica te tako između ostaloga poticati na reforme sigurnosti. Ono što je najbitnije, to je kontrola naoružanja kao i ostalih mjera za izgradnju sigurnosti, povjerenja, pomoć u postupcima u katastrofama, nadzor, upravljanje granicama, borba protiv terorizma te promicanje uske suradnje sa organizacijom i institucijama kao što su NATO, Europska unija, OESS te dijalog sa civilnim društvom, akademskom zajednicom i ono što je jako bitno tvorcima javnog mišljenja. Iz svega navedenog i ovo što su kolege rekli svakako ću podržati ovaj prijedlog. Hvala.
Hvala, kolega zastupniče. Predlagatelj? Nema potrebe. Prema tome, zaključujem i 13. i 14. točku dnevnog reda. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
13. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Ugovora o RACVIAC-u, Centru za sigurnosnu suradnju. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog rečenog zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 98 glasova za, donijet je predloženi zakon.
I idemo dalje. 15. točka nemamo uvjeta, nije matični odbor održao sjednicu. I nastavljamo sa 16. točkom dnevnog reda. To je - Konačni prijedlog zakona o humanitarnoj pomoći, drugo čitanje, P.Z. br. 525 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje. Amandmani se predaju do kraja rasprave. Proveli su je do sada Odbor za zakonodavstvo i Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb. Izvješća odbora smo primili. Amandmane je podnio Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb. U ime predlagatelja ovdje je državni tajnik doktor Ante Zvonimir Golem. Tajniče, izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi gospodine potpredsjedniče. Uvažene dame i gospodo. Evo pred vama se nalazi Konačni prijedlog zakona o humanitarnoj pomoći. S obzirom da je on prošao raspravu dozvolite da više se malo danas osvrnemo na ono što je prihvaćeno iz prethodne rasprave ili ne. Dakle, prema provedenoj raspravi u prvom čitanju u članku su dopunjene odredbe članka 2. i 4. kome se sve pruža humanitarna pomoć na temelju rasprave više zastupnika te isto tako su povišene kazne za prekršitelje u člancima gdje se spominju kazne, na traženje odnosno na raspravu više zastupnika. Prihvaćen je isto tako prijedlog te je uvršten u članak 16. prijedlog zastupnika Bagarića da se ugrade odredbe o dodjeli Državne nagrade za humanitarni rad. U dijelu koje je tijekom saborske rasprave isto tako više zastupnika predložilo da se u članku 15. preciziraju porezne i carinske olakšice koje pružatelji humanitarne pomoći ostvaruju. Iste nisu prihvaćene iz razloga što su predmet poreznih i carinskih olakšica u propisima poreznim odnosno carinskim propisima jasno navedene i u praksi ne bi bilo dobro da se posebno sada radi svojstveni leg specialis u okviru ovoga zakona. U današnjoj raspravi evo možemo odgovoriti na dodatna pitanja. Isto tako, Odbor za zdravstvo je pripremio amandman i mogu odmah reći da s obzirom na bolje uređenje članka 5. i 7. a gdje se tiče traženja potvrde o mogućoj kaznenoj evidenciji, kao predlagači prihvaćamo tumačenje i amandmane Odbora za zdravstvo. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb uvaženi kolega zastupnik Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za zdravstvo je kao matično radno tijelo raspravljao o prijedlogu i u izvješću ćemo istaknuti da je donošenjem ovog zakona definirana organizacija koja se primarno bavi prikupljanjem i pružanjem humanitarne pomoći, različiti oblici humanitarne pomoći i ciljne skupine u skladu s postojećim potrebama u društvu na području prikupljanja i pružanja humanitarne pomoći. Nadalje uvode se odredbe o organiziranju humanitarnih akcija, a umjesto pojma humanitarnih organizacija uvodi se pojam pravnih osoba koje su pribavile rješenje za prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći. Zakonski prijedlog omogućio je prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći registriranim domaćim i stranim neprofitnim pravnim osobama, odnosno pravnim osobama upisanim u odgovarajući upisnik u Republici Hrvatskoj. Kao priznanje za iznimna dostignuća i doprinos razvoju i unapređenju humanitarnog rada u Republici Hrvatskoj utvrđuje se Državna nagrada za humanitarni rad koji dodjeljuje Republika Hrvatska kao nagradu za životno djelo, kao i godišnja nagrada te uvjeti i način dodjele. Podržan je također prijedlog da se povećaju kazne za prekršaje počinjene povredama odredbi ovog zakona. Nakon opširne rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje Konačni prijedlog zakona o humanitarnoj pomoći uz sljedeće amandmane. Amandman 1. U članku 3. stavak 4. iza riječi: "neprofitnih" dodaju se riječi: "pravnih osoba kojima prikupljanje humanitarne pomoći nije djelatnost". Neću čitati obrazloženja, svi ćete dobit pismeno, nego ću pročitat samo tekst amandmana. Amandman 2. U članku 5. stavak 2. točka 4. mijenja se i glasi: "Uvjerenje, ne starije od tri mjeseca, da se protiv odgovorne osobe u pravnoj osobi ne vodi kazneni postupak." U članku 5. iza stavka 4. dodaje se stavak 5. koji glasi: "Nadležni ured obvezan je po službenoj dužnosti pribaviti dokaz da odgovornoj osobi, podnositelju zahtjeva, nije izrečena sigurnosna mjera zabrane obavljanja zvanja, djelatnosti ili dužnosti." Amandman 3. U članku 7. stavku 4. tekst iza riječi uvjerenje briše se te se dodaje novi tekst koji glasi: "ne starije od tri mjeseca da se protiv fizičke osobe odnosno odgovorne osobe u pravnoj osobi ne vodi kazneni postupak." Na temelju ovih amandmana uz uvjet njihovog prihvaćanja od strane predlagatelja, smatramo da drugo čitanje ovog zakona treba usvojiti. Hvala lijepo.
Hvala lijepo doktore. Prelazimo sada na raspravu po klubovima. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite zastupniče.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolege zastupnici. Pa humanitarna pomoć djeluje na našim prostorima još od 1878. godine i to u sklopu djelovanja Hrvatskog Crvenog križa koji se nalazi unutar Crvenog križa Austro-ugarske monarhije. Hrvatski Crveni križ od 1991. godine djeluje kao samostalno nacionalno društvo u kojem se odobrava direktna isporuka humanitarnih pomoći, a od '91. do '98. godine Hrvatski Crveni križ djeluje kao najveća humanitarna organizacija koja pomaže stotinama tisuća stradalnika rata od prognanika, izbjeglica do drugih žrtava ratnih stradanja. Zakon o humanitarnoj pomoći prvi put je donijet 2003. godine a njime se uredio način prikupljanja i raspodjele humanitarne pomoći u Republici Hrvatskoj. Danas je pred nama novi Prijedlog zakona o humanitarnoj pomoći koji se dijelom usklađuje i sa stečevinama koje vrijede u Europskoj uniji. Da naglasim kako je Europska unija jedan od najvećih dobavljača humanitarne pomoći velikom broju zemalja Europe i svijeta. Svake godine Europska komisija pruži pomoći u vrijednosti većoj od 7 milijardi eura. Predloženi Zakon o humanitarnoj pomoći uređuje na kvalitetniji način sam pojam humanitarne pomoći. Bolje se definiraju organizacije koje se primarno bave prikupljanjem i raspodjelom humanitarne pomoći. U primjeni važećeg zakona bio je veliki broj neprofitnih pravnih osoba za pružanje humanitarne pomoći, a da im prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći nije bila primarna djelatnost. Važeći zakon više ne zadovoljava svrhu prikupljanja i pružanja humanitarne pomoći, jer neprofitne pravne osobe nisu u obvezi pribaviti suglasnost nadležnog ministarstva već je često pribavljaju u svrhu ostvarivanja poreznih i carinskih olakšica. Područje prikupljanja i raspodjele humanitarne pomoći je posebno osjetljivo područje i zato mora biti precizno uređeno zakonom i potrebnim propisima. Profiterstvo i nepravda posebno kada dolazi iz tog područja u kojem se želi pomoći i ublažiti ljudska patnja mora se eliminirati i kazniti najstrožom kaznom. Profiterstvo u najtežim ljudskim trenucima je najniži oblik zarade, to je ravno zločinu koji treba javno prokazati i najstrože kazniti i ne smije otići u zastaru. Na žalost primjera ima dosta, da se u trenucima upravo tih ljudskih katastrofa i patnji pojedinci bogate i ostvaruju korist za sebe, tako da postoje razni oblici profiterstva od ratnih do humanitarnih. I zato su u tome važni propisi kao i pravosudni sustav u nemilosrdnom kažnjavanju takvih osoba. Predloženi zakon decentralizirao se u pogledu donošenja rješenja kojim se odobrava trajno prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći, a koji bi u buduće izdavali nadležni uredi državne uprave u županijama. Do sada su se oni koji su prikupljali humanitarnu pomoć obraćali Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi i temeljem toga dobivali porezne olakšice ili bili oslobođeni poreza na dodanu vrijednost, a od sada za to će biti nadležni uredi državne uprave u županijama, a koji će ujedno obavljati inspekcijske nadzore prema sjedištima pravne osobe dok će ministarstvo provoditi upravni nadzor. Evidenciju pravnih osoba u državi i u buduće će voditi Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi dok bi nadležni uredi vodili evidenciju izdanih rješenja. Umjesto pojma humanitarnih organizacija uvodi se pojam pravnih osoba koje su pribavile rješenje za prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći. Prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći omogućilo bi se registriranim domaćim i stranim neprofitnim pravnim osobama upisanim u upisnik registra Republike Hrvatske. Spomenuo bih samo da se humanitarne organizacije bave općim dobrom dok prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći je samo dio tog humanitarnog rada. U općim odredbama zakona sadržana je i nova odredba o anti diskriminaciji kojom se naglašava da se humanitarna pomoć pruža svim žrtvama socijalno osjetljivim skupinama neovisno o rasi, boji kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, dobi, invaliditetu i drugim osobinama. Humanitarna pomoć koja bi se pružala socijalno osjetljivim skupinama iznimno bi mogle prikupljati i raspodijeliti fizičke osobe, te profitne pravne osobe organiziranjem humanitarnih akcija. Ali o tome moraju prethodno obavijestiti Županijski ured državne uprave. I na kraju ću naglasiti da za sve vrste humanitarne pomoći, humanitarnih akcija propisane su obvezne evidencije i izvješća koja su dostupna javnosti kako bi se osigurala transparentnost i poticala javna podrška, a onima koji su u tome najbolji dodjeljivat će se i državne nagrade za humanitarni rad. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržao je donošenje ovog novog prijedloga zakona.
Hvala lijepo zastupniče. U ime kluba HNS-a, HSU-a uvažena kolegica zastupnica Danica Hursa. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Po prijedlogu ovog Zakona nadograđuje se i poboljšava Zakon o humanitarnoj pomoći donesen u ovom Domu 2003. godine. Prijedlog ovog zakona kaže da humanitarnu pomoć mogu prikupljati i pružati domaće i strane neprofitne pravne osobe upisane u odgovarajući upisnik u Republici Hrvatskoj. Humanitarnu pomoć vezano uz žrtve prirodnih katastrofa i kriza izazvanih ljudskim djelovanjem mogu pružati i tijela državne uprave nadležna prema posebnim propisima, a iznimno humanitarnu pomoć u vidu organiziranja humanitarnih akcija mogu prikupljati i pružati fizičke osobe, te profitne pravne osobe. Ovaj zakonski prijedlog stavlja u zadaću lokalnoj zajednici vođenje propisane evidencije, te provođenje nadzora u pružanju i prikupljanju humanitarne pomoći, što će svakako doprinijeti većoj transparentnosti. Postupke vezane uz prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći provodit će službe za društvene djelatnosti Ureda državne uprave u županiji nadležnoj prema sjedištu pravne osobe, i to je jedna od novina u odnosu na važeći zakon. Uredi državne uprave obavljali bi i inspekciji nadzor nad radom pravnih i fizičkih osoba, koje prikupljaju i pružaju humanitarnu pomoć, odnosno organiziraju humanitarne akcije, a upravni nadzor nad provedbom ovoga zakona ostao bi u nadležnosti ministarstva nadležnog za poslove socijalne skrbi. Ministarstvo nadležno za poslove socijalne skrbi vodilo bi i nadalje evidenciju pravnih osoba kojima je izdano rješenje, kojim se daje odobrenje za prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći za područje Republike Hrvatske, dok bi nadležni uredi vodili navedene evidencije na području svoje mjesne nadležnosti. U općim odredbama zakonskog prijedloga stoji i odredba o antidiskriminaciji, kojoj se humanitarna pomoć pruža svim žrtvama, i socijalno osjetljivim skupinama neovisno o rasi, boji kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, dobi, invaliditetu, ili drugim osobinama. Za sve vrste humanitarne pomoći, kao i za humanitarne akcije propisane su obvezne evidencije i izvješća, uz uvjet dostupnosti javnosti kako bi se osigurala transparentnost i poticala javna podrška. Novim zakonskim prijedlogom svi pružatelji humanitarne pomoći pri nabavci ili uvozu dobara potrebnih za neku od namjena ostvaruju olakšice koje se propisuju carinskim i poreznim propisima. Ovim zakonskim prijedlogom uvodi se državna nagrada za humanitarni rad, te kaznene odredbe, što važećim zakonom nije bilo propisano. Evo maloprije smo čuli i amandmane Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb, koji će dodatno precizirati članke 3., 5. i 7. Mi držimo da je to dobro, pa ćemo podržati te amandmane i konačni prijedlog zakona.
Hvala kolegice. I u ime Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke uvažena kolegica zastupnica Marijana Petir.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, zastupnice i zastupnici, gospodo državni tajnici. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržat će donošenje Zakona o humanitarnoj pomoći, jer ove izmjene imaju za cilj preciznije definirati pravila kad je riječ o ovako plemenitoj aktivnosti. Podsjetit ću sve ovdje prisutne da je Hrvatska u vrijeme Domovinskog rata primala humanitarnu pomoć, koja nam je u tim teškim trenutcima itekako bila dragocjena. Na žalost bilo je i onih koji su umjesto da tu humanitarnu pomoć dostave onima u potrebi, koristili je za vlastito bogaćenje. Dok su jedni preko noći ostajali bez svojih domova, i s vrećicom tražili gdje će provesti noć, neki drugi su cipele ili veste namijenjene za njih prodavali u buticima, ulje i brašno na štandovima, a novac koji je stizao da djeci mogu kupiti sendvič stavili su na svoje račune. Bilo je naravno više onih organizacija koje su davale apsolutno sve što su dobile, ali i čiji su članovi poput dobrih Samaritanaca davali i ono svoje. Mnogi su zahvaljujući upravo takvim humanitarnim organizacijama, i toj humanitarnoj pomoći preživjeli svoje najteže dane. Ništa nije u životu crno bijelo, i naravno da se na kraju krajeva uvijek sve svede samo na jedno kakav je tko čovjek. No ovako osjetljiva pitanja koja su vezana uz ljudsku patnju i pomoć u nevolji ipak ne treba prepustiti samo našem moralnom habitusu, već je nužno detaljno regulirati ih zakonom. U Republici Hrvatskoj na snazi je Zakon o humanitarnoj pomoći, koji je donesen u 2003. godini, tim zakonom uređuje se način prikupljanja i raspodjela humanitarne pomoći, i zakon prema našem mišljenju ima određene nedostatke, stoga ga je nužno poboljšati i mislimo da upravo ovaj prijedlog novog zakona nudi ta poboljšanja, s tim da želim naglasiti da ćemo također u ime kluba HSS-a podržati amandmane koje je Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb uputio predlagatelju. Dakle važno je poboljšati ovaj zakon s aspekta mnogobrojnih humanitarnih akcija koje se također organiziraju i za koje vjerujemo u klubu HSS-a da imaju jedan jedini isključivo plemeniti cilj pomoći bližnjem u nevolji. No naravno da ima tu i lovaca u mutnom, događaju se zlouporabe pa pomoć ne stigne na mjesto gdje treba, a neke humanitarne akcije na žalost završe i sa minusom, stoga čini nam se da je ipak potrebno pojačati i inspekcijski nadzor, i kontrolu, i dobro proučiti tko se sa tim poslovima bavi. Novi zakonski prijedlog preciznije razlikuje prikupljena materijalna i financijska sredstva, psihosocijalnu pomoć i humanitarne aktivnosti, u cilju zaštite i spašavanja žrtava prirodnih katastrofa, i žrtava kriza izazvanih ljudskim djelovanjem, od prikupljenih materijalnih i financijskih dobara koja se pružaju socijalno osjetljivim skupinama u cilju podmirivanja osnovnih životnih potreba. Novim zakonskim prijedlogom, prema našem mišljenju, na jasniji način definirane su vrste humanitarne pomoći, pružatelji pomoći i ciljne skupine. Naime psihosocijalna pomoć socijalno osjetljivim skupinama pruža se putem projektnog sufinanciranja kao vrsta socijalne usluge, dok se pod humanitarnom pomoći podrazumijeva samo psihosocijalna pomoć žrtvama prirodnih katastrofama i žrtvama kriza izazvanih ljudskim djelovanjem. Pored odredbi o prikupljanju i pružanju humanitarne pomoći, uvode se i odredbe o povremenom prikupljanju i pružanju humanitarne pomoći, te organiziranju humanitarnih akcija. Zakonskim prijedlogom uređuje se da humanitarnu pomoć mogu prikupljati i pružati domaće i strane neprofitne pravne osobe, registrirane, odnosno upisane u odgovarajući upisnik u Republici Hrvatskoj, kojima je djelatnost prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći. Nadalje, humanitarnu pomoć vezanu uz žrtve prirodnih katastrofa i kriza izazvanih ljudskim djelovanjem mogu pružiti tijela državne uprave, nadležna prema posebnim propisima a iznimno humanitarnu pomoć u vidu organiziranja humanitarnih akcija mogu prikupljati i pružati i fizičke osobe te profitne pravne osobe. Ovaj zakonski prijedlog nastavlja proces vezanja na lokalnu zajednicu i u pogledu vođenja postupaka u svezi prikupljanja i pružanja humanitarne pomoći i vođenja propisane evidencije te provođenja nadzora što će navedenu pomoć učiniti dostupnijom onome kome je namijenjena i na najbolji mogući način ostvariti svrhu prikupljanja i pružanja humanitarne pomoći te transparentnost samog postupka. Kao što je već bilo spomenuto u općim odredbama zakonskog prijedloga sadržana je i odredba o antidiskriminaciji. Za sve vrste humanitarne pomoći kao i za humanitarne akcije propisane su evidencije izvješća uz uvjet dostupnosti javnosti kako bi se osigurala transparentnost i poticala javna podrška što mi u klubu HSS-a posebno podržavamo. Novim zakonskim prijedlogom svi pružatelji humanitarne pomoći pri nabavci ili uvozu dobara potrebnih za neku od namjena ostvaruju olakšice koje se propisuju carinskim i poreznim propisima. Naše je mišljenje da bi u tom segmentu trebalo naći kvalitetnija rješenja od postojećih jer država primjerice naplaćuje PDV Udruzi za prijevoz osoba s invaliditetom koji je dobiven kao donacija pa se onda događa da nažalost taj autobus stoji, nije u funkciji jer ga se ne može staviti u funkciju zato što udruga nema dovoljno novca da bi platila PDV. Upravo takvi slučajevi upozoravaju nas na određene nelogičnosti koje se događaju u praksi, a koja su posljedica zakona koji mi ovdje u Hrvatskom saboru donosimo. Željela bih na kraju pohvaliti aktivnosti svih humanitarnih organizacija, a posebice Hrvatskog caritasa čiji volonteri svakodnevno svjedoče ljubav prema bližnjemu i prema onima koji su u potrebi te vjerujem da će se i ove godine i veliki broj građana, ali i vi zastupnice i zastupnici, uključiti u akciju Hrvatskog caritasa "Za tisuću radosti" u kojoj je evo samo u prošloj godini osigurana pomoć za 2 tisuće obitelji u potrebi, a kroz ovih 7 godina koliko akcija traje prikupljeno je više od 26 milijuna kuna. Stoga vas evo pozivam da i vi svojim doprinosom pomognete da se i ove godine ta akcija održi i da svatko od nas doista nekome drugom upali svijetlo. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvaženi kolega Stjepan Kundić prvi se prijavio. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Evo ga, kao što smo čuli budući da važeći zakon od 3. lipnja 2003. godine je postao insuficijentan kako bi rekli medicinskim rječnikom, znači ne zadovoljava svrhu prikupljanja i pružanja humanitarne pomoći jer neprofitne pravne osobe koje prikupljaju i pružaju humanitarnu pomoć nisu u obvezi pribaviti suglasnost nadležnog ministarstva već je najčešće pribavljaju u svrhu ostvarivanja poreznih i carinskih olakšica došlo je do potrebe poboljšanja tog zakona i novog prijedloga pod oznakom P.Z. br. 525. Pored toga postojeće evidencije Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi koje se odnose na prikupljenu i pruženu humanitarnu pomoć prvenstveno se odnose na broj humanitarnih organizacija i programa pomoći, a ne ukupno prikupljenu i pruženu humanitarnu pomoć na području RH. Nadalje, novi zakonski prijedlog preciznije razlikuje prikupljena materijalna i financijska dobra, psihosocijalnu pomoć i humanitarne aktivnosti u cilju zaštite i spašavanja žrtava prirodnih katastrofa i žrtava kriza izazvanih ljudskim djelovanjem od prikupljenih materijalnih i financijskih dobara koji se pružaju socijalno osjetljivim skupinama u cilju podmirivanja osnovnih životnih potreba. S obzirom na pojavnost novih oblika humanitarne pomoći i zainteresiranost šire zajednice za pružanje humanitarne pomoći javila se eto, kao što sam rekao, potreba za uspostavljanjem novog zakonskog okvira koji ima važne ciljeve. Kao prvo, reguliranje znači novih oblika u humanitarnoj pomoći, drugo profiliranja neprofitnih pravnih osoba kojima je djelatnost, prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći, treće širenje mreže pružitelja humanitarne pomoći, četvrto veću dostupnost korisnicima, peto ne manje važno osiguravanje transparentnosti u prikupljanju i pružanju humanitarne pomoći i kao zadnje bi nabrojio cjelovite evidencije prikupljene i pružene humanitarne pomoći na području RH. Uvode se i odredbe o povremenom prikupljanju i pružanju humanitarne pomoći te organiziranju humanitarnih akcija. Umjesto pojma humanitarnih organizacija uvodi se pojam pravnih osoba koje su pribavile rješenje za prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći. Postupke vezane uz prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći sukladno ovom zakonskom prijedlogu provodit će službe za društvene djelatnosti Ureda državne uprave u županiji nadležnoj prema sjedištu pravne osobe, a ne gradski uredi za rad zdravstva i socijalnu skrb u ministarstvo nadležno za poslove socijalne skrbi kako je to dosada propisano. Što se tiče inspekcijskog nadzora nad radom pravnih i fizičkih osoba koje prikupljaju i pružaju humanitarnu pomoć, odnosno organiziraju humanitarne akcije obavljali bi navedeni uredi državne uprave. Upravni nadzor nad provedbom ovog zakona ostao bi u nadležnosti ministarstva nadležnog za poslove socijalne skrbi. Ministarstvo nadležno za poslove socijalne skrbi vodilo bi i dalje evidenciju pravnih osoba kojima je izdano rješenje kojima se daje odobrenje za prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći za područje RH. Dok bi nadležni uredi vodili navedene evidencije na području svoje mjesne nadležnosti. I kao što sam rekao 3 su osnovna cilja s kojim bi zaključio svoju raspravu. Znači, prvi je bio odredba o antidiskriminaciji kojom se humanitarna pomoć pruža svim žrtvama i socijalno osjetljivim skupinama neovisno o rasi, boji kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, dobi, invaliditetu i drugim osobinama. Drugo, uvodi se znači državna nagrada o kojoj je bilo riječ za humanitarni rad koja se može dodijeliti kao priznanje za iznimna postignuća i doprinos razvoju i unapređenju humanitarnog rada u RH. Te treće, ne manje važno, zbog same kontrole čitavog procesa kaznene odredbe što važećim zakonom nije bilo propisano. Zahvaljujem se i podržat ću prijedlog zakona.
Hvala lijepo zastupniče. Na redu je kolegica zastupnica Mirela Holy. Izvolite kolegice.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Pa na samom početku svog izlaganja želim reći da nema nikakve sumnje da je novi Zakon o humanitarnoj pomoći definitivno potreban s obzirom na to da je ovaj zakon koji je trenutno važeći iz 2003. godine definitivno već pomalo zastario. Međutim, nisam u potpunosti sigurna da ovaj prijedlog zakona o kojem danas raspravljamo u drugom čitanju rješava sve one probleme koje je bilo potrebno riješiti novim prijedlogom Zakona o humanitarnoj pomoći. Tu bih se prije svega osvrnula na ono neriješeno pitanje koje se tiče tzv. poreznih olakšica odnosno ostaje dosadašnje načelo gdje se prvo humanitarna akcija organizira i nakon toga organizatorne akcije mogu podnijeti zahtjev Vladi RH ili nadležnim tijelima da im se ustvari odbije ova svota PDV-a od toga, odnosno da im se povrati taj iznos. Mislim da je ipak bilo potrebno na neki način regulirati u ovom prijedlogu zakona ovo pitanje, posebice kada se radi o velikim humanitarnim akcijama koje se tiču nekakvih katastrofa i slično, gdje doista ne vidim nekakvu mogućnost zbog čega se to nije moglo prije nego se takva sredstva počnu prikupljati, odmah dogovoriti da se ta sredstva ne moraju naplaćivati i PDV na to. Osvrnula bih se na još nekoliko stvari koje mi se čine prilično nejasne ili ih ja možda dovoljno ne razumijem u ovom prijedlogu zakona, a to se prvenstveno odnosi na članak 4. gdje se u stavku 4. kaže da "Fizička osoba u smislu ovoga zakona ne može biti organizator humanitarne akcije usmjerene na prikupljanje pomoći za osobne potrebe ili potrebe članova obitelji, niti koristiti vlastiti račun ili račun člana obitelji u organiziranju humanitarne akcije". S obzirom na to da smo do sada u hrvatskoj povijesti znači od samostalnosti od '90-ih godina imali cijeli niz različitih humanitarnih akcija koje jesu organizirale same osobe koje su u nekakvom zdravstvenom smislu doista trebale pomoć pa ću ovom smislu podsjetiti na slučaj Ane Rukavine koja je na kraju prerasla i u zakladu, radilo se znači o inicijativama ili samih tih oboljelih osoba ili od njihove rodbine i gdje se ustvari trebalo djelovati at hoc. Meni se čini da s ovim prijedlogom zakona ustvari onemogućavaju takve inicijative i nisam sigurna da li je to baš najbolje rješenje. Također u članku 5. stavak 4. u kojem se govori o tome što su pravne osobe iz članka 4. stavka 1. ovog zakona dužne pribaviti. I sada se govori o tome da je "Potrebno uvjerenje nadležnog suda ne starije od tri mjeseca da odgovorna osoba u pravnoj osobi nije osuđena za kazneno djelo protiv života i tijela, protiv slobode i prava čovjeka i građanina protiv RH, protiv spolne slobode i spolnog ćudoređa, što god to značilo, protiv braka, obitelji i mladeži, protiv javnog reda ili protiv službene dužnosti, te da se za ta kaznena djela protiv te osobe ne vodi kazneni postupak". S obzirom da se u svim humanitarnim akcijama uglavnom radi o prikupljanju nekakvih materijalnih dobara, odnosno najčešće novčanih sredstva nije mi jasno zašto se u ovom stavku nije našao i nekakav dijela poput gospodarskog kriminaliteta. To se također odnosi i na članak 7. na stavak 4. gdje se također ni riječju ne spominje nikakav gospodarski kriminal ili takve nekakve radnje koje ja mislim da su također apsolutno neprihvatljive da bi pravne ili fizičke osobe koje se upuštaju u takve aktivnosti smjele imati na neki način mogućnost da uopće budu pod takvom sumnjom. Osvrnula bih se i na stavak 3. članka 7. ovog prijedloga zakona koji govori o tome da su pravne i fizičke osobe iz stavka 1. i 2. ovog članka "Obavezne podnijeti zahtjev za davanje prethodne suglasnosti nadležnom uredu najmanje 30 dana prije planiranog početka aktivnosti". Međutim, što se radi ukoliko se radi o nekakvom hitnom cilju? Čini mi se da ovakva birokratska prepreka može u znatnoj mjeri otežati vrlo vrijedne humanitarne akcije pa nisam sigurna da bi to tako trebalo biti. S obzirom na ove nedorečenosti ili barem meni nije jasno na koji način ustvari je predlagatelj mislio riješiti ovakve probleme, nisam sigurna da mogu podržati ovakav prijedlog zakona kao što nam je podastrijet u ovom drugom čitanju.
Hvala. Dalje se za raspravu prijavila uvažena kolegica zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Već smo u prethodnim izlaganjima puno čuli o tome zašto je potrebno donijeti novi Zakon o humanitarnoj pomoći. I evo ja ću na početku reći da u potpunosti podržavam donošenje ovog zakona. Čuli smo što je to i kako regulirao trenutno važeći zakon koji više nije tako dobar i zato donosimo novi koji u ovom konačnom prijedlogu regulira nove oblike humanitarne pomoći, profiliranje neprofitnih pravnih osoba kojima je djelatnost prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći, širenje mreže pružatelja humanitarne pomoći, veća dostupnost korisnicima, osiguravanje transparentnosti u prikupljanju i pružanju humanitarne pomoći, te cjelovite evidencije prikupljene i pružene humanitarne pomoći na području RH. Pored ovih odredbi o prikupljanju i pružanju humanitarne pomoći ovim se prijedlogom zakona uvode i odredbe o povremenom prikupljanju i pružanju humanitarne pomoći, te o organiziranju humanitarnih akcija. Umjesto pojma humanitarnih organizacija koje smo do sada imali u važećem zakonu, uvodi se pojam pravnih osoba koje su pribavile rješenje za prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći. Nadalje, ovaj novi zakon donosi preciznije razlikovanje prikupljenih materijalnih i financijskih dobara, psihosocijalne pomoći i humanitarnih aktivnosti u cilju zaštite i spašavanja žrtava prirodnih katastrofa, žrtava kriza izazvanih ljudskim djelovanjem. I ono što mislim da je važno reći da psihosocijalna pomoć socijalno osjetljivim skupinama pruža se putem projektnog financiranja kao vrsta socijalne usluge. Dok se pod humanitarnom pomoći podrazumijeva samo ona psihosocijalna pomoć žrtvama prirodnih katastrofa i žrtvama kriza izazvanih ljudskih djelovanjem. Ja bih se evo kratko ovdje osvrnula i na ove članke 5. i 7. Svakako moram reći da podržavam ove amandmane Odbora za zdravstvo i mislim da ukoliko ih predlagatelj prihvati, a vjerujem da nema razloga da to ne učini, da će oni u svakom slučaju poboljšati kvalitetu ovog zakona. I samo jednu rečenicu vezano za ovo što je maloprije kolegica Holy rekla, zašto se u tim člancima ne nalaze i neka druga kaznena djela. Zapravo ovim amandmanima koje je predložio Odbor za zdravstvo mi ovaj zakon neću reći usklađujemo, ali ovaj zakon neće biti protivan Kaznenom zakonu jer sukladno Kaznenom zakonu nitko nema pravo zatražiti ovakvo uvjerenje o osuđivanosti nekoga ili o neosuđivanosti nekoga. I točno ovako kako je to odbor i predložio tako u zakonu treba i biti. Stoga evo, ovo podržavam. Posebno želim još istaknuti da je dobro što su na prijedlog određenih zastupnika u prvom čitanju pojačane i kaznene sankcije s obzirom da imali smo puno slučajeva do sada da se organiziraju humanitarne akcije. Ja evo ovom prigodom moram reći nažalost bilo je to, za neke znam i ja, neću ih sad ovdje spominjati, bilo je to i među organizacijama osoba s invaliditetom, da se prikuplja određena novčana pomoć za nabavku npr. ortopedskih pomagala itd., a da ta pomoć nikada ne stigne nažalost do krajnjih korisnika. Kako se to više ne bi događalo dobro je da je zakon predvidio i ovakve kaznene odredbe. Želim još istaknuti kao dobru odredbu, anti diskriminacijsku odredbu u ovom zakonu i evo još mi je posebno drago da je predlagatelj prihvatio i prijedlog kolege Bagarića koji je u prvom čitanju istaknuo da bi bilo dobro uvesti Državnu nagradu pa evo pohvaljujem i ovo prihvaćanje njegovog prijedloga. U svakom slučaju, mislim da je ovo dobar prijedlog zakona i da ćemo njime postići ono što je najvažnije, kontrolu u prikupljanju i pružanju humanitarne pomoći i da ta humanitarna pomoć u konačnici stigne do onih kojima je najpotrebnija i za koje se prikuplja. Još jednom, evo ja podržavam donošenje ovog zakona. Hvala.
Hvala, kolegice. I posljednja je za sada pojedinačna prijava uvažene kolegice Romane Jerković. Izvolite, kolegice.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa prikupljanje humanitarne pomoći treba poticati i tome svakako doprinosi jedan kvalitetan zakonodavni okvir. Držim da ovaj zakon jest u neku ruku kvalitetan iskorak u odnosu na ono što smo imali, u odnosu na zakon koji je bio obzirom na vrijeme i događanja neadekvatan i kod prvog čitanja smo se složili da će ovaj prijedlog zakona uvesti reda u ovo područje. Temeljitije su propisani načini organiziranja humanitarne pomoći i humanitarnih akcija i ono što je jako dobro, uvedene su i brojne prekršajne odredbe što će zasigurno doprinijeti svojevrsnoj kontroli. Iznimno je važno stvoriti sve preduvjete da se prikupljanje i distribuiranje humanitarne pomoći, organiziranje humanitarnih akcija radi na jedan vrlo transparentan način, da se spriječe zlouporabe. Zlouporaba je bilo, to znamo i šteta je velika i u tom smislu dobro je da imamo kvalitetan zakonodavni okvir. Moram izraziti svoje žaljenje što negdje na tragu onoga što je i kolegica Holy rekla, što nisu uvažene primjedbe više mojih kolega koji su govorili o naplatu odnosno obvezi plaćanja PDV-a na humanitarnu pomoć. Dakle, sporan je članak 15. prijedloga zakona koji je definirao da davatelji odnosno prikupljatelji humanitarne pomoći imaju pravo na porezne i carinske olakšice sukladno carinskim i poreznim zakonima. Šteta što nismo mogli urediti da se prvo PDV niti ne naplaćuje, ali ako nismo to napravili onda smo mogli u zakonu preciznije navesti tko je to oslobođen plaćanja PDV-a, naravno ne na način na koji je to uređeno poreznim zakonom, ali barem smo to mogli učiniti načelno. Dakle, ne treba previše pameti da se zaključi da nema logike i da je pomalo apsurdno da građani, dakle društveno socijalno osviješteni prikupljaju novac za npr. nekakav medicinski aparat da bi na kraju shvatili da su kroz PDV koji su morali dati državi mogli kupiti još jedan takav instrument. Ministarstvo financija i Vlada se može odreći PDV-a ako želi, ali u brojnim slučajevima za koje je znam to ne čine. Naravno, gospodin državni tajnik me ovdje može demantirati i vjerojatno će reći da ministarstvo vraća PDV ukoliko onaj tko organizira humanitarnu akciju to i zatraži. Znam pouzdano puno slučajeva u kojima ministarstvo je bilo i gluho i slijepo za dopise upućene, najčešće se ne udostoje niti poslati negativan odgovor. Dakle, mislim da kada se ne bi plaćao PDV da bi bilo puno više donacija i niti tvrtke niti pojedinci nisu stimulirani na donacije. Mislim da je šteta da se država tako olako odriče tih sredstava, tim više što znamo da u brojnim zemljama države potiču na donacije kroz porezne olakšice. Ima još jedan primjer koji ide u prilog ovome o čemu govorim. Nema dugo da je pokrenuta jedna doista hvalevrijedna akcija u kojoj sudjeluje i Caritas i trgovački lanci koji doniraju prehrambene proizvode kojima se bliži istek roka trajanja. Dakle, trgovački lanci žele to donirati humanitarnoj organizaciji koja se bavi distribucijom takve vrste pomoći, međutim obvezni su na tu donaciju platiti PDV. Dakle, jasno je ko dan da će se svi bez iznimke birajući između plaćanja poreza na robu i uništavanja, odnosno bacanja robe, hrane izabrati ovo posljednje. I šteta je, doista je šteta da u današnje vrijeme s tolikim brojem siromašnih i potrebitih nemamo više sluha i ne mijenjamo zakone u tom smislu na bolje po naše građane. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolegice. Iscrpili smo sve prijave za raspravu. Zaključno državni tajnik Golem. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, dozvolite umjesto završnih riječi da dam možda samo nekoliko obrazloženja jer mi se čini da u današnjoj raspravi možda nešto nije bilo najjasnije. Dakle, radi se o sljedećem. Ja ću počet po članku što su bili navedeni pa je bilo pitanje ovih 30 dana prije planiranja početka aktivnosti. Članak 5. i članak 7. ovog Zakona razlikuje se po tome što u članku 5. se odnosi taj dio zakona na dakle pravne osobe kojima je osnovna djelatnost upravo humanitarni rad, a članak 7. su pravne, domaće, strane neprofitne pravne osobe kako smo ih naveli a kojima pružanje humanitarne pomoći nije osnovna djelatnost. U slučajevima katastrofe ili bilo čega drugoga što smo bili svjesni i međunarodnih, a ako ne i domaćih. Dakle promptno reagiranje smatramo da je trebalo regulirati i iz nekih recimo pokazatelja će se raditi i sigurno će se kvalitetno odraditi kroz one humanitarne pravne subjekte u Republici Hrvatskoj koji to imaju kao osnovnu djelatnost. A s druge strane za mnoge hvale vrijedne humanitarne akcije koje se i tako pripremaju i pripremaju se duže od 30 dana to smo isto provjerili, jer u izradi zakona smo se koristili i iskustvima u zadnjih pet godina provođenja humanitarnih akcija vidljivo je da taj rok ne predstavlja nekakav problem, a dati će dovoljno vremena da sa sigurnošću se može provesti humanitarna akcija. Isto tako bih tu naveo da temeljem određenih događanja i na temelju određenih pokazatelja je rečeno mi smo humanitarne akcije podijelili u stvari u 3 dijela. Jedan dio je samo organiziranje humanitarne akcije, ali mi imamo stalno prikupljanje i pružanje humanitarne pomoći, povremeno prikupljanje kao kategoriju i kategoriju organiziranja humanitarnih akcija. U članku 4. koji se navodi tu smo jasno rekli da humanitarnu u stavku 3. da može pružati i fizička osoba te profitna i neprofitna pravna osoba, a članak 4. je samo trebao spriječiti one stvari o kojima ste čitali svakodnevno na neki način i u medijima, a to je nešto da naši građani koji se odlučuju za jednu humanitarnu akciju i koji odlučuju potpomoći takvu humanitarnu akciju budu sigurni da je ta humanitarna akcija stvarno u tu svrhu i učinjena. Na žalost, kada bi sve bilo ono kako bi svi željeli i kada bi humanitarni rad bio samo ono što je humanitarni rad ovakav zakon ne bi vrlo vjerojatno niti trebao. S obzirom da mi ovakvim okvirom zakonskim želimo samo osigurati da i dalje građani imaju svoju sigurnost i da te sve hvale vrijedne akcije koje smo provjerili od akcije evo za zaklade "Ane Rukavina" pa do RTL pomaže djeci i bilo koje druge koje bi danas mogli navesti. Dakle, donošenje ovakvog zakona će upravo te hvale vrijedne akcije samo očvrsnuti i dati sigurnost građanima da su one u tom smjeru i uređene. One primjedbe koje su bile i jesu predmetom amandmana. Dakle, u amandmanu ja ću ga sada ovdje za što sam rekao odmah u startu da ga prihvaćam i to ću ponoviti, dakle u ime predlagača prihvaća se prijedlog amandmana se je i reklo da je znači, obvezan je pribaviti prvo, nadležni ured, a drugo da nije izrečena sigurnosna mjera zabrane obavljanja zvanja djelatnosti ili dužnosti. Znači, dobili smo jednu bolju formulaciju koja onda samim time obuhvaća i priču iz gospodarskog kriminaliteta i svega ostaloga. Znači, nije bila namjera nego jednostavno nalaženje jednog boljeg izričaja i taj izričaj smo evo danas dobili u obliku amandmana odbora. Tako da vjerujem da prihvaćajući možda da nije nešto kad je pravno napisano potpuno laički jasno, ali vjerujemo da će ovaj zakon dati onaj svoj cilj, a to je da u Hrvatskoj se i dalje razvija humanitarna i radi humanitarna pomoć, a da spriječi moguće manipulacije. Što se tiče poreznih i carinskih propisa na žalost evo tu sam rekao ono što se kaže u uvodnoj riječi i dalje stojimo kod toga da možda se može bolje urediti, ali za sada porezni i carinski propisi to određuju i ne bi ih uvrštavali u ovakav zakon. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu potpuni uvjeti.
Konačni prijedlog Zakona o humanitarnoj pomoći, drugo čitanje. Amandmane je podnio Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane te se o njima ne glasuje jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o humanitarnoj pomoći. Molim uključimo se glasovati. Rezultat? Sa 94 glasa za i 1 suzdržanim donijet je Zakon o humanitarnoj pomoći zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
I sada prelazimo dalje na 17. točku dnevnog reda, a to je - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Srbije o suradnji na području obrane, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 624. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Kod utvrđivanja dnevnog reda očitovali smo se i složili sa hitnim postupkom i vođenje rasprave u skladu sa propisanom procedurom za hitni postupak. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo i Odbor za obranu. Izvješća sa sjednica odbora smo primili. Predstavnik predlagatelja ovdje je državni tajnik u Ministarstvu obrane Pjer Šimunović želi li uzeti riječ? Da. Izvolite gospodine državni tajniče.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo zastupnici. Čast mi je predstavit vam Prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Srbije o suradnji na području obrane s konačnim prijedlogom zakona. Radi se o hitnom postupku, objedinjenom prvom i drugom čitanju. S obzirom na prirodu postupka potvrđivanje međunarodnih ugovora kojima država i formalno izražava spremnost biti vezana već sklopljenim takvim međunarodnim ugovorom kao i na činjenicu da se u ovoj fazi postupka u pravilu ne mogu vršiti izmjene ili dopune teksta međunarodnog ugovora predlaže se ovaj prijedlog zakona raspraviti po hitnom postupku kako sam kazao. Uz prijedlog zakona Vlada Republike Hrvatske dostavlja i prethodno mišljenje predsjednika Republike Hrvatske i vrhovnog zapovjednika Oružanih snaga. Republika Hrvatska će donošenjem zakona o potvrđivanju ispuniti unutarnje i pravne uvjete za primjenu odredbi sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Srbije o suradnji na području obrane čime će se stvoriti pravni okvir za uspostavljanje i intenziviranje obrambene suradnje Republike Hrvatske i Republike Srbije na područjima koja su navedena sporazumom. Odnos između Republike Hrvatske i Republike Srbije na području obrane daju snažan doprinos ukupnim odnosima dviju država, kontinuiranim napretkom i suradnjom Ministarstva obrane i Oružanih snaga u okviru ispunjavanja njihovih zadaća na jačanju sigurnosti i mira u regiji. Definitivno ovaj Sporazum dolazi na tragu sličnih ostalih sporazuma između dviju država, dolazi na tragu općeg procesa normalizacije i razvoja dobro susjedstva i sa svoje strane daje značajan doprinos daljnjem učvršćivanju takvog oblika suradnje što je jedan od bitnih interesa Republike Hrvatske i političkih i sigurnosnih. I ono što je posebno važno, evo što mogu prenijeti ovog trenutka ovom Visokom domu jest činjenica da je sporazum odigrao snažnu ulogu u jačanju položaja Republike Hrvatske u Međunarodnoj zajednici prvenstveno unutar NATO-a, unutar Europske unije gdje je dočekan kao jedan poseban izraz zrelosti i sposobnosti da samoinicijativno dvije države sa specijalnim položajem Republike Hrvatske, znači kao članice NATO-a, kao zemlja koja je pred vratima Europske unije, naravno i sa strane Republike Srbije, kao aktivnog partnera u ovom sporazumu, da doprinesu na jedan zreo način svojim međusobnim odnosima koji su bitni za stabilizaciju i dobrosusjedstvo i opću regionalnu stabilnost u ovom dijelu Europe. sporazum su u ime Vlade Republike Hrvatske ministar Branko Vukelić, u ime Republike Srbije ministar Dragan Šutanovac, potpisali tijekom posjeta ministra Šutanovca Zagrebu u lipnju ove godine, što je sam po sebi bio jedan značajan događaj, to je bio prvi jedan takav posjet, prvi jedan bilateralni susret i razgovor ovakvog formalnog tipa između ministara obrane dvaju zemalja. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o suradnji na području obrane uređuju se, sporazumom se uređuje obrambena suradnja kroz razmjenu iskustava i stručnih znanja putem radnih sastanaka, konferencija i seminara, programa obuke i izobrazbe, sudjelovanja na vojnim vježbama, i na druge načine na kojima se stranke dogovore. Sporazum je nastavak, sporazumom se ne počinje takva suradnja o kojem sporazum govori, nego se jednostavno za nju daje čvršći formalni okvir, diže se na jednu višu političku razinu … [[Ne razumije se.]] unutarnji pravni okvir za primjenu niza novih instrumenata suradnje, međutim suradnja tijekom ovih godina uspostavljena vrlo dobro, a vrlo konstruktivna, na obostrani interes i politički i obrambeni i vojni obiju zemalja, u nizu područja, razmjenom iskustava, sastanaka, konzultacija, sudjelovanjem našim eksperata u nekim specijalnim oblicima obuke i izobrazbe u Republici Srbiji, poimence njihovom Centru za kemijsko biološku obranu u Kruševcu. Sudjelovanjem njihovih stručnjaka također na našem hrvatsko-vojnom učilištu, suradnja na planu izobrazbe i obuke je posebno istaknuta u ovom sporazumu. Ostala područja su sigurnosna politika i planiranje obrane, znači transparentnost pri osmišljanju planova jedne i druge zemlje, bliska suradnja kao mjera jačanja povjerenja između dviju zemalja, vojno-znanstvenu suradnju, vojnu izobrazbu kao što sam kazao, vojnu medicinu, suradnju vojnih policija i posebno operacija potpore miru što je jedno područje na kojem su se Oružane snage Republike Hrvatske istaknuli kao značajan čimbenik međunarodne stabilnosti. Sa svoje strane Oružane snage Republike Srbije i njihovo Ministarstvo obrane također sve se ima, sve je snažniji interes za sudjelovanjem u takvim operacijama, što sa stanovišta obostranih interesa otvara jedno značajno novo područje suradnje, kažem sa ciljem doprinosa regionalnoj stabilnosti, sa ciljem jačanja obrambenih sposobnosti obiju zemalja i sa ciljem jačanja našeg međunarodnog položaja. Za provedbu ovog zakona, dame i gospodo, nije potrebna dodatna sredstva financija iz državnog proračuna Republike Hrvatske, budući da će se suradnja odvijati kroz aktivnosti Ministarstva obrane, te će se koristiti sredstva iz državnog proračuna namijenjena radu Ministarstva obrane i Oružanih snaga, znači u kontekstu generalnog djelovanja Ministarstva obrane, ovaj sporazum će biti primijenjen. Evo. Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo, hvala lijepa.
Hvala lijepo gospodine državni tajniče. Prelazimo na, izvjestitelji klubova, zapravo odbora? Nema. Onda klubovi. U ime kluba HDZ-a, uvaženi kolega zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite kolega.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolege i kolegice. Pred nama je prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Srbije o suradnji na području obrane, s konačnim prijedlogom zakona. Imajući u vidu potrebu doprinosa jačanju mira, stabilnosti i razvoja odnosa između zemalja u Europi i svijetu, u duhu povelje Ujedinjenih naroda, ocjenjujući pozitivno proces i integraciju u Europi, naglašavajući potrebu za sveobuhvatnom suradnjom kroz jačanje povjerenja i mjere izgradnje sigurnosti Republika Hrvatska i Republika Srbija sklopile su 8. lipnja 2010. godine u Zagrebu Sporazum o suradnji na području obrane. Odnos između Republike Hrvatske i Republike Srbije na području obrane daju snažan doprinos ukupnom odnosu dvaju država, kontinuiranom napretku i suradnji Ministarstva obrane u okviru ispunjavanja njihovih zadaća na jačanju sigurnosti u regiji. Uspostavljeni odnosi između Ministarstva obrane RH i Ministarstva obrane Republike Srbije iziskuju proširenje suradnje i povećanje njezina opsega, budući da je najveći broj dosadašnjih aktivnosti ostvaren bilateralnim susretima, posjetama izaslanstva Oružanih snaga. Republika Hrvatska donošenjem zakona o potvrđivanju ispunit će unutarnje pravne uvjete za primjenu odredba sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Srbije o suradnji na području obrane, čim će se stvoriti pravni okvir za uspostavljanje i intenziviranje obrambene suradnje RH i Republike Srbije na području koje su uređene sporazumom. Sporazum između Vlade RH i Vlade Republike Srbije o suradnji na području obrane uređuju se obrambena suradnja kroz razmjenu iskustava, stručno znanje putem radnih sastanaka, seminara, konferencija, programa obuke, izobrazbe, sudjelovanja na vježbama, i na drugi način na koji se dogovori. Suradnja će se ostvariti na području sigurnosne politike od planiranja obrane, vojno-znanstvena suradnja, vojnoj izobrazbi, vojne medicine, suradnja vojnih policija, operacija u potpori mira, suradnja na području atomsko-biološko-kemijske zaštite, vojno-tehnička suradnja, te druga područja od zajedničkog interesa. Sporazum se privremeno primjenjuje od datuma potpisivanja sklopljenog na određeno vrijeme, a svaka od strana ga može pismom obavješćuje drugu stranu diplomatskim putem taj otkaz stupa na snagu 6 mjeseci nakon primanja … [[Ne razumije se.]] S obzirom da se radi o sporazumu o vojnoj naravi, sukladno našem Ustavu, sklapanjem i izvršavanjem međunarodnih ugovora podliježe potvrđivanju pred Hrvatskim saborom. Klub HDZ-a podupire prijedlog ovog zakona.
Hvala lijepo gospodinu zastupniku. U ime Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke, uvaženi kolega Stanko Grčić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Hrvatska seljačka stranka podržava predmetni tekst prijedloga zakona i sporazuma, jer su u skladu sa sigurnosnom politikom koja se razvija u okviru Vlade Republike Hrvatske, odnosno koju razvija Ministarstvo obrane, a koja ustvari podupire ciljeve vanjske politike Republike Hrvatske na ostvarivanju sigurnosne suradnje sa susjednim državama. Sam sporazum vidimo kao važan temelj za uspostavu i intenziviranje međunarodne obrambene suradnje Republike Hrvatske u regiji, posebice s državama s kojima od vremena Domovinskog rata evo nismo imali baš nekih idiličnih odnosa, no možda malo evo radi simbolike možda od danas se ti odnosi počnu kretati i u pozitivnom smjeru. Stoga donošenjem ovog zakona, odnosno potvrđivanjem sporazuma sa Republikom Srbijom želi se jasno formulirati odlučnost države u unapređenju ukupnog područja sigurnosti, odnosno daje se snažan doprinos ukupnim odnosima dviju država, kontinuiranim napretkom i suradnjom Ministarstva obrane u okviru ispunjavanja njihovih zadaća na jačanju sigurnosti u cijeloj regiji. Činjenica je da su aktivnosti djelokruga obrane postale važan čimbenik za unapređenje zajedničke pomoći među državama i da će ubuduće nadležne institucije više nego što je to bio slučaj dosada značajnije participirati u provođenju ovih i drugih zadaća od zajedničkog nam interesa. Sjetimo se samo da je RH sa susjednim državama uključujući i Republiku Srbiju nedavno sklopila sporazum, a čime su se stvorili uvjeti da više nema sigurnih utočišta u bližem okruženju za kriminalce ili neke druge slične probleme. Predmetni sporazum na području obrane je pisan s naglaskom na stručnu i operativnu suradnju, a smatramo ga i formalno-pravnim okvirom za suradnju između Hrvatske i Srbije na temelju koje će se razvijati i prihvaćati konkretni planovi i programi stručne i operativne suradnje, usklađivati interesi putem radnih sastanaka, seminara i konferencija, programa obuke i izobrazbe, sudjelovanja na vježbama i na drugi način o kojima se stranke zajedno dogovore. Suradnja će se ostvarivati i na područjima sigurnosne politike i planiranja obrane, vojno-znanstvene suradnje i vojne izobrazbe. Također kroz suradnju Vojne policije, kroz operacije u potpori miru, a i jasno kroz vojno-tehničku suradnju te drugim područjima od zajedničkog nam interesa. Slijedom navedenog nadamo se da će se donošenjem ovog zakona olakšati rad našim nadležnim institucijama, a posebno pri tome mislimo na Ministarstvo obrane RH, da s partnerima iz države potpisnice sporazuma uključivši i ona koja se odnose na postupanje s klasificiranim podacima na rješavanje nekih financijskih pitanja, zatim medicinske zaštite i naknade štete. Vjerujemo da će se svi ti problemi lakše, jednostavnije rješavati ubuduće. I iz svega evo navedenog klub HSS-a podržat će ovaj prijedlog zakona. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa zastupniče. U ime Kluba zastupnika HNS-HSU-a uvaženi kolega Miljenko Dorić. Izvolite gospodine zastupniče.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo da skratimo što više možemo i da se ne ponavljamo jer su kolege prije mene rekli ono što u biti treba reći ja bih možda samo još 2 rečenice o nečemu što smo propustili spomenuti. Naime, mi smo prije sat vremena svi se suglasili da ratificiramo Ugovor o formiranju RACVIAC-a Centra za sigurnosnu suradnju, dakle jednog multilateralnog sporazuma. Sada idemo u pravcu sklapanja bilateralnih sporazuma sa našim susjedima što je dobro, što će sve skupa samo doprinijeti sigurnosnoj situaciji i tu prigovor dakako ne možemo imati. Ono što je još značajno ovdje istaknuti je da će Hrvatska biti, ja bih nazvao to u zemljopisnom smislu, granična država između EU i zemalja koje će još neko vrijeme čekati da uđu u EU biti će isto tako i država na granici između NATO-a i zemalja koje će ili čekati još neko vrijeme da uđu u NATO ili uopće nemaju pretenzije ući u NATO, a čini mi se da je Srbija jedna od takvih zemalja. Iz tog razloga je naš položaj značajan u ovom sigurnosnom smislu jer ćemo mi biti upravo oni koji ćemo osiguravati tu, nazovimo ju dobrosusjedskom politikom, koju EU i NATO žele imati na svojim granicama da to budu stabilna područja i Hrvatska će sigurno ovakvim multilateralnim i bilateralnim sporazumima sebi olakšati da odigra tu vrlo značajnu ulogu kako za EU tako i za NATO. Kolege su prije mene rekli koja sve područja reguliramo ovim sporazumom. Mi smatramo da su svi članci tog sporazuma korektno sastavljeni. Pomalo je neobično jedino to da je u čl. 12. navedeno da će sporovi se rješavati konzultacijama i pregovorima no vjerujemo da će to tako i biti, a često puta se u nekim posebno financijskim situacijama ne mogu sporovi samo tako jednostavno riješiti, no slažemo se da u ovom slučaju treba pokušati na taj način rješavati eventualna sporna područja. Prema tome klub HNS-HSU će apsolutno podržati ovaj prijedlog Zakona o ratifikaciji Sporazuma između Vlade RH i Republike Srbije i tako ćemo jasno kod glasovanja i dignuti ruke. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolegi zastupniku. I u ime Kluba zastupnika HDSSB-a, kolega zastupnik Dinko Burić. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo, uvaženi zastupnici i zastupnice. Klub HDSSB-a neće podržati ovaj prijedlog zakona iz više razloga. A na početku bih želio da i vrijeme u kojem se raspravlja o ovoj točci dnevnog reda pred polupraznom sabornicom na kraju radnog dana govori samo za sebe o tome kakvu reakciju hrvatske javnosti očekuje predlagatelj ovog zakona Vlada Republike Hrvatske. U izvorišnim osnovama Ustava RH u stavku 1. podstavku 9. u obrazloženju povijesnog prava hrvatskoga naroda na punu državnu suverenost stoji da se to pravo među ostalim očitovalo i u citiram: "odluci Hrvatskoga sabora 29. listopada godine 1918. o raskidanju državno-pravnih odnosa Hrvatske s Austro-Ugarskom te o istodobnom pristupanju samostalne Hrvatske s pozivom na povijesno i prirodno nacionalno pravo državi Slovenaca, Hrvata i Srba proglašenoj na dotadašnjem teritoriju Habsburške monarhije." Prije 7 dana bio je 29. listopada, 92 godine nakon povijesne odluke Hrvatskog sabora o pristupanju državi Slovenaca, Hrvata i Srba. Danas je, 92 godine poslije, pred nama prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade RH i Vlade Republike Srbije o suradnji na području obrane. Ovih dana čitamo i slušamo najave i o zajedničkoj zaštiti zračnog prostora Hrvatske i Slovenije. Što se to događa? U članku 2. stavak 2. Zakona o obrani RH stoji:" Obrana se RH može provoditi i u suradnji s međunarodnim obrambenim organizacijama kojima je RH pristupila ili im pristupa u skladu s Ustavom, zakonima i međunarodnim ugovorima. RH pristupila je organizaciji NATO-a 1. travnja 2009. godine. U skladu s time RH može provoditi obranu u suradnji s NATO ali temeljem kojeg članka Ustava ili nekoga od zakona RH može i treba voditi provoditi obranu u suradnji sa REpublikom Srbijom, ili ima nešto što niti mi u Hrvatskom saboru a niti hrvatska javnost još ne zna. Pristupamo li mi to nekom novom savezu koji je osnovan ili se tek treba osnovati? Najavljuje li se to neka nova država SHS ili nekakva nova tvorevina drugačijeg naziva? Da li baš uistinu slučajna podudarnost današnje točke dnevnog reda u Hrvatskome saboru s nedavnom 92 obljetnicom pristupanja Hrvatske države SHS ali i s današnjim neslužbenim posjetom predsjednika Republike Srbije RH. Kažu i točno je da se ne može i ne smije živjeti u prošlosti. Ali mi živimo u sadašnjosti koja je još itekako vezana uz nedavnu prošlost. I ta prošlost bila je tragična po Hrvatsku, a tu tragediju je uzrokovala Srbija. 13 tisuća 233 poginulih, 33 tisuće 43 ranjenih, tisuću 859 nestalih, 183 tisuće 526 oštećenih i uništenih stambenih zgrada. Krajem 1991. godine 550 tisuća prognanih i 150 tisuća izbjeglica u inozemstvu. Ovo su podaci o posljedicama koje je hrvatska strana pretrpjela u Domovinskom ratu u ratu u kojem je Srbija izvršila agresiju na RH. Još uvijek se ne zna sudbina tisuću 859 nestalih Hrvata, a nama se danas nudi donošenje Zakona o potvrđivanju Sporazuma o suradnji na području obrane između Vlada Republike Hrvatske i Vlade Republike Srbije. Pa što se to događa sa Rh? Nakon što smo locirali i identificirali i uhitili i transferirali hrvatske generale, nakon što su neke od njih osudili hrvatski sudovi i to u politički montiranim procesima, nakon što su ti isti hrvatski sudovi u tim sramotnim presudama utvrdili stravične konstatacije. O ne postojanju Hrvatske države tijekom agresije Srbije i Crne Gore na Hrvatsku '91. godine, o nelegalnosti postojanja regularnih Oružanih snaga RH '91. godine tretirajući ZNG i HV paravojnim formacijama, konstatirajući da su tada jedine legalne oružane snage bile jedinice tzv. JNA i negirajući obrambeni karakter Domovinskog rada, definirajući ga građanskim ratom, a što sve piše u presudi hrvatskom generalu Branimiru Glavašu. Nakon što su time na najgrublji način od strane hrvatske sudbene vlasti narušeni ustavno pravni temelji moderne Hrvatske države jer su na taj način negirana i ustavna odluka Hrvatskog sabora o samostalnosti i suverenosti Hrvatske kao i deklaracija o samostalnosti i suverenosti RH donijete 25. lipnja 1991. godine. Nakon što su na taj način grubo povrijeđene obvezujuće odredbe o deklaracije o Domovinskom radu za sva državna tijela i institucije koje je donio Hrvatski sabor 13. listopada 2000. nakon što na takve konstatacije nije reagiralo niti jedno nadležno tijelo pa čak niti Sabor niti Vlada Republike Hrvatske, a koji su morali reagirati. Danas nam se kao šlag na tortu nudi ovaj sporazum sa Srbijom. Dali Vlada Republike Hrvatske nas u Hrvatskom saboru ali i ogromnu većinu građana RH uistinu smatra maloumnima ili je sve ovo samo nehotičan biser u nizu takvih bisera u kojem ministri sami priznaju da donose odluke ni ne čitajući što piše u materijalima. Da li se to netko ruga Hrvatskim braniteljima i invalidima Domovinskog rata, djeci, udovicama i obiteljima poginulih branitelja, obiteljima nestalih Hrvatskih branitelja i civila iz Domovinskog rata. Suradnja na području obrane sa Srbijom s državom čiji predsjednik i cijeli državni vrh pobjedonosne veličanstvene osloboditeljske akcije Hrvatske vojske, Bljesak i Oluju i još uvijek nazivaju genocidom i zločinačkim poduhvatom s državom koja neće i ne želi obiteljima nestalih Hrvatskih branitelja i civila dati barem toliko spokoja da saznaju istinu o sudbini njihovih najmilijih i omogući im oprostiti se od njih na dostojanstven način. I kakvu to suradnju na području obrane sa Srbijom Hrvatska treba uspostavljati taman i da nismo ušli u NATO. Tko će tu koga i od koga braniti? Koji su to neprijatelji na vidiku? Zar uistinu u Vladi RH sjede ljudi koji misle da su velikosrpske ambicije pokopane i da su nestali snovi o velikoj Srbiji? Ako zaista sjede takvi naivci njihovu naivnost neka zadrže za sebe. No mi u HDSSB ne dozvoljavamo da se bilo tko pa bili to ministri i predsjednica Vlade ili predsjednik RH svim građanima, Hrvatskim braniteljima i stradalnicima Domovinskog rata ne dozvoljavamo da se itko ruga našoj zdravoj pameti i da nam stavlja sol na još svježe rane. Suradnja na gospodarskom, kulturnom, turističkom i nekim drugim manje osjetljivim područjima da i to ne na štetu RH, dobrosusjedski odnosi da ali suradnja na području obrane pa to je zaista nevjerojatno. Članak 7. Ustava Republike Hrvatske koji govori o Oružanim snagama RH i zaštiti njezina suvereniteta i neovisnosti u stavku 2. glasi: "RH pomoć u zaštiti suvereniteta i neovisnosti, te obrani teritorijalne cjelovitosti mogu pružiti i države saveznice u skladu sa sklopljenim međunarodnim ugovorima". A u članku 3. piše "Oružane snage država saveznica mogu prijeći granicu i ući u RH ili djelovati unutar njenih granica u skladu sa sklopljenim međunarodnim ugovorima na temelju odluke Hrvatskog sabora koju predlaže Vlada Republike Hrvatske uz prethodnu suglasnost predsjednika RH". A danas je pred nama prijedlog sporazuma između dvije države dakle dokument međunarodnog karaktera. Srbija saveznica Hrvatskoj i dozvolit ćemo joj u budućnosti da svojim oružanim snagama prelazi granicu i ulazi u RH te djeluje unutar naše granice. Jeli ovaj sporazum možda poklon predsjedniku Republike Srbije gospodinu Borsu Tadiću za njegov današnji dolazak u Hrvatsku? Ljepši i vrjedniji poklon teško je mogao zamisliti. Danas je došao sam neslužbeno kao građanin Republike Srbije, a ne kao njen predsjednik. Došao je iskazati žaljenje i ispriku zbog hrvatskih žrtava koje je pobila velikosrpska armada i to je najmanje što je morao i trebao učiniti. I to ne samo kao građanin već i kao predsjednik države koji je na RH prije 19 godina izvršila agresiju. Iako niti to nikada i nikako neće biti dovoljno. No znači li ovaj sporazum da će idući put u Vukovar Bors TAdić ili neki drugi predsjednik Republike Srbije moći doći sa srpskom vojskom i tenkovima, tada ne strahujući na Trpinjskoj cesti, a ne vjerujem i da će stati i zapaliti svijeću kod spomenika Heroju Domovinskom rata hrvatskom generalu Blagi Zadri. U 87 dnevnoj bici za Vukovar poginulo je 2,5 tisuće hrvatskih vojnika. Tisuću civila među njima 86 djece od kojih je najmlađe bilo staro 6 mjeseci. Ranjeno je 2,5 tisuće osoba od kojih je 570 ostalo trajnim invalidima. 7 tisuća hrvatskih branitelja i civila završilo je u srpskim koncentracijskim logorima bez jednog ili oba roditelja ostalo je 858 djece. Što bi na ovaj sporazum rekle sve ove hrvatske žrtve? Što bi na to rekla vukovarska majka hrabrosti Kata Šoljić i njeni poginuli sinovi Mijo, Mato, Ivo i Niko. Za ne povjerovati. U slučaju ratne opasnosti od neprijatelja svojim granatama, avionima i tenkovima u pomoć obraniti Vukovar ili Dubrovnik prijeteći će nam Srbija, kao da smo zaboravili u kojem smjeru lete srpske granate. Pa one su automatski navođene na ubijanje Hrvata. I mi ćemo surađivati sa Srbijom na području obrane. Gospodo iz Vlade preživjeli ste prošlotjedno glasanje o povjerenju, pa onaj besprimjeran igrokaz koji se hrvatskim građanima priredio pokidavši im u izravnom tv prijenosu i tako tanke živce. Ne treba izazivati vlastiti narod jer sve ima svoje granice. Kome tako nedostaje Srbija i savezi s njom može otići na Dedinje ili kako se već zove sjedište srpske Vlade. Sretno mu bilo, a nas nek ostavi na miru. A Srbi nisu znali obraniti ni sebe pa kako će nas. Neka im mira, ali neka i nas ostave na miru jednom zasvagda da nam se povijest ne ponovi. Bila je prekrvava da bismo je poželjeli našoj djeci. I završit ću stihovima poznate ruske pjesnikinje Ane Adrejevne Ahmatove, ne pod tuđim nebeskim svodom ni pod zaštitom tuđih krila, ja sam bila sa svojim narodom tad kad je s njim nesreća bila. Za one kojima tako treba ovaj sporazum sa Srbijom ovisi stihovi mogu glasiti: ne treba nam srpski nebeski svod ni zaštita njenih orlovih krila, mi smo bili sa svojim narodom tad kad je s njim nesreća bila. Iz ovog razloga klub HDSSB-a neće poduprijeti ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Evo nisam stigao … [[Ne razumije se.]] smo završili ovaj dio. Državni tajnik, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Samo vrlo kratko nekoliko opservacija. Na prvom mjestu u ime predlagača Vlada Republike Hrvatske zahvaljujem na potpori ovom prijedlogu zakona o potvrđivanju sporazuma. Svega nekoliko opservacija na završno mišljenje poštovanog zastupnika iz HDSSB-a. Naime, u raspravi slijedom onoga što je poštovani zastupnik kazao, govorilo se o sporazumu na način, predstavljajući sporazum zapravo ono što on uopće nije. Ja se ne bih ponavljao iz uvodnog izlaganja o prirodi sporazuma o kome je govorilo i niz zastupnika gdje je vrlo jasno da se u ovom sporazumu ne radi ni o kakvim državnopravnim vezama dviju zemalja, ne radi se ni o kakvoj provedbi obrane sa Republikom Srbijom, a ponajmanje ja vidim da bi se trebalo radit o potrebi … [[Ne razumije se.]] sukoba, jednog povijesnog sukoba u modernoj hrvatskoj povijesti u kome smo po svemu, po svim njegovim parametrima izvojevali pobjedu. Na nekim aspektima hrvatsko-srpskih odnosa, evo baš danas su razgovarali i predsjednik Republike i predsjednica Vlade, je nedvojbeno složenost odnosa i najbolje perspektive njene budućnosti bilo je vrlo jasno istaknuta. A jednako tako i neka pitanja koja su ostala neriješena i koja s našeg stanovišta će biti neprestano na dnevnom redu odnosa sa Republikom Srbijom, a ovdje poimence govori naravno o zaštiti svih naših interesa, poglavito onih koji se tiču sudbine nestalih iz Domovinskog rata. Tako da podsjećam, ovaj sporazum ne ide ni u koju sferu izvan one za koju je namijenjen i u okvirima koje je u punoj mjeri u skladu sa svim najboljim interesima Republike Hrvatske, kako nacionalne tako međunarodne. Hvala lijepo.
Hvala lijepo, tajniče. Iscrpili smo sve prijave za raspravu. Zaključujem točku. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti, a vjerujemo da će uvjeti biti sutra u 12 pa najavljujem glasovanje u 12 sati. Nastavak rada u 9,30 i točku 20. kao prvu, Izvješće o pojavama diskriminacije za 2009. godinu. Hvala vam lijepo i zaključujem današnji rad.
Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade RH i Vlade Republike Srbije u suradnji na području obrane. Dajem na glasovanje konačni prijedlog ovog zakona. Molim uključimo se glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 96 glasova za, 3 suzdržana donesen predloženi, 3 protiv, 3 protiv da, da, donijet predloženi zakon. … [[Upadica se ne razumije.]] Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sjednicu - Izvješće o pojavama diskriminacije za 2009. godinu Podnositelj: Pučki pravobranitelj Podnositelj je pučki pravobranitelj koji je podnio ovo Izvješće na temelju članka 12. stavka 2. Zakona o suzbijanju diskriminacije. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za ravnopravnost spolova. Izvješća ste primili na sjednici. Pučki pravobranitelj Jurica Malčić će dodatno obrazložiti prijedlog.