Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici Hrvatskog sabora. Kao što je gospodin predsjednik rekao ovo se izvješće podnosi temeljem članka 36. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja sa ciljem upoznavanja Hrvatskog sabora kao osnivača Agencije o temeljnim aktivnostima i zadaćama Agencije u prošloj godini odnosno sad već u godini prije, rezultatima njenog rada ali i problemima na koje nailazimo u provedbi zakona te naposljetku viđenjima i prijedlozima Agencije kako pospješiti i učiniti sustav tržišnog natjecanja u našoj zemlji učinkovitijim i djelotvornijim. Drugi cilj podnošenja izvješća je upoznavanje šire javnosti sa ciljevima politike tržišnog natjecanja, važnosti te politike u funkciji jačanja tržišnog gospodarstva u našoj zemlji i jačanju konkurentnosti hrvatskih gospodarstvenika te ulozi koju ova politika ima ili bi trebala imati u funkciji zaštite potrošača. Predmetno izvješće strukturirano je i tematski obrađeno polazeći od metodologije izrade godišnjih izvješća o politici tržišnog natjecanja u Europskoj uniji. Dozvolite mi sada da u nekoliko rečenica kažem o temeljnim aktivnostima agencije u godini 2003., s time da naravno ćemo dati i određene prijedloge kako poboljšati rad agencije. Temeljna značajka aktivnosti agencije u 2003. godini je provedba i prilagodba obvezama preuzetim sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju. Naime sukladno SDP-u područje tržišnog natjecanja uz trgovinska pitanja spada u prioritetna područja kako harmonizacija zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije tako i primjena pravila što uključuje i obvezu primjenu instrumenata uz tumačenje koje su usvojili institucije zajednice. To je i razlog zašto je u izvješću posebna pozornost dana ovom području, i ulozi Agencije u procesu pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji. Kao i važnosti primjene pravila o tržišnom natjecanju u povećanju konkurentnosti hrvatskog gospodarstva. U 2003. godini Agencija je pripremila i izradila novi Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja koji je sukladno spomenutim obvezama iz SSP-a usklađen sa ogovarajućim odredbama pravne stečevine Europske zajednice, tj. Člancima 81., 82. i 86. ugovora o osnivanju zajednice. S obzirom na obimnost pravne stečevine na ovom području harmonizacija se odvija na način da su temeljni dijelova Achija preneseni u Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja a ostale odredbe zakon je predvidio da se u hrvatski pravni sustav ugrađuju putem uredbi koje na prijedlog Vijeća donosi Vlada Republike Hrvatske. Pored ugradnje temeljnih načela Achia Zakon sadrži i nove postupovne odredbe a uređuje se i novi ustroj agencije. Umjesto ravnatelja Agencijom upravlja Vijeće za zaštitu tržišnog natjecanja. Pored aktivnosti na pripremi nacrta Prijedloga zakona i pod-zakonskih akata te novoga ustroja Agencije tijekom 2003. godine Agencija je obavljala naravno i svoju redovitu aktivnost na provedbi zakona. I to do 1. listopada staroga zakona a od 1. listopada Zakona o kojem sam upravo malo prije nešto rekla. Tijekom 2003. godine otvoreno je 150 upravnih predmeta to su ocjene sporazuma zlouporabe vladajućeg položaja, koncentracije poduzetnika od čega je u istoj godini riješeno negdje oko 78 % predmeta. Osim rada na upravnim predmetima Agencija je obavljala i druge poslove, davala mišljenja na prijedloge izmjena i dopuna zakona na nove zakona i ostale propise, obavljala poslove međunarodne suradnje. Radi boljega upoznavanja sa prirodom rada Agencije u izvješću su prezentirani izabrani predmeti, indikativni i zanimljivi slučajevi iz rada Agencije. Agencija je također u okviru svojih materijalnih i kadrovskih mogućnosti uz ostale aktivnosti radila i na poslovima promicanja i zagovaranja kulture tržišnog natjecanja tzv. Cometition advacati s ciljem razvitka i podizanja razine svijesti i znanja te informiranosti poduzetnika državnih tijela, potrošača te šire javnosti o važnosti i ulozi politike i prava tržišnog natjecanja u daljnjem razvitku tržišno natjecanja i gospodarstva u našoj zemlji. U tom smislu radi osiguranja transparentnosti rada Agencije rješenja Agencije se objavljuju u "Narodnim novinama" objavljuju se priopćenja za javnost na web stranici Agencije, organiziraju konferencije, izdaju specijalizirane publikacije, održavaju se seminari i slično. Kako ovo Izvješće ima za svrhu ukazati na postojeće slabosti u provedbi sustava zaštite tržišnog natjecanja a koje stoje na putu uspostavi učinkovitog sustava posebnu pozornost u Izvješću dana je upravo pitanjima i problemima provedbe prava tržišnog natjecanja pri čemu je ukazano i na moguća rješenja kojima bi se po našem mišljenju uočene slabosti ako već ne u cijelosti otklonile ono barem svele na najmanju moguću mjeru. O čemu se radi? Prvo zadaće vezane uz zaštitu tržišnog natjecanja dane su nadležnost Agenciji. Kao instituciji sui generis nadležnoj za provedbu Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Ali samo ako pitanja zaštite tržišnog natjecanja nisu temeljem posebnih propisa u nadležnosti nekog drugog tijela. Naime za tržišno natjecanje u pojedinim djelatnostima značajni su i drugi propisi i druga tijela. Primjerice Zakonom o bankama posebno je riješena problematika zaštita tržišnog natjecanja u bankarskom sektoru a nadležnost za provedbu dana je Hrvatskoj narodnoj banci. Zakon o telekomunikacijama također uređuje područje tržišnog natjecanja u sektoru telekomunikacija, a provedba je provjerena Agenciji odnosno Vijeću za telekomunikacije Problem je što spomenuti propisi ne uređuju sveobuhvatno tržišno natjecanje u spomenutim djelatnostima već samo neka pitanja. Stoga je Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja ujedno i izvor prava tržišnog natjecanja i za te djelatnosti. Međutim tu često dolazi do problema posebno u provedbi. Sukoba nadležnosti, i tako dalje. Nadalje regulatorna tijela nisu kadrovski strukturirana na način da u njihovim stručnim službama s nalazi stručnjaci sa područja prava tržišnog natjecanja. I stoga razloga suradnja Agencije odnosno, Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja sa tim vijećima odnosno sa tim regulatornim tijelima je nužna i ona se postupno uspostavlja. Međutim i nadalje ostaje upitno dali se samo suradnjom ali ne promjenama sustava može riješiti sustav, odnosno uvesti učinkovito tržišno natjecanje i u tim djelatnostima. Drugo, jedan od preduvjeta učinkovitosti rada Agencija ali i sustav u cjelini je naravno učinkovit rad sudova. Koji odlučuju o zakonitosti odluka Agencije. TE sudova koji izriču kazne za povrede odredaba zakona. O zakonitosti odluka Agencije odlučuje Upravni sud Republike Hrvatske. Takvo uređenje slijedi opće uređenje sudske zaštite, protiv odluka upravnih tijela. Što međutim u slučaju provedbe propisa i zaštiti tržišnog natjecanja ne osigurava dovoljno brzi i djelotvornu pravnu zaštitu radi dugotrajnosti postupaka. Postupci traju u prosjeku do 3 godine. Ali i zbog nedostatka specijaliziranih sudaca. Istodobno mada su kazne propisane novim zakonom usklađene sa onima u Europskoj uniji, te produženi rokovi zastare i nadalje ostaje upitna provedba spomenutih zakonskih rješenja iz razloga što kazne izriču prekršajni sudovi, a o žalbama protiv rješenja odlučuje visoki prekršajni sud. Učinkovitost ovakvog sustava dovoljno govori podatak da je od 1997. godine od kada postoji i radi Agencija naplaćeno svega 4 kazne. Ovakva praksa u Europskoj uniji i njenim članicama uglavnom je davno napuštena. S obzirom na navedene slabosti držimo da bi logičnije i ekonomski svrsishodnije bilo rješenje prema kojem bi se kontrola zakonitosti odluka Agencije i ostalih regulatornih tijela dala u nadležnost trgovačkih sudova, u kojima bi se lakše mogla osigurati veća učinkovitost i specijalizacija sudaca. Treće, uz sve rečeno jedan od preduvjeta za jačanje uloge Agencije je i njeno kadrovsko jačanje edukacija zaposlenika ali i svih onih koji su uključeni u sustav zaštite tržišnog natjecanja. Prije svega sudaca jer se radi o iznimno složenoj i specifičnoj pravno ekonomskoj materiji. Zato su potrebna dodatna sredstva koja kao i uvijek ovise o mogućnostima državnog proračuna. Naime broj djelatnika u Agenciji bez obzira na njihove iznad-prosječne stručne kvalifikacije daleko je ispod standarda i novih i starih članica Unije. Stoga je i u aviju Europska unija kao jedna od najvažnijih pitanja na području tržišnog natjecanja navela stalnu potrebu stalnog administrativnog jačanja, odnosno kapaciteta agencije. Naravno taj se zadatak ostvaruje, ja mogu reći da je Vlada Republike Hrvatske i za ovu godinu predvidjela, odnosno vi kao saborski zastupnici izglasali veća sredstva za rad agencije i za povećanje njene učinkovitosti. Zahvaljujem na pozornosti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odbor za europske integracije, Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu, poštovani predsjednik Drago Pukleš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo iz agencije, poštovani zastupnici. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu Hrvatskog sabora na 17. sjednici održanoj 3. studenog 2004. godine razmotrio je godišnje izvješće rada Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja s područja tržišnog natjecanja za 2003. godinu koju je Predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja aktom od 28. rujna 2004. godine. Odbor je u smislu članka 67. Poslovnika Hrvatskog sabora o navedenom godišnjem izvješću raspravljao u svojstvu matičnog radnog tijela. Uvodno izlaganje podnijela je predstavnica predlagatelja, predstavnica Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva iznijela je stav ministarstva po kojem se ministarstvo slaže s podnesenim izvješćem. U raspravi koja je uslijedila ukazana je na činjenicu temeljem koje ovakve agencije u zemljama Europske unije imaju veliku težinu u smislu njihove nadležnosti. Temeljem navedenog predloženo je da se i ovoj agenciji propišu veće nadležnosti od postojećih. Također je dana sugestija da Vlada Republike Hrvatske prilikom podnošenja prijedloga državnog proračuna osigura dostatna sredstva za rad ove agencije. Ukazano je na pogrešku uočenu na strani 49. pod točkom 4. koja se sastoji u tome da je termin … [[Govornik govori engleski jezik, ne razumije se.]] krivo preveden što su predstavnici predlagatelja i prihvatili. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno donio sljedeći zaključak. Prihvaća se Godišnje izvješće Agencije za zaštitu tržišnoga natjecanja iz područja tržišnog natjecanja za 2003. godinu. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu, Klub SDP-a poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođo ravnateljice agencije, kolegice i kolege zastupnici. Rasprava o izvješću agencije mislim da je prigoda da se progovori o hrvatskom tržištu općenito. Naime, osnovne ili temeljne tranzicijske promjene u sferi državnog sustava dogodile su se u promjeni režima vlasništva i tržišnog gospodarstva. Hrvatska po našem sudu ima valjane pretpostavke i uvjete za razvoj i za veći gospodarski rast od sadašnjeg i od mnogih zemalja s kojima se Hrvatska uspoređuje, posebno od zemalja u tranziciji. Naravno Hrvatska ima i ograničenja. Jedna od grupa ograničenja daljnjeg razvoja Hrvatske je neizgrađenost institucionalne infrastrukture, pa i infrastrukture za zaštitu tržišnog natjecanja, posebno za zaštitu potrošača. Ustvari može se reći da bi današnji gospodarski pa onda i socijalni problemi u Hrvatskoj bili puno manji da se tranzicijom iz socijalističkog, dakle društvenog vlasništva i planskog gospodarstva u tržišno gospodarstvo izgrađivalo najprije institucije tržišnog sustava, a onda prešlo na pretvorbu i privatizaciju. Nažalost to se nije dogodilo. Tržište, odnosno potpuno slobodno tržište bez ikakvog ograničenja i regulacije je shvaćeno kao svemoćni i pravedni mehanizam koji na najbolji način na najefikasniji način alocira proizvodne resurse i najpravednije distribuira dohodak među građanima. To je doduše možda teorijski idealno postavljena situacija savršenog tržišta ali u udžbenicima ona može egzistirati ali u praksi takvog tržišta nema nigdje, niti je bilo, niti će biti. Hrvatska je krećući se u tranziciji prije 15-tak godina bila daleko od savršenog tržišta po samoj definiciji a počela je izgrađivati tržišno gospodarstvo kao da je Hrvatska, kao da u Hrvatskoj postoje idealni uvjeti za savršeno tržište. Krenula je u jedinstvenu, jedinstveni proces privatizacije, dapače u rasprodaju bez izgrađenog sustava tržišnih institucija koje bi osigurale da privatizacija rezultira dugoročnim društvenim interesima, odnosno onim ciljevima koje je privatizacija najavljivala. Rezultat takovog pristupa vidjeli smo i neki dan ovdje u Saboru kad se raspravljalo o izvještaju Državne revizije i posljedicama privatizacije u hrvatskom gospodarstvu i hrvatskom društvu općenito. Dakle, privatizacija na hrvatski način dovela je do gubitka bezbroj programa gospodarskih, posebno radnih mjesta i omogućila stvaranje monopola u hrvatskom tržištu. Hrvatska je također provela nerazumnu liberalizaciju vanjske trgovine bez institucija koje bi joj omogućavale opstanak i razvoj hrvatske proizvodnje, hrvatske zaposlenosti, povećanje hrvatske konkurentnosti. Sjetimo se samo 90-tih godina kako je ministar prijeteći hrvatskim proizvođačima govorio da će osloboditi i otvoriti granice za uvoz stranih roba kako bi snizio cijenu hrvatskih proizvoda. To imamo i danas, neki novi akutni i aktualni ministar prijeti da će otvoriti granicu i uvesti lijekove ne vodeći brigu o hrvatskim proizvođačima i hrvatskim distributerima lijekova. Druga greška u poimanju tržišnog gospodarstva bila je da u tržišnom gospodarstvu ne postoji regulacija. Odnosno potpuno pogrešno uzimala se činjenica da je regulacija svojstvena samo socijalističkim privredama. Kada bi tržište funkcioniralo samo po sebi i kad bi svojim prirodnim automatizmom najefikasnije raspoređivalo proizvodne resurse i najpravednije distribuiralo nacionalni dohodak, onda ekonomija kao znanost ne bi ni postojala niti bi bilo potrebno da se Vlada bavi gospodarskim pitanjima, odnosno bili bi nepotrebni resori ministarstva gospodarstva, financija, poljoprivrede i turizma i drugi koji se bave gospodarstvom. U pogledu razvoja tržišnog gospodarstva u Hrvatskoj u posljednjih 15-tak godina mogu se uočiti dva kolosijeka, dva pravca. Jedan je kad se Vlade, ili Vlade Hrvatske ponašaju kao administrativni distributeri društvenih sredstava između različitih industrija bez industrijske politike između različitih poduzeća bez politike i industrijske organizacije, između različitih regija bez regionalne politike, a zapostavi se izgradnja mreža, institucija tržišnog gospodarstva. Na drugom kolosijeku tržište je prepušteno spontanom razvoju bez imalo značajnije regulacije. Sve to dovelo je do situacije u hrvatskom gospodarstvu, tko ima postati će bogatiji i još bogatiji, a tko nema postati će siromašan i još siromašniji. Dakle nastavlja se politika zaštite bogataša najznačajnijih bogataša iz privatizacije. Na žalost ova dva kolosijeka u razvoju situacije u konačnici završavaju na jednom kolosijeku i to tako da industrije i poduzeća o kojima se brine država dovedu se do situacije da se za jednu kunu prenose onima koji su se na neuređenom tržištu obogatili. Ovdje nije riječ o bogaćenju nego o monopolima čiji je rezultat bogaćenje. Danas je Hrvatska vrlo blizu situacije da postane taoc rezultata takve politike, konkretno monopola i dominacije nekolicine kompanija i banaka u Hrvatskoj. Na žalost ni banke ni takve kompanije nemaju nacionalnu dimenziju niti nacionalnu odgovornost za razvoj ekonomije, a posebno tržišta, njih to i ne zanima. Borba protiv monopolske pozicije je osnova razvoja tržišnog gospodarstva i tržišnog razvoja općenito. Demokracija i tržište se razvijaju paralelno, jedno bez drugoga ne može. Razvoj tržišta omoguće razvoj demokracije i obrnuto. Ovo su sinonimi. Kupac ima mogućnost i slobodu izbora robe na tržištu, a građanin ima mogućnost slobode izbora i političke opcije. Za jednog i drugog bitna je mogućnost izbora. Kod monopola takvog izbora nema. Osnovne karakteristike monopola su neefikasno korištenje proizvodnih resursa, visoka cijena proizvoda i visoki profiti, visoka nezaposlenost, nepravična raspodjela dohotka. Sve to sprječava gospodarski i društveni razvitak zemlje. Analiza bi apsolutno pokazala da je hrvatsko društvo rob ovakvih tendencija. Svi gospodarski i socijalni problemi danas bi u Hrvatskoj bili daleko manji da nije bilo i da još uvijek nema pogrešnog shvaćanja tržišne ekonomije. Danas raspravljamo o radu Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, jednog od najznačajnijih institucija za uspješan tržišni sustav. Kada govorimo o strukturi, razvijenosti, preprekama, opasnostima, perspektivama hrvatskog tržišta možemo valjano govoriti, ne možemo valjano govoriti bez kvalitetne agencije za zaštitu tržišnog natjecanja i njenih procjena tržišta u cjelini. Međutim izvan značaja agencije još otprilike izuzetan značaj agencije još nije usvojen kao mjerilo vrijednosti. Pitanje agencije nije političko pitanje vladajućih i oporbe. Nije političko pitanje jedne stranke, dakle to je pitanje budućnosti razvoja zemlje i budućih generacija. Borba protiv ograničenja tržišne utakmice prioritetno je pitanje o gospodarskom rastu. Uređeno, regulirano tržište povećava konkurentsku sposobnost hrvatskog društva i hrvatske privrede. Za to je najvažnija institucija Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja. Kod ovog treba imati na umu da poduzetnici u cilju povećanja svog profita traže različite mogućnosti da ostvare bilo koji oblik monopolnog položaja na tržištu, jer najveći profit im donosi taj monopolski položaj. Većina tih monopola na prvi pogled nije vidljiva. Poduzetnici ulažu velike napore da ih prikriju. Za utvrđivanje mnogih od njih trebaju složene stručne pa i znanstvene metode. U tom poslu se nadigravaju poduzetnici i Vlada, odnosno vladine institucije, odnosno nezavisne institucije za regulaciju tržišta. Prvi kako prihvati, drugi kako otkriti monopolni položaj. Zbog stručnosti, složenosti posla, otkrivanja monopola, drugih oblika ograničenja slobodne tržišne utakmice, ali i zbog smanjenja utjecaja politike na takve procjene osnivaju se posebne institucije čiji je zadatak sprječavanje aktivnosti koji ih vode do ograničenja tržišne utakmice. Kako monopolski položaj danas dostiže značajan udio u hrvatskom tržištu potrebno je predvidjeti mnoge nove korake. Neki od njih spremni su na poteze koji nisu u skladu sa poslovnom etikom i zakonski su nedopušteni. Značajni dio korupcije i mita su vezani za stjecanje i očuvanje monopolskog položaja. Taj oblik korupcije ima i najveće negativne efekte na gospodarski i društveni razvoj zemlje jer su njene posljedice dugoročne. Zato borba protiv monopola ujedno i jedna od značajnijih mjera borbe protiv korupcije u društvu u cjelini. Hrvatska je puna monopola, kako su nastali može svatko na svoj način procjenjivati, ali činjenično postoje. Međutim još uvijek se stvaraju, što znači da se pred razvoj hrvatskog gospodarstva postavljaju nove prepreke. Sve ovo pričam da naglasim značaj slobode tržišnog natjecanja i značaj Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja općenito, bez koje nije moguć daljnji gospodarski, a time ni društveni razvoj. O radu Agencije mogu se općenito staviti neke primjedbe većeg značaja ili manjeg značaja. Međutim treba imati na umu da je agencija na početku svog djelovanja. Za uspješan rad agencije bit će presudna dva elementa. Prvo, da i Sabor i Vlada shvate ulogu ove Agencije za razvoj tržišnog gospodarstva, dakle izravno ili posredno na društveno valjanu gospodarsku utakmicu. Drugo, osposobljavanje stručnjaka Agencije različitih profila u svrhu prepoznavanja različitih oblika ograničavanja tržišne utakmice. Prije svega politika, odnosno Vlada treba osigurati mjesto Agenciji kojoj pripada u razvoju tržišnog gospodarstva i zaštititi je od pritisaka koji dolaze od postojećih monopolista ili onih koji to nastoje postati. Osobito Vlada ne smije provoditi politiku i donositi odluke koje se pojedinim trgovačkim društvima osigurava monopolni položaj, a to se još uvijek događa. Monopolni položaj može uz stroge uvjete imati samo trgovačko društvo u vlasništvu države, a prije privatizacije takvog društva treba osigurati tržišne uvjete poslovanja, ako je moguće osigurati tržišne uvjete onda je rješenje, ako nije moguće osigurati tržišne uvjete onda je rješenje koncesija. Jer osnovno je pravilo, privatno trgovačko društvo treba djelovati u tržišnim uvjetima. Na kraju. Klub SDP-a podržava Izvješće o radu Agencije, a konkretne primjedbe na samo Izvješće dat će pojedinačne rasprave. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Poštovani gospodine predsjedniče ispravljam netočni navod da je i ministar zdravstva poduzeo jednu mjeru koja ide u cilju antitržišnog na neki način postavljanja problema i prijetnjom uvozom lijekova. To je zapravo mjera zaštite pacijenata, dakle obrnuto, da se razbije monopol onih koji danas jesu na tržištu lijekova i da se izbjegnu ucjene koje te iste i veledrogerije i proizvođači čine u hrvatskom sustavu jer je poznato da ta grupacija spada među deset najprofitabilnijih firmi u Hrvatskoj. Prema tome mjera je da se zaštite pacijenti, a ne da se tržište ukine.
Poštovani zastupnik Valter Poropat, Klub zastupnika IDS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena predsjednice Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja, kolegice i kolege. Klub IDS-a podržat će ovogodišnje Izvješće o radu Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja iz područja tržišnog natjecanja za 2003. godinu ne samo zbog detaljno prikazane analize izvješća i poteškoća u radu Agencije, već i radi realnih i konkretnih prijedloga za mogućnost poboljšanja i rada Agencije i Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja kojoj je bit postojanja učinkovito tržišno natjecanje, odnosno uspostava tržišta na kojem poduzetnici sudjeluju potpuno ravnopravno i pod jednakim uvjetima, a njihov položaj na tržištu vrednuje se isključivo kvalitetom proizvoda i usluga koje nude. Jačanjem poduzetničke kreativnosti uređuje se tržišno natjecanje kojem se podiže kvaliteta i određuje cijena proizvoda i usluga, a potrošači dobivaju mogućnost izbora većeg broja ponuđenih proizvoda i usluga od više ponuditelja. A što je najvažnije bolje kvalitete i po nižim cijenama. Upravo navedenim ispunjava se zadatak prava tržišnog natjecanja koji onemogućava bilo koji oblik monopola ili sprječava mjere i postupanja na tržištu koja neke poduzetnike mogu dovesti u nepravodobno povoljni položaj u odnosu na druge i istim ugrozi slobodu tržišnog natjecanja. Zadaća Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja određena je Zakonom o zaštiti tržišnog natjecanja, ali da bi provedba prava tržišnog natjecanja bila učinkovita potrebno je promicati i razvijati kulturu tržišnog natjecanja. Isto tako, neophodna je suradnja Agencije s posebnim regulatornim tijelima kakva je npr. suradnja s Hrvatskom narodnom bankom, dakle, regulatorom u bankovnom sektoru ili Agencije za telekomunikacije, itd. Uzimajući u obzir da je Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja u primjeni od 1. listopada 2003. posao usklađivanja zakonodavstva iz ovog područja s pravnim stečevinama Europske unije nije završen. Zakon predviđa donošenje niz podzakonskih akata, a važni izvor prava tržišnog natjecanja u Europskoj uniji je i sudska praksa. Te će u cilju učinkovite provedbe Zakona trebati uložiti mnogo truda za institucionalno jačanje Agencije, ali će biti neophodna i specijalizacija sudaca jer odlučuju o zakonitosti odluka Agencije. Iz ovog Izvješća vidljivo je da je unatoč tome što je Agencija bila 6 mjeseci bez čelna ovlaštene osobe. Do sredine listopada prošle godine kada je Hrvatski sabor za predsjednicu Vijeća imenovao uvaženu gospođu Spevec ipak je okončano čak 78% zaprimljenih predmeta ili oko 150 upravnih predmeta je riješeno, a za još toliko je dato mišljenje. Onda možemo reći da je učinjen i urađen veliki posao u samoj Agenciji. Međutim, Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja nema ovlasti za izricanje kazni i provedbe odredbi Zakona, već kazne izriču prekršajni sudovi, a o zakonitosti odluka Agencije odlučuje Upravni sud. Ovako postavljene stvari ne osiguravaju brzu i učinkovitu pravnu zaštitu i dovodi do pravne nesigurnosti zbog dugotrajnosti prekršajnih i upravnih sporova bez mogućnosti izricanja kazni, zastare i slično. Zbog toga Agenciji treba dati veće ovlasti, da li izmjenom Zakona ili podzakonskim aktima, ali da odluke, odnosno rješenja Agencije moraju biti sprovedene, a da u nadležnosti Trgovačkog suda bude kontrola zakonitosti rješenja i odluke Agencije kako bi se pravovremeno i pravilno postavili protiv monopola. Smatram da je Agencija učinila veliki posao i da je odgovornost na nama zastupnicima upravo ta da damo Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja čim veće ovlasti koje će naravno u konačnosti dovesti do toga da se monopol čim više iskorijeni. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik Vladimir Kurečić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana gospođo predsjednice Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja, što je točan naziv. Poštovane kolegice i kolege zastupnici. U Republici Hrvatskoj gospodarstvo se temelji na načelima slobodnog tržišta u čemu je teorijski i praktično gledano raspodjela sredstava rezultat odnosa ponude i potražnje na tržištu. Legislativa i politika tržišnog natjecanja u tom smislu imaju za cilj uspostaviti tržište na kojem poduzetnici, natjecatelji mogu potpuno ravnopravno i pod jednakim uvjetima sudjelovati, tj., natjecati se u toj utakmici, a njihov položaj ovisi isključivo o kvaliteti proizvoda ili usluge koje nude. Pri tome se pod kvalitetom u širem smislu podrazumijeva kvaliteta u užem smislu, tj., kakvoća, cijena, vrijeme isporuke i slično. Legislativa i politika tržišnog natjecanja na taj će način onemogućiti stvaranje monopola kao i onemogućiti zlouporabe već postojećeg vladajućeg položaja poduzetnika na tržištu, spriječiti stvaranje kartela koje u pravilu rezultira dogovorima o cijena i podjeli tržišta. Na taj način i potrošači dobivaju mogućnost izbora između većeg broja proizvoda, usluga, ponuditelja, kvalitete, cijene, itd. Legislativa, odnosno pravo tržišnog natjecanja mora, dakle, spriječiti situaciju u kojoj određeni natjecatelji, poduzetnici mogu biti u neopravdano povoljnijem položaju u odnosu na druge. Spomenuta politika tržišnog natjecanja pretočena je u Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja za čiju je provedbu nadležna, odnosno zadužena Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja o čijem Izvješću o radu za 2003. danas raspravljamo. No za tržišno natjecanje na pojedinim tržištima značajni su i drugi propisi, kao što se u Izvješću govori. Zakon o telekomunikacijama, bankama, Zakon o području energetskih djelatnosti, o elektroničkim medijima, Zakon o pošti i slično. U tim je propisima zaštita tržišnog natjecanja povjerena posebnim regulatorima pri čemu je Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja stanoviti temelj legislative tržišnog natjecanja za spomenute djelatnosti. Zato je suradnja Agencije s regulatornim tijelima nužna za zaštitu tržišnog natjecanja u tim djelatnostima. Stupanjem na snagu aktualnog Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja 1. listopada 2003., a čijom se pripremom Agencija tijekom 2003. uglavnom bavila učinjen je veliki korak približavanja Hrvatske legislative na tom području legislativi Europske unije. No posao usklađivanja našeg zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije još nije završen. O tome govori i mišljenje Europske komisije Avis iz travnja 2004. godine gdje se ističe da pojedini aspekti Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja kao npr., postupak donošenja rješenja o ništavnosti ograničavajućih sporazuma, zahtjeva dodatne izmjene i dopune u cilju potpunog usklađenja s pravnom stečevinom Europske unije. To se odnosi na ispunjavanje uvjeta za izuzeće od zabrane ograničavajućih sporazuma. Nadalje, u Avisu se ističe kako se hrvatski Zakon o općem upravnom postupku potencijalno miješa i sukobljava sa Zakonom o zaštiti tržišnog natjecanja. U tom smislu preporuča se, a u cilju potpune neovisnosti Agencije, potpuno isključiti mogućnost donošenja izvanrednog rješenja o ukidanju na temelju Zakona o općem upravnom postupku koji je u suprotnosti s rješenjem Agencije. Samo ova dva spomenuta detalja iz Avisa, a ima ih još, govore da ima još puno posla u procesu usklađivanja, da dosta toga u Zakonu treba mijenjati kako bi Agencija mogla raditi svoj posao u pravom smislu te riječi. Neki od poslova koji predstoje odnose se na donošenje niza podzakonskih akata kojima se ovo područje usklađuje sa sekundarnim zakonodavstvom Europske unije. Nadalje, u cilju primjene europskih standarda i kriterija biti će potrebno institucionalno ojačati Agenciju materijalno i kadrovski, kao i dodatno educirati zaposlenike Agencije. S obzirom na aktualnu sudsku praksu radi se o relativno novoj grani prava, koja je u primjeni u Republici Hrvatskoj tek nekoliko godina, neophodna je specijalizacija sudaca koju odlučuju o zakonitosti odluka agencije. Otežavajuća okolnost u funkcioniranju agencije u 2003. kao što smo već čuli jest činjenica da je agencija gotovo pola godine bila bez čelne osobe. Unatoč tome nakon promjena u ustrojstvu agencije i imenovanja nove čelne osobe, čak i uz činjenicu premalog broja zaposlenika, agencija je uspjela okončati visok postotak zaprimljenih predmeta koji su se odnosili na: ocjene sporazuma poduzetnika, kontrolu koncentracije, zloporabe vladajućeg položaja, stručnih mišljenja, mišljenja o sukladnosti zakonskih prijedloga sa Zakonom o zaštiti tržišnog natjecanja itd. Osim toga agencija je nadležna i za poslove odobravanja i nadzora provedbe općih i pojedinačnih državnih potpora kao i za poslove nalaganja povrata spomenutih potpora ako su dane protivno propisima o čemu je ovaj Sabor već raspravljao. … provedba propisa o zaštiti tržišnog natjecanja pretpostavlja učinkoviti rad agencije, ali i učinkoviti rad sudova, Upravnog suda koji odlučuje o zakonitosti odluka agencija, te prekršajnih sudova koji izriču kazne za povrede odredbi Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja što u praksi čini probleme i duge postupke. Agencija naime nema ovlasti za izricanje kazni za povrede Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, već kazne izriču prekršajni sudovi, a o žalbama odlučuju Visoki prekršajni sud. Ovakav postupak slijedi opće uređenje sudske zaštite protiv odluke upravnih tijela, što u ovom slučaju često znači pravnu nesigurnost, dugotrajnost upravnih sporova, ne izricanje kazni od strane prekršajnih sudova radi zastare itd. Na kraju, iz godišnjeg izvješća o radu Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja iz područja tržišnog natjecanja za 2003. vidljive su sve okolnosti u kojima je agencija funkcionirala. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ovogodišnje izvješće ocjenjuje pozitivnim, te će ga takvog i prihvatiti. Uz to ćemo podržati i prihvatiti i sve inicijative koje će kroz neophodnu izmjenu svih potrebnih propisa omogućiti učinkovitu provedbu propisa o zaštiti tržišnog natjecanja sukladno praksi i standardima u Europskoj uniji. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Željko Pecek, Klub zastupnika HSS-a, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovana gospođo predsjednice Vijeća, kolegice i kolege. Ja uvodno želim reći kako ćemo mi godišnje izvješće o radu Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja podržati. Razlozi su prije svega što je u prošloj godini donijet novi Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja, gdje ovo područje kvalitetnije obuhvaćeno, također je važno da je taj zakon usklađen sa tekovinama Europske unije, pa donijeti su i podzakonski akti. Važno je što je i u svoj novi status i proveden ustroj Vijeća za zaštitu i ono funkcionira od prošle godine na drugačiji način. I naravno zadovoljni smo i sa onim što piše o broju riješenih predmeta, odnosno postotku 78% predmeta u prošloj godini je riješeno. Također podržavamo težnje da se poboljša učinkovitost provedbe propisa o zaštiti tržišnog natjecanja, jer poznato je da agencija nema zakonskih ovlasti da izriče kazne za povredu zakona, kazne izriču prekršajni sudovi, a o žalbama u drugom stupnju odlučuje visoki Prekršajni sud Republike Hrvatske. Opet o zakonitosti odluka agencije i svih drugih regulatornih tijela odlučuje Ustavni sud Republike Hrvatske. Ja smatram da je kvalitetnije rješenje u provedbi ovih propisa povjeravanje ovih predmeta jednom specijaliziranom sudu ovdje u prijedlogu u izvješću se navodi da bi bilo dobro kako bi taj posao mogao obavljati Trgovački sud. Ja procjenjujem da je to dobro, i logično rješenje, jer to je nadležnost Trgovačkog suda, koji bi se mogao i specijalizirati u kojem bi mogli imati iskusne suce, jer ovo područje mi u Hrvatskoj pravno tek pratimo zapravo nekoliko godina. U izvješću na margini usput spomenuto je i velik broj nadležnih tijela koja također sude na tržišnoj utakmici, a da zapravo uopće ne surađuju i ne razmjenjuju iskustva. Hrvatska seljačka stranka ističe nužnost kvalitetnijeg reguliranja odnosa na tom području, i predlaže Vladi Republike Hrvatske da izmjenom potrebnih propisa osigura veću usklađenost, pa na neki način čak i obaveže sudionike kako bi povećali efikasnost i pravnu sigurnost na tom području. Osim agencije za zaštitu tržnog natjecanja, naime, za tržišno natjecanje se brinu i tzv. sektorski regulatori. To je Hrvatska narodna banka za bankarski sektor, tu je Vijeće za regulaciju energetskih djelatnosti, Hrvatska agencija za telekomunikacije, Vijeće za elektroničke medije, Vijeće za poštanske usluge. A zakonom nije propisana obaveznost koordinacije tih tijela. Tu zapravo postoji načelo dobrovoljnosti i potpuno sigurno to nije dovoljno i to treba mijenjati. Upravo danas svjedoci smo jedne od intervencije ovih sektorskih regulatora. Hrvatska narodna banka je regulirala zbog očito prevelikog zaduženja domaćih banaka na inozemnog tržištu na način da ih je obavezala da povećaju pričuvu. Opće poznato kako je trenutačni dug ili dug krajem prošle godine bio veći od 30 milijardi dolara i procjene su također da je prešao 80% društvenog bruto proizvoda. Međutim, ovdje bi mi također trebali imati ocjenu da li je to povećanje inozemnog duga nastalo stvarnim zaduženjem banaka zbog potreba financiranja i kreditiranja unutar Hrvatske ili je to špekulativno zaduživanje kako bi banke povećale svoje bilance, jer opće je poznato kako se krajem godine bore za pozicije koja banka u Hrvatskoj najveća. Ja mislim da je ovo špekulativni pristup, ovo je borba za treće mjesto koja će banka zauzeti treće mjesto u Hrvatskoj. I podaci kako smo mi zaduženi zbog utjecaja banaka 80% društvenog bruto proizvoda i preko 30 milijardi, u svakom slučaju nanose štete Republici Hrvatskoj i poduzetništvu. Pa bi mene zanimalo da li je to špekulativno zaduživanje i način na koji Hrvatska narodna banka i ostali regulatori to mogu utvrditi? Zbog ovakvih nepostojanja veza i suradnje između regulatora imamo još aktualnih problema u Hrvatskoj, danas su nas dočekali djelatnici Hrvatskih pošta na ulazu u Sabor, dočekali su nas i oni koji obavljaju kurirske usluge za privatna poduzeća i već nekoliko mjeseci, pa možemo reći čak i godina, mi u Hrvatskoj ne znamo da li Pošta ima opravdani ili neopravdani monopol, odnosno što mogu, a što smiju kuriri prenašati i na koji način pošiljke u Republici Hrvatskoj? Bilo bi krajnje vrijeme da nadležni regulator se o tome izjasni. Mi u Hrvatskoj imamo, moramo ih natjerati da rade i surađuju. Podsjetit ću i na problem telefonske pretplate. Da li je telefonska pretplata monopol? Da li trebamo čekati da nekoliko 10-taka tisuća građana podnese tužbe protiv poduzeća koji još uvijek u državnom vlasništvu ili trebamo prije toga regulirati što je telefonska pretplata? Podsjetit ću i na onu famoznu sekundu kod mobilnog telefoniranja, gdje ukoliko prekoračimo u minuti za sekundu telefonske razgovore obračunava nam se i naredna minuta. Još uvijek postoji i nerazriješen dogovor između dva mobilna operatera prema trećem koji će se pojaviti u Hrvatskoj jer opće je poznato kako su oni dogovorili cijene kod međusobnog stajanja mreža, naravno na štetu trećeg. U zadnje vrijeme također imamo i jedno čudno formiranje cijena plavog diesela za poljoprivredu. Mene nitko ne može uvjeriti da nije to stvar monopola jer formula za sve derivate u Hrvatskoj je potpuno ista, mi imamo iste ulazne cijene nafte. Međutim, imamo različita poskupljenja, tako da jedna vrsta derivata poskupi 10% a plavi diesel poskupi 100% navodno prema istim kriterijima i prema istim kalkulacijama. Očito, karakteristika svega navedenog su "državni poduzetnici" ili poduzeća koja sama ili sa još nekim suvlasnikom suvremeno drže monopol. Međutim, Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja bi trebao se primjenjivati i na pravne osobe čiji su osnivači ili dioničari osim države i jedinice lokalne samouprave, bolje rečeno županije, gradovi i općine. Zbog toga je činjenica da se bez utjecaja ili zapravo ne do kraja tržišta formiraju cijene naftnih derivata o kojima smo već rekli iz jednostavnog razloga jer monopol ograničava uvoz. Postoji famozna odluka da svaki uvoznik mora imati skladišta zapravo za godišnje maltene potrebe prodaje naftnih derivata. Kod električne energije također imamo jednog distributera. Kod pošte fiksna telefonija jedan distributer ali nemojmo zaboraviti niti lokalne monopole koji drže cijene vode, koji drže cijene kanalizacije i ostalih usluga na lokalnom nivou. Poduzetnike pa i državu ako se bavi poduzetništvom takva fer tržišna utakmica zanima, međutim na njoj moraju biti prisutni i pomoćni ali i glavni sudac. Jedino tako mi možemo jačati gospodarstvo u Hrvatskoj, jedino tako možemo podizati njegovu konkurentnost. HSS konstatira da je Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja prilagođen pravnim stečevinama Europske unije ali proces usklađenja u svakom slučaju nije dovršen. Pravne stečevine Europske unije su i dobra praksa a i dobri rezultati u provođenju sa ciljem da svi poduzetnici imaju iste uvjete a kupci mogućnost najboljeg izbora. Upravo u ovom području koje često zanemarujemo a to je praksa u Europskoj uniji mi moramo u Hrvatskoj čini mi se posvetiti najviše pažnje. Stvari rješavamo formalno a suštinski problemi ostaju neriješeni. Već duže vrijeme se u Hrvatskoj naglašava kako postoje uvoznički lobiji, kako postoje trgovački lobiji, bankarski, odvjetnički, građevinski itd. Ukoliko postoje vjerojatno i djeluju potpuno sigurno da su aktivni a također je više nego sigurno da su oni izvan tržišne utakmice. Oni ne žele utakmicu dobiti za zelenim nogometnim igralištem nego za zelenim stolom. Zbog takvih mogućnosti HSS se zauzima za jačanje uloge i samostalnosti agencije ali i svih ostalih regulatora o kojima smo nešto govorili, ne zbog toga što to od nas traži Europska unija već zbog potrebe da razvijemo monopole i jačamo konkurentnost. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HNS-PGS-a poštovani zastupnik Jakša Marasović. Kolega Marasović, vi sada imate drugačiji naziv kluba pa ga. [[Upadica se ne čuje.]] Ja sam dobio jučer. [[Upadica se ne čuje.]] Tako se zove i dalje klub? [[Upadica: Da.]]
Gospodine predsjedniče, gospođo ravnateljice, poštovani kolege i kolegice! Ovdje je jako puno pohvalnih riječi rečeno u ovom izvješću i ja bih se složio s time jer izvješće je napravljeno prema svim pravilima struke ali kao jedna želja da se nešto napravi u budućnosti a ja bih odmah morao kazati da je ovo izvješće za 2003., sad ne znam jesam li ja dovoljno informiram ali čini mi se da su mali pomaci viđeni u 2004., odnosno ne mali nego eto tako po mom mišljenju, skromnom mišljenju baš nikakvi. Naime, čovjek se ne može oteti dojmu da smo mi osnovali Agenciju za tržišno natjecanje iz sasvim pragmatičnih razloga jer nam to traže uvjeti i situacija u kojoj se nalazimo, dakle diktira nam Europska unija a da baš nikakvih razloga ni želje nemamo da na tom polju nešto mijenjamo odnosno po mom mišljenju formalno bi mijenjali a suštinski bi ostavili i dalje utjecaj vlasti na gospodarstvo, na tržište, na nerazbijanje monopola jer to zapravo je interes htjeli mi ili ne htjeli svake vlasti. S druge strane je veliko pitanje koliko se u ovoj maloj zemlji od 4,5 milijuna ljudi tržište može i razviti a da vlast nema utjecaja na to. Pogledajte samo, ja ću opet nekoliko podataka, državni proračun je nešto manje od 50% ukupnog BDP-a. Zamislite koliko je tu država jaka u odnosu na cijelo bogatstvo Hrvatske. Ili ću iznijeti još jedan podatak za koji sam govorio već ranije. Građani Hrvatske vodu i odvodnju plate 10% ukupne cijene telefonskih impulsa u Hrvatskoj a mi imamo situaciju ne samo što su oni monopolisti ova dva operatera za telekomunikacije nego i situaciju da je ugovor tajan kojim se prodalo njima telekomunikacije a koji su opet građani Hrvatske izgradili. Vi se svi dobro sjećate kako smo plaćali od tisuću do 3 tisuće maraka za priključak telefona u svoje vrijeme. S druge strane, pitanje je koliko uopće u nekim djelatnostima mi možemo ukinuti monopol. Ajmo govoriti o struji. Tu je vrlo teško ukinuti monopol izuzev da se restrukturira elektroprivreda na način da se distributivna područja daju koncesije određenim operaterima ali ne smije se nikada dati infrastruktura sama u koncesiju niti u vlasništvo bilo kojem koncesionaru. Jasno da takav sistem, o njemu se da raspravljati i u drugim uslugama kao što su vodoopskrba, odvodnja. Nažalost, o telekomunikacijama više jer smo mi to sve dali ovako kao da je vražje a ne nacionalno bogatstvo. I ja se bojim, evo ne bi ja dužio ali ja se bojim za rad ove agencije da će i sljedeće izvješće biti za 2004. godinu, pa i ono za 2005. slično ovome a da mi pomake zapravo nećemo imati jer ja nisam siguran da u Hrvatskoj ima političke volje za promjenu određenih sustava vrijednosti koja su nužnost, koja su nužnost za naše približavanje Europi i za uvjeravanje naših građana da to tako mora biti. To neće biti ni lako jer će to iziskivati još daljnja povećanja određenih usluga, daljnja povećanja cijena, a mi baš nismo voljni o tome javno i naglas progovoriti. Radije uvijek provodi, govorimo nekako demagoški, a i sakrivajući onu pravu, pravu stvarnost i pravu istinu. Evo hvala lijepo.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Nikola Sopčić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane predsjednice Vijeća Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja, kolegice i kolege zastupnici, u izvješću o radu Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja iz područja tržišnog natjecanja za 2003. godinu vidljivo je da je samo Vijeće bilo gotovo 6 mjeseci bez osobe koja je ovlaštena za zastupanje i donošenje odluka. Bivši ravnatelj Agencije, gospodin Momčilović dao je ostavku i 30. travnja 2003. otišao u mirovinu, a tek je 15. listopada Hrvatski sabor imenovao novo vijeće i gospođu Spevec za predsjednicu Vijeća. Novim zakonom izmijenjeno je samo unutarnje ustrojstvo agencije pa se tako ukida institut ravnatelja i savjeta za zaštitu tržišnog natjecanja i sad imamo vijeće od 5 članova. Znači cijeli ovaj period praktički od 6 mjeseci Agencija nije imala ravnatelja niti zamjenika niti vršitelja dužnosti pa se uopće postavlja pitanje tko je odgovoran za rad Agencije u tom periodu. Ne znam zašto se nije našlo za shodno imenovati vršitelja dužnosti ravnatelja ako se je već išlo u izradu novog Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Novim Zakonom dana je i nova nadležnost Agenciji u odnosu na provedbu Zakona o državnim potporama pa je sam time povećan i obim poslova iz čega proizlazi kao što su i prethodno kolege i naznačili da će trebati i sama Agencija dodatno ekipirati i povećati broj djelatnika upravo zbog njezine efikasnosti. Zbog ovog vakuuma u zastupanju i predstavljanju Agencije nije bilo podnijeti niti izvješće o njezinom radu za 2002. godinu pa ga imamo ovdje kao tehničko izvješće u privitku ovogodišnjeg izvješća za 2003. Samo izvješće obrađuje aktivnosti Agencije u 2003. godini gdje imamo podatke o imenovanju predsjednice i članova Vijeća pa i tako da je otvoreno 150 upravnih predmeta iz osnovne djelatnosti agencije kao što su ocjene sporazuma, ocjene zloupotrebe vladajućeg položaja te ocjene koncentracija. Možemo se zapitati da li bi bilo više predmeta otvoreno ili riješeno iako je veliki postotak predmeta riješen što treba ovdje naglasiti, da je agencija normalno djelovala znači uz ovlaštenu osobu za donošenje odluka i njezino zastupanje. U ovom izvješću o analizi Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja analizira se i sama učinkovitost zakona i mogućnost njegove provedbe. Pa tako iako je ovim Zakonom preciznije definirana apsolutna zastara i uvedeni su duži rokovi zastare Agencija nema mogućnost ni pravo izricanja kazni već podnosi zahtjeve Prekršajnom sudu za pokretanje postupaka protiv poduzetnika i odgovornih osoba poduzeća što je često vrlo dugotrajan i spor postupak i često su i same zastare. Na kraju podržavam ovo izvješće i smatram da treba i dalje poraditi na jačoj ulozi Agenciji u provedbi prava na tržišnu utakmicu na njezinom daljnjem ekipiranju što bi u konačnici trebalo doprinjeti i konkurentnosti naših poduzetnika. Hvala lijepa.
Hvala. I poštovani zastupnik Jozo Topić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana gospođo predsjednice Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Izvješće o radu Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja za 2003. godinu, tijela za praćenje pošitvanja načela slobodnog tržišta odnosno poduzetničkog tržišnog far play-a gdje pridržavanje usvojenih propisa treba onim najboljima i omogućiti realizaciju najboljih postignuća, izuzetno je važno za gospodarski život svake države tim više ako je ona kao Hrvatska na putu u gospodarski visoko organizirano i demokratsko društvo poput Europske unije. Kultura tržišnog natjecanja kao i svaka druga politika kulture trebala bi biti proaktivna i uporna i u podizanju razine svijesti i svijesti subjekata tržišne kompetencije, ali i objekata te utakmice krajnjih korisnika. Samo poštivanje dogovorenih i usvojenih pravila igre svojstvenih razvijenim demokratskim društvima koja prakticiraju tržišno gospodarstvo može učiniti hrvatske proizvode i usluge konkurentima na europskom i drugim tržištima. Dobro nam je znano da upravo o toj našoj konkurentnosti i sposobnosti da pariramo drugima na tržištu dobrim dijelom ovisi i naš toliko potrebni gospodarski razvitak, temelj snage svake države pa tako i Republike Hrvatske. Agencija čije izvješće o radu u 2003. godini pred nama je matična kuća i institucija za ovo područje. U 9 godina od 1995. kada se u Hrvatskoj počinje regulirati ova djelatnost pa do 2003. kada se donosi novi Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja sukladno obvezama preuzetim u sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju usklađen sa odredbama ugovora o osnivanju Europske zajednice te preporukama avis-a proces usklađivanja sa sofisticiranom pravnom stečevinom Europske unije permanentno traje. Nova grana prava koja se bavi zaštitom tržišnog natjecanja u nas djeluje tek 7 godina te je i pravosuđu u toj sferi potrebno stalna izobrazba kadrova. Peteročlano vijeće za zaštitu tržišnog natjecanja koje bira Sabor na 5 godina stoga još uvijek ima na sebi pored stručnog obavljanja zadataka i gotovo pionirsku ulogu promicanja ove djelatnosti u širim okvirima društva. U 2003. godini za vrijeme bivše vlasti, to je već i spomenuto, Agencija je od travnja do listopada dakle punih 6 mjeseci bila bez čelne osobe za zastupanje i donošenje odluka. Bez zamjenika čelne osobe i čak gotovo nevjerojatno bez vršitelja dužnosti. Pola godine je dug period, složit ćemo se uvažene kolegice i kolege, u otegotnim okolnostima za jednu instituciju takvog značaja poput Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja koja mora biti propulzivna kako bi doprinjela kvaliteti naših gospodarskih odnosa i ujedno našoj sposobnosti za uključivanje u procese Europske unije. Realizacija od 78% zadanoga u 2003.godini je vrlo dobar rezultat. I moja pohvala Agenciji imajući na umu gore navedene okolnosti. Dodatno osnaživanje operativnosti Agencije i mimo upravnih postupaka model je po kojem rade sve članice Europske unije. Ovdje je izuzetak Slovenija koja i sama razmišlja o promjeni postupka u rješavanju dvojbi o ispravnosti tržišne utakmice. I da zaključim. Mi iz Kluba zastupnika HDZ-a stoga prihvaćamo ovo Izvješće, svjesni važnosti problematike koju ono pokriva te ćemo i dalje pomno pratiti rad Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja i u okvirima svojih mogućnosti zalagati se za daljnje poboljšanje uvjeta rada ove važne institucije. Hvala vam lijepa.
Hvala. Predsjednika Vijeća gospođa Olgica Spevec ne drži potrebnim da nešto kaže još. Zaključujem raspravu. Godišnje izvješće o radu Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja iz područja tržišnog natjecanja za 2003. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se godišnje izvješće o radu Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja iz područja tržišnog natjecanja za 2003. godinu. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. 104 za, 3 suzdržana, jedan protiv, većinom je prihvaćeno ovogodišnje izvješće.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, gospođe i gospodo zastupnici. Klub HDZ-a podržat će godišnje Izvješće o poslovanju financijske agencije za 203. godinu i to iz nekoliko razloga. TE je godine financijska agencija vjerojatno konačno pronašla vlastito mjesto i ulogu u tržišnom okruženju te konačnoj unutrašnjoj prilagodbi sustava uvjetovanih novim okolnostima poslovanja. Financijska agencija je definitivno pokazala kako je spremna svojom ponudom usluga i servisa svojih proizvoda u platnom sustavu biti značajnim čimbenikom financijskog poslovanja u državi. U poslovnom smislu ta je 2003. godina iz-profilirala nekoliko poslovnih ciljeva koji jasno usmjeravaju daljnje tokove transformacije i razvoja te jačanja financijske agencije. Npr. Daljnje ustrojavanje središnjeg registarskog mjesta, središnjeg informacijskog sustava u zemlji. 2003.godina definitivno je godina poslovne profilacija, pozicioniranja na tržištu, očuvanja financijske socijalne stabilnosti koji su sasvim sigurno dobra osnova na kojoj će se nastaviti provođenje daljnjih procesa transformacije sustava. Ono što nas u HDZ-u posebno veseli je naravno i financijsko poslovanje ove agencije. Obzirom na tranzicijske procese koje je Fina prolazila i te 2003. kao i prijašnjih godina. A ono se odvijalo pozitivno u posljednje dvije godine. Financijski podaci govore kakao je Fina na dobrom putu te da su potaknuti dobri potezi tržišnim ponašanjem uprave Fine. Ovo svakako ulijeva nadu kako će Fina prerasti u jednoga lidera financijskog sektora na ovim prostorima. I to takvoga lidera koji bi po svemu sudeći uza sve do sada dobro obavljanje poslove kao što su servis za državnu riznicu, za podršku registriranim subjektima od javnoga značaja, poslova nagodbe, sektori i poslovi nacionalnog klirinškog sustava, kojim ide sav obračun među-bankarskih transakcija manjih iznosa mogao prerasti u ono što je već jasno vidljivo da je moguće jedino uključujući u taj posao Finu. A to je nastajanje jedne velike jake nacionalne ili državne banke. Koja bi ako ništa drugo svoju dobit zadržavala u Hrvatskoj a ne iznosila u inozemstvo. Mnoge zapadne države imaju slične banke i one su na neki način sponzor državnih projekata, odnosno, projekata koji imaju državnu važnost. Jer takvu cjelovitu infrastrukturu kakvu ima Fina nema niti će ima niti jedna banka u Republici Hrvatskoj. Radi se o 125 tisuća četvornih metara kojima se pokriva cijelo područje Republike Hrvatske. Od Umaga na Zapadu, do Iloka na Istoku, Dubrovnika na Jugu u Murskoga Središća u Međimurju na Sjeveru. Takva infrastruktura je vidljiva i prepoznata kroz informatičku povezanost kojom se jamči brzina i pouzdanost izvršenja najkompliciranijih i najsofisticiranijih poslova i zahtjeva koji se stavljaju pred Finu. Upravo je ta činjenica vjerojatno bila ona koja je Vladu ponukala na to da je u Fini pronašla jedinoga mogućeg partnera za ambiciozan projekt one stop shop. I nadam se da će na današnjoj sjednici Vlade konačno biti nama u Saboru predložene izmjene i dopune Zakona o financijskoj agenciji kako bi taj projekt one stop shopa morao i zaživjeti u stvarnosti. Mi u Hrvatskoj demokratskoj zajednici ovim prihvaćanjem godišnjeg izvješća poslovanja Fine za 2003. godinu želimo jasno dati do znanja da je na ovom primjeru vidljivo kako je moguće kada stručni ljudi rade svoj posao, onda ga kvalitetno odrade bez obzira na sve i u svim restrukturiranjima i promjenama. Jer kada govorimo o Fini onda govorimo i dobro obavljenom i napravljenom poslu. Sa nadom u isto tako uspješnost svih budućih zadaća koje se nalaze pred Finom a naročito ovoga projekta one stop shop još jednom ističem kako Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava ovogodišnje izvješće o poslovanju za 2003. godinu. Hvala vam lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Slavko Linić Klub zastupnika SDP-a izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, ravnatelju, kolegice i kolege. Klub zastupnika SDP-a dat će pozitivno mišljenje o navedenom izvješću za 2003. godinu. Što je utjecalo na našu odluku. Pa dovoljno je možda iščitati nekoliko podataka o Fini i poslovanju u 2003. godini i vjerujem dan itko neće imati protiv ovakvoga izvješća. Možda je vrlo, vrlo interesantna sama iskaznica Fine koja govori da je to državna ustanova u državnom vlasništvu ali isključivo formirana na tržišnom principu. Napomena da ona posluje sa hrvatskim poslovnim bankama, Narodnom bankom, brojnim poslovnim sustavima i subjektima poslovnog života. Partner je i državi, i to posebno na području javnih financija. Ali isto tako u toj iskaznici stoji nezaobilazni faktor u provedbi dviju značajnih reformi u Republici Hrvatskoj. A naravno kada govorimo o onoj materijalnoj strani Fine nezaobilazno je sustav od 5100 zaposlenih širom cijele Domovine, u 187 lokaliteta i sa enormnim prostorom u kojem djeluju. Ali ono što je najvažnije, neprekidnim sustavnim ulaganjem i tehnološkim inovacijama osigurali su kvalitetne konfiguracije za uspostavljanje kompletnog sustava obrade podataka. I naravno ono što je najvrednije osim tehnoloških ulaganja kontinuirano praćenje i prilagođavanje i stalna edukacija neophodnih i za vođenje procesa u sustavu FINE, ali isto tako i svih korisnika njenih usluga. Možda je to sasvim dovoljno da možemo ocijeniti koliko je to i moćan i uspješan sustav. Ali mi smo uvijek skromni, pa ja bih rekao o svojim uspjesima ne volimo govoriti, jel’ ono što je također značajno reći, taj sustav je nastao u svega dvije godine. I gašenje Zavoda za platni promet koje gašenje je značilo sa jednog uobičajnog poreznog principa gdje ste naknadama u platnom prometu osiguravali financiranje cijelog sustava neovisno da li su to ljudi, prostori ili tehnologija morali ste prijeći na potpuno drukčiji način i u dvije godine ovi su ljudi pokušali pokazati da je to u Hrvatskoj moguće. Oni su u biti i putokaz svima onima koji možda već posljednjih 5 godina nisu sebe transformirali. Dovoljno je spomenuti Zavod za mirovinsko osiguranje, nisu se transformirali. ovaj sustav u samo dvije godine. To su također rezultati o kojima moramo govoriti. Postigli su ih radni ljudi u Hrvatskoj, postigli su ih oni koji pripadaju, možemo reći, do jučer su pripadali sustavu onih koji su dotirani na neku vrst poreza, na neku vrst redovitih prihoda, nisu razmišljali tržišno. Sad je to nešto sasvim drukčije. Ali i ono što je također vrlo značajno dali su obol značajnim reformama u Republici Hrvatskoj. Da li gubiti vrijeme na rezultate poslovanja koji su pozitivni? Pa mislim da ne, osim možda istaknuti da zaista dobit od 110 milijuna u tržišnim uvjetima nakon, ja bih rekao prve ozbiljne godine poslovanja 100 milijuna uloženih kuna u razvoj i budućnost tog sustava. Samo 24% prihoda koji su okrenuti na prihode od odnosa sa državom a ostalo je sa poslovnim subjektima i naravno vrijednih 50% dobiti koji se ulaže u državni proračun ili vraća državnom proračunu, a drugih 50% ostaje što za ulog, što za fondove koji jamče sigurnost ovakvog sustava. Možda je potrebno više se zadržati upravo na tim reformama koje ne bi bile moguće bez sustava FINE. To su reforma platnog prometa koja se punih 10 godina odgađala. Politički sukobi su pokazivali da je podjela onih koji vjeruju bankarskom sustavu, onih koji smatraju da ne treba vjerovati bankarskom sustavu, da bankarski sustav neće moći upravljati platnim prometom, da jednostavno nekadašnji sustav ZAP-a koji je značio određenu sigurnost i brzinu u prijenosu novaca između poslovnih subjekata ne treba napuštati. U kratkom periodu pokazali su da još uvijek mogu biti uz poslovne banke, da mogu poslovnim bankama pomoći u odvijanju tog sustava i da velike promjene i nisu nastale, da veliki poremećaji i nisu bili. Prema tome očito je da se koji puta politika više boji nego struka i da znamo politički nositi rasprave tamo gdje ih ne bi trebali imati. I naravno uvijek, ja bih rekao nedovoljno istaknuta mirovinska reforma koja je također jedno vrijeme odgađana, pa i je problem mirovina, pa i je problem naših obaveza prema umirovljenicima jer nismo na vrijeme ušli u te promjene, a evidentno je da kad ih profesionalno bave ljudi a ne političari da tog trenutka su rezultati nezaobilazni. I naravno da nismo imali sustava FINE koji je dala svoju potporu ne bi jednostavno vjerovatno uspješno prošli ni jednu ni drugu reformu. Ne želim govoriti o bivšoj koalicijskoj Vladi koja je provela te reforme i bila uz te profesionalce, dala im potporu jer u ovom Saboru osim ružnih riječi o bivšoj koalicijskoj Vladi povremeno neki od ministara ipak, među njima je i sadašnji, današnjeg ministra Šukera koji zna istaknuti, ja bih rekao i te pozitivne strane koalicijske Vlade u ovoj saborskoj zastupnici. Bolje da ne otvaramo temu jer ćemo opet politizirati. Ali još je nešto vrijedno što je FINA stvorila. Najveći problem Hrvatske je informatizacija i obrada podataka. I sigurno doprinos profesionalnih ljudi u stvaranju komercijalnih registara gdje do baze podataka može doći ne samo država i korisnici državnog proračuna nego svaki poslovni subjekt je nešto što je vrlo važno. Uspjeli su ih do sada osigurati četiri. Registar osiguranika, Registar godišnjih financijskih izvješća, Registar digitalnih certifikata i Registar računa poslovnih subjekata. Ako ste pratili izvješće vidite da su spremili još tri registra. Nažalost teško ih je probiti jer su uvijek otpori sa strane pojedinih državnih tijela kojima je stvaranje registara i ja bih rekao i mogućnosti da svatko dopre do tih registara nešto što baš nije dobro jer tog trenutka postoji opasnost da će dio službenika i dio javnih službi izgubiti svoj utjecaj i svoju funkciju. I evidentno da ovakav pristup u stvaranju registra je nešto što moramo prihvatiti i poduprijeti. I nadam se da novo okretanje Hrvatske nade prema FINI sa projektom "One stop shopa" će pokazati koliko će biti efikasni jel’ i u, ja bih rekao i uspostavljanju, korištenju i promociji ovih registara FINA je kroz prošlu 2003. i 2004. pokazala koliko je efikasna. I naravno sve jače tabliranje onih 24% njenog poslovanja ukupnog sa državom gdje je FINA davatelj usluga i servisa za tijela državne uprave za statistička istraživanja i sve više neophodna u onom tehničkom izvođenju statističkih istraživanja, ali evidentno i izvršno organizirani posao sa gotovim novcem pokazuje da je FINA sustav koji se može baviti i nizom drugih poslova. I zato vjerujem da nekadašnji strah od prije par godina i gdje će završiti 5 tisuća 100 ljudi sa prelaskom platnog prometa na banke, danas to više nije pitanje, nego evidentno da će 5 tisuća 100 ljudi biti i malo. Prema tome, možda i u ovom izvješću ona najbolja ocjena da je FINA dobro organizirana, efikasna organizacija koja je kvalitetom svojih proizvoda i usluga pouzdan partner i komercijalnom ali i javnom sektoru je najbolja definicija ovog izvješća u 2003. godini. Ali dozvolite mi da izrazim u ime SDP-a i jedno nezadovoljstvo. Ovakva 2003. godina, ovakvo poslovanje 2003., a što smo mi u prošloj godini radili? Mijenjali Zakon o FINI da bi hrvatska Vlada mogla promijeniti upravu, da bi mogla promijeniti upravu. Evidentno je da ove rezultate, jesu rezultat rada svakog čovjeka, svakog od onih 5 tisuća i 100. Ali je isto evidentno da vođenje ovakvih sustava, transformacija ovakvih sustava, a posebno pozicioniranje ovakvih sustava gdje sa sigurnih prihoda odlaze na 100% komercijalnih prihoda znači i uspjeh uprave, znanje ljudi i sposobnosti ljudi. Žao mi je da u ime SDP-a tu ne mogu prihvatiti činjenicu da smo i ovom Saboru dali većinom potporu promjenama da se uspješne ljude promijeni pa ostaje pitanje da li je hrvatska praksa da ovakve pozitivne rezultate, ovako velike uspjehe umjesto da promoviraju ljude, služe nama, da joj dajemo nagradu smjenom.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Pleša.
Hvala lijepa. Ispravljam netočni navod na kraju ovoga što je rekao gospodin Linić, da li mi ovakvim promjenama i smjenama dajemo nekome za pravo tko nije sposoban, odnosno kompetentan za voditi ovakvu jednu Financijsku agenciju, odnosno FINA-u, jer da je to čisti politički postupak. Pa u ovom Saboru ako bi baš gledali na takav način to je u prvom redu netočno, jer čovjek koji je došao na čelo FINA-e je kompetentan i sposoban za to, ali koalicijska Vlada je mijenjala ne samo zakon nego je mijenjala i Ustav da bi smijenila predsjednika Vrhovnog suda.
Zahvaljujem. Riječ ima u ime kluba HSS-a, poštovani zastupnik Luka Roić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici, gospodo iz Vlade, iz Agencije. Ovo izvješće i u klubu HSS-a ocjenjujemo kao prihvatljivo i neću ponavljati sve ono što je već rečeno, da se radi o sustavu koji zapošljava 5100 ljudi, da je prostorno i kadrovski najekipiranija agencija koja može vrlo kvalificirano obavljati poslove koji su joj povjereni. Reforma platnog prometa okončana je početkom kao što znamo 2002. godine. Sa reformom smo dobili preuređenu, modernu i financijsku agenciju. Završeno je na neki način i 10-godišnje prijelazno razdoblje u kojem je bivši Zavod za plani promet pokušavao pronaći svoje mjesto i ulogu u novim okolnostima. Sa reformom se krenulo ambiciozno s ciljem pojeftinjenja usluga vođenja računa pravnih i fizičkih osoba, no poslovne banke nisu ispunile na neki način očekivanja i na taj način Financijska agencija zauzima s pravom vodeće mjesto i ulogu u tom sektoru. Tempo FINA-e koji je transformiran u modernu i dinamičnu inovativno tržišnu orijentiranu organizaciju i naravno da to malo tko može pratiti na taj način kao što prati ta agencija. To naravno nije ništa neočekivano, jer je FINA kao što rekoh, bila tehnički i kadrovski najbolje ekipirana. Osnovna transformacija i unutarnja preobrazba izgradili su FINA-u važnog poslovnog čimbenika na financijskom tržištu. FINA je u posljednjih nekoliko godina vrlo sustavno ulagala u tehnološke inovacije i kadrove. Ovakva poslovna strategija uspjela je od već za neke otpisane institucije stvoriti nezaobilaznog partnera poslovnih banaka, Hrvatske narodne banke, državnih i brojnih drugih organizacija i reformama te poslovnim subjektima i građanima prije svega. Financijski pokazatelji su kao što je u izvješću rečeno pozitivni sa vrlo visokim indeksom rasta dobiti u odnosu na plan i 2002. godinu. Iščitavajući ovo izvješće mene je osobno malo zasmetalo jer je u njemu prevelika uporaba tuđica, prije svega engleskog jezika pa umjesto "out sourcing" po meni bi bilo ljepše i draže da se govori i hrvatski, da je to automatsko pretraživanje i zašto rabiti tuđice gdje posve jasno možemo koristiti hrvatski jezik. Eto i u ovim novim planovima Vlade postoje planovi kao što čušmo da se u FINA-i ili u nekoj drugoj agenciji otvori šalter za brzo rješavanje poduzetničkih dozvola, a šalter bi se zvao "one stop shop". Ponovo mislim da bi bilo potrebno pronaći hrvatski termin za što naravno nitko od nas nema ništa protiv kada bi se stvarno ubrzao postupak i rješavale birokratske zavrzlame koje koče brzo i učinkovito djelovanje. Ja se ipak bojim da bi se taj šalter mogao pretvoriti u šalter čiji bi naziv mogao biti iluzija u roku 24 sata. Ja prije svega u ime HSS-a preporučam slijediti politiku bivšeg ministra obrta i malog i srednjeg poduzetništva gospodina Željka Peceka koji je na polju poduzetništva napravio jednu pravu revoluciju naravno vjerujući da će se ta iskustva i slična iskustva također imati u vidu. Želim ipak tom novom šalteru, tom novom uredu uspješan posao jer mislim da je zavrzlame oko poduzetničkih aktivnosti koje se u birokraciji potpuno zamrse, potrebno rješavati na učinkovitiji i brzi način. Zahvaljujem.
U zadnjoj sekundi, pa možemo li barem pet sekundi prije podignuti pločicu, a ne da ja kao … Ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Ispravljam dva netočna navoda poštovanog kolege Roića. Prvo je, on je rekao FINA je ulagala u opremu i kadrove. Netočno. ZAP je još ulagao u opremu i kadrove i sve je to izašlo zapravo iz ZAP-a i to ne trebamo zaboraviti bez obzira koliko se to nekome sviđalo ili ne, sve je počinje u vrijeme prije 2000. godine kada jedna ekipa ljudi, mladih ljudi koja usput toga isto su bili promijenjeni onda kada je 2000. godine došla koalicijska vlast, promijenjeni. Znači ta oprema i kadrovi onda se počeli obnavljati. I drugo, o ovoj iluziji 24 sata o "van stop shop" projektu. Pa mislim da je to u svakom slučaju netočno budući da svi oni koji očekuju da se konačno pokrene nešto, da se na tri mjesta, a to je u ovom slučaju FINA, Trgovački sud i javni bilježnik može nešto riješiti što se sada mora rješavati na 20-tak mjesta, govoriti na takav način mislim da u najmanju ruku ne samo da je netočno nego nije niti korektno hvaleći ono što nije točno, a to je revolucija za vrijeme ministra Peceka.
Zahvaljujem. Riječ ima u ime kluba HNS PGS uvažena zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, poštovani izvjestitelji, kolegice i kolege. Pred nama je izvještaj o hvale vrijednom poslovanju jedne financijske servisne institucije koja je počevši od 2002. godine započela transformaciju iz pasivne pozicije zagarantiranog poslovanja Državnog zavoda za platni promet u uspješno tržišnu ustrojenu financijsku tvrtku. Prometom unutarnje organizacije djelovalo se na uspješnu poslovnu transformaciju i prilagođavanje na nove tržišne uvjete poslovanja. Na žalost 2004. godina nije obilježena takvom kvalitetom i optimističkim promjenama i više ukazuje na izvjesni zastoj u organizacijskim nastojanjima. Desetgodišnje prijelazno razdoblje reformiralo je i uspostavilo nove odnose na financijskom tržištu što je FINA-i bio poticaj za razvoj moderne i dinamične tržišno orijentirane financijske kompanije. Dakako takav optimizam nije bio prisutan početkom 2002. godine kada je donesen Zakon o Financijskoj agenciji i kada se započinjalo poslovati sa svim naslijeđenim zaposlenicima sa materijalnom i poslovnom neizvjsnošću. No svakako najveća kvaliteta u transformaciji ove tvrtke očitovala se u ponudi svojih vlastitih novih proizvoda i usluga čemu je nužno prethodila unutarnja reorganizacija. Snažno i konzistentno ulaganje u tehnološke inovacije i kadrove, redizajn informatičkog sustava ponudilo je hrvatskom gospodarstvu visoko kvalitetna rješenja. Ovakva poslovna strategija afirmirala je FINA-u u respektabilnog poslovnog partnera banaka, Hrvatske narodne banke i državne u brojnim projektima kao i drugim poslovnim subjektima, ali i građana. Suradnja sa bankama naročito se očituje u ponudi usluga servisa i resursa, uspostavi maloprodajne mreže za tržište, financijskih usluga, sustava za međubankarski obračun, "outsourcing" tehnologije, informatičke infrastrukture, itd. FINA u 60% svog prihoda ostvaruje upravo uspješnim poslovanjem sa bankama. Mislim da u vašim tablicama piše 56% za 2003. godinu. Prepoznata kao odgovorna financijska tvrtka FINA je temeljem ugovora sa bankama brzo preuzela kompletno procesiranje gotovinskim i bezgotovinskih transakcija, počela je bankama i klijentima pružati uslugu o trenutačnim i arhivskim podacima platnog prometa, te usluge arhiviranja i optičke obrade podataka. Uvedene su inovacije uslugama elektronskog plaćanja kao i pružanje usluga putem Interneta i sličnih tehnologija. FINA sa 187 postojećih poslovnica, sa 5 tisuća 100 zaposlenih, sa 500 tisuća dnevnih transakcija unutar nacionalnog kliričkog sustava suvremenim praćenjem vozila u prijevozu gotovinskog novca čini modernu, dobro organiziranu i efikasnu organizaciju koja je na financijskom tržištu pouzdan partner komercijalnom i javnom sektoru. Osim jedinstvenog primjera da je jedna financijska kompanija obavlja "outsourcing" poslove za državu naročito bi pohvalila i početak implementacije FINA-inog koncepta "shop in shop" gdje se u suradnji sa bankama započelo pružati usluge raznih financijskih usluga sve na jednome mjestu. I konačno, još jedna usluga. Mogućnost kvalitetnog pružanja informatičke podrške Državnoj riznici kao i uredima Porezne uprave. I dok podržavamo primjedbu u izvještaju koja se odnosi na neravnopravno tretiranje FINA-e i banaka u pogledu obračuna PDV-a za davanje istih usluga na financijskom tržištu, no smatramo da u Izvještaju nije mjesto upozorenju javnom sektoru o tome kako FINA-in proizvod također ima cijenu koja se mora platiti jer iz izvještajnih tablica financijskog poslovanja, na stranici 21, proizlazi da uz tako nisku cijenu usluge dobit je ipak bila 138 milijuna kuna u 2003. godini. Odnosno, indeks između planiranog i ostvarenog je ni manje ni više bio nego 941. Dakle, mi iz Kluba HNS-a, PGS-a podržavamo ovo Izvješće u nadi da će i naredna izvješća bez obzira na izvjesnu stagnaciju koja prati poslovanje u 2004. godini odisati svježim idejama, optimizmom i poslovnim uspjehom.
Ispravak netočnog navoda, izvolite.
Ispravljam netočni navod gospođe koja je rekla da se nada da će u idućim godinama također biti ovakva izvješća FINA-e, bez obzira na izvjesnu stagnaciju iz 2004. godine. To je netočno jer ona ne zna te podatke kakvi su bili 2004. godine, može ih samo pretpostavljati. Ja imam drukčije podatke od vas gdje se vidi da je to poslovanje bilo još i bolje nego 2003.
Zahvaljujem. Završili smo raspravu po klubovima, prelazimo na pojedinačnu raspravu u trajanju od 10 minuta. Riječ ima uvaženi zastupnik Stazić. Nije u dvorani, gubi pravo na raspravu. Sljedeća je uvažena zastupnica Nevenka Majdenić.
Poštovani gospodine dopredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre, kolegice i kolege zastupnici. FINA je vrlo specifična financijska institucija koja je nezaobilazni partner poslovnim bankama, Hrvatskoj narodnoj banci, državi u brojnim projektima i reformama, te poslovnim subjektima i građanima. FINA kao nasljednica Zavoda za platni promet od 2002. godine sukladno Zakonu o Financijskoj agenciji svoje poslovanje nastavlja u tržišnom okruženju bez monopolističke pozicije u poslovima platnog prometa. Činjenica je da FINA na tom području još uvijek ima dominantu ulogu zahvaljujući teritorijalnoj rasprostranjenosti, informatičkoj opremljenosti, povezanosti sustava, te kadrovskoj ekipiranosti. Međutim, sada FINA te poslove obavlja kao serviser banaka na tržišnim osnovama u ime i za račun banaka. Također je činjenica da poslovne banke postupno preuzimaju poslove platnog prometa za svoje klijente, da intenzivno uvode Internet bankarstvo platnog prometa i druge Internet usluge i da će u strukturi prihoda od banaka od tih poslova zasigurno doći do značajnijeg smanjenja prihoda. Prilagodba na tržišno poslovanje nametnula je FINA-i razvoj i ponudu novih proizvoda, ali i promjenu i razvoj unutarnje organizacije. Koliko se u tome uspjelo nije transparentno prikazano u priloženom Izvješću o poslovanju za 2003. godinu. Naime, s obzirom da je FINA u državnom vlasništvu, državi je bitno da se vidi kako se snalazi u tržišnom okruženju, posebno u početku poslovanja na tržišnim principima s obzirom na 5 tisuća 100 zaposlenih. U ukupnim prihodima FINA-e za 2003. godinu sadržani su i prihodi od jednokratnih poslova i prihodi iz ranijih godina i to prihodi od popisa poljoprivrede u iznosu od 51,6 milijuna kuna i prihodi od REGOSA koji su fakturirani u 2003. godini za poslove obavljene u 2002. godini u iznosu od 43,8 milijuna kuna. Dakle, ukupno 95,4 milijuna kuna ili 9% ukupnih prihoda koji nisu rezultat redovnog poslovanja nego bi rekli, iznimnih pogodnosti i oni se više neće pojavljivati u narednim godinama. Ako se uzme u obzir gore navedeno, nije teško izračunati da ukupni prihodi od čiste, ja bi rekla, tržišne djelatnosti iznose tisuću 30 milijuna kuna, odnosno da su porasli za 16%, a ne za 26% kako je prezentirano u materijalima. Ono što je također objektivno, što je bitno za objektivnog promatranje tržišnog, govorim tržišnog poslovanja, dakle, snalaženje FINA-e u poziciji tržišnog poslovanja su i rashodi. Potraživanja iz 2003. godine u iznosu od 12,3 milijuna kuna, a odnose se na potraživanje za manjkove na novčanicama u trezoru, na utužene blagajničke manjkove, na depozite u Vukovarskoj banci, potraživanja za usluge iz prethodnih godina za koje nema izgleda da će se naplatiti traže usklađivanje vrijednosti imovine, obveza kapitala i trebala su se prikazati kao troškovi poslovanja za 2003. godinu što je u nekim segmentima potvrdila i Državna revizija u svom Izvještaju za 2003. godinu. Isto tako iznos od 14,3 milijuna kuna prema Rješenju o ovrsi Ministarstva financija za manje plaćene poreze i doprinose, za stambene kredite radnicima za nižom kamatnom stopom od zakonskih propisa nisu knjižene na teret troškova poslovanja za 2003. godinu. Dakle, ukupni rashodi trebali su se povećati za 26,7 milijuna kuna, odnosno ukupni rashodi trebali su iznositi za 2003. godinu tisuću 14,8 milijuna kuna, a ne 988 kako je prikazano u Izvješću. Ovako transparentno prikazani prihodi sada bi iznosili tisući i 30 milijuna kuna, ukupni rashodi tisuću 14 milijuna kuna, a ostvarena bruto dobit 16 milijuna kuna. To su i dalje dobri rezultati, ali ne tako izvrsni kako se u Izvješću prikazuju. Mislim da FINA ima potreban potencijal da postane jak sudionik na tržištu financijskih usluga, nositelj novih ideja i kvalitetnih informacija državi, bankama i drugim poslovnim subjektima. Također podržavam organizacijski preustroj iz neefikasnih teritorijalnih centara u jedinstvenu korporacijsku cjelinu koja će trajno moći afirmirati poslovne ciljeve i omogućiti duže pozicioniranje Agencije na domaćem, a i na stranom tržištu. Dakle, nisu bitni neefikasni teritorijalni centri nego funkcionalno povezani i koordinirani sektori u kojima će kvalitetne ideje, inicijative ići odozdo prema gore, te u isto vrijeme prenositi kvalitetne informacije odozgo, dakle, iz središnjice prema dole. Također smatram da nekadašnje prateće službe poput komunikacije, marketinga, prodajne mreže, ljudskih potencijala, nabave trebaju imati presudnu važnost za daljnji razvoj agencije. Ovako revidirano izvješće u financijskom smislu bilo bi daleko realnije i prihvatljivije i bilo bi temelj za zaključke i odluke poslovanja FINA za buduće razdoblje. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Davorko Vidović. Nije u dvorani, gubi pravo na raspravu. Uvaženi zastupnik Mato Crkvenac, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, gospodo iz FINA-e. Po mom mišljenju ovo izvješće je dobro, ono pokazuje dobar rad FINA-e i zalažem se da ga se bez ikakvih rezervi prihvati. Čak što više mislim da neke stvari treba javno dodati i da zapravo rad FINA-e i nije dovoljno javno poznat, priznat, pa ni afirmiran, jer se na tome on može još i dalje razviti. Prvo što bih rekao, očito je da je FINA u jednom složenom razdoblju u kojem je bila velika neizvjesnost kako će uopće preživjeti i opstati kao institucija u vremenu u kojem su krenule sve reforme tržišne u platnom prometu itd. zapravo nastavila vrlo uspješno ili još uspješnije nego ranije. I tako da mi ovdje jasno vidimo da je to jedan sustav koji je respektabilan europski, koji ima 187 poslovnica, pokriva cijelu državu, 5 tisuća zaposlenih 22 podružnice, 4 regionalna centri, zaposleni imaju prosječnu plaću u 2003. 6 tisuća 244 kune, što su vrlo dobri rezultati. Ti rezultati pokazuju i rast ukupnog prihoda u 2003. od 26%. Ali isto tako i rast operativne dobiti i dobiti koja bi iznosila 140 milijuna, od čega je kad se uzme i porez na dobit i ono što je država dobila zapravo 85 milijuna, koji ima osjećaj za cifre, zna kako je to veliki novac koji je rezultat rada FINA-e koji je završio u državi. Drugo, naravno FINA je vrlo uspješno sudjelovala i gotovo bila i nositelj krupnih reformi u financijskom sustavu. Od mirovinskog osiguranja koje je postalo, kojom reformom mi ne možemo riješiti sve probleme ili probleme današnjih umirovljenika, ali možemo onih koji će biti u budućnosti umirovljenici koja reforma je postala respektabilna i cijeni se kao svjetski gotovo najuspješnija u istočnoj Europi. To je bila složena operacija promjena u platnom prometu koji je prešao na banke kao i svagdje u svijetu, pri čemu je FINA odigrala vrlo važnu ulogu i zapravo danas sve to skupa funkcionira zahvaljujući FINA-i. Tu su naravno promjene velike koje su nastupile u radnom zakonodavstvu i povezano s nizom pitanja oko plaća i drugog, gdje je FINA također sve to podnijela. Naplate državnih prihoda i slično. Ona je sudjelovala u procesu rješavanja problema nelikvidnosti, koji znamo kolikih je razmjera bio. Ona pridonosi danas bitno sigurnost svih sudionika u platnom prometu i u gospodarstvu. FINA je danas europski institucija koja posluje kao europska institucija. Kakvih je malo u Hrvatskoj. Povrh toga ona istodobno i sama sebe tržišno transformirala i FINA je danas naprosto jedna uspješna tržišna kompanija. Razvijen je biznis i odnosi sa bankama. U poslovanju s gotovinom nema zamjene onome što radi FINA. Ona je vrlo uspješan servis države. Ona je mnogo uložila i u toj 2003. i ranije i u tehnološke inovacije i u kadrove. FINA raspolaže sa kadrovima koji su spremni na vrlo sofiscirana rješenja i najkvalitetniji su toj branši u državi itd. Dakle, u međuvremenu je ona sama postala tržišna i komercijalna tvrtka. Od naravno osobito važnih keš centara, pa registara koji su osnovani, koji primjerice registar financijskih izvještaja pruža velike mogućnosti i vrlo je važan za sigurnost svih onih koji sudjeluju u platnom prometu. To je naravno danas i uloga u pogledu one stop shopa itd. Dakle, u pogledu svega što se do 2003. i u 2003. i vjerujem se dalje u FINA-i nastavlja, mislim da u ovom Saboru treba izreći i potvrditi te pozitivne ocjene uz dodatak još i ovih koje ja ističem. Međutim, moguće je, ja mislim da imaju mjesta i sljedeće dvije napomene koje želim učiniti. Kolega Pleša je s pravom u ime Kluba HDZ-a rekao, kad stručni ljudi rade, onda ne izostaju rezultati. To je točno. Ali gledajte, FINA je ove rezultate barem u 2003. ostvarila s ljudima koji su bili u drugoj godini mandata, koji su došli 2000. godine kad je ostalim, kad je dotadašnjim ljudima istekao mandat, i koji su preuzeli činiti sve te reforme. Dakle, ta najuspješnija 2003. godina do sad je iznijeta po ljudima koji su bili u sredini svog mandata i koje doista mislim da nije trebalo tada mijenjati. Gledajte, ja ću vam reći nešto drugo kolega Pleša, jer vi ste i u vezi s tim nešto rekli oko predsjednika suda. Ranije su vlasti također neopravdano po mom sudu u određenim slučajevima vršile zamjene ili smjene ljudi. Nije sve one ljude koji su mijenjali pozicije trebalo mijenjati od ranijih vlasti i vlada. Ali to što je ranije netko eventualno učinio glupost, nije opravdanje da se tako nešto čini dalje. I zapravo za interes je države i nadam se da se to dalje i neće dogoditi, pa samo zato to i govorim. Jer pogledajte, ti ljudi u FINA-i su stručni ljudi, oni su polučili najbolji rezultat koji je FINA ikad imala i učinili sve ove reforme. Tada ih je bilo, dopustite, dva člana uprave i predsjednik uprave i četiri direktora, njih 6 ili 7 koji su svi bili izabrani iz strukture ljudi koji su izrasli u FINA-i. Tih 7 ljudi je izraslo u FINA-i i naravno kada je drugim istekao mandat, oni su se kao kvalitetni nametnuli da budu nositelji razvoja FINA-e dalje. I to je normalno, to nisu bili ljudi iz vana itd. I sad kad su oni bili najuspješniji, kad su reforme bile u toku, kad su bili u polu mandata oni su posmijenjivani i dovedeni su većinom ljudi iz vana u FINA-u. I sad ih ima umjesto tih 6, 7 na tim rukovodećim mjestima oko 17 ili 15 nemam pojma, nije ni bitno ja ne govorim konkretno protiv ljudi, mogući su ti ljudi još i bolji itd., ali govorim protiv sustava u kojem se ljudi često u ovom slučaju je to bio eklatantan primjer, mijenjaju apsolutno nepotrebno. Kad su najuspješniji, kad su u pola mandata, pa kome to treba. Pa ako je to netko činio u prošlosti, nemojmo mi više u budućnosti, ja samo radi toga sad ovo govorim. I drugo što bih htio još napomenuti, to je, dakle FINA je osposobila se i za jedinstvenu podršku tijelima državne uprave i informatički i na druge načine. Ona naprosto može vrlo uspješno podmirivati potrebe države, što često u pojedinim državama nije slučaj. Mi preko FINA-e danas smo u stanju imati analitiku financijskih tokova koji su krvotok gospodarstva, kako druge države ne mogu imati. Jer banke pojedinačno i drugi nemaju pregled nacionalnih financijskih tokova što FINA danas ima itd. Ja mislim da je FINA danas osposobljena da pruži jedinstvenu podršku tijelima državne uprave informatički, softverski, analitički i da ne bi trebalo osnivati neke druge agencije ili institucije koje bi od nje uzimale taj dio posla i tek se uvodile u to da za državu rade neke poslove jer to FINA danas vodi europski. Dakle, i u tom pogledu izražavam uvjerenje da FINA predstavlja potencijal koji još dovoljno nije iskorišten. Postoje razne nove mogućnosti za aktivnost FINA-e i nadam se da ćemo to vidjeti u izvještaju za prošlu godinu i onom što se u FINA-i sada radi i da je FINA ta koja može bitno pridonijeti u svim procesima koji postupno nas vode prema Europskoj uniji jer ona na europski način funkcionira već danas i baš zato nemojte da bilo tko ubuduće te stručne ljude koji vode uspješnu instituciju po bilo kojoj osnovi mijenja osobito ne onda kad su oni uspješni i u pola mandata.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Velimir Pleša.
Pa ispravljam navod gospodina Crkvenca da je ta reforma i prilagodba odnosno prijelaz iz Zavoda za platni promet u financijsku agenciju iznijeta po ljudima koji su bili u sredini mandata, stručnim ljudima itd. Točno je, ja sam isto rekao da kad stručni ljudi rade svoj posao da onda nema problema u takvim tranzicijskim poslovima u kojima se našao ZAP odnosno FINA ali nije točno ovo vaše da se radi o ljudima koji su bili na sredini mandata. Oni su bili na sredini mandata možda samo kao ljudi koji vode tu organizaciju ali to su ljudi koji su bili i u Zavodu za platni promet i prije 2000. godine, koji su i radili, koji su iz toga izašli gdje je velika većina tih poslova koje toliko ste pričali da su tek za vrijeme koalicijske vlasti zaživjeli unutar tog sustava oni radili i prije. Možda su se te stvari zvale drugačije ali radili su ih i prije. A ja se isto nadam da više nikada nitko neće mijenjati ljude koji rade kvalitetno i stručno svoj posao. Osim toga, sad imamo i Zakon o prijenosu vlasti gdje je dobrim djelom i to izregulirano ali zaboravili ste dolaskom koalicijske vlasti vi ste isto smijenili jednog vrlo uspješnog direktora ondašnjeg ZAP-a koji bi to isto mogao napraviti kao i onaj kojeg ste postavili.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Zdravko Sočković.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi gospodine ministre, predstavnici FINA-e, poštovane kolegice i kolege zastupnici u Hrvatskom saboru! Danas raspravljamo o Godišnjem izvještaju o poslovanju Financijske agencije za 2003. godinu. Svi smo mi upoznati sa time da je FINA nasljednica Zavoda za platni promet ili još ranije Službe društvenog knjigovodstva a da kao Financijska agencija djeluje od početka 2002. godine kada je donesen Zakon o Financijskoj agenciji kojim ta institucija u vlasništvu države nastavlja svoj put u tržišnom okruženju oblikovati svoju poslovnu politiku ali ovaj puta bez monopolističke pozicije. Smatram da je FINA sa svojim 187 lokacija u Republici Hrvatske odlično premrežila cijelu Hrvatsku i omogućila svojim klijentima putem svojih podružnica, poslovnica, ispostava lak i brz pristup diljem cijele Hrvatske. Kontinuirano praćenje i prilagođavanje razine sigurnosti uz edukaciju korisnika govori o dobroj informatičkoj infrastrukturi. Svaki prelazak iz monopolističkog položaja na tržišni je težak i svaku takvu tvrtku preko noći iz jedne velike sigurnosti dovodi se u poziciju bitke za opstanak. Zahvaljujući tome što je FINA posljednjih godina sustavno ulaganja u tehnološke inovacije i kadrove koji su od velike važnosti za hrvatsko gospodarstvo njen prelazak na tržišno poslovanje bio je ipak znatno lakši od nekih drugih sličnih tvrtki. Ako tome dodamo da FINA danas upošljava oko 5 tisuća 100 ljudi vidljivo je da je FINA i u procesu transformacije uspjela sačuvati punu zaposlenost te vodila brigu o svojim zaposlenima što nije bilo lako i na čemu im trebamo odati priznanje. U ovom Izvješću za 2003. godine ostvaren je ukupan prihod od milijardu i 126 milijuna a ukupni rashodi 988 milijuna što znači da je u 2003. godini dobit iznosila 138 milijuna kuna što pokazuje da je FINA u 2003. godini ostvarila vrlo dobre financijske rezultate sa čime možemo biti zadovoljni. Međutim, možemo vidjeti u iskazanom rezultatu poslovanja jednu za mene veliku nelogičnost gdje je amortizacija iskazana čak za 71% više od prošlogodišnje čime se bitno utjecalo na ostvarenu dobit. A ako znamo da po Zakonu o Financijskoj agenciji 50% te iste dobiti ide u državni proračun onda je jasno da ovako visoko iskazana amortizacija je bitno umanjila dobit FINA-e za 2003. godinu a time je direktno umanjila sredstva proračuna Republike Hrvatske. FINA se odlično uklopila u poslove sa bankovnim sektorom, pogotovo u poslove transakcije gotovinske i bezgotovinske ali naročito je unaprijedila usluge elektronskog plaćanja koje obuhvaća sustav podrške za plaćanja putem Interneta. Projekti nacionalne važnosti poglavito u domeni javnih financija važno su obilježje FINA-inog poslovanja koji se očituju poglavito kroz ugovor FINA-e i Vlade Republike Hrvatske o informatizaciji tijela državne uprave. Tim ugovorom definira se uloga FINA-e kao strateškoga davatelja usluga da svojim resursima daje potporu projektima nacionalne razine na raznim područjima od javnih financija, zdravstva, školstva, pravosuđa do lokalne uprave i samouprave. Svoju dobru organiziranost i opremljenost FINA je potvrdila davanjem tehnološke i kadrovske podrške, praćenju registarskog osiguranika tzv. Regosa koji je u 2003. godini jako dobro funkcionirao. I na kraju možemo zaključiti da se FINA kao vodeća servisna institucija u financijskom sektoru postala nezaobilazan čimbenik ne samo financijskoga već i ukupnog gospodarskog života u zemlji. Zato ovo izvješće trebamo podržati i poželjeti da ovakvi dobri rezultati budu ostvareni i u narednom periodu u što ne sumnjamo. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Zgrebec.
Gospodine potpredsjedniče, željela bih replicirati na ovaj dio izlaganja kolege koji govori kako je povećana amortizacija utjecala na smanjenje sredstava koja su trebala ići u državni proračun. Naime, ovdje je pitanje kakva se razvojna politika vodi jedne institucije državne koja je u državnom vlasništvu i je li njihova politika takva da se dio sredstava uplaćuje u državni proračun ili je politika takva da se ono razvija i da koristi sve zakonske mogućnosti za "jeftiniji razvoj". Naime, ubrzana amortizacija to omogućava. S obzirom da je to institucija koja u najvećem dijelu svojih osnovnih sredstava vjerojatno u financijskom smislu ima informatičku opremu znamo koliko je važnost da se na vrijeme zanavlja takva oprema i kolika je važnost ubrzane amortizacije i mislim da je to pametna politika kada se tako vodi a ne da se vodi politika koja će održavati nisku razinu razvoja a na uštrb toga ili u korist toga se uplaćivati u državni proračun.
Odgovor na repliku. Izvolite!
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče! Pa važno je i uvaženoj zastupnici gospođi Zgrebec da sigurno je ovo točno što je ona rekla da se može u, koristiti i u razvojni dio ako imamo pojačanu amortizaciju. Međutim jedna je činjenica, a to je bio i dio prakse da smo prvo kad smo određene firme znači išli u procjene onda smo stavljali što niže vrijednosti objekata, imovine i svega drugoga. Neću ulaziti u detalje iz kojih, gdje razloga, koji su sigurno različiti. A onda iza toga, iza toga dođemo u poziciju da idemo sa novim procjenama i sa ipak, godinama sam bio šef računovodstva pa mogu to reći, vrlo ekstremnim izdvajanjem znači čak 70% povećanja amortizacije u odnosu znači na prethodnu godinu što je svakako omogućilo iskazivanje manjeg dobiti i sa time je sigurno proračun Republike Hrvatske dobio manje sredstava i na taj je način oštećen, a i sam sam radio 5 i po godina u FINA-i, prijašnjem ZAP-u pa imam dovoljno saznanja koliko su bili i prije toga opremljeni. Mislim da baš nije to sve potrošeno na opremu. Ali evo kažem možemo svaki podatak razmatrati sa dvije strane. Ja smatram da je Proračun Republike Hrvatske trebao dobiti više sredstava i mogao je. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Majdenić.
Poštovani dopredsjedniče, kolega zastupnik je rekao da je bivša uprava vodila, radila na jednom, na jednoj stabilnoj zaposlenosti. No prema, prema poslovnom planu bivše uprave u 2004. godini, poslovni plan koji su donjeli 2003. godine, u 2004. godini je bio cilj otpustiti 1500 ljudi. S obzirom na potencijale koje, koje FINA ima, a to znači da zahvaljujući teritorijalnoj rasprostranjenosti, informatičkoj opremljenosti, povezanosti, kadrovskoj ekipiranosti upitna je strategija FINA-e. Osobno smatram da sve firme, sve tvrtke koje posluju sa dobiti tu dobit bi trebali, ne bi trebali dakle smanjivati broj zaposlenosti nego bi tu dobit trebali usmjeriti u razvoj novih proizvoda, novih usluga i onaj eventualni višak zaposlenih prerasporediti na te poslove. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Šime Prtenjača.
Gospodine dopredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ja ću vrlo kratko pokušati ovo izvješće iskoristiti kako bih mogao iznjeti nekoliko dilema ili sugestija bez namjere da definiram budući status FINA-e u tržišnom društvu jer da će se oko toga lomiti još mnoga koplja. Prvenstveno stručna, a možda i nadam se manja politička. Prvo, valja konstatirati činjenicu, a već smo čuli u raspravama da se vodila polemika oko toga da je današnja FINA ipak jednim dijelom rudimentarni, moja slobodna interpretacija, rudimentarni ostatak socijalističke planske privrede. Ona je imala u tom vremenu svoj monopolski položaj i taj monopolski položaj naravno da je definirao njenu organizacijsku i stručnu strukturu, ali njenu opremljenost i mrežu koja je ona imala u tome trenutku pa i sve one prednosti ali i nedostatke koje nosi monopolski položaj u društvu. Ovi podaci u samom izvješću koji su izneseni, osobno ih podržavam, a izražavam čak i na neki način žaljenje što nisu dvije stope i nešto veće nego što su iskazane ovdje. To je iznos troškova plaća i ostalih troškova zaposlenika koji je bio čini mi se oko 6% i amortizacija koja je bila negdje oko 71% nego što je veća u prethodnom razdoblju. Zašto? Upravo iz broja zaposlenih koji je bio tamo, a i radi činjenice da su stimulativne otpremnine činile u toj strukturi upravo onu inicijalnu stopu koja je i došla do ovog indeksa i onog drugom dijelu zagovaram uvijek veću moguću stopu amorizacije u cilju upravo opremanja i efikasnosti u budućem razdoblju radi njenog poboljšanog položaja u društvu i u situaciji u kojem se ona danas i u budućem vremenu nalazi. O samoj organizaciji vidimo da danas broji oko 5100 zaposlenih, da je organizirana po onom starom, a ja kažem pod navodnicima dobrom sustavu, mi smo ga zvali «ROS» sustav, Rijeka, Osijek, Split i sve što proizlazi iz toga. 187 poslovnih jedinica i moje skromno mišljenje mada mi kao zastupnici ne trebamo ulaziti u unutarnju strukturu i probleme koje imaju već našu ocjenu općenitu u ulozi FINA-e, čini mi se da u organizacijskom i funkcionalnom smislu ova organizacijska struktura koja je uglavnom i nasljeđena trebala bi se nešto mijenjati. Upravo u cilju delegiranja poslova, kontrole i efikasnosti tog sustava i te organizacije koju treba postići. Zatim iz ove strukture proizlaze također, moja konstatacija, da broj zaposlenih koji danas imamo od 5100 unutar struktura FINA-e tehnička opremljenost omogućava ili daje 2 moguća rješenja. Prvi je konstatacija moguća da imamo, ja sam čuo jedan izraz pa mi se sviđa, kažu: Imamo nešto viška zaposlenika ali pitanje je što ćemo s radnicima. Ja ne postavljam pitanje što s radnicima nego što s neradnicima? A činjenica da u ovih 5100 zaposlenih i ovako tehnički opremljen sustav ili treba korigirati u ovome dijelu ili zagovaram ono drugo rješenje da temeljem ovog izvješća i pogotovo 2004. krenemo u onaj drugi proces, a on znači zapošljavanje i definiranje tog sustava unutar države. Nemojmo zaboraviti još uvijek da je 100% država vlasnik unutar toga odnosno da će država biti ta koja će definirati njenu ulogu u društvu. I upravo razlažući ovako ili postavljajući ove dileme sam sebi probam razjasniti u kom pravcu ići pa nekoliko područja koja bi se dala u budućem, sada su obuhvaćena ovdje i bit će u ovom vremenu, ali i efikasnije regulirati u budućem vremenu. Prvenstveno kod raznih registara koje vodi u ovome društvu čini mi se još sada da bi trebalo nešto ubrzati bez obzira na problem mirovinske reforme ubrzati na neki način korištenje baze i vođenje i korištenje baze koje se vodi za Regos u ovome trenutku, ima određenih slabosti i određenih problema, mislim da se to može razriješiti, ali naravno ovisno i o sustavu mirovinske reforme koje će tražiti takvu, takvu promjenu. Sigurno da je FINA jedan veliki potencijal u vođenju sutra državne riznice i da nam može itekako poslužiti u ovome trenutku upravo iz ovih potencijala može poslužiti kao iznimno značajna baza i olakšati rad u uvođenju tog sektora. Jednako tako postavlja se pitanje koliko država sama može jer se SDK pa ZAP pa FINA razvijao u tom sustavu koji sam ranije iznio. Čak na neki način u države, ali mimo države, u smislu organizacije i subordinacija državnih funkcija od države pa do teritorijalnih jedinica može se postaviti nekoliko dvojbi i zapravo kazati da u okviru toga se može postići bolja efikasnost. Evo samo dva primjera. Jedan od primjera je dijelom vođenja statističkih podataka i potrebnih obrada koje država mora u ovom trenutku koristiti i preko FINA-e. Konstatiram činjenicu da još uvijek postoji Državni zavod za statistiku, a da su kroz državne urede za statistiku do lokalnih jedinica postoji organizacijski sustav za koji sada javno kažem da je neefikasan ili ga dovoljno ne koristimo. To je činjenica. S druge strane posebice kod godišnjih izvješća, financijskih izvješća postavlja se također dvojba i to ćemo morati efikasnije riješiti i razriješiti, dvojba da su jedinice lokalne samouprave dakle ne državni uredi i ne državna uprava, nego jedinice lokalne samouprave te koje trebaju i moraju prikupljati određene konsolidiran podatke, npr. Županije moraju prikupljati određene konsolidirane podatke za niže jedinice lokalne samouprave gradova i općina. Što će trebati razriješiti ili zakonski ili na drugi način. Jer sada to spada na neki način onako u dobru volju, odnosno, to se poslovnicima rješava, ali mislim da se može postići i treba postići ovdje efikasnije djelovanje. Zatim isto tako se postavlja pitanje kod statusa u korištenju tih podataka a na kraju ako hoćete i kod naknade tih podataka. Iznosim još jedan primjer dakle cjenika usluga još jedan primjer u kojem danas sudovi a na žalost posebice trgovački sudovi koriste i registre i mnoge druge podatke iz Fine pa i bez naknada, Dakle i to područje čini mi se da bi trebalo fino složiti, koristeći ovu priliku ili drugi pa efikasnije riješiti podrazumijeva se zakonski na drugi način. Isto tako Fina vodi registar računa društava ja ću tako definirati društava i korisnici toga registra a dijelom ga vode i banke danas mogu konstatirati da postoji ajde reći jedan nered ali recimo da postoje određeni problemi. I u korištenju one baza podataka koju HNB koristi također iz toga trokuta. Prema tome i ovdje vidim prostor da bi se moglo unaprijediti taj sustav. I još je dosta toga što bi trebalo no ističem na kraju radi vremena, da i kod podataka koji bi se efikasnije dali čini mi se u viziji kada se razgovara kako država određena praćenja u budućem vremenu ako baze podataka npr. Baze podataka građane mi nemamo danas riješene praktično, evo vidimo podatke, odnosno početke da se u praćenju primarne zdravstvene zaštite u HZOO i tako dalje. Ali ja mislim da se puni šire i efikasnije na području određene regije upravo kroz Finu u budućem vremenu može objediniti obrada tih podataka kako ne bismo danas bili disperzirani na sve državne urede a time postigli i efikasnu suradnju. I sada na kraju odluka Vlade da kroz sustav Fine realizira one stop shop držim apsolutno pametnim i da kroz promjenu zakona ako naravno vrijeme dozvoli koristeći ovo kao povod pokušamo još razriješiti određene dileme. Upravo danas sam zato i htio komentirati, da i kroz to zakonsko rješenje onda pokušamo odgovoriti na ova mnoga pitanja koja su postavljena. I koristim na kraju, žao mi je što nema kolege Crkvenca samo jednu riječ i to nije replika nisam namjeravao komentirati o kadroviranju. Ali njegova tajnica čini mi se da se zvala Goranka Bulj bila je kadrovik hrvatske države broj 1. I navodim samo dva primjera, čak vjerujem da on nije znao za mnoge neprilike da je u Zadru smijenjen ravnatelj, direktor kako li se zvao poreske uprave jedan od najmlađih i najstručnijih ljudi i nije bio član HDZ-a-. Nakon njega imenovan je čovjek sa Paga kojeg je policija pokrenula u to vrijeme prije nego je imenovan krim obradu i krivičnu prijavu i dokazano kasnije da je sudjelovao, participirao u privatizaciji čini mi se Pag Plastike. A isto tako da je čovjek bez ikakva povoda neću ime isticati naravno, branitelj bio čini mi se viši inspektor i smijenjen na mjesto referenta 25 godina staža, 5 godina branitelj 9 mjeseci u zatvoru u Kninu. Jeli to kadroviranje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. S ovim smo iscrpili pojedinačnu raspravu. U ime predstavnika predsjednik nadzornog odbora Fine i ministar Ivan Šuker.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Nisam htio uzeti učešće u raspravi uvodnom dijelu iz razloga što je ovo izvješće dok je kolega Kuštrak bio predsjednik Nadzornog odbora mislim da bi bilo korektno konzumirati taj dio. NO dozvolite mi samo nekoliko pojašnjenja, na kraju iz jednostavnog razloga što sada raspravljamo o izvješću 2003. a već je na kraju i 2004. godina. Ja mogu reći da kod Fine je možda sreća što sve hrvatske Vlade od tamo 93. godine kada je zakonom o porezu na dobit praćenje i kontrola trgovačkih društava premještena da tako kažem iz SDK-a u Poreznu upravu, su radile određeni iskorak. Tako i ova Vlada će danas donijeti odluku oko izmjene Zakona o Fini da bi se mogao provesti projekt one stop shopa. I mislim da je to najvrednije što se dogodilo u proteklim godinama što se tiče Fine. Isto tako nije dobro davati određene političke note koje su se čule danas ovdje jer ja sam isto tako mogao kao novi predsjednik Nadzornog odbora priložiti odluku bivšeg nadzornog odbora što da se učini sa porezom na, sa dobiti. Pa bi onda vidjeli da to baš nije transparentna odluka. NO mislim da određenim stvarima se ne treba stalno vraćati natrag. Kažem bolje da ovo izvješće sadrži ono što je rekao i zastupnik Linić ono što je dobro napravljeno. Ali s obzirom da je gospođa Zgrebec pokrenula pitanje dobiti, tamo je donesena jedna odluka koja je u najmanju ruku bila upitna. Jer odluku o tome da se sa dobiti Fine plate obveze države prema Fini mimo Hrvatskog sabora nije u skladu sa pozitivnim zakonskim propisima. Također što se tiče tehničke opremljenosti treba vidjeti ugovor hrvatske države sa Finom pa ćete vidjeti da se iz državnog proračuna financira i te kako tehnička opremljenost Fine. Pa temeljem toga ugovora i potpisanog ugovora o plaćanju određenih usluga Fina nabavlja opremu i za državu tj. Za projekt držane riznice. No kažem sva sreća pa su sve vlade napravile jedan iskorak. Imamo danas nešto što je specifikum u Europi zato što u Europi nitko nema ovakav mi imamo takav sustav platnog prometa kao što je imala Hrvatska. I dobro je što u onom trenutku kada poslovne banke možemo pogledati naše rasprave i u trenutku kada se mijenjao Zakon o platnom prometu. Dobro je što u tom trenutku je Fina nadomjestila nedostatak poslovnih banaka koje u tom trenutku nisu bile u stanju preuzeti i podnijeti teren novoga Zakona o platnom prometu. Ali isto tako ne možemo ostati na tom projektu treba gledati kako ta fina se i sutra razvija. Kako razdvojiti onaj dio koji posla koji se radi za državu, od onoga dijela koji ima tržišnu budućnost jer mi na žalost u Hrvatskoj još uvijek nismo svjesni kako je skupo poslovati sa "kešom" a to je upravo jedna od djelatnosti koju Fina razvija. Jer danas u svijetu je najskuplje poslovati sa "kešom" i najskuplje je baratati sa gotovim novcem počevši od njegova transporta do zaštite i tako dalje. Isto tako sporan je jedna ugovor o najmu, koji imala Fina to i nije stavljeno u izvješće iz razloga što kažem, ne treba neke stvari potezati. A to je da je jedna poslovna banka perferirana u odnosu na ostale poslovne banke. Praktički dane su joj šalteri u prostorima Fine u odnosu na sve poslovne banke bez javnog nadmetanja. NO kažem sva sreća je s obzirom na sve zakonske promjene koje su morali donijeti pa smo imali sustav na koji smo se mogli osloniti danas Hrvatska narodna banka kao institucija koja vodi brigu oko platnog prometa može se osloniti na jednu instituciju koja je i tehnički a i kadrovski dobro opremljena i koja to može podnijeti. A isto tako i ova Vlada je projekt one stop shopa mogla se nasloniti na jednu takvu instituciju koja ima iskustva u takvom poslu. I na kraju krajeva taj projekt će, ja se iskreno nadam, da ćemo već slijedeći tjedan na sjednici Sabora imati izmjenu Zakona o Fini. Koji će omogućiti da Fina obavlja ove poslove koji su potrebni za one stop shop. Dakle zahvaljujem svim zastupnicima i klubovima na podršci ovom Izvješću. Ja se nadam da će takva podrška biti i za izvješće 2004. jer smo napravili jedan korak naprijed. Hvala lijepa.
Zahvaljujem Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Zgrebec.
Pa ispravit ću netočni navod da sam ja pokrenula uopće pitanje dobiti i raspodjele dobiti u Fini. To je netočno, ja sam replicirala kolegi koji je govorio o visokoj stopi, odnosno, visokom indeksu amortizacije koji je primijenjen odnosno, stopu amortizacije koji su primijenjene u 2003. godini. Ukazujući na to da po zakonu se može obračunavati ubrzana amortizacija. Pogotovo za takve namjene odnosno, za takva osnovna sredstva koja u dominantno koristi fina. Dakle, nisam uopće spominjala dobit.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Glasovanje će biti naknadno.
Godišnje izvješće o poslovanju Financijske agencije u 2003. godini. Rasprava zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se godišnje izvješće o poslovanju Financijske agencije u 2003. godini. Molim uključimo se. Mol glasovati. Rezultat. 106 glasova za, jednoglasno prihvaćeno godišnje izvješće o poslovanju Financijske agencije u 2003. godini.
Prelazimo na 9. točku dnevnog reda. - Godišnje izvješće o poslovanju Hrvatske agencije za malo gospodarstvo /HAMAG-a/ za 2003. godinu Sukladno članku 15. Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva, Hrvatska agencija za malo gospodarstvo dostavila je navedeno izvješće. Materijale ste primili poštom. Raspravu je proveo Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada je dostavila mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog [[Upadica: Pa mogu samo par riječi.]] Izvolite [[Upadica: Hvala lijepa.]] Zoran Barišić predsjednik Uprave HABOR-a.
Zoran Barišić predsjednik uprave, jeste. Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Hrvatska agencija za malo gospodarstvo osnovana je kao posebna pravna osoba za poticanje razvoja malog gospodarstva temeljem zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva, "Narodne novine" 29/02. Djelatnost agencije prema članku 13. zakona obuhvaća poticanje i osnivanje subjekata malog gospodarstva, poticanje ulaganja, financiranje i davanje jamstava, odobravanje bespovratnih potpora za različite oblike poticaja te praćenje, analiza i drugi stručni poslovi uključivo i suradnju s drugim domaćim i stranim institucijama na području poticanja poduzetništva. Nastavljajući djelovanje Hrvatske garancijske agencije, pretežni dio aktivnosti HAMAG-u od 2003. godini odnosio se na područje davanja garancija, odnosno rješavanja svih zaostataka po odobrenim garancijama i potporama koji se u razdoblju preustroja i preregistracije nisu mogli operativno obavljati. Taj je dio poslova uspješno završen osim dijela za koja su zatražena posebna pravna tumačenja koja se još uvijek i očekuju. Korištenje garancije je pogodnost za poduzetnike koji nemaju dovoljno vlastitih sredstava, osiguranja za traženi kredit, a osim toga u proteklim su godinama garancije značajno doprinijele smanjenju kamata po kreditima i to svojim utjecajem na smanjenje rizika poslovnim bankama. Korisnik garancije, poduzetnik ili onaj koji bi to želio postati mogao je ostvariti i dodatnu pogodnost u vidu bespovratne potpore za pokriće troškova kredita u sklopu programa garancija za početnike i za područja od posebnog državnog interesa. Hrvatska agencija za malo gospodarstvo kao pravni slijednik Hrvatske garancijske agencije preuzela je sva prava i obveze proistekle iz cjelokupnog poslovanja. Govoreći o proteklom 10 godišnjem razdoblju od početka operativnog rada Hrvatske garancijske agencije do 31. prosinca 2003. godine, ukupno je zaprimljeno preko 4 tisuće zahtjeva za garancijom i ili bespovratnom financijskom potporom i to za kredite u ukupnom iznosu od preko osamnaest, 811 milijuna kuna. Planirani iznos investicija za koje su zatraženi krediti uz garanciju bio je preko milijardu i 400 milijuna kuna, od čega se 58% financiralo iz kredita a vlastita sredstva poduzetnika činila su 42% u strukturi financiranja. Odobreno je bilo ukupno 3 tisuće 314 garancija za kredite u iznosu od preko 6 stotina milijuna kuna, a dodijeljeno je i ukupno 3 tisuće 121 potpora u iznosu od 20 milijuna kuna. Vlada Republike Hrvatske odredila je limit od 500 milijuna kuna garancijskog potencijala kao maksimalnu obavezu po odobrenim garancijama. Obveza agencije za odobrene garancije na dan 31. prosinca 2003. je iznosila 220 milijuna kuna. Ukupna obveza umanjena je u odnosu na ukupno odobreni iznos garancija za tisuću 138 uredno otplaćenih kredita u iznosu od cca. 130 milijuna kuna, te za vraćeni dio po kreditima čija otplata je u tijeku prema otplatnim planovima korisnika. Tijekom 2003. godine zaprimljeno je samo na žalost 27 zahtjeva, od čega svega pet zahtjeva za garancije a 22 zahtjeva samo za potporu. Mali broj zahtjeva je stigao iz razloga što su banke kod odobravanje kredita odgađale zahtjeve za garancijama očekujući prvo rješavanje zaostataka uslijed preustroja agencije. U periodu preustroja tijekom 2002. godine pravno je u potpunosti bilo onemogućeno odlučivanje u agenciji što je osnovni uzrok nastalih zaostataka. Čim se započelo sa operativni poslovanjem iz prethodnog perioda i iz izvještajnog razdoblja pozitivno su riješena 94 zahtjeva od čega 9 garancija za kredite u iznosu od dva milijuna, ukupnom iznosu od dva milijuna 400 tisuća kuna te je dodijeljeno 85 potpora u iznosu od cca 480 tisuća kuna. Ali nažalost bilo je i aktiviranja. U pogledu aktiviranja garancija tijekom 2003. godine pozitivno je riješeno 15 zahtjeva te odobren iznos od cca dva milijuna i 600 tisuća kuna. A isplaćeno je dva milijuna 260 tisuća kuna. Odbijeno je isplatiti garanciju za tri kredita od ukupno milijun 530 tisuća kuna cca. U obradi je tada još bilo pet zahtjeva za aktiviranje za privrednike u 2003. godini. Zbog objektivnih okolnosti HAMAG je uz provedbu garancijskih programa ozbiljnije započeo s provedbom zakonom i statutom zadanih aktivnosti tek u rujnu 2003. godine kada su temeljem natječaja imenovani članovi uprave. Unatoč smještaju u neodgovarajućim unajmljenim prostorijama Hrvatske obrtničke komore, te osloncu na 18 preuzetih djelatnika angažiranih na poslovima garancija tijekom zadnjeg kvartala 2003. godine upravni odbor je usvojio program rada, srednjoročni plan rada, pravilnik o plaćama i ostale podzakonske akte kojima je HAMAG bio potrebit. Donošenjem navedenih akata stekli su se uvjeti za normalni rad HAMAG-a uz uvjet osiguranja potrebnih financijskih sredstava. Upisom u sudski registar 21. siječnja 2003. godine moglo se ponovno započeti s radom nakon šestomjesečne potpune obustave poslovanja nastale zbog odredbe Zakona o poticanju raza malog gospodarstva kojom je propisano da HGA prestaje a HAMAG se kao pravni slijednik osniva. Dakle došlo je do jednog interegnuma od 6 mjeseci. Uslijed neposlovanja u tom razdoblju sakupio se veći broj zahtjeva za garancije a također i određeni broj zahtjeva za aktiviranje garancije koji nije bilo moguće riješiti. Tijekom 2003. godine zaostaci su nadoknađeni i obrađeni su svi uredni i potpuni zahtjevi te su odobrene garancije i s njima povezane potpore. Međutim, poljuljano je povjerenje banaka u garancije agencije, te je došlo do drastičnog pada zahtjeva za garancijama. U 2002. godini zaprimljeno je svega 330 zahtjeva za garancije i potpore i to uglavnom u prvih 6 mjeseci aktivnog rada. U 2003. godini broj je smanjen na svega nažalost 27 zahtjeva. I da zaključim tijekom 2004. godine riješen je prostor, dizajnirani su novi programi usuglašeni sa Agencijom za zaštitu tržišnog natjecanja i sa Ministarstvom gospodarstva, rada i poduzetništva, vraćeno je povjerenje banaka te očekujemo da HAMAG u potpunosti ispuni misiju te preuzme mjesto u matrici potpore malom i srednjem poduzetništvu kako je to definirano zakonom. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Vladimir Pleško.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine predsjedniče uprave, poštovane kolegice i kolege. Ovo Izvješće o radu Hrvatske garancijske agencije znači za malo gospodarstvo za 2003. godinu taksativno je vrlo dobro obradilo svoje djelovanje u 2003. godini i mogu reći da u tom taksativnom nabrajanju praktički nije propušteno ništa bitnoga od djelovanja. Moramo istaknuti da su u potpunosti opisali svoju djelatnost koja je sukladna zakonu. Isto tako opisali su djelatnost u dijelu garancijskih i potpornih programa te također taksativno broj zahtjeva. Isto tako gledajući u obziru na limit koji su imali i sve visine garancija koje su izdate sa stanjem 31.12. od 220 milijuna kuna možemo reći da su ispunili svoje i zakonski predviđene osnove. Broj odobrenih garancija, subvencija, potpora sve je taksativno vrlo dobro naznačeno u ovom izvješću, također i račun prihoda i izdataka za period do 31.12.2003. godine. Također su pobrojani i svi programi kojima se znači HAMAG u to vrijeme bavio i programi koji su razrađivani i koji su stavljani u primjenu. Također moramo pohvaliti i ovaj dio taksativnog nabrajanja broja zahtjeva koji su došli u Hrvatsku garancijsku agenciju, ali isto tako i broj zahtjeva koji su prenešeni iz prethodnog djelovanja HGA, znači Hrvatske garancijske agencije a kasnije u Hrvatsku agenciju za malo gospodarstvo i na koji način su obrađeni, koliko je to bilo zahtjeva za garancijama, koliko zahtjeva za potpore te također je vrlo precizno dato i znači pregled situacije po pitanju aktiviranih jamstava te vrlo precizno objašnjeno koje su to, znači koliko je bilo zahtjeva za aktiviranje jamstava, koliko je odobreno i u kojoj fazi su ta aktivirana jamstva. No isto tako moramo biti vrlo objektivni i moramo sagledati i neke nedostatke koji su se u periodu od 2000. do 2003. događale znači u djelovanju Hrvatske agencije za malo gospodarstvo. Moram reći da kao jedan od predstavnika malog i srednjeg poduzetništva Republike Hrvatske da 18, nekada 17 zaposlenih u periodu od 18.3.2002. kada je sa Zakonom o Hrvatskoj agenciji za malo gospodarstvo promijenjeno iz HGA u HAMAG da u tom periodu je do 31.12. obrađeno svega 121 predmet i to kao što je rekao predsjednik uprave, 25 zahtjeva koje je došlo 2003. godine i 97 zahtjeva koje je došlo 2002. pa do početka po novom ustroju u 2003. godini. Moram reći da je u periodu od osnutka Hrvatske garancijske agencije pa do 2002. kad je ona prestala djelovati bilo podnešeno preko 4 tisuće zahtjeva i da je u istom tom periodu odobreno 3300 garancija. Samo znači za usporedbu, koliko je Hrvatska garancijska agencija u prethodnom razdoblju više radila nego što je radila Hrvatska agencija za malo gospodarstvo. Smatram da je vladina politika u 2002., 2003. godini propustila iskoristiti mogućnosti koje je HAMAG-om znači kao zakonskom osnovom i predvidjela ne samo u dijelu garancija već i u dijelu ostalih točaka djelatnosti agencije, a tu moram podsjetiti na samo izvješće koje govori u jednom svojem dijelu pa ću citirati, dozvolite mi: "U negativnoj percepciji poslovnih banaka dodatno je pridonijela i činjenica da su garancije postupno izostavljene iz ugovora o poticanju kreditiranja Ministarstva za obrt, malo i srednje poduzetništvo sa županijama, gradovima i općinama. U 2001. godini garancije su predviđale samo u iznimnim slučajevima, a u ugovorima iz 2002. i 2003. godine garancija se uopće ne spominje. Iako formalno je isključena, poduzetnici uopće neznaju za mogućnost garancije, a poslovne banke su u nedoumici. Da podsjetim, djelatnost agencije zakonom je predviđena u 15 stavaka, 15 točaka, a između ostalog govori, djelatnost agencije uz garancije znači davanje garancije, davanje potrebnih jamstava, davanje potpora su poticanje, osnivanja i razvoj subjekata malog gospodarstva, poticanja ulaganja u malo gospodarstvo, financiranje poslovanja i razvoj subjekta malog gospodarstva gdje u ovom izvješću o tim stvarima nema puno izvještaja. Isto tako u znači tim stvarima koje su u Hrvatskoj agenciji za malo gospodarstvo trebali raditi je i provedba postupka javnog natječaja za davanje u zakup ili prodaju nekretnina drugih infrastrukturalnih objekata sukladno članku 8. zakona, davanje potpora za povećanje zapošljavanja, stručnu izobrazbu, prekvalifikaciju i dokvalifikaciju radnika, davanje potpora za istraživanje, razvoj i primjenu suvremenih tehnologija, davanje potpora za sudjelovanje na međunarodnim sajmovima i specijaliziranim izložbama, davanje stručne pomoći subjektima malog gospodarstva uključujući i putem elektroničkih medija itd. Mislim da je malo i srednje poduzetništvo u Republici Hrvatskoj jedna od najperspektivnijih grana i da se u tom periodu znači zbog promjene iz HGA u HAMAG da se propustilo vrijeme koje je nepovratno otišlo 18 mjeseci, jer u izvješću stoji da od trenutka donošenja novog zakona koji je bio 18.3.2002. godine do rujna mjeseca 2003. godine praktički agencija nije poslovala. Moramo se osvrnuti također da je u to vrijeme zbog tih nedoumica koje su imale banke bilo vrlo teško poslovati za mlade poduzetnike koji su imali ideje, koji su imali projekte, ali jednostavno nisu iz tog razloga što je bilo nedovoljno dobro precizirano djelovanja Hrvatske agencije za malo gospodarstvo što u tom razdoblju nisu mogli dobiti potpore i nisu mogli dobiti garancije. Smatram da takve stvari u budućnosti se trebaju promijeniti jer malo i srednje poduzetništvo ili kao što to veli u zakonu mikro malo i srednje poduzetništvo, poduzetništvo do 250 zaposlenih ljudi je jedna od okosnica gospodarskog razvitka Republike Hrvatske. Još je jedna stvar koju možda zakon nije ni predvidio, ali koju bi trebalo razmisliti u budućem nastojanju i radu znači agencije, a to je praćenje učinka realiziranih kredita i to u nekoliko segmenata, a to je broj zaposlenih, povećanje prometa i povećanje dobiti znači tvrtki koje su posredstvom Hrvatske agencije za malo gospodarstvo dobile garancije i dobile kreditna sredstva koja su uključila u svoje djelovanje. Na taj način bi točno Republika Hrvatska i svi mi ovdje u Saboru imali dobar pregled situacije koliko je takva agencija potpomogla djelovanju znači u gospodarstvu, koliko je na taj način zaposleno ljudi i da li i koja je svrha i na koji način u budućnosti razvijati djelovanje agencije. Na kraju smatram da možda bi trebalo razmisliti svi zajedno i svi klubovi, da li ovo zbog tih nedostataka koji su se pojavili u djelovanju agencije u 2003. godini, da li ovo izvješće prihvatiti bez ograde ili ga staviti onako kao što smo već nekoliko puta do sada takvo jedno izvješće prihvatiti na znanje, jer gledajući cjelokupni rad agencije nije u potpunosti u tom periodu opravdala svoje postojanje. I da zaključim. Moram biti ipak optimista i zaključiti da me vesele završne rečenice ovog izvješća u njegovom dodatku koji govori za djelovanje agencije u tijeku 2004. godine gdje govori u točki 4. tog dodatka da je tijekom 2004. godine da su uspješno riješeni problemi u djelovanju HAMAG-a, znači da je također imenovan novi upravni odbor agencije, da je garancija HAMAG navedena kao jedan od instrumenata osiguranja povrata kredita u kreditnim linijama Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva, Ministarstva poljoprivrede i vodnog, šumarstva i vodnog gospodarstva kao i lokalnim poticajnim kreditnim linijama što će sigurno rezultirati većem broju zahtjeva za garancije. Također da je Vlada Republike Hrvatske u od listopada 2004. usvojila nove garancijske programe koji se nisu do sada bili mijenjali praktički do, od 98. godine, 99., te da su dovoljno i izdvojeno proračunskih sredstava po pozicijama za, iz neutrošenih sredstava prenesene odlukom Upravnog odbora iz prethodne godine. Također me raduje i to što je Državni ured za imovinu pronašao poslovni prostor za nesmetano djelovanje Agencije. Nadam se da sa ovim Izvješćem i izvješćem koje će doći za 2004. godinu da će doći ranije na dnevni red, znači, Hrvatskoga sabora. Da ćemo imati značajne pomake u djelovanju Hrvatske agencije za malo poduzetništvo, a to će biti u korist kompletnog gospodarstva Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Željko Pecek.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Ispravio bih dva netočna navoda. Prvi je da se nisu mogle koristiti garancije Hrvatske agencije za malo gospodarstvo kod kreditiranja, što je potpuno netočno. To što ne piše u prilogu ugovora i da se to upotrebljava kao argumenat, to je u potpunosti netočno. Druga netočnost koju je izrekao moj kolega maloprije je da se programi nisu mijenjali u Hrvatskoj garancijskoj agenciji, odnosno HAMAG-u od 99. godine. Kolega, mijenjali su se i to dva puta. Svaki puta su kvalitetnije promijenjeni i ti programi su aktivni čitavo vrijeme. Znači, od 99. godine pa sve do sada.
Hvala. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Željko Pavlic. ... [[Upadica se ne razumije.]] Za Klub IDS-a.
Poštovani gospodine predsjedniče. Evo, dopustite da se ja u ime Kluba istarskog demokratskog sabora, potpomognutog jednim Međimurcem, da, kratko osvrnem na ovo Izvješće o poslovanju Hrvatske agencije za malo gospodarstvo. Klub IDS-a prima ovo Izvješće na znanje, ali smo mišljenja da je Agencija za malo gospodarstvo u 2003. godini unatoč brojnim, prvenstveno objektivnim problemima u poslovanju, mogla više pomoći našim mali i srednjim privatnim, trgovačkim društvima, trgovcima, pojedincima, obrtnicima, ustanovama, zadrugama, poljoprivrednim gospodarstvima i slobodnim zanimanjima koji su u dokumentima Agencije navedeni kao ciljana grupa za pomoć. Također mišljenja smo da je rad ove Agencije itekako potreban, kako bi se olakšao rad našim poduzetnicima i obrtnicima za koje svi govorimo da su najvitalniji dio našeg gospodarstva i od kojeg svi imamo velika očekivanja. A sudeći i po ovom Izvješću malo im se toga pruža. Zbog toga treba do kraja riješiti sve probleme u funkcioniranju ove Agencije koji su i navedeni u ovom Izvješću kako bi ova Agencija mogla unaprijediti poslovanje i mogla ostvariti svoju cjelovitu ulogu. Klub IDS-a, dakle, ima dvije osnovne primjedbe. Prvo, u samom Izvješću opisuje se djelatnosti Agencije koji se temelje na Zakonu o poticanju razvoja malog gospodarstva. To smo već, dakle, čuli. Dakle, ne samo aktivnosti koje su vezane uz davanje jamstava za kredite, financijskih potpora za smanjivanje troškova kredita ili subvencioniranje kamata po kreditima već je tu isto, dakle, njezina uloga u poticanju osnivanja razvoja subjekata malog gospodarstva, poticanja ulaganja u malo gospodarstvo, razvoj poduzetništva žena i mladih, itd. No i u samom Izvješću navodi se da se pretežito, pretežiti dio aktivnosti HAMAG-a u 2003. godini odnosi na područje izdavanja garancija, odnosno na rješavanje svih zaostataka koji se u razdoblju preustroja, preregistracije iz Hrvatske garancijske agencije nisu mogli operativno obavljati. Podaci nam govore da je razdoblje od 1995. do 2003. izdano 3 tisuće 314 garancija i 3 tisuće 121 potporu, što je približno 400 godišnje. Tako da ne možemo biti zadovoljni s brojem garancija 9 i brojem potpora 94 u 2003. godini. Na primjer, i u 2002. godini taj je broj bio veći. Tada je izdano 87 garancija i 231 potpora. Također, tu trreba spomenuti i primjedbe poduzetnika koji govore o veoma teškim uvjetima. Tu su hipoteke, dodatni instrumenti osiguranja koje moraju ispuniti prema Agenciji, a da bi konkurirali kao korisnici garancija ili potpora, a što bi svakako trebalo promijeniti i olakšati put ka dobivanju tih garancija ili potpora. A veliki interes i sam broj danih i prohvaćenih zahtjeva proteklih godina govori nam da je riječ o potrebnom i korisnom instrumentu poslovanja u našem malom gospodarstvu. Druga naša primjedba, a za koju se nadamo da će se uvažiti, je već spomenuta primjedba da se većina posla Agencije do sada odnosila na izdavanje garancija i potpora, što je bilo i razumljivo jer je veći dio vremena funkcionirala upravo Hrvatska garancijska agencije. Dok novi zakon, tj., nova agencija ima puno širi djelokrug aktivnosti ili kako je to definirano u opisu pravnog statusa Agencije, gdje se navodi da je Agencija posebna institucija za razvoj i poticanje malog gospodarstva. Dakle, Agencija bi trebala imati mnogo širu ulogu, jednu od vodećih, rekao bih, u procesu razvoja i poticanja malog gospodarstva, važnog dijela našeg gospodarskog sustava koji svojom vitalnošću drži našem gospodarstvu glavu iznad vode. Ali je pitanje koliko će izdržati? Na primjer, u Međimurskoj, a slično je i u Istarskoj županiji od 2003. godine bilo je registrirano tisuću 727 malih i srednjih poduzetnika što je čak 98,5 registriranih poduzetnika. Vidimo koliko je njihov omjer u ovom cjelokupnom sustavu. Zbog toga bi Agencija trebala preuzeti odgovornost i pokrenuti inicijative na koje ima pravo po Zakonu i utjecati na poboljšanje uvjeta poslovanja našeg malog gospodarstva. Na primjer, ono na što bi Agencija trebala posebno upozoriti je činjenica da je porezno opterećenje u Republici Hrvatskoj znatno veće od onoga u Europskoj uniji. Naime, dok je udjel poreznih prihoda, uključujući tu i doprinose, te ostale prihode središnjeg i lokalnih proračuna, o bruto domaćem proizvodu današnje 25-orice 2003. godine iznosio je 40,5%. U Hrvatskoj je on prema podacima Ministarstva financija prelazio 47%. Također, Agencije bi trebalo upozoriti na velike troškove poslovanja koja bi se trebala smanjiti i na koje bi mogla utjecati upravo sama država. Tako bi mogli upozoriti na činjenicu da usporedba troškova ispunjavanja obaveza u Hrvatskoj, ispunjavanja poreznih obaveza u Hrvatskoj i carina da je pokazala da su kao postotak u bruto društvenom proizvodu najveći troškovi ispunjavanja obaveza PDV-a te ispunjavanja carinskih obaveza. Troškovi ispunjavanja carinskih obaveza na primjer za sve hrvatske uvoznike, pravne osobe i obrtnike u 2001. godini iznosili su oko milijardu kuna, tj., 0,6% bruto društvenog proizvoda. Dok su ukupni godišnji troškovi ispunjavanja obaveza PDV-a, građana i poslovnih objekata iznosili 0,8% bruto društvenih proizvoda. Obrtnici tako na ispunjavanje svoje porezne obaveze potroše gotovo jednako, tj., 96% koliko plate državi poreza. Dakle, ako obrtnik plaća 1 kunu poreza na dohodak on potroši još 96 lipa za ispunjenje te obaveze. Evo, to su dakle neke naše osnovne primjedbe na ovo Izvješće. Mi, dakle, ovo Izvješće primamo na znanje sa željom, dakle, da Agencija profunkcionira u cijelosti i ostvari, dakle, svoju ulogu u poticanju razvoja malog gospodarstva od kojeg ćemo imati svi velike koristi. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Željko Pecek u ime Kluba zastupnika HSS-a. Izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine predsjedniče Uprave. Ja smatram kako je uvodno naglasiti da ovo izvješće govori o jednom strateški dobro odrađenom poslu, prije svega vratio bi se na 95. godinu kada je u Hrvatskoj uspostavljen jedan dobar model praćenja malog gospodarstva kroz garancije što je bio u svakom slučaju i novi iskorak kako bi oni koji su mali, koji se intenzivno žele razvijati dobili jednu dodatnu podršku, a često puta su nailazili na prepreke koje se zovu zatvorena vrata banke kod kreditiranja, i nemogućnost zapravo osiguranja povrata kredita kroz one uvjete koji su se nekad tražili a to je odnos između kredita i hipoteke odnose čak 1:5. Zbog toga je ondašnja Vlada definirala limit koji treba biti za garancije od 500 milijuna kuna, vidimo da je to bio jedan dobar okvir, jedan dobar potencijal. I do kraja 2003. godine iskorišteno je 220 milijuna kuna jer upravo je toliko odobreno garancija. Drugim riječima to je omogućilo kreditiranje od 616 milijuna 809 tisuća kuna kredita. Što se tiče aktiviranja garancija, svega 30 zahtjeva je aktivirano u iznosu nešto malo većem od preko 6 milijuna kuna. Taj odnos je dobar, možda je čak u odnosu na iskustva nekih drugih zemalja u tranziciji, pa čak i razvijenih zemalja i premalen odnos aktiviranih u odnosu na date garancije. Isplaćeno je 3 tisuće 121 potpora. Te potpore su bile nešto više od preko 20 milijuna kuna. Ja mislim da zbog ovakvih odnosa da će pregovori sa Europskom unijom što se tiče malog gospodarstva zapravo biti formalnost. To je nedavno izjavio i premijer Sanader. Jer taj posao, vraćam se na uvodno je prilično dobro pripremljen a jedan od razloga su što i za to postoje potencijali, doduše njih treba dodatno razviti kao što je Hrvatska agencija za malo gospodarstvo. Međutim, najvažnije od svega toga je da je Hrvatska po prvi puta 2002. godine dobila Zakon o malom gospodarstvu gdje se ne samo pravno definiralo što je to malo gospodarstvo, definirala se je veličina i također su se definirali i programi na koji način će se tome sektoru pomoći. Bivša Vlada Republike Hrvatske upravo zbog toga je donijela Program razvoja maloga gospodarstva, sadašnja Vlada je također u prošloj godini donijela program za iduće četverogodišnje razdoblje i očito je da se on provodi. Važno je reći da i u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva postoji posebna uprava koja također prati ovaj izuzetno dinamični sektor gospodarstva. Kao što ste uočili Hrvatska agencija za malo gospodarstvo je upisana u Trgovački registar u 2003. godini, međutim važno je da do kraja te godine je ondašnji upravni odbor usvojio Program rada za 2004. godinu, Srednjoročni program rada, zatim Projekt osnivanja podružnica HAMAG-a donio je sve potrebne pravilnike, poslovnike i što je također jedan važan detalj, po prvi puta je organizirao izložbu inovacija pod nazivom "Arka na Zagrebačkom velesajmu". Ostavljeni su i aktivni garancijski programi, i ti garancijski programi su se odnosili na poduzetnike početnike, za područja od posebne države skrbi ili interesa, za poduzetnike koji su uspješni i koji posluju duže od godinu dana i bio je jedan poseban projekat ili program za obrtni kapital. U razvoju kreditiranja što se tiče obrtništva i malog gospodarstva razvijani su i neki drugi modeli. I to je jedan od razloga zbog čega je nešto manje zahtjeva dolazilo u Hrvatsku garancijsku agenciju, odnosno u HAMAG. Tu su se uključili gradovi, općine, županije. Oni su stvarali lokalne razvojne fondove, pa čak i lokalne garancijske fondove. Razvijani su i novi programi gdje zapravo kriterij je bila kvaliteta programa a nije bila potrebna čak niti garancija a kamoli hipoteka. Podsjetiti ću, to su u 2003. godini dobro razvijeni programi za mlade koji po prvi puta pokreću posao i programi za žene koje također se žele baviti poduzetništvom. Što se tiče ukupno kreditnih linija svi znamo brojke da se u projekat uključilo 104 županije, grada i općine i za tri godine samo kroz suradnju sa lokalnim jedinicama je plasirano oko 3 milijarde kuna kredita ili 5 tisuća i 900 zahtjeva je obrađeno i realizirano, isplaćeno. Također kada se gledaju ukupne kreditne linije i za nove tehnologije i za izvoznike kreditne linije koje su se ticale maloga turizma, onda možemo konstatirati da je realizirano 4 milijarde i 535 milijuna kredita odnosno 6 tisuća 928 je zahtjeva obrađeno. Uz te kreditne linije su se pratile i ideje i realizacije projekata na nekim posebnim područjima, to su ona od posebnog držanog interesa, korisnici su mogli biti upravo obrtnici, mala trgovačka društva, njima su subvencionirani troškovi dobivanja kredita, oni su dobili djelomično pokriće troškova poslovanja ako su u posao krenuli prvi puta i dobili su pomoć za izradu poslovnog plana ili zahtjeva za kredit. Takvih odobrenja je dato 492. Međutim, nije sve baš bilo tako idealno, ovdje u izvješću koje ste dobili na stranici 10. zapravo nam piše koji je bio centralni problem u radu ondašnje Hrvatske garancijske agencije do 2000. godine, a to se je zvalo nenamjensko korištenje sredstava za garancije, pa se može pročitati da u razdoblju od 95. godine pa na dalje su vršili plasmani u "Zadarcommerce", pa su ih dobili "Međimurje visokogradnja" npr. i još neki. Ti iznosi pozajmica kao što piše su teški 12 milijuna 771 tisuću i 750 kuna. Ne treba niti napomenuti da se Hrvatska garancijska agencija nije smjela baviti pozajmicama. Da se nije smjela baviti kreditiranjem. Međutim, ovi plasmani su korišteni nenamjenski, to je očito bilo neko pogodovanje u procesu privatizacije za nekoga, a najtragičnije od svega toga da je ovih 12 milijuna, skoro 13 milijuna kuna bez kamata završilo u bunaru za firme koje su otišle u stečaj i nažalost Hrvatska garancijska agencija HAMAG, odnosno Vlada Republike Hrvatske na taj je novac ja mislim da može i zaboraviti. To je možda najlošije što se dogodilo u djelovanju HAMAG-a i njegovog prednika, međutim ono što se događalo u prošloj godini vjerojatno bi mogli znatno poboljšati. Novi program kreditnih linija je natječaj prvi otvoren tek 15. 8. u prošloj godini, ugovori su sklapani u razdoblju 11. mjesec, pa čak i 12. i projekat koji se provodi za kreditiranje maloga gospodarstva ovaj puta sa županijama nije realizirao, odnosno isplatio niti jedan kredit. Prema tome zahtjevu prošloj godini za garanciju nije ni moglo doći u HAMAG jer krediti nisu niti odobravani. Druga stvar o kojoj moramo i mi razmišljati jednako tako i u HAMAG-u je model kreditiranja, jer model predviđa kako partneri Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva, znači županije moraju isključivo subvencionirati kamatu i to je u prosjeku negdje oko 1,5% u odnosu na kreditni potencijal. Kreditni potencijal u jednoj godini prema županiji bi trebao biti težak negdje oko 100 milijuna kuna i nije teško pogoditi da bi svaka županija za subvenciju kamata trebala platiti milijun i pol kuna. Drugim riječima ako za četiri godine sklopi četiri takva ugovora i ako za svaki ugovor godišnje plaća po milijun i 500 tisuća kuna, u povratu kredita od 8, 9 ili 10 godina koliko je to u prosjeku, svaka županija će trebati izdvojiti za troškove kamate 50 milijuna kuna. Samo za provođenje četverogodišnjeg kreditiranja prema ovim uvjetima. Ili ako to preslikamo na 21 županiju to je čak milijardu kuna koliko će one morati izdvojiti da bi pratile ovakav način kreditiranja. Ja mislim naprosto da to nije moguće jer će se pojesti izvorni dio proračuna. To kod nekih županija će ući u 20, 30, 40% izvornog proračuna i zbog toga model nije dobar. Model bi trebalo mijenjati u smislu da se nastavi sa dosadašnjim oblikom kreditiranja, da se subvencionira i pomaže onima koji žele realizirati projekat, a to znači da se županijama doznačuje po milijun, dva kuna godišnje kako bi stvarali lokalni kreditni fond, kako bi taj kreditni fond koristili i za predpristupne fondove u Europi i prema modelu koji je bio do sada, tih 104 županije, grada i općina u Hrvatskoj su kroz protekle tri godine dobile preko 150 milijuna kuna. Ja podržavam prije svega daljnje smanjenje kamata koje se dogodilo u novom obliku kreditiranja koje predlaže Ministarstvo, odnosno provodi Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva ali upozoravam on će se već morati nakon prve godine ili druge godine prekinuti, jer partneri županije neće moći plaćati tolike subvencije za kamate. Vjerojatno bi se trebala napraviti kombinacija između modela koji predviđa davanje bespovratne pomoći i istovremeno tražiti od onih koji to mogu i koji žele da rade subvenciju kamate, konačno kao što je bilo i u starim kreditnim linijama pa su se neke županije, gradovi i općine odlučivale da posebno subvencioniraju kamatu kod mladih, posebno npr. kod izvoznika, kod poljoprivrednika i sl. To bi zapravo bio jedan dodatni iskorak uz provođenje ovih projekata za mlade žene i za početnike od kojih se zapravo neće tražiti niti garancija a kamoli hipoteka već bi se trebala procjenjivati njihova poduzetnička ideja, njihov potencijal i njihove mogućnosti da zapravo taj projekat razviju, da zaposle sebe, a nakon godinu-dvije i još neke druge. I ono što ne bi se smjelo zaboraviti na vezu između Hrvatske garancijske agencije slijednika HAMAG-a i centara za poduzetništvo kojih u Hrvatskoj imamo dovoljno i koji mogu biti u toj mreži jako dobri partneri, a pogotovo ukoliko se i razvije projekat "van stop shop" onda jedna takva energija svih koji bi se bavili malim poduzetništvo ne samo kroz kreditiranje nego i kroz direktne oblike podrške, ne samo financijske nego i savjetodavne bi mogle dati najbolji rezultat. Upravo ja i očekujem da će HAMAG krenuti u tome pravcu, očekujem da će prvi iskorak biti osnivanje podružnica na terenu kako bi pristupali decentralizirano i kako bi ovaj projekat saživio i razvio se do kraja u što kraćem roku. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Vlado Jelkovac.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. U svojem govoru koji je u najvećem dijelu govorio o onome što je radilo Ministarstvo obrta i malog gospodarstva u proteklom mandatu, gospodin Pecek rekao je da prošle godine krediti nisu odobravani. To jednostavno nije točno. Jedinice lokalne i regionalne samouprave uredno odobravaju kredite. Treba znati da su još uvijek u tijeku neki programi koji su započeti u ranijim razdobljima gdje je čak bilo i problema oko plasiranja jer je bilo dovoljno novaca. Novi programi su krenuli tijekom godine onda kada je bilo potrebno. Hvala.
I drugi ispravak, poštovani zastupnik Vladimir Pleško.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospodin Pecek je kod obaveza županija po pitanju subvencioniranja kredita malom i srednjem poduzetništvu rekao da će se dogoditi to da će županije doći u nemogućnost izvršavanja svojih obaveza po pitanju subvencija, jer govoreći o 1 do 1,5% subvencija na kamate on je uzeo praktički da je uvijek se uzima znači maksimalni iznos kredita, a znamo da kroz anuitete krediti padaju, znači zaduženost pada i automatski je i subvencija daleko manja. To niste uzeli u obzir kada ste govorili o onih 10 milijuna kuna po županiji.
Hvala. I Klub zastupnika HSLS-a i DC-a, poštovani zastupnik Ivan Čehok. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo. Ne mogu se oteti dojmu koji sam imao jučer kad smo raspravljali o Strategiji suzbijanja zlouporabe droge, da što imamo više tih strategija i agencija, doista je riječ o tome da je još bivša Vlada pa i ona prije toga osnovala mnoge agencije i ovu za malo gospodarstvo, pa Agenciju za poticanje ulaganja pa Agenciju za izvoz, pa Agenciju za uvoz, to zapravo imamo nesređenije stanje i to više gubimo energiju umjesto da ostvarimo si energijski učinak. I ono što je najgore jest upravo činjenica da danas raspravljamo o Izvješću agencije za 2003. godinu. Danas ni jedna ozbiljna država, ni jedan ozbiljni zakonodavni organ u svijetu ne može dopustiti da raspravlja o nečemu što je staro dvije godine, dakle da raspravlja o podacima koji su potpuno zastarjeli, koji su … i koji zapravo ništa ne znače. Ako mi želimo stvarno potaknuti malo gospodarstvo onda moramo biti recentno, dakle u toku moramo imati informacije umjesto da informacije primamo sa dvije godine zakašnjenja. To nije nikakva greška ravnatelja i to sada ne govorim zato da bih njega kritizirao nego naprosto zbog toga što smatram da to nije dobro za sve nas. Hrvatska si ne može dopustiti komociju da stalno raspravlja o izvješćima koja su stara dvije godine. Prema tome mi bismo doista morali ako želimo pomoći malome gospodarstvu koje upravo najčešće i trpi zbog toga što ima premalo informacija, što su to ljudi koji su prisiljeni se boriti za svoje poslove, za koricu kruha tjedno, dnevno, dakle u dnevnoj hektici, u toj dnevnoj zaposlenosti i nemaju dovoljno informacija, umjesto da im mi dadnemo informacije mi raspravljamo o informacijama koje su stare tri godine. Niti ćemo mi njima pomoći niti će oni imati svježe, odnosno friške informacije. I zato mi se čini da bismo trebali opet obvezati sada agenciju da dođe sa izvješćem za prošlu godinu u roku od mjesec dana kako bismo onda mi kao Sabor mogli reagirati i mogli moguće predvidjeti druge mjere koje su potrebne kako bismo potaknuli malo gospodarstvo. Ono što definitivno upada u oči kada čitamo ovo cijelo izvješće jest činjenica da se zapravo ono u najvećoj mjeri ili gotovo 90% odnosi na dane garancije i na potpore. To nije ključna uloga, rekao bih, ove Agencije i to, u tome se sigurno ne iscrpljuje djelovanje Agencije. Ona je zamišljena, pročitajmo svi zajedno, kao Agencija koja će obuhvatiti djelatnosti poticanja i osnivanja subjekata malog gospodarstva, poticanja i ulaganja, financiranje i davanje jamstva, odobravanje potpora, praćenje i analizu, druge stručne poslove, kao i suradnju sa institucijama poticanja poduzetništva. Vi osim iscrpnijega ili manje iscrpnoga izvješća o potporama i garancijama zapravo sve ove druge točke uopće i nemate. Meni je, recimo, zanimljiva jedna točka koja je ovdje apsolvirana u 4 rečenice, ako čak u 4, možda čak i u 3. To je, recimo, davanje bivših, vojnih ili državnih nekretnina državne imovine malim i srednjim poduzetnicima. O tome se, recimo, uopće ovdje ne govori, spominje se samo primjer Pule, premda je svima nama jasno da država danas, Hrvatska država raspolaže ogromnom vrijednošću. Ima zemljišta u gotovo svih gradovima, županijama koja su komunalno infrastrukturno opremljena i umjesto da to dadnemo na raspolaganje malim i srednjim poduzetnicima mi smo ovdje to apsolvirali u 1 ili u 2 rečenice. Ja ću samo spomenuti primjer Varaždina, tu je i bivši ministar Pecek kojem ovom prilikom zahvaljujem, koji je jedno takvo bivše vojno zemljište od 15 hektara u godinu dana prenamijenio upravo u zonu male privrede u kojem je danas 35 malih poduzetnika. 35 malih poduzetnika je u godinu dana ušlo u takvu zonu. To mogu napraviti svi drugi gradovi, mi smo ovo apsolvirali jednom rečenicom. Jer naravno, kad su podaci za 2002. i 2003. godinu. Prema tome, mislim da doista nema smisla o ovome raspravljati i truditi se bilo što iščitati kad je riječ o podacima koji su potpuno zastarjeli i ako možemo barem imati nekakvog dobro od ovoga cijeloga Izvješća onda mislim da bismo svi zajedno trebali obvezati Agenciju i Vladu da što je moguće više iskoristi sve ove druge djelatnosti za koje je Agencija nadležna, koji su ovdje taksativno navedene, da se to doista sve ne svede samo na davanje garancija. Jer ako baš hoćete, davanje garancija, odnosno davanje potpora kad bi Hrvatska bila uređeno financijsko i bankovno tržište i kad hrvatske banke bi se izložile tome da budu na rizičnome tržištu kapitala onda bi se naravno postavilo pitanje koliko uopće ima smisla da netko subvencionira kamate. Onda bi to banke same trebale raditi. Međutim, budući da su one zaštićene ponajviše stoga što smo nažalost banke prodali u strano vlasništvo i budući da je takvo nerizično tržište kapitala i financijsko tržište onda nažalost, evo mi moramo se ovdje baviti samo time kako smo dali potpore, koliko smo tih kamata subvencionirali. Ja mislim da bi to trebalo zapravo urediti logikom samoga tržišta, a država i Agencija bi trebale davati potpore upravo u ovim, da to tako nazovem, rizičnim skupinama, odnosno u skupinama koje same teško mogu doći do svježega kapitala. Kao što su recimo mladi poduzetnici, inovacije, itd. Frapantan je, recimo, podatak koji se ovdje navodi kao, rekao bih, čak pomalo i zasluga Agencija, da je uspjela čak dati jednome mladome inovatoru tijekom 2003. godine potporu. Gospođe i gospodo, pa imali ste prilike čuti da su naši inovatori čini mi se na 3 smotre osvojili preko 10-ak nagrada. Naši inovatori Hrvatske u ovakvom nepoduzetničkom okružju su uspjeli osvojiti preko 10 medalja na smotrama, ali evo vidite, Agencija je čak uspjela jednome od njih dati potporu. Mislim, to je doista neobično, da ne velim čak i smiješno. Prema tome, dajmo, konačno shvatimo da smo mi ovdje zakonodavno tijelo koje treba biti u svakom trenutku izvješteno o onome što se recentno u Hrvatskoj događa. Umjesto da raspravljamo o podacima koji su stari 2 godine.
Hvala lijepa. Nastavit ćemo u 15 sati. Na redu su zastupnici Nenad Stazić, Jure Bitunjac, Florijan Boras, Nevenka Majdenić, itd. Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom. I raspravljamo o godišnjem izvješću o poslovanju Hrvatske agencije za malo gospodarstvo /HAMAG-a/ za 2003. godinu. Poštovana zastupnica Jelena Pavičić Vukičević, izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče, uvaženi predstavniče Vlade Republike Hrvatske. Evo doista uvažavajući sve poteškoće u radu agencije ne bi se posebno bavila brojkama čije značenje doista treba čitati u dubljem stručnom kontekstu, pa bih vas zapravo zamolila da eto ovom prilikom skrenemo pozornost samo na dva detalja u ovome izvješću. Dakle, svrha osnivanja i Hrvatske garancijske agencije i njezine sljednice Hrvatske agencije za malo gospodarstvo jest poticanje i osnivanje subjekata malog gospodarstva, poticanje ulaganja, financiranje i davanje jamstava, odobravanje potpora, te praćenje analiza i drugi stručni poslovi kao i suradnja s institucijama poticanja poduzetništva. No, kao i bilo koja druga institucija u području gospodarstva i ova agencija ima za neposredan cilj zapravo realno i stvarno povećanje broja zaposlenih. Nažalost, u izvješću o radu i poslovanju agencije za 2003. godinu o tome ne možemo naći niti jedan podatak i možda se iz tog razloga stvara zapravo i kriva predodžba da je svrha ove agencije samo dati garanciju ili potporu subjektu malog gospodarstva, nakon toga i po plasmanu svih sredstava doznačenih iz proračuna smatramo na neki način da smo obavili svoj posao u ovom slučaju za 2003. godinu. Svjesna sam činjenice da je u 2003. godini rebalansom plana osigurano samo 2 milijuna kuna za isplatu potpora poljoprivrednicima, obrtnicima, malim i srednjim poduzetnicima. Svjesna sam i toga da su to doista minimalna sredstva i pitanje je što uopće možemo i očekivati kada smo zapravo u 2003. dodjelili ukupno 94 potpore, a jasno stoji u izvješću da one uglavnom iznose oko par tisuća kuna dok su zahtjevi za kreditiranje desetkovani u odnosu na zahtjeve za davanje jednokratne potpore. Iako su ti iznosi potpore neznatni mislim da i oni jednako tako mogu utjecati na povećanje broja zaposlenih. U dodatku godišnjem izvješću navedeno je da se izdavanjem garancije i potpora od 1995. do 2003. da je dakle omogućeno zapošljavanja oko 5 tisuća ljudi. S obzirom da je kroz sve te godine osigurano oko 637 milijuna kuna to znači da je cijena jednog novog radnog mjesta bila oko 127 tisuća kuna. Ali to naravno samo sukladno poslovnim planovima investicijskim studijama koje posve sigurno odstupaju od stvarnosti, odnosno od onog realiziranog. Stvarnih podataka nemamo. Smatram da bi ovo izvješće ipak trebalo sadržavati i broj tih potencijalno novozaposlenih prema planovima i studijama, ali i provjeru stvarno zaposlenih u godini koja prethodi ovome izvješću. I eto moja druga tema, drugi osvrt na ovo izvješće, dakle također je ovdje konstatirano da su krediti subjektima malog gospodarstva plasirani sa relativno visokom kamatom od 10% i smatram da je zapravo i država i agencija trebala pregovarati i postići povoljniju kamatu, a možda čak i pristupiti subvencioniranju kamatne stope, što čine neke jedinice lokalne samouprave vrlo uspješno i mislim da zapravo na taj način vrlo direktno i vrlo kvalitetno utječu na broj novozaposlenih, dakle u svojim sredinama i naravno na razini Republike Hrvatske. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Jure Bitunjac, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovani predsjedniče Uprave Hrvatske agencije za poticanje malog poduzetništva, kolegice i kolege. Zakon o poticanju malog gospodarstva koji je donesen 2002. godine, jedan je u nizu zakona kojim hrvatska Vlada prije i danas nastoji poboljšati gospodarske slike Hrvatske, učiniti naše gospodarstvo konkurentnijim, ako za malo gospodarstvo koje se pokazalo dosta fleksibilnim i ako gledamo iskustva drugih zemalja ne samo tranzicijskih, nego i Europske unije na neki način pruža nam se jedna šansa da napravimo jedan novi iskorak. Kad je riječ o samoj Hrvatskoj agenciji za poticanje malog gospodarstva, moram reći da ona ima značajnu ulogu poglavito ako pođemo od činjenice da bankarski sektor u Republici Hrvatskoj de facto je gotovo u cijelosti u stranim rukama i moje osobno mišljenje da Hrvatska banka za obnovu i razvoj i neke druge financijske institucije nisu dovoljne da bi poglavito mali subjekti našli na neki način jednu financijsku liniju koja bi bila dosta fleksibilna kad je riječ o određenim problemima. Jer danas ako kupujete automobil na neki način nije teško doći do kredita, ili ako je riječ o nekim drugim uvoznim robama, poglavito trajnim … Međutim, ako pokušate otvoriti biznis, mali obrt, kućni obrt onda su pred vama nepremostive prepreke. U tom smislu smatram da je ovaj zakon, odnosno da je HAMAG, jedna institucija koja može značiti mnogo za male obrtnike, za male poduzetnike, iako je to samim zakonom utvrđeno. Samo izvješće mogu reći da je ono korektno i jasno, poglavito na neki način bi pozdravio ovaj dodatak samom izvješću, gdje je dan pregled potpora od 1995. godine do 2003. godine, prije, preko puta Hrvatske agencije garancijske agencije, a danas preko njenog pravnog sljedbenika HAMAG-a. Moram reći da ukupne garancije koje su dana, a o čemu nas je predstavnik izvijestio, predsjednik uprave HAMAG-a, da ukupne garancije koje su se ostvarile proteklih osam godina, znači od 95. u prometnom razdoblju od 95. do 2003. godine nisu u onom obimu u kojem bi trebale biti i da očekivanja siguran sam i jedne i druge vlade i svih vlada do sada, a i nas koji smo u ovom Saboru nisu ostvarila u onom opsegu, u onom obimu u kojem je to trebalo biti. Ja vjerujem da nacionalni program poticanja poduzetništva kojeg je pripremilo Ministarstvo gospodarstva, gdje se stavlja poseban akcent na malo i srednje poduzetništvo, da će se zacijelo dati određene rezultate. Mislim da preko HAMAG-a će se poticati projekti kad je riječ o garancijama koje će iznositi od 40 zavisno o kojem je projektu riječ, od 40 do 80%, a s druge strane Vlada je krajem prošle godine usvojila programe koje HAMAG prihvatio to su poljoprivreda, područje od posebnog državnog interesa, rast i razvoj, novi poduzetnik, obrtni kapital. Iznosi su znači značajno veći, nego što su bili prije i ja vidim tu jednu veliku šansu poglavito u ekonomsko pasivnijim krajevima, kad je riječ o šansama poduzetnika u tim područjima. Također moram reći da je na svaki od tih programa agencija za zaštitu tržišnog natjecanja dala pozitivan stav, što je jako bitno, jer moramo znati da postoji i Zakon o ... [[govornik se ne razumije]] a s druge strane nas kao kandidata za ulazak u Europsku uniju čekaju određena pravila igre, koje smo na neki način već u ovoj fazi prihvatili. Ono što bi posebno naglasio jest nedovoljna ja bih rekao obaviještenost poglavito onih ljudi koji bi se tek trebali početi baviti određenim poslom, određenim biznisom. I zato smatram potrebnim osnivanje podružnica HAMAG-a. Nije mi poznato, u ovom izvješću ja to ne mogu vidjeti da li je u jednom od gradova osnovana a u svakom slučaju to se nameće kao potreba ne da bi se povećala birokracija ili nekoga zaposlilo nego da bi oni programi koje donosi hrvatska Vlada a ovaj naš Hrvatski sabor usvaja da budu dostupni i da ne samo u smislu kad je riječ o garancijama nego u prvom redu o edukaciji poduzetnika i njihovoj informiranosti i onome što se događa na svjetskom tržištu. Svakako bi pozdravio stajalište Ministarstva gospodarstva i ministra kad je riječ o radnim zonama. Ja smatram da je to jedna prilika gdje se državno zemljište bilo ono da njime gospodare Hrvatske šume ili neposredno sama država da je to jedna velika prilika i za male poduzetnike koji bi došli na takve prostore gdje bi imali riješeno pitanje infrastrukture i gdje bi cijena zemljišta bila prihvatljiva a u smislu što manjeg opterećenja znači tih potencijalnih ulaganja kad je riječ o samom zemljištu. Smatram da također sva ona imovina koja se nalazi u našim jedinicama lokalne samouprave poglavito ona koja je pod kontrolom Ministarstva obrane a nije u funkciji odnosno niti će biti da treba što prije na neki način biti dana na upravljanje jedinicama lokalne samouprave koje bi u suradnji sa Ministarstvom gospodarstvom pa i evo putem HAMAG-a na neki način aktivirali te potencijalne resurse. U svakom slučaju smatram da je ovo izvješće korektno. Međutim, iz njega se ipak može iščitati da nismo ostvarili sva ona iščekivanja koja smo polagali i prilikom osnivanja Hrvatske garancijske agencije a i HAMAG-a. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovana zastupnica Nevenka Majdenić.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani predstavniče agencije, kolegice i kolege zastupnici! Raspravljati o radu HAMAG-a koji gotovo 2/3 gotovo nije ni radio možemo samo u kontekstu da se takva situacija više ne ponovi i da se cilj i svrha za koju je osnovan ne dovede u pitanje. Od 21. siječnja 2003. godine kada je registriran pa do rujna 2003. godine kada je konačno kompletirana uprava HAMAG formalno nije ni mogao ozbiljno funkcionirati. Sve je to lijepo napisano u godišnjem izvješću za 2003. godinu, nabrojeni su financijski pokazatelji pa su čak navedeni i problemi u radu a usput spomenute i štete koje su navedene, neradom navedene agencije. Ja ću lijepo dozvolite mi citirati taj dio izvješća koji o tome govori. Citiram "Hrvatska agencija za malo gospodarstvo registrirana je i upisana u Sudski registar Trgovačkog suda u Zagrebu 21. siječnja 2003. godine. Tek se tada moglo ponovo započeti s radom nakon šestomjesečne potpune obustave poslovanja nastale uslijed odredbe Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva kojim je propisano da Hrvatska gospodarska agencija prestaje a HAMAG se kao pravni sljednik osniva. Uslijed neposlovanja sakupio se veći broj zahtjeva za garancije a također i određeni broj zahtjeva za aktiviranje garancije koji nije bilo moguće riješiti. Tijekom 2003. godine zaostaci su nadoknađeni i obrađeni, hoću reći samo 94, te su odobrene garancije i s njima povezane potpore. Međutim, ono što je bitno poljuljano je povjerenje banaka u garancije agencije te je došlo do drastičnog pada zahtjeva za garancijama. U 2002. godini zaprimljeno je svega 330 zahtjeva za garancije i potpore i to uglavnom u prvih šest mjeseci aktivnog rada što čini 56% u odnosu na prethodnu godinu. U 2003. godini broj je smanjen na svega 25 zahtjeva. Negativnoj percepciji poslovnih banaka dodatno je pridonijela činjenica da su garancije postupno izostavljene iz ugovora o poticajnom kreditiranju Ministarstva za obrt, malo i srednje poduzetništvo sa županijama, gradovima i općinama." Završen citat. Nama ništa drugo ne preostaje nego da prihvatimo predloženo izvješće. Ostaje međutim nedorečeno pitanje što je u toj godini radilo 17 zaposlenih, za što su primali plaću i zašto je povećan broj zaposlenih. Za ilustraciju neefikasnosti HAMAG-a dovoljno je reći da je za plaće zaposlenih u 2003. godini isplaćeno 2 milijuna 177 tisuća 342 kune a za isplaćene potpore milijun 656 tisuća 218 kuna. Pitamo se i također kolika je šteta nanesena malom poduzetništvu zbog neizdavanja garancije i potpora i kako vratiti povjerenje banaka. Smatram da je velika šteta učinjena svim poduzetnicima a posebno poduzetnicima s područja od posebnog interesa zbog stanja u zemljišnim knjigama na tim područjima i da bez državne garancije banke nisu bile spremne kreditirati njihove projekte. Posebno je šteta što se i osigurana sredstva u proračunu doduše i ta koja su se rebalansom u devetom mjesecu smanjila, bila smanjena nisu iskorištena već su ostala neiskorištena u iznosu od 2 milijuna 587 tisuća 271 kunu. Također je šteta da su i sredstva za uspostavu lokalnih agencija i poduzetničkih centara koja su bila osigurana u iznosu od 970 tisuća 395 kuna iskorištena samo u iznosu od 65 tisuća 331 kunu. Gospodin Pecek je danas govorio kako se treba prebaciti novac na lokalnu upravu i na županiju i meni je žao što se nije onda potrudio da se ova sredstva za uspostavu lokalnih agencija i poduzetničkih centara nisu u potpunom iznosu i ostvarila. Vjerujem da će izvješće o poslovanju HAMAG-a za 2004. godinu pokazati da se HAMAG konačno počeo baviti problemima i poticanju malog gospodarstva odnosno da će raditi posao zbog kojeg je i osnovan. Hvala.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Željko Pecek. Izvolite!
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Pa ja sam u svojem izlaganju pokušao reći da je bilo neobično važno ali i teško donijeti Zakon o malom gospodarstvu, da je bilo važno donijeti program razvoja malog gospodarstva, sve popratne akte i naravno registraciju Hrvatske agencije za malo gospodarstvo, statut, sve pravilnike i slično. Sigurno se moglo više učiniti u djelovanju Hrvatske agencije za malo gospodarstvo. Međutim, ovdje u izvješću, ja ne bih htio biti zločest, također piše kakva nam je bila prošla godina. U prošloj godini prvi puta se upravni odbor agencije sastao u drugoj polovici godine. Programi za garancije su donijeti u prosincu prošle godine, što znači da za prošlu godinu nećemo imati niti jednu garanciju što nije teško zaključiti ukoliko su u prosincu donijeti tek programi. Toliko o tome. Kontinuitet mora biti međutim valja cijeniti ono što se napravilo strateški, da sve funkcionira, da se može krenuti punim jedrima pa barem pokušajmo to onda u idućoj godini ako smo u prošloj pa i u pretprošloj bili nešto lošiji od očekivanja. I još jedanput ću reći, netočno je da u programu poticanja odnosno kreditiranja malog gospodarstva nije bila predviđena mogućnost garancije povrata kredita od strane HAMAG-a odnosno Hrvatske garancijske agencije. To je netočno. Što nije pisalo u ugovoru to je manje bitno, ali se je primjenjivalo ugovor je regulirao neke druge stvari, ali agencija je mogla dati garanciju i banke su takve garancije prihvaćale.
Hvala. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Majdanka, Nevenka Majdenić.
Poštovani predsjedniče, ja smatram da je preustroj iz, iz hrvatske Agencije za malo gospodarstvo u Hamag trajao predugo. Trajao je znači 6 mjeseci u 2002. godini. Registracija je bila, preregistracija 21. siječnja, a konačno, konačno uprava je formirana u rujnu 2003. godine. Dakle gotovo godinu i pol dana Hamag nije radio ono što je trebao. Doduše ovdje piše da su oni nakon toga tako, tijekom zadnjeg kvartala upravni odbor je usvojio program rada, srednjoročni plan rada za 2004., 2007. Pravilnik o plaćama, ali što to govori? Govori da se Hamag u 2003. godini bavio sam sobom, a ne ono zbog čega je postojao. I prema tome ako se donosi neki zakon o nekom preustroju onda se treba voditi računa i u kojem će to biti razdoblju da se, da ne dođe do velike štete prema malom gospodarstvu.
Hvala. Poštovani zastupnik Jozo Topić.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine predsjedniče Hamaga, poštovane kolegice i kolege. Pred nama je izvješće Hamaga za 2003. godinu. Kao što u ovom izvješću stoji hrvatska Agencija za malo gospodarstvo posluje temeljem Zakona o poticanju i razvoju malog gospodarstva, Narodne novine 29/2 i obvezna je podnjeti godišnje izvješće kako hrvatskoj Vladi tako i Hrvatskom saboru. Odmah na početku postavlja se pitanje, a to pitanje su postavili mnogi kolege zastupnici u svojoj raspravi zašto ovo izvješće nije prije došlo na zastupničke klupe jer se radi o godišnjem izvješću što bi podrazumijevalo da se po završetku jedne kalendarske godine u idućih 6 mjeseci najkasnije podnese takvo jedno izvješće Hrvatskom saboru i da bi o njemu mogli zauzeti stav. Ovako mi raspravljamo o nečemu što se davno dogodilo i raspravljamo o materiji koja više nije niti aktualna. U izvješću se uredno nabrajaju djelatnosti agencije koje možda je potrebno i napomenuti i nabrojiti da se podsjetimo a još više i radi informiranja i same javnosti o kojim se to djelatnostima agencije radi? Dakle djelatnosti agencije su poticanje i osnivanje subjekata malog gospodarstva, poticanje ulaganja, financiranja i davanje jamstava, odobravanje potpora, praćenje, analiza i druge stručne poslove i na kraju kao i suradnja sa drugim institucijama za poticanje poduzetništva. Imajući u vidu značaj malog poduzetništva i obrta u cjelokupnom gospodarskom sustavu Republike Hrvatske nameće se kao nasušna potreba za ovakvom jednom institucijom kao što je Agencija za malo gospodarstvo koja bi svojim poticajnim mjerama i garancijama i ovim nabrojenim aktivnostima, djelatnostima koje stoje u opisu rada imala značajan utjecaj za podizanje kredita bitno doprinjela unapređenju, modernizaciji malog gospodarstva i na taj način utjecala na veću zaposlenost i naročito to se odnosi na područja od posebnog državnog interesa. I sada komentiramo malo izvješće. U izvješću se nabrojeni svi programi, sve aktivnosti agencije u razdoblju od 1995. do 2003. godine sa iznosima aktiviranih sredstava po pojedinim programima. Tako je vidljivo, ja ću samo nabrojiti neke stavke, iz ovog izvješća da je od početka rada agencije do 31.12.2003. godine zaprimljeno šta je to već više puta ponovljeno 4123 zahtjeva za kredite i bezpovratne financijske potpore u ukupnom iznosu od 811 milijuna i 561 tisuću kuna, a odobreno je 3 tisuće i 100, 3 tisuće 314 garancija za kredite u iznosu od 616 tisuća i 809 i još nešto sitno tisuća kuna i dodjeljeno je ukupno 3121, 121 potpora u iznosu od 20 milijuna i 62 tisuće i nešto sitna kuna. Dakle u izvješću se spominju podaci iz prijašnjeg razdoblja tj. prije 2003. godine. Spominje se i zastoj u radu agencije koji je prouzročen preustrojem Hamaga, to su kolege već dosta o tome elaborirali, koji je nastao 2002. godine tako da se Hamag 2003. godine pretežno bavila izdavanjem garancija odnosno rješavanjem svih zaostataka iz prethodne godine, iz razdoblja preustroja Agencije. Kolege su u raspravi iznjeli dosta ovih podataka i ja ću se osvrnuti uglavnom na dva po meni značajna momenta u ovom izvješću koji dosta zorno oslikavaju stvarno stanje u, u radu ove Agencije. Tako u 2003. godini izdano je, to je isto više puta spomenuto samo, potcrtavam 9 garancija za kredite u iznosu od 2 milijuna i 358 tisuća i 381 kunu. I dodjeljene su 94 potpore u iznosu od 479 tisuća i 668 tisuća kuna. S druge strane prema ovom izvješću za tekuće poslovanje Agencije, znači plaće zaposlenih djelatnika i svi troškovi poslovanja, izdvojeno je iz Državnog proračuna 3 milijuna i 500 tisuća kuna, a stvarni troškovi su bili 3 milijuna i 593 tisuće i 402 kune. Ako usporedimo ove brojke tj. sredstva osigurana za jamstva i potpore 2 milijuna, u iznosu od 2 milijuna i 838 tisuća 49 kuna za tih 9 famoznih jamstava i 94 potpore i troškovi za poslovanje Agencije, tj. za plaće djelatnika plus troškovi, od, u iznosu od 3 milijuna i 593 tisuće 402 kuna, onda se postavlja opravdano pitanje svrhovitosti rada i postojanja u biti same agencije. Jer ove brojke očito govore o njezinom eto doprinosu možemo reći barem za ovo razdoblje u potiacnju i razvoju malog gospodarstva. Ja bih se osvrnuo također na još jedan moment iz ovog izvješća, a to je: u izvješću se naglašava da je Agencija vodila izuzetnu brigu o područjima obnove. Dakle područjima koje su pretrpila najveće štete u Domovinskom ratu kao i o stradalnicima i sudionicima Domovinskog rata. Tako stoji da je cjelokupna dosadašnja, cjelokupno dosadašnje poslovanje Agencije za područja od posebne državne skrbi odobreno 70% garancija i gotovo 80% nepovratnih financijskih potpora. Kad bi tako bilo to je za pozdraviti i s tim se poštovane kolegice i kolege svi možemo vjerujem složiti. Poticanje poduzetništva na tim područjima je državni interes, poslovanja na tim područjima su izuzetno otežana jer kao šta znamo teško je dobiti kredite jer nemaju sredstava za, za jamčevinu, a i teško, a i nesređene su zemljišne knjige pogotovo na tom području kao posljedica rata. U ovom Izvješću se u postotcima nabraja koliko je podijeljeno tih jamstava i potpora po pojedinim županijama, što smatram da nije presudno u ovoj raspravi. Ali ja mogu reći da pada u oči da šibensko kninska županija spada u onu grupu županija samo sa nekoliko postotaka odobrenih ovih zahtjeva. Vrlo je to neobično kada znamo da veliki dio šibensko kninske županije spada u područje od posebnog državnog interesa šibensko kninska županija je imala izuzetno velike štete i razaranja u Domovinskom ratu. Znamo da je na području Šibensko kninske županije nastanjen veliki broj prognanih Hrvata i BiH i Kosova. Upravo ova grupacija naših građana u izuzetno teškom položaju kada se radi o poduzetništvu jer upravo ti građani nemaju nekretnina koje bi mogli založiti kao hipoteku za podizanje bilo kakvih kredita. Upravo bi agencija svoju aktivnosti trebala fokusirati na ova područja da se stvore uvjeti za poduzetništvo i sa time povezano zapošljavanje. I na kraju da zaključim ovo Izvješće je knjigovodstveno i formalno korektno napravljeno. Razvidni su mnogi podaci ne samo iz 2003. godine, nego i šireg vremenskog područja rada ove agencije. NO kada se bolje analiziraju podaci iz izvješća uočava se da agencija nije u potpunosti opravdala svoje postojanje. Što sigurno nije posljedica samo rada agencije to se pitanje treba postaviti i osnivaču odnosno, u određenom momentu i Vladi .Jer iz samoga Izvješća je razvidno da su imali poteškoća u radu kako radi uvjeta rada prostor, spominje se tu, tako i zbog preustroja ili preregistracije same agencije. I na koncu poštovani kolegice i kolege, zastupnici ovo Izvješće se može prihvatiti na znanje, ali nikada nikako ne možemo biti zadovoljni radom i rezultatima agencije. Mišljenja sam da može i da mora se puno više učiniti da bi Agencija opravdala svoju svrhu. Hvala lijepa.
Hvala. I poštovani zastupnik Vlado Jelkovac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Evo danas pri kraju je rasprava o radu Hrvatske agencije za malo gospodarstvo u tijeku 2003.godine i o tom izvješću moguće raspravljati na dva načina. Ukoliko bismo raspravljali samo o onome što je HAMAG radio 2030. godine imali bismo prilično malo toga za reći. No mislim da ovo izvješće isto tako treba iskoristiti i da bi se o institutu garancija o pomoći poduzetništvu nešto moglo reći. Mi imamo danas evo dvije točke dnevnog reda jedno je bila Agencija za tržišnog natjecanja nazovi pravni vakum u funkcioniranju tijekom 2003. godine. Jer sjetit ćemo se i ta institucija od travnja do listopada bila je bez osobe za zastupanje, čak i bez vršitelja dužnosti. Slična je situacija bila i u HAMAG-u koji je pravni slijednik nazovi Hrvatske garancijske agencije. Hrvatska garancijska agencija prestala je sa radom 30. 2002. godine, HAMAG je registriran tek 20. siječnja 2003. godine. A upravu je dobio i na neki način početo koliko toliko normalno funkcionirati u jesen 2003. godine. Sama garancija je svakako pogodnost poduzetnicima koji nemaju dovoljno vlastitih sredstava za povrat traženog kredita. Ona svakako utječe i na snižavanje kamatnih stopa jer naravno utječe na smanjenje rizika za bančine plasmane. Pored toga kroz institut garancijske agencije odnosno HAMAGA-a omogućuju se i bespovratne potpore poglavito početnicima i poduzetnicima na području posebne državne skrbi. Generalno ocjenjujući mislim da je taj sustav garancija opravdao svoje postojanje sve tamo od 95. pa dakle zaključno sa 2003. godinom, razdobljem o kojem danas govorimo. Ukupno je odobrena 3314 garancija u vrijednosti projekata od 616 milijuna kuna. Dano je preko 3000 potpora, i prema investicijskim programima i planovima omogućeno je preko 5000 radnih mjesta koji su na ovaj način dakle poticana i stimulirana. Pored toga dano je 1900 garancija u poljoprivredi koji nisu imale za neposrednu posljedicu novo zapošljavanje, ali svakako jesu povećanje standarda. I u tom razdoblju od 95. do sada prve dvije godine bile su na neki način potrošene rekao bih, za uhodavanje garancijske agencije. Od 97. do 2001. je dat najveći broj garancija i potpora. A 2002. i 2003. godina kao što se može vidjeti iz izvješća utrošeno je na neki način gotovo prazan hod zbog nemogućnosti davanja garancija i potpora kao niti plaćanja pod prethodno izdanim garancijama. Ono što je važno reći da je ovaj sustav garantiranja u cjelokupnom svom tom razdoblju silno puno značio za poduzetnike posebno na područjima posebnog državnog interesa. Te za pomoć programima obnove dakle i sudionicima i stradalnicima i stradalnicima Domovinskog rata. Upravo na taj područja plasirano je preko 70% garancija i gotovo 80% bespovratnih financijskih područja. Da tim područjima naravno da je najnepovoljnija situacija i zbog stanja zemljišnih knjiga ali i zbog objekata koji se u stvari obnavljaju i koji ne mogu biti predmet hipoteke i poduzetnici ni na koji kvalitetniji način ne mogu osigurati jamstva za povrat kredita. Kod distribucije plasiranih i jamstava i bespovratnih potpora mislim da bi ipak trebalo voditi računa o tome da bez obzira što svima treba ali il svi krajevi posebno ratom stradali pa eto i moja Karlovačka županija budu dna neki način pravilno valorizirani. Odnosno da se plasmani i u ta područja daju. U 2003. godini uslijed ne poslovanja skupio se veći broj zahtijeva za garancije koje nije imao tko rješavati. Također je došlo do pada broja zahtijeva jer je na neki način poljuljano povjerenje banaka u taj sustav 2002 .godine je 56% manje zahtijeva upućeno nego 20'01. godine. A 2003. zaprimljeno je samo 27 zahtjeva za garancije odnosno za potpore. Jer su banke u stvari čekale da se riješe oni zahtjevi iz prethodnog razdoblja koji su bili već postavljeni. I nisu željele upućivati nove zahtjeve. I rekli su to već brojni predgovornici, HAMAG je ozbiljnije počeo svoje aktivnosti u rujnu 2003. godine kad su imenovani članovi uprave. Naravno da se s pravom onda i postavlja pitanje što se radilo u toj ustanovi cijelo to vrijeme jeli 17 ili 18 zaposlenika siguran sam uredno primalo plaće. No ni to nije najveće zlo. Važno je da ukoliko je taj sustav profunkcionirao i počeo raditi. A prema onome što stoji u izvješću koncem 2003. pa i 2004. godine dok je još taj sustav dakle ustrojavan imenovan je i novi upravni odbor, namaknuta su ona ranije spomenuta nedostajuća sredstva bilo prijenosom neutrošenih sredstava iz prethodnog razdoblja ili rebalansom za potrebne garancije, riješen je poslovni prostor HAMAG-a i vjerujem da na taj način su stvoreni svi uvjeti da bi HAMAG u punom smislu riječi ispunio ona očekivanja koja poduzetnici od njega očekuju. Mislim da nitko u ovoj sabornici i nije protiv poticanja poduzetništva, nije protiv institucije HAMAG-a jer on ima svoj pun smisao i vjerujem da će izvješća, sljedeća koja ćemo ovdje dobivati a posebno za 2005. godinu biti puno kvalitetnija i puno sadržajnija nego što je to ovo za 2003. Hvala.
Hvala lijepa. Predsjednik Uprave HAMAG-a smatra da nema potrebe davati završni osvrt, pa stoga zaključujem raspravu. Hvala lijepa. Godišnje izvješće o poslovanju Hrvatske agencije za malo gospodarstvo HAMAG za 2003. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prima se na znanje godišnje izvješće o poslovanju Hrvatske agencije za malo gospodarstvo za 2003. godinu. Molim uključite se. Molim glasovati. Rezultat. 90 glasova za, 18 suzdržanih, s tom većinom prihvaćen ovaj zaključak.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana gospodo i gospođe zastupnici, dame i gospodo. Ja sam Mićo Klepo predsjednik Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti. Ovo izvješće, ovaj dokument koji je pred vama u prvom dijelu podnesen je na 10. sjednici Hrvatskog sabora 24. rujna 2004. godine. Tada je Hrvatski sabor nakon rasprave a slobodan sam istaći i niz pohvalnih riječi koji se tom, tijekom te rasprave upućene Vijeću za regulaciju za njegov rad i rezultate rada donio zaključak kojim obvezuje vijeće da to izvješće dopuni sa detaljnim financijskim izvješćem i kao tako dopunjeno dostavi Hrvatskom saboru. Naravno Vijeće za regulaciju je to učinilo. Dopustite mi da samo ukratko prođem kroz ovaj prvi dio izvješća koji je bio prezentiran i raspravljan na 10. sjednici Hrvatskog sabora. U svakom slučaju taj prvi dio iskazuje i pokazuje složenost uvjeta ali i dobre rezultate rada Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti. Da ukažem na ona zapažanja od značaja za razvoj energetskog tržišta i javnih usluga i konačno da vas upoznam sa načinom financiranja, odnosno s uvjetima, financijskim aspektima i rezultatima poslovanja Vijeća za regulaciju u 2003. godini. Godina 2003. bila je prva puna godina rada Vijeća za regulaciju koje je osnovano i počelo raditi sredinom 2002. godine. Tijekom te 2003. godine nastavljen je rad na razradi zakonodavnog i regulacijskog okvira za energetski sektor i tržište energije u Republici Hrvatskoj, nastavljen je rad ne nizu podzakonskih dokumenata. Sve to ukazuje na činjenicu da Vijeće za regulaciju koje je počelo u punom opsegu svoj rad još uvijek nije imalo definirano sve sadržaje i sve procedure u koje je trebalo biti uključeno. Tijekom 2003. godine osnovna i glavninu aktivnosti činilo je, činio je rad na izdavanju dozvola tako da je Vijeće sredinom te godine zaprimilo 160 zahtjeva za dozvole i do kraja godine obradilo 70 odnosno riješilo pozitivno 74 zahtjeva. Slobodan sam vam podnijeti izvješće odnosno informirati da ovog trenutka u Republici Hrvatskoj 99% energetskog sektora a mislim po kriterijima gospodarske snage i ukupnog godišnjeg prihoda radi unutar sustava dozvola i odgovarajućeg nadzora koje je uspostavilo Vijeće za regulaciju energetskih djelatnosti. Bez tih dozvola ni jedna energetska djelatnost se u stvari ne može obavljati. Značajan rad bio je posvećen, ili značajan dio vremena je bio posvećen radu i nadzoru primjene tarifnih sustava, tarifnih sustava koji su bili doneseni tijekom 2002. godine nakon definiranja zakonskog okvira. Vijeće je te godine utvrdilo naknade za korištenje prijenosne distribucijske mreže, više puta odlučivalo, provodilo nadzor nad primjenom tarifnog sustava za dobavu prirodnog plina, utvrdilo naknade odnosno tarife za korištenje transportnih sustava za prinudni plin i naftu. Vijeće za regulaciju rješavalo je prigovore kupaca, žalbe energetskih subjekata, vodilo medijacijske postupke, ali i surađivalo sa udrugama za zaštitu potrošača, medijima i stručnom javnošću. Vijeće je prvo tijelo koje je osnovalo odgovarajuća savjetodavna tijela temeljem Zakona o zaštiti potrošača. Vijeće je aktivno sudjelovalo u aktivnostima oko regionalnog tržišta, međunarodne suradnje, bilo je uključeno u međunarodne udruge i udruženja, aktivno participiralo u skupovima, konferencijama, seminarima, radionicama a bez obzira na ograničene kapacitete i samo je organiziralo više takvih skupova. Vijeće je i ono što je jako važno u roku koje je bilo propisano zakonom donijelo, odnosno predložilo i donijelo sve podzakonske akte iz svoje nadležnosti i aktivno se uključilo u izradu svih ostalih podzakonskih dokumenata i podzakonskih provedbenih dokumenata u suradnji sa nadležnim Ministarstvom gospodarstva, rada i poduzetništva, odnosno svim drugim institucijama. Ukratko pregled stanja po sektorima u energetskim sektorima. U sektoru tržište i sektoru električne energije, odnosno tržištu električne energije došlo je do određenog zastoja u procesu restruktuiranja, odvajanja odnosno "al bandinga" djelatnosti a zatim odnosno kao posljedica toga i zastoja u otvaranju tržišta električne energije dominantno zbog problema odnosno dvojbi u pogledu modela organizacija elektroenergetskog sektora i pozicije operatora sustava. To stanje danas je razriješeno na način da su doneseni novi zakoni, donesen je novi paket zakona. Sektor i tržište prirodnog plina značajno su usklađeni sa direktivama Europske unije, pri čemu je dobava prirodnog plina u nadležnosti INE Naftaplin, Sektor komercijalnih poslova. A sustav cijena uređen je odgovarajućim tarifnim sustavom. Kod transporta plina umjesto zakonom utvrđenog pregovaranog pristupa u provedbi primjenjuje se regulirani pristup pri čemu se za korištenje transportnog sustava plina primjenjuje odgovarajući tarifni sustav, odnosno sustav u kojem vijeće utvrđuje tarifu za korištenje. Osnovni problem je na strani distributivnih poduzeća, odnosno distribucije plina koji opterećuje niz problema. Distributivna područja i kapaciteti za distribuciju su rascjepkani, obujmovi isporuka često vrlo niski, poduzeća opterećene problemima financiranja sa neriješenim statusima ranijih ulaganja, ulaganje kroz priključke i slično. U Sektoru nafte i naftnih derivata transport nafte je pod principu i po principu pregovaranog pristupa u kojem vijeće ustvari određuje gornji iznos tarife za korištenje toga sustava. Svi znamo da je sustav cijena naftnih derivata pod određenim mehanizmom formule. Sektor i tržište toplinske energije nije bilo uređeno odgovarajućim zakonom, koliko znamo to ide upravo sada. Dozvolite da vas informiram o tome također da je Vijeće aktivno radilo, pridonosilo daljnje poboljšanje u razvidnosti zakonskog i regulacijskog okvira energetskog sektora i tržište u Republici Hrvatskoj, a da je u tome u velikoj mjeri uspjelo svjedoči i visoka ocjena dosegnute razine provedbene regulacijske prakse energetskih djelatnosti po kriterijima nezavisnosti, razvidnosti i odgovornosti koje je u transmission report 2004 IBRD Europske banke za obnovu i razvoj koja je tu ocjenu dala Republici Hrvatskoj. Naime, u tom dokumentu u kojem je obradom obuhvaćeno 28 zemalja u regiji, preciznije 17 zemalja koje uopće imaju odgovarajuća regulacijska tijela Republika Hrvatska je stavljena na visoko peto mjesto, praktički dijeli poziciju sa bugarskim regulacijskim tijelom koje broji 90 ljudi što ocjena sama je među jednim, znači najviša od onih zemalja koje su već priključene i koje su članice Europske unije. Drugi dio dopunjenog izvješća koji je pred vama, čini financijsko izvješće, odnosno zaključni račun sredstava za rad Vijeća za 2003. godinu. Prema uredbi Vlade Republike Hrvatske o financiranju rada Vijeća za regulaciju, dva su izvora financiranja. To su prihodi obavljanja vlastitih djelatnosti, to je temeljem naplata jednokratnih pristojbi i naknada i iz iznos 0,07% od ukupnog godišnjeg prihoda koji su u prethodnoj godini ostvareni energetski subjekti koji obavljaju jednu ili više energetskih djelatnosti, a nositelji su za obavljanje energetskih djelatnosti koje izdaje Vijeće za regulaciju. Temeljem Zakona o regulaciji energetskih djelatnosti, Vijeće za regulaciju uz prethodnu suglasnost Vlade Republike Hrvatske donosi godišnji financijski plan sredstava za rad Vijeća i zaključen račun tih sredstava. Sredstvima za rad Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti temeljem ranije važećeg Zakona o regulaciji energetskih djelatnosti i uredbe Vlade Republike Hrvatske financirali su se troškovi rada samoga Vijeća i njegove administrativno-tehničke službe, troškovi rada neprofitne pravne osobe koja za Vijeće za regulaciju obavlja, koja je obavljala stručne poslove te troškovi istraživanja tržišta energije javnih usluga u energetskim djelatnostima. U svom dosadašnjem radu Vijeće za regulaciju dobivalo je stručnu podršku od Energetskog instituta "Hrvoje Požar" i to temeljem odluke određivanja Energetskog instituta "Hrvoje Požar" za pripremu i obavljanje stručnih poslova za potrebe Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti koju je Vlada Republike Hrvatske temeljem članka 8. stavka 2. Zakona o regulaciji energetskih djelatnosti donijela 5. prosinca 2002. godine. Temeljem te odluke Vijeće za regulacije na sjednici je donosilo odluke i sklapalo ugovor o obavljanju stručnih poslova s energetskim institutom i sve te ugovore jednako kao ugovor o zakupu prostora dostavilo Vladi Republike Hrvatske. Krajem 2002. i tijekom 2003. godine Vijeće za regulaciju izradilo je nekoliko inačica prijedloga financijskog plana sredstava za 2003. godinu samostalno ili u suradnji, odnosno po kriterijima i uputama iz Ureda za unutarnji nadzor Vlade Republike Hrvatske. Naime stvar je u tome da se trebalo ili nastojalo uspostaviti jasne kriterije za sve slična regulatorna tijela ili agencije kojih je više, a koji ustvari nisu imali specificiran način definiranja financijskih izvješća, pardon financijskih planova, odnosno kasnije financijskih i zaključnih računa. Međutim u konačnici ono od Vlade Republike Hrvatske nije dobilo prethodnu suglasnost na financijski plan sredstava za 2003. godinu. Temeljem zakona, odnosno Statuta Vijeća za regulaciju koji utvrđuje da se dodavanje suglasnosti koristi plan za proteklu godinu i nadalje je vrijedio financijski plan za … godinu, za kojeg je Vijeće za regulaciju dobilo prethodnu suglasnost Vlade Republike Hrvatske. Naravno time i financijsko izvješće, odnosno zaključni račun sredstava za 2003. godinu morao je slijediti tu strukturu iz 2002. godine. Treba istaći da su se u 2003. godini u odnosu na 2002. godinu bitno izmijenili uvjeti, odnosno povećao obim posla i aktivnosti Vijeća za regulaciju. Što se pod 2002. godinom u tom financijskom izvješću vidi kao devet stavki, u 2003. naraslo je 65 + 3 ili 4 dodatna projekta. Naravno bez prethodne suglasnosti na financijski plan pogotovo u situaciji kada je ta suglasnost propisana zakonom, svakoj instituciji i javnoj ustanovi pa tako i tijelu za regulaciju energetskih djelatnosti otežavaju se uvjeti financijskog poslovanja, ali i realizacije poslova i projekata u svezi s njegovim zakonom propisanih nadležnostima. Naime s jedne strane ono je obvezno izvršiti zakonom mu dane nadležnosti i zadatke što smo mi naravno i činili, a s druge mora dvojiti da li, kada, u kojem obliku i kako pokrenuti i organizirati projekte i poslove iz domene regulacije energetskih djelatnosti nadzora i organizacije tržišta, obavljanje javnih usluga, razrada metodologija tarifnih sustava i utvrđivanja naknada i tarifa, istraživanje kvalitete energetskih usluga, zaštite kupaca i sl. U 2003. godini ukupni prihod Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti iznosio je 22 milijuna 906 tisuća 398,96 kuna, a rashodi 9 milijuna 243 tisuće 201 kunu i 78 lipa. Treba napomenuti da je u 2003. godini Vijeće za regulaciju ostvarilo značajni veći prihod sredstava nego što je to bilo planirano, a tome treba zahvaliti ili posljedica je zahtjeva za dozvole koje su stigle gotovo istovremeno sredinom srpnja 2003. godine kada su u zakonu propisanom roku gotovo svi energetski subjekti, a svi najveći i najznačajniji podnijeli zahtjeve za izdavanje dozvole. Vlada Republike Hrvatske na sjednici održanoj 30. lipnja 2004. godine donijela je Odluku o davanju prethodne suglasnosti na zaključni račun sredstava za rad Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti za 2003. godinu i obvezalo Vijeće da višak prihoda na rashodima za 2003. godinu uplati u državni proračun, a da se iz državnog proračuna doznače sredstva za osiguranje poslovnog prostora Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti i za druge potrebe Vijeća. Višak prihoda nad rashodima za 2003. godinu, a time i sredstava, uplaćeni su u državni proračun u iznosu od 13 milijuna i 663 tisuća 197 kuna i 18 lipa. U međuvremenu Vijeće za regulaciju obratilo se Vladi Republike Hrvatske sa zahtjevom da mu se odobri uzimanje u najam, dodijeli na korištenje ili u okvirima raspoloživih sredstava odobri kupnja poslovnog prostora za smještaj i rad. Krajem 2004. godine Vijeće za regulaciju ušlo je u zakup i ugovorilo korištenje poslovnog prostora na adresi Koturaška 51 u Zagrebu. Vijeće za regulaciju danas je smješteno i radi na toj adresi. Ovaj poslovni prostor veličinom i kvalitetnom i opremljenošću dostatan je za organizaciju i početak rada i Hrvatske energetske regulatorne agencije po procjeni u kapacitetu do 35 djelatnika. Naime, nedavno su usvojene izmjene, odnosno donesena i objavljena tri nova zakona iz seta energetskih zakona, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o energiji, Zakon o tržištu električne energije i Zakon o regulaciji energetskih djelatnosti. Ovim posljednjim umjesto Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti uspostavlja se Hrvatska energetska regulatorna agencija HERA kao njegova pravna slijednica. Svakako bi bilo vrlo korisno da se na samom početku rada agencije otklone sve uočene nedorečenosti i zapreke i poteškoće koje su pratile ustrojavanje i rad Vijeća za regulaciju od njegova osnivanja do danas pa i u segmentu financiranja njegova rada, odnosno financijskog poslovanja. Radi se o realnoj potrebi za jasnim, unaprijed poznatim pravilima i razvidnim kriterijima izrade financijskog, planova za samostalnu, neovisnu i neprofitnu javnu ustanovu kakva će biti Agencija. Agencija treba imati pravo i odgovornost da unutar odobrenog Godišnjeg financijskog plana sredstava slobodno, tj., samostalno i neovisno realizira sve obveze, poslove i projekte iz svoje nadležnosti. Na kraju, Agencija treba imati obvezu javno objaviti Financijsko izvješće. Vjerujem da su ovo korisne i u svakom slučaju dobre preporuke za uspješnu organizaciju i početak rada Hrvatske energetske regulatorne agencije kao pravne sljednice Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti. Vijeće za regulaciju u tom pogledu učinit će sve da se Hrvatska energetska regulatorna agencija HERA što prije i što uspješnije organizira i što uspješnije započne s radom. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana gospodo zastupnici, dame i gospodo, zahvaljujem na ljubaznoj pažnji i upućujem zamolbu da prihvatite dopunjeno Izvješće Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti za 2003. godinu. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa gospodinu predsjedniku Vijeća. Da li izvjestitelji odbora žele? Ne. Otvaram raspravu. Za riječ se javio u ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Vlada Republike Hrvatske i Hrvatski sabor kao što je rečeno ranije su prihvatili Izvješće o radu Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti i zapažanjima koja su od značaja za razvoj energetskih tržišta i javnih usluga za 2003. godinu. Točno na 10. sjednici 24. rujna 2004. godine donesen je zaključak kojim se prihvaća Izvješće o radu Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti i zapažanjima koja su od značaja za razvoj energetskog tržišta i javnih usluga za 2003. godinu. Ali sukladno zaključcima Hrvatskog sabora, Vijeće za regulaciju energetskih djelatnosti dobilo je obvezu da to Izvješće dopuni detaljnim Financijskim izvješćem za 2003. godinu. Tako dopunjeno Izvješće Vijeće za regulaciju energetskih djelatnosti dostavilo je Hrvatskom saboru i to je tema današnje rasprave. Tako dopunjeno Izvješće, treba naglasiti, prigoda je da se s više različitih aspekata razmatra i ocijeni rad Vijeća za regulaciju i dostignuti stupanj razvoja regulacije energetskog sektora i energetskih tržišta u Republici Hrvatskoj, ali isto tako da se izvuku korisne preporuke za organizaciju, odnosno reorganizaciju novog energetskog regulacijskog tijela, Hrvatske energetske regulatorne agencije HERA. Nekoliko riječi o financiranju Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti o čemu je već bilo nešto rečeno. Vijeće se do sada financiralo iz dva izvora. A) prvo prihoda od obavljanja vlastite djelatnosti temeljem naplata i to posebno naglašavam, jednokratnih pristojbi i naknada. I B) iz iznosa od 0,07% od ukupnog godišnjeg prihoda koji su u prethodnoj godini ostvareni od energetskih subjekata koji obavljaju jednu ili više energetskih djelatnosti temeljem dozvole za obavljanje energetske djelatnosti koju izdaje Vijeće za regulaciju. Tim sredstvima Vijeće za regulaciju financiralo je troškove samog rada Vijeća, njegove administrativno-tehničke službe koja je bila vrlo mala od svega nekoliko zaposlenih, kao i troškove rada neprofitne pravne osobe koja je za Vijeće za regulaciju obavljala stručne poslove te troškove istraživanja tržišta energije i javnih usluga u energetskim djelatnostima. U svom dosadašnjem radu Vijeće za regulaciju, kao što sam naglasio, nije bilo kadrovski popunjeno, nije bilo na odgovarajući način ekipirano i zbog toga je trebalo tražiti odgovarajuću stručnu podršku koju je dobivalo od Energetskog instituta "Hrvoje Požar" i to temeljem Odluke o određivanju Energetskog instituta "Hrvoje Požar" za pripremu i obavljanje stručnih poslova za potrebe Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti. Odluku koju je Vlada Republike Hrvatske temeljem članka 8. stavka 2. Zakona o regulaciji energetskih djelatnosti donijela 5. prosinca 2002. godine. Naime, temeljem te Odluke Vijeće za regulaciju sklapalo je ugovore o obavljanju stručnih poslova sa Energetskim institutom "Hrvoje Požar". Ja bih rekao, gotovo jedino i isključivo što mislim da do sada nije dobro i nadam se da tako neće biti i u budućnosti. Temeljem Zakona Vijeće za regulaciju uz prethodnu suglasnost Vlade donosilo je Godišnji financijski plan sredstava za rad Vijeća za regulaciju i zaključni račun tih sredstava. Vrlo kratko, kao što je naglašeno, nekoliko riječi o financijskom poslovanju Vijeća u nekoliko prethodnih godina. U 2002. godini sukladno rezultatima poslovanja, Vijeće za regulaciju je uplatilo razliku prihoda nad rashodima u Državni proračun u iznosu od preko 6 milijuna kuna. Mislim da je to dobro za Državni proračun, ali da nije dobro za ukupni razvoj energetskog sektora svih onih koji, Instituta i drugih institucija koji žive od te vrste konzaltinga, ekspertiza, izrada studija, strategija, itd. Slična situacija se ponovila i u 2003. godini, kao što je naglašeno i vjerujem da te činjenice da je Vijeće uglavnom značajni dio svojih sredstava uplaćivalo u Državni proračun neće se ponavljati u narednim godinama. Jer umjesto Vijeća počet će funkcionirati Hrvatska agencija regulatorna koja će biti kadrovski popunjena i ekipirana i znate će kvalitetno, mudro i odgovorno koristit ta sredstva. Treba napomenuti da je 2003. godine kada je Vijeće za regulaciju ostvarilo značajno veći prihod sredstava nego što je bilo planirano, da su najviše tom prihodu pridonijele i jednokratne naknade. Jednokratne naknade za obavljanje energetskih djelatnosti budući da je zakonski rok kada su energetski subjekti trebali podnijeti odgovarajuće zahtjeve za izdavanje dozvola bio srpanj 2003. godine. Međutim, srpnja 2003. godine neće biti u budućnosti i tih prihodovnih sredstava koja su uglavnom došla od najvećih energetskih subjekata kao što su INA, HEP, PLINACRO, JANAF, distributeri plina, itd. U budućnosti neće biti u proračunu Vijeća, odnosno nove Agencije. Nekoliko riječi o svemu onome što se dogodilo od naše zadnje rasprave ovdje u Hrvatskom saboru. Treba podsjetiti da su u međuvremenu doneseni novi energetski zakoni. Konkretno, usvojena su 3 nova zakona iz seta energetskih zakona: Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o energiji, Zakon o tržištu električne energije i Zakon o regulaciji energetskih djelatnosti. Ovim posljednjim, to je Zakon o regulaciji energetskih djelatnosti umjesto Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti uspostavlja se Hrvatska energetska regulatorna agencija. Zbog svega prethodnoga u svrhu nesmetanoga početka i što uspješnijeg rada Agencije nužno je izvući odgovarajuće zaključke i pouke iz dosadašnjeg iskustva rada Vijeća za regulaciju jer neke pouke su posebno važne i vezane su uz financiranje, odnosno uz sredstva za koja se može realno procijeniti da će biti potrebna kvalitetnom radu Agencije. Kao što je rečeno Vijeće za regulaciju u svom stručnom radu do sada koristilo je neprofitnu pravnu osobu, Energetski institut "Hrvoje Požar" no međutim ideja je ovdje vrlo jasna. Treba osnažiti Agenciju koja mora imati svoje vlastite stručne službe i djelatnike i to nužno dobro educirane i iskusne u svim segmentima nadležnosti poslova agencije kako bi agencija mogla odgovorit svim onim potrebama koje svakim danom narastaju u energetskom sektoru. Da bi takvi stručni, dakle educirani iskusni djelatnici imali motiva doći i zaposliti se u agenciju moraju im se ponuditi privremene plaće, stručno obrazovanje i usavršavanje, jer o tome treba posebno voditi računa. Motivacija, stručnost i obrazovanje djelatnika agencije bit će ključni preduvjet njenog uspješnog rada. Sigurno je da će agencija dijelom u svom radu, dakle na poslovima, zadacima koji su joj novim zakonima dani u nadležnost koristiti kao i do sada. Ali ja bih rekao možda puno više i domaće fakultete, institute, institucije konzultantske i druge specijalizirane pravne i fizičke osobe, te nevladine institucije, ustanove i konačno udruženja, jer odluke koje se moraju u budućnosti donositi u energetskom sektoru zahtjevat će dobro pripremljene analitičke studije, podloge i sve ono što je nužno da u procesima koji predstoje u privatizaciji energetskog sektora kao što je privatizacija HEP-a itd. ne bude grešaka kao što je bilo u privatizaciji nekih drugih važnih sektora. Agencija isto tako pored svega toga mora i dalje aktivno sudjelovati u daljnjoj izgradnji zakonodavnog okvira za energetski sektor i tržišta u Republici Hrvatskoj. Rečeno je nešto i o europskim direktivama to je skup zadaća i poslova koji predstoji, razvidan i dosljedan regulacijski okvir poštivanje načela koje donose odgovarajuće europske direktive, organizaciji energetskog sektora i tržišta danas se u Europi smatra ključnim preduvjetom razvoja i privlačenja stručnih poslova i novih investicija. Zaključno nekoliko riječi još o financiranju. Sve prethodno ukazuje na potrebu i nužnost da se u budućem radu nove agencije osiguraju dostatna sredstva za njen rad kako se ne bi dogodilo da sredstva koja agencija bude imala u budućnosti raspoloženju budu manja, nego što su bila financijska sredstva koje na raspoloženju imalo Vijeće za regulaciju. Iz tog razloga posebno naglašavam, da prijedlog za umanjivanje stope koje do sada iznosila od 0,07% od ukupnog godišnjeg prihoda koji su prethodnoj godini ostvarili energetski subjekti koji obavljaju jednu ili više energetskih djelatnosti bi morala ostati na istoj razini. Ne bi bilo dobro da se ta stopa smanji, i da onaj dio ja bih rekao tvrtki ali isto tako i svih drugih institucija koje zapošljavaju visoko obrazovane, visoko kvalitetne kadrove koji moraju oblikovati budućnost energetskog sektora na kvalitetan način. Slijedi privatizacija HEP-a, uspostavljanje nezavisnog operatora tržišta, liberalizacija dakle energetskog sektora i u tom smislu financiranje, odnosno stope koje su do sada bile korištene za financiranje svih ovih djelatnosti trebale bi ostati na istoj razini. Mislim da je nakon ovih rasprava one u rujnu i ove danas nužno i potrebno jasno istaknuti da je do sada u ovoj sastavu Vijeće za regulaciju energetskih djelatnosti ozbiljno profesionalno i odgovorno obavljalo svoje poslove i vjerujem da će prilikom strukturiranja nove agencije se dogoditi kontinuitet posebno u smislu osoba koje su do sada radile te poslove uspješno i dobro u interesu Republike Hrvatske, u interesu razvoja, čitavog energetskog sektora, ne trebam posebno naglašavati i priznanje koje je Vijeće dobilo do sada na međunarodnoj sceni u svom radu. Što reći na kraju sasvim jasno iz svega što je rečeno Klub HDZ-a nema primjedbi na dopunjeno izvješće i Vijeće za regulaciju energetskih djelatnosti, te će zbog toga podržati njegovo usvajanje tijekom glasovanja. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. U ime Kluba HSP-a gospodin zastupnik Tonči Tadić, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovani gospodine predsjedniče Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti. Ovo izvješće Vijeće za regulaciju energetskih djelatnosti razmatramo u vrijeme kada je već par godina iza nas provedena reforma Hrvatskog energetskog sektora. HSP-e je bio protiv takve reforme, a posebice protiv sustava koji je sa njom ustanovljen, na način da se većina odluka Vijeća za regulaciju energetskih usluga donašala zapravo bez odgovarajuće stručne potpore koje to Vijeće samo moralo imati kao neovisni regulator kroz svoju stručnu službu. Doista je paradoksalno da se u tim situacijama pojavljivao budimo realni institut Hrvoje Požar kao tijelo koje je služilo kao stručna služba Vijeću za regulaciju energetske djelatnosti. I zato je dobro da se nedavnim izmjenama Zakona o energiji želi ustanoviti agenciju za energetsku djelatnost koja bi služila kao stručna potpora Vijeću u toj iznimno odgovornoj zadaći reguliranja energetskih djelatnosti. Nimalo nije svejedno tko i kako regulira energetske djelatnosti u nekoj zemlji. MI možemo tu temu marginalizirati. Ali je činjenica da o cijeni energije, da o sigurnosti opskrbe energije ovisi i stabilnost gospodarstva. Kristalno je jasno da se kojim slučajem dogodilo 91. ili 92. tijekom Domovinskog rata, da bude bitno narušen energetski sustav Hrvatske, odnosno da se dogodilo da nije postojala jedna jedina centralizirana kontrola, jedno jedino centralizirano jamstvo sigurnost funkcioniranja energetskog sustava da bi došlo do bitnog gospodarskog destabiliziranja Republike Hrvatske. Hrvatska je 2000. godine izašla iz sustava jedinog kupca, jedinog dobavljača i prešla u praktično u sustav otvorenog tržišta. Nama u HSP-u tom prilikom nije bilo jasno radi čega Hrvatska toliko hrli baš u takav model, jer je sa Vladine strane to bilo onda argumentirano kako je riječ o direktivi Europske unije. Mi iščitavajući tu direktivu nismo našli razloga da se taj čas pristupi takvoj reformi energetskog sektora, jer nam je bilo očito da i u pojedinim zemljama članicama Europske unije djeluje bez problema sličan sustav kakav je tada imala Hrvatska, odnosno da nije točno da u svim zemljama Europske unije djeluje sustav potpuno otvorenog tržišta. No, što je tu je, Hrvatska je odlučila zakoračiti u tom smjeru, i upravo zato je potrebno postojanje Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti koje je kontrolor, jamac sigurne i ravnomjerne opskrbe energijom svih gospodarskih subjekata u zemlji, odnosno svih korisnika tržišta električne energije. Ono što je po nama ovdje posebno bitno napomenuti jest činjenica postojanja regionalnog energetskog tržišta. To regionalno energetsko tržište kojeg u jugo-istočnoj Europi potiče europska komisija dosta je stidljivo spomenuto u ovom izvješću a riječ je zapravo o dosta suštinskom iskoraku Hrvatske u jedno područje za koje mi u HSP-u nismo baš najsretniji da se definiralo na način na koji je definirano. Dakle, formira se regionalno tržište energije u jugo-istočnoj Europi koje čine Albanija, Bosna i Hercegovina, Bugarska, Rumunjska, Turska, država zajednica Srbije i Crne Gore, Makedonija, Kosovo i naravno Europska unija. Promatrači u svemu tome su još Mađarska, Moldavija, Slovenija a supotpisnici Grčka, Italija i Austrija. Sve to je jako zanimljivo. Međutim, kad govorimo o tom tržištu ne smijemo zaboraviti činjenicu da Hrvatska istodobno ima zajedničke elektrane i u Sloveniji a Slovenija nije dio ovog regionalnog tržišta, dakle to cijelo tržište ima polovicu jedne elektrane u zemlji izvan tog tržišta, to je u ovom slučaju Krško a s druge strane jest činjenica da je vrlo teško govoriti o slobodnom tržištu energije u situaciji dok Hrvatska još uvijek ne može doći do polovice instalirane snage u svim elektranama koje je sufinancirala u doba bivše SFRJ a to su elektrane i na teritoriju Bosne i Hercegovine i na teritoriju Srbije. Mislim konkretno na Obrenovac u Srbiji i na Termoelektranu Gacko u Bosni i Hercegovini. Ja vjerujem da Vijeće za regulaciju energetskih usluga vodi računa o tome jer je krajnje licemjerno uvlačiti Hrvatsku u ovakvo tržište a istodobno ne zajamčiti Hrvatskoj od strane kreatora tog tržišta, dakle Europske unije da dođe do svoje investirane polovice u tim elektranama. Nisu to beznačajna ulaganja i nisu to beznačajne snage. Izvan Republike Hrvatske u državama nastalim nakon raspada SFRJ nalaze se otprilike dvije nuklearke u Krškom koje Hrvatska suinvestirala a do kojih taj čas još uvijek ne može doći jer to je naša struja za naš novac građena. Postojanje energetskih pogona u tim zemljama za Hrvatsku je od strateške važnosti i radi zadovoljavanja Kioto protokola. Naime, svaka zemlja potpisnica Kioto protokola ima jednu gornju granicu emisije ugljičnog dioksida a glavninu emisije ipak čine termoelektrane. Prema tome, ako se dio te naše kvote kroz naša bivša ulaganja u državama bivše SFRJ ostvaruje kod njih onda sa time Hrvatska ostvaruje veću proizvodnju energije a istodobno štedi svoju kvotu emisije CO2 u sklopu sa Kioto protokolom i zato sam očekivao da će ovo izvješće biti dopunjeno i sa statusom tih objekata. Vjerujem da će predstavnik vijeća se na kraju obratiti u svom završnom izlaganju i u vezi toga. I treća stvar koju ovdje želim napomenuti je pitanje JANAF-a odnosno pitanje transporta nafte preko teritorija Hrvatske. Ovdje smo nedavno vodili dugu raspravu o projektu "Družba" i "Adria" i tu treba biti na čisto što se HSP-a tiče mi nemamo ništa protiv transporta nafte kopnom dokle god je naftovod u dobrom stanju. Pitanje je u koliko je on dobrom stanju obzirom na prijavljenih stotinjak incidenata sa curenjem nafte. Međutim, nama je taj naftovod potreban naprosto radi hrvatskih nacionalnih energetskih interesa. Druga je stvar što smo mi u HSP-u potpuno protiv morskog transporta nafte. A što se tiče postojanja JANAF-a, što se tiče transporta nafte kopnom kroz njega to je definitivno Hrvatskoj potrebno i taj naftovod doista mora biti u dobroj funkciji. Druga je stvar međutim tko je vlasnik JANAF-a odnosno tko želi biti vlasnik JANAF-a. Dakle, onaj tko posjeduje naftovode taj zapravo regulira opskrbu pojedine zemlje pa i pojedine regije sa naftom. On je zapravo taj koji prepušta energetski krvotok u neku zemlju. Od strateške je važnosti za Hrvatsku, dame i gospodo, da JANAF zato ostane u rukama Hrvatske države. I zato se HSP protivi svim eventualnim pokušajima i inicijativama da se JANAF privatizira a takvih signala je bilo i od strane pojedinih naftnih kompanija jer je od nacionalnog interesa da taj energetski autoput zadržimo u svojim rukama. Za Hrvatsku je jednako tako od strateške važnosti da sebi osigura multipularnost opskrbe naftom. Krajnje je nerazumno ovisiti samo o jednom izvoru nafte kroz smjer nafte od Mađarske prema jugu. Mi moramo sebi dakle ostaviti mogućnost neovisne opskrbe naftom morskim putem jer ćemo dovesti inače u doista nevjerojatnu situaciju a to je da radi toga što je naftovod zakupljen za izvoz tuđe nafte potpuno svejedno da li ruske nafte iz Sibira ili američke nafte iz Kaspijskog jezera budemo u situaciji da ne možemo tim istim naftovodom uvesti naftu za potrebe svojih rafinerija čak i u situaciji da nađemo jeftiniju naftu na Bliskom ili srednjem istoku ili u nekoj od INA-inih investicija u Africi. Iz tih razloga od strateške je važnosti za Republiku Hrvatsku da JANAF ostane u državnim rukama, da ne bude privatiziran odnosno da se cijeli JANAF ne zakupi samo za jedan jedini smjer nafte. Uz ove napomene očekujući pojašnjenja kod pojedinih dijelova ovog izvješća od predsjednika vijeća mi prihvaćamo ovo izvješće. Hvala.
Hvala lijepa. Da li predstavnik želi? Izvolite! Zaključno. Gospodin predsjednik vijeća Mićo Klepo.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, ispričavam se za malo prijašnju pogrešku u oslovljavanju! Cijenjeni gospodine Ćosić, cijenjeni gospodine Tadić dozvolite samo da ukratko najprije dodam onome što smatram da je bitno i odgovorim na ova pitanja. Smatram bitno da je izuzetno važno iz uvjeta iz rezultata, iz posljedica, iz svega onog što imamo danas izvući pouke za rad Hrvatske energetske regulatorne agencije koja će raditi sa većim brojem ljudi, sa puno većim nadležnostima, sa puno većim obvezama i sa puno brojnijim odnosno sadržajnijim obvezama, sa većim brojem projekata da ta stopa za financiranje bude najmanje na razini 0,07% što je i danas. Naime, to je jedna od najnižih stopa za financiranje regulatornih tijela u regiji i u Europi. S druge strane, kao Vijeće za regulaciju ono što mogu da li sa ponosom ali u svakom slučaju istaći mi smo uspjeli gotovo realizirati sto postotnu naplativost zahtjeva odnosno naših računa po osnovi 0,07% iz jednostavnog razloga što je ta stopa prihvaćena od energetskih subjekata, što su oni smatrali i smatraju pogotovo najveći subjekti koji su u tome prednjačili da je ona dostatna i da oni smatraju da mogu imati tu kvalitetu i relaciju prema regulatornom tijelu koje imaju kao posljedicu određene odluke, određeno postupanje, znači uključenost u metodologije, rasprave oko pristupa, dolaze rasprave gotovo oko svih djelatnosti, tarifni sustavi metodologije, sudjelovanje i suradnja sa Ministarstvom gospodarstva za donošenje podzakonskih provedbenih akata, dolazi potreba da se sudjeluje i sugerira odnosno pomogne u radu Vlade Republike Hrvatske kad su u pitanju naknade za priključke odnosno tarife i naknade za korištenje infrastrukturnih umreženih sustava, distributivnih, prijenosnih, transportnih sustava. I jedno je sigurno ako bi se ta stopa sada smanjila ona bi se teško vraćala nazad na ovu razinu. Osim toga vjerojatno bi i energetski subjekti dobili odgovarajuću poruku. Rekao sam, mislim i uvjeren sam da Agenciji taj teret ne treba staviti na početak i na startu njezina rada. Ako to treba učiniti da se učini nakon godinu dana kad se steknu sva iskustva jer mi smo kao Vijeće za regulaciju imali teret ili imali problem da nam financijski planovi nisu bili odobravani odnosno nisu davane suglasnosti na vrijeme, a osim toga nismo dobili kriterije po kojem bi određene troškove strukturirali i postavili. Ja nažalost sam u tome vrlo restriktivan čovjek pa sam naravno išao na najnižu razinu, ali to nije dobro. To nije dobro. Kažem, nismo ograničili ništa što se tiče nadležnosti nego standarda, a standarde nismo nikad dobili. Prema tome sve su to razlozi zbog kojih vjerujem da nije dobro sada na startu ograničavati taj iznos za financiranje iz ukupnih prihoda subjekata. Trebamo također u nastavku odgovor na ovo što je postavio cijenjeni gospodin Tadić je pitanje obima i obuhvata energetskog sektora danas. Znači regulatorno tijelo nosit će se sa 35 milijardi kuna vrijednosti sektora. 60, 99% je danas toga sektora u smislu vrijednosti odnosno prihoda i gospodarskih djelatnosti pokriveno sa dozvolama. Pravo dozvola je pravo i energetskog regulatornog tijela da radi uvid, kontrole, nadzore i usmjerava. Ono što trebam odgovoriti kad je u pitanju vlasništvu, odnosi prema vlasništvu, nadzor kuda i na koji način energetski sektor ide i što će se tu desiti. Moj odgovor je sljedeći: mi smo u pripremi tamo 2002. godine tražili da se upiše u odgovarajuće dokumente pravo regulatornog tijela da vodi evidenciju i nadzire kuda idu dionice, kuda ide vlasništvo i na koji način se strukturira Vijeće i regulatorno tijelo odnosno hrvatska agencija mora biti nepristrana sa naslova vlasništva. To je zadatak, to je obveza ali kuda i na koji način se koncentracije rade i zašto nešto radimo to regulatorno tijelo mora znati. Dozvolite da vas upoznam sa slučajem kako su mi prenesile kolege iz Mađarske nakon što je energetski sektor privatiziran, nakon što je kvaliteta usluge i opskrbe drastično pala, nije ostalo ništa drugo nego da se strani vlasnici prisile pod javnošću Ministarstvom, regulatornim tijelom da investira i vrati na razinu kvalitete kako je bila prije i možemo samo čestitati kolegama koji su to uspjeli, povezati te tri bitne odrednice i onda su vratili i tražili zapravo da vlasnik strani uloži svoja sredstva, a tek naknadno može slijediti podizanje cijena i pokrivanje odnosno osiguravanje uvjeta za slobodnu i nesmetanu trgovinu. Ili iskustvo Moldovije gdje su španjolski vlasnici jednostavno potpisali ugovore da će dići naplatu koja je bila vrlo niska i kad dođu do 85, 90% da će ustvari onda dići cijenu, država dići cijenu. Ne vjerujući da će se doista to desiti država je potpisala ugovore međutim ovi su vrlo brzo stigli 90% i onda naravno tražite cijenu. Mislim da mi to možemo i prije, da je kvaliteta elektro, da li kvaliteta energetskog sektora puno, puno veća i da ne trebamo tražiti u tim načinima rješavanje vlasništva. U svakom slučaju regulatorno tijelo mora i mislim da treba dobiti ingerencije da prati tijek i strukture tržišta odnosno pardon vlasništva u tržištu i u energetskom sektoru. Što se tiče REM-a i regulatornog rada na regionalnom energetskom tržištu, strukturiranju i priprema za formiranje energetske zajednice u regiji Vijeće za regulaciju tu nema potpuno aktivnu ulogu odnosno nema, ustvari na način danas je to organizirano da Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva sa drugim ministarstvima i tijelima koordinira te aktivnosti. Mi pokušavamo pomoći koliko je god u našoj moći pogotovo strukom i onome što mi možemo i sa stručne strane i pripreme. Mi aktivno sudjelujemo na, u radu međunarodnih tijela, koordinacija, seminara međutim to je jedan vrlo sustavan, vrlo jedan, vrlo težak rad koji traži puno ljudi. Do ovog trenutka Vijeće za regulaciju to nije imalo. Mi smo to maksimalno pokrivali koliko smo mogli, ali očito to nije bilo dovoljno. Da se sve te stvari treba promatrati s druge strane, da su potencijali iz toga ogromni. Da industrija Republike Hrvatske i sva prateći, prateća industrija energetskog sektora i sam energetski sektor ima ogromnu mogućnost i treba sve to skupa iskoristiti. Što se tiče JANAF-a vračamo se opet na ono da naše nadležnosti su do razine izdavanja dozvole i davanja potvrde, tarife, gornje razine tarife za primjenu transportnog sustava. Mi do sada odnosno regulatorno tijelo nije imalo dublje nadležnosti, možda je trenutak da neke stvari ipak razmisli se drukčije. Bili smo namjerili bavit se i uključiti ovu studiju. Kod razgovora o pripremi financijskog plana za 2003. godinu nažalost rečeno nam je da ta stavka previše i preveliko izgleda pa smo je mi naravno smanjili i ustvari nismo mogli te aktivnosti više pokriti. Zato kažem moja je sugestija da regulatorna agencija bude u tome puno, puno komotnija, nezavisnija i odgovornija da bi mogla odgovoriti i javnosti i Hrvatskom saboru. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu.
Izvješće o radu Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti i zapažanjima koja su od značaja za razvoj energetskog tržišta i javnih usluga dopunjeno detaljnim financijskim izvješćem za 2003. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se to izvješće. Uključite se. Možemo glasovati. Rezultat. Utvrđujem da sa 101 glasom i 6 suzdržanih prihvaćeno Izvješće o radu Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti.
Prelazimo na: 11. Izvješće o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu u razdoblju od 24. travnja 2001. do 15. studenog 2004. godine Nacionalno vijeće dostavilo je izvješće. Materijal ste primili poštom. Raspravu je proveo Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Izvješće ste primili na sjednici. Vlada je dostavila mišljenje. Kako ovdje nema predstavnika Nacionalnog vijeća jer je istekao mandat, obrazloženje i pojašnjenje će dati državni tajnik gospodin Slobodan Uzelac. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Pred vama je izvješće o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu za razdoblje travanj 2001. do studenog 2004. godine. Riječ je dakle o izvješću o gotovo četverogodišnjem radu ovoga tijela, tijela kojega imenuje Hrvatski sabora. Dopustite tek podsjetiti vas da je riječ o najvišem stručnom tijelu, tijelu koje brine za razvitak i kvalitetu cjelokupnog sustava visokog obrazovanja Republike Hrvatske koje u toj svojoj misiji samostalno ili u suradnji s Nacionalnim vijećem za znanost vodi politiku i poduzima niz mjera u smislu unapređenja visokog obrazovanja. Izvješća koja ste dobili odnosi se na razdoblje koje je moguće podijeliti u dva dijela. Prvi dio razdoblje od travnja 2001. do travnja 2003. kada je predsjednica bila profesorica Mencer i drugo razdoblje od svibnja 2003. do studenoga 2004. kada je predsjednica Vijeća bila profesorica Havranek. Možda nije na odmet ni spomenuti kako je u većem dijelu ukupnoga izvještajnog razdoblja Vijeće djelovalo uz ranije Ministarstvo znanosti i tehnologije dakle u vrijeme koalicijske vlasti na razini Republike Hrvatske. Samim izvješćima kako je vidljivo pridodani su brojni raznovrsni prilozi. Vlada predlaže Hrvatskom saboru da raspravi i prihvati ovo izvješće. Ocjenjujemo naime da je izvješće sačinjeni kao kritički napose prema globalnom okruženju u kojemu je vijeće djelovalo tako i samokritički. Nedvojbeno je izraženo nezadovoljstvo stanjem Hrvatskoga visokog obrazovanja. Naznačeni su razmjeri toga stanja takovoga stanja, razmjeri i razlozi takvoga stanja oni onakvi kako ih je doživjelo Nacionalno vijeće u danom izvještajnom razdoblju. Ukupno izvješće po mišljenju Vlade usmjereno prema poboljšanju i to kako okolnosti u kojima će djelovati vijeće tako i prema uspješnijem djelovanju vijeća samoga. To je temeljni razlog zbog kojega Vlada predlaže Hrvatskom saboru da prihvati izvješće. Dopustite još napomenuti kako su od studenoga 2004. do danas a danas je evo konac prve dekade veljače u 2005. kako su urađene značajne stvari na tragu upravo onoga što predmetni izvještaj zagovara neophodnom i žurnim. U to spadaju brojne aktivnosti na implementaciji bolonjskog procesa. Uspostava agencije za znanosti i visoko obrazovanje, osiguravanje kadrovskih materijalnih i inih pretpostavki za uspješni rad vijeća u cjelini a napose njegove agencije. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu po dali izvjestitelj odbora možda? Žele, ne žele? Klub HNS-a PGS-a. A Odbor ste se javila. A dobro, oprostite. U ime Odbora za obrazovanje. Gospođa Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskog sabora razmotrio je na 11. sjednici koja je održana 4. veljače ove godine Izvješće o radu nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu. U razdoblju od 24. travnja 2001. do 15. studenoga 2004. a koje predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske. Odbor je pitanje razmotrio kao matično radno tijelo. Uvodno obrazloženje podnio je predstavnik predlagatelja. Sudionici rasprave utvrdili su da je u izvještajnom razdoblju nacionalno vijeće za visoku naobrazbu djelovalo najvećim dijelom u otežanim prilikama ali je ipak uspijevalo izvršavati osjetljive zadaće vrednovanja postojećih i novopokrenutih visoko školskih ustanova. Ne zanemarujući ni svoju ulogu temeljnog procjenjivanja stanja odnosno potreba visokog školstva u Hrvatskoj. Izraženo je zadovoljstvo nad činjenicom da je Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa u posljednje vrijeme odlučuje počelo otklanjati prepreke i stvarati prostorne, administrativne kadrovske, organizacijske i druge preduvjete za nesmetani rad Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu. Nakon provedene rasprave jednoglasno je donesen zaključak. Predlaže se Hrvatskom saboru da prihvati Izvješće o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu u razdoblju od 24. travnja 2001. do 15. studenoga 2004. godine Hvala.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu. Klub HNS-a PGS-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine državni tajniče kolegice i kolege. U Hrvatskoj danas vjerojatno nema ničega značajnijeg i važnijeg od strategije razvoja koju mora pratiti kompletan obrazovni sustav, i dakako na tom moramo nasloniti znanstveno istraživačke djelatnosti usmjeriti ih prema potrebama našega gospodarstva kao i dakako tehnološki transfer. Iz činjenica da nas je u ovoj dvorani kod ovoga ovako važnog segmenta kojeg razmatramo ostalo svega 15tak nije dobar znak. No dozvolite mi da se vratim na samo izvješće. Naime slažem se sa državnim tajnikom da možemo rad nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu podijeliti u dva razdoblja. U prvom razdoblju rad nacionalnog vijeća karakterizirali su sukobi vezani uz zatečene probleme. Ključni problem bio je status pojedinih veleučilišta, koja su krenula u nedopustivu hipertrofiju i studija i programa. A bez odgovarajućih uvjeta za rad. Zbog prilično nejasnih odnosa između Nacionalnog vijeća i Ministarstva znanosti, dosta toga nije funkcioniralo. A tenzije su se povećale kada je ministar Kraljević odlučio predložiti radikalnije promjene u zakonu, i time započeo stvarnu reformu sustava visokoga obrazovanja i znanosti. Drugo razdoblje karakterizirano je ubrzanim radom Nacionalnog vijeća na rješavanju nagomilanih problema i zaostataka u obradi pristiglih programa. Ukupno gledajući ispred kluba HNS-a i PGS-a možemo konstatirati da nismo zadovoljni jasno sa učinkom Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu u prošlom razdoblju. I ako objektivno možda i nije bilo moguće napraviti puno više, o tome ću reći par riječi kasnije. NO uz prkos svemu smatram da treba istaknuti rad i napore profesorice Havranek koja je predsjedala Nacionalnim vijećem u drugom dijelu mandata. I ja joj se stvarno zahvaljujem. Kolegice i kolege prije nego iznesem nekoliko prijedloga vezanih uz budući rad nacionalnog vijeća ja bih ovdje pošao od pretpostavke da se svi mi ovdje slažemo u nekim elementnima. Prije svega da se slažemo u tome da se Hrvatska ne može osloniti na postojeći zastarjeli sustav visokoga obrazovanja. Drugo nadam se također slažemo da reformski procesi moraju biti kompatibilni sa sličnim procesima u zemljama Europske unije. Treće nadam da svi znamo da je komparativna prednost neke zemlje danas u 21. stoljeću prvenstveno, da ona ovisi prvenstveno o brzini usvajanja novih zvanja i o kreativnom odgovoru na ta nova otkrića. Ako je tako onda u narednom razdoblju od Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu očekujemo da se zaleže za kvalitetniji obrazovni sustav i za povećanje učinkovitosti obrazovnog sustava. Da se zalaže za integrirana i efikasna sveučilišta. Veleučilišta sama po sebi su integrirana po definiciji pa o njima neću ovdje. Treće da se zalaže za jačanje odgovornosti na svim razinama unutar sveučilišta. Četvrto da se zalaže za vrednovanje kvalitete nastave i istraživanja. Za jačanje vanjskog i unutarnjeg nadzora i konačno za implementaciju univerzalnih vrijednosnih kriterija. Ni riječkih, ni splitskih ni zagrebačkih ni bečkih nego univerzalnih vrijednosnih kriterija. Do danas u je nacionalno vijeće dakle po našem sudu napravilo suviše malo na reformi visokoga obrazovanja. Posebnu ulogu u tom procesu imaju nastavnici Zagrebačkog sveučilišta. To je najveće sveučilište, ima i dakako najveću odgovornost. Zbog svoje pozicije u hrvatskom društvu niti jednu reformu nije moguće provesti bez Zagrebačkog sveučilišta. A da li je ovo sveučilište spremno na stvarne i ozbiljne reforme, čini mi se da je to pravo pitanje. No moramo također, moramo se također pitati da li je samo Akademska zajednica kriva za sporost i neefikasnost ovog procesa. Koji je položaj države kao vlasnika i osnivača visokoškolskih ustanova. Da li smo mi saborski zastupnici također učinili sve u našim mogućnostima da doprinesemo toj reformi i da jasno unaprijedimo kvalitetu i učinkovitost obrazovnog procesa. Svi znamo da stvarnih pomaka nema ako se obrazovni proces kao što sam malo prije rekao čvrsto ne nasloni na potrebe za kadrovima koje imamo u gospodarstvu i u javnom sektoru. No nije dovoljno samo preslikati trenutačne potrebe tih sektora već moramo uključiti i kadrovske potrebe koje proizlaze iz strategije razvoja, dakle one potrebe koje ćemo imati za 5, 10 i 15 godina. Iz samog izvješća kolegice i kolege vidite kako je neslavno završio zahtjev i zamolba članova Nacionalnog vijeća prema javnom sektoru. Od pojedinih ministarstava nikada nisu dobili niti jedan jedini podatak glede kvalifikacijske sheme koju predviđamo da će biti potrebna u narednom razdoblju. Nadalje zamolba članova Nacionalnog vijeća da im se pomogne sa potrebnim kadrovskim, informatičkim i drugim resursima dakako nije ni u jednom elementu udovoljena. Financiranje znanstvenih projekata ne bazira se na stvarnim potrebama našeg gospodarstva u ovom trenutku. Znanstveni projekti nisu usmjereni prema potrebama našeg gospodarstva niti se jasno kadrovska politika temelji na reformi i strategiji koja nas čeka. Ja ću kolegice i kolege iznijeti tri primjera da pokažem kako su to neki drugi učinili jednostavno i logično. Prvi primjer Kina. Kina je prije tridesetak godina poslala desetke tisuća mladih ljudi na školovanje širom svijeta u tehnološke centre, bolnice, institute. Kada su se vratili stvorili su kadrovsku osnovu za daljnji brži razvoj te velike zemlje. Posljednjih 13 godina Kina raste po gospodarskoj stopi 9,3% godišnje, a mi se hvalimo kada smo dostigli ili dostignemo 3 do 4% gospodarskog rasta. Drugi primjer Francuska. 81. godine tamo sam boravio kao relativno mlad znanstvenik. Iznenadio sam se. Francuski ministar znanosti i tehnologije rekao je: "U sljedećih nekoliko godina prioritetno će se financirati i u obilju novca će plivati oni koji će istraživati, što, fibrooptička vlakna" tad se još nije mogao amplicifirati, pojačati signal kroz njih, poluvodiče i gentski inženjering. Točno su znali što njima treba u sljedećim godinama. Vrlo jasno sve ostalo je bilo u drugom ili trećem planu. Treći primjer Italija. Prije 30 godina jedan hrabar talijanski ministar koji je došao na čelo Ministarstva znanosti i obrazovanja rekao je, gospodo od danas ukidam sve znanstvene projekte u Republici Italiji, tražim od svih znanstvenika da mi od sutra, da od sutra zatraže od našeg ministarstva financiranje novih projekata. Što se događalo? U Italiji je svatko svakome bio recenzent i svatko je svom kolegi napisao pozitivno izvješće. Bezbroj projekata koji nisu služili ničemu. On je tražio da ti zahtjevi stignu na talijanskom i na engleskom jeziku. Ni jedan projekt nije poslao na recenziju u Italiju nego je poslao van talijanskih granica i preko noći je ugasio 70% projekata, tzv. Projekata. Preostalih 30% kolega dobili su trostruko više novaca nego što su očekivali, dobili su bezbroj znanstvenih novaka i Italija je kroz 10 godina postala gospodarska velesila. Dok god mi ne budemo krenuli tim ili približno tim putem mi nećemo imati rezultata. Mi moramo dobro iskordinirati naš rad, a i smatram da i mi sami kolegice i kolege zastupnici u ovom Saboru možemo učiniti više. Kada su se naši odbori koji se tiču ovih pojedinih segmenata ukupne mreže međusobno zajedno sjeli sastali, analizirali i predložili kako dalje. Dok god to ne napravimo vjerujte nećemo imati adekvatnih rezultata. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Evo danas razgovaramo o Izvješću o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu u razdoblju od 24. travnja 2001. do 15. studenog 2004. godine, a nemamo nigdje nikoga nazočnog koji ima bilo kakve veze sa tim Nacionalnim vijećem za visoku naobrazbu. To nije dobro, to nije dobro. Ovo izvješće se praktički odnosi na jedno dugo, ja bih rekao predugo razdoblje i gotovo da je nedopustivo da Hrvatski sabor jedno tako krupnom važnom pitanju za razvoj hrvatskog društva, gospodarstva što god hoćete nije raspravljao gotovo pune četiri godine, nije raspravljao kao što ovdje piše na ovom papiru formalno od 24. travnja 2001. do 15. studenog 2004. odnosno ne znam koji je danas datum, veljača 2005. godine. Ako se uzme u obzir da to vijeće nije radilo i 2000. godine onda gotovo da raspravljamo o jednom razdoblju od gotovo 5 godina o jednom važnom problemu u Hrvatskom saboru. Problemu koji na neki način ukazuje na sposobnost jednog društva da se transformira, da napreduje, da gospodarski raste itd., jer ocjena sposobnosti obrazovnog sustava, znanstvenih institucija je najbolji indikator dugoročne sposobnosti jednog društva, jedne zajednice, jedne tvrtke, pojedinca. I to je onda nešto što zaslužuje ja bih rekao puno veću pažnju nego što mi to mislimo. Raspravljati ćemo možda danas o nekakvim nastavnim planovima i programima itd., o Bolonjskoj deklaraciji, ali mislim da sve to nije ni približno na razini značaja onoga s čim se susrećemo kad prelistavamo ovih gotovo 3 stotine stranica. I ovo sad ovako na početku nekoliko interesantnih stvari. Prvo se kaže da je to izvješće o radu Nacionalnog vijeća za razdoblje 15. studeni 2001. odnosno travanj 2001. – 15. studeni 2004. godina. No ja sam međutim dobio jedan papir u kojem piše otprilike ovako Hrvatski sabor Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu i piše datum 9. listopad 2003. godine, ne. Kažem na 69. sjednici održanog listopada 2003. godine Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskog sabora raspravljao je o izvješću o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu u razdoblju od 24. travnja 2001. do 30. travnja 2003. godine. To je nešto novo, ne? Molim, to je originalni dokument Hrvatskog sabora. I šta piše u zaključku? Odbor je jednoglasno sa 7 glasova za odlučio da ne prihvaća izvješće o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu u razdoblju od 24. travnja 2001. do 30. travnja 2003. godine. Ja to ako netko treba ostavljam na uvid. Svakako nije to ono najvažnije, mislim da je to jedna formalnost, jedna sitnica za one koji se bave formalnim i pravnim stvarima, onda mogu se za to uhvatiti i reći o.k. pitanje je da li ova cijela rasprava onda ima smisla. Ali ja bih se malo više koncentrirao na samo izvješće i neke stavove tog izvješća i mislim da oni zaslužuju našu pažnju. Evo uvid u stanje sustava visoke naobrazbe kako to vidi Nacionalno vijeće za visoku izobrazbu. Citiram: "U daljnjim dijelovima izvješća osvrnut ćemo se na brojne teškoće koje je Nacionalnom vijeću zadavalo pomanjkanja odgovarajuće logistike, kadrovski, legislativni i tehnički resursi u službama koje podržavaju čitav sustav visoke naobrazbe. Zamisao da će Nacionalno vijeće u kratkom roku doći do uvida u stanje čitavog sustava visoke naobrazbe i njegovih resursa, vrednovanje visokih učilišta u takvim se uvjetima nije moglo ostvariti. Znači vijeće samo priznaje da nije u stanju obaviti zadaće za koje je nadležno." Dalje, "ne postoje čak ni pouzdani" tvrdi to Nacionalno vijeće u svom izvješću, "ne postoje čak ni pouzdani i cjeloviti podaci o broju i vrstama različitih studijskih programa o broju studenata raznih kategorija koji pohađaju te programe, da ne govorim i o njihovoj uspješnosti barem na razini prelaska iz godine u godinu i vremena do diplomiranja. Ne postoje cjeloviti i pouzdani podaci o nastavnicima po znanstveno-nastavnim zvanjima, starosnoj strukturi itd. Ne postoje podaci ni o njihovim stvarnim nastavnim opterećenjima kao ni pokazatelji o kadrovski osobito deficitarnim znanstvenim područjima itd.", gotov citat. Sve je to uvjetovalo dalje, citiram novo izvješće "da Nacionalno vijeće nije moglo dobiti niti dati javnosti na uvid cjelovitu ocjenu o stanju u visokom obrazovanju koja bi bila dokumentirana egzaktnim i objektivnim pokazateljima. Uvidi Nacionalnog vijeća temelje se na parcijalnim analizama podataka stečenim pojedinačnim vrednovanjem visokih učilišta ili istraživanjima pojedinih fenomena koje su obavljale druge institucije sveučilišta, fakulteti i pojedinci te razmjenom neposrednih informacija i iskustava članova vijeća i drugih pripadnika akademske zajednice. Ti uvidi zajedno s nekim generalnim statističkim pokazateljima daju određene smjernice za donošenje barem grubih ocjena stanja u visokom obrazovanju. Nekoliko riječi samog vijeća o efikasnosti studiranja. To je izuzetno važna kategorija. Iako nedostaju precizni statistički podaci tvrdi se, općenito je prisutan dojam kako je prema kriterijima duljine studiranja i postotaka završenih studenata sustav visokog obrazovanja u Hrvatskoj nedovoljno efikasan. Duljina studiranja također je neprihvatljiva, a kreće se od 6, 8 pa i 10 godina za sveučilišne studije. Nije to samo pitanje efikasnosti sveučilišta, ja bih rekao mnogo više, to je pitanje efikasnosti sustava u cjelini. Dalje upozorava u svom izvješću na motiviranost studenata. Kaže se da je ona pretežno ili općenito slaba. U pozadini takvog zapažanja je skupina uzroka koje bi mogle pobliže objasniti sociološke analize, teškoće u zapošljavanju, a također način zapošljavanja gdje su često važnija poznanstva nego znanje, generiraju dio tog problema, piše u ovom izvješću. Zamrzlo tržište rada kao regulatora društvenih problema. U takvoj situaciji ističe se nadalje, postoji neproduktivna potražnja za studijem, potražnja koja je često odgoda nezaposlenosti a ne želja za pravom profesionalizacijom. Klasični proizvodni, a osobito tehnički studiji to naglašavam, osobito tehnički studiji koji su tradicionalno teži pri tome loše prolaze s izuzetno elektrotehnike i računarstva. Slaba je potražnja i u nastavničkim studijima npr. u prirodoslovno-matematičkoj skupini. Dalje ono što mislim da je isto tako važno istaknuti. Studenti često dobivaju neadekvatno obrazovanje u iznajmljenim prostorima u kojima su gosti i oni i nastavnici, i studenti i nastavnici, a obrazovni sustav urušava se iznutra jer se diplome daju za nedovoljno kvalitetno obrazovanje. Ujedno tzv. pod navodnicima "putujući nastavnici" nisu u stanju udovoljiti cjelini obveza svog radnog mjesta, jedna je od vjerojatno najdramatičnijih posljedica te je zanemarivanje stvaranja kvalitetnog znanstvenog podmlatka problem koji zabrinjava. Dalje govori se o ne samo o studiranju nego se posebno govori o infrastrukturi koju studenti na visokoškolskim institucijama trebaju imati, znači laboratorij, opremljenost laboratorija itd. i to je jedna fragmentarna slika onoga što stoji u ovom izvješću, ja bih rekao poštena hrabra ocjena koja zaslužuje ja bih rekao puno više pažnje nego što joj mi pridajemo. Rad Nacionalnog vijeća kao prosudbenog tijela. Rad Nacionalnog vijeća kao prosudbenog tijela izuzetno je opsežan i iz svega onoga što je dano u ovom izvješću evidentno je da je bio suočen sa jednom poplavom, masom zahtjeva za legaliziranje raznih učilišta, sveučilišta, veleučilišta itd. i kada bi čovjek gledao tu statistiku onda bi mogao zaključiti da su Hrvati upravo ti ljudi u Europi koji najveću pažnju poklanjaju obrazovanju, da se najintenzivnije obrazuju, da imaju možda čak i najbolje znanje, a ustvari dešava se nešto potpuno suprotno, nešto što je opasno i što nije dobro. U ovom izvješću u njihovim prilozima ima ih jako puno, između ostalog stoji i zato to ističem, citiram: "Bez uvijanja treba dati na znanje državi, policiji i svekolikoj javnosti da je potreba nacionalni konsenzus o strateškom poboljšanju položaja visokog obrazovanja i znanosti kao neophodnom uvjetu za postizanje odgovarajućeg društvenog razvoja i sukladnosti s Europom." U tablicama kojih ja bih rekao ima bezbroj, mogu se neke stvari istaknuti. Ja bih samo nekoliko njih komentirao. Nacionalno vijeće za visoku naobrazbu dalo je mišljenje o ispunjavanju standarda vrsnoće za ustroj i izvedbu studija tzv. izdavanje dopusnice za čitav niz različitih studija, ali se jasno vidi i u tome jedna tendencija da se pojedinim područjima u obrazovanju poklanja ja bih rekao s pravom, dostatna pažnja, ali međutim iza toga nema onoga što je najvažnije, potrebne kvalitete. Škole menadžmenta i zahtjevi za otvaranje takvih škola jednostavno bili su poplava koja je opterećivala rad nacionalnog vijeća za znanost. Na primjer Hrvatska međunarodna poslijediplomska škola za poslovno upravljanje u Zagrebu, Ekonomski institut u Zagrebu i Kelly school sa prolaznom ocjenom, Visoka poslovna škola "Libertas" u Zagrebu itd. Kako bi ilustrirao taj intenzitet tih zahtjeva reći ću samo sljedeće. Samo na jednoj sjednici od 25.4.1996. godine imate niz zahtjeva za gotovo istu ili vrlo sličnu razinu obrazovanja. Na primjer Visoka ekonomska škola, menadžment i poduzetništvo, "Hita" konzalting Zagreb negativno ocijenjena. Visoka škola poslovne ekonomije Split, negativno ocijenjena. Zagrebačka ekonomska škola Mate d.d., pozitivno. Visoka američka škola za menadžment i tehnologiju Dubrovnik, pozitivno. Znači gotovo na jednoj sjednici masu zahtjeva bez mogućnosti da se razumije stvarna potreba i da se vidi o kakvoj se kvaliteti stvarno radi koju te institucije u smislu obrazovanja, davanja novog znanja, davanja novih sposobnosti, davanja diploma ima. Svakako govoriti o obrazovanju, a ne govoriti o toj vezi i povezanosti između obrazovanja i gospodarstva o čemu je ovdje bilo rečeno nekoliko riječi ne bi bilo dobro, ja ću ovako samo jedan primjer istaknuti. Kada sam prije gotovo 17 godina došao kao gost istraživač na jedno poznato američko sveučilište University of Michigan u Anne Harboru onda sam bio iznenađen sa sa jednom prvom i važnom konstatacijom s kojom se to sveučilište ponosilo. Kaže, u nekoliko proteklih desetljeća taj koledž je generirao preko stotine kompanije koje su zapošljavale preko 40 tisuća ljudi koji su imali prihod od gotovo 2 milijarde dolara. Znanje, obrazovanje kao proizvod novih vrijednosti, kao element stvaranja veće konkurentnosti, boljeg gospodarstva i boljeg života u Hrvatskoj zaslužuje, ja bi rekao, puno više pažnje. No međutim, mi imamo nešto gotovo što je neprihvatljivo i suprotno ne samo tim trendovima nego i europskim standardima. Imamo prepisivanje na ispitima, imamo prepisivanje diploma, plaćanje ispita i mnogo toga što je neprihvatljivo. Svakako, ovo Izvješće, ja bi rekao, je hrabro, korisno, upozoravajuće i vjerujem da ćemo vrlo skoro tijekom ove godine ovom važnom problemu, stanju u sustavu visoke naobrazbe kroz odgovorno i kvalitetno i dobro pripremljeno Izvješće Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu poklonit mu posebnu pažnju. Iz svega toga Klub HDZ-a drži da je ovo Izvješće nešto što vrlo brzo zahtjeva odgovarajući odgovor svih institucija Vlade, a posebno Agencije i Vijeća i njega treba prihvatiti na znanje. Sve više od toga, ja bi rekao, ne bi bilo dobro s obzirom na ocjenu stvarnog stanja s kojim smo suočeni i stanja koje treba što je moguće brže i organiziranije unaprjeđivati. Hvala lijepo.
Hvala. Klub SDP-a, poštovani zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ovo Izvješće kao što su to već mnogi rekli, treba pohvaliti kao hrabro izvješće i koje je realna slika i vlastitog rada i stanja u sustavu. A ta slika iz razno raznih razloga nije dobra i čini mi se da smo s tim više-manje svi suglasni. Ovo Izvješće sadrži snažnu kritiku politike pa i sviju nas i naših prethodnika u ovim klupama jer pokazuje određenu, čak bih rekao, visoki stupanj nebrige u ispunjavanju onih ovlasti i zadaća koje Sabor, Vlada i druga država tijela imaju prema sustavu znanosti i visokog obrazovanja. Podsjetit ću, imenovanja, zakoni, podzakonski akti kasnili su ili čak uopće nisu doneseni. Uvid u stanje sustava je nemoguć, kaže Izvješće, ne samo zbog kako oni ističu unutra loše tehnološke osnove. Naravno, to jest ozbiljni problem nego bih u prvom redu istakao to da se taj sustav dnevno mijenja. Anarhično, kaotično, a da politika, dakle, i mi svi skupa ovdje dajemo tome jedan značajan doprinos. Reforme svakako da, stihija i anarhija ne. Nažalost, tendencija stihije je zadnjih nekoliko godina u sustavu znanosti i visokog obrazovanja bila vrlo prepoznatljivi trend i bazirala se na jednom voluntarizmu pojedinaca koji su nekad zauzimali vrlo visoke funkcije u izvršnoj vlasti, pa rekao bih nekada i zakonodavnoj. Ovdje je bilo postavljeno pitanje od kolege iz HNS-a kakva je to reforma koju ne bi poduprlo sveučilište u Zagrebu i da li je sveučilište u Zagrebu afirmativno u odnosu na reforme ili djeluje opstruirajuće. Ja bih kao, ne ovaj put član Kluba SDP-a, nego kao pripadnik tog sveučilišta koje producira negdje između 50 i 60% ukupne hrvatske znanosti, a kada bi se pravi kriteriji uveli ta brojka bi veća bila kada ne bi bilo diktata kriterija koji su za jednu znanost ili jednu grupaciju znanosti primjerene, a ... [[Govornik se ne razumije.]] rekao bih da je sveučilište u Zagrebu ne samo što nije opstruiralo reformu nego je srećom bilo brana pojedinim ludostima koje su bile planirane u glavama onih koji nisu bili sposobni shvatiti realitet i mogućnost promjene. Da su zadaće koje mi neki put u svom normativnom optimizmu, nerealnom normativnom optimizmu stavljamo pred pojedine sustave, pa tako i pred sustav znanosti i visokog obrazovanja takve da štete sustavu najbolje pokazuje ovo Izvješće. Naime, zadaća koja je stavljena pred 1., 2. saziv Nacionalnog vijeća je takva da ih ne bi 10 nacionalnih vijeća u 10 godina napravilo. Naime, tražiti od Nacionalnog vijeća, vijeća stručnjaka, ali ne profesionalaca u djelovanju u Vijeću, da je evaluiraju cijeli sustav, uključivši sve studije, čak ne sve fakultete u Hrvatskoj nego sve programe. Sjetimo se koliko Filozofski fakultet primjerice u Zagrebu ima programa. I da o tome donesu ocjenu je nešto što može takvom tijelu u zadaću staviti samo onaj tko nema nikakve veze sa realitetom. I ja sam siguran da će i novo Nacionalno vijeće ući u stručnost, dobronamjernost i kompetentnost, nimalo ne sumnjam, za godinu dana kad bude ovdje sa izvješćem biti pred istim problemom. Jer ono što mu je u zakonu stavljeno kao zadaća nije moguće realizirati. Nadalje, mi smo stavili sebi jednu idealističku sliku reforme znanosti i visokog obrazovanja kakva, rekao bih, ne postoji nigdje u Europi. I rekli smo u to i europski model, to je Bolognska deklaracija pa smo u tu Bolognsku deklaraciju, ne možda u propisima, zakon na kraju izgleda ja mislim relativno pristojno za naše uvjete, nego u našim političkim istupima i programatskim istupima. Dakle, postavili smo neke premise tvrdeći da su to europske norme pri čemu to naprosto nije točno. I kada se govori o otporu u Zagrebačkom sveučilištu još jedanput ističem da to nije otpor reformi. Vidjet ćete, za koji tjedan će Zagrebačko sveučilište imati integrativniji statut nego sva druga sveučilišta zajedno u Hrvatskoj, uključivši naravno ona koja su osnovana kao jedinstvena sveučilišta. To ćete vidjeti, to mislim da će sveučilište s ponosom pokazati. Dakle, Zagrebačko sveučilište je bilo protiv voluntarizma i onih nastojanja koja naprosto nemaju oslonca u realitetu s jedne strane, a s druge strane su neki na sveučilištu, ne samo na zagrebačkom sveučilištu, u cijeloj hrvatskoj akademskoj zajednici prepoznali da se neki put iza reformskih ciljeva kriju ambicije sveučilišnih administracija da neprimjerenom centralizacijom na neki način uguše specifičnosti pojedinih struka. I to je nešto što ne bi vrijedilo i što će se sasvim sigurno obiti o glavu Hrvatskoj akademskoj zajednici i Hrvatskoj kao cjelini. Da se to već dijelom dešava, a dešava se u društvenim i humanističkim znanostima, mislim da vam može posvjedočiti svatko tko prati ta dva područja. Barem ta dva područja, o ostalima manje znam pa se i ne mogu izjašnjavati. Unutra u tom Izvještaju su izneseni neki zabrinjavajući podaci. Primjerice, podatak o studiranju 6 do 8, pa i 10 godina. Jest, to su zabrinjavajući podaci, ali ću vam reći još nešto drugo. To nije boljka koja prati samo hrvatska sveučilišta. Vidjeli ste nedavno u Njemačkoj je dosta veliki pritisak bio na njemačka sveučilišta kod kojih je slični problem. Osobno mislim da se upravo tu može Hrvatska pokazati, napraviti jedan iskorak i smanjiti trajanje tog studija, pri čemu se kao i u cijeloj reformi nalazimo u jednom ozbiljnom raskoraku pomalo i Sizofrenom naših želja, ambicija i mogućnosti. Prvo smo konstatirali da želimo puno više diplomiranih, visoko obrazovanih ljudi. Zašto? Jer je postotak koji u Hrvatskoj imamo mali. Drugi cilj smo rekli u studiranje mora biti rigoroznije i kvalitetnije. To osobito zajedno teško da ide. Treće što smo rekli, trebamo uložiti puno novaca itd., pa studij elitni ovakav onakav, a onda smo rekli i zapravo u praksi studiranje tretiramo kao socijalnu instituciju. Zašto? Zato jer naša ekonomija nije u stanju apsorbirati onaj kadar koji ne završi studij, pa čak ni onaj koji završi. Tako da imamo probleme, s jedne strane smanjimo kvote, s druge strane kada ne smanjimo kvote ili kad imamo kvote kakve jesu imamo silni pritisak da se što više ljudi primi na studij da se tako riješe određeni socijalni problemi. Dakle, u prvom redu će država mora raščistiti je li studiranje u kojoj mjeri socijalna mjera, a u kojoj to djelatnost u kojoj socijalna komponenta nema nikakvu ulogu. Nadalje, smo u raskoraku između evidentne tendencije u Europi, a još više u Americi da znanost i visoko obrazovanje budu povezani sa gospodarstvom, pa čak i da se sami djelom struktuiraju kao samofinancirajuća i tržišno orijentirana djelatnost. S druge strane imamo nastojanja, pa čak i od vrlo utjecajnog sindikata koji kaže ni slučajno ovo otvaranje, pa studija, pa suradnja projektima sa gospodarstvom, određeni vid … koja sruši nivo. Dakle, tu smo isto u rasporaku između različitih ambicija koje imamo. I mislim da isto treba naći odgovarajuću mjeru i zadaća vijeća za visoko obrazovanje će u buduće čini mi se na tom području biti iznimno važna. Ako sve to želimo ili određeni kompromis napretka, ako želimo uključiti Hrvatsku znanost i obrazovanje u tzv. europski i znanstveni i obrazovni prostor, moramo voditi računa o silno važnom podatku da je broj studenata posljednjih godina porastao 47%, a nastavnika samo 3%. Neke institucije nažalost, ja radim, prije nego što sam tu došao u jednoj od njih, koja odumire, jer ne možemo prikupiti dovoljan broj nastavnika i nismo jedini u tome. Iz razno raznih razloga. Govori se o materijalnim resursima, nedovoljnom ulaganju. Mi imamo podatak, ja se nadam da će resorno ministarstvo tu napraviti neki iskorak, da se materijalni troškovi koji su bili predviđeni za rad visokih učilišta ne isplaćuju ili se isplaćuju sa ogromnim zakašnjenjem. Imamo nacionalnu kulturnu sramotu da unikatna visoko školska institucija, muzička akademija u Zagrebu nema zgradu. Podstanar je udruzi građana. To je nešto što mislim da nije više čak ni pitanje resornog ministarstva, nego da bi se tim problemom ovaj Sabor morao pozabaviti. Isto tako autonomija o kojoj se govori i koju neki interpretiraju kao autonomiju nekih sveučilišnih ili upravnih oligarhija, a ne kao autonomiju sveučilišta znanstvenika i njegovih sastavnica kao što je to s pravom utvrdio Ustavni sud u svojoj odluci, bez obzira što se ta odluka nekima nije sviđala. Pretpostavlja i neke druge stvari. Pretpostavlja dovoljno financiranje. Isto tako opet moj apel prema resornom ministarstvu, nemojte shvatiti lampsam koji je uveden kao tekovina koja bi trebala podržati autonomiju onako kako su to učinile neke vlade zapadnih zemalja da im to bude izgovor za smanjivanje ukupnih sredstava namijenjenih za znanost i visoko obrazovanje. Ja se nadam da se to neće desit. Nadalje, mislim da ocjena o hrabrosti ovog izvješća je korektna i točna posebno na konstataciju na koju vas posebno upozoravam. Negdje pod kraj tog izvješća piše da postoje pokušaji utjecaja na autonomiju Nacionalnog vijeća i članove stručnih povjerenstava u obavljanju njihovih zakonom predviđenih zadaća. To je nešto što se ne bi smjelo desit, ali preporučam Nacionalnom vijeću da u buduće ne čeka godišnje izvješće da upozori na takve stvari, nego neka odmah javno reagira i na kraju neka upozori ovaj Sabor koji mu je mentor na neki način, politički mentor u obavljanju djelatnost. Upozorilo se i na binarni sustav. Mislim da je binarni sustav tipičan primjer naših nerealnih očekivanja. Naime, binarni sustav pretpostavlja striktno i dosljedno dijeljenje visokoškolskih od sveučilišnih studija. Mislim da bi svaka ocjena o primjerenosti ili ne primjerenosti binarnog sustava morala poći od činjenice da li imamo ili nemamo resurse za to. Mi danas kolegice i kolege fingiramo veleučilišta. Društveno veleučilište primjerice ne postoji, nema ni čistačicu zaposlenu, ni čistačicu. A s druge strane se inzistira sa nekih, iz nekih krugova da bi to nepostojeće veleučilište se moralo emancipirat od sveučilišta. To znači ili da tog veleučilišta neće biti, jer nema tko izvodit tu nastavu s jedne strane. Ili da će ono biti popunjeno onim putujućim nastavnicima bez korijenja i bez struke kakve smo imali prilike nažalost vidjet na nekim veleučilištima i koji sasvim sigurno znače degradaciju sustava. Jednom riječju gledajući izvješće kao cjelinu, Klub SDP-a će podržati to izvješće zbog njegove kako je već rečeno ispravne hrabrosti, zbog poštenosti, otvorenosti i zbog činjenice da vrlo realno odražava stanje u sustavu znanosti i visokog obrazovanja, i uz preporuku da novo vijeće koje nedavno imenovano u ovom Saboru bude realistično u očekivanjima, da predlaže mjere ne one koje bismo željeli da se provedu, a za njih ne postoje objektivni uvjeti, nego da predloži one mjere koje jesu provedive, koje sustav može apsorbirati, i da nas ne dovede u neke situacije to imamo u određenim zapadnim zemljama da se onda nakon eksperimenta radi korak dalje. Podsjetio bih da nema potrebe imati za ambiciju napraviti u godinu dana ono što je jedna država organizirana poput Njemačke rekla da joj treba vremena do 2010. godine. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici, obzirom na broj prijavljenih još i klubova i zastupnika, stignemo do 19 sati završiti ovu temu. A ne bi stigli onda početi Prijedlog Nacionalnog programa zaštite i promicanja ljudskih prava, pa ćemo sa tom temom sutra u 9,30 početi. A danas bi završili sa ovom temom o kojoj je riječ. Poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil u ime Kluba zastupnika nacionalnih manjina. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Svakako da izvješće o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu obuhvaćeno je preširoko razdoblje u kom vremenu su se mijenjali predsjednici, odnosno bolje reći predsjednice, u kom vremenu vijeće mijenjalo radni prostor, ali mijenjali su se i zakoni na kojima se temelji rad Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu, a iz čega svakako i proizlaze ovlasti i funkcije samoga vijeća. Vijeće kako je u samom izvješću rečeno osnovano radi brige za razvoj sustava visokog školstva, da bi osiguralo kakvoću i uspješnost djelovanja sustava visokog školstva, upravo na temelju vrednovanja stanja, na temelju vrednovanja nastavnih programa studija, kao usporedivosti uvođenja reforme školstva radi uključivanja u eurointegracijske procese, a posebno radi prilagodbe Bolonjskoj deklaraciji. Nažalost, iz izvješća možemo iščitati da zbog nedostatka logistike bilo da se radi o kadrovskoj, legislativnoj ili informatičkoj strukturi koja bi trebala dati uvid u stanje resurse i tendencije u sustavu naobrazbe, ne postoje baze podataka s bitnim pokazateljima. Tako u izvješću se naglašava da svakako ne postoje podaci o broju i vrstama različitih studijskih programa. Ne postoje podaci o uspješnosti od upisa do diplomiranja je ovdje već bilo spomenuto da je poražavajući podatak da svega 38% upisanih studenata diplomira, da vrijeme studija je zaista od sedam do osam godina, da ne kažem da mnogi koriste i podatak od deset godina što opet ne znamo što je točno. Ne postoje podaci o nastavnicima po znanstvenim nastavnim zvanjima, starosnoj strukturi, ne postoje pokazatelji o kadrovima na deficitarnim znanstvenim područjima. Ministarstvo znanosti 2002.-2003. raspolaže podatkom o 130 tisuća studenata da bi drugi izvori iste godine koristili podatak od 117 tisuća studenata što čini gotovo 20 postotnu razliku a ništa bolji podaci nisu ako uspoređujemo podatke o nastavnim i nastavno-znanstvenim kadrovima gdje isto tako broj varira od 5,5 do 7 tisuća profesora što zasigurno ne daje odraz stanja. Uz više od jedne od desetljeća zabrane odnosno restrikcije novog zapošljavanja s jedne strane i s druge strane osnivanje brojnih visokih učilišta i veleučilišta uz povećanje gotovo 47% broja studenata broj nastavnih kadrova kao što su to i mojih prethodnici govorili je svega 3% što možemo reći daje stanje vrlo alarmantno i najbolje to možemo vidjeti iz podatka ako usporedimo da na primjer u SAD-u na deset studenata dolazi jedan profesor, Europa koristi na 12 do 15 studenata jednog profesora dok Hrvatska nažalost jedan profesor otpada na 17 do 20 studenata a odnos bi bio zasigurno još i gori kada bismo izuzeli putujuće ili gostujuće profesore ovisno o tome kako ih tko naziva. Stoga bez krivnje vijeća Hrvatska ne raspolaže egzaktnim i objektivnim pokazateljima, tim više što se i podaci Državnog zavoda za statistiku, citiram, često pokazuju nedovoljni pa čak i nepouzdani. Opremljenost visokih učilišta gdje bi se posebno trebao poticati individualni rad isto je nedostatno a kreće se od nedostatka osnovnog prostora kao što smo čuli za Muzičku akademiju do odvijanja nastave u neopremljenim laboratorijima, nedostatak biblioteka, da ne govorimo o nedostatku računalne opreme i drugih informatičkih resursa. Stoga mislim da ona brojka od tisuću i nešto više znanstvenih novaka zasigurno treba pozdraviti, samo mislim da je i taj pokušaj zakasnio. Studijski programi moraju osigurati teme i za vertikalnu i za horizontalnu pokretljivost studenata, stvoriti teme za cjeloživotno učenje i oblikovanje vlastite profesije i kvalifikacijski okvir. Hrvatska u ovoj godini želi provesti reformu visokog obrazovanja, provedbu ciljeva Bolonjske deklaracije. Usklađivanje će rezultirati gore spomenutom pokretljivošću kako studenata tako nastavnika, znanstvenika trebala bi dovesti do podizanja kvalitete obrazovanja i pedagoškog standarda. Znači, i lakše priznavanje stečenih diploma kao i razumijevanje stupnja obrazovanja iz različitih sredina. Istovremeno želimo li znati kakav profil obrazovanja treba za hrvatsko tržište tada treba donijeti jasno iskazanu strategiju razvoja gospodarstva da bi visoko obrazovanje svoje razvojne ciljeve odredilo u skladu s tom strategijom i opredjeljenjem da stručne zadatke mogu izvoditi jedino kvalificirane osobe a mislim da je o tome dosta govorio i kolega Dorić. To se ujedno podrazumijeva kvalitetnije definirati potrebe za kako sveučilišnim i veleučilišnim studijima i omogućiti da Hrvatska brojku negdje govorim o 5%, negdje o 7% visoko obrazovanog stanovništva pomakne prema onoj težećoj od 25% koliko je u europskim zemljama. Zato je zasigurno potrebno nacionalni konsenzus o poboljšanju položaja visokog obrazovanja i znanosti kao neophodnom uvjetu za postizanje odgovarajućeg društvenog razvoja i sukladnosti s Europom. A to se zasigurno može postići samo povećanom stopom izdvajanja za znanost i visoku naobrazbu kojemu referentne veličine mogu i moraju biti one u Europskoj uniji. Klub nacionalnih manjina podržava ovo izvješće, ali smatramo da od 2001. kada je Hrvatska potpisala Bolonjsku deklaraciju izgubljeno je puno vremena u nečinjenju ništa a da je krajnje vrijeme utvrditi ingerencije, redoslijed, odgovornost i obveze kako bismo zaista u jesen školske godine 2005.-2006. pokrenuli realizaciju upisa studenata po novom modelu koji proizlazi iz potpisane deklaracije a što bi trebalo uvesti više reda u naše visoko obrazovanje. Nažalost, ostaje otvoreno pitanje jesmo li to u stanju provesti već sada u sedmom mjesecu kakvu je odluku upravo jučer donio rektorski zbor i hoće li studenti uopće znati što upisuju. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Luka Roić u ime Kluba zastupnika HSS-a. Izvolite!
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! I ja ću u ime HSS-a pokušati reći nekoliko riječi o izvješću i o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu u razdoblju od 24. travnja 2001. do 15. studenog 2004. godine. Analizirajući zapravo pojedine dijelove izvješća kao na primjer na osmoj stranici gdje stoji da je nacionalno vijeće kao ekspertno prosudbeno tijelo u sustavu visokog obrazovanja mora biti doista autonomno i izloženo samo stručnom radu meritornosti ali nikako pritiscima iz bilo kojih sfera kojima se nastoji utjecati na njegove stručne prosudbe. Nažalost, primjeri takvih pritisaka kako na nacionalnom vijeću u cjelini tako i na njegove članove i recenzente učestali su. Imajući u vidu visoko postavljenu ulogu Nacionalnog vijeća kako i kaže članak 132. Zakona o visokim učilištima koji kaže predlaže to vijeće osnovne ukupne politike u području visokog školstva te brojne s druge strane otežavajuće okolnosti i brojne teškoće kao pomanjkanje odgovarajuće logistike kadrovske, tehnički resursi, nepostojanje informatičke infrastrukture koja bi dala barem elementaran uvid u stanje i resursa i tendencije u sustavu visoke naobrazbe te sve ono što se od njega očekuje a to je ostvarivanje novog koncepta regulacije visoko-školskog sustava u kojem bi se sa neposrednog državnog upravljanja prešlo na sustav auto regulacije s vanjskim nadzorom kvalitete studijskih programa i institucijskog funkcioniranja posebice mehanizma osiguranja i unapređenja kvalitete. I to je jedna od dodatnih otežavajućih okolnosti. Nadalje, u izvješću stoji prema novom Zakonu o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju usvojenom u srpnju 2004. godine Nacionalno vijeće više ne predlaže već samo daje suglasnost na mjerila i kriterije koji će biti utvrđeni po zakonskim aktima koje donosi ministar. Suština funkcioniranja tog mehanizma koji počiva na stalnoj evaluaciji rezultata rada visokih učilišta svugdje u svijetu jest u tome da to nije puko provođenje kontrole već kreativan proces kojim se kroz evaluaciju stalno unapređuju pedagoški standardi. Dalje, na stranici 11 izvješća stoji grubo rečeno umjesto izgrađenih institucija građanske kooperacije i poštivanja demokratskih procedura i pravila igre te umjesto kriterija meritornosti još uvijek prevladavaju pravila igre na temelju institucionalnih pozicija i političke moći. Nema poštivanja zakona i drugih regulativnih instrumenata ili ima previše proizvoljnog tumačenja pri čemu je uvijek lakše braniti političke od stručnih prioriteta. Neki takvi prijepori završavaju na sudovima. Drastičan primjer je slučaj rješenje Ustavnog suda s početka 2000. godine, no bio je naivan stav da je Akademskoj zajednici tim rješenjem osigurana autonomija. Naprotiv, autonomija se bitno vrijeđa načinom financiranja visokih učilišta kao interventnom ulogom države pri zapošljavanju na visokim učilištima, a da u to tada nije ni dirnuto. Izostanak velikog dijela nužnih elemenata regulacije pridonio je bujanju stihije. Nepostizanje prethodnih konsenzusa oko ključnih koncepata pitanja i konceptualnih pitanja često je posljedica institucionalnih ili nekih drugih partikularnih interesa koji onemogućuje sudionike da sagledaju zajedničke interese i vizije. Kako je zapravo važno reći i citirati deklaraciju o znanju Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti. Prvi korak na putu prema društvu znanja je razvitak obrazovanja i znanosti prema svjetskim kriterijima kvalitete. Osnovni preduvjet uspješnosti sveučilišta je znanstvena djelatnost na svjetskoj razini kvalitete. Sveučilišta moraju primjeniti jedinstvene kriterije svjetske znanosti i nastajućeg svjetskog sustava visokoga obrazovanja i znati uz društvenu pomoć zadržati dovoljan broj najboljih pojedinaca iz svake generacije kako bi osigurali vlastitu proširenu reprodukciju. Nastavne programe valja stalno obnavljati, rasteretiti ih nepotrebnih odnosa, zastarjelih sadržaja i učiniti ih fleksibilnijima, a studentima osigurati aktivnu ulogu uvodeći metode koje studente motiviraju na učenje, istraživanje te olakšati interdisciplinarno studiranje. Dobro je što je u tijeku proces dostizanja razine zapadno i srednjeeuropskih sveučilišta, uklapanje u europski znanstveni prostor i u europsku mrežu visokog obrazovanja. Pristupili smo prvim okvirnim dokumentima kao što je Bolognska deklaracija. S obzirom, svu ozbiljnost da ne kažem drastičnog stanja u kojem je hrvatsko društvo s obzirom na znanje i njegovu primjenu u razvitku kako su izrazili naši akademici u Deklaraciji o znanju Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti treba shvatiti zaista doslovno. Još jedan dio izvješća veoma zabrinjava i to na stranici 15. Nacionalno vijeće pred kraj svog mandata nije za jedno visoko učilište nije predložilo uskraćivanje vjerodostojnice odnosno dopusnice. Za dva visoka učilišta predložena su pisma očekivanja kojima bi bio produžen rok za otklanjanje nedostataka. Jedan od tih slučajeva završio je nažalost tako da Nacionalnom vijeću od strane visokog učilišta nije omogućeno provjeriti što je u zadanom roku učinjeno. Nacionalno vijeće je u skladu sa svojim ovlastima predložilo oduzimanje dopusnice. Treba posve ozbiljno shvatiti sve poteškoće i prepreke na koje nailazi u svom radu Nacionalno vijeće za visoku naobrazbu i otkloniti ih. Ističem da je veliki problem ne samo u ovom području nedonošenje na vrijeme i u zakonskim rokovima kvalitetnih provedbenih propisa pa se događa da zakon ostaje često mrtvo slovo na papiru. Kako stoji u Deklaraciji o znanju Hrvatska se treba znanjem izvući iz kruga slabije razvijenih zemalja i spriječiti da se produbi njezina sadašnja tehnološka zaostalost. Ta se zaostalost i uopće nedostatak znanja odražava u poteškoćama u koje su zapala nekad uspješna poduzeća s dramatičnim padom proizvodnje izvoza zatim u ozbiljnim nedostacima pravosudnog sustava, u slabostima državnog aparata za, sa zastarjelim oblicima organiziranja i funkcioniranja te sumnjom u korumpiranost. Restrukturiranja privrede i revitalizacija društva na višoj razini kvalitete i s većim udjelom znanja postaje gotovo egzistencijalno pitanje. Nužno je mijenjati odnos prema radu i poslu u Hrvatskoj i to pod vidom kompetentnosti i profesionalnosti, ali isto tako treba ostvariti sve preduvjete u kojima će svi ljudi, a naravno institucije pa tako i Nacionalno vijeće za visoku naobrazbu moći ostvariti svoje sposobnosti i ono što društvo s pravom od njih očekuje. Samo to može Hrvatsku voditi u bolju budućnost i mi u HSS-u ćemo prihvatiti izvješće o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu za razdoblje od 24. travnja 2001. godine do 15. studenog 2004. godine. Zahvaljujem.
Zahvaljujem kolega Roić. Ovime smo završili raspravu u ime klubova. Slijedi pojedinačna rasprava. Prva je na redu gospođa Marija Lugarić. Izvolite kolegice Lugarić.
Poštovana gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege, poštovani gospodine državni tajniče, želim na samome početku i vrlo jasno reći da ću osobno podržati ovo izvješće Nacionalnog vijeća obzirom da se radi o korektnom izvješću koje vrlo objektivno nudi prikaz onoga što je Nacionalno vijeće radilo kao i stanja u sustavu visokog obrazovanja i mislim da je dobro da se to sve skupa povezuje jer je poprilično nelogično očekivati da se Nacionalno vijeće stavi svoj rad u bilo kakav smisleni kontekst ukoliko se ne osvrne na ovaj ili na onaj način o samom visokom školstvu. Također mislim da je to važno ovdje istaknuti da ovo zadnje Nacionalno vijeće pod, koje je bilo pod predsjedanjem doktorice Havranek, inače dekanice Agronomskog fakulteta, ja se ne mogu oteti dojmu da se radi o jednom sazivu Vijeća koje je stalno bilo u nekakvoj «stand by» varijanti. Oni su praktično cijelo vrijeme od kada su imenovani do kad nisu razriješeni, bili u, kao tijelo koje je čekalo nekakva nova imenovanja. Naime Nacionalno vijeće je imenovano 28. svibnja 2003. godine. Već tri mjeseca kasnije, 15. kolovoza je stupio na snagu novi zakon koji je predvidio izbor novog vijeća. Onda su nam vrlo ubrzo došli i parlamentarni izbori krajem 2003. godine pa je onda opet išla izmjena zakona u 7. mjesecu prošle godine i onda je naprosto to Vijeće bilo zamoljeno od ministra Primorca da odrađuje i ono što su novopridošli predmeti kako ne bi bilo zastoja u objektivnom funkcioniranju makar su svaka 2 do 3 mjeseca je to vijeće naprosto trebalo biti raspušteno i imenovano novo vijeće. Ono što se desilo u zadnjih godinu dana je bilo to da su kroz 2 navrata raspisani natječaji za imenovanje novih članova Vijeća i sve to skupa je završilo, a to smo svi svjedočili negdje u 12. mjesecu prošle godine kada je uz puno zakašnjenja konačno i imenovano Nacionalno vijeće. To novo vijeće, zadnje koje smo mi imenovali u 12. mjesecu ćemo evo za koji dan opet promijeniti sastav, mijenja se opet jedan novi član no međutim o tome kad dođe na to red za koji dan. Drugo, meni je gospođo potpredsjednice posebno žao što nitko ovdje iz Hrvatskog sabora nije pozvao niti gospođu Havranek niti rektoricu Mence da kao osobe koje su zapravo predsjedavale nacionalnim vijećima u ovom izvještajnom razdoblju dođu i podnesu ovdje Hrvatskom saboru izvješće jer mi se čini da je loše da predstavnici Ministarstva uz dužno poštovanje prema njima podnose izvješće u ime Nacionalnog vijeća jer zapravo samo u tom malom detalju se vidi jedan zametak problema koji se kasnije puno kasnije perpetuira i s puno ozbiljnijim, s puno ozbiljnijim posljedicama. O čemu se radi? Radi se naprosto o tome da je zakonom i starim i novim i svim izmjenama koje su bile Nacionalno vijeće utvrđeno kao neovisno tijelo, mislim da je tu važno naglasiti da se radi zaista o neovisnom tijelu s temeljnom brigom zadaće za razvoj i sustav visokog školstva što naravno podrazumijeva autonomiju i neovisnost od svake vrste političkog pritiska. Ja ne mislim da je Vijeće ovo ili ona prijašnje radilo, ne govorim to da je radilo pod nekakvim političkim pritiskom, ali upravo temeljna ideja priče da Nacionalno vijeće se jednom godišnje obrati ovdje Hrvatskom saboru sa izvješćem o stanju u hrvatskom školstvu je bila ta da ako baš hoćete se i Hrvatski sabor prisili da se jednom godišnje neovisno od Vlade i nevosino od odnosa Vlade i Sabora raspravlja o problemima u visokom školstvu. Stoga ponavljam, mislim da nije dobro ili u najmanju ruku nije najsretnije rješenje da se sad mi ovdje nešto raspravljamo međusobno ili raspravljamo sa predstavnicima Ministarstva jer oni taj posao i ovako i onako dnevno rade, a mislim obzirom na strateški značaj da bi bilo itekako važno da mi kao Hrvatski sabor, kao najviše tijelo na kojem se trebaju donositi strateške razvojne odluke i sa predstavnicima akademske zajednice ovdje raspravimo i čujemo možda neko drugo ili drugačije mišljenje jer pitanje reforme i visokog školstva je zaista jedno od onih ključnih koje traži i ozbiljnu i stručnu, ali ono što je možda i ponajviše važno od bilo kakve politike lišenu raspravu. Stoga možda apel i čelništvu ovdje Hrvatskog sabora da drugi puta malo ozbiljnije pristupi ovakvim izvješćima koje ovako umorno prilično prolaze po dnevnom redu jer su za Hrvatski sabor jako nevažna, ja mislim da su jako važna i da je tome trebalo dati puno više pozornosti. Nekoliko komentara, kolege su većinom prije mene o tome govorili o nepostojanju baze podataka i pomanjkanju odgovarajuće logistike. Također smatram to ozbiljnim i važnim. Ja ne bih sad pričala detalje jer kao što rekoh o tome je već bilo riječi, ja se samo nadam da su u Ministarstvu poduzeti odgovarajući koraci kako u izvješću dogodine ili za ioju godinu ne bi opet čitali da taj problem postoji. To je mislim važno jer je posve nemoguće donositi bilo kakve strateške odluke posebno one za koje želimo da imaju konkretnu utemeljenost ako ne znamo to je pravo stanje sustava ako ne znamo dijagnozu sustava. Jedan detalj ključni ili jedan od možda ključnijih točaka Europskih standarda ono što je važnije to je pitanje postojanja sustava unutarnje i vanjske evaloacije kojima se osigurava između ostaloga i unapređenje kvalitete studijskih programa i institucionalne kvalitete funkcioniranja visokih učilišta. Činjenica koju mi ne smijemo ovdje zanemariti je to da nacionalno vijeće koje je trebalo biti vrh toga sustava vrednovanja od svoga osnutka pa do danas od ministarstva koja got politička garnitura u tom ministarstvu bila nije dobila niti minimalno uvjete za rad, niti je se u ministarstvu ponovno kažem bilo to ovo sad ili ono prijašnje, ili ono još prije toga nije bilo respektirano kako važan stručni partner. I sasvim uz put možda isprovocirane jednim dijelom rasprava koje su bile prije ovoga ponekad mi se čini kada govorimo o reformi visokoga školstva i bolonjskim procesima da javnost i to ne samo ova opća javnost, nego čak i akademska stručna javnost, percipira da su se dogodile nekakve promjene u zakonima u zakonskoj regulativi visokoga obrazovanja. I da je sad tu više-manje sve u redu i da sada mi još nešto trebamo učiniti što treba uskladiti sa Europom. Pri tome da mnogima nije jasno što to treba učiniti i zašto to treba učiniti. Mislim da nije pretjerano čak i zaključiti da se radi o površnim a u nekim segmentima i potpuno krivim percepcijama koje nam onda kasnije uzrokuju brojne probleme. Jedan detalj koji sam pronašla u ovom izvješću koji me na žalost nije iznenadio ali sam se nekako iskreno nadala da je on dio samo moje osobne percepcije i da sam ja naprosto u krivu. A to je da je motiviranost studenata za studiranje jako slaba. Mislim da je taj podatak koji nas ovdje treba prilično zabrinuti jer čim ga i nacionalno vijeće spominje, i ističe mislim da se radi o važnom faktoru zapravo prijetnji za sve ono što danas ili sutra želimo učiniti. Ja sada i kada bi imala vremena i kada bi imala ambicije ne mogu ulaziti u razloge zašto je tomu tako to zasigurno traži jednu širu ekspertizu ali mislim da je je to nešto čime se isto Ministarstvo također treba posebno pozabaviti. Nadalje primjena bolonjske sheme koju smo mi opet donošenjem zakona u 7 mjesecu prošle godine prilično skratili rokove, u Europskim okvirima služi i zato je zamišljena da bi se zapravo postigla prepoznatljivost između pojedinih programa. Obzirom na aktualne diskusije koje su sada na sveučilištu ali temeljeno na ocjenama koje iznosi Nacionalno vijeće meni se čini da te rokove nećemo uspjeti ispoštovati te da ćemo još jednom svjedočiti tome da se to sve skupa odgodi. Ono što mislim da je nužno učiniti a to je ali apsolutno nužno izdvojiti hitno reformska sredstva za posao promjena u visokom obrazovanju. MI ovdje u Hrvatskom saboru vrlo dobro znamo da proračun za 2005. godinu koji se odnosi na visoko obrazovanje znanosti je prvi koji u odnosu i na razmjere prema ostalim proračunskim korisnicima se prvi puta smanjuje u zadnjih 10tak godina. Čak i ako uzmemo sada ovaj kredit svjetske banke on za jedno može maksimalno jedan posto povećati proračun iako je upitno koliko se taj kredit može koristiti za te svrhe obzirom da se radi o strog namjenskom kreditu. Ono što mene posebno zabrinjava i tu ne treba biti u zabludi da će nama samo povećana količina novaca riješiti probleme. Ona nam neće riješiti probleme ako nećemo imati kvalitetne programe kojima možemo raditi reforme iskorake. U tom smislu mene posebno brine, a mislim da nas sve treba brinuti, činjenica da je ministar Primorac 31.12. prošle godine vratio u državnu riznicu vratio ministru financija preko 300 miliona kuna nepotrošenih sredstava. Mi smo se ovdje svi jako neki deklarativnije, neki konkretnije zalagali da se moraju povećati sredstva za znanost i obrazovanje. Međutim naš ministar ih onda valjda zbog nedostatka programa nije znao potrošiti i mislim da to nije dobro. I zaključno, osim uvođenja standarda koje ne trebamo činiti radi Europske unije nego smo mi na to dobrovoljno pristali nas Europska unija u to sve skupa ne tjera. Mislim da moramo povećati te transfere iz znanosti da to mora biti jedan također od kriterija vrednovanja u napredovanju. Jer inače bez toga ćemo ostati na onoj da se deklarativno opredjeljujemo za znanost. DA se deklarativno opredjeljujemo za razvoj a zapravo konkretno ne učinimo ništa. Hvala lijepa.
Zahvaljujem kolegice Lugarić. I primam vašu kritiku što se tiče predsjednice Nacionalnog vijeća koja slažem se trebala biti pozvana na ovo. Sljedeća je na redu zastupnica Jelena Pavičić Vukićević izvolite kolegice.
Hvala lijepa uvažena gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo doista danas ispred sebe imamo jedno izvješće za koje s punim pravom možemo reći da je ono korektno, ne samo zbog napora u ardu nacionalnog vijeća i zbog sastavljanja ovoga Izvješća već zbog zapravo kritičnog poentiranja na ključne probleme u hrvatskom obrazovnom sustavu danas. To su svakako nedostatna financijska i materijala sredstva, neefikasnost studiranja, nedostatak znanstveno nastavnih i nastavnih kadrova, primjena bolonjske sheme, pitanje autonomije i integriteta sveučilišta. Problemi stručnih studija te privatnih visokih učilišta. Kao i modeli samoregulacije i osiguranja kvalitete. No čini se zapravo da je ovo Izvješće Nacionalog vijeća za visoku naobrazbu ipak kao posljedicu prouzročilo jednu novu odluku samoga ministarstva dakle i Vlade Republike Hrvatske a to je eto imali smo prilike nedavno prije par dana čitati u medijima odluka da će se u različita znanstveno nastavna i nastavka zvanja izabrati oko 500 osoba. Dakle desetogodišnja restrikcija u zapošljavanju znanstveno pedagoškog kadra na svim hrvatskim sveučilištima dovela je kao što smo to imali prilike čuti zapravo do jednoga neslanog omjera od jednog nastavnika na 20 studenata eto imali smo prilike čuti kakva su to američka i europska iskustva odnosno prosjeci. Situacija je dakle prepoznata kao iznimno krizna. Naš ministar zapravo vrlo često i reagira na taj način. Te su školske torbe preteške, te treba pomaknui prvi radni dan u školama, te zbog toga što đaci sa 14 godina ne mogu se opredijeliti za svoj životni poziv. Treba promijeniti i model obrazovanja sa 8 na 9 godina. I to tako sada smo došli do jedne situacije da je eto Vlada i nadležno Ministarstvo odlučilo zaposliti 500 znanstvenih novaka, asistenata, izvanrednih i redovnih profesora. Dakle nakon desetogodišnjeg doista, zapošljavanja na kapaljku nadležni su uz prkos spoznaji da se zbog nemogućnosti zapošljavanja u znanstvenim zvanjima desetkovao i broj poslije diplomanata i broj doktoranata odlučili su zaposliti 500 osoba ali doista svatko tko je to malo studioznije pročitao mora se zapitati odakle. Bojim se zapravo da će tako umnožen sustav biti još nekvalitetniji. Zaposlit će se i magistri i doktori znanosti bez iskustva rada u institucijama visoke naobrazbe dakle bez kvalitetnih metodičkih zvanja u nastavi. Vrata će se zapravo otvoriti i odjednom i nizu tek završenih studenata koji možda uopće nemaju istinskih znanstvenih ambicija ali naprosto našli su se u jednoj generaciji kojima je ponuđena takva mogućnost. Problem koji je vezan u ovaj a tiče se također i pitanja stručne kvalitete nastave datira i prije vremena ovih ristrikcija u zapošljavanju javnosti i sveučilište morali bi nadalje obvezati i voditelje katedri da osposobe stručni kontinuitet u nastavi, istraživačkom radu te zapravo ta neka znanstvena sebičnost koja se na našem sveučilištu vrlo često može vidjeti apsolutno je nedopustiva. Često su to naši autoriteti koji rade na više fakulteta, na više privatnih visokih škola i zapravo ta situacija bez konkurencije potpuno im odgovara. I Nacionalno vijeće za visoku naobrazbu upozorava nas da treba izraditi strateški plan kadrovske obnove visokoškolstva što podrazumijeva da se ne radi o jednostavnom zapošljavanju 500 osoba u postojećem sustavu. Također već je bilo dosta riječi, ali smatram da je to toliko značajan problem da ga ponovno treba istaknuti, Vijeće je upozorilo na jedan važan nedostatak u naporu da se za stanje u sustavu pronađe najadekvatniji model za njegovo istinsko poboljšanje jer je činjenice da Hrvatska danas ne zna niti koji joj je broj studenata, niti o kojem se broju nastavnika uistinu radi. Ponovno, kao i na sjednici odbora apeliram da ministarstvo osmisli i realizira neki sustav koji bi pratio zapravo sve navedene pokazatelje koji su nužni da bi se doista unaprijedio proces obrazovanja te da bi se mogao primijeniti i model cijelog životnog obrazovanja na kojeg se neprestano pozivamo. Ako nam nedostaju saznanja o sustavu rada ne možemo kvalitetno sagledati sve probleme pa i prednosti sustava, a kamoli ponuditi sustavno rješavanje uočenih problema. Argumentacija nam nedostaje i danas zapravo samo nagađamo o stanju stvari. I naposljetku nakon ovog osvrta na izvješće o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu dopustite mi da kažem još samo par rečenica jer mislim da je ovo izvješće odlično problematiziralo, da zapravo danas u Hrvatskoj nemamo jednu kvalitetnu strategiju ukupnog razvitka Republike Hrvatske, a potom strategiju visoke naobrazbe koja bi se onda uklopila u tu opću strategiju. A izostankom tih dviju strategija nadalje izostaju i strategije pojedinih sveučilišta, fakulteta i struka kao i strategija obrazovnog sustava u cjelini. Pod strategijom ovdje naravno ne mislim samo na deklarativno zalaganje nadležnih institucija za poboljšanje cijeloga sustava već konkretne ciljeve i u području obrazovanja i visoke naobrazbe koje moraju pratiti i povećanje izdvajanja u proračunu i to naravno svi se nadamo do europskih iznosa. Pitanje uspostave nacionalnog konsenzusa oko prioriteta u hrvatskom društvu i sustavu obrazovanja od osnovnoškolskog do doktorskog studija po meni je ključno i po meni trebalo bi se zapravo, cijela ova situacija trebala bi se rješavati na način da se doista krene od početka. Hvala.
Zahvaljujem. U ime ministarstva državni tajnik Slobodan Uzelac. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice, dame i gospodo, nekoliko napomena zbog toga da se ne bi možda nepotrebno ponavljalo u diskusiji ono što ne treba ponavljati. Prije svega opća ocjena da prilozi koje smo do sada čuli koje se jednim dijelom odnose na izvješća ili ne konkretno govore o temi u cjelini, dopustite da kažem izuzetno su vrijedan doprinos našim nastojanjima da iziđemo iz lošeg stanja i u tom smislu vas uvjeravam da svaka vaša kritika, samo dobrodošla kritika. Drugo, što se tiče podataka, različitih podataka o broju studenata, naravno da danas nikakav problem nije zbrojiti brojeve studenata. Mislim da se radi nažalost samo o tome da se u jednom dijelu teksta govori o studentima sa sveučilišta a drugdje sa sveučilišta, veleučilišta i visokih škola, pa od tuda samo razlike u brojevima. Ali u pravu ste, treba ujednačiti, treba jasno govoriti o čemu se radi. Osnovni razlog zbog koga sam se javio su nova radna mjesta koja je cijenjena zastupnica sada spomenula. Mislim da se radi o nečemu iznimno vrijednom. Naime, ne da mislim nego sam uvjeren u to i upravo zbog tog razloga to i radimo. Riječ je o radnim mjestima koje smo nazvali razvojnim radnim mjestima. Dakle nije riječ o popunjavanju postojećih praznina, nije riječ o poboljšavanju postojećeg stanja, nego je riječ o onome što bi trebalo biti, značiti razvoj i to ne bilo kakav razvoj, nego razvoj naprosto objedinjen u konceptu Bolonjske reforme. S tim u vezi vas samo podsjećam na jedan gotovo apsurd, a to je da je država pogotovo putem sustava znanstvenih novaka uspjela odškolovati, osposobiti u znanstvenom smislu na stotine magistara znanosti i odnosno na čak preko tisuću magistara znanosti i sada već na stotine doktora znanosti. Nažalost mnogi od tih ljudi kako je mišljeno ne uspijevaju se naći ni u privredi a ni u visokom obrazovanju. Ako je s jedne strane, ako su teškoće u privredi razumljive zbog tamošnjih nepovoljnih okolnosti onda je teško prihvatiti činjenicu da u visokom obrazovanju s jedne strane imamo osposobljene ljude, a s druge strane podatak kojeg je sad iznio cijenjeni zastupnik Josipović po kojemu porast broja studenata je 37% a broja nastavnika čini mi se 3%. Uz napomenu da je i početna struktura bila nezadovoljavajuća, da smo i tada imali nedovoljan broj nastavnika u odnosu na broj studenata. Dakle ako je išta jasno, jasno je da postojeća sredstva valja, kad je riječ o razvoju upotrijebiti u zapošljavanje novih ljudi na, u visokom obrazovanju, ponavljam ne za bilo što, ne za bilo što nego upravo na koncept razvoja. Što se tiče napomene o tome da ministarstvo nije znalo potrošiti novac, možda ona i stoji, ali uvjeravam vas da u datoj situaciji ipak nije riječ o tome i računi koje mi ne uspijevamo platiti za materijalne troškove od jeseni u to spadaju. Prema tome ne bih mogao prihvatiti tu kritiku. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sljedeća je na redu za raspravu gospođa Ivanka Roksandić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo na početku moram istaknuti i primijetiti ono što je danas u ovoj raspravi i primijećeno da je ovo zaista sveobuhvatno jedno izvješće koje je vrlo korektno i da se odnosi evo rekla bih na dva razdoblja, na razdoblja kojem su predsjedavale dvije predsjednice ovog Nacionalnog vijeća i da u oba ova izvješća je istaknut čitav niz poteškoća na koje su nailazili članovi vijeća u svom radu. I zbog toga ne mogu vjerovati da evo do danas gotovo nitko nije saslušao ovo izvješće a radi se gotovo kao što je rekla kolegica Lugarić čini mi se o 5 godina rada Nacionalnog vijeća. Vrlo teško a to su svi istaknuli dati cjelovitu ocjenu stanja u visokom obrazovanju da se ne ponavljam, zbog evo prije svega ne cjelovitih rekla bih statističkih podataka koji su potrebni za osnovno praćenje i analizu visokog obrazovanja. Svakako treba zabrinjavati i opće zapažanje iz izvješća gdje se navode uzroci duljine studiranja, u kojem se navodi da je motiviranost studenata općenito slaba kao i nepovoljni razvoj znanstvenog i nastavnog kadra, prije svega nedostatak takvog kadra veseli ovo što je izrekao sada državni tajnik u svom obrazloženju što znači zapošljavanje 500-tinjak novih znanstvenika kako je nazvao državni tajnik, rekla bih razvojnih mjesta za novake. Pa i neadekvatna nastavna oprema i osnovni prostor za odvijanje nastave na fakultetima i visokim školama. Nacionalno vijeće raspravljalo je o svim koncepcijskim pitanjima visokog obrazovanja pa se tako raspravljalo i o osnivanju sveučilišta u Zadru i u Dubrovniku, studiju učitelja paralelnosti studijskih programa na hrvatskim studijima sveučilišta u Zagrebu koje svojevremeno izazvalo čitav niz polemika i stanjem na Veleučilištu u Splitu o kojem svi itekako dobro smo čuli, čitali i znamo. Zabrinjava i činjenica koja se navodi u izvješću da je Nacionalno vijeće kao ekspertno prosudbeno tijelo u sastavu visokog obrazovanja mora biti autonomno izloženo samo stručnom sudu meritornosti, ali nikako pritiscima iz bilo koje sfere koje se nastoje utjecati na njihove stručne prosudbe. Na žalost Vijeće je u svom barem tako kao što piše u izvješću, često doživljavalo takve pritiske. Iz izvješća je vidljivo da se Vijeće posebno bavilo i problemima kako se navodi stihijskim osnivanjem novih javnih visokih škola i veleučilišta. Pojava čitavog niza visokih škola, otvaranjem raznih studijskih programa rekla bih čak i ispostava postojećih programa, a sve prije donošenja uopće mreže visokih učilišta izazvala je i čitav niz problema. Mislim da se novo Vijeće pa i Ministarstvo znanosti i Agencija za visokog obrazovanje i znanost mora posebno pozabaviti ovom problematikom jer je vrlo često upitna i kvaliteta studiranja na nekim od ovih institucija. Posebno o čemu želim govoriti su nastavnički i učiteljski studiji iz razloga što jedna od dvije visoke obrazovne ustanove, jedna od najstarijih visokih učiteljskih škola u Republici Hrvatskoj sa 143-godišnjom tradicijom je visoka učiteljska škola u Petrinji koja od 1997. godine djeluje kao samostalna visoka škola, ali na žalost još nije u sastavu sveučilišta mada su mnogo manje koje su se kasnije izdvajale iz drugih fakulteta pedagoških škola ustrojene i priključene nekom od sveučilišta. Uspješnost obrazovanja školstva na svim razinama uvjetovano je i dobrim učiteljima i nastavnicima zbog toga prije svega podržavam da se izvrši uvid u rad ovih institucija jer njih je trenutno u Hrvatskoj devet, rade pod različitim uvjetima sa različitim rekla bih i materijalnom opremljenošću i kadrovskim problemima pa bi svakako bilo potrebno napraviti uvide u rad ovih institucija mada je Nacionalno vijeće vidim već to pokušalo ali zbog kako je reklo odsustva logističke potpore uvažavajući da im je nemoguće bilo prije svega pronaći ljude koji bi vrednovali ove programe kao volontere pored svega onoga što ljudi na fakultetima i visoko obrazovnim institucijama rade, pored svog redovitog posla zaista vjerujem da se nisu mogli baviti i ovim problemom, ali se nadam da će biti logistička potpora prije svega u ovoj Agenciji za visoko obrazovanje i prije svega osiguravanjem više financijskih sredstava za rad Nacionalnog vijeća i da će se taj uvid zaista moći i izvršiti. Zanimljivo je u ovom izvješću, do sada to nitko nije istaknuo i istraživanje matematičkog odjela Prirodoslovno-matematičkog fakulteta koji je bilo kao model provedeno o stručnom profilu nastavnika matematike pa smo dobili jednu zgodnu kadrovsku sliku da u predmetnoj nastavi nije rezultat manjka visoko obrazovnih kadrova već činjenica da se nerado zapošljava učiteljskom, odnosno nastavničkom zvanju što je posebno uvjetovano radom u manjim mjestima i gradovima, a iz osobnog iskustva mogu vam reći da je najteže naći upravo i stručne profesore stranih jezika, matematike i u strukovnim školama stručnih predmeta jer takvi obrazovni kadrovi, visoko obrazovni kadrovi na žalost prihvaćaju najčešće bolje plaćene poslove. Sveukupan rad Nacionalnog vijeća u ovom razdoblju bilo je i otežano, već su i moji kolege rekli prethodnici, zbog nedostatka i prostora i stručnih kadrova koji su surađivali kao vanjski suradnici u radu Vijeća jer je veoma mali broj zaposlenih profesionalaca u tom Vijeću. Osnivanjem Agencije za visoko obrazovanje, Nacionalno vijeće će vjerujem zaista dobiti potrebnu logistiku za rad, a samim tim i bolje uvjete rada i vjerujem da ćemo za godinu dana čuti barem ove bolje pomake u radu Nacionalnog vijeća barem nazvala bih ove tehničke, jer vjerujem da se zaista u ovom kratkom razdoblju ne može odgovoriti na onaj zahtjevan posao koji po zakonu ovo Vijeće ima. Hvala.
Zahvaljujem kolegice Roksandić. Sljedeći je na redu gospodin Vice Vukov. Izvolite kolega Vukov.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Nacionalno vijeće za visoku naobrazbu osnovano je očito s velikim ambicijama. Osnovano je kako stoji u ovom samome izvješću, radi brige, citiram: "Radi brige za razvoj sustava visokog školstva". Od njega se očekuje, opet citiram: "da predlaže osnove ukupne politike u području visokog školstva" ali to dakako nije sve. Tu se nabraja i to da Vijeće mora donositi mišljenje o potrebi osnutka visokih učilišta, mišljenje o ispunjenju osnovnih standarda vrsnoće za ustroj i izvedbu studija itd. Očito je dakle da zakon predviđa visoku ulogu nacionalnoga vijeća, ali kada u ovom istom izvješću otkrijemo da se na imenovanje novog člana Vijeća čekalo dvije godine, te da prema istome ovome izvješću Vijeća nije radilo dakle na zakonski predviđenim brojem članova onda bi se moglo dakako odmah reći da ne samo da nije moglo biti djelotvorno nego na kraju krajeva čovjek se može i pitati o istinskome smislu ovakova njegovog postojanja. Uostalom da sustav ne djeluje očito je iz činjenice da je citiram: "da je dolazilo i dolazi do takvih situacija da Nacionalno vijeće iz novina saznaje da je u tijeku osnivanja nekog javnog visokog učilišta, a nitko od ključnih aktera ne koristi Nacionalno vijeće kao mjesto traženja rješenja već se stvarni koraci opet događaju paralelnim načinima". Ako ni zbog čega, a ono zbog ovih činjenica ovdje navedenih moramo se složiti s tvrdnjom opet iz izvješća, kako je sustav visokog obrazovanja nedovoljno efikasan prije svega s obzirom na duljinu studiranja i postotak završenih studenata. U izvješću je riječ i o toliko inače spominjanoj autonomiji i integritetu sveučilišta što je dakako stara europska civilizacijska tradicija pa se tako kaže: Naše poimanje autonomije često ne izlazi iz okvira usko institucionalnih interesa i ciljeva. To je donekle razumljivo jer je okamenjena autonomija samo druga strana, naličje uhodanih ovlasti koje nad visokim učilištima ima upravno politička sfera. U kontekstu dakle autonomije sveučilišta dolazimo do delikatne ali važne teme o utjecaju politike na život visokih učilišta. Iskoristit ću ovu prigodu i ustvrdit ću kako mi se čini da je u zadnje vrijeme doživila svoj vrhunac u nas svojevrsna antipolitička klima. Mislim da od sada valja koristiti svaku prigodu da se kaže kako sveopći napad na političare, jer iz ovoga ovdje slijedi da bi opet politika trebala tu snositi glavnu krivnju, čemu se, da apsurd bude potpun, dakle ta antipolitička klima, njoj su se pridružili i sami političari. Koliko god dakle ta antipolitička klima i argumenti bili na određeni način utemeljeni imaju svoje otužno i zabrinjavajuće naličje, a ono se sastoji, reći ću otvoreno, u našoj nesposobnosti da se suočimo s odgovornostima koje sa sobom nosi demokratski sustav i sloboda djelovanja. Valja priznati da su sastavljači ovoga Izvještaja svjesni ovoga sindroma jer na stranici 11 stoji ovo indikativno rezoniranje. Akademska zajednica često je ambivalentna u odnosu prema državi. Tako se često od države traći generalna i detaljna strategija razvoja koja bi akademsku zajednicu oslobodila odgovornosti da sama uvidom u globalni, znanstveni i tehnološki razvoj i globalna gospodarska kretanja daje znanstveno elaborirane preporuke o budućim konjukturnim kadrovskih profilima. Na ovaj način gotovo otvoreno se priznaje da bi jedna takva strategija koju akademska zajednica očekuje od države morala biti izrađena od same akademske zajednica koja je najpozvanije, a time bi jer to se tu i kaže, a time bi dakako bila potvrđena i osmišljene autonomija visokoškolskih znanstvenih ustanova. Ali upravo se zaključuje, ali ispravno se zaključuje u ovom tekstu, u ovom istom tekstu se dakle kaže, takav znanstveni rad kojega bi morala obaviti akademska zajednica zahtijevao bi visoki stupanj interfakultetske suradnje, čega, ja dodajem sad, to je moj komentar, čega očito nema jer inače ne bi bilo spomenuto u ovom kontekstu. Tako, eto, ni akademska zajednica čini mi se ne može odoljeti izazovu toliko raširene igre koja u politici vidi krivca za baš sve. Mišljenja sam da je današnja politička euforija zapravo dokaz, a usput, to usput kažem, dokaz križa naše ukupne društvene svijesti. U ovome Izvješću spominje se i uspjeh studenata. Spominjući samo analize koje stižu Vijeću od strane raznih visokih učilišta kaže se, citiram: "te su samoanalize više ili manje detaljne monografije o visokom učilištu. Sve što u njima piše uglavnom bi moglo biti tek podatkovni prilozi sa samoanalizu. Najčešće nedostaje temeljita analiza rezultata i uspješnosti studenata." Možda nije odgovarajući trenutak, ali kada je već riječ o rezultatima, dakle, o uspješnosti studenata koja čini se ne interesira posebno, jer to ovdje stoji u ovom Izvješću, naše visokoškolske ustanove, ako je suditi po ovoj tvrdnji možda bih mogao spomenuti i činjenicu da mi je prije izvjesnoga vremena u ruke dospio primjerak metodičkih ogleda časopisa "Filozofija odgoja broj 19" iz 2004. godine u kojem umirovljeni profesor Boris Kalin govori o nastavničkoj kompetenciji sveučilišnih nastavnika. Njegova temeljna teza je da nije isto posjedovati znanje i posjedovati sposobnost da se to znanje prenese drugoj osobi. Postoji, dakle, vještina poučavanja kao rezultat obrazovanja za obrazovanje kako kaže Kalin. I profesor Kalin, dakle, kaže ovako: "Sveučilišni nastavnik shvaćen je kao neosporan stručnjak i autoritet na svome području pa je za uspjeh ili neuspjeh nastave za kvalitetu studija i trajanja studija odgovoran samo student." Nije, dakle, čudno da u tim samoanalizama koje ovaj Izvještaj spominje ne spominju se rezultati i uspješnost studenata. Dopustite mi da na kraju dam jedan zgodan primjer na ovu temu iz glazbe. Poznato je da je Muzička akademija u Zagrebu svojedobno bila poznata i po vlastitoj školi pjevanja i školi glasovira. Utemeljitelji tih glazbenih škola su bili danas već zaboravljeni sveučilišni profesori, Lav Vrbanić iz pjevanja, solo pjevanja i Svetislav Stančić iz glasovira. Oni su bili, dakle, osnivači tih poznatih, u svijetu poznatih škola pjevanja i škola glasovira. Zanimljivo je u njihovom slučaju, a to se onda nadovezuje na ovu priču da nijedan ni drugi nisu bili poznati reproduktivni umjetnici. Ali je činjenica da su oni odgojili, stvorili čitav, čitave generacije velikih umjetnika i pjevača i glasovirača. Dakle, kasniji slijed događaja, kada se je uvela praksa da poznati uspješni reproduktivni umjetnici na Glazbenoj akademiji podučavaju studente, pokazalo se da oni imaju manje uspjeha jer kao što kaže profesor Boris Kalin, nije svejedno znati i moći i znati to isto znanje prenijeti nekome drugome. Da su to dvije različite vještine i da bi ako mi dopuštate, ja bi se pomalo s njim i složio, možda bismo mogli poći tragom ovoga razmišljanja pa razmisliti i o njegovoj tvrdnji da je, dakle, nastavnička kompetencija sveučilišnih nastavnika nije na dovoljno visokoj razini. No naravno, to je za jednu drugu temu i ja se nadam da će biti prilike o tome govoriti. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Vukov. Sljedeća je na redu gospođa Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Zahvaljujem se poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Uvidom u ovo predstavljeno Izvješće jasno proizlazi da sustav obrazovanja u Republici Hrvatskoj već više godina vapi za reformom. Svi dosadašnji pokušaji koliko god i bili dobronamjerni zbog složenosti problematike nisu riješili postojeće probleme. 2001. godine Republika Hrvatska je prihvatila Bolognsku deklaraciju prepoznajući važnost obrazovanja i suradnju u obrazovanju između europskih visokoškolskih institucija sa ciljem sudjelovanja u izgradnji europskog prostora visokog obrazovanja. Prihvaćanjem ove Deklaracije Republika Hrvatska preuzela je obavezu provesti reformu visokog obrazovanja i u skladu sa njenim načelima i ciljevima te na tom trenutno se vrlo aktivno radi. Uz sve pozitivne učinke koji bi djelovanje u skladu sa Deklaracijom trebalo donijeti nameće se pitanje što je sa mladima koji završavaju ili su netom završili svoj dodiplomski studij prije provođenja svih predviđenih reformi. Prema svemu do sada vidljivom, njihova je akademska sudbina dosta neizvjesna. Kada se uzme u obzir ne samo vrijeme i trud uložen u završetak studija već i uložena materijalna sredstva koja su sa obzirom na postojeću ekonomsku situaciju u Republici Hrvatskoj često rezultat ulaganja cijele obitelji u to postaje jasno da se te generacije mladih i školovanih ljudi ne smiju dovesti u diskrimatorni položaj u odnosu na ostale, samo zato što su rođeni u nekoj krivoj godini ili preranoj godini. Međutim, neizvjesnost postoji i u pogledu ljudi koji su završili svoje studije i prije 10-ak ili čak 20-ak godina. Ukoliko se nisu dalje školovali, a kao što znamo u Hrvatskoj takvih ima mnogo. U slučaju promjene radnog mjesta ili otkaza oni neće moći formalno konkurirati mlađim konkurentima sa odgovarajućom titulom, ali i sa manjim ili gotovo nikakvim, ali često puta sa ljudima koji imaju znatno manje ili gotovo nikakvo iskustvo. Drugo pitanje koje se također nameće je je li ova reforma samo kozmetičke naravi ili će rezultirati stvarnom kvalitetnom reformom visokog školstva? Naime, ne treba se zavaravati da su jedine promjene koje donosi ova deklaracija broj godina dodiplomskom i postdiplomskom studiranja. Nazivlje nakon završenog studija, uvođenje tzv. ECTS bodovnog sustava ili European credit transfer sistems sustava bodovanja i priznavanja naših diploma u Europskoj uniji. Potrebno je prilagoditi plan i program trogodišnjem studiju. Ali uzeti u obzir da se odredbe, da su odredbe deklaracije načelne. Namijenjene prilagodbi postojećem stanju. Stoga postoji opasnost pretvaranja pojedinih fakulteta primjerice Pravnog fakulteta u zapravo trogodišnje strukovne škole protivno njihovoj ne samo tradiciji, već i potrebi na tržištu rada. Da bi reforma bila uspješna potrebno omogućiti studentu bilo koje sveučilištu u Republici Hrvatskoj da stvarno po završetku studija bude konkurentan student europskog sveučilišta. Trenutačno sveučilište Republike Hrvatske ne nalaze se niti među 500 najboljih u svijetu, a bome čak niti među sto u Europi. Kada se uzmu u obzir koliko se ulaže u znanost i obrazovanje u Republici Hrvatskoj, a pogotovo koliko se ti podaci uspoređuju sa inozemnim, takvo rangiranje gotovo da ni ne čudi. Prihvaćanjem Bolonjske deklaracije dan je pozitivni impuls nastojanju da se obrazovni sustav promijeni na bolje. Međutim, nužno je za Republiku Hrvatsku kao zemlju u tranziciji, zemlju koja se nastoji gospodarski oporaviti priključiti Europskoj uniji da reforma bude sustavna i cjelovita. Te prije svega stvarna i prilagođena općem ekonomskom stanju u državi. A ne samo neka kozmetika. Zahvaljujem.
Zahvaljujem kolegice Čičin-Šain. Sljedeći je na redu zastupnik gospodin Željko Pavlic. Nema ga, gubi pravo na raspravu. Time smo završili raspravu. Gospodin Uzelac želite li u ime Ministarstva? Izvolite. Državni tajnik Slobodan Uzelac.
Hvala lijepa. Želio bih samo ponoviti zapravo ono što sam rekao prije, ovu raspravu shvaćam kao zgodnu priliku da napravimo što više u smislu poboljšanja okolnosti u kojima radimo svi skupa, posebno Nacionalno vijeće za visoku naobrazbu, čiji rad je takav rezultirao rezultatima kakvim jeste. Takvim, dakle skromnim po njihovom mišljenju, a i po našem, prvenstveno posljedica loših okolnosti u kojima je Vijeće radilo. Te loše okolnosti su posljedica ukupnih loših okolnosti u kojima djeluje sustav. I ako smijem biti pomalo ajde da kažem otvoren, volio bih na vas uvjeriti da iskorak o kome govorite nije moguć bez dodatnih i financijskih ulaganja. Po nekim procjenama za sve ovo što nas čeka u vezi s Bolonjskom procesom, a štošta toga se mora desiti u narednih 6 mjeseci, tražit će oko 30% više sredstava. To je iskustvo drugih zemalja. Ako smijem biti dakle toliko otvoren, pa zamoliti da u narednom proračunu u rebalansu proračuna vodimo o tome računa, ali ne naravno tako da tražimo ono što neće biti moguće, povećanje ukupne mase, nego promjene unutar strukture. Možemo li se svi mi dakle odreći nekih naših lokalnih, parcijalnih također vrijednih zahtjeva na račun ovoga oko čega se sada svi skupa slažemo? I koristim priliku odgovoriti gospođi zastupnici vezano za sudbinu onih koji su završili studij ranije. Podsjećam da smo mi u postojećem Zakonu u osnovi izjednačili, formalno izjednačili prava onih koji su diplomu stekli ranije, to su diplomirani, vi ste spominjali pravnike sa onima koji će za koju godinu završiti studij također diplomski sa zvanjem magistra prava. Stručnim zvanjem magistra prava. U formalnom smislu smo to izjednačili. I tu nema dileme. Ali pitanje je vaše uistinu na mjestu kako pomoći da uistinu kompetencije budu iste. Mi imamo zato formulu, to je to cijelo životno obrazovanje. Njega će biti moguće izvesti po našem uvjerenju, ali ako ova pretpostavka bude uistinu osigurana, da ih i mi sve skupa budemo uistinu tretirali ravnopravnim. Ovo govorim zato što već sad postoje naznake i otpori tako nečem. Mislim da moramo jasno to na vrijeme kazati da se to ne bi dogodilo. Evo to su neke stvari koje smo po našem uvjerenju na zakonskoj razini dobro riješili. Ja ponavljam ono što smo nekoliko puta konstatirali, zakon donesen u ovom Saboru prije godinu i pol dana na tragu korijenite reforme izvanredno dobro je naznačio opće ciljeve kojima težimo. Nešto je slabije sreće bio u pogledu izbora metoda, pogotovo rokova u kojima te ciljeve treba ispuniti. Sjetite se ljetos kad smo mijenjali taj zakon, kazali smo da su rokovi prekratki. Opet smo u dilemi, opet postoji ozbiljnih ljudi koji kažu, možda smo trebali još više te rokove produžiti. Sve su to pitanja na koja nailazimo kad rješavamo praktične probleme, ali je zadovoljstvo rješavati ih u pravom smjeru i to je ono što bih na kraju htio kazati, ne bih htio da ova rasprava završi jednom sumornom ocjenom kako baš ništa ne valja. Uvjeravam vas da ima tu dobrih stvari, a najbolje od svega je to što mi ipak znamo kud idemo. Kad kažem mi, mislim na sve vas koji ovdje sjedite, prije svega koji ste donijeli tako dobar zakon, dobar zakon ponavljam, a i nas koji i u Vijeću i u Ministarstvu i drugdje u egzekutivi državnoj nastojimo to provesti. U tom smislu složio bih se i sa prijedlozima koji idu za tim da u dogledno vrijeme možda baš u žaru realizacije ovih ciljeva to će biti negdje tamo kraj proljeća, negdje 5, 6 mjesec nađemo vremena, pa zamolimo predsjedništvo Hrvatskog sabora i stavi jednu od ovih točaka makar kao izvješće na dnevni red da vidimo dokle smo stigli upravo u vrijeme kad to budemo najviše radili. Hvala.
Zahvaljujem državnom tajniku i svima koji su danas sudjelovali u raspravi. Zaključujem raspravu. Pardon, replika ili šta je bilo? Molim? Ispravak netočnog navoda, oprostite nisam vidjela. Gospođa Čičin-Šain, ispravak netočnog navoda.
Evo ja bih samo ispravila jedan navod koji se odnosio na financije, odnosno kad ste spomenuli da su novci tako besprijekorno važni u tom segmentu. Ja moram ponovo ponoviti, netko je već danas mislim gospođa Lugarić je spomenula da je u proračunu od prošle godine ostalo gotovo 300 milijuna kuna nepotrošeno u vašem Ministarstvu. Mislim da je to nedopustivo. I to se ne smije dogoditi na kraju ove sada godine koja dolazi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasat ćemo sutra nakon sjednice. Sutra počinjemo u 9,39 sa 12. točkom Prijedlog nacionalnog programa zaštite i promicanja ljudskih prava u Republici od 2005. do 2008. Hvala lijepa i laku noć.
Izvješće o radu Vijeća, o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu u razdoblju od 24. travnja 2001. do 15. studenog 2004. godine. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se Izvješće o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu u razdoblju od 24. travnja 2001. do 15. studenog 2004. godine. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je ovo izvješće o radu Nacionalnog vijeća za visoku naobrazbu prihvaćeno sa 102 glasa za, 3 suzdržana i dva protiv. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Na dnevnom redu je - Prijedlog Nacionalnog programa zaštite i promicanja ljudskih prava u Republici Hrvatskoj od 2005. do 2008. godine Prijedlog je dostavila Vlada Republike Hrvatske. Raspravu su proveli Odbori za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Ustav, poslovnik i politički sustav, ravnopravnost spolova i Odbor za europske integracije. Molim potpredsjedniku Vlade i ministricu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti gospođu Jadranku Kosor da dodatno obrazloži prijedlog. Izvolite, potpredsjednice!