Sada kao što sam najavio prelazimo na prvu točku današnjeg dnevnog reda, to je - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu, to je hitni postupak, P.Z.E. broj 340 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Hitni postupak primjenjuje se sa člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za rad i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo i zastupnica Ljubica Lukačić. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Gospođa Tamara Obradović Mazal, državna tajnica u Ministarstvu rada i poduzetništva. Izvolite.
... [[Govornica nije uključena.]] Vlada Saboru upućuje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu kojeg mijenjamo u kontekstu poglavlja 19. – Socijalna politika i zapošljavanje. Naime, nakon preliminarne ocjene Europske komisije o usklađenosti ovog zakona sa relevantnom pravnom stečevinom u naknadnoj ocjeni usklađenosti ove godine utvrđeno je da treba dodatno pojasniti, odnosno Europska komisija istaknula je dodatne zahtjeve u odnosu na kriterije za postizanje potpune usklađenosti ovog zakona, ali u kontekstu ispunjenja mjerila za navedeno pregovaračko poglavlje 19. - Socijalna politika i zapošljavanje. Prema dodatnim pojašnjenjima i zahtjevima predstavnika Europske komisije, ono što smo morali dodatno napraviti jest redefinirati, odnosno dodatno pojasniti neke od već ranije ugrađenih pravnih instituta, pa smo u tom smislu intervenirali u postojeći važeći zakona na području dosadašnjeg pravnog uređenja, a vezano za postupke obavješćivanja, savjetovanja i suodlučivanja radnika kada je zaštita na radu u pitanju i time postigli potpunu razinu usklađenosti sa Direktivom vijeća 391 iz '89. godine koja se odnosi na uvođenje poticajnih mjera za unapređivanje zaštite zdravlja i sigurnosti rada. Promjene koje smo obuhvatili predmetnim izmjenama i dopunama zakona prvo se odnose na obveze provođenja preventivnih mjera zaštite zdravlja na radu i to na svim razinama rukovođenja kao i u svim radnim procesima uz istodobno navođenje obveze poslodavca da prilikom povjeravanja zadaća zaposleniku mora voditi računa o njegovim sposobnostima koje bi naravno mogle utjecati na zaposlenikovu sigurnost i zdravlje. Također smo dodatno naglasili sam cilj preventivnih mjera koje su usmjerene na smanjivanje odnosno sprječavanje štetnih utjecaja po život i zdravlje zaposlenika i u tom smislu potrebno je utvrditi i pravo apsolutno svih radnika a ne samo onih koji rade na poslovima sa posebnim uvjetima rada, znači sa posebno teškim uvjetima rada. To pravo je definirano odnosno predlaže se da u određenim vremenskim razdobljima zaposlenici imaju pravo tražiti zdravstveni pregled radi ocjene mogućih utjecaja uvjeta rada na njihovo zdravlje. Sukladno tome zaposlenici koji i nisu u ovom trenutku obuhvaćeni obvezom redovitih zdravstvenih pregleda po posebnim propisima zaposlenicima će biti omogućeno da u razdoblju od tri godine ne na trošak poslodavca u nadležnoj zdravstvenoj službi medicine rada izvrše zdravstveni pregled, naravno s obzirom na ocjene i s obzirom na uvjete rada i poslovanja u kojima obavljaju svoje redovne poslovne aktivnosti. Također, ono što predlažemo je da svaki poslodavac osigura rad na siguran način bez obzira na broj radnika koji trenutno postoji u tvrtki odnosno kod poslodavca te smo uveli novu odredbu kojom propisujemo obvezu svakog poslodavca da mora imati jednog radnika zaduženog za obavljanje poslova zaštite na radu. Također i uz utvrđenje uvjeta koje taj radnik mora ispunjavati. U tom smislu redefinirali smo mogućnost poslodavca da poslove zaštite na radu može ugovarati sa fizičkim ili pravnom osobom koja je ovlaštena za te poslove u onim slučajevima kada iste ne može osigurati u vlastitoj tvrtki odnosno zbog neimanja zaposlenika s potrebnim znanjima i sposobnostima za njihovo obavljanje. Naime, stipulacijom sadašnjeg članka 19., važećeg članka 19. ta odredba se često tumačila na način da je poslodavac uvijek mogao te poslove povjeriti osobi ovlaštenoj za obavljanje poslova zaštite na radu. Također pojašnjavamo i sam proces obavješćivanja radnika o svim pitanjima na području zaštite na radu koje je naravno usmjereno za podizanje razine kvalitete stanja zaštite na radu i u tom segmentu poslodavac mora i to je ono što predlažemo ovim zakonom kontinuirano obavješćivati zaposlenike o svim pitanjima koja bi mogla utjecati na razinu zaštite zdravlja na radu odnosno zaposlenikove sigurnosti, i u tom smislu su detaljno utvrđene obveze odnosno hodogram poslodavca na području obavješćivanja radnika o razini zaštite na radu i svim okolnostima koje mogu utjecati na sadašnju situaciju sigurnosti i zdravlja zaposlenika. Također redefinirali smo i sam institut procjene opasnosti za život i zdravlje radnika na radu i to naravno u cilju prevencije ozljeda i bolesti što treba biti trajan proces i obvezuje svakog poslodavca. U tom smislu predlažemo da poslodavac trajno kontinuirano prati promjene, same promjene procesa rada u vlastitoj tvrtki odnosno na radnom mjestu i procjenjuje kontinuirano sve moguće opasnosti koje te promjene potencijalno mogu izazvati. Također su nešto preciznije uređene obveze i prava na području odgovornosti za štetu koju bi radnik mogao pretrpjeti zbog ozljede ili bolesti u svezi s radom i to na način da poslodavac odgovara po načelu objektivne odgovornosti a ona se može otkloniti ili umanjiti ukoliko se utvrdi da se radi o događajima koji su nastali zbog izvanrednih i nepredvidivih okolnosti odnosno više sile na koju nisu mogli utjecati niti poslodavac niti radnik. Također smo dodatno uredili područje poduzimanja potrebnih posebnih mjera za zaštitu od požara, spašavanje i pružanje medicinske pomoći na način da obvezujemo poslodavca da definira, odredi u redovima zaposlenika onog zaposlenika koji će biti zadužen za provođenje posebnih mjera i osiguranje pozivanja i postupanja javnih službi koje su nadležne za zaštitu od požara, spašavanje i pružanje medicinske pomoći. Ono što je važno i ono što smo stipulirali u obliku predložene norme jest također i okolnost da radnik koji u slučaju ozbiljne i neposredne opasnosti ad hoc napusti svoje radno mjesto. Ne smije zbog toga trpjeti štetne posljedice, dakle u odnosu na poslodavca ne smije zbog toga trpjeti neželjenu posljedicu, primjerice izvanredan otkaz ili jedan od oblika disciplinskih mjera odnosno ne smije biti stavljen u nepovoljniji položaj ako u ocjeni procijenjene neposredne opasnosti za život i zdravlje napusti svoje radno mjesto. Na kraju, sukladno zaključku i ovog doma o potrebi uređenja priznanja i nagrada propisali smo mogućnost dodjele nagrade odnosno priznanja u cilju promicanja zaštite zdravlja i sigurnosti na radu koji će detaljnije podzakonskim provedbenim propisom urediti ministar nadležan za rad. Na kraju, zahvaljujem svim odborima na provedenoj raspravi kao i zastupnici Lukačić na osvrtu na izričaj u samom zakonu i na podnesenim amandmanima koji će doprinijeti boljem pravnom izričaju i kvaliteti ovog zakonskog prijedloga. Zahvaljujem.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za rad i socijalno partnerstvo gospodin zastupnik predsjednik odbora gospodin Kunst. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, predstavnici predlagatelja, kolege zastupnici. Odbor za rad i socijalno partnerstvo Hrvatskoga sabora je na 24. sjednici održanoj 4. lipnja raspravljao o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu. U uvodnom izlaganju predstavnica predlagatelja upoznala je odbor sa osnovnim značajkama ovog zakona oko unapređenja zaštite zdravlja i sigurnosti radnika uz jačanje odgovornosti poslodavca u osiguranju uvjeta za rad na siguran način te uz naglašen cilj preventivnih aktivnosti i mjera koje će smanjiti ili spriječiti štetne utjecaje na zdravlje radnika, znači glavne su odrednice ovih izmjena i dopuna zakona. Članovi odbora podržali su donošenje ovog zakona kojim se poboljšava i unapređuje sigurnost i zaštita zdravlja na radu radnika. Također, u raspravi je istaknuto da će uvođenje tzv. ciljanih liječničkih pregleda u određenim vremenskim razdobljima na koji imaju pravo po ovom prijedlogu zakona sada svi radnici a ne samo oni koji rade sa posebnim uvjetima rada, pridonijeti poboljšanju općeg zdravstvenog stanja te u konačnici i smanjenju troškova bolovanja. Nakon rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, predstavnici predlagatelja, kolege zastupnici. Pa u okviru predpristupnih aktivnosti Republike Hrvatske Za ulazak u članstvo Europske unije predložene su Izmjene i dopune Zakona o zaštiti na radu kako bi isti bio potpuno usklađen sa Direktivom vijeća europske ekonomske zajednice, odnosno sa pravnom stečevinom Europske unije. Ovim zakonskim prijedlogom ostvaruju se pretpostavke za ispunjenje mjerila za privremeno zatvaranje poglavlja 19. "Socijalna politika i zapošljavanje", a ujedno i osiguranje stvaranja učinkovitijeg sustava zaštite zdravlja i sigurnosti na radu. Preciznije su određene obveze i odgovornost poslodavca na području zaštite na radu te uvjeti koje moraju ispunjavati osobe zadužene za zaštitu na radu. Također je dodatno naglašena svrha ovoga zakona, odnosno prevencija zaštite zdravlja na radu. U tom smislu je uređeno pravo svih radnika, ne samo onih koji rade na poslovima sa posebnim uvjetima rada da u određenim vremenskim razdobljima imaju pravo zatražiti zdravstveni pregled radi ocjene možebitnog utjecaja, uvjeta rada na njihovo zdravlje. Sukladno tome je radnicima koji nisu obuhvaćeni obvezom redovitih zdravstvenih pregleda po posebnom propisu utvrđeno pravo da u vremenskom razdoblju od svake tri godine mogu zatražiti takav preventivni zdravstveni pregled. Nadalje, dodatno je uređen način na koji su poslodavci dužni organizirati i provoditi zaštitu na radu. U tom smislu je sada propisana obveza da svaki poslodavac mora imati osobu zaduženu za provedbu aktivnosti zaštite na radu, te je s druge strane propisano i pravo radnika da kod svakog poslodavca bez obzira na njegovu veličinu, znači broj zaposlenih mogu imati povjerenika za zaštitu na radu. Uvažavajući potrebu da u zaštiti sigurnosti i zdravlja radnika moraju voditi računa svi poslodavci, bez obzira da li imaju ili nemaju poslove sa posebnim uvjetima rada, uređuje se i dužnost poslodavca da kontinuirano procjenjuje opasnost i štetnost uvjeta rada na zdravlje i sigurnosti radnika. Isti su dužni izraditi i posjedovati procjenu opasnosti i istu pratiti, te po potrebi, odnosno izmijeni nekih uvjeta i mijenjati bez obzira na svoju brojnost zbog čega će sada tu procjenu moći i sami izrađivati. Dodatno su precizirane dužnosti poslodavca ali i radnika koji imaju na području izvanrednih okolnosti, odnosno u slučajevima neposrednih opasnosti na području pružanja prve pomoći, te gašenje požara i spašavanja. Također je dodatno uređeno područje odgovornosti poslodavca za možebitno nastalu štetu radniku koja je sada u cijelosti horizontalno usklađena sa načelima obveznog prava. U cilju promicanja i jačanja samostalnog bipartitnog socijalnog dijaloga na području zaštite sigurnosti i zdravlja radnika dodatno je uređeno i usklađeno sa radnim zakonodavstvom područje obavješćivanja, savjetovanja i razmjernog suodlučivanja na području zaštite na radu te su u tom pravcu proširene i ovlasti povjerenika radnika. Osim usklađivanja zakonom je bilo potrebno urediti i mogućnost dodjele posebnih nagrada i priznanja za zasluge u razvoju i provedbi sustava zaštite zdravlja i sigurnosti na radu a kaznene odredbe zakona u cijelosti su usklađene sa predloženim izmjenama i dopunama zakona. Sve u svemu ove dopune idu u prilog zaštiti zdravlja radnika i sigurnosti radnog mjesta, nažalost, još uvijek su nedovoljno pozitivni rezultati na području rada na zaštiti zdravlja i sigurnosti na radnom mjestu a za posljedicu imamo blizu 250 tisuća invalida rada danas u Hrvatskoj što je cca. negdje oko 50% od ukupnog broja osoba sa invaliditetom. Neprihvatljivo je da na razini godišnjeg prosjeka stradava danas još uvijek negdje oko 25 tisuća radnika uz svu kvalitetu zaštitnih sredstava koje danas postoje. Značajni problem je obolijevanje od profesionalnih bolesti koje su izazvane štetnošću radnog mjesta, rada u zamornom položaju tako da imamo podatak 51% zaposlenih danas radi u zamornom položaju, 83% radnika izloženo je problemima psihofizičkih napora ili stresogenih radnih mjesta, 20 do 40% radnika boluje od sindroma bolnih leđa i vrata. Problem profesionalne bolesti su i kardiovaskularne bolesti, često izazvane stresom zanimanja a oko 7% zaposlenika boluje od bolesti vezanih uz oštećenje sluha na radom mjestu. Neću više pobrajati jer ima i još da ne ispadne da smo najbolesnija nacija u Europi. Doista je važno veću pozornost obratiti onim poslodavcima kod kojih radnici najviše stradavaju. Takvi poslodavci najviše se nalaze u prerađivačkoj djelatnosti, graditeljstvu, poljoprivredi, šumarstvu i tako dalje. Ovim dopunama zakona traži se veća odgovornost poslodavaca prema zaštiti zdravlja radnika i većoj sigurnosti njihovih radnih mjesta. Kazne moraju biti zastrašujuće za one koji namjerno krše Zakon o zaštiti radnika na radu i sigurnost radnog mjesta, jer nitko nema pravo iz bilo kojeg razloga ugrožavati ničije zdravlje. Važno je naglasiti za sigurnost radnog mjesta i ulogu inspekcije zaštite na radu koja mora biti izuzetno agresivna u nadzoru poslodavaca kod kojih je zdravlje radnika ugroženo. Nije dovoljno samo utvrditi činjenicu da zbog neprimjene zaštitnih sredstava danas 60% radnika je ozlijeđeno na radom mjestu. Tako je prošle godine teže ozlijeđeno 1493 radnika a pretprošle znači 2007. godine 1300 radnika. Postavlja se pitanje zašto pojedini radnici ne koriste zaštitna sredstva. Gdje su njihovi nadređeni koji to ne vide ili gdje su povjerenici zaštite na radu u to vrijeme kada radnik radi bez zaštitnih sredstava. Jesu li ta zaštitna sredstva adekvatna, jesu li dobre kvalitete ili se na njima štedi a posebno u vrijeme ove recesijske krize. Izuzetno je važno da se ovim dopunama Zakona o zaštiti na radu propisuje pravo svakog radnika da jednom u tri godine može zatražiti zdravstvene, preventivne kontrolne preglede a u cilju zaštite zdravlja. Do sada su to pravo imali radnici koji rade na poslovima s posebnim uvjetima rada. Ovakvi zdravstveni preventivni pregledi radnika su značajni jer se putem njih mogu otkriti mnoge bolesti pa i profesionalne u ranijoj fazi, što je za svakog takvog pojedinca od neprocjenjive vrijednosti. Nažalost, u Hrvatskoj umjesto da se smanjuje broj profesionalno oboljelih radnika on nažalost iz godine u godinu raste. Npr. 2007. godine prijavljeno je 107 profesionalnih bolesti, dok 2008. godine prijavljeno je 189 što je porast za 76%. Uz ovo poboljšanje Zakona o zaštiti na radu, posebno što se tiče prava na zdravstveni pregled radnika jednom u tri godine, a da se dodatno ne stvara trošak poslodavcu već se financira iz sredstava doprinosa za zaštitu zdravlja na radu, apeliram isto tako i na sindikate a i poslodavce da kroz kolektivne ugovore omoguće bar još jedan zdravstveni preventivni pregled radnika. Svako investiranje u zdravlje radnika se višestruko isplati kroz zdraviju i efikasniju radnu sredinu. Tada Hrvatska neće više biti europski rekorder u visini prosjeka bolovanja po zaposlenom. Kao što znate, u Europi prosjek bolovanja po zaposlenom iznosi 4 i pol dana, a u Hrvatskoj je to 9 dana. Znači, kada bi se samo smanjila bolovanja uzrokovana na radnom mjestu, znači radnim mjestom to bi bio veliki doprinos zdravlju radnika, ali i doprinos gospodarstvu Hrvatske. Danas u prosjeku 30% radnika odlazi na bolovanje zbog bolesti uzrokovanih na radnom mjestu. Dopune Zakona o zaštiti na radu osiguravaju i veća ovlaštenja povjerenicima radnika za zaštitu na radu, kao i obvezu poslodavaca da bez obzira na broj zaposlenih radnika moraju imati povjerenika zaštite na radu. Očekujemo da će se većim ovlastima povjerenika zaštite na radu, agresivnijim nadzorima državne inspekcije zaštite na radu, kao i preventivnim zdravstvenim pregledima bitno utjecati na sprečavanje ozljeđivanja na radu i profesionalnog obolijevanja, tj. na poboljšanje općeg zdravstvenog stanja radnika. Tada je u stvari to najveća vrijednost izmjena i dopuna ovog Zakona o zaštiti na radu. Sredstva za provedbu ovog cjelokupnog sustava zaštite zdravlja na radu osigurana su kroz Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje, zaštite zdravlja na radu i zbog toga klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu.
Hvala. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Biljana Borzan. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Evo nije prošlo ni godinu dana otkad smo ovdje raspravljali o ovom zakonu, a evo danas je opet ta tema na dnevnom redu. Naime, i onda smo znali da stremimo ka Europskoj uniji i onda smo prilagođavali zakone Europskoj uniji. Čak je i ministrica odnosno potpredsjednica Vlade, gospođa Jadranka Kosor, prije dva mjeseca izjavila kako imamo Zakon o zaštiti na radu koji je u potpunosti prilagođen Europskoj uniji, a evo danas imamo izmjene i to ni manje ni više nego u čak 36 članaka. No što je tu je, zakon je pred nama. Ja ne mogu sebi pomoći da se ne pitam što mi danas ovdje radimo i hoćemo li opet možda za šest mjeseci ponovo o ovome raspravljati. Ali evo, zakon je odnosno izmjene su predložene i ja mogu reći da je klub SDP-a i prošli puta podržao Zakon o zaštiti na radu jer naprosto svaki pomak, svaki korak u poboljšanju sigurnosti zaštite na radu je dobrodošao. No, papir trpi sve i na papiru sve lijepo piše, a stvarnost pokazuje i dokazuje nešto drugo. I evo i u prethodnoj raspravi gospodina Kunsta čuli smo dosta loših pokazatelja. Podaci o zaštiti na radu dakle pokazuju da svi napori stručnjaka zaštite na radu, sindikata, poslodavaca, radnika naprosto nisu dovoljni. Brojke zasigurno govore zorno i bolje od riječi kada kažemo da 25 tisuća ljudi svake godine strada na radnom mjestu. 1500 do 2000 radnika svake godine ostaje trajno nesposobna za posao, a ono što je najgore svake godine od 25 do 50 radnika izgubi život na radnom mjestu. Ove godine u prvih četiri mjeseca je već 9 ljudi smrtno stradalo na radnom mjestu. Usporedni podaci za zadnje tri godine su također vrlo loši, pokazuju jedan loš trend. 2006. teških ozljeda na radu 1071, 2007. 1300, a 2008. 1493. Dakle, očito je da se stvari na kreću u dobrom smjeru i potrebno je učiniti određene korake kako bi se ovaj negativan trend zaustavio. Jedini naoko svijetli statistički podatak je relativno malen broj profesionalnih bolesti u usporedbi sa zemljama Europske unije, no nažalost taj podatak nije takav zbog zaista malog broja profesionalnih bolesti nego naprosto zbog brojnih problema u procesu priznavanja što je to profesionalna bolest. Ono što smatram velikim problemom je ustvari nedostatak osviještenosti o važnosti sigurnosti na radu. Ta sigurnost na radu, zaštita na radu nekako ja bih rekla kao da svima ide pomalo na živce. Radnici često nisu svjesni opasnosti, skloni su ponekad izbjegavati zaštitna sredstva i odjeću, no oni su svakako manji dio problema. Daleko veći problem je što se tiče poslodavaca. Od 360 tisuća poslodavaca koliko ih ima u Republici Hrvatskoj, 32 tisuće ih je provodilo mjere prevencije na radnom mjestu, dakle manje od 10%. Ne mislim da razlog u tome leži što su poslodavci nekakvi monstrumi koje nije briga hoće li mu radnik poginuti na radnom mjestu nego naprosto su izračunali da im je ulaganje u zaštitu na radu skupo, nisu svjesni što se sve može dogoditi i okušavaju normalno sreću da ih inspektori, da će ih zaobići naprosto. Procjena opasnosti je nešto što je polazna točka za razumijevanje i prevencija ozljeda na radu, a u 20% poduzeća u kojima sindikat djeluje uopće nema izvršenu procjenu opasnosti, a tamo gdje sindikata nema to je bog zna što se tu događa. Možemo biti presretni u svakom slučaju što zakon prilagođavamo sa europskim, jer da ovisimo o idejama naše Vlade, loše bi nam se pisalo. Podsjetit ću vas da je prošla Vlada, koja je također bila Sanaderova vlada, je u programu HITRORez se sjetila jedne briljantne ideje da se naprosto ukine procjena opasnosti. To pokazuje nedostatak interesa da se stvore bolji uvjeti na radnom mjestu i sada ispada da nije usklađivanja sa Europskom unijom da mi danas o ovom zakonu ne bi ni raspravljali. Takvi prijedlozi kao što je ukidanje obveze procjene opasnosti su idealna podloga za događanje, odnosno ponavljanje slučajeva poput “Salonita“ gdje je zbog štetnog utjecaja na radnom mjestu azbesta stradalo, razboljelo se više stotina radnika i to teško razboljelo. Mi smo ovdje u Saboru o tome raspravljali koji su to bili brojni propusti koji su do toga doveli. Ono što mogu reći da je Nacionalni program zaštite zdravlja i sigurnosti na radu definirao osnovne probleme s kojima se ja mogu složiti, a to je nedostatak specijalista medicine rada. S tim se apsolutno slažem. Zatim činjenica da su poslodavci, da poslodavci zaštitu na radu smatraju bespotrebnim troškom s čim se također slažem. Jedino što mislim da nedostaje u ovom programu je da se ne spominje nedostatak inspektora zaštite na radu. Njih je definitivno premalo i to bi se moralo promijeniti. Program ima i teoretski dobro definirane ciljeve i aktivnosti koje smatra nužnima za unapređenje zaštite na radu. Kažem teoretski jer evo recimo kaže ovako da se predlaže da unatoč otežanim gospodarskim i financijskim uvjetima poslovanja u ovoj godini poslodavci zadrže ili povećaju izdvajanje sredstva za unapređenje zaštite zdravlja i sigurnosti na radu. Mislim da je svima nama teško zamisliti da će poslodavci koji se boje da će ulaganjem, odnosno gubitkom, ako ga smatraju gubitkom financijskih sredstava na zaštitu na radu izazvati da im je firma manje konkurentna ili da će sebi smanjiti prihode. Dakle, to je u praksi poprilično teško zamisliti da bi se tako nešto moglo dogoditi. Zasigurno ima onih poslodavaca koji su svjesni da je zdrav radnik u stvari zadovoljan radnik i produktivan radnik i da se njima to apsolutno isplati, poslodavcima dakle. Ali na žalost ne mali je broj onih poslodavaca koji to ne razumiju i koji se ponašaju kao da se nalazimo u robovlasničkom sustavu. Čest je slučaj da radnici ne prijavljuju ozljede na radu zbog straha da ne izgube posao. Čest je slučaj da radnici rade prekovremeno u teškim uvjetima. Dakle, dolazi do premora i samim tim dolazi do veće incidencije bolesti profesionalnih i ozljeda na radu. A broj, osobno sam čula da recimo i među mojim čak kolegama liječnicima da je medicina rada, specijalizacija medicine rada komunistička izmišljotina. Brojka od jedan i pol milijun sati na bolovanju u prošloj godini zbog ozljeda na radu što je za društvo bilo trošak od 230 milijun kuna jasno govori da se niti jednom društvu ne isplati imati lošu zaštitu na radu bio to socijalizam, komunizam ili ovo društveno uređenje koje mi danas u Hrvatskoj imamo koje ja iskreno ne znam kako bih nazvala. Smatram iznimno važnim da Vlada i poslodavci shvate da ulaganje u zaštitu na radu je u stvari investiranje a ne trošak i da korist od zaštite na radu imaju i radnik i poslodavac i država. To za sad definitivno nije tako, jer dokaz je recimo da za liječenje ozljeda na radu i profesionalnih bolesti se prošle godine potrošilo 670 milijuna kuna, a u preventivu uložilo 64 milijuna. Očito je kod nas na djelu nekakav obrnuti Štamparov sistem “bolje liječiti, nego spriječiti“. E sad što se još konkretno može napraviti da bi se unaprijedila sigurnost zaštite na radu osim zakonskog okvira. Represivne mjere koje se kratko i jasno zovu udaranje po džepu poslodavaca i radnika koji se ne pridržavaju zakona i propisa. U našem narodu je vrlo popularan i vrlo učinkovit način stvaranja reda, no to ne smije biti jedini način, a na žalost to vrlo često u praksi i je jedini način pokušaja uvođenja reda. Preventiva je daleko bolji i daleko učinkovitiji način, ali na žalost poprilično zanemaren. Veliki broj nesreća na radu može se spriječiti dobrim informiranjem i radnika i poslodavaca, dobrom organizacijom rada, informiranjem o mogućnostima zaštite i slično. Zaštita na radu je multidisciplinarna, zahtijeva poznavanje čitavog niza zakona i to vrlo velikog broja zakona i propisa što malim i srednjim poduzetnicima osobito predstavlja problem jer najčešće nemaju pravne službe koje to prate, pa su prepušteni sami sebi. Tako da se te nekakve nesreće događaju možda i ne zbog želje za uštedom poslodavca, nego naprosto iz čistog neznanja i neinformiranosti. Povećanje broja inspektora koje sam već spominjala je svakako potrebno kao i povećanje broja specijalista medicine rada. Ja ću vam recimo reći da zbog privatizacije medicine rada se u nekim županijama u Hrvatskoj kao što su zadarska, osječko-baranjska broj specijalista toliko je mali da naprosto oni u osječko-baranjskoj mislim da ih je šest ili sedam. Oni naprosto ne mogu zbrinuti sve radnike koji postoje, a bit će ih nadam se sve više i više radnika a sve manje nezaposlenih uz sve one poslove koje specijalisti medicine rade u svojoj ambulanti. Dakle, preobiman posao za tako mali broj ljudi i u tom smislu se tu nešto mora mijenjati i u što većem broju kolege moje dopustite im da specijaliziraju medicinu rada. Na kraju osvrnula bih se još malo na izmjene i dopune zakona. Smatram pohvalnim uvođenje nagrada za promicanje sigurnosti zaštite na radu fizičkim i pravnim osobama. Također, mislim da je dobro što će radnici koji rade na mjestima koji ne spadaju u mjesta s posebnim uvjetima rada imati mogućnost jednom u tri godine obaviti sistematski pregled ukoliko sumnjaju da im radno mjesto štetno utječe na zdravlje. Ali je loše što ne znamo uopće koliko će ljudi koristiti tu mogućnost i u uvodnom obrazloženju nam kaže da to baš i nije izgleda tako nešto ni važno koliko će novaca za to trebati jer će postati aktualno tek kad uđemo u Europsku uniju. Pa onda ispada da zakone donosimo zbog Europske unije, a ne zbog nas. Ova novina bi trebala po mom mišljenju biti u svakom ugovoru o radu koji radnik sklapa prilikom zapošljavanja kako bi on znao da uopće ima pravo na to. Ja znam da u zakonu, što u zakonu piše da se podrazumijeva da je pravo radnika. Ali kao što sam već rekla čitava je šuma zakona koji reguliraju zaštitu na radu i bilo bi jako dobro da radnik u ugovoru već vidi da ima to pravo kako bi ga eventualno mogao i koristiti, a ne da se on nalazi u tamo nekakvom zakonu za koji niti njegov poslodavac nije čuo, a kamoli on sam. Uz sve ove opaske koje sam navela, ponavljam, svaki korak u unapređenju zaštite na radu je hvale vrijedan i u tom smislu klub SDP-a će podržati ove izmjene i dopune zakona. Hvala.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa predsjedniče. Pa zastupnica Biljana Borzan samo da ne bi ostalo to kao jedan nesporazum rekla da je Vlada svojim HITROREZ-om izbacila obavezu da poslodavac mora raditi procjenu opasnosti radnog mjesta. I sadašnjim Zakonom o zaštiti na radu je poslodavac bio dužan imati tu procjenu opasnosti radnog mjesta tim više što je čak i to morao naručiti od odgovarajućih kuća koje su za to specijalizirane da mu takvu procjenu naprave i izvrše. Znači, to nije točno, da jer i sadašnji zakon, postojeći, znači ne još ovaj novi koji je u prijedlogu isto tako poslodavac mora raditi tu procjenu opasnosti. Hvala.
Hvala. Prije nastavka obavještavam da bi pokušali ako skupimo kvorum oko 11 sati donijeti Odluku o proširenju dopune dnevnog reda i odluku za 2 zastupnika koja, dakle utvrđivanje obnašanja mandata i prestanak obnašanja mandata dvoje zastupnika. Pa molim klubove da pokušaju da osiguraju zastupnike oko 11 sati kada bi napravili ovu dopunu i ove odluke. Inače, danas planiramo raditi do pola 7, dakle iznimno, a druge dane će vjerojatno biti duže. U ime kluba HSLS-a, HSU-a, gospodin zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici ministarstva, predstavnice ministarstva, kolegice i kolege. Da ste me 1996. kad je donijet temeljni Zakon o zaštiti na radu pitali da li je to dobar zakon, rekao bih da je dobar zakon. Da ste me 2003. nakon jednih temeljitih, hajmo reći pregovora o Zakonu o zaštiti na radu pitali da li je to dobar zakon, tada bih isto rekao da je dobar zakon i reći ću to i danas da je ovo dobar zakon i da se ovdje radi u suštini o kozmetičkim izmjenama jer 95% sadržaja je ostalo isto. Jedno bez želje da glorificiram ovu djelatnost od posebnog, odnosno od javnog interesa, meni je jako žao da danas ovdje nije ministar gospodarstva. Svaka čast vama prisutnima ovdje, ali reći ću, vidjeti ćete do kraja mog izlaganja zašto mi nedostaje jako ministar gospodarstva. Ovo jest oblast od javnog interesa i mislim da joj cijelo vrijeme nove Hrvatske države nije poklonjena dovoljna pažnja. Neću govoriti puno o ovom Zakonu o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu iz razloga što sam ga proučio, prekontrolirao i zato što mi je struka i mislim da slobodno svi možemo za ovaj zakon, odnosno Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu dignuti ruku mirne savjesti i čiste savjesti. Ovdje nikakvog spora nema. Ono oko čega bih malo diskutirao, odnosno što mi je na neki način još pod znakom upitnika je nešto što proizlazi iz ovog zakona jer se jednom institutu daju određene obaveze, a to je "mladi" Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje zaštite zdravlja na radu. On još uvijek ne radi po dovoljno preciziranim pravilima, a i ovaj zakon upućuje da će se ta pravila poslovanja tog zakona mijenjati do dana i danom ulaska u Europsku uniju. Ono što pouzdano znam o ovom Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje zaštite zdravlja na radu je da još uvijek nije postavio sustav procjena štetnosti i opasnosti, ne u smislu da će dati šablonu, nego u smislu postojanja sustava koji će definirati visine stopa po kojima će se plaćati doprinosi za osiguranje zaštite zdravlja na radu. Predlagali smo tada u raspravi kad je donošen Zakon o zdravstvenom osiguranju zaštite zdravlja na radu, predlagali smo sustav bonus malus, to znači da onaj koji krši pravila zaštite na radu plaća više, onaj koji dovodi radnike u opasnost plaća više, onaj koji provodi mjere zaštite na radu, onaj koji vodi računa o zdravlju i zaštiti sigurnosti i zdravlju radnika na radu plaća manje. Taj sustav još nije razrađen. Drugo, moja opaska ili primjedba na ovaj zakon je i u članku 5. gdje kaže stavak 2. radi osiguranja zdravstvenog nadzora primjerenog rizicima za zdravlje i sigurnost na radu kojima su izloženi radnici, radniku se jednom u tri godine na njego zahtjev mora osigurati zdravstveni pregled u skladu sa posebnim propisima. Formulacija koju je vrlo teško razjasniti jer mi imamo, odnosno procjenom se moraju utvrditi, procjenom opasnosti se moraju utvrditi poslovi sa posebnim uvjetima rada. Na poslovima sa posebnim uvjetima rada propisani su periodički zdravstveni pregledi, dakle prethodni i periodički zdravstveni pregledi, tu je situacija potpuno čista. Iz ove formulacije stavka 2. nedovoljno se razaznaje stvarna obaveza, odnosno što je to stvarna obaveza i koliko je utjecaj same štetnosti i opasnosti na mjestu rada presudan da bi nekome, netko se uputio ili netko zatražio zdravstveni pregled i koliko se može stanje na radnom mjestu dovesti u korelaciju sa zdravstvenim stanjem. Dakle, malo je to uopćeno i mislim da će tu trebati kasnije u detalje razjašnjavati kad netko ima pravo zatražiti zdravstveni pregled koji se vezuje sa štetnostima i opasnostima koje su prisutne u bližem ili širem okruženju. Previše je ovo za sada rastezljivo. Raduje me svakako da u članku 2. postoji novi članak 4. koji glasi da ministar nadležan za poslove rada će pravilnikom urediti vrste priznanja i nagrada iz stavka 3. ovog članka te postupak i način uvjeta za njihovu dodjelu. Dakle, uvode se priznanja i nagrade pravnim i fizičkim osobama za ovu oblast, dakle za unapređenje zaštite na radu. Na to ću se kasnije vratiti jer ovo nije novost. Hrvatski sabor u vrijeme predsjedanja sadašnjeg potpredsjednika Sabora je donio neke zaključke s tim u vezi, ja ću ih na kraju pročitati, 2007. godine, 30. svibnja. Htio bih prije toga nešto reći. Da sam kao aktivni sudionik na sindikalnoj strani u pregovorima 2003. godine vezano uz izmjene i dopune tada Zakona o zaštiti na radu iznimno ponosan na tu sindikalnu pregovaračku ekipu koja je u nasrtaju poslodavaca očuvala i unaprijedila elemente bipartitnog socijalnog dijaloga iz zaštite na radu u Republici Hrvatskoj. Tada su nam se poslodavci prijetili u tim pregovorima, vidjet ćete vi kada budemo ulazili u Europsku uniju pola ćemo toga prebrisati i sate predviđene za rad sindikalnog povjerenika i uvijete za rad sindikalnog povjerenika za zaštitu na radu itd. Evo, iznimno sam ponosan da se danas od toga ništa ne briše, dakle sve ostaje. Dapače, čak se i dio toga još i unapređuje. Znači da smo imali kako bi to rekli, dobar nos, da smo bili na dobrom putu, da smo već tada se postavili u brazdu koja se sa svim ovim izmjenama i dopunama samo unaprjeđuje. I ova oblast, htio bih reći kolegici Borzan, sigurno će imati puno izmjena i dopuna. Jer ova oblast stalno napreduje i stalno će se tražiti novi modeli poboljšanja funkcioniranja sustava zaštite na radu. Ponosan sam ja i na naš klub Hrvatske stranke umirovljenika u prošlom sazivu koji je predložio povodom proglašenja Nacionalnog dana zaštite na radu. 30. svibnja je predložio 4 zaključka od kojeg su 4 zaključka prihvaćena u Hrvatskom saboru. Potpredsjednik će mi vjerojatno reći, što činiti onda kada se neki zaključci ne realiziraju u datim rokovima. Ali ja ću ih, koristim priliku i pročitati. Prvi zaključak je "Obvezuje je se Ministarstvo gospodarstvo, rada i poduzetništva da svake godine prigodom 28. travnja Nacionalnog dana zaštite na radu u Republici Hrvatskoj, organizira stručni tripartitni skup na nacionalnoj razini na temu "Stanje sustava zaštite na radu u Republici Hrvatskoj" i smjernice za njegovo unapređenje". Dakle, tema nije slučajno ovako koncipirana. Dakle, interecirana na stanje i obavezno svake godine donosimo nove smjernice za unapređenje sustava zaštite na radu. Dakle, ovo je prihvatio Hrvatski sabor. Drugi zaključak, "Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana ustanovi institut godišnje nagrade za dosege i postignuća u zaštiti života i zdravlja radnika na radu, te unapređenja sustava zaštite na radu." Ovaj je zaključak usvojen sa odgodom roka od 60 dana na 6 mjeseci, dakle i ovaj zaključak je usvojen u Hrvatskom saboru. Treći zaključak, "Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana izradi prijedlog nacionalne politike zaštite na radu za razdoblje 2007. do 2011. i uputi Hrvatskom saboru na prihvaćanje." Bez roka, odnosno rok je 60 dana. Naravno ovo nije učinjeno. Četvrto, preporuča se, dakle nije zaključak nije obaveza, ali "Preporuča se da Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo Hrvatskog sabor u roku od 30 dana održi tematsku sjednicu na temu "Stanje sustava zaštite na radu u Republici Hrvatskoj". Ni to nije učinjeno. Prema tome, želio sam podsjetiti da smo iznimno stručno, kompetentno i odgovorno diskutirali i predlagali određene zaključke koji su išli k razvoju sustava zaštite na radu i prethodnom u ovom Hrvatskom saboru. Ali podsjećam i mi smo zaraženi jednom nepodnošljivom razinom neodgovornosti. I mi u Hrvatskom saboru nedovoljno vodimo računa o realizaciji naših zaključaka i obaveza, a to za oblast zaštite na radu sigurno nije dobro. I ja molim da gospodin potpredsjednik i gospodin predsjednik nas više i češće obavješćuju o tome, kako se realiziraju zaključci Hrvatskog sabora, jer nitko ne može osporiti da ovi pročitani zaključci jesu dobronamjerni i usmjereni. Evo svjedoci smo da su usmjereni u pravom smjeru, da idu tamo gdje i cijela Hrvatska treba ići. Zahvaljujem na pažnji. Želim još postaviti jedno pitanje. Zapisao sam da ne bih to zaboravio. Da li mi uopće u Hrvatskoj znamo što je preventiva? Jer imam u posjedu dva nalaza inspektorice Međunarodne organizacije rada koja je upozorila da imamo pogrešan pristup. Da pristup kažnjavanja i izigravanja šerifa od strane inspektora rada nije dobar pristup u sustavu zaštite na radu. Da je to kontinuirano osposobljavanje, kontinuirano pripremanje, rad sa ljudima, komunikacija, a ne kažnjavanje. Prema tome, da li mi uopće u društvu preventivu ili prevenciju doživljavamo onako kako bi trebala biti? Zato bi ovi mogući predloženi skupovi trebali dati odgovor na ovo pitanje. Da li mi jesmo, da li znamo što radimo u tom dijelu prevencije i da li jesmo na dobrom putu? Još jednom zahvaljujem na pažnji i izjavljujem da će Klub Hrvatske stranke umirovljenika, odnosno Klub Hrvatske socijalno liberalne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika sa velikim zadovoljstvom podržati ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Klub IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Cijenjena gospođo državna tajnice, uvaženi gospodo zastupnici. Ma jasno je da treba sve učiniti da povrede na radu u ovoj zemlji bude što je moguće manje. Jasno je da isto tako treba povećati sigurnost na radu. Jasno je da se ništa ne smije podrediti sigurnosti, odnosno zdravlju. I jasno je da sigurnosti o zdravlju radnika valja voditi računa i u ova teška, krizna, krajnje neizvjesna vremena, kada se na svemu jasno štedi, ali se ne bis smjelo štedjeti na sigurnosti i zaštiti radnika. Ne znam da li ćete se s druge strane složiti sa mnom, ali usuđujem se reći da danas svatko od nas, koji smo na sigurnoj državnoj plaći ili na plaći u jedinici lokalne samouprave ili u državnom poduzeću ili u državnom mediju, bilo da je riječ o elektronskom, ne znam pisanom, nekako smo u privilegiranom položaju. Pustimo sad po strani one velike tajkune kojima je vlast omogućila privatizaciju, pustimo one kojima država čuva monopole ali ti mali obrtnici, male zanatlije, mali poslodavci usuđujem se reći da su u goroj poziciji od radnika koji rade kod njih. Zvuči paradoksalno ali je naprosto istina. Odgovaraju cijelom imovinom, rade po 16 sati, moraju podmirivati sve obveze ako ne u roku od osam dana dobijaju opomenu, nakon toga će biti blokirani, nelikvidnost prijeti, konkurencija je sve veća itd. I onda se stvarno treba progovoriti i o nekim novim obvezama koje će ovaj zakon ili zakoni koji će se na temelju ovog zakona donositi prouzročiti tim ljudima. Još jedanput ću reći, jasno je, ja sam apsolutno sto posto da se radniku osigura sto postotna zaštita. U Hrvatskoj na radu ili od posljedica neke tragedije na radu godišnje umire između 50 i 60 ljudi. 2008. ta zla sudbina zadesila je njih 57. Svake godine na radu biva povrijeđeno na tisuće i tisuće zaposlenika. Gospođa Borzan je spomenula brojku od 25 tisuća. Od tih 25 tisuća njih koji doživljavaju teške tjelesne povrede 2007. bilo je tisuću 300, 2008. tisuću 493. Jasno je da te ljude nakon toga treba liječiti, neke nažalost i gubimo i to je jasno da košta i zdravstveni i mirovinski sustav. Jednom riječju, te povrede na radu koštaju proračun Republike Hrvatske. Koliko? Riječ je o stotinama milijuna kuna. Kaže se da je za specifičnu zdravstvenu zaštitu u ovome zakonu ili u obrazloženju u sklopu HZZO-a osigurano od 365 milijuna kuna 194,7 milijuna kuna ali s druge strane si možemo postaviti pitanje koliko je stotina milijuna kuna koštalo liječenje povrijeđenih, njihova bolovanja, gubitak radne sposobnosti itd. O tome se jasno u ovom obrazloženju i zakonu ne govori ali možemo sigurno pretpostaviti da je riječ o stotinama i stotinama milijuna kuna. Ono što mene na neki način smeta da ovu materiju o zaštiti na radu mi moramo dodatno regulirati pod pritiskom Europske unije kao da sami ne vidimo da naprosto tu materiju moramo regulirati nego tražimo naprosto ili bolje rečeno, nego treba nam netko sa strane reći kako se trebamo ponašati. Ja ću ovdje citirati nekoliko misli iz ovog obrazloženja gdje se između ostalog kaže da su precizirane obveze poslodavca citiram na području zaštite sigurnosti i zdravlja radnika te utvrđene osobe koje su zadužene za povredu svih aktivnosti zaštite na radu te uvjeti koje moraju ispunjavati ove osobe. I onda se kaže da sukladno tome i radnicima koji nisu obuhvaćeni obvezom redovnih zdravstvenih pregleda po posebnom propisu utvrđeno pravo da u vremenskom razmaku od svake tri godine mogu zatražiti takav preventivni zdravstveni pregled dok se na stranici četiri između ostalog kaže da što se tiče sredstva potrebnih za provedbu Zakona o zaštiti na radu pa i ovog zakona njih nije potrebno osiguravati u državnom proračunu iz razloga što troškove provedbe mjera prema tom zakonu terete poslodavca i troškovi su poslodavca. Međutim, zbog potrebnog usklađivanja radnog zakonodavstva na ovom području s relevantnom pravnom stečevinom Europske unije ovim se zakonom djelomično proširuje opseg prava radnika. To stoga što su do sada pravom ali i obvezom na periodične preventivne liječnike preglede bili obuhvaćeni samo oni radnici koji su radili na poslovima s posebnim uvjetima rada dok ovaj zakon pravo na periodični zdravstveni i pregled u razdoblju od svake tri godine omogućuje i drugim radnicima koji to zatraže itd. Gdje se najčešće dešavaju povrede na radu? Često jasno i sa smrtnim posljedicama. Pretpostavljam da je to u šumarstvu, pretpostavljam da je to jasno u brodogradnji, građevinarstvu, od ostalih industrija u Hrvatskoj je malo industrija ostalo, sve je uništeno, to je tragedija. Svi danas rade u trgovini u upravi i tako jasno više ne može. Ja osobno smatram da bi ovaj trošak preventivnih pregleda na sebe morao preuzeti Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje. Jasno je iz ovoga obrazloženja zakona da tome neće biti tako jer se na stranici četiri kaže da u tu svrhu zavod ostvaruje prihod od posebnog doprinosa ostvarenog temeljem posebnog doprinosa za ozljede na radu i profesionalnih bolesti koje su dužni uplaćivati poslodavci. Iz prikupljenih sredstava uplaćenih doprinosa osiguravaju se sredstva za provedbu specifične zdravstvene zaštite radnika, gotov citat. Mislim da je neumjesno u ovom trenutku taj teret sada prebacivati na radnike odnosno jednako tako na poslodavce koji se ionako lome pod teretom svih mogućih poreza, doprinosa, parafiskalnih nameta. Mislim da bi dio tih tereta doista pogotovo kad je riječ o tim parafiskalnim nametima trebalo početi brisati jer ovo stanje koje imamo u zemlji jasno više ne vodi ničemu. Trošak rada netko će reći jasno uz malu plaću opet je najveći u Hrvatskoj jer gdje je na primjer poslodavac u svijetu izložen teretu čak 2 stotine i 50 parafiskalnih nameta, od ne znam Hrvatskih voda pa tamo do turističke rente a ovo će biti još jedna nova zakonska obveza. S druge strane, što recimo ta država nudi tom poslodavcu. Usuđujem se reći gotovo ništa, čak nisu u stanju riješiti niti neke radne dozvole a kamoli nešto više, nečim više izaći u susret poslodavcu. Ispričat ću jedan možda jedinstveni primjer u Hrvatskoj gospodin Ivan Krapović u Buzet je došao pred 40 godina, ima 85 godina i još uvijek radi, ima 20 radnika. Samo u Saudijsku Arabiju izvozi 10 milijuna kuna razne tehničke robe. Želi prepustiti pogon unuku i ne bi bio problem to da mu unuk nije Slovenac, sin njegova sina Krapovića koji je jedan od najbogatijih i najmoćnijih poduzetnika u Slovenija ali on želi prepustiti pogon svom sinu koji je Slovenac. Traži čovjek radnu dozvolu, ne može doći do radne dozvole. Mislim, kamo to naprosto vodi. Mislim da država treba ljudima poslodavcima izlaziti u susret sa jednim minimalnim servisom. Međutim, šta ćemo, državna administracija se ne da, to je bit, iz dana u dan donosimo nove zakone, sve veći teret prebacujemo na poslodavca, tj. građanina. Pogledajmo samo sankcije iz ovog zakona od strane 27. nadalje. I ja se slažem jasno, da treba i sankcije propisati ali u svemu treba imati mjeru. Zašto to govorim? Mi smo došli pred zid, tako više dalje ne ide. Dobro, ide rebalans proračuna, po meni bi trebao biti novi proračun donesen već sada a ne u 9., 10.-tom ili ne znam kojem mjesecu, onda ćemo o tome govoriti, ali svi samo tražimo iz proračuna, traže brodograditelji, traže seljaci, umirovljenici, plaće, zdravstvo, nitko ničim nije zadovoljan. Ali što želim reći? Gospodarstvo je naprosto došlo pred zid. Nema se više kome uzeti. Dajmo ljudima da rade, pa ako treba neka rade i nedjeljom, jasno neka se plati taj rad. Kakva je to poruka ministra zdravstva kaže pa na jesen ću razgovarati o toj materiji, pa treba razgovarati o tome odmah ne čekati da prođe sezona. Razgovarati ću sa ugostiteljima u 9 mjesecu, pa daj im sada neka rade i neka se može, ako treba neka se i puši, normalno ne tamo gdje se jede, nego tamo gdje se pije. To je naprosto bit. Traži se od poslodavca svakim danom nova obveza. Pa i iz ovoga zakona eto propisuju se nove obveze. Ali zato onda izađi u susret i tim ljudima, pruži im jednu adekvatnu, administrativnu uslugu i pusti ljude da rade, pa ako žele raditi nedjeljom u trgovini i poslije 14 sati ili sada blagdanom na dan 22. 6. ili 25. pa neka rade. S druge strane kolike su sankcije, evo npr. članak 18.-ti strana 7., svaki poslodavac je dužan odrediti jednog ili više radnika za obavljanje aktivnosti zaštite na radu vezanih uz zaštitu i prevenciju od opasnosti, štetnosti određivanjem ovlaštenika ili zapošljavanjem stručnjaka zaštite na radu. E s druge strane sada na stranici 28. članak 108, e tu su sada propisane novčane sankcije pa se kaže da onaj koji nema naprosto takvu osobu platiti će novčanu kaznu od 10. do 40. tisuća kuna za taj prekršaj. Mislim, i da ne nabrajam dalje sve ove prekršaje koji su ovdje kao takvi navedeni. To je bit, naprosto u svemu treba imati mjeru. Ljudi koji pišu, koji predlažu te sankcije jednostavno ne znaju kako je teško ne samo zaraditi, nego još gore uštedjeti recimo 10 ili 40 tisuća kuna koliko je kazna ili sankcija po vis a vis ove osnove iz ovog zakona. Da bi netko zaradio 10 ili 40 tisuća kuna pa on mora imati promet 200, 300, možda 400, možda i više tisuća kuna. Ovaj zakon kao što vidimo nosi oznaku P.Z.E. znači europski je zakon. IDS kao i ostali klubovi podržati će taj zakon. Ali isto tako upozoravamo na sankcije i sve nove i nove standarde koji na sadašnjem stupnju razvoja hrvatsko gospodarstvo ovako ranjeno kakvo je ne može pratiti. Najlakše je staviti ključ u bravu, samo to opet ne može biti rješenje za, to može biti rješenje recimo za poslodavca ali to ne može biti rješenje za državu ili lokalnu samoupravu a to naprosto mnogi ne razumiju ali samo da kažem da će u ovoj zemlji prije biti gore nego bolje. I za kraj nemojmo prijetiti trgovcima koji rade nedjeljom. Čitam danas, evo sjetio sam se u Slobodnoj Dalmaciji izjavu Severa, iz tih nezavisnih sindikata kaže: "Neće u Sloveniju zbog stava Slovenije o Hrvatskoj.". Da, stav slovenske vlade je licemjeran i za Hrvatsku isključiv, ali jedno je slovenska vlada a drugo su građani. Pogotovo ako imamo na umu da 700 tisuća Slovenaca boravi na hrvatskom Jadranu. Bez njih niti jedan turistički sustav ne bi izdržao i zato i ovakve izjave u ovo krizno vrijeme jednostavno su štetne. Sve u svemu što se tiče ovog zakona IDS će ga podržati. Mi ćemo glasati za ali predlažemo da tih novih obveza bude na Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje.
Hvala. Dva ispravka. Prvi gospodin zastupnik Stjepan Milinković.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Kajin je u svom izlaganju nekoliko netočnih navoda naveo pa onda sam sebe demantirao kasnije. Ali je rekao da troškove ovih preventivnih pregleda, unutar tri godine, znači ono što je spomenuto u raspravi neće osiguravati Zavod za zdravstveno osiguranje zaštite zdravlja na radu. A točno je to da je u proračunu Zavoda za zdravstveno osiguranje zaštite zdravlja na radu osigurano za specifičnu zdravstvenu zaštitu 194 milijuna 790 tisuća 200 kuna za takvu vrstu pregleda. Hvala lijepa.
Drugi ispravak gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, upravo je kolega Milinković ispravio jedan pogrešan navod, a drugi je, ja ga držim vrlo važnim kada kaže, kada zapravo prebacuje odgovornost na ministra zdravstva i na uopće Vladu kada se govori o radu nedjeljom i kada se govori o pušenju. Kolega Kajin pogrešno ste ovdje izgovorili te svoje navode u smislu da bi trebalo otvoriti ne znam, i ugostiteljske objekte i dopustiti pušenje. Mi smo jučer imali sjednicu odbora, tematsku sjednicu Odbora za zdravstvo na kojoj smo govorili o malignim oboljenjima gdje je bilo preko 100-tinu liječnika, najizvrsnijih liječnika u Hrvatskoj koji se bave tim problemom i nitko nije dao potporu u tom smislu u kojem ste vi kazali zakonu, dapače dao je potporu ministru da se ne dopusti i da se spriječi pušenje jer je zdravlje veća vrijednost od svakog, od svakog, ne znam ni ja, udvoravanje, dodvoravanja ugostiteljima ili bilo kome drugome. S druge strane rade nedjeljom, pa svi u svijetu u vrijeme recesije, u vrijeme koje je sada i problema svih koji jesu skraćuju radni tjedan da bi sačuvali radno mjesto a mi govorimo i vi govorite zapravo ovdje otvorimo ne znam ni ja radna mjesta i nedjeljom. Pa borimo se da sačuvamo i ponedjeljkom do petka a vi biste još i nedjeljom radili. Hvala lijepa.
Pojedinačna rasprava, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege. Pitanje rada, pitanje radništva i svega onoga što je usko vezano uz to u Hrvatskoj se danas dramatično zaoštrava. Naime, pitanje radnog vremena, uvjeta rada, pravične plaće, zaštite na radu svakako su ključna društvena pitanja koja zahtijevaju onda prije svega jednu novu pravednost, novu valorizaciju ali onda tako i adekvatnu zaštitu. Svakako pozdravljam ovaj zakon, ali hoće li taj zakon biti kao i slovo Ustava samo katalog dobrih želja? Naime, stvarna sigurnost hrvatskog radnika daleko je, daleko od proklamirane i zakonom zajamčene, a još dalje od one poželjne razine. Hoće li takva sudbina biti i ovog zakona i ovog prijedloga koji je svakako dobar. Naime, što imamo mi na djelu i moramo vidjeti što u tom smislu učiniti, kako te mehanizme pokrenuti. Naime, na djelu je posvemašnje kršenje zajamčenih prava bez ikakvih sankcija za prekršitelje i bez stvarne pravne zaštite oštećenih radnika. Jednostavno ne mogu, a i mi kao što ste čuli, u ime kluba SDP-a ne pristajemo jednostavno na tu licemjernu nemoć pred tom činjenicom i tom svemoći i tom logikom krupnog kapitala. Česti i nezakoniti otkazi, uskraćivanje plaća, plaćanja poreza i doprinosa, neplaćanje prekovremenog rada, rada blagdanom, rad u uvjetima u kojima stradava zdravlje radnika bez sankcija, neravnopravnost i šikaniranje na rodnoj, dobnoj, nacionalnoj ili bilo kojoj drugoj osnovi ne doživljava adekvatnu zaštitu. Zašto je tomu tako? Naime, onda se stječe dojam da jedna od većih nevolja koja čovjeka danas može zateći jeste biti radnik u Hrvatskoj. Nesigurnost rada u Hrvatskoj zaista je poprimila dramatičnu i zabrinjavajuću razinu. Brojni su radnici koji rade na potplaćenim poslovima, na opasnim poslovima, bez potrebne zaštite na radu, prisiljeni su prihvatiti bilo kakav posao a osjećaju se preslabi da bi tražili zaštitu za koju znaju da postoji u zakonu, da postoji proklamirana i u Ustavu. Ponovo je sve veći broj radnika koji radi a ne dobiva nikakvu plaću, jer poslodavci koriste ovu situaciju pa ne isplaćuju plaću iako je mogu platiti, iako tvrtka nije zapala u takve poteškoće. Zašto je tomu tako? Očito da imamo državu, da imamo vlast koja ima mehanizme koji su preslabi da bi radnika zaštitili, a premoćni su kad treba trenirati strogoću na tom istom čovjeku. Mi se jednostavno, evo možda je i ovo prigoda i ovaj prijedlog zakona da moramo stvoriti jedan novi nacionalni konsenzus, dogovor o vrijednosnom sustavu i reći ne gramzljivom hiperliberalizmu. To je nešto nedopustivo. Prije ili kasnije sve vodi u propast jer takav hiperliberalizam želi ukloniti sva pravila. On propovijeda da je u ime slobode i slobodnog tržišta sve dozvoljeno činiti, naravno ako imate kapital. Tko posjeduje gotovo i ima krupni kapital može raditi što hoće, a oni koji nemaju ni kapitala nemaju ni moći. Zato je danas uzaludno govoriti o političkim pravima, pa i ona su u krajnjoj liniji ugrožena ako ne govorimo o zaštiti prije svega radnih prava, socijalnih prava, kulturnih prava, prosvjetnih prava. To su prava koja su temeljna i ako njih nema zaludu onda politička prava. Davno je još Bernard Brecht izgovorio i napisao: "Glasački listić ne može nahraniti radnika." U tom jednom dakle vječnom sukobu rada i kapitala vlast ne može ostati preslaba, regulatorno neutralna. Ona čitavom nizom postojećih zakona stavila se na stranu kapitala dopuštajući i tolerirajući njegovo bezakonje, a na štetu radnika. Ako se samo prisjetimo zakona, Ovršnog zakona, fiducija, svi ljudi, mali poslodavci moraju ići u ovršni postupak. Evo recimo, najkrupniji kapital, bankarski kapital, on se koristi fiducijom, elegantno. Za njega ne postoji niti takav institut ovršnog postupka. Dalje imamo izmjenu zakona po kojem netko tko je ostao dužan i radniku i državi preko noći može formirati novu tvrtku. Kakva je to poruka onda radnicima? Radnicima je zabranjeno da svoje prosvjede artikuliraju na Markovom trgu. Evo Ustavni sud još nije riješio taj zahtjev za ocjenu ustavnosti tog zakona. Iako je sada ojačan nedavnim kadrovskim rješenjima, još nije našao, evo već peta, šesta godina ide, da riješi taj predmet. Prema tome, to su loše poruke i zaludu ovakvi pa i dobri i kvalitetni prijedlozi koliko će oni ostati mrtvo slovo na papiru. Naime, moramo prestati s onom logikom da se privatizirati mora sve što se uopće privatizirati dade, logikom da se smanji javna potrošnja, da se smanji javno zdravstvo, da se smanje troškovi socijale, da se radnika tretira kao potrošnu stvar. Ali mi jednostavno nemamo sustav pravilnog vrednovanja i pozicioniranja rada u odnosu na kapital. Vlada je evo nedavno dala svoje mišljenje odbijajući SDP-ov prijedlog da se neisplata plaća radniku tretira kao kazneno djelo. Čak imate obrazloženje da bi to narušilo pravnu sigurnost čestim promjenama zakona. To treba preko noći promijeniti. Prije svega to je jedna od važnih antirecesijskih mjera. Ja vjerujem da će do toga sigurno, do promjene tog mišljenja i Vlade doći, pogotovo zbog urgentnih promjena KZ-a koje su i potrebne. Naime, posve je pogrešno shvaćanje čovjeka kao potrošača, tržišta koje može regulirati sve i zato imamo toliko nezaposlenih koji su spremni raditi za tako malu plaću i za toliko malo prava. Naime, zgrnuti novac, osigurati najveću količinu kapitala u što kraćem roku, to je san svakog neoliberalnog kapitalista. A radnici s druge strane, pateći zbog svoje sramote, zbog svog teškog položaja, poniženi, omalovažavani, često još kriju sram i to onoliko će ga kriti dugo koliko upravo drže to svoje stanje zabetoniranim, zacementiranim, gotovo da ga je nemoguće promijeniti. Prema tome, što je nama činiti? Povećati poreze bogatašima? Oporezovati tu kapitalnu dobit? Kakav užas za njih. Ali to treba učiniti. Naime, svi oni koji prihvate zaštitu onih najslabijih, a radnik je upravo u takvoj jednoj poziciji znači da je prihvatio na sebe jedan znatniji osobni rizik, a to nije dobro. Dakle, moraju biti čak herojski čini, a nije dobro društvo, nije sretno društvo koje treba heroje u mirnom dobu. Dakle, imamo na djelu potpunu drskost s jedne strane, tog bezobzirnog kapitala, a s druge strane potpunu kukavnost i to treba promijeniti. Naime, davne 1933. američki sudac Vrhovnog suda u jednoj presudi upravo u zaštiti radnika i povrede, dakle narušenog njegovog zdravlja stao je na stajalište upravo da tvrtka, da korporacija može biti ako se otme kontroli gotovo kao Frankensteinovo čudovište. Na nama je na regulatornim modelima, mehanizmima države da takvo jedno čudovište drže na kontroli, na uzici, da se ne bi sve ove povrede kojih smo svakog dana svjedoci, a najviše u svijetu rada događale da se tome koliko toliko stane na kraj. Hvala.
Hvala. U 10,47 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Gospođa zastupnica Božica Šolić, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Zakon o zaštiti na radu donesen je 1996. godine, no od tada doživio je nekoliko dopuna i izmjena. Ove novine koje nam donosi ovaj zakon odnose se i potpuno usklađuju sa pravnom stečevinom Europske unije, te ispunjavaju obveze iz Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. U cilju potpunog usklađivanja Zakona o zaštiti na radu sa Direktivom Vijeća, te dodatnim zahtjevima predstavnika Europske komisije potrebno je dodatno pojasniti neke ranije ugovorene pravne institute, kao što su postupci vezani uz objašnjavanja, savjetovanje i suodlučivanje radnika. U ovim izmjenama i dopunama precizne su obveze poslodavaca i to na području zaštite sigurnosti i zdravlja radnika, te su određene osobe koje su zadužene za provedbu svih aktivnosti zaštite na radu, te uvjete koje moraju ispunjavati osobe zadužene za zaštitu na radu. U zakonu je naglašena i prevencija zaštite zdravlja na radu svih radnika ne samo onih koji rade na poslovima sa posebnim uvjetima rada, te u određenim vremenskim razdobljima imaju pravno zatražiti zdravstveni pregled radi ocjene možebitnog utjecaja uvjeta rada na njihovo zdravlje. Radnicima koji nisu obuhvaćeni obvezom redovnih zdravstvenih pregleda po posebnom propisu imaju pravo da u razdoblju od svake tri godine mogu zatražiti preventivni zdravstveni pregled. Zakonom je dodatno uređeni način na koji su poslodavci dužni organizirati i provoditi zaštitu na radu. Poslodavci su dužni da kontinuirano procjenjuju opasnosti i štetnosti uvjeta rada na zdravlje i sigurnost radnika. Kako su precizirane dužnosti poslodavaca tako i radnika koje imaju na području izvanrednih okolnosti kao što je na primjer gašenje požara ili spašavanje ili pružanje pomoći u posebnim uvjetima. Određeno je područje odgovornosti poslodavaca za možebitnu nastalu štetu radniku koja je u cijelosti usklađena s načelima obveznog prava. I neću duljiti s obzirom da su moji prethodnici puno govorili i o zaštiti radnika na radu, ali su dodatno i govorili o nekim drugim temama koje nisu apsolutno bile vezane ovim zakonom. Ja ću na kraju reći da zakonom i novinama koje su ugrađene u ovaj zakon osigurava se učinkovitiji sustav zaštite zdravlja i sigurnosti na radu, te se proširuju prava radnika. A sredstva su određena za provedbu ovog zakona u Zavodu za zdravstveno osiguranje. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Marin Jurjević. To sam propustio previdom na izlaganje gospođe zastupnice Ingrid.
Dobro, ovo je bila replika kolegici Ingrid. Došlo je do male zabune, ali sad je ona pobjegla pa ne znam. U stvari radilo se, ali možda se pojavi. Mi govorimo o zaštiti o radu i to jest bitna tema. Ali otvorili smo pitanje područja rada. Čini mi se da zaista moramo u ovom Parlamentu kazati da prije svega trebamo zaštititi ljude u Hrvatskoj od nezaposlenosti, tj. zaštititi građane od nemogućnosti rada. Bogatstvo svakog društva može se ostvariti jedino u proizvodnji u području rada i radi toga je interes društva da otvori mogućnost svakome da radi. Šta se tiče zaštite prava na radu mislim da neki kolege su spominjali azbestozu. To je zaista problem u kraju gdje ja živim i mislim da treba zaštititi ne samo one koji su izloženi djelovanju, potencijalnom djelovanju i oboljenju, zaštititi na najbolji mogući način, nego i obeštetiti na adekvatan način sve one koji su žrtve azbestoze koja je proizišla iz nedovoljne zaštite u procesu rada. Znam da se na tome radi, ali mislim nedovoljno. Evo, meni je nedavno jedan od mojih najboljih prijatelja umro od posljedica azbestoze koju je zaradio u Splitskom škveru radeći na materijalima izolacije koji su se tada stavljali u specijalnoj proizvodnji kod brodova. Isto tako mislim da treba zaštititi ljude koji rade godinama, pa i 10 godina na ugovore po 3 mjeseca koji im se stalno obnavljaju ili 6 mjeseci. Sve je to u stvari ugrožavanje ljudi u procesu rada.
Gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče. Ja sam se javio samo iz jednog razloga što smatram da se nedovoljno ističe problem sigurnosti radnog mjesta i posljedice za zdravlje mnogih radnika koji gube zdravlje na pojedinim radnim mjestima. Iz dosadašnjih rasprava mogu reći, najmanje se govorilo o tome. Govorilo se o zapošljavanju, o radu nedjeljom, o isplatama plaća, o Kaznenom zakonu, o radnim dozvolama, o turizmu, o hrvatsko-slovenskim odnosima, o svemu se govorilo, ali najmanje se govorilo upravo o onom problemu koji bi za nas po meni trebao biti, ne samo za nas ovdje u Saboru, nego u društvu jedan od vrlo značajnih problema i mislim da bi takva tema zahtijevala raspravu, ne možda sat-dva, nego možda par dana. Jer podaci koje nam statistika pokazuje nisu povoljni u Hrvatskoj. Oni su nažalost za nas poražavajući. Ja sam u ime kluba iznosio te podatke, ja ću ih još jednom pokušati samo djelomice ponoviti da ih pojačam jer ako ljudi na godišnjoj razini, 25 tisuća ljudi stradava na radnom mjestu i dalje, onda to očito je jedan podatak dosta alarmantan. Ako nam raste iz godine u godinu broj sve više teže ozlijeđenih radnika, ako nam raste broj profesionalno oboljelih, ako danas od ukupnog bolovanja, 30% bolovanja je uzrokovano na radnom mjestu, a to nije mali broj. To vam je negdje oko 57 tisuća radnika dnevno na bolovanju upravo zbog toga što su posljedica tog bolovanja neadekvatna radna mjesta ili ozljede na radnom mjestu. Zato mislim da je nedovoljno konstatirati i od inspekcije zaštite na radu da nažalost 60% radnika se ozljedi na radnom mjestu zbog toga što nisu koristili zaštitna sredstva. Pa ja pitam gdje su onda ti poslodavci? Gdje su ti šefovi, poslovođe, ne znam tko kako se zove, pa i povjerenici zaštite na radu koji jednostavno ne vide da ti ljudi rade, kako rade bez zaštitnih sredstava. Da li su na kraju ta zaštitna sredstva adekvatna, adekvatne kvalitete ili nisu? Zatim ako inspekcija zaštite na radu zna, a to je statistika pokazala da se najviše radnika ozljedi u prerađivačkoj djelatnosti, u graditeljstvu, pa čak i poljoprivredi, što bi sigurno naši kolege iz Seljačke stranke mogli nešto više o tome reći, pa i u šumarstvu, onda je to dovoljan signal inspekciji zaštite na radu da upravo se koncentrira, ide upravo prema tim djelatnostima, pojača nadzor i vidi što tu ne valja. Gdje su tu problemi? I ono što se ne bih složio sa kolegom Kajinom koji kaže da su previsoke kazne propisane ovim prijedlogom zakona. Ma nije točno. Ma drakonski treba kazniti svakog poslodavca koji nije u stanju osigurati sigurnost radnog mjesta koji štedi na zaštitnim sredstvima itd. Ma ni jedna kazna nije tu previsoka u odnosu na zdravlje tog čovjeka, a da ne kažem, ne daj Bože i tu smrtnost. Statistika jasno pokazuje od čega radnici najčešće boluju. To su stresogene bolesti od čega boluje 83% zaposlenika danas. I to nije neopasno jer stres na poslu stvara pretpostavke za moždani udar i skraćuje život. Od … [[Govornik se ne razumije.]] položaja, to je znači od neadekvatnog položaja na radnom mjestu boluje 45% radnika danas. Tu trpe leđa, oči, to je rad sa računalima, fizički poslovi, poslovi profesionalnih vozača itd. Mi smo negdje u 21. stoljeću, a i postoji već takva tehnologija da može zaštititi itekako te radnike, ad je samo pitanje zašto poslodavci ne koriste to? Od bolesti sluha stradava 7% radnika danas. To je najčešći uzrok buka i normalno, nekorištenje zaštitnih sredstava. E sad, zašto ne koriste se zaštitna sredstva i tko to ne vidi? Zabranom pušenja na radnom mjestu pozitivno se djelovalo na onih 550 tisuća radnika pušača koji bar ne puše dok rade. Od tih 550 tisuća radnika pušača, 34% su muškarci, 27% žene. Samo usput jedan podatak vezan uz posljedice od pušenja, da zbog zdravstvenih smetnji uzrokovanih pušenjem, radnici na bolovanju provedu prosječno 34 dana u godini ili negdje na godišnjoj razini 19 milijuna radnih dana. To je strašna brojka koja bi i mnogo bogatije države od Hrvatske itekako pogodile. Kada već govorimo o zaštiti na radu i sigurnosti radnog mjesta, smatram da bi trebalo barem 2 puta godišnje obaviti testiranje zaposlenika na pojedine ovisnosti, bilo alkohol, bilo drogu, bilo neke druge opijate. O tome se uopće ne govori puno, a to je jedan veliki problem danas. Smatram da bi trebalo utvrditi listu profesija koje bi bile u tretmanu obveznog testiranja, a tu posebno mislim na profesije koje su odgovorne za sigurnost građana. I na kraju, pozdravljam ovu intenciju zakonodavca koji ovim izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu traži veću odgovornost poslodavca prema zaštiti zdravlja radnika, većoj sigurnosti njihovog radnog mjesta, posebno što se tiče zdravstvenih preventivnih pregleda radnika, makar jednom u 3 godine. Ali opet ponavljam, tu apeliram posebno na svijest onih poslodavaca kojima je stalo do radnika i do njihovog zdravlja da u tim kolektivnim pregovaranjima sa sindikatima po kušaju bar još jedan tretman ili još jedan termin utvrditi da radnici budu pregledavani, odnosno da idu na te sistematske preglede koje nažalost više ne postoje. Zato mislim da je zdravlje od neprocjenjive vrijednosti i ni jedan trošak, mislim da je to već netko rekao, svako investiranje u preventivu i zdravlje radnika sigurno se višestruko isplati kroz zdraviju i efikasniju radnu sredinu, a zdravlje je od neprocjenjive vrijednosti. Hvala.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Govorite o zabrani pušenja na radnom mjestu, to je valjda nekakav stari propis 10 godina. Sad imamo zabranu pušenja u javnim prostorima, koji uključuje i ugostiteljske objekte po novome, je li. Upravo smo svjedoci pobune ugostitelja koji skupljaju peticiju građana jer oni ostaju bez posla, jer im radnici ostaju bez posla zbog toga propisa. Zabrana pušenja u javnom prostoru je svakako dobra odredba ukoliko se njome štiti zdravlje nepušača od strane pušača. Kad se pak radi o ugostiteljskim objektima, onda smo suočeni sa tim zahtjevom da se pristupi ipak malo racionalnije ovom problemu. Ugostitelji traže da kod objekata do 50 kvadrata mogu sami odabrati da li će ih voditi za pušače ili nepušače. A kod većih da se taj prostor podijeli. Tako da nepušači uistinu budu zaštićeni od agresivnog pušačkog dima. Govorite o dobrim stranama toga zakona, o zaštiti radnika na radu bio duhanskog dima. Međutim, ako se nastavi sa provedbom ovog propisa kao što se započelo, onda će radnici u ugostiteljskim objektima u tolikom broju izgubiti posao, da više nećete imati koga štiti. Ni čije zdravlje radnika više nećete imati, nećete imati čije zdravlje štiti, jer oni više neće biti radnici, oni će svoj posao izgubiti.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Boris Kunst.
Hvala lijepa. Pa mislim da bi prije svega bila žalosna konstatacija da samo pušači spašavaju sektor ugostiteljstva u Hrvatskoj, odnosno ovih malih ugostitelja, onda bi to bio stvarno problem. Ja vam moram reći da znate ovo što ste rekli, da bi ugostitelji trebali odrediti prostor jedan za pušače, jedan za nepušače, pa to je vam je isto tako kao da u bazenu odredite prostor za mokrenje. I na taj način ste spriječili da drugi ljudi u tom bazenu neće biti izloženi tome. Ali tako da jednostavno ta teza ne stoji. Mislim a i evo ga nedavno sam bio čak i u Kanadi, moram vam to reći. Oni isto imaju zabranu pušenja na svim radnim mjestima u ugostiteljskim objektima itd. Pitali smo ih, upravo smo ih to pitali, dobro kako to podnose vaši poduzetnici? Veli isto u početku su bili malo nemirni, nervozni. Kasnije se privikli i ništa oni više tu ne gube. Jer mislim da teza to da ugostiteljstvo danas drže samo pušači ne stoje, pa mislim da je ipak zaštita zdravlja važnija od ne znam kojeg prometa, bilo kojeg kafića koji nije u stanju osigurati na neki način sigurnu zaštitu nepušača od pušača. Hvala lijepo.
Hvala. Gospođe i gospodo zastupnici sada bi sukladno najavi prekinuli raspravu za čas, za tren oko ove točke dnevnog reda i izvršili dopunu dnevnog reda. Nastavljamo raspravu o Konačnom prijedlogu zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu. Gospođa zastupnica Ljubica Lukačić, izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo danas smo već imali puno puta prigodu čuti iz kojih razloga se Zakon o zaštiti na radu mijenja i dopunjuje. Pa ću ja evo ukratko reći da se pojašnjavaju neke od već ugrađenih pravnih instituta u ovom zakonu. Tako su dopunjeni postupci vezani za obavješćivanje, savjetovanje i suodlučivanje radnika, precizirane su obveze poslodavca na području zaštite, sigurnosti i zdravlja radnika, dodatno je dakle, naglašena prevencija zaštite zdravlja na radu i to kako smo već čuli na način da je već utvrđeno pravo svih radnika, dakle, ne samo onih koji rade na poslovima sa posebnim uvjetima rada, da imaju pravo zatražiti zdravstveni pregled radi ocjene utjecaja uvjeta rada na njihovo zdravlje. Takav preventivni pregled mogu zatražiti u vremenskom razdoblju od svake tri godine. Nadalje, dodatno je uređen način na koji su poslodavci dužni organizirati i provesti zaštitu na radu. Svaki poslodavac mora imati osobu zaduženu za provedbu aktivnosti zaštite na radu te kod svakog poslodavca bez obzira na njegovu veličinu radnici moraju imati povjerenika za zaštitu na radu. Nadalje, ovim izmjenama i dopunama zakona uređuje se dužnost poslodavca da kontinuirano procjenjuje opasnosti i štetnosti uvjeta rada na zdravlje i sigurnost radnika. Precizirane su dužnosti poslodavca ali i radnika na području izvanrednih okolnosti odnosno u slučajevima neposrednih opasnosti. Ovim prijedlogom uređena je i mogućnost dodjele posebnih nagrada i priznanja za zasluge u razvoju i provedbi sustava zaštite zdravlja i sigurnosti na radu. Svaku od ovih novina neću detaljnije objašnjavati jer smo danas već puno o tome govorili. Želim reći da je zaštita zdravlja i sigurnost na radu, ja čvrsto vjerujem, interes svakog poslodavca, naravno i društva u cjelini, a proces zaštite je najjeftiniji, dakle ako poslodavci i radnici poštuju odredbe ovog zakona i svih drugih propisa koji uređuju ovu problematiku. Ja mislim da je ovaj zakon trebalo još dodatno, da ga treba još dodatno uskladiti sa Konvencijom Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom pa sam u tom smislu ja i predložila amandman. A evo za kraj ove svoje rasprave reći ću da sam čvrsto uvjerena da će izmjene i dopune ovog zakona sasvim sigurno doprinijeti prevenciji i zaštiti zdravlja radnika na radnom mjestu. Jer evo uvijek se rado sjetim jedne rečenice koju je na jednoj tematskoj sjednici u ovom Visokom domu rekao predsjednik saveza kada je rekao da je on kao predsjednik Saveza udruga invalida rada Hrvatske najsretniji kada se u njihovu udrugu nitko ne učlanjuje. To znači da je sretan da ih ima što manje, naravno sretan je kada se nesreće na radu ne događaju. A evo ja čvrsto vjerujem da ćemo i ovim izmjenama i dopunama zakona sasvim sigurno tome doprinijeti još više. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Bruno Kurelić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane predstavnice Vlade, kolegice i kolege. Danas smo dosta čuli o izmjenama i dopunama ovog Zakona o zaštiti na radu, ali isto tako i o tematici same zaštite na radu. Otišlo se je tu daleko i na druge teme kao što su govorili neki govornici ovdje u sabornici, ali da zaokružimo ovu problematiku kao jednu multidisciplinarnu djelatnost koja treba tehnička dostignuća, zdravstvenu skrb, pravnu regulativu, psihološku i pedagošku učinkovitost, a sve u cilju da bi se otklonile i smanjile opasnosti u radnom okruženju, dakle ozljede i nesreće. Što se tiče samog pravnog odnosno zakonskog uobličavanja, ovaj zakon doživljava kao što znamo izmjene po treći put. Negdje '96. godine u ljeto je donesen prvi puta, a onda je brzo ispravljen, znači tri puta sada izmjena treći puta i jedan ispravak. Što se tiče evo u nepunih godinu dana ponovno izmjene i dopune ovog zakona, pa to je valjda na tragu ovog našeg bistrenja, kako bih ja rekao, usklađenja sa zakonskim propisima Europske unije. Ali znate, ovakvi poslovi tako često i tako često te izmjene podsjećaju me na riječ jednog našeg lokalnog političara iz jednog njegovog govora tako nedavno. On kaže otprilike ovako, kaže znate nas dopadnu uvijek teške teme, ali mi se odmah prihvatimo posla i rješavamo ih. A ja bih pitao slijedom ovoga što to mi rješavamo i kako rješavamo i kada ćemo to ponovno rješavati. Što se tiče samog ovog zakona o izmjenama i dopunama ovog zakona osobno ću ga podržati jer problem, ovaj problem zaštite na radu je veliki problem ne samo našeg društva, nego i cijelog radnog okruženja kako kod nas, tako i u Europi, tako i u svijetu. Danas veliki dio radnog vremena provodimo na radnom mjestu, naravno oni koji imaju sreću da imaju radno mjesto te velik dio svog života posvećuju radnim zadacima i obavezama. Ta je činjenica važna za poslodavca, ali isto tako i za posloprimaoca, za radnu organizaciju, ali i društvo u cjelini. Svakako da zdravija i sigurnija radna mjesta smanjuju nesreće na poslu, smanjuju broj izgubljenih radnih dana, povećavaju produktivnost poduzeća. No, dok poslodavci ne shvate da ulaganje u zaštitu na radu nije bespotreban trošak, pogotovo u ovom trenutku naše gospodarske stagnacije već zapravo investiranje u dobit, teško da će se stvari bitnije pomaknuti sa nulte točke i da će biti drugačije od ovoga što su i naši kolege danas ovdje u sabornici govorili, a stanje je loše. No, to je i posljedica našeg mentaliteta, posljedica čestog izigravanja zakona, ali i nedostatka provedbene kulture na bilo kojem području djelovanja. Ovdje su kolege iznijeli cijeli niz statističkih podataka. Ja ću samo reći parametar, dva parametra koja su u ovom vremenu recesije i gospodarske stagnacije, okruženja vrlo, vrlo bitna. 2007. godine izgubili smo milijun i nešto, iznad milijun i 200 tisuća radnih dana upravo na ozljedama što se tiče ozljeda i oboljenja profesionalnih na radnom mjestu. A prošle godine ta se brojka povećala na milijun i 400 tisuća. Mi kad govorimo o ovoj tematici zaštite na radu često se okomljujemo na poslodavce. Bilo bi dobro zapitati u ovom segmentu kad raspravljamo o zaštiti na radu kakav je poslodavac po ovoj zaštiti na radu upravo država. Relevantne analize pokazuju da je država i vrlo slabo se odnosi prema ne samo zakonskim odredbama zaštite na radu nego i provedbenoj kulturi samog tog djelovanja. Gotovo su alarmantni podaci koji dolaze iz analiza po nekim institucijama, a za primjer mogu navesti jednu vrlo poznatu instituciju. Neću je imenovati. Jedan institut u Hrvatskoj gdje se zadnjih godina uočava veliki broj oboljelih od karcinoma, a da se neka relevantna poduzimanja nisu učinila. Naravno da je ovdje danas mnogo toga da se ne ponavljam rečeno i sve što bih ja dalje govorio bilo bi u neku ruku isto ponavljanje. Ovdje je kolega Kunst iznio podatak da je po broju bolovanja, odnosno po prosječnom danu bolovanja u Europi, da je u odnosu na što se tiče Hrvatsku, Hrvatska sa 9,2 dana bolovanja u vrhu same Europe, a to je ispitivanje zaklade, europske zaklade, odnosno istraživanje Europske zaklade za poboljšanje životnih i radnih uvjeta koje su vršene proteklih nekoliko godina na našem području. Iz tog, iz te ankete razvidno je, odnosno uočava se da gotovo 50% radnika izražavaju da su njihove zdravstvene poteškoće povezane sa radnim mjestom. Evo toliko o tome. Osobno ću podržati ovaj zakon, jer smatram da je svaka zakonska, u onom dijelu zakonska, uobličenje ovog zakona promjena koja će dovesti do boljeg, bolje zaštite zdravlja u Republici Hrvatskoj potrebna. Hvala na pažnji.
Hvala. Gospodin zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Pa evo iz provedene rasprave je u potpunosti razvidno koliki je značaj zaštite zdravlja na radu poglavito glede sprječavanja ozljeda na radu, profesionalnih bolesti i drugih bolesti koje su u svezi sa radom, naravno i sa zaštitom radnog okoliša. Naročitu pozornost zasigurno je potrebito posvetiti zaštiti mladeži, zaštiti žena osoba sa invaliditetom itd. A inače zaštita na radu kao organizirano djelovanje obuhvaća sustav pravila koja se primjenjuje, a ta pravila su sljedeća: pravila pri projektiranju i izradi sredstava rada, pravila pri održavanju ispitivanja sredstava rada, pravila koja se odnose na sredstva rada i zaposlenike, te prilagodbu procesa rada njihovom spolu, dobi, te duševnim, tjelesnim sposobnostima, osposobljavanje i obavješćivanje zaposlenika i poslodavaca sa svrhom postizanja odgovarajućeg stupnja zaštite na radu i zdravstvene zaštite, suradnju na svim razinama od poslodavaca, zaposlenika preko njihovih predstavnika i udruga do razine državnih ustanova i tijela. Sve to stoji u Zakonu o zaštiti na radu iz 1996. koji je izmijenjen i dopunjen 2003. pa evo i u našem sazivu 2008. koji je u tom dijelu napravljen. No naravno imamo mi aktivnosti i u svezi usklađivanja našeg zakonodavstva sa Europskom unijom i u tom naravno poglavito u poglavlju IX. Socijalna politika i zapošljavanje. U tom dijelu je Vlada donesla akcijski plan 2007. i u tom okviru, dakle da ne ponavljam je u skladu sa Direktivom 89. je bilo potrebito redefinirati određene institute, a koji se dakle odnose i precizirati ih, koji se odnose, to su postupci vezani uz obavješćivanje, savjetovanje i suodlučivanje radnika. To je sve rečeno jasno i sad one stvari koje su dakle bitne u tom dijelu. Isto tako su rečene u više navrata na ovom mjestu. Dakle, prvo u svezi pregleda onih koji su se prema posebnim uvjetima rada i dakle oni preventivni pregledi u tri godine koji bi bili dakle mogući i za one druge radnike. Drugi momenat je da su poslodavci dakle dužni organizirati i provoditi zaštitu na radu. Dakle, mora poslodavac imati osobu zaduženu za provedbu aktivnosti zaštite na radu, a s druge strane je propisano i pravo radnika da imaju, dakle svojega povjerenika. Isto tako je rečeno glede posebnih okolnosti, dakle u slučaju obveze, u slučaju neposrednih opasnosti, dakle pružanja prve pomoći, gašenje požara itd. Naravno tu su utvrđene isto tako pod četvrto, dakle okolnosti za možebitnu nastalu štetu i ono što je dobro peto da postoje mogućnosti određenih nagrada. Naravno to je sve u svakom slučaju dobro i o ovim troškovima smo isto tako rekli. Dakle, Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje, zaštite zdravlja na radu to smo rekli u ranijem i zasigurno da će ovaj zakon ispuniti svoju svrhu, dakle glede onih temeljnih ciljeva sprječavanja ozljeda profesionalnih. Ali naravno i smanjenje stope bolovanja o kojoj je bilo dosta govora u ovom dijelu. I eto na žalost po kojima prednjačimo evo u širem europskom okruženju. Ali eto ja moram reći dolazim iz županije koja godinama hvala Bogu evo tu stopu drži u granicama dozvoljenih onih stopa, tako da uistinu to na neki način naravno to je zasluga, budući je to sveobuhvatan pristup znači. Ali svakako mi je dužnost na ovom mjestu spomenuti jedan momenat, bilo je govora o zaštiti na radu u raznim područjima, pa evo ovih dana se dosta govori o poljoprivredi, pa možda na neki način o zaštiti na radu u poljoprivredi se možda nedovoljno govori. Potrebno je skrenuti pozornost. Naime, isto tako u poljoprivredi dolazi itekako do velikih trauma i velikih ozljeda na radu, naravno i posljedično tome i invaliditetu itd. poglavito u radu sa strojevima za usitnjavanje poljoprivrednih proizvoda. I nadalje, evo ja imam iskustvo i praksu poglavito to su neizmjerno velike traume kod … [[Govornik se ne razumije.]] rada u poljoprivredi itd. To su velike ozljede i kojima uistinu evo i kod projektiranja projektanti moraju svakako veliku pozornost, a naravno i edukaciji sudionika u tom procesu proizvodnje. Jer ljudi nekada eto ubrzanju samoga postupka primjenjuju neka rješenja koja na kraju izazivaju velike traume. Isto tako moment kojem se možda nedovoljno pozornosti posvećuje, a to je rad sa pesticidima. Možda je dobro spomenuti na ovom mjestu da uistinu se čovjek zapanji kad vidi sa kolikom to malom stručnosti se radi sa tim pesticidima, a kada dođe do takvih okolnosti, to su izuzetno dramatične okolnosti i mogu biti sa vrlo teškim posljedicama. Naravno, ovi koji prezentiraju svoje proizvode kroz zimsko vrijeme u radu sa poljoprivrednicima, itekako dobro prezentiraju svoje proizvode, ali glede ovog momenta pa možda jedna preporuka da u tom dijelu u ovim vremenima zimskim, poglavito na našim selima da se posveti značajno mjesto edukaciji i glede ovoga momenta. Evo, toliko. Naravno da očekujem da će ovaj dio, da će biti podržan zakon. Evo, hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Davorko Vidović.
Kolega me potakao, pažljivo sam ga slušao, a repliciram na jedan dio u kojem tvrdite da će ovaj zakon sukladno i nekakvim europskim normama riješiti sve ono zbog čega je on i namijenjen. Ne bih rekao da će to biti u cijelosti tako i vjerojatno ćemo se vrlo brzo morati u ovom Saboru suočiti sa jednom drugom vrstom trauma o kojima ovaj zakon ne govori. Naime, ovdje se primarno govori o zaštiti fizičkog zdravlja ljudi koji rade. Međutim, postoji čitava jedna paleta trauma koje narušavaju psihičko zdravlje zaposlenika. I to poglavito jedne skupine ljudi, onih koji rade na nesigurnim poslovima, tzv. prekarnom zaposlenju, ljudi koji rade na povremenim, privremenim poslovima, na koje se formalno ovaj zakon odnosi jer se i oni tretiraju kao svi oni koji su zaposleni. No međutim, iz prakse se pouzdano zna da su ti ljudi najizloženiji zapravo najstresnijim oblicima radnih aktivnosti i da sama činjenica da su oni u jednom nesigurnom položaja ih stavlja u neravnopravan ili manje vrijedan položaj od onih koji se nalaze na poslovima stalne zaposlenosti. Dakle, to je problematika koju uopće ovaj zakon ne dodiruje, ali će ta nesigurnost i traumatiziranost ljudi koji sudjeluju u procesu rada u ovakvim okolnostima sasvim sigurno morati naći svoje mjesto i u pozitivnim zakonima.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Stjepan Milinković.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, ja bih ovo mogao možda ne kao repliku, nego kao ispravak navoda. Kolega je rekao da sam ja rekao da će u cijelosti riješiti ovu problematiku. Ne, ja sam rekao da će unaprijediti ovo područje i naravno, onaj temeljni momenat ispuniti, dakle sprječavanja ozljeda na radu, profesionalnih bolesti i drugih bolesti koje su u svezi sa radom i zaštitom na radu. Naravno da ste vi otvorili još jedno područje, da ima naravno svako područje ima svoje okolnosti. Ja sam govorio o momentu poljoprivrede kao takve. Naravno, vi ste problem sezonskih radnika. Svako to područje zavrjeđuje posebnu pozornost i u tom smislu podržavam ovaj momenat, ali naravno u ovome nisam rekao u cijelosti, nego će naravno unaprijediti ovo vrlo važno i značajno područje. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Rajko Ostojić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Brže naravno ne znači bolje, osim u atletici. Tamo tko prvi prođe kroz cilj taj je i bolji. Na tom tragu je gospođa Milanka Opačić rekla da ovaj Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji se ne usklađuje sa europskim zakonodavstvom, a ovaj zakon, Zakon o zaštiti rada se usklađuje. Drugim riječima, brže znači bolje u ovom zakonu, a definitivno ne u trećoj točci dopune dnevnog reda. Naime, Europska unija je, neki kažu cilj, neki kažu sredstvo. Ja mislim da je jedno i drugo. Sredstvo je da napokon postajemo u nizu sustava, pa tako i u zaštiti na radu uređena država, a cilj je jer je Hrvatska već stotinama i stotinama godina i hrvatski narod i Hrvatska država sastavni dio Europe. Incidencija i prevalencija bolesti u Hrvatskoj je vrlo jasna. Svaki drugi Hrvat pobolijeva i umire od kardiovaskularnih bolesti, 20% građana Hrvatske umire od tumora i danas u srijedu će 65 naših građana doznati da ima rak i danas u srijedu će 35 naših građana umrijeti od raka. Na trećem mjestu su ozljede. Na trećem mjestu su ozljede, ozljede na radu, prometne nezgode i tu smo u paradoksu sa Europom i svijetom. I naravno da bi svatko razuman bi se trebao pitati zašto? Pa zato što nemamo dobar zakon. Zato što nemamo dobre uvjete rada. Zato što imamo strašno puno profesionalnih bolesti, zato što smo licemjerni, oni koji odlučuju naravno. Zato što toleriramo nezdravu industriju, zato što toleriramo slabe uvjete rada i zato je dobro da se ovaj zakon usklađuje sa zakonodavstvom Europske unije, a ne da u taj paket trpamo i Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji, što je ubiti nevjerojatna stvar. Zato je vrlo važno, ja mislim ključno da napokon sa paradigme bolesti i bolovanja, svi govorimo o bolovanjima, pređemo na paradigmu zdravlja i zdravih uvjeta rada. Umjesto da liječimo naše radnike koji su ne svojom krivnjom oboljeli primjerice od mezotelioma zbog toga što rade sa azbestom, sa azbestnom industrijom, liječimo tvornice. Naravno, liječimo loše uvjete rada, liječimo nezdravu industriju. A ne budimo licemjerni i u veljači 2006., tadašnji ministar gospodarstva, današnji ministar obrane dozvoljava proizvodnju azbesta u Salonit Vranjicu. U trećem mileniju, 21. stoljeću, 50 godina nakon što je i Svjetska zdravstvena proglasila azbest karcinogenom prvog reda, mi dozvoljavamo proizvodnju azbesta. E zato smo mi na trećem mjestu sa ozljedama, profesionalnim bolestima i drugim stvarima. Zato nam je važna ta sigurnost. Sigurnost na radnom mjestu, sigurnost u prometu i apsolutno pozdravljam ovaj zakon, osobito na tragu uvođenja preventivnih pregleda. Dobro je da se ti preventivni pregledi proširuju, dobro je da su poslodavci obvezni slati, odnosno omogućavati sistematske preventivne preglede svake 3 godine u svim industrijama, bez obzira u kojim industrijama radnici radili, a ne kao do sada samo u industrijama visokog rizika. Naravno bolje je spriječiti nego liječiti ili bolje rečeno, bolje je prevenirati nego dozvoliti da se razvije tumor ili neka profesionalna bolest. Jedna kuna uložena u preventivu u konačnici znači 10 kuna. Nema toga ulaganja u burzu, a burza očito ne funkcionira ne samo u Hrvatskoj, nego u svijetu, nema toga ulaganja u nekretnine koje vam donesu čimbenik 10 puta možda eventualno ovaj loto koji se sada dešava i eventualno će se dobiti dobitnik. Najbolje ulaganje je u preventivu. Zato ja podržavam naravno ovaj zakon. Dolazi nam kasno, ali na tom tragu dobro se ponovno prisjetiti licemjerja onih koji su dozvolili da se nastavi proizvodnja azbesta u "Salonit" Vranjicu. Licemjerja činjenice da naši pacijenti, naši građani od tumora godišnje umre 12 tisuća 500, licemjerja da godišnje umre grad veličine Trogira, licemjerja da cijeli niz, naravno ne sve, tih bolesti se su se mogle prevenirati, mogli otkriti na vrijeme. Na tom tragu je jučer Odbor za zdravstvo organizirao odličnu sjednicu, tematsku sjednicu "Rezolucija o tumorima" imajući u vidu sve ove podatke, imajući u vidu da je naravno i Europski parlament i Svjetska zdravstvena i Vijeće sigurnosti Ujedinjenih naroda u svojim milenijskim ciljevima naglasilo važnost očuvanja zdravlja i od 10 milenijskih ciljeva čak 5 je zdravstvenih. Ali ono o čemu smo jučer zaključili i sa čime se osobito gospođe državne tajnice iz Ministarstva gospodarstva, obzirom da su imali ministra koji je sad ministar obrane i koji je dozvolio proizvodnju nezdrave industrije u 21. stoljeću trebaju zamisliti, je činjenica dakle da postoje razlike u pobolijevanju među županijama. Znate, mi smo mala država, časna ali mala. Ima nas 4,5 milijuna, ali nevjerojatno da u tako maloj državi između županija postoje razlike u incidenciji nekih bolesti. Možda će kolega Vidović govoriti više iz županije iz koje on dolazi. Ali vjerojatno je da u Splitsko-dalmatinskoj županiji dakle 20 kilometara od Splita dozvoljavamo proizvodnju nezdrave industrije, dozvoljavamo betonizaciju naše obale i dozvoljavamo sve ono što ukazuje i pogoršava zdravlje. Živimo u sjajnom vremenu, živimo u vremenu kada padaju posljednje tajne ljudskog života. Otkriven je ljudski genom. Možemo napraviti genetske testove. Živimo u vremenu visoke tehnologije, živimo u vremenu pametnih lijekova farmakogenomike ali dobro se sjetiti dobrih starih epidemioloških studija. Pa ću vam reći samo jedno. Filipinci primjerice ili građani Kine koji odlaze u emigraciju, odlaze u emigraciju najčešće u Amerike. A prva država Amerike njima je Hawai i Kalifornija. Dakle, svi oni koji su se emigrirali prije 60 godina i koji su zadržali svoje prehrambene navike, cijeloj svojoj generaciji nisu povećali broj tumora. Isti ti građani Filipina ili Kine koji su prešli u Hawai-e ili Kaliforniju i prihvatili zapadni način života, dakle ... [[Govornik se ne razumije.]] fast fud ili hrvatski brzogriznu hranu. Posebno oni koji su radili u nezdravoj industriji tipa azbesta gospodine potpredsjedniče su jednoj generaciji razvili veliki broj tumora. To je dokaz, znanstveni epidemiološki dokaz da geni nisu odlučujući. Da u tom ruletu gena mi imamo, nitko ne zna što dobijamo u ruletu gena, ali da okoliš osobito uvjeti rada i nevjerojatno puno naglašavam, u jednoj generaciji, mijenjaju pojavnost i učestalost tumora. Na tom tragu, pozdravljam ovaj zakon, donesen je kasno. Neobično je da ga je donijelo Ministarstvo gospodarstva koje je prije 3 godine dozvolilo da se u Hrvatskoj nastavi proizvodnja azbesta o čemu je moj prijatelj Marin Jurjević često govorio. Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Htjela bih replicirati kolegi u svezi njegove rasprave. Naravno sve pohvale za jučerašnju tematsku sjednicu o malignim bolestima i donošenju rezolucije. Htjela bih reći na ovu vašu raspravu o razlici o regionalnoj razlici pojavnosti tumora. Ja dolazim iz Bjelovarsko-bilogorskog kraja, dakle točna je potvrda da genetika nema nikakvu ulogu, nego ima velika uloga način života, način prehrane koji je na žalost potpuno krivi. Ljudi koji puno jedu šunke u Dalmaciji ne obolijevaju toliko od karcinoma koliko obolijevaju ljudi iz našeg kraja Bjelovarsko-bilogorske županije, jer naprosto jedu neispravnu hranu. Hrana koja je dimljena, koja je puna katrana kao što je cigareta puna toga katrana koja izaziva karcinom pluća. A u našoj ishrani u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji kolorektalni karcinom.
Jeste rekli gospođo Karmela, šunka da je nezdrava? Odgovor na repliku, gospodin zastupnik.
Hvala lijepo. I pršut i šunka je sirovo meso. Ali vi ste u pravu. Ali to je ono što cijelo vrijeme govorimo, a ništa ne radimo. To su javno zdravstvene akcije. Posljednja javno zdravstvena akcija o bilo čemu je bila prije 4, 5 godina. Donijeli smo Zakon o pušenu, pišu se peticije protiv pušenja. Naravno da ja podupirem, da ja podupirem ovakva zakon. Ali ne podupirem ovakvo licemjerje da nemamo niti jednu javno zdravstvenu akciju o hrani, o štetnim navikama, o pušenju. Razumijete. Donese se zakon, zabrani se, unese se pometnja, ljudi se otpuštaju, ne radi se nedjeljom. Naša zadaća su javno zdravstvene akcije. Dakle, to je za Ministarstvo gospodarstva, Ministarstvo zdravstva, Ministarstvo obrazovanja jel ne zaboravite, svako 4. dijete, možda i vaše dijete je "over weight", je prekomjerne tjelesne težine u Hrvatskoj. Svako 4. dijete, u Americi svako 3. i to je nešto što se moramo jako, jako zabrinuti. Hvala lijepa inače.
Hvala. Gospodin zastupnik Daniel Srb. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, gospođe i gospodo zastupnici. Ja moram reći u ovom trenutku kada se pred nama nalazi ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu, da ga podržavam i da me raduje svaki napredak u ovom području koji će dovesti do toga da ima manje ozljeda na radu. No međutim, žalosti me činjenica što se zapravo izmjene i dopune ovog zakona donose zbog toga što usklađujemo naše zakonodavstvo s Europskom unijom a ne zbog toga što smo proanalizirali djelovanje postojećeg zakona u praksi i na temelju toga predložili izmjene i dopune koje će dovesti do manje ozljeda na radu. Svi se mi slažemo da su ozljede na radu posljedice, liječenje, nešto što treba svesti na apsolutni minimum. No međutim, ako mi imamo i ovdje izrečene činjenice da do 60% ozljeda na radu dolazi zbog toga što se ne primjenjuju zaštitna sredstva onda zašto nismo u ovaj prijedlog zakona već ugradili određene mehanizme koji će utjecati na to. Nije to pitanje samo kažnjavanja poslodavaca, to je najlakše napisati. Idemo povećati kazne poslodavcima, svaliti svu odgovornost na poslodavce i očekivati da će se nešto bitno promijeniti. Neće. Ono što treba raditi prilikom svake izmjene zakona proanalizirati ključne elemente kojima nismo zadovoljni u primjeni postojećih i ugraditi u nove prijedloge zakona kako bi oni bili svrsishodniji. Toliko sam imao potrebu reći. Hvala vam lijepa na pozornosti.
Gospodin zastupnik Marin Brkarić. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Ja ću nastojati isto kratko nešto reći o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu. Prije svega, reći ću da podržavam usklađivanje sa direktivama Europske unije neovisno što to radimo dva puta u godinu dana. U obrazloženju stoji da je došlo do kadrovskih promjena u pregovaračkom timu, ja bih rekao vjerojatno nismo mi nešto dobro učinili. Ne vjerujem da se zbog kadrovskih promjena u pregovaračkom timu traži ponovne izmjene i dopune Zakona o zaštiti na radu. No svakako ono što je temeljno u ovome zakonu jeste i što svi zajedno podržavamo jeste da jesmo za zaštitu zdravlja radnika na radu, za povećanje sigurnosti, za sprječavanje ozljeda, profesionalne bolesti, svega onoga što može dati i za povećanje standarda, ja bih rekao i iznad ovih standarda koji su propisani direktivama Europske unije. No, ja bih spomenuo ipak članak 5. stavak 2. gdje se govori da i na kraju se odgađa primjena ovog članka do ulaska Hrvatske u Europsku uniju. Navedenom odredbom se radniku na njegov zahtjev osigurava da jednom u tri godine osigura mu se preventivni zdravstveni pregled. Znači, to odgađamo do ulaska u Europsku uniju. Obrazlaže se to troškom, povećanim troškom iako se konstatira da će ovi preventivni pregledi vjerojatno utjecati na poboljšanje zdravstvenog stanja radnika u gospodarstvu. Evo, ja bih rekao jedna temeljna odredba, jedna temeljna novina događa se do ulaska Hrvatske u Europsku uniju, znači ne osiguravamo našim radnicima odmah da mogu koristiti to pravo preventivnih zdravstvenih pregleda i ja bih rekao da je to u cijelosti neprihvatljivo i svakako i licemjerno jer s jedne strane borimo se i za zaštitu zdravlja radnika i za unapređenje sigurnosti, i za sprječavanje ozljeda a nismo spremni da radnicima osiguramo odnosno predlagač nije spreman da radnicima odmah osiguramo mogućnost da idu na preventivne zdravstvene preglede a znamo da ti preventivni zdravstveni pregledi mogu bitno poboljšati opće zdravstveno stanje zaposlenih radnika. Svakako, govorili smo ovdje i o Zakonu o ograničavanju uporabe duhanskih proizvoda i o ostalim segmentima, ali ja bih rekao ovo licemjerje nije dobro i mislim da bi bilo dobro ovaj članak brisati, odnosno da se preventivni zdravstveni pregledi omoguće svima donošenjem samih izmjena i dopuna zakona jer je to norma europska a vjerujem da težimo europskim normama i u tom dijelu zakona. Ovdje je još spomenut problem inspektora zaštite na radu i same medicine rada, znači nedovoljnog broja djelatnika ili stručno osposobljenih ljudi koji će nadzirati provedbu ovog zakona i svakako u segmentu i medicine rada koja je izuzetno bitna. Znamo, privatizacija je donijela svoje a s druge strane nedovoljan broj stručnih osoba odnosno doktora medicine rada na tim poslovima, svakako to umanjuje mogućnost i kontrole i prevencije u samim izmjenama i dopunama zakona. Evo, toliko. Zalažem se da se izmijeni taj članak koji predviđa da se odgađa primjena ovog dijela, znači članka 5. stavka 2. zakona a odnosi se na preventivne zdravstvene preglede svakih tri godine. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo, kako smo se dogovarali ja i moj kolega zastupnik iz Istre oko rasprave temeljem ovog zakona, ali dobro nije zgorega još jedanput ponoviti ono što je kolega malo prije rekao. Smatrali smo i uvjeravali ste nas da je donošenje zakona koji usklađujemo sa Europom nužno i da ih trebamo donositi po hitnom postupku, uvjeravali ste nas svaki puta kada nam takovi zakoni dođu na ovu našu raspravu da te i takove zakone naravno ne donosimo zbog pritiska Europe niti zbog Europe nego prije svega zbog nas samih i da takovi zakoni trebaju biti dio hrvatskog zakonodavstva koji će eto na taj način biti bliži europskim zakonima i da nevezano od datuma ulaska u Europu moramo se početi ponašati europski ali i u zakonodavnoj i u svakoj drugoj regulativi. Neke zakone doživljavamo kao pritisak Europe pa onda ih čitamo ili ne čitamo dovoljno kvalitetno. Neki kada dođu ovako ispisani kao što je i ovaj zakon onda se neki stariji kolegice i kolege mogu prisjetiti da smo nešto slično možda u nekom sustavu također imali već uređeni pa smo čekali da nam Europa ponovo kaže da je to bilo jako pameti pa to i na ovakva vrata ponovo vraćam nazad. Ali nama je samima teško priznati da smo u nekim vremenima živjeli Europu ali samo to onda eto nismo znali. Također, svaki zakon koji donosimo ja ga uvijek pogledam tamo gdje piše koliko to košta. A ovdje kaže da to ništa ne košta, jer evo nažalost ta briga o zaposlenima, briga o radnicima, briga da budemo odmah u Europi i da se ponašamo europski nije to tako jednostavno jer to ipak nešto sitno malo košta. Ali kako mi novaca nemamo za ovakve važne stvari, novca imamo za neke druge stvari, onda eto nećemo taj zakon primjenjivati dok ne uđemo u Europu. A kada ćemo, to nitko ne zna, tko zna, ni Đekna ne zna, pa vjerojatno jednog dana hoćemo. Ali sve te dane do ulaska u Europu onda se pokazuje ovo što su i moj kolega Ostojić ali i kolega iz Istre rekli, bio sam duboko uvjeren da postoje dobri i loši ljudi, da postoje licemjerni i dvolični ljudi, ali sada smo ustanovili da postoji vlada koja može biti i dvolična i licemjerna. Jer na ovaj način kako nam nudi europski zakon u kojem, bar da to nisu napisali u obrazloženju kažu da u tom smislu moglo bi doći do povećanog troška sredstava namijenjenih za posebnu zdravstvenu zaštitu zdravlja na radu i za provedbu propisanog prava radnika ali tek nakon što Republika Hrvatska pristupi u punopravno članstvo Europi. Međutim, ovaj zakon kaže isto nešto drugo u obrazloženju da pri tome treba voditi računa i o tome da će ovi preventivni zdravstveni pregledi vjerojatno i utjecati na poboljšanje općeg zdravstvenog stanja radno sposobnog stanovništva, sprječavati možebitne ozljede na radu i profesionalne bolesti u kom pravcu bi ovo pravo moglo istovremeno utjecati i na smanjenje troškova bolovanja i liječenja ozljeda na radu i profesionalnih bolesti te produžiti radno sposobni vijek radnika. Apsolutno točno, ali eto to nas ne zanima u ovom vremenu dok nisu u Europi. I onda se tu očituje sva licemjernost ove vlasti da nešto takvo što je dobro ne prepoznaje, nego to ćemo primjenjivati i plaćati tek kada uđemo u Europsku zajednicu. Zaista ne vjerujem da u Hrvatskoj ili u Šukerovom proračunu nema dovoljno sredstava da ovaj zakon počnemo primjenjivati odmah ako je on ovako kvalitetan kao što smo pročitali u obrazloženju i da se tiče jednog segmenta radno sposobnih ljudi koji će produžiti radno sposobni vijek. Ako nam je to interes onda bi trebalo pronaći sredstva i ukinuti tu odredbu da ovaj zakon važi tek kada uđemo u Europu i da ga počnemo opet odmah primjenjivati. Jer jedna uređena država kao što kaže kolega Ostojić se prepoznaje i u tome što neće trošiti bespotrebna sredstva negdje u neke imaginarne projekte koji neće donijeti bogzna kakvu korist nego će zaista onda brinuti prije svega i prije svega o svojim ljudima. A ovaj način pokazuje kako ova Vlada će brinuti o svojim ljudima, o svojim zaposlenima jednoga dana tek onda kada uđemo u Europu. Nažalost, pokazuje se i ovim zakonom koji je dobar i gdje su dobre namjere, da eto postajemo sve više licemjerniji i da sve manje vodimo računa o našim ljudima, hrvatskim ljudima, pogotovo onima koji rade. Njih ima i manje nego ovih drugih, nažalost.
Hvala. Završni osvrt državna tajnica Tamara Obradović-Mazal. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo sumirajući raspravu osvrnula bih se zapravo na sve, na cjelokupnu raspravu i ocijenila bih da je ovaj potez i ovaj prijedlog dobar i da je zajednički nazivnik za ovaj prijedlog zakona zapravo jedno pozitivno zeleno svjetlo jer, moglo se danas čuti tijekom rasprave, ono može samo doprinijeti daljnjem unapređenju i daljnjem poboljšanju kompletnog sustava zaštite zdravlja naših zaposlenika, naših radnika u tvrtkama zaposlenih kod poslodavaca. Prepoznaje se segment jačanja obveza poslodavca da vodi brigu o zaposlenicima, da ih uključi u cijeli proces, osmišljavanja i provedbe sustava zaštite na radu. Dakle, u tom segmentu i naša javnost koja nas prati može vidjeti da smo i mi svojom raspravom ne samo ovim zakonom već i raspravom koja podržava ovaj zakon na strani dakle, one jedne slabije strane, strane koja mora između ostaloga za vrijeme radnog vremena isto tako paziti na svoje zdravlje i na svoju sigurnost. Kada govorimo o razlozima zašto smo danas ovdje, bilo je nekoliko osvrta na činjenicu da evo u godini dana se po drugi puta nalazimo pred Hrvatskim saborom sa ovim zakonom. Da, uistinu da je netko drugi na mom mjestu, uključivo i one poštovane saborske zastupnike koji su iznijeli tu primjedbu da je bilo tko danas na mojem mjestu bio bi prisiljen reći identičnu stvar, možda ne ići toliko daleko, trebalo bi ipak imati malo povjerenja u tih 2000 ljudi koji rade u pregovorima i vode te pregovore i prekaljeno izvršavaju sve obveze koje nam nameće tempo pregovora. Malo više povjerenja u vlastite ljude, u vlastitu administraciju i te stručnjake koji nas vode u Europu jer automatski se pretpostavlja, citiram, da smo vjerojatno mi nešto krivo napravili. Evo s punom odgovornošću mogu samo ponoviti da uistinu u općoj upravi koja je nadležna za poglavlje 19. je došlo do one vrste kadrovskih promjena koja je tražila ponovno vraćanje cijele stvari na nulu, ponovno revidiranje zakona i naravno kontekst tehničke ocjene ove usklađenosti vis a vis vlastite procjene koju su napravili. Naravno u tom cijelom segmentu nitko neće sažaljevati onu stranu koja se tome može i mora … [[Govornik se ne razumije.]] odnosno onu stranu koja se mora vratiti nazad i napisati te odredbe koje su već jednom 2008. bile usuglašene. Princip pregovora je i princip cijelog ovog procesa, nije gotovo dok nije gotovo. Ne isključuje mogućnost da se po bilo kojem zakonu uključivo i ovome ponovno nećemo naći u Hrvatskom saboru jer je netko nešto propustio vidjeti, jer još uvijek treba nešto dodatno pojasniti. To je naprosto tako, mi smo preuzeli tu obvezu i mi se s njom nosimo. Ali apeliram na ipak jedno povjerenje prema ljudima koji rade ovaj posao. Nemojte na prvu automatski sumirati da smo mi nešto krivo napravili jer postoji niz područja, postoji niz zakona, pogotovo točka dnevnog reda i cijeli taj segment koji slijedi nakon rasprave o ovoj točki gdje smo itekako dobro u stvari dobro napravi gdje smo itekako prepoznati i pohvaljeni. Prema tome, imamo, ako dopustite, također i vrlo svijetlih momenata u našem radu. Što se tiče točke oko koje se možda najviše povela rasprava a radi se o financiranju preventivnih zdravstvenih pregleda pri medicini rada izvan onih zaposlenika koji dakle uz opis svog posla i radnog mjesta nisu obuhvaćeni onim prvim primarnim sustavom zaštite zdravlja i sigurnosti na radu, dakle, koji mogu zatražiti takav preventivni zdravstveni pregled. Na Nacionalnom vijeću za zaštitu na radu prigodom rasprave ovoga zakona i prigodom sagledanja svih kutova kako ga još dodatno unaprijediti ocjena zajednička svih koji su uključeni u Nacionalno vijeće za zaštitu na radu jest da što se troška tiče, a trošak pada na račun hrvatskog zavoda, on je sufinanciran i naravno jedan veliki dio njegovog prihoda dolazi od stope doprinosa koja se ne povećava i koja se neće povećavati jest da ova odredba, naravno pozitivna koliko jest, a radi se dakle o vlastitim zahtjevima za preventivni zdravstveni pregled da jednostavno financijskih sredstava u dogledno vrijeme neće biti onoliko dovoljno koliko bi moglo ispuniti zahtjeva za tu vlastitu inicijativu za zdravstvenim pregledima. I mi smo i sa Ministarstvom zdravstva i sa svim zavodima uključenim u ovu problematiku na razini Nacionalnog vijeća morali se suočiti sa činjenicom da evo ova zaista pozitivna odredba u ovom trenutku neće moći biti praćena sa određenim financijskim sredstvima. Bilo je dosta riječi, ja ne bih htjela nikoga zamarati osvrćući se pojedinačno na neke aspekte, ali samo da kažem da osvrtom na HITROREZ dalo se protumačiti da je Vlada ukinula podzakonski akt koji se tiče procjene opasnosti na radnom mjestu. Jedinica za HITROREZ je uistinu predložila Vladi ukidanje tog pravilnika. Vlada je tu preporuku odbila i zadržala je taj pravilnik na snazi, prema tome on je i dalje tu, on je među nama, on je živ i primjenjuje se svakodnevno u praksi. Znači procjena opasnosti koja dakle može ugroziti zdravlje i zaštitu na radu radnika je i dalje na snazi i to smo upravo uzevši u obzir njegovu važnost odbili iako je to bila preporuka. Bilo je navedeno i nekoliko podsjetnika na aktivnosti koje moramo napraviti. Prva točka se odnosila na Dan zaštite na radu 28. travnja, upravo tog dana smo i održali i u Ministarstvu gospodarstva okrugli stol ove godine upravo na temu na neki način sumiranje sustava zaštite na radu kakav je danas, a tom prigodom i raspravljajući i buduće konture zakona koji je danas pred vama. Smatramo da sankcije koje uvodimo ovim zakonom su primjerene. U raspravi se moglo čuti da one moraju biti oštrije do onih rasprava koje su išle u segmentu da zapravo sankcija ne bi trebalo biti jer opterećuju poslodavce. To su naravno dvije ekstremno oprečne opcije. Mi smo ipak za sankciju, mi smo ipak predložili Saboru, što se i prihvatili i pozitivno ocijenili, da poslodavac koji se ne pridržava ovog zakona za to bude adekvatno novčano i kažnjen. Osim što štitimo rad, bilo je naravno osvrta i na segment što radimo po pitanju nezaposlenosti. Nakon, i to vrlo pozitivno ocijenjenog Nacionalnog plana za poticanje zapošljavanje u sljedeće dvije ključne godine, vrlo aktivno sa Zavodom za zapošljavanje, a i kroz ovo ministarstvo Vlada itekako vodi brigu o osjetljivim skupinama radnika koji su ostali bez posla, kako bi se prekvalificirali, kako bi našli i omogućili sami sebi nalaženje novog zaposlenja, novog radnog mjesta. A podsjećam u kontekstu često spominjanog "Salonita" i azbestoze, podsjećam na vrlo intenzivne akcije ove Vlade i Ministarstva zaštite okoliša i Fonda za zaštitu okoliša koji je upravo uperen na saniranje tvornice, na pružanje zdravstvene pomoći radnicima kao i odlagališta u neposrednoj blizini. Mislim da je i javnost, a i mi kao institucija, mislim da smo itekako popratili upravo te aktivnosti kako bi se taj lokalitet sanirao kada je azbest u pitanju. Još jednom zahvaljujem na provedenoj raspravi. Zahvaljujem odborima i zahvaljujem svima koji su podnijeli amandmane o kojima ćemo se očitovati u petak.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na, molim? Izvolite.
Gospodine predsjedniče, sasvim smo sigurno o tome glasovali u srijedu. Bilo nas je 80 i nešto i gospodin je položio prisegu.
Nismo. Bila je jedna omaška. Ne bi mi ovo stavljali da nije bila jedna omaška. Da ne bi slučajno tko gledao zapisnik pa to primijetio onda evo to smo ponovili. Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu. Bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 340. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo, zastupnica Ljubica Lukačić i zastupnik Luka Denona. Molim predstavnika Vlade, gospođa Tamara Obradović Mazal, državna tajnica da se očituje o amandmanima. Prvo, Odbora za zakonodavstvo na članak 20.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Isti odbor na članak 25.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. I isti odbor na članak 36.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. Gospođa Ljubica Lukačić, amandman u članku 1. Molim?
Vlada prihvaća.
Prihvaća se. Postaje sastavni dio prijedloga. I zastupnik gospodin Luka Denona na članak 70.
Vlada ne prihvaća iz nomotehničkog i suštinskog razloga. Amandman je predložen na članak 70. koji u samim izmjenama i dopunama ne postoji. A drugo, što se tiče samog suštinskog dijela prijedlog se ne može prihvatiti jer položaj, prava i ovlasti povjerenika za zaštitu na radu nisu isti onima koje imaju izabrani članovi radničkih vijeća koji u odnosu na poslodavce sudjeluju u postupku odlučivanja, odnosno suodlučivanja što se tiče radno-socijalnog položaja radnika.
Hvala. Gospodin Luka Denona, izvolite. Nema ga. Glasujemo dizanjem ruku. Tko je za ovaj amandman kojega Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu. Molim uključimo se i glasujmo. Predlažem da amandmanima dizanjem ruku, a kad je zakon da onda elektronički. Uključimo se i glasujmo. Molim rezultat. Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 104 glasa za i 4 suzdržana, ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Idemo na sljedeću točku - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o akreditaciji, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 342 Predlagatelj je Vlada. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave koju su proveli odbori za zakonodavstvo, europske integracije i gospodarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Državna tajnica, Tamara Obradović Mazal će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Evo Vlada je Saboru uputila Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama o akreditaciji kojim naravno osim što dodatno preuzimamo, i to vrlo recentno, posljednju uredbu iz 2008. ujedno i vršimo i daljnje kvalitativne pomake obzirom na zaista iznimne dosege koje je Hrvatska akreditacijska agencija i kompletna infrastruktura kvalitete postigla u ovom dijelu koji, naravno sa drugih pet općih zakona, radimo u području infrastrukture kvalitete. Tih pet horizontalnih zakona kojima pripadaju Zakon o akreditaciji proizlaze iz Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju članka 73., a radi se o Zakonu o normizaciji, Zakonu o mjeriteljstvu, Zakonu o općoj sigurnosti proizvoda i Zakonom o tehničkim zahtjevima za proizvode koje ćete također uskoro raspravljati i imati prigodu raspravljati u Saboru koje ćete dobiti na svojim klupama. Zajedno gledano ovih pet horizontalnih općih zakona, naravno sa pripadajućim Zakonom o akreditaciji, predstavlja regulatorni paket koji uređuje postupke stavljanja proizvoda na tržište, nadzora nad tržištem, ocjenjivanje sukladnosti proizvoda sa propisima, tehničkim propisima odnosno normama, stručnu osposobljenost samih institucija, institucija unutar infrastrukture kvalitete koje ocjenjuju sukladnost proizvoda i mjere za postizanje vjerodostojnosti rezultata ispitivanja, certifikacije, inspekcije i svih drugih tehničkih radnji koje su propisane navedenim zakonima. Ono što bih željela naglasiti jest da je akreditacija međunarodno priznato sredstvo za dokazivanje osposobljenosti i to na dragovoljnoj, ne na obveznoj, osnovi i to za provedbu mjerenja, ispitivanja, inspekcijskih radnji, kao i certificiranja proizvoda, certificiranja osoba, ali i cijelih sustava upravljanja kvalitetom, a koji su obuhvaćeni zajedničkim pojmom ocjenjivanja sukladnosti. Ocjenjivanje sukladnosti sa propisima i sa normama mogu provoditi samo osposobljene institucije koje su prošle prethodno odgovarajuću provjeru i o tome posjeduju valjani dokaz. A naše Nacionalno akreditacijsko tijelo ima zadaću i provoditi nezavisne ocjene osposobljenosti u skladu sa međunarodnim i europskim normama, kao i uputama i preporukama Europske organizacije za akreditaciju, Međunarodne organizacije za akreditaciju laboratorija, kao i Međunarodnog akreditacijskog foruma. Članstvo u tim organizacijama i zaključivanje multilateralnih sporazuma pretpostavka je za priznavanje rezultata ispitivanja, mjerenja certifikacije, inspekcije u međunarodnim razmjerima. Znači, priznavanja naših postupaka kao i proizvoda koji prolaze te postupke na vanjskim tržištima izvan Republike Hrvatske. U tom segmentu akreditacija kao zeleno svjetlo i osobi i sustavu i proizvodu jest bitan faktor, ključan, presudan moment nacionalne infrastrukture za kvalitetu i na neki način posljednja stepenica u ocjenjivanju sukladnosti proizvoda, procesa i usluga u jednoj zemlji naročito kada svi oni nađu svoje mjesto, odnosno pokušavaju naći svoje mjesto i na vanjskim tržištima. Tada cijeli sustav infrastrukture kvalitete itekako dolazi u pitanje i dobro je i pozitivno je kada se on prihvaća i izvan nacionalnih granica. U tom smislu smo u postupku pridruživanja Europskoj uniji donijeli iznimno veliki broj novih tehničkih propisa. U tom segmentu skrenula bih pozornost na vrlo složeno poglavlje pregovora – Sloboda kretanja roba, poglavlje I. gdje smo za potrebu novog tehničkog zakonodavstva morali uspostaviti čitavu nacionalnu infrastrukturu kvalitete koju čine institucije odgovorne za mjeriteljstvo, normizaciju i akreditaciju. A zadaća nam je, dakle zadatak pred nama je također pomoći osposobljavanju laboratorija, certifikacijskih i inspekcijskih organizacija do razine spomenute međunarodne prihvatljivosti. Zašto donosimo izmjene i dopune Zakona o akreditaciji. Naime, Europska unija u kolovozu 2008. godine donijela je novi zakonski okvir unutar kojeg se krećemo kada je postupak akreditacije u pitanju, kada se radi o akreditacijskom paketu za proizvode, a njime se uređuje područje stavljanja proizvoda na unutarnje tržište Europske unije. Uredba o akreditaciji i nadzoru nad tržištem iz 2008. godine počet će se primjenjivati u državama članicama od 1.1.2010. Znači, kao i druge države članice želimo ovim izmjenama i dopunama biti spremni za punu primjenu na uvjetima u unutarnjem tržištu. Također donošenjem ove uredbe Europska organizacija za akreditaciju postala je europska infrastruktura za akreditaciju. Akreditacija postaje praktički obvezna u dokazivanju sposobnosti za provedbu propisa za proizvode, a nacionalno akreditacijsko tijelo mora biti član Europske organizacije za akreditaciju. Sastavni dio preporuka Europske komisije je naravno polazišna osnova analiza zakona iz 2003. Gledano sa novom uredbom ono što smo morali napraviti, ono što smo i željeli napraviti jest dopuniti postojeći Zakon o akreditaciji sa osvrtom na učlanjivanje nacionalnog akreditacijskog tijela u Europsku organizaciju za akreditaciju, zabranu konkuriranja nacionalnog akreditacijskog tijela u poslovima tijela za ocjenjivanje sukladnosti. I terminološki naravno provodimo usklađivanje sa Uredbom o akreditaciji, gdje izravno navodimo poslove ocjenjivanja sukladnosti. Izmjene i dopune su izrađene upravo prema tim preporukama. Prošli smo tehničke konzultacije sa Europskom komisijom i na ovaj tekst koji smo vam uputili u Sabor dobili smo pozitivno očitovanje Europske komisije ne isključuje mogućnost kadrovskih promjena na njihovoj strani i u ovom segmentu i ponovnog dolaska u Sabor ukoliko Komisija promijeni svoje mišljenje. Želim podsjetiti i na uspjehe akreditacije i naše Agencije za akreditaciju na međunarodnom polju, pa tako skrećem pozornost da je Hrvatska akreditacijska agencija postala punopravnom članicom Europske organizacije za akreditaciju 2005. godine. Također ohrabrena svojim uspjesima i prepoznavanjem kvalitete njezinog rada Hrvatska akreditacijska agencija 2007. godine podnijela je zahtjev za … [[Govornica govori engleski, ne razumije se.]] odnosno za vlastitim vrednovanjem unutarnje organizacije rada i načina poslovanja. Ocjeniteljska skupina Europske organizacije u lipnju 2008. godine posjetila je Hrvatsku akreditacijsku agenciju. Donesena je odluka o nastavku vrednovanja Hrvatske akreditacijske agencije u 2009. godini. I postupak vrednovanja procjenjujemo završit će 2010. godine nakon čega će uslijediti priznavanje akreditacije sa drugim članicama Europske organizacije za akreditaciju. Također, Hrvatska akreditacijska agencija pridružen je član Međunarodne organizacije za akreditaciju laboratorija i svoja pravila postupanja i rada temelji na pravilima te organizacije. Hrvatska akreditacijska agencija također će imati izravan pristup u punopravno članstvo i potpisivanje multilateralnih sporazuma u Međunarodnoj organizaciji za akreditaciju laboratorija, a to znači priznavanje hrvatske akreditacije na svjetskoj razini i priznavanja svih akreditiranih laboratorija, odnosno njihovih izvještaja o ispitivanju. Toliko ukratko o samom zakonu kao i o institucionalnom okviru unutar kojeg akreditacija djeluje. Zahvaljujem svim odborima na provedenoj raspravi i naravno zahvaljujem na vašoj pažnji.
Hvala. Odbori? Zakonodavstvo? Europske integracije? Gospodarstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo državna tajnice, štovana ravnateljice Hrvatske akreditacijske agencije, štovane i kolegice i kolege zastupnici. U ovim turbulentnim vremenima recesije, globalne krize, globalizacije gospodarstva, u trenutku kada padaju netarifne barijere slobodnom kolanju robe, ljudi, kapitala i usluga. Jedina brana invaziji loših roba i usluga jest infrastruktura kvalitete. U Republici Hrvatskoj srećom na tom braniku stoji ne možda vojska, ali jedna vrlo, vrlo dobro uvježbana i motivirana brigada ljudi koji rade na području akreditacije, normizacije, mjeriteljstva, ispitivanja sukladnosti itd. Ovaj zakon je vrlo, vrlo kratak. Ima svega 3. članka od kojeg je jedan u biti terminološke prirode, ali ova ostala dva članka su izuzetno bitna i određuju zapravo na neki način i kurs infrastrukture, kvalitete, ali i način na koji se treba ponašati Hrvatska država u sličnim situacijama. Naime, u članku 73. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju je uvjetovano da Hrvatska za ispunjavanje kriterija za prijem u punopravno članstvo Europske unije mora imati funkcionalnu infrastrukturu kvalitete od kojih i to se dokazuje člankom u kojem se zahtjeva da te organizacije budu članice odgovarajućih međunarodnih institucija, ali sada ovim zakonom u skladu sa europskom praksom se izričito zahtjeva da Hrvatska akreditacijska agencija bude članica u Europskoj organizaciji za akreditaciju i da zaključi multilateralni sporazum o priznavanju akreditacije sa drugim članicama EA-a, odnosno Europske akreditacije. U drugom članku se zabranjuje akreditacijskom tijelu da konkurira tijelima za ocjenu sukladnosti, dakle tijelima koja provode ispitivanja i ocjenjivanja, što ubiti Hrvatska akreditacija nikada nije ni radila jer to bi bilo ono kadija tuži, kadija sudi. Ne možeš nekoga akreditirati pa onda još sam njemu oduzimati posao ili raditi slična ispitivanja. Međutim, Europska komisija vjerojatno poučena nekim drugim hrvatskim nestašlucima, evo i u ovom segmentu se želi osigurati, iako je infrastruktura kvalitete na čelu sa akreditacijskom agencijom tradicionalno dobivala najbolje pohvale i zapravo najbolje ocjene o izvještajima Europske komisije i u pretpristupnim pregovorima. Hrvatska akreditacija je prošla dugi put od svog osnutka i zapravo od trenutka kada je bila još djelovala pod egidom Državnog zavoda za normizaciju i mjeriteljstvo te kada se osamostalila nakon onih zakona koji su doneseni u jesen 2003. godine. Danas mi u Hrvatskoj imamo akreditiranih preko 140 tijela za ocjenu sukladnosti i to u najrazličitijim shemama. To je vrlo, vrlo veliki broj za slabašno gospodarstvo Republike Hrvatske, ali je činjenica da laboratoriji prepoznaju potrebu da ih neovisna treća strana procjeni i da potvrdi njihovu osposobljenost za rad u područjima u kojima su se prijavili za akreditaciju, odnosno radi se o umjetnim laboratorijima, ispitnim laboratorijima, certifikacijskim organizacijama itd. Hrvatska akreditacijska agencija uz to pruža potporu i različitim ministarstvima jer su ministarstva, što je izuzetno dobro, radi se o Ministarstvu zdravstva, Ministarstvu poljoprivrede, Ministarstvu gospodarstva. U mnogim zakonima u kojima se, Ministarstvo zaštite okoliša također, u mnogim zakonima u kojima se traži da određene institucije budu imenovane za određena ispitivanja, kad ih ministarstva dakle ovlaste za određena ispitivanja, ipak se u zakonskoj regulativi uvjetuje da takvi laboratoriji budu i sami akreditirani, dakle da se njihova osposobljenost ispita od strane nezavisnog tijela, što je dakle na neki način da se poslužim rječnikom infrastrukture kvalitete, sljedivost od ovog zakona koji ubiti onemogućava akreditacijskoj agenciji da provodi takva ispitivanja, ali zato mora biti također akreditiran od Europske akreditacije, ali isto tako i ovlaštena tijela koja ministarstva imenuju moraju i sama dokazati svoju osposobljenost. Šteta je da nismo ovoliko dosljedni i u drugim komponentama infrastrukture kvalitete. Primjerice, u mjeriteljstvu jer je i u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju spomenuto da Hrvatska mora imati i nacionalni mjeriteljski institut koji djeluje u području nezakonskog mjeriteljstva, međutim, nažalost taj institut još uvijek nije uspostavljen, iako je i sama Vlada donijela jednu odluku da se to treba učiniti. Srećom, umjerni laboratoriji koji čine i danas jezgru tog instituta u nastajanju i sami su akreditirani kod Hrvatske akreditacijske agencije i daju potporu cjelokupnoj infrastrukturi kvalitete, ali valja naglasiti da su u Eurometu kao europskoj mjeriteljskoj organizaciji nezadovoljni sadašnjim stanjem i stalno propituju kada će se u Hrvatskoj zapravo riješiti ta nefunkcionalnost nacionalnog mjeriteljskog instituta kojeg još uvijek glumi Državni zavod za mjeriteljstvo. To bi svakako trebalo što prije ispraviti da budemo i u tom dijelu dosljedni i da ispoštujemo obveze preuzete Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju. Hrvatska akreditacijska agencija vrlo marljivo radi. Na žalost ima i određenih problema u smislu da je postala žrtva vlastite uspješnosti, pa je tu zbog granjanja posla došlo i do problema zbog uskog grala u kadrovima budući da je nemoguće novo zapošljavanje. A isto tako je i problem da sredstva koja Hrvatska akreditacijska agencija zaradi na tržištu se na žalost ne mogu upotrijebiti za razvitak vlastite djelatnosti. Inače, koristim ovu priliku također da uz sve one pohvale koje je gospođa državna tajnica izrekla Hrvatskoj akreditacijskoj agenciji, čestitam i gospođi ravnateljici Biserki Bajzek Brezak što je postala članica izvršnog Odbora europske akreditacije, što je vrlo, vrlo veliko priznanje. Ali priznanje osobi koja je na braniku infrastrukturi kvalitete godinama i koja je svojim marom i trudom, ali i znanjem i rezultatima svakako zaslužila jedno takvo odgovorno mjesto u Europske infrastrukturi kvalitete. Ja se osobno nadam da ćemo u Republici Hrvatskoj uskoro imati prilike i vidjeti i rezultate provedbe članka 2. ovog zakona. Budući da je za mjesec dana planirano ocjenjivanje od strane Europske akreditacije Hrvatske akreditacijske agencije nakon kojeg možemo očekivati da ćemo uspjeti ispuniti ovaj uvjet iz članka 2. i da će Hrvatska akreditacijska agencija biti uspješno ocjenjena te zaključiti multilateralni sporazum o priznavanju sa Europskom akreditacijom. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice, poštovana ravnateljice Hrvatske akreditacijske agencije, cijenjeni kolegice i kolege. Republika Hrvatska je 2003. donijela Zakon o akreditaciji i to je bilo nužno, jer je akreditacija doista od bitne važnosti za cijelo društvom, a posebice za nacionalno gospodarstvo, a time i za svjetsko gospodarstvo. Kasnije je Vlada Republike Hrvatske uredbom primjene članka 4. Zakona o akreditaciji formirala i Hrvatsku akreditacijsku agenciju kao glavno akreditacijsko tijelo koje je do danas doista potvrdilo da je opravdalo svoje osnivanje i pokazalo se vrlo učinkovitom. Zakon o akreditaciji i uredba o formiranju Hrvatske akreditacijske agencije pokazala se i nužnom i dobrom. Pridonijela je u mnogo čemu i hrvatskom gospodarstvu posebice u sve izraženijoj pojavi, gospodarskoj pojavi razmjene dobara i usluga. Doista u posljednje vrijeme zadnjih godina i hrvatsko tržište, ali i svjetsko tržište preplavljuju isti proizvodi, slični proizvodi ili supstituti. Ali kako svaka pojava ima i prednosti i nedostataka, tako i ta pojava mnogobrojnih proizvoda, mnogobrojnosti istih, sličnih proizvoda ili supstituta ima u mnogo čemu velikih prednosti, a to je ponajprije što dolazi do izraženije konkurencije, što se tržište time razvija, što automatizmom cijene padaju, što su proizvodi pristupačniji krajnjem kupcu. Ali isto tako se otvara problem nedostatka kvalitete, raznoraznih falš proizvoda i tu je uloga vrlo važna uloga akreditacije i akreditacijsko tijela, a u Hrvatskoj je to Hrvatska akreditacijska agencija. Akreditacija je važna i zato što je to postupak kojim akreditacijsko tijelo vrednuje određenu instituciju. Ono potvrđuje, taj postupak potvrđuje jeli institucija stručno i tehnički opremljena za rad sukladno međunarodnim utvrđenim standardima i pravilima. Zakon o akreditaciji je jedan od tzv. horizontalnih tehničkih zakona kojima se uređuje stavljanje proizvoda na tržište. Uključuje i stručnu tehničku osposobljenost pravnih i fizičkih osoba koja nadležna državna tijela ovlašću za ocjenjivanje sukladnosti proizvoda sa propisanim uvjetima. Hrvatska akreditacijska agencija kao akreditacijsko tijelo provedbom tehničkog zakonodavstva ponajviše podupire jamstvo kvalitete, ono smanjuje i rizik poslovanja, ali povećava konkurentnost na nacionalnom i svjetskom tržištu. Ovim prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o akreditaciji samo se i onako izvrstan zakon dorađuje u jednoj blagoj nijansi završna se boja udara tom dobrom zakonu i to samo u tri članka u tri male izmjene, a koje se ogledaju ponajprije u usklađenju same terminologije akreditacije sa terminologijom Europske unije i definira se kao postupak kojim neovisno akreditacijsko tijelo službeno potvrđuje pravnoj ili fizičkoj osobi da je sposobna provoditi poslove ocjenjivanja sukladnosti. Isto tako drugim člankom se obvezuje članstvo akreditacijskom tijelu kao što je u Hrvatskoj Hrvatska akreditacijska agencija, članstvo u europskoj organizaciji za akreditacije i obvezu zaključivanja multilateralnih sporazuma o priznavanju akreditacije drugih članica Europske unije. Isto tako uvodi se i još jedna mala izmjena, da se zabranjuje konkurencija akreditacijskom tijelu one institucije koju akreditira, što je sasvim logično. Zakon o akreditaciji zajedno s ovim predloženim izmjenama i dopunama pridonijet će još dodatno ponajviše hrvatskom gospodarstvu u mnogo čemu a koristiti se može ponajviše u tome što će ta pouzdana ispitivanja i mjerenja smanjiti proizvodne troškove a znamo koliko su proizvodni troškovi, koliko utječu na konkurentnost na tržištu. Što su proizvodni troškovi manji time je konkurentnost veća a ovim pouzdanim ispitivanjima dolazi do smanjenja proizvodnih troškova. Pouzdanim ispitivanjima i mjerenjima isto tako smanjuju se nedostaci proizvoda a nedostaci proizvoda također negativno utječu i na ukupne troškove i na konkurentnost na tržištu. Iz toga proizlazi da se ponajviše akreditacijom zapravo štedi i vrijeme i novac a to je u gospodarstvu najvažnije, tko će pod istim uvjetima u što manje troškova proizvesti što više proizvoda zadovoljavajuće kvalitete. To je uspjeh, u tome se mjeri uspješnost svake organizacije i naravno uz što manji napor ljudskog potencijala. Akreditacija pospješuje i inovacije, potiče na inovacije, pomaže pri ocjenjivanju rizika jer akreditacija je putokaz za rizik. Isto tako, pomaže i pridonosi tome da se sagleda objektivnost u poslovni sustav svake tvrtke, olakšava i pristup novim tržištima. Dakle, mnogostruke su prednosti akreditacije, mnogostruke su prednosti Zakona o akreditaciji kojima će ove dopune i izmjene minimalne još više pridonijeti konkurentnosti hrvatskog gospodarstva u svjetskom okružju. Klub HDZ-a podupire ovakve izmjene i dopune i glasovat će za njihovo donošenje. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, gospođo ravnateljice, kolegice i kolege. Odmah na početku reći ću da će klub Hrvatske narodne stranke podržati ovaj prijedlog zakona. Podržat ćemo ga prije svega iz razloga a mislimo da to treba ovdje izreći hrvatskim građanima iz razloga jer će ovako postupno usklađivanje sa tehničkim propisima i drugim propisima Europske unije svakako pomoći u povećanju konkurentnosti hrvatskog gospodarstva da će primjenom zakona poboljšati sigurnost proizvoda koji se nalaze na našem tržištu, da će pomoći u zaštiti zdravlja pogotovo sigurnosti na radu, u primjeni pojedinih aparata, opreme, da će pomoći u zaštiti okoliša obzirom da se moraju zadovoljiti određeni standardi i da će na koncu i sami potrošači biti zaštićeni da ne kupuju ono što narod kaže mačka u vreći. Međutim, moram reći da jedna grupa mladih ljudi me iz Rijeke nazvala, otvorili su na internetskim stranicama ovaj zakon i u obrazloženju glede ocjene stanja i obrazloženja zakona nisu naišli na odgovore koje su tražili pa su me molili da ja ovdje vama državna tajnice i gospođo ravnateljice postavim slijedeća pitanja, pa mi dozvolite da idem redom. Obzirom da već nekoliko godina djeluje Hrvatska akreditacijska agencija njihovo je pitanje bilo koliko djelatnika danas radi u Hrvatskoj akreditacijskoj agenciji, koji su to sve struka, na koji način se ljudi usavršavaju obzirom na sve veće i veće zahtjeve glede njihovog potrebnog stručnog znanja kako bi uopće mogli raditi taj važan posao, zatim u proteklom razdoblju od četiri godine koliko je pravnih i fizičkih osoba dobilo akreditaciju i za koja područja. Nadalje, jedno od pitanja bilo je i vezano uz članak 2. prijedloga zakona. Priznavanje akreditacije drugim članicama Europske unije odnosno članicama EA. Pitanje je bilo da li će na primjer austrijsko tijelo koje je ovlašteno ocijeniti sukladnost moći biti zamoljeno da za nekog hrvatskog uvoznika ocijeni sukladnost proizvoda. Jasno nam je da se ovim misli da ono što je dobilo sukladnost u Austriji može biti izvezeno u druge države članice EU. Riješen problem. Ali ovdje je jedno zanimljivo pitanje. Hrvatski uvoznik od austrijskog tijela traži ocjenu sukladnosti, da li je to moguće. Nadalje, dodijeljena akreditacija po sadašnjem zakonu vremenski je ograničena, to je članak 7. točka 6. Pitaju se kolege da li se može znati na koje se razdoblje daje akreditacija, da li to se može dogoditi da prijatelju damo na nešto duži rok, onima koje slabije poznajemo na kraći rok. Hipotetski postavljam pitanje jer ovdje u zakonu dakako to ne stoji a bilo bi zanimljivo vidjeti na koji je to rok. Isto tako je zanimljivo pitanje bilo nama postavljeno. Akreditacijsko tijelo donijet će odluku o ukidanju akreditacije kada utvrdi da akreditirano tijelo ne ispunjava neke od zahtjeva potrebnih itd. Da li to znači da će oni koji dobiju akreditaciju biti pod nadzorom, da će ih se na 6, 12, 18 mjeseci ne znam kako nadzirati, to je bilo pitanje, da se vidi u biti kako osigurati da i oni se usavršavaju, da i oni prate sve ono što trebaju pratiti kako bi imali zeleno svjetlo za rad na duže staze. I još je jedno pitanje bilo. Protiv odluke iz prethodnog stavka može se podnijeti prigovor tijelu utvrđenom, dakle to misli se na ukidanje akreditacije, tijelu utvrđenom statutom akreditacijskog tijela. Tko je je iznad HAA-e Hrvatske akreditacijske agencije, kome bi se takva žalba mogla uputiti, to isto tako nismo u klubu znali građanima odgovoriti pa vam ja evo sada prosljeđujem to pitanje. I konačno, u našem klubu se razvila rasprava i u svezi članka 9., 10., 12. i 15. sadašnjeg zakona. Ako otvorite zakon vidjet ćete da je vrijeme malo pregazilo dio tog teksta a pošto mijenjamo i dopunjujemo zakon da li je trebalo možda i tu napraviti određene korekcije i brisati veće dijelove teksta u 9., 10., 12. i 15. članku. 15. članak govori o tome, ne znam kada stupa na snagu zakon i da se primjenjuje od 1. siječnja 2005. godine. Mi u prijedlogu zakona nemamo prijedlog da se briše taj članak. Dakle, čisto tehnički čini nam se da smo trebali nešto više učiniti u svezi ta četiri članka. Evo hvala lijepo, to su pitanja i prijedlozi iz HNS-a.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Dragan Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, ravnateljice, poštovani kolegice i kolege. Naime, sigurno je da se radi o jednom iznimno važnom zakonu kojim se naši propisi u području akreditacije usklađuju sa Europskom unijom, točnije sa Europskom odredbom o akreditaciji i nadzoru nad tržištem broj 765/08. Zašto je ovo područje akreditacije iznimno važno. Naime, jedan od najčešćih razloga koji se navode kao motiv, zašto je dobro i važno da naše gospodarstvo postane dio integralnog gospodarskog sustava i tržišta Europske unije su prije svega standardi, standardi sigurnosti i proizvoda, standardi u pogledu zaštite zdravlja i sigurnosti na radu, standardi zaštite okoliša i zaštite potrošača, standardi kvalitete kao iznimno važna marketinška i tržišna kategorija. Dakle, standardi u svim segmentima pred koje je današnje tržište postavilo visoke zahtjeve i kriterije a koje je nužno ispuniti kako bi i naše gospodarstvo bilo konkurentno na tom integralnom tržištu. A kada su u pitanju standardi o kojima je riječ i koji su preduvjeti konkurentnosti gospodarstva tada je sigurno akreditacija sigurno jedan od ključnih instrumenata koji cijelom tom sustavu daje vjerodostojnost. Da bi se standardi uspostavili potrebno je imati jedinstveni sustav vrednovanja zašto je važno da propisi budu usklađeni sa propisima zajednice i da se pomoću propisa osigura neovisnost akreditacijskih tijela. Zato je važno usvojiti i ovu izmjenu i dopunu zakona. Naime, Hrvatska nije na početku ovoga posla akreditacije, dapače, ako se promatra desetogodišnje razdoblje od '98. do 2008. godine akreditirano je 108 tijela. I može se reći da ako promatramo iz godine u godinu u tom razdoblju da se pokazuje jedan blagi eksponencijalni porast. Važno je u budućem razdoblju osigurati akreditaciju što većeg broja institucija koji obavljaju poslove ispitivanja proizvoda. Naime, mi se sjećamo u proteklom razdoblju, ne baš tako davno da smo imali velikih problema npr. sa genetski modificiranim organizmima sa GMO-om jer naši su laboratoriji ustanovili da postoji prisutnost genetski modificiranih organizama ali to nisu mogli biti vjerodostojni nalazi nego smo morali tražiti laboratorijske nalaze iz susjednih zemalja, dakle, od Slovenije, Italije itd.. Prema tome, neophodno je i važno zbog vjerodostojnosti sustava imati akreditirane laboratorije upravo i za ovakve slučajeve kao što je svojevremeno bio slučaj sa genetski modificiranim organizmima gdje nismo mogli, i sigurno je da bi izgubili sve sporove da smo išli samo sa nalazima iz našeg laboratorija koji u tom trenutku nisu imali akreditirane metode i koji sami po sebi nisu bili akreditirani za obavljanje takvih laboratorijskih analiza. Isto tako u tim situacijama pitanje je brzine otkrivanja slučaja, odnosno i cijene koštanja takvih analiza ako ih je nužno raditi u inozemstvu. Situacija je apsolutno u tom segmentu poboljšana, no sigurno je dakle, da bez akreditiranih tijela, dakle, bez akreditiranih institucija ne možemo adekvatno zaštiti niti vlastito tržište. Ono što je kazao kolega Marić od svakojakih proizvoda koji dolaze iz uvoza. Zato evo pohvale akreditacijskoj agenciji za sav posao koji su učinili, odradili, kojim je veliki broj institucija dobio akreditacije, veliki broj metoda je akreditiran. I što na neki način nam je sustav sve spremniji da se sučeli sa tom i tržišnom utakmicom ali znači da doprinesemo vjerodostojnosti našeg gospodarskog sustava. Prema tome, puna podrška zakonu, puna podrška uskladbi sa EU propisima i svemu što će doprinijeti vjerodostojnosti sustava akreditacije jer na taj način stvaramo preduvjete i za konkurentnost naših proizvoda na integralnom tržištu Europske unije. Hvala lijepa.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Mislim da ću vas ovom replikom razveseliti budući da je jedan laboratorij podnio zahtjev za akreditacijom na području ispitivanja genetski modificirane hrane i ocjenitelji akreditacijske agencije su nakon ocjenjivanja i nakon nekih problema koji su tamo u tom laboratoriju bili otklonjeni dali preporuku za akreditaciju laboratorija. Međutim, činjenica jest da hrvatska akreditacijska agencija ne može utjecati na volju laboratorija da se akreditira budući da se radi o dobrovoljnom području i svaki laboratorij zapravo procjenjuje na osnovu nekih svojih tržišnih pozicija i marketinških prednosti isplati li mu se ili ne proći kroz taj prilično mukotrpni proces da dobije akreditaciju. Dobra je stvar da Vlada Republike Hrvatske u mnogim segmentima potiče akreditaciju laboratorija. Za to imaju mnoga ministarstva različite poticaje. Ali moglo bi se to i pojačati tako da bi imali širu mrežu kompetentnih laboratorija iz dakle, jednog šireg spektra djelatnosti.
Odgovor na repliku? … [[Upadica se ne čuje.]] Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo državna tajnice, štovana ravnateljice, kolegice i kolege zastupnici. Dakle, malo ima i nerazumijevanja koje su zapravo funkcije akreditacijske agencije i smatra se, iz percepcije javnosti napisa pojedinih napisa u pojedinim medijima pa čak iz šireg konteksta rasprava koje smo u posljednje vrijeme čak i mi zastupnici u Saboru vodili, vidljivo je da još nije potpuno jasno da je akreditacija u biti dobrovoljni čin kojim jedan laboratorij želi dokazati svoju kompetenciju u određenim ispitivanjima ili umjeravanjima. Druga je stvar ako neko ministarstvo zatraži da akreditaciju u segmentu djelovanja tog laboratorija, ali je činjenica da nitko nikoga ne može ni na šta prisiliti. Jednostavno u tom slučaju laboratorij koji je do sada obavljao neku djelatnost, a nije akreditiran, više neće moći za račun Vlade i ministarstava tu djelatnost obavljati. Dakle, akreditacija je potpuno dobrovoljna, ali je činjenica da donosi određenu marketinšku prednost, bolju poziciju na tržištu, posebice ukoliko je ta akreditacija dobivena od strane jedne kompetentne agencije, a to svakako Hrvatska akreditacijska agencije jest. Stav europske akreditacije jest da nacionalna akreditacijska tijela ne bi trebala se uplitati u akreditaciju laboratorija izvan nacionalnog teritorija i to je nešto što se u biti prilično poštuje u Republici Hrvatskoj, iako ima iznimaka, ali su to iznimke općenito dogovorene sa nacionalnim akreditacijskim tijelima. Primjerice, ako u nekoj zemlji nema dovoljno stručnjaka i infrastrukture i kompetencije onda se dopušta i da se laboratoriji akreditiraju kod nekoga drugoga. Valja naglasiti da je posao akreditacijske agencije i širi od same akreditacije laboratorija, budući da ona pruža potporu i mnogim ministarstvima u Republici Hrvatskoj na putu prema Europskoj uniji. Štoviše, Hrvatska akreditacijska agencija je pružila i znatnu pomoć prilikom uspostave akreditacijske agencije u nekim nama jugoistočnim državama tako da je primjerice Hrvatska akreditacijska agencija sa Britanskim akreditacijskim tijelom UKAS-om odigrala znatnu ulogu i na Kosovu kao najmlađoj europskoj državi, pomažući im da dobiju znanje i vještine vezane za pravilnu funkciju i infrastrukture kvalitete. Europska unija je jedan najgrandiozniji mirovni projekt vjerojatno u povijesti, ali zanimljivo je da je upravo jedan presedan vezan uz liker od ribizla možda otvorio put zajedničkom europskom tržištu jer je presudom suda nakon protesta francuske akreditacijske agencije došlo do toga, do doktrine ispitano jednom, prihvaćeno svuda. Drugim riječima, ukoliko je neki proizvod ispitan od strane jednog laboratorija koji je akreditiran, to ispitivanje se mora prihvatiti svuda u svim europskim državama. Dakle, to je bio jedan presedan u širenju europskog tržišta koji eto i mi aktivno smo na putu da podržimo u trenutku kada se steknu uvjeti da i Hrvatska akreditacijska agencija zadovolji uvjete europske akreditacije koje se pred nju postavljaju. Nažalost, rekoh da su tu prisutni i određeni problemi jer širenje posla, pojačani interes za akreditaciju uzrokuje i to da je potreban sve veći broj vanjskih stručnjaka, eksperata jer je očito da od ovih 20-tak ljudi, koliko u Hrvatskoj akreditacijskoj agenciji radi, oni ne mogu zadovoljiti i ovaj ekspertni dio nego se angažiraju ljudi iz hrvatskih instituta, laboratorija, privrede, bolnica. A ako takvih eksperata nema, onda se angažiraju stručnjaci iz nama susjednih bližih ili daljih zemalja. I sve to košta, sve to treba platiti. Ali naravno, taj novac se nameće iz samog procesa akreditacije koju laboratoriji plaćaju. To sve ovisi opet i o broju prijavljenih metoda koliko je konačna cijena. Međutim, činjenica jest da mi sada imamo u Hrvatskoj akreditirano oko 140 laboratorija i organizacija za tijela za ispitivanje sukladnosti što je jedan od izuzetnih primjera eksponencijalnog rasta, ali ne tako blagog kao što je rekao kolega nego je to prilično veliki eksponencijalni rast pa ako se broj akreditiranih tijela nastavi povećavati prema ovoj krivulji, onda bi ove godine mogli svjedočiti još jedno 50 do 60 tijela koje bi to zadovoljili. Izuzetno je dobro da i ovaj Sabor u mnogim zakonima koje smo donijeli u posljednje vrijeme je prepoznao važnost infrastrukture kvalitete i akreditacijske agencije te je u određene zakone ugradio uvjet da tijela ovlaštena od ministarstava primjerice za ispitivanje buke, za ispitivanje azbesta, za certificiranje elektroničkog potpisa itd. i sama moraju dokazati svoju kompetenciju na način da se moraju akreditirati u akreditacijskoj agenciji, dakle u nacionalnom akreditacijskom tijelu. I nadam se da će to biti i u buduće. A što se tiče problema također nadam se da će Vlada, gospođa državna tajnica imati sluha da se pozabavi i pitanjima činjenice da se novac koji se od strane Akreditacijske agencije zaradio na tržištu na žalost ne može tako lako iskoristiti čak ni za širenje samog posla, a ne daj Bože za dijeljenje stimulacije primjerice zaposlenima koji su zaista vrlo, vrlo zaposleni na sreću u posljednje vrijeme. Hvala lijepa.
Hvala. I gospodin zastupnik Rajko Ostojić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Prvo pohvala ovom zakonu. Malo prije je gospođa državna tajnica puno vremena potrošila u isprikama ili pohvali svojim članovima. Ali to nije potrebno radne grupe, dakle akreditirat će vas drugi ako smijem upotrijebiti tu riječ. Pohvala ovom zakonu ili svi mi koji smo nekad u životu bilo šta napisali rad, knjigu, kompendij ili zakon znamo da je najlakši prvi korak. Lako ga je napisati. Drugi je značajno teži, teško ga je skratiti i zato pohvale ovom zakonu jer očito ste ga dobro napisali i skratili. A treći najvažniji je implementirati, e to ćemo vas ocijeniti i akreditirati za par mjeseci. U svakom slučaju sjajna stvar jer je ovo definitivno brana lošim proizvodima, lošim postupcima, lošim smjernicama, lošim medicinskim proizvodima, lošim medicinskim kliničkim smjernicama i to je na tragu prethodnog zakona ako smijem citirati obrazloženje. Dakle, poboljšajnosti i sigurnosti proizvoda, zaštita zdravlja i sigurnosti na radu. Završen citat. Dakle, upravo na tragu prethodnog Zakona sigurnosti na radu je i ovaj zakon i zato ga definitivno treba podržati. Što se tiče zdravlja definitivno mislim da na tragu loših proizvoda kojih, prehrambenih koji se tu i tamo nađu na našem tržištu ono što nam se vrlo brzo, ako već i danas nije otvara problem su generičkih proizvoda, generičkih lijekova. Farmaceutska industrija je globalno u velikoj krizi, u krizi je jer sve manje i manje je inovativnih lijekova, sve manje i manje lijekova koji su blockbusteri. Dakle, na kojima oni zarade, a kažu da im je blockbuster kad zarade milijun dolara u jednu godinu. Zadnji blockbuster je bio prije pet, šest godina. I farmaceutska industrija radi switch prema generičkoj industriji. A šta je generička industrija? Generički dobri, dobri generički lijekovi su ekvivalent izvornim lijekovima. Ali i vi i ja, svi mi dobro znamo da postoji burza loših generičkih lijekova koji se proizvode na Dalekom istoku, a nerijetko se pakiraju u garažama, skladištima, podrumima i dobivaju svoju oznaku, dobivaju svoj label i dolaze i na naša tržišta. U krajnjem slučaju, tu je dosta liječnika, znate i sami što vam kažu vaši pacijenti, da su kupili lijekove preko interneta tko zna od kuda, tko zna kako i tko zna gdje. Zato je ekstremno važan ovaj zakon, kao što je i gospođa državna tajnica naglasila i opisala, dakle za zaštitu zdravlja svih naših građana, sigurnosti na radu, a ne mogu ponovo ne spomenuti azbest jer je Franić ga je malo prije ponovo apostrofirao. Ja dolazim sa Rebra. Meni prva bolnica na deset metara je Klinička bolnica Jordanovac, bolnica za plućne bolesti koja je obložena salonitom i azbestom. Možda je to paradoks i možda prvi zadatak ne samo ove Akreditacijske agencije, nego možda i neke inspekcije Ministarstva gospodarstva. Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče.
Hvala. Završni osvrt, državna tajnica Tamara Obradović Mazal. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ovaj puta znatno kraće obrazloženje. Dužna sam odgovore na nekoliko pitanja uvaženog gospodina zastupnika. Broj struka, usavršavanje 24, inženjeri svih struka 200 vanjskih stručnjaka kao suradnika, usavršavanje kroz projekte Europske unije gdje naglašavam twining, twining light i taix projekte, interno usavršavanje gdje jedni koji su već certificirani obučavaju druge suradnike za daljnju certifikaciju, razmjena sa drugim akreditacijskim tijelima. Znači pir razmjena i rad u tijelima Europske akreditacije. Koliko je pravnih i fizičkih osoba dobilo akreditaciju i za koja područja. 140 institucija koje su prošle akreditaciju i to 84 ispitna laboratorija, 12 umjerenih laboratorija, 30 inspekcijskih tijela, 3 certifikacijska tijela za sustave upravljanja kvalitetom, jedno certifikacijsko tijelo za sustav upravljanja okolišem, jedno certifikacijsko tijelo za osobe, sedam za proizvode i dva medicinska laboratorija u području graditeljstva, hrane, zaštite okoliša, industrijskih proizvoda. U postupku akreditacije je daljnjih 90 različitih tijela za ocjenjivanje sukladnosti kao posljedica zahtjeva novih tehničkih propisa. Treće ako smo dobro razumjeli pitanje i gospođa Bajzek i ja, odgovor na njega je i da i ne. Proizvod da, dakle proizvod možete, mislim možete ići u Austriju i proći postupak akreditacije za proizvod, ali za sebe ne. Nova uredba Europske komisije od prošle godine traži lokalitet postupka akreditacije prema državi iz koje dolazite osim u slučajevima kada vlastita država nema nacionalno akreditacijsko tijelo već po sporazumu može postupak akreditacije prepustiti drugoj državi temeljem tog sporazuma. Kada se radi o proizvodu naravno uvijek i rekla bih da je to onda i smisao tog uzajamnog priznavanja postupka ocjene sukladnosti, odnosno postupka akreditacije. Ali kažem ne za postupak akreditacije za sebe. Razdoblje akreditacije je 5 godina, 5 godina. E sad, u tih 5 godina svake godine se provodi nadzor obavezan. A nakon 5 godina ide cijeli postupak ili reakreditacije ili ponovne akreditacije, ovisno o tome da li su se promijenile okolnosti u kojima akreditirana institucija radi, primarno da li je došlo do promjene metode, odnosno da li je došlo do promjene opreme i naravno da li je došlo do promjene kadrova sa pratećom promjenom metode i opreme. Ono što je dužnost svakog akreditiranog da napravi, bez obzira o rasponu od 5 godina ili na godišnjoj bazi, to je dužnost prijave svake promjene takvog stanja. Znači, nadzor svake godine, nakon 5 godina reakreditacije ili akreditacije, ovisno o tome do koje razine i koliko bitno u odnosu na prvotnu akreditiranu okolnost su se promijenile daljnje okolnosti. Iznad Hrvatske akreditacijske agencije za zakonitost u poslovanju Ministarstva znanosti, za djelatnost Ministarstvo gospodarstva, a kada uđemo u Europsku uniju, Europska akreditacija koja se također može u budućnosti izjaviti žalba protiv nacionalnog akreditacijskog tijela. Ja se nadam da su ovi odgovori, odgovori koje ste tražili. Ostalima zahvaljujem na raspravi u podršci ovom prijedlogu zakona. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak u 15 sati sa raspravom o Konačnom prijedlogu zakona o rudarstvu i dalje prema dnevnom redu.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o akreditaciji. Bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 342. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Molim gospođu da se izjasni o predloženom amandmanu Odbora za zakonodavstvo na članak 3.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. Na članak 4.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Na članak 5.
Na članak 5. Vlada prihvaća uz prijedlog da navodnici završe nakon riječi “nakon“ i da riječ objava ostane, jer kada nomotehnički gledano stavimo u članku od dana ukoliko uklonimo objavu imamo izostanak riječi objave. Prihvaća se ovako.
U obrazloženje državne tajnice. Hvala. Dajem dakle na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o akreditaciji. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 103 glasa za i 5 suzdržanih, ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom i raspravom o - Konačnom prijedlogu Zakona o rudarstvu, hitni postupak, P.Z.E. broj 344 Predlagatelj je Vlada. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave koji su proveli Odbor za zakonodavstvo i europske integracije, gospodarstvo, zaštitu okoliša, razvoj i obnovu i prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada je podnijela amandmane koji sukladno članku 169. Poslovnika postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandmane je podnio Odbor za gospodarstvo, Odbor za zakonodavstvo i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Državna tajnica Tamara Obradović Mazal će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Zahvaljujem gospodinu potpredsjedniku. Uvaženi dame i gospodo saborski zastupnici. Evo prije nešto manje od godinu dana imali smo prigodu u prvom čitanju raspravljati o Zakonu o rudarstvu. U međuvremenu je donesen Zakon o koncesijama stoga smo naravno novom zakonskom okviru imali i dužnost i potrebu dalje doraditi ovaj konačni prijedlog zakona kako bi se i natječaj za rudarsku koncesiju mogli prilagoditi Zakonu o koncesijama. Međutim dopustite mi samo da se podsjetim te rasprave od prošle godine i da ukažem na činjenicu da nam je i ta rasprava koja se vodila, koja je bila izuzetno kvalitetna i na odborima i na plenumu uvelike pridonijela boljoj konturi i još boljem zakonu evo u ovom obliku konačnog prijedloga zakona, te ja ovom prigodom zahvaljujem na tom doprinosu. Iz istih razloga kao i prošle godine, predlažemo novi Zakon o rudarstvu. Naime, u kontekstu poglavlja 15. – Energetika i s obzirom da je ocijenjeno kako u Republici Hrvatskoj ovo područje nije usklađeno u dijelu koji se odnosi na istraživanje i na eksploataciju ugljikovodika. Mislim naravno na naftu i prirodni plin u okviru poglavlja 15. i kao mjerilo za zatvaranje pregovora o ovom poglavlju dužni smo provesti usklađivanje konkretno sa Direktivom broj 22 iz '94. godine, a koja se odnosi na uvjete za davanje i korištenja odobrenja za istraživanje i za eksploataciju ugljikovodika, odnosno nafte i plina. A isti uvjeti iz direktive primijenjeni su i na ostale vrste mineralnih sirovina. Govoreći o mineralnim sirovinama kao i prošle godine predlažemo jednu promjenu u podjeli samih mineralnih sirovina koja je prilagođena naravno specifičnostima i potrebama Republike Hrvatske. Ona se temelji naravno na prisutnosti pojedinih sirovina na lokalitetu područja Republike Hrvatske, što je podsjećam obrađeno i u Strategiji gospodarenja mineralnim sirovinama, a koju smo usvojili prošle godine, točnije 17. srpnja. Tako da evo nova podjela glasi energetske mineralne sirovine, mineralne sirovine za industrijsku preradbu, mineralne sirovine za proizvodnju građevnog materijala, mineralne sirovine kovina i arhitektonsko građevni kamen. Također, intervenirali smo u dio koji se odnosi na odobrenje za istraživanje mineralnih sirovina, gdje je zajednički nazivnik i osnovna pravna premisa da se zapravo temeljem javnog natječaja daje odobrenje za istraživanje mineralnih sirovina. Dakle, nakon provedbe javnog natječaja. Do sada smo imali isključivo praksu da se takva koncesija, odnosno odobrenje daje temeljem zahtjeva zainteresiranog rudarskog subjekta. Uvodimo i novu obvezu u kontekstu našeg budućeg članstva u Europskoj uniji, a to je da se od najmanje 90 dana prije krajnjeg roka za podnošenje prijava, javni natječaj objavljuje u službenom listu Europske zajednice. Ova norma, ovo pravilo stupit će na snagu kada Hrvatska uđe u Europsku uniju, čime će se naravno aktivirati i taj prekogranični element i mogućnost javljanja na natječaj za dobivanje rudarske koncesije. Također ono što uvodimo kao novelu je plaćanje naknade za istraživanje mineralnih sirovina u iznosu i na način kako je to određeno u samom odobrenju za istraživanje. Ta novčana naknada koja se plaća za istraživanje ože biti određena kao stalan, jedan iznos ili može biti određena u varijabilnom iznosu. Naravno ovisno o posebnostima pojedine vrste istraživanja za koju se dozvola dobiva. Primjerice, ona će ovisiti i o vrsti, i o obujmu i koštanju samih istražnih radova. Tako recimo ugljikovodike je moguće istraživati bušenjem dubokih bušotina, arhitektonsko građevni kamen se istražuje isključivo bušenjem bušotine na samoj jezgri. Prema tome, o tim specifičnostima i o načinu i vrsti i intenzitetu i o samoj tehničkoj specifikaciji radova koji se izvode, ovisit će i buduća naknada u fiksnom, odnosno varijabilnom iznosu što će potencijalnim tražiteljima, odnosno onima koji će dobiti na kraju dozvolu za obavljanje radova, biti jasno naznačeno unaprijed u odobrenju za istraživanje. Također razrađujemo i dio koji se odnosi na odobrenje za eksploatacijsko polje mineralnih sirovina i dodjelu koncesije za eksploataciju mineralnih sirovina. Da tu također imamo normu od 90-to dnevnom razdoblju prije krajnjeg za podnošenja prijave objave u službenom listu Europske zajednice koja će se aktivirati ulaskom Hrvatske u Europsku uniju. A ono što uređujemo u dijelu koji se odnosi na odobrenje, jest naravno koncesija i odobrenje temeljem provedenog javnog natječaja. Ponovno podsjećam, važećim pravnim režimom takva koncesija dobivala se temeljem zainteresiranog rudarskog gospodarskog subjekta. I u ovom dijelu koji se odnosi na eksploataciju mineralnih sirovina, također se mijenjaju odredbe koje se tiču samih naknada. Kao što znate temeljem postojećeg rudarskog pravnog režima, iznos naknada bio je i još uvijek 2,6% od ukupnog prihoda koji je ostvaren prodajom mineralne sirovine na eksploatacijskom polju. Ono što sada predlažemo jest plaćanje novčane naknade za koncesiju za eksploataciju mineralnih sirovina u iznosu i na način kako će to biti uređeno samim ugovorom o koncesiji. Kao i u prethodnom primjeru novčana naknada će biti ili jednaki iznos ili varijabilni iznos, ponovo ovisno o samim tehničkim posebnostima pojedine vrste koncesija. Naknada za koncesiju bit će prihod državnog proračuna, proračuna jedinica lokalne i područne samouprave a omjer raspodjele prihoda od naknada za koncesije bit će detaljno razrađena podzakonskim aktom kojeg će donijeti vlada Republike Hrvatske. Postavljat će se možda pitanje o mogućnosti jednakog iznosa raspodjele in favorem državnog proračuna i pojedinih proračuna jedinica lokalne samouprave. Naravno, to ćemo dodatno obrazložiti ukoliko će se pojaviti potreba u raspravi ali u ovom trenutku evo držimo da ovisno o posebnostima i ovisno i o načinu eksploatacije, samo i mogućnosti i plasmana i same primjene da ovaj omjer zahtijeva malo detaljnije uređenje kroz konkretan podzakonski akt. Od ostalih bitnih prijedloga koje uvodimo ovim zakonom svakako bih željela istaknuti nešto što do sada nismo imali a i nešto što potičemo na osnivanje. S jedne strane, radi se o jedinstvenom informacijskom sustavu mineralnih sirovina za kojeg bi u ime Vlade Republike Hrvatske bilo nadležno Ministarstvo gospodarstva kao i Hrvatski geološki institut. Jedinstveni informacijski sustav mineralnih sirovina bio bi dostupan svima a naravno u svojoj srži bit će umrežen i sa katastrom istražnih prostora eksploatacijskih polja mineralnih sirovina koji se već duže vrijeme vodi u Ministarstvu gospodarstva. Također određujemo postupanje sa mineralnim sirovinama koje se otkopavaju prilikom građenja građevina a koje se grade sukladno posebnim propisima o gradnji i prošle godine smo dosta intenzivno raspravljali upravo situacije i okolnosti kada se zlorabi, kada privatni investitor zlorabi sirovine koje otkopa prilikom građenja građevine a zapravo i dalje ju koristi ili za gradnju te iste građevine ili možebitno prodaje dalje. To je izvor dosta velikih problema, velikih financijskih gubitaka i vjerujemo da ćemo upravo ovim prijedlogom zakona regulirati to dosta bolno područje koje se i u našoj posljednjoj, zadnjoj raspravi od prošle godine detektiralo kao veliki problem. U tom kontekstu smo propisali i strože mjere ali i strože kaznene odredbe kako bismo suzbili nelegalnu eksploataciju mineralnih sirovina u koju je naravno uključeno i oduzimanje protupravno stečene imovinske koristi koja se ostvaruje nelegalnom eksploatacijom, otkopom mineralnih sirovina ukoliko se ne radi o primarnoj aktivnosti nego naravno sekundarnom rezultatu takvog jednog kopanja za potrebe gradnje. Ta tržna vrijednost nelegalno otkopane odnosno izvađene mineralne sirovine ne smije biti manja od vrijednosti mineralne sirovine koja je utvrđena na temelju tehno-ekonomske ocjene iz elaborata o rezervama za predmetnu mineralnu sirovinu. Tako na primjer, ako gledamo ovisno o mikro lokaciji o kojoj govori, odnosno o mikrolokaciji eksploatacijskog polja i kvalitete mineralne sirovine za proizvodnju građevnog materijala iznos bi se kretao od 25 do 30 kuna po kubnom metru a za arhitektonsko građevni kamen od tisuću 500 do 2 tisuće kuna po kubnom metru, primjera radi. Druga novela koju bismo predložili odnosno čime stvaramo poticaj za buduće institucionalne korake jest nastojanje da se utemelji hrvatska komora inžinjera rudarstva, geologije i naftnog rudarstva kako bi se i promaknula sama struka i zaštitila struka, i isto tako zaštitili i zastupali interesi gospodarenja mineralnim sirovinama. Ono na što potičemo ovim zakonom nakon amandmana u prijelaznim i završnim odredbama je upravo osnivanje takve jedne strukovne institucije kao što bi bila hrvatska komora inžinjera kao što je Hrvatska komora građevinara, geodeta i slično. U segmentu daljnjeg pojašnjenja same ponude za dobivanje koncesije Vlada je uložila i svoj amandman i pojavila se potreba da se možda malo detaljnije uredi dio koji se odnosi na ponudu za dobivanje koncesije te smo bili slobodni svojim amandmanom u daljnjim fazama poboljšati ovaj Konačni prijedlog Zakona o rudarstvu. Na kraju, dopustite mi da se zahvalim na pažnji. Isto tako da zahvalim svim odborima koji su proveli raspravu ovog konačnog prijedloga zakona, kao i amandmanima već na prvi pogled ti amandmani će itekako utjecati na još veću kvalitetu, jasnoću, transparentnost i sljedivost postupaka samog Zakona o rudarstvu. Zahvaljujem.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik DRagutin Lesar.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče. Moram ispraviti navod poštovane gospođe državne tajnice koja je rekla da smo malo nešto prije manje od godinu dana u SAboru imali prvo čitanje Zakona o rudarstvu. To nije točno. 9. srpnja prošle godine, to je bila 5. sjednica Sabor je imao prvo čitanje Rudarskog zakona a s obzirom da je prošlo šest mjeseci nakon prvog čitanja Vlada u drugo čitanje nije poslala novi ili Konačni prijedlog Rudarskog zakona a sada je došao Zakon o rudarstvu. Ne može se nazvati ono prvo čitanje ovog istog zakona. Naime, dali ste mi dosta posla jer im je materija zakona bila jako dobro u memoriji pamćenja što bi rekao potpredsjednik Šeks pa sam išao ustanoviti odakle to pamtim. Rudarski zakon prošle godine a sada Zakon o rudarstvu.
To ste dobro primijetili komparativnu usporedbu egzemplarnim primjerom na očinogledni način. Prije nego što nastavimo raspravu predlažem da zastupnik Ivan Drmić položi prisegu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo državna tajnice sa suradnicima, štovane kolegice i kolege. Više je nego jasno da rudarstvo predstavlja specifičnu djelatnost koja neminovno se nalazi u dodiru sa nizom područja i zakona koji se odnose na prostorno uređenje, zaštitu okoliša, zaštitu vode, poljoprivredno zemljište itd.. Činjenica jest da zbog neusklađenosti ovih zakona i međusobne isključivosti u pojedinim slučajevima nastaju znatni problemi i sporne situacije koje za posljedicu imaju čitav niz neriješenih predmeta. Međutim, prema članku 52. Ustava Republike Hrvatske prirodna bogatstva kao što su voda, kopno, zračni prostor pa i rudno blago, zemljišta, šume i druga prirodna bogatstva za koje je zakonom određeno da su od interesa za Republiku Hrvatsku imaju njezinu osobitu zaštitu. Pa se tako i odredbe ovoga zakona koji je pred nama odnose na istraživanje, eksploataciju mineralnih sirovina koje se nalaze u zemlji ili na njenoj površini, nad riječnim, jezerskim, na riječnom, jezerskom ili morskom dnu ili ispod njega, u unutarnjim morskim vodama ili teritorijalnom moru Republike Hrvatske ili u podmorju Jadranskog mora, izvan državnog područja do granice sa susjednim zemljama. Pa evo ovog puta čestitam ministarstvu što se evo ZERP, odnosno ZEP jer smo ribolovnu komponentu isključili ali možda na mala vrata vraća. Međutim ovaj zakon koji je pred nama i kao što je primijetio kolega Lesar je zapravo nekakav nastavak onoga zakona koje smo prošle godine imali na raspravi u Hrvatskom saboru ali koji je preminuo. Možda je preminuo upravo zbog činjenice da smo mi to podrobno raspravili i zbog brojnih primjedba koje smo ovdje iznijeli je ministarstvo shvatilo da je onaj zakon, nije bio dobar. Pa je evo načinilo novi prijedlog koji je nažalost još lošiji. Ovaj prijedlog je nastojao poput one priče o a ovaj prijedlog je nastojao poput one priče o ahilu i kornjači jer je dok je ahil napravio jedan korak, kornjača itd., i nikada nije mogao, nikada se nisu mogli sustići. Pa tako i udruge koje su trebale sudjelovati u izradi ovoga prijedloga kao što je recimo Udruga hrvatskih rudarskih inženjera uvijek je dobivala inačicu zakona koja je bila jedna ili dvije razine niža od aktualne inačice. Pri izradi prostornih planova najčešće je slučaj da se mineralne sirovine, tj. potencijalna istražna ili eksploatacijska polja ne ucrtavaju naprosto zbog neistraženosti i neutvrđenosti potencijalnih ležišta mineralnih sirovina. Kako se pak prostorni planovi ne mogu svakodnevno mijenjati nemoguće je ukoliko se kasnije i utvrde ležišta pojedinih mineralnih sirovina promijeniti namjenu određene lokacije od one koja je predviđena prostornim planom. Nadalje, u pojedinim se slučajevima prostornim planovima predvidi istražni prostor ali ne i mogućnost eksploatacije. U tom slučaju postavlja se pitanje smisla i opravdanosti troškova istražnih radova i tko će ih snositi. S druge strane postoje i slučajevi gdje u prostorne planove nisu ucrtana ni postojeća eksploatacijska polja za koja postoje važeća zakonska rješenja a koja su jednostavno izbrisana prijedlogom nekolicine moćnika na javnim raspravama ili u postupku dopuna prostornih planova po volji raznih lovija što otvara mogućnost političkoj korupciji. Premda je ovaj najnoviji Nacrt konačnog prijedloga zakona o rudarstvu u nomotehničkom pogledu doveden na čitljivu razinu ali i nadalje bez ikakvih obrazloženja i ocjena posljedica primjene ovakvog zakonskog prijedloga u sadržajnom pogledu on je loš, neprihvatljiv pa i neprovediv. U bogatoj povijesti rudarskog zakonodavstva kontinuirano je prepoznatljiva svrhovita suština rudarstva. Istraživanje, eksploatacija rudnog bogatstva, neobnovljivog prirodnog bogatstva u vlasništvu države, značaj struke u nacionalnim, u gospodarenju nacionalnih resursa, briga za racionalno korištenje ležišta mineralnih sirovina te obnavljanje rezervi, zaštita od opasnosti i briga za ljude i okoline, ali takav pristup je ovim zakonom defacto grubo prekinut. Najnoviji Nacrt konačnog prijedloga zakona o rudarstvu mnoga bitna pitanja koja su dosadašnjom regulativom bila jasno regulirana delegira u arbitrarno diskrecijsku domenu ministra i ministarstava. Na ovaj način novi Nacrt konačnog prijedloga zakona o rudarstvu postaje bitno netransparentniji od trenutno važećeg zakona i samim time je u izravnoj suprotnosti sa proklamiranom svrhom izmjena. Pored lošijih prijedloga rješavanja pitanja u dosadašnjem obimu zakona, ovim nacrtom se doslovce opstruiraju i brojni pokušaji formiranja odgovarajuće inženjerske komore. Najprije je odbijena inicijativa za formiranje razreda u Hrvatskoj komori arhitekata inženjera u građevinarstvu, zatim je od strane resornog Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva odbijen prijedlog o osnivanju hrvatske komore inženjera i tehnologa gdje bi svoje ravnopravno mjesto imali i inženjeri rudarske i geološke struke. Da predlagač ne razumije svrhu osnivanja inženjerske komore vidljivo je iz brojnih odredbi predloženog zakona o rudarstvu u kojima se svi stručni poslovi u rudarstvu mogu povjeriti isključivo pravnim osobama. Nadalje, u članku 4. ovoga zakona kojim se definiraju mineralne sirovine u smislu ovog zakona u dosadašnjoj važećoj verziji zakona slijed navođenja mineralnih sirovina je podrazumijevao na neki način i njihov vrijednosni slijed pa je lako se moglo razaznati koja je to sirovina višeg reda u odnosu na sirovinu nižeg reda u eventualnim prijeporima. No to sada nije učinjeno. Postavlja se pitanje tko će i po kojim kriterijima ocjenjivati što je sirovina višeg reda. Treba znati i to da se na današnjem stupnju tehnologijskog razvoja štetni utjecaji rudarenja mogu smanjiti na najmanju moguću mjeru te se primjerice buka, zaprašenost, seizmički učinci, ukoliko se otkopavanje provodi upotrebom eksploziva mogu zaista smanjiti na najmanju moguću razinu. Ali zato je potrebna struka. A ovaj zakon kao da je građen na način da se radio nekakav čudnovati sendvič od malo ekologije, malo rudarstva, malo gospodarstva, malo pravne struke itd. Interesantno je da je, premda je ovaj zakon supstancijalno promijenjen u odnosu na, prema riječima gospođe državne tajnice, u odnosu na onaj prijašnji prijedlog, obrazloženje kada se čita je prilično isto ili gotovo isto. I u jednom i u drugom slučaju se spominje potreba usklađivanja sa onom famoznom smjernicom Europske unije. Činjenica jest da je u ovom zakonu implementirala pristup davanja koncesije i dakle pokušaj transparentnosti u davanju rudarskih koncesija. Međutim, tko je jamio je jamio. Ovi koji već imaju koncesije, imaju koncesije i na njih se to više ne odnosi. To se odnosi najviše na, odnosno isključivo na potencijalne nove koncesionare. Zakon ima i neke apsurdne članke kao recimo članak 63. gdje se govori o mineralnim sirovinama do kojih se dolazi tijekom postojećih radova sukladnim Zakonu o gradnji. Pa što se događa sa tim sirovinama? One se prema zakonu mogu ugraditi u građevine u nastojanju, a višak se mora ponuditi državi, međutim nije rečeno kako. Pravilnik se tek treba načiniti. Što je sa ovim već situacijama u tijeku kada već građevinari grade građevine i naiđu na mineralnu sirovinu? Gdje će oni to uskladištiti? Na čiji trošak, svoj? Na ovoj parceli ili nekoj drugoj? Dakle, sve to nije riješeno nego se čeka da se donesu raznorazni pravilnici po opet diskrecijskom pravu ministara i ministarstava itd. Zbog svega navedenog ovaj zakon bi definitivno se trebao čak i povući, a ako ne povući barem dati u drugo čitanje jer ne vidim koja je svrha da sada to donosimo po hitnom postupku nakon što smo godinu dana čekali nakon rasprave onog prethodnog zakona da opet dođe u zakonsku proceduru. A pri tome bi u izradi valjane inačice Zakona o rudarstvu trebalo osigurati puni pristup i sudjelovanje rudarske struke, rudarskih znanstvenih ustanova, rudarskog gospodarstva, udruga i udruženja. I posljedično, SDP neće podržati donošenje ovog zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HDZ-a, gospodin zastupnik Ante Kulušić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Na samom početku rasprave istaknuo bih da klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje Konačnog prijedloga Zakona o rudarstvu kao završnog dijela procesa usklađivanja zakonodavnog okvira Republike Hrvatske u području energetike, industrije i to u dijelu koji se odnosi na naftu i plin. Naime, predloženim zakonom provodi se usklađivanje sa Direktivom Europskog parlamenta i vijeća od '94. godine o uvjetima za traženje, istraživanje i proizvodnju ugljikovodika s time da su isti uvjeti iz direktive primjenjeni i na sve vrste mineralnih sirovina. Značaj rudarstva kao gospodarske grane koja stvara nove vrijednosti te potiče i podržava rad čitavog niza drugih proizvodnih gospodarskih grana kao što su energetika, graditeljstvo ili prerađivačka industrija neosporeni. Naime, eksploatacija i potrošnja mineralnih sirovina dio su ukupne gospodarske aktivnosti zemlje i kao takve doprinose ukupnom rastu društvenog proizvoda. Istovremeno, rast društvenog proizvoda zahtijeva i povećanje potrošnje određenih vrsta mineralnih sirovina što pretpostavlja njihovu uzajamnu povezanost. Važno je međutim navesti kako je uvođenje novih ekološki prihvatljivih tehnologija u posljednjih nekoliko godina dovelo do značajnog rasta građevinske, kao i primjetnog oporavka prerađivačke industrije što zahtijeva i primjerenu eksploataciju mineralnih sirovina koje čine osnovu graditeljstva, ali i sirovina za industrijsku preradu. Istraživanje i stjecanje odobrenja za istraživanje mineralnih sirovina uređuje se ovim prijedlogom zakona na način da se propisuju veća jamstva glede tržnog natjecanja u propisanom postupku davanja odobrenja za istraživanje mineralnih sirovina temeljem javnog natječaja. Propisuje se tako da se javni natječaj za odobrenje za istraživanje mineralnih sirovina održava na temelju javnog poziva tijela državne uprave nadležne za poslove rudarstva ili temeljem podnesenog zahtjeva zainteresiranog rudarskog gospodarskog subjekta. Tako npr. javni natječaj za davanje odobrenja za istraživanje ugljikovodika i koncesiju za eksploataciju polja ugljikovodika propisuje ministarstvo nadležno za rudarstvo i objavljuje ga u službenom listu najmanje 90 dana prije krajnjeg roka za podnošenje prijava. Uvodi se i plaćanje naknade za istraživanje mineralnih sirovina u iznosu i na način kako je određeno u odobrenju za istraživanje. Novčana naknada za istraživanje može biti određena kao stalan jednak iznos i varijabilni iznos, ovisno o vrsti istraživanja. Visinu minimalne godišnje naknade utvrđuje uredbom Vlade Republike Hrvatske ovisno o vrsti i roku istraživanja, poslovnom riziku i očekivanoj dobiti, opremljenosti i površini istražnog prostora a na prijedlog Ministarstva nadležnog za rudarstvo. Naknada za istraživanje prihod je državnog proračuna i proračuna jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, dok će omjer raspodjele prihoda od naknada za istraživanje utvrditi Vlada Republike Hrvatske uredbom. Prijedlog zakona nadalje propisuje način provedbe javnog natječaja za odobrenje eksploatacijskog polja mineralnih sirovina i dodjelu koncesija za eksploataciju mineralnih sirovina u skladu sa odredbama Zakona o koncesijama, a na temelju javnog poziva tijela državne uprave nadležnog za poslove rudarstva ili temeljem podnesenog zahtjeva zainteresiranog rudarskog gospodarskog subjekta. Tako javni natječaj za odobrenje eksploatacijskog polja ugljikovodika i dodjelu koncesija za eksploataciju ugljikovodika objavljuje ministarstvo nadležno za rudarstvo u službenom listu najmanje 90 dana prije krajnjeg roka za podnošenje prijave. Za razliku od postojećeg rudarskog zakonodavstva prema kojem je naknada za eksploataciju mineralnih sirovina utvrđena u iznosu od 2,6% od ukupnog prihoda ostvarenog njihovom prodajom na eksploatacijskom polju uredbom ovog prijedloga zakona uvodi se plaćanje novčane naknade u iznosu i na način kako je to određeno ugovorom o koncesiji. Zakonom se nadalje propisuje način razvrstavanja rezervi mineralnih sirovina, izrade rudarskih projekata, gradnje rudarskih objekata i postrojenja, rudarski planovi i rudarska mjerenja, kao i mjere zaštite na radu te sanacija okoliša. Također se određuje postupanje sa mineralnim sirovinama otkopanim prilikom izgradnje građevina građenih sukladno propisima o gradnji, te kaznene odredbe u slučaju protivnog postupanja, a što do sada nije bilo jasno regulirano. Propisuje se i strože mjere i kaznene odredbe u cilju suzbijanja nelegalne eksploatacije mineralnih sirovina dok se u cilju promicanja, zaštite i zastupanja interesa gospodarenja mineralnim sirovinama posebnim zakonom predviđa osnivanje Hrvatske komore inženjera rudarstva, geologije i naftnog rudarstva. Slijedom svega navedenog Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržat će prijedlog, donošenje ovog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Zlatko Koraćević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Rudarstvo i eksploatacija mineralnih sirovina svugdje u svijetu pa i kod nas je jedna od baznih industrija. Ona istina nije često puta lijepa, ugodna, ali je nužna i izuzetno važna. Činjenica je, a već je i rečeno, činjenica je da smo prošle godine, konkretno 10.7. ovdje u Saboru raspravljali o Prijedlogu rudarskog zakona. Činjenica je da je po Poslovniku drugo čitanje i konačni prijedlog trebao doći u roku od 6 mjeseci. I činjenica da od tog vremena do danas, jer potrebe usklađivanja sa zakonodavstvom Europske unije i direktivama Europske unije bile su poznate i tada, isto ko' i danas. Jedino što nije bilo poznato, a to je Zakon o koncesiji kojeg smo donijeli u 10. mjesecu. Prema tome, nije nikakvog razloga bilo da predlagač poštuje proceduru, poštuje Poslovnik i da o tom zakonu govorimo u vremenu koje je predviđeno Poslovnikom. Međutim, očito da sama materija je takve naravi, jer jedino to proizlazi kao logičan zaključak, jednostavno je materija takva da se nije dovoljno pažnje njoj, nije se dovoljno pažnje priklonilo. I danas dobivamo, danas raspravljamo o istoj materiji drugog naziva. Onda smo imali Rudarski zakon, a sad imamo Zakon o rudarstvu koji je dobio onu formu europsku, pa ide u hitnom postupku po prvom i drugom čitanju. Čak ni to nije sporno. Međutim, ima jedna stvar koja je tu po meni vrlo sporna. Naime, poznato je da je izrađena strategija gospodarenja mineralnim sirovinama. To je poznato. Ministarstvo gospodarstva je naručilo još prije tri godine, čini mi se. Istovremeno je poznato da je Vlada Republike Hrvatske 17.7. znači 7 dana nakon što smo mi raspravljali o tadašnjem Rudarskom zakonu, da je Vlada Republike Hrvatske usvojila Strategiju gospodarenja mineralnih sirovina. Ja vas pitam kolege zastupnici da li je logično da se najprije govori o strategiji, da se najprije usvoji strategija, a da iza toga raspravljamo i usvajamo sve one zakone koji su posljedica strategije. Jer svaka strategija bi trebala biti cilj naših vizija, naših mogućnosti, naših potencijala. Definitivno ovo o čemu danas raspravljamo ova materija je naše prirodno blago, blago ove države, blago svih građana. I da li imaju građani Republike Hrvatske pravo znati što imamo i u kom pravcu idemo i što će biti? Koji su nama strateški ciljevi u eksploataciji mineralnih sirovina? Znači prirodnog blaga. Prema tome, smatram neodgovornim da strateški dokument kojega je usvojila Vlada Republike Hrvatske, da u tom strateškom dokumentu mi u Hrvatskom saboru nismo imali prilike i nemamo prilike raspravljati. Ali istovremeno od predlagača dobivamo zakon o kojemu smo već raspravljali. Ne znam iz kojih razloga nije se poštivala procedura, ali evo dobivamo isti tekst sa izmjenama koje su proizašle iz one prve rasprave. Ali ne zove se Rudarski zakon, nego se zove Zakon o rudarstvu. Mislim da je to nešto o čemu treba vrlo jasno reći i takav jednostavno pristup cijeneći materiju o kojoj govorimo, potrebu, svijest da takav pristup nije korektan prema građanima Republike Hrvatske, nije korektan prema zastupnicima Hrvatskog sabora koji predstavljaju građane Republike Hrvatske u ovom Saboru. Još par pitanja vezano za strategiju budući da nismo imali prilike o njoj raspravljati. Naime, u javnosti su se pojavili i zato mislim da je vrlo važno postaviti to pitanje, samo u jednom segmentu, govorim o zalihama nafte. I u javnosti postoji ustvari podatak ministarstva na 31.12.2004., zalihe nafte 11,79 milijuna kubika. Strategija govori o 6,15, a u upravi INA-e 19,8. Naime, zašto to govorim? To su ogromne razlike. Samo iz tog podatka je vidljivo i nameće se pitanje, a vezano kroz naknadu koja će se plaćati ili koja se plaća, što smo prodali ili poklonili Mađarima ili razlika u potencijalu kojega su dobili Mađari ili koliko su dobili naši hrvatski branitelji. To smo temeljem strategije ili rasprave o strategiji i na jedno takvo pitanje mogli smo dati odgovor. Da sad ne spominjem ostala pitanja koja su bila vezana uz tu strategiju. Konkretno, u ovom zakonu moj prethodnik, kolega Franić spomenuo je niz stvari koje nema potrebe ponavljati. Sama činjenica da je u stavu odbora dobili smo čitav niz suštinskih amandmana koji mijenjaju tekst zakona i koji govore da mnogi članci koji pišu u ovom zakonu jednostavno ne daju mogućnost provedbe, da sad ne spominjem pojedinačne slučajeve, pišu u ovim amandmanima, ne daje mogućnost provedbe tog zakona. Samo po sebi nalaže se zaključak, zadovoljili smo formu, a u jednoj vrlo važnoj materiji, a to je prirodno bogatstvo, način korištenja tog prirodnog bogatstva, ciljevi, kud, kako i na koji način želimo to zaštititi, želimo od toga napraviti opću korist, mislim da takav zaključak je teško donijeti, a pogotovo biti siguran. Naime, zašto velim biti siguran? O nepravilnostima u sivoj ekonomiji, konkretno u korištenju mineralnih sirovina, to je poznata stvar, o tome smo raspravljali i prije godinu dana, o tome se povremeno raspravlja i kroz medije, a isto tako i činjenica da imamo jedan nalaz Državnog inspektorata koji je utvrdio da 2004. do 2006. godine ukupna vrijednost nelegalno eksploatiranih mineralnih sirovina iznosi 525 milijuna kuna. Ili u strukturi ukupne vrijednosti nelegalnog eksploatiranih mineralnih sirovina u Republici Hrvatskoj … [[Govornik se ne razumije.]] od tehničko-građevinski kamen te građevinski pijesak i šljunak čine 95% ukupno utvrđenih nelegalnih eksploatacije mineralnih sirovina izraženo u novcima. Moje pitanje, tko je završio u zatvoru? Da ne spominjem Kamen Ingrad, odluku Vlade i sve ono što je bilo. Moje pitanje konkretno u ovom slučaju, tko je završio u zatvoru? Da li nisu imali zakonske mogućnosti? Imali su. Prema Kaznenom zakonu, eksploatacija mineralnih sirovina bez rudarske koncesije predstavlja kazneno djelo za koje se propisuje novčana kazna ili kazna zatvora do 3 godine, a ako je djelo počinjeno u posebnom zaštićenom području prirode, kazna je i do 8 godina. Činjenica da u poslu, možda se varam, vrlo rado bih da me netko razuvjeri ili demantira, ali činjenica da u posljednje tri godine nije donesena ni jedna presuda s kaznom zatvora za nelegalnu eksploataciju mineralnih sirovina. Da je često puta iskorištavanje mineralnih sirovina pod patronatom i državnih i lokalnih moćnika, to isto znam, to je poznato, to je dokazano. Prema tome, ja opet ponavljam, govorim o jednoj vrlo važnoj materiji koja regulira korištenje našeg nacionalnog blaga. Nismo imali prilike razgovarati se o strategiji, uopće vidjeti s čim raspolažemo, u kom pravcu idemo, koje su naše vizije. Nadam se da poslije ovog donošenja zakona jer voljom većine priča prolazi, bez obzira koliko ima logike ili nema logike, da li ćemo poslije donošenja tog zakona, a nadam se da će se prihvatiti, ni sam ne znam što jer zakon ide po hitnoj proceduri, ali da li ćemo ikad dobiti priliku u Hrvatskom saboru da raspravljamo o strategiji? Ne znam, ali nadam se. I zaključno. Ne ulazeći, konkretno kad govorim o ovom zakonu, stvarno nemam namjeru ulaziti, vjerujem da kroz pojedinačnu raspravu će imati ostali kolege priliku o tome progovoriti i govoriti o provedivosti pojedinih odredbi ovog zakona, uopće o nekakvoj realnoj mogućnosti provedivosti tog zakona i uključivanje ovih amandmana, ali suštinski sam pristup u rješavanju ove materije, mislim da nije korektan. Ne želim vjerovati da jedan takav način rada i dalje omogućava onoj sivoj ekonomiji koju je institucija, kao što to veli predsjednik države, institucija sustava već utvrdila, poznata, svima jasno, ali ništa se ne dešava. Jednostavno ne želim vjerovati da i sam postupak obrađivanja ovakve materije definira takve materije i dalje daje tu mogućnost. Jednostavno ne želim vjerovati u to. Klub Hrvatske narodne stranke temeljem svega ovoga što je izneseno, podržavajući ono što je rekao kolega Franić iz SDP-a, sasvim sigurno zbog čitavog niza stvari, a posebno ponavljam, govorim o našem prirodnom bogatstvu, neće podržati donošenje ovakvog prijedloga zakona, a istovremeno nadamo se, jer možemo tražiti, ali to ništa ne znači, to smo se već puno puta uvjerili da to ništa ne znači, pogotovo kad mi iz oporbe tražimo, ali nadamo se da ćemo imati prilike u ovom Saboru raspravljati i o strategiji koju je Vlada Republike Hrvatske usvojila još prije godinu dana. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Josip Đakić.
Gospodine potpredsjedniče, pa ispraviti ću samo jedan netočan navod jer kolega tvrdi da smo trebali prije raspraviti strategiju u ovom Domu, a onda donijeti zakon. Naime, obaveza Republike Hrvatske koja proizlazi iz Nacionalnog programa Republike Hrvatske o pristupanju Europskoj uniji govori o tome da u ovoj godini moramo donijeti Zakon o rudarstvu, pa tako je i on došao u ovu hitnu proceduru i jasno govori taj zakon o svim onim stvarima koje su potrebne zbog usklađenja, pa isto tako i o pojednostavljenju procedure za koncesije koje se daju za eksploataciju mineralnih sirovina. Govori o tome što su to mineralne sirovine i govore o većim jamstvima tržišnog natjecanja koje se provodi u davanju koncesija, vezan je uz Zakon o koncesijama i također govori o svemu onome što su norme koje se trebaju zadovoljiti kako bi koncesionari bili transparentno vidljivi. A i sprečavanju sive ekonomije o čemu je govorio kolega Koračević, jasno će se kroz ovaj zakon transparentno vidjeti tko su koncesionari, tko može ... [[Govornik se ne razumije.]] bilo koju vrstu mineralnih sirovina. I mineralne sirovine su definirane po stavkama kao što je vidljivo u zakonu. Jedan transparentan zakon vi proglašavate da je trebalo prije strategiju razraditi, a onda donositi zakon.
Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Čini mi se da ovaj zakon, zapravo to ću i elaborirati kroz konkretne primjere, ne štiti dovoljno vlasništvo Republike Hrvatske, tj. Rudno bogatstvo Hrvatske. A to je jako važno pogotovo u ovoj situaciji koja se Hrvatska nalazi, da "Strabag" i druge kompanije, preuzimaju pojedinačno svaka kompanija sve češće i češće poslove kojima se kopa rudno blago Republike Hrvatske. I pogotovo u ovim vremenima krize i recesije kada moramo itekako biti osjetljivi kod ovih pitanja koja su najvrednija. Prirodni resursi nešto je što je Hrvatskoj preostalo nakon privatizacije, odnosno otimačine poduzeća. Dobro jedna tvrtka može nestati, druga se stvoriti i još nije najveće zlo, iako traume od toga još trpimo svi skupa. Osnovna pitanja koja su trebala biti riješena u ovom zakonu nisu riješena. Ja ću početi možda od zadnje stvari, ali koja mi se čini najvažnija. Ovaj zakon nosi oznaku P.Z.E. što znači da je usklađen, odnosno pretpostavka je da je usklađen sa standardima Europske unije. Pa molim vas lijep, kako je to moguće, da se naknada za rudno blago, nigdje u Europi, nego u Hrvatskoj ne isplaćuje po iskopanom kubnom metru, gospodo nego kod dobiti. Pa jesu li zastupnici Vlade, zastupnici odnosno štite interese Republike Hrvatske ili pojedinih tvrtki koji imaju koncesiju i koji kopaju i iskopavaju rudno blago Republike Hrvatske. U svim zakonima Europske unije svugdje se naknada po iskopanom kubnom metru naplaćuje. A kod nas ponavljam po dobiti. I tako se pljačka imovina Republike Hrvatske. Jer se umanjuje dobit koja legalno pripada Republici Hrvatskoj. I imali ste te primjedbe, ali ste se oglušili. Pa vas ja sada lijepo pitam. Zbog čega i čije interese vi štitite? To su preozbiljne stvari da bi se s ovim stvarima dolazili pred narodne zastupnike i još stavljali oznaku P.Z.E. Bili ste upozoreni od mjerodavnih vlasti također u Republici Hrvatskoj koji imaj što reći o ovome, pa ste se oglušili. I nije tome kraj. Nego kaže se ovdje u odredbama, tamo pri kraju, da će se takva naknada odrediti posebnim pravilnikom, dakle mimo zakona. Svugdje je u europskim zakonima to riješeno zakonom. Dakle, mi građani nemamo pojma koliko isplaćujete i po kojim kriterijima, jer to nema u zakonu, nego u nekim pravilnicima tamo. Pitanje je što jako ima veliku važnost, zbog situacija koje se događaju u praksi. Dakle, ne samo koje se mogu dogoditi, nego koje se i sada događaju. Što je sa onim koncesijama koje su date onda pod određenim uvjetima, odnosno kada su važili neki drugi prostorni planovi? Ili a vi znate da u zadnje vrijeme smo mi donijeli čitav niz zakona, naravno na Vladin čak prijedlog kojima štitimo i obalu, ali i parkove prirode i prošireni su ti zaštićeni, sve u svemu zaštićen je ta zaštita je sada sve obuhvatnija. Kako na kontinentu, tako i u priobalju. Ovaj zakon ne rješava ta pitanja. Postoji sada koncesije koje su date za eksploataciju koju su sada ušle u zaštićeni dio ili obalnog pojasa ili zaštite prirode. Također ste bili upozoreni na to, ali ste se oglušili. Nije ovdje riješeno, a potrebno je da zakon sadržava odredbe o roku i načinu sanacije. Što je sa jalovištima? Što je sa tzv. tehničkim otpadom? Kako se rješavaju pitanja sanacije? Mi smo svjesni i to svi znaju. To se ne da sakriti golim okom, nego se to vidi. I nitko ništa. Da se pod tobožnjom sanacijom vrše iskopine i rudarenje. I to također nije riješio ovaj zakon. Naime, potrebni su veći osigurači i potrebne su vrlo konkretne odredbe u situacijama prikrivene bespravne eksploatacije. Naravno da i dalje pitanje davanja koncesije. Kod toga pitanja koje je vrlo osjetljivo pitanje i zbog čega mi i inače kao država imamo problema. Dakle potrebno je precizirati sadržaj rješenja od davanju koncesije. To su pitanja koja imaju praktičnu vrijednost. Već sada su se postavila kao sporna i očekivalo se upravo da će ove izmjene dati odgovor na ta pitanja koja su otvorena i izazivaju velike prijepore i velike sporove. A u konačnici gotovo uvijek je oštećen fiskus Republike Hrvatske, odnosno imovina Republike Hrvatske. Potrebno je ugraditi i odredbe o osnivanju posebnog fonda za sanaciju. Nije riješena sudbina koncesija za eksploatacije koje nisu dodijeljene temeljem Zakona o rudarstvu. To su otvorena pitanja i ona izazivaju velike prijepore i velike sporove, i ponovo sad postavljam pitanje u slučaju međunarodnih arbitraža jer te strane kompanije koje su došle, koje se bave sada tim poslovima bit će različitog tumačenja, ukoliko im se i uskrati to a smatra da i treba to uskratiti odnosno pitanja ova koja sam sva nabrojila jer je zakon u tom smislu nejasan. Može izazvati prijepor, možemo izgubiti neke sporove pred međunarodnim arbitražama za vlastitu imovinu. Isto tako potrebne su i odredbe o posljedicama rješenja o prijenosu rudarske koncesije ali jednako tako treba biti pošten i treba ugraditi odredbe odnosno ostaviti mogućnost i razriješiti je vrlo precizno o produljenju koncesije sukladno odredbi članka 29. Zakona o koncesijama. Prema tome, dakle oni ljudi koji se bave ovim poslovima, koji pošteno rade njima na neki način ovaj zakon ostavlja ih na brisanom prostoru a s druge strane omogućava nekome da lovi u mutnom odnosno da kopa preko mjere a da za to nije platio. Nepotpune su prijelazne i završne odredbe. Dakle, ovo je sada konačni prijedlog, ja sam samo nabrojila, nisam išla u detalje jer mi se činilo da su ovo važna temeljna pitanja o kojima zakon uopće ne daje nikakav odgovor, da ste upozoreni na ovo. Nemojte da se dogodi isto kao što se dogodilo ministru Šimonoviću koji je prije nekoliko mjeseci predstavio ovdje Zakon o kaznenom postupku kad je trebao stupiti na snagu sada mijenja 112 odredbi a bio je upozoren na većinu od njih i onda u obrazloženju kaže da su se ta pitanja pojavila nakon. Dakle, još i laže kad obrazlaže. Evo ja vas molim zaista da bi se zaštitila državna imovina, to je vrijedno i da moramo tu biti posebno obazrivi da vodite o ovome računa a to sad ne znam koliko je sada moguće sve to ugraditi, možda jedan dodatni napor do izglasavanja ukoliko je na to vlada spremna ili da ovo bude drugo čitanje, da ovaj zakon ide u treće čitanje. Hvala lijepa.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh.
Kolegice Antičević-Marinović, kažete da narodni zastupnici neće imati pojma koje i kakve će se naknade naplaćivati za eksploataciju mineralnih sirovina. Podsjetit ću da je sada ovo pitanje u nadležnosti Ministarstva financija i ne samo da narodni zastupnici nemaju pojma nego ne smiju znati jer Ministarstvo financija uskraćuje podatke o tome koliko se plaća koncesijska naknada u pojedinim slučajevima te to proglašava nekom vrstom tajne a zapravo je to sramota jer eksploatirati narodno bogatstvo a da narod i njegovi predstavnici ne mogu dobiti informaciju pod kojim uvjetima i kakvu korist ima narod od toga to je zapravo vrhunsko licemjerje a ako hoćete i odlična osnovica za razvoj korupcije jer poznato je da je eksploatacija mineralnih sirovina u Republici Hrvatskoj jedan od najpodatnijih načina za koruptivnu djelatnost. Ja ću samo podsjetiti na slučaj jezera Čiče kod Velike Gorice gdje se dva puta pečatilo nalazište odnosno eksploatacijsko polje ali u roku odmah je neka dobra vila iz Ministarstva gospodarstva preko nadležnog Ureda državne uprave za gospodarstvo izdala rješenje, privremenu dozvolu kojom se nastavilo i dalje divljati odnosno potkopavati gradski pročistač otpadnih voda i tako to traje do dana današnjega. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku gospođa Ingrid Antičević-Marinović.
Kolega kada se donosio Zakon o javnim nabavama i Zakon o koncesijama tada je ovdje ministar financija ne samo obrazlažući i najavljujući taj zakon nego je i javno u nekoliko navrata rekao da bilo koji zakon se bude donosio da niti jedan na drugačiji način ili u nepovoljnijem odnosno u nekom olakšanom momentu neće rješavati pitanja ni javne nabave ni koncesije, da je to probni zakon i da u posebnim zakonima kao što je Zakon o vodama, Zakon o vodnom gospodarstvu odnosno ovaj sada Zakon o rudarstvu mogu samo još pooštriti te osnovne kautele koje su ondje određeni. Međutim, i tada smo imali velike muke i jedini jedan naš dio samo amandmana je uvažen u tome da se eto zna javno da se obznani tko je primatelj koncesije ali ni u kom slučaju ovo što vi sada posebno apostrofirate nije dozvoljeno nama javnosti znati kolika je naknada. Ali to je naknada koja proističe iz nečega što je javno dobro. Ne pita nitko nikoga ovdje niti interesira koliko netko od privatnika zarađuje od drugog privatnika. To je nešto što pripada svim građanima a vlast upravlja, dobila je mandat da upravlja na najbolji mogući način u određenom mandatu sa tom imovinom, i ona je ne smije umanjiti ako je već ne može povećati ali to se krije. I zbog čega se to krije? Dakle, naravno da onda ostavlja sve što je tajno, ostavlja mogućnost i mašti a počesto to nažalost nije plod ničije mašte nego grube crne realnosti.
Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospodo državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Dakle, istaknuto je da već u prijašnjim raspravama da je rudarstvo jedna kompleksna djelatnost koja zalazi u mnoge aspekte očuvanja okoliša, mnoge ekonomske sfere, zatim prostorno uređenje, zaštitu vode, okoliša, poljoprivrede itd. U tom kontekstu valja još jednom se prisjetiti i spomenuti uništavanje urbanističkog instituta Republike Hrvatske koji je uništen u pretvorbi i privatizaciji usprkos tome što se radilo o respektabilnoj stručno-znanstvenoj instituciji koja je djelovala na braniku sprječavanja devastacije hrvatskog prostora te prirodnog i kulturnog krajobraza. I sada postavlja se pitanje je li to uništavanje bilo namjerno upravo da se građevinska, rudarska i ina mafija nesmetano koristi hrvatskim prostorom i nesmetano raspolaže prirodnim resursima. Sjetimo se i slučajeva gdje je i sama država radi njezinih prioritetnih ciljeva i viših interesa za koje smo se svi nadali da ih više neće biti prijelaznom iz planske u tržišno gospodarstvo. Dakle, država je, ova država je nekima omogućila razne sumnjive radnje, npr. pri gradnji određenih cesta od strane inžinjerinskih jedinica Hrvatske vojske sve bez poštivanja pravne procedure a što je za posljedicu ostavilo nezaliječene rane u okolišu ali i ne samo u okolišu nego i u državnom proračunu. A brojne nesanirane šljunčare uz trase autocesta još uvijek su legla komaraca i talog otpada i razno razne gamadi. Štetu po proračun nije ni moguće procijeniti budući da su te transakcije često išle kroz fantomske tvrtke tipa RH Alan koja je primjerice 2000. godine imala veći budžet od Ministarstva kulture i Ministarstva znanosti zajedno. I da se poslužim čuvenom rečenicom "tko je jamio je jamio". Dakle, nema sanacije, sve to ostaje kako je i bilo a nažalost niti ovaj prijedlog zakona se baš ne bavi sanacijom takvih situacija koje nastaju prilikom rudarenja bilo ovlaštenog ili neovlaštenog. Iščitavajući ovu verziju zakona kao što rekoh izgleda kao da ga je radio netko po dužnosti a ne da ga je radila matična struka kojoj je i zakon namijenjen zajedno sa gospodarstvenicima. Zakon je suviše načelan i u svoju provedbu i svoju provedbu temelji na prevelikom broju podzakonskih akata, odluka, pravilnika, uredbi pa se postavlja pitanje zašto uopće djelomično ili potpuno ne … [[Govornik se ne razumije.]] ovaj Sabor pa da umjesto nas zakone donose razno razne stručne službe. To bi uostalom bilo sada u trendu globalizacije općeg gospodarstva možda bi ušli u povijest kao prvi zastupnici kojima smo se tome dosjetili. Ali izgleda da je to već potiho na praksi. Posebno se ovo odnosi na Zakon o koncesijama a provedba takvog zakona koji se temelji na aktima Vlade, ministarstava i drugo, može imati dobre strane dakle izmjene bez zakonske procedure kao što rekoh ali i loše jer određena rješenja mogu biti rezultat tekuće politike, arbitrarnosti, dovesti u pitanje pravnu sigurnost gospodarskih subjekata koji u biti ne znaju u kojim okolnostima će se što mijenjati. Jer nije u njima pravila igre onda ustvari stvara netko drugi a ne Hrvatski sabor. Zakon o koncesijama svoju provedbu temelji na posebnim propisima kojima se pobliže uređuju pojedina vrsta koncesije što u ovom slučaju predstavlja Zakon o rudarstvu zbog čega je bitno da isti sadržaji, da ovaj zakon ne sadrži samo načelne odredbe već mnogo detaljnije odredbe koje su važne za dobivanje koncesija. Prema odredbama članak 23. odobrenje za istražni prostor može se dati samo za one prostore koji su za tu namjenu planirani prostorno planskom dokumentacijom. A sukladno odredbama članka 7. jedinice lokalne samouprave dužne su izraditi rudarsko geološke studije kao podlogu za izradu prostorno planske dokumentacije koje pak moraju biti usklađene sa strategijom gospodarenja mineralnim sirovinama kao osnovnim dokumentom. Zakon je dao rok od tri godine za izradu rudarsko geoloških studija u članku 133. pri čemu treba napomenuti kako ni strategija da je ta strategija u biti još uvijek nama nepredstavljena, koja bi trebala biti predstavljena, koja bi u biti trebala biti podloga za izradu studija. Kada se tome doda da se nakon usvajanja strategije i izrade rudarsko geoloških studija treba izmijeniti prostorno planska dokumentacija postupak evidentiranja istražnih prostora onda bi se u najoptimističnijem slučaju prvo odobrenje za nekakav istražni prostor moglo dobiti tek za otprilike pet godina a što učiniti do tada? A valjda će opet neki stručni službenici donijeti neki pravilnik, odluku, kojom će se premostiti ta nebitna vremenska period od pet godina. Određivanje rokova izrade članak 24. kako elaborata i rezervi pripadajućih rješenja o kvaliteti i kvantiteti lokacijske dozvole a tako i rudarskog projekta je besmisleno. Kada recimo ishođenje lokacijske dozvole nije u moći izvoditelja istraživanja nego je to obaveza nekoga na koga se uopće ne može niti utjecati, tj. država. A država kao što vidimo arbitrarno postupa. A još je besmislenije zbog neispunjavanja svih tih rokova obavezno oduzeti odobrenje za istraživanje. A sjetimo se da smo mi već i imali veliku bazu podataka o rudnim i mineralnim sirovinama, dakle, o hrvatskom podzemlju ali i to je '90.-tih godina dano privatizacijom i pretvorbom u privatne ruke, pa onda više država to nema na dispoziciji i evo onda mora donositi nekakve optimistične zakone kojima bi se ispravilo nekoć što smo već imali itekako načinjeno. Uglavnom smatram da je ovaj zakon nedorečen, neprovediv i da ga nikako se ne bi trebalo pustiti u, ne bi ga se trebalo usvojiti nego bi trebao ići u treće čitanje i to nakon supstancijalne javne rasprave i uz puno a ne fiktivno sudjelovanje struke. Hvala lijepa.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Josip Đakić.
Gospodine potpredsjedniče, ispravit ću netočan navod kolege Franića gdje je ustvrdio da ovim zakonom nije definirano kako sanirati otkopane lokacije. Naime, jasno i nedvosmisleno piše, a i drugi kolege su spominjali da toga uopće u zakonu nema i da je to nedorečeno. Piše jasno i glasno: Koncesionar za eksploataciju mineralnih sirovina dužan je tijekom ili nakon završetka eksploatacije mineralnih sirovina u skladu sa lokacijskom dozvolom i rudarskim projektom temeljem kojeg se izvode radovi u svrhu eksploatacije, sanirati eksploatacijski otkopane prostore. I dalje, u svrhu osiguranja troškova sanacije radovima otkopanih prostora … [[Govornik se ne razumije.]] odgovarajuće instrumente plaćanja u visini troškova sanacije utvrđenih provjerenim rudarskim projektom. Znači da niste uopće pročitali… … [[Upadica se ne čuje.]] Ja sam htio samo vas ispraviti i reći da nijedan od vas koji je o ovoj materiji zaštite okoliša i sanacije otkopanih prostora da niste uopće pročitali zakon.
Replika, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa. Kolega Franiću, ključno pitanje koje ste postavili da bi se suzbile sve moguće zlouporabe jeste odnos koncesije rudarskog projekta i lokacijske dozvole. Naime, postupanje po načelu jedna koncesija, jedan projekt, jedna lokacijska dozvola. To je ključno. Jer što se događa? Ako se u toku eksploatacije izrađuje dopunski projekt koji se inače izrađuje za bitna odstupanja od glavnog projekta mora se onda izdati i nova koncesija i tražiti nova lokacijska dozvola. Ako se događa neka promjena u prostoru, također. Dopunskim projektom ne smije se prekoračiti opseg prava iz koncesije, u protivnom mora se ishoditi nova koncesija. Ali sve su to oblici protupravne eksploatacije. Kada bi mi suzbili protupravnu eksploataciju i sve ono kako se na nezakonit način koristi državna imovina, imali bi i za mljekare i za ratare. Apsolutno to odgovorno tvrdim. Ovdje se pušta novac da teče nekome u privatne džepove, protupravne, na očigled sviju. Naime, oblici protupravne eksploatacije i prodaje sirovine u vlasništvu Republike Hrvatske, korištenja zemljišta bez pravne osnove te rane u prostoru, devastacija prirode, ceste i krajolika, zaista zauzima i dosiže jedne zabrinjavajuće visine. Imamo oblike potpune ilegalne eksploatacije bez koncesije ili uz odobrenje samo eksploatacijskog polja, protupravno eksploatiranje tijekom istražnih radova, prodaja materijala tzv. višak iskopa, pa iskopa državno pa još proda državi. Pa to svi znamo, a najčešće je da se kamuflira protupravna eksploatacija kroz gradnju sportskih objekata, ribnjaka, jezera i sl. te kroz tobožnje čišćenje i održavanje plovnih putova rijeka i jezera kada se doslovno gule rijeke i jezera. Čupa se, otima narodno i onda se još prodaje državi i to svi već znate.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Zdenko Franić.
Štovana kolegice Antičević, samo ste još jednom lijepo podcrtali apsurdnost ovog zakona koji u biti olakšava pljačku još ostataka društvenog vlasništva. I samo bi još trebalo spojiti ovaj zakon sa Zakonom o golfu tako da imamo jedan megazakon za gospodarenje hrvatskom imovinom na način da se maksimizira izvlačenje profita i netransparentnosti.
U 16,17 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Sada smo raščistili dakle da je Rudarski zakon i Zakon o rudarstvu jedan te isti zakon. Čitali smo ga prvi put, sada ga čitamo i prvi put i drugi put zapravo. Ali ono što je, kad sam ga pogledao u njegovim ključnim odredbama i konačno shvatio da se radi o istim zakonima, zapitao sam se ne znači li sad ovaj prijedlog zakona po hitnom postupku najavu izlaska Hrvatske seljačke stranke iz vladajuće koalicije. Naime, kada smo imali Rudarski zakon na čitanju onda je u njemu postojala odredba da naknada za eksploataciju mineralnih sirovina iznosi do 10% vrijednosti, da trećina te naknade je prihod Republike Hrvatske, druga trećina županija, a treća trećina općina i gradova na čijem se teritoriju mineralna sirovina eksploatira. Dakle, tada je zakon u sebi sadržavao odredbu da ta naknada iznosi do 10% i jasno propisao čiji je to novac. U ovom prijedlogu zakona piše da visinu minimalne godišnje novčane naknade za eksploataciju mineralnih sirovina uredbom utvrđuje Vlada Republike Hrvatske. Ali to nije sve, to nije bilo dovoljno pa postoji odredba da novčana naknada za koncesiju prihod je državnog proračuna i/ili proračuna jedinica lokalne i područne samouprave. I slijedi nastavak, omjer raspodjele prihoda iz novčane naknade za koncesiju iz stavka 4. utvrđuje Vlada Republike Hrvatske svojom uredbom. Dakle, Vlada uredbom utvrđuje kolika će koncesija biti, naknada za koncesiju, čiji je to prihod i koliko će tko od tog novca dobiti. Kada se formirala ova vladajuća koalicija, a o tome sam već u Saboru govorio, tada je programom Vlade koji je Sabor potvrdio bilo upisano da će ova koncesijska naknada ili kolokvijalno nazvana rudarska renta biti propisana u iznosu od 10%. Ne do, nego 10%. Ona sada iznosi 2,6%. Moram priznat da sam iznenađen da i ostali partneri i vladajuće koalicije se slažu sa ovakvom odredbom koja je suprotna programu Vlade od prije ne više od godinu i pol dana, posebice zbog toga što se radi o, po meni u ovom trenutku kada je dakle naknada 2,6%, negdje oko milijardu kuna godišnje. Jer samo INA bi u prošloj godini trebala uplatit negdje oko 430 milijuna kuna tih naknada. Ako dodamo tome da općine i gradovi praktički nikako ne mogu utjecati na odobrenje i davanja koncesija ili odluku države o otvaranju koncesijskih polja, po ovom zakonu nikako ne mogu utjecati na visinu te naknade niti znaju da li će i koji dio novca dobiti. Postavlja se pitanje zašto onda uopće i donašamo zakon? Ne bi li bilo bolje da uredbom Vlada regulira cjelokupnu materiju, pa riješite uredbom sve ono što u ovom zakonu piše. Jer ovo što ostalo i piše ostale odredbe općinama, gradovima i županijama ne donaša nikakvu korist. Treća tema Hrvatske vode. Tko iskopa najviše šljunka u ovoj državi? Hrvatske vode. Ali neće niti morati tražiti koncesiju, niti plaćati naknadu jer vam šljunak kradu pod oznakom tehničkog održavanja vodotoka. Mi u Međimurju upravo sada ovih dana svjedočimo o 9 velikih gradilišta tobože tehničkog održavanja vodotoka Mure i Drave, a posebice na ušću kod Legrada gdje milijuni šljunka se tehnički održavaju i nikom ništa. I ovaj zakon naravno da ne nudi nikakva rješenja ni u tom pogledu. I završno na terenu i postojeći zakon, a na žalost i ovaj novi izaziva dosta čudne situacije. Primjerice INA ima pet bušotina plina na teritoriju. Ja bih molio kolege zastupnike da ne ometaju predstavnike Vlade da mogu slušati raspravu jer tražim odgovore od njih. Neću, čekat ću da se kolega upristoji. Hvala kolega! INA ima 5 bušotina plina na teritoriju 5 općina i sav taj plin podzemnim cijevima dovodi do velike stanice gdje se vrši odvajanje i sve ono u tehničkom smislu. Teritorij, površina zemlje, površina eksploatacijskog polja na bušotini vam je 25 kvadratnih metara, 25 kvadrata, 5 puta 5. Teritorij plinske stanice kamo dolazi taj plin, ne u rafineriju nego plinske stanice odakle se tek dalje distribuira je kvadratni kilometar, kilometar i pol. Pravo na naknadu, koncesijsku naknadu ima ona općina gdje je bušotina, a ne općina na čijem teritoriju je plinska stanica koja je tisuću puta veća od plinskog polja, jer to su mala plinska polja. Pogledajte ako ne vjerujete sva, takve bušotine na teritoriju Međimurja, pa ćete vidjeti o čemu vam govorim. Dakle, tamo gdje je veliko plinsko eksploatacijsko polje nemaju pravo na naknadu, tamo gdje su mala imaju pravo. Površina eksploatacijskog polja uopće ne utječe na visinu koncesije, jer ova formulacija u zakonu koja je sada ponuđena, da će Vlada utvrđivati minimalnu visinu naknade, pazite ovo zavisno o vrsti djelatnosti, roku trajanja koncesije, poslovnom riziku, očekivanoj dobiti, opremljenosti i površini eksploatacijskog polja na prijedlog ministra. Poslovni rizik i očekivana dobit za INA-u je minus, gubitak. Oni su u gubicima. Ne znam zašto trebamo izmišljati toplu vodu i ne razumjeti zašto je cijela Europa rekla da je rudno bogatstvo mineralna sirovina nacionalno bogatstvo i da kubik šljunka, pijeska vrijedi toliko po kubiku, toliko eura ili centi. Kubik plina ili kubik nafte ili barel nafte ili bilo što drugo. Eksploatacijska naknada. Koncesijska naknada mora biti određena unaprijed da se zna iz onoga tko je koristi u fiksnom iznosu pretvoreno, izraženo u kunama, a u zakonu samo može biti suglasnost Sabora da Vlada tu naknadu može utvrđivati, povećavati zavisno o kretanju recimo inflacije. Ništa drugo. Ali ako te bitne primjedbe ne prihvatite, ja vam predlažem da umjesto zakona Vlada uredbom regulira i ostala područja. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Marin Brkarić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege, evo ja ću ukratko reći nešto o Konačnom prijedlogu Zakona o rudarstvu. Rekao bih da, vezano na raniji Prijedlog rudarskog zakona kojeg smo imali u prvom čitanju bio mnogo kvalitetniji i ja bih rekao da predlagač, da je prepisao raniji prijedlog zakona i uskladio ga sa Zakonom o koncesijama i sa direktivama Europske unije da bi bio učinio bolji uradak nego sam prijedlog zakona kojeg imamo sada ispred sebe. U mnogim segmentima je on da tako kažem lošiji od ranijih prijedloga i ja ću samo kratko reći nešto iz diskusije koju sam kod ranijeg prijedloga zakona rekao, a vezuje se na samo korištenje mineralnih sirovina. Ni ovim prijedlogom, Konačnim prijedlogom zakona koji je sada u hitnom postupku nije de facto poduzeto ništa što je definirano člankom 52. Ustava Republike Hrvatske, a to je da rudno blago uživa osobitu zaštitu Republike Hrvatske. Osobitu zaštitu ne uživa jer nije to upravo zbog nekvalitetnog zakona i zbog neučinkovitosti same inspekcije. Ja ću reći da je zakonom u članku 63. predviđeno da se ležišta mineralnih sirovina iskorištavaju racionalno kad se mineralne sirovine vade i oplemenjuju uz male gubitke. Mi smo danas svjedoci, a upravo u priobalju da se masovno izvodi drobljeni tehnički i građevinski kamen bez one dorade, bez obrade. Izvoze se u ostale zemlje Europske unije, upravo one zemlje koje su postavile restrikciju ka otvaranju novih eksploatacionih polja u samim svojim zemljama i što se time čini? Čini se jedna devastacija prirode. Trgovačka društva ili obrti koji to rade normalno idu u programirani stečaj. Nakon toga nije moguće zatražiti od njih sanaciju takvih eksploatacionih polja s obzirom da normalno se ide u stečaj i od nikog se ne može zatražiti sanacija onog što je otkopano i danas u prirodi, odnosno posebno ja bih rekao priobalju ali svakako i u kontinentalnom dijelu Hrvatske kad se govori o šljunčarama imamo rupe u prostoru koje nitko ne sanira. Evo predlagao sam onda, predlažem i sad da se formira Fond za sanaciju rudarskih radova po uzoru na ostale zemlje Europske unije. Takav fond ima i Mađarska i Nizozemska i Švedska i nama susjedna Slovenija gdje se izdvaja dio sredstava upravo iz naknade za eksploataciju i saniraju se eksploatacijska polja gdje je dovršena eksploatacija, odnosno gdje nema da li trgovačkog društva ili obrta, s obzirom da je nestalo u stečaju. Nadalje, što se tiče naknade za koncesiju koja je regulirana člankom 61. samog zakona, isto je lošije rješenje u odnosu na raniji prijedlog zakona jer vidimo da tu visinu određuje uredbom Vlada Republike Hrvatske i naknada pripada ili državnom proračunu ili proračunu jedinica područne, odnosno regionalne samouprave. Osobno smatram da ta naknada treba pripadati jedinicama lokalne samouprave iz jednog razloga što se upravo na tom području vrši eksploatacija, vrši se devastacija i prometnica, buke, prašine, znači sve one negativne posljedice koje jedno takvo eksploatacijsko polje ostavlja u nekom prostoru. Mislim da često govorimo o decentralizaciji. Ovo je da tako kažemo dobar primjer kako možemo pomoći jedinicama lokalne samouprave, odnosno područne samouprave, da ostavimo naknadu koja će se ubirati, iako ne znamo po prijedlogu zakona kakva će biti i kolika će biti njena visina, da ostavimo jedinicama lokalne, odnosno područne samouprave. Evo, ova dva prijedloga, prijedlog da se u ovaj zakon ugradi fond za sanaciju rudarskih radova i prijedlog da se naknada za koncesiju ostavi jedinicama lokalne samouprave temeljni su zahtjevi koje mi tražimo, a inače ovaj zakon svakako u ovakvom obliku kakav nam je dan, reći ću puno lošiji od ranijih prijedloga, ne možemo podržati. Hvala.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Kolega, ovdje problematizirate pitanje da li ta naknada treba pripasti jedinici lokalne samouprave. Kad bi se ona, ponavljam naplaćivala prije svega pravedno, prije svega na način kako to predviđaju pravila Europske unije po iskopanom kvadratnom, odnosno kubnom metru, a ne po dobiti. Zamislimo jednu tvrtku koja se bavi eksploatacijom, kupuje nekretnine, kupuje Mercedese, iskaže dobit, možda je još država mora sanirati skupa s onim jalovištima što je već iskopala rudno blago. Pa gdje je tu logika? Država ima samo štetu, a ima veliko, veliko, ali niti to, niti na takav način se ne naplaćuje sve. Donedavno, odnosno do 2003. godine to je čak izbačeno kao kazneno djelo eksploatacija rudnog blaga. Zašto? Nema društvenog vlasništva pa je to sada sve ne naše, nego od pojedinca, miljenika ove ili one garniture. Tek je 2003. ponovo uvedeno u kazneno zakonodavstvo. U prošloj, odnosno pretprošloj godini od protupravne eksploatacije, dakle prisilno je naplaćeno svega, odnosno čak je i to neki iznos, ipak hajde, negdje oko 65 milijuna kuna. A možete zamisliti koliko bi bilo sredstava kad bi se naplaćivali na pravi način i kad bi zaista svi platili ono što koriste, a ne pljačkaju državnu imovinu. To ovim zakonom dobrim dijelom možemo omogućiti da ta naknada onda kada bi se ona na takav način obračunavala, bilo bi sigurno tu prostora i da jedan dio pripada jedinici lokalne samouprave, pogotovo ondje gdje se nađe eksploatacijsko polje, neovisno što je u vlasništvu države jer štete ima na jedan određeni način i zbog okoliša i jedinica lokalne samouprave.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Marin Brkarić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo, ja ću kratko reći da se apsolutno slažem sa ovim vašim konstatacijama. Činjenica je da je i po dosadašnjem zakonu ova naknada bila sramno niska, upravo što se obračunavala na način kao što ste rekli. Ali iz prijedloga zakona i članka 61. nije vidljivo ni na koji način će se obračunavati, ni koja će biti njena visina. Mislim, ja bih rekao posebno za priobalje, de facto ono što se dešava, dešava se masovno se izvozi drobljeni kamen u susjedne zemlje koje imaju, ali to bi trebale svakako i inspekcije i Ministarstvo financija i rudarske inspekcije vidjeti o čemu se radi. Masovno se izvozi kamen u ostale europske zemlje koje imaju restrikcije otvaranja kamenoloma i to je kamen neobrađeni kamen, ne govorim, ima časnih izuzetaka i tvrtki koje izvoze obrađeni finalni proizvod, znači kamen, izvoze se drobljeni kamen i nestaju brda, nestaju dijelovi prirode, a nitko za to ne odgovara. Niti inspekcije poduzimaju ikakve mjere, a niti jedinica lokalne samouprave, ono što je rečeno imaju od toga nikakve koristi jer su takve naknade, ja bih rekao sramno niske, do sad iznose 2,6 od knjigovodstvene vrijednosti takve mirovine, što je neprihvatljivo.
Završni osvrt, državna tajnica Tamara Obradović Mazal. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici, još jednom hvala na provedenoj raspravi. Utvrdili smo komparativnom prednošću priču o Ahilu i kornjači. Ne znam tko je pobijedio u toj priči, ali Ahilu se ime zna, kornjači identitet još nije utvrđen. U svakom slučaju nje se nitko ne sjeća. Nekoliko osvrta na raspravu koja je provedena. Što se tiče naknade, ovisno o dakle vrsti eksploatacije, ovisno o mineralnoj sirovini o kojoj se radi i uz napomenu da ćemo prihvatiti amandman koji je zaista s pravom odbor utvrdio i predložio, a to je raspodjela naknade između državnog proračuna i proračuna jedinice lokalne, područne, odnosno regionalne samouprave, dakle da će ta visina naknade u ukupnom iznosu biti uređena i dakle, raspodjela će se raditi na jednoj i na drugoj razini, da ćemo u praksi u uredbi ići na jednu trećinu onako kao što je to bilo zamišljeno u verziji Rudarskog zakona kojeg smo raspravljali u prvom čitanju prošlo ljeto. Ona će biti i odrađena varijabilno i fiksno, propisana u samom natječaju, a temeljem Zakona o koncesijama gdje se ta visina utvrđuje samim javnim natječajem. Kod određivanja varijabilnog i fiksnog iznosa, onaj tko na određenu kubikažu, odnosno tonažu plaća iznad fiksnog iznosa, odnosno iskopa više od one količine za koju je utvrđen fiksni iznos, nastaviti će plaćati taj varijabilni ostatak. Znači, ukoliko se otkopa mineralne sirovine iznad praga natječaja i fiksnog iznosa, nastavlja se plaćati varijabilni iznos. Onaj tko je na godišnjoj osnovi podnormirao, odnosno iskopao količinski manje od onoga za što plaća fiksni iznos i dalje će zadržavati, odnosno i dalje će plaćati taj fiksni iznos. Neće mu se proporcionalno smanjiti koncesijska naknada za količinu koliko nije dosegnuo u kopanju mineralne sirovine prag za onu koncesijsku fiksnu naknadu za koju je dobio odobrenje. Naknada to se isto čulo se plaća za eksploatacijsko polje između ostaloga. Bilo je to dovedeno u korelaciju sa zemljištem, ne za zemljište nego za eksploatacijsko polje. Eksploatacijskih polja trenutno u Hrvatskoj ima 658, a samih istražnih prostora 193. čisto da kada zamislim teritorij naše države da znamo o kojem redu veličine govorimo. Naravno uredbom će se nastojati zaista detaljno propisati i kriteriji, i uvjeti, i visina. Kada fiksni iznos prelazi u varijabilni, kada se fiksni zadržava i proporcionalno ne postaje i zabranjuje se da postaje proporcionalni, a sama naknada bit će definirana konkretno svakim pojedinim natječajem koji će se objaviti. Zakon o rudarstvu pišući ga dakle u ovom ponovljenom formatu, nastojali smo uskladiti sa primarnim Zakonom o koncesijama, Zakonom o prostornom uređenju i gradnji, vodama, Zakonom o šumama, okolišu, poljoprivrednom zemljištu, prirodi. Upravo nastojeći uzeti u obzir apsolutno za sve propise za koji ste i sami utvrdili da su u međuvremenu doneseni, a koje moramo staviti u korelaciju sa ovim Zakonom o rudarstvu. Međutim, nota bene kada se govori o kopanju šljunka, odnosno iskopavanju sirovina sa korita rijeke temeljem Zakona o vodama, taj dio naš zakon ne uređuje, odnosno taj dio ulazi u dio koji se odnosi na Zakon o vodama. Kada govorimo o podjeli mineralnih sirovina, odnosno na primjedbu da možda redoslijed postavljanja mineralnih sirovina ne odražava pravo stanje. Bez obzira na red vrijednosti poimanja vrijednosti mineralnih sirovina, one su u našem zakonu podijeljene primarno po između ostalog, pojavnosti u Republici Hrvatskoj. Dakle, uzeli smo u obzir pojedinačne vrijednosti mineralnih sirovina, prezentnih u Hrvatskoj ali isto tako i red i uvažili princip njihove pojavnosti. Postavilo se pitanje Fonda za sanaciju kao i same sanacije. Sanacija se naravno provodi sukcesivno. Ona je propisana kao obveza i upravo smo željeli izbjeći one ružne iskope, plitke iskope koje susrećemo putujući prema Jadranu, a u tu svrhu ako se otvori članak 71. stavak 4., vjerujem da će tu uvaženi zastupnik koji je baš taj dio primijetio da možda nedostaje, primijetiti naknadno. Smisao jest, možda se to ne zove fond, ali novčani iznos za naknadu sanacije plaća se, odnosno polaže se pri ministarstvu nadležnom za rudarstvo. Ne zove se fond ali smisao odnosno poanta je ista, a to je natjerati onoga koji ima koncesiju, tko radi istražne radove da da polog, da da novčani iznos koji će kasnije ići u svrhu sanacije. Bile su spomenute rezervne nafte. Samo da skrenem pozornost na činjenicu da naši podaci, koje možete vidjeti na kraju krajeva i na web stranicama i u okviru usvojene strategije, su podaci bilanciranih rezervi mineralnih sirovina. Dakle, one nisu iskazi podataka, rezervi nafte koja INA ima i izvan granice Republike Hrvatske, jer ukupnost rezervi nafte, odnosno rezerve mineralnih sirovina koje ima INA obuhvaća i one bušotine koje su u Hrvatskoj i bušotine koje su u inozemstvu. Ministarstvo gospodarstva radi, odnosno ima podataka za bilancirane rezerve koje su mineralnih sirovina koje su u Republici Hrvatskoj. Dakle, tu možda dolazi do razlike što se prikazuje kao podatak. I zadnje s obzirom da je bila dosta oštra primjedba, na činjenicu da kroz cijeli zakon i da zapravo cijeli zakon zanemaruje nužnost osnivanja posebne komore koja bi u svom stručnom radu okupila upravo inženjere rudarstva, odnosno geologije i naftnog rudarstva, pomalo proturječno jer upravo ovim zakonom kroz članak 117. stavak 2. što će se nakon amandmana, na čemu zahvaljujem Odboru za zakonodavstvo, staviti u prijelazne i završne odredbe. Ovaj zakon pruža osnovu za stvaranje, odnosno za osnivanje komore inženjera rudarstva, geologije i naftnog rudarstva. Dakle poticaj da i ova struka inženjerska struka ima svoju strukovnu instituciju kao što je komora. Još jednom hvala na provedenoj raspravi, svim primjedbama, amandmanima. Hvala na pažnji.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o rudarstvu. Bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 344. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Vlada je podnijela amandmane koji sukladno članku 169. Poslovnika postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona i o njima se ne glasuje. Pregled ostalih amandmana podijeljen vam je na klupe. Molim državnu tajnicu da se očituje. Prvo amandman Odbora za gospodarstvo na članak 48.
Vlada prihvaća.
Prihvaća se. Hvala. Postaje sastavni dio prijedloga. 2., amandman Vlade Republike Hrvatske na članak 51.
Naš amandman naravno.
Jesu ovi amandmani nakon ili prije? Onda je već prihvaćen. 3., Odbora za lokalnu, područnu i regionalnu samoupravu na članak 61.?
Vlada ne prihvaća iz sljedećih razloga. Naime, ovisno o tome na kojem području i za koje područje se daje koncesija za eksploatacijsko polje, navela bih 2 primjera gdje prihod o koncesiji ide izravno i jedino u državni proračun, a gdje se on dijeli. Primjerice platforma u Sjevernom Jadranu, dakle platforma za ugljikovodik Sjeverni Jadran. Nalazi se u epikontinentalnom pojasu Republike Hrvatske i prihod od koncesije izravno je prihod državnog proračuna i tu se ne primjenjuje predloženi model raspodjele naknade i državni proračun i jedinica lokalne samouprave. Primjer gdje će se ta naknada podijeliti naravno između državnog proračuna i jedinice lokalne samouprave su primjerice eksploatacijska polja na području Grada Đurđevca, Općine Kloštar Podravski, Općine Šandrovac, Općine Velika Pisanica gdje će naknada za koncesiju naravno temeljem ovog zakona biti podijeljena u omjerima između državnog proračuna i proračuna jedinice lokalne samouprave te iz toga razloga uvjetovati i kao što je predloženo, ne odgovara sadašnjem stanju stvari kada gledamo naplatu koncesije obzirom gdje eksploatacijsko polje leži i u čijoj je nadležnosti.
Odbor za lokalnu, područnu i regionalnu samoupravu?
Odustajemo.
Amandman je povućen. 4., amandman Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo na članak 64.?
Vlada prihvaća.
Prihvaća se, postaje sastavni dio prijedloga. 5., Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo na članak 73.?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 6., Odbora za zakonodavstvo na članak 76.?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 7., Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo na članak 94.?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 8., Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo na članak 100.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. 9.,Odbora za zakonodavstvo na članak 117.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. 10., Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo na članak 118.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. 11., Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo na članak 121.?
Prihvaća se.
Postaje sastavio dio prijedloga. 12., Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo na članak 126.?
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio prijedloga. 13., Odbora za gospodarstvo na članak 132.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. I Odbora za zakonodavstvo na članak 137.?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o rudarstvu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova, 73 glasa za, 2 suzdržana i 37 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Idemo na sljedeću točku. - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o oznakama izvornosti, oznakama zemljopisnog podrijetla i oznakama tradicionalnog ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, hitni postupak, P.Z.E. 345 Amandmani do kraja rasprave koji su proveli Odbori za zakonodavstvo, europske integracije, poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj. Izvješća ste primili na sjednici. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Državni tajnik u Ministarstvu poljoprivrede, ribarstva i ruralnog gospodarstva Srećko Selanc će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Štovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, predstavnici Vlade, uvažene gospođe i gospodo saborski zastupnici. Zakon o oznakama izvornosti, o oznakama zemljopisnog porijekla i oznakama tradicionalnog ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda donesen je prošle godine i usklađen je sa propisima Europske unije. Zakon propisuje sustav registracije i zaštite naziva poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, oznakom izvornosti, oznakom zemljopisnog podrijetla i oznakom tradicionalnog ugleda hrane. Na ovaj način dane mogućnosti registracije i zaštite autohtonih proizvoda na nacionalnoj razini sukladno onima u zemljama članicama Europske unije. Koji su razlozi za donošenje izmjena i dopuna ovog zakona? Kao prvo je daljnje usklađivanje sa važećim propisima Europske unije, prvenstveno uredbom komisije 417 2008. koja omogućava zaštitu soli i pamuka, oznakom izvornosti ili oznakom zemljopisnog podrijetla kao posebne kategorije proizvoda. Zatim dodatno usklađivanje u dijelu označavanja registriranih proizvoda. Naime, način na koji se prema važećem zakonu mora označiti proizvod nakon registracije na nacionalnoj razini točnije navod kojim se mora označiti proizvod identičan je europskom. Međutim, gledano s pravne strane takvo označavanje potrebno je dodatno uskladiti. Prema važećim europskim uredbama ovakav navod može se staviti na proizvod samo kada on prođe registraciju na europskoj razini a ne samo na nacionalnoj razini. Stoga da ne bi bilo u protivnom uredbama Europske unije a da se pruži prepoznatljivost registriranih i zaštićenih proizvoda na nacionalnoj razini u odnosu na druge koji to nisu a slijedeći praksu nekih drugih zemalja članica Europske unije izmijenili smo način označavanja tako da isti ne dovodi u pitanje povredu odredbi EU uredbi. Kao drugo, uspostava učinkovitijeg sustava registracije oznaka i sustava utvrđivanja sukladnosti. U provedbi postupka registracije te postupka utvrđivanja sukladnosti na nacionalnoj razini prema važećem zakonu uočeni su određeni nedostaci. Stoga se javila potreba za izmjenom postojećeg modela utvrđivanja sukladnosti a slijedom toga i potreba za izmjenom u samom postupku registracije oznake i upisivanja korisnika oznake u odgovarajuće upisnike koje vodi Ministarstvo poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja. Što se tiče sredstava potrebnih za provedbu predmetnog zakona moramo istaknuti da su sredstva osigurana već i sada u državnom proračunu kroz proračunske stavke Ministarstva poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja, stoga nije potrebno osiguravati dodatna sredstva za provođenje ovog zakona. Ministarstvo poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja je predvidjelo prema Nacionalnom programu pridruživanja Europskoj uniji za 2009. godinu donošenje dva nova pravilnika. Prvi je pravilnik o oznakama izvornosti, oznakama zemljopisnog podrijetla poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda te pravilnika o oznakama tradicionalnog ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda koji se također usklađuju s europskim propisima. Za njihovo donošenje neophodno je izmijeniti postojeći zakon o oznakama izvornosti, oznakama zemljopisnog podrijetla hrane i oznakama tradicionalnog ugleda hrane te donijeti Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o oznakama izvornosti, oznakama zemljopisnog podrijetla i oznakama tradicionalnog ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Obzirom da je donošenje predmetnog zakona vezano uz predviđeni Nacionalni program za pridruživanje Europskoj uniji za 2009. godinu predlaže se donošenje istog po hitnom postupku. Obzirom da je nakon registracije na nacionalnoj razini moguće podnijeti zahtjev za registraciju proizvoda na razini Europske unije i prije nego postanemo zemlja članica te uzimajući u obzir značaj registracije po ovom sustavu koji povećava prepoznatljivost proizvoda, sprječava zlouporabu naziva proizvoda i obmanu potrošača te utječe na povećanje konkurentnosti. Predlažemo da se podrži donošenje predmetnog zakona. Time će se omogućiti registracija i zaštita pored do sad registriranih slavonskog kulena, drniškog pršuta, istarskog pršuta, paškog sira, cetinskog sira i paške soli, niza poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda kojima Republika Hrvatska zbog posebnosti zemljopisnog položaja prirodnih i klimatskih uvjeta kao i bogate kulture i tradicije obiluje i koji se mogu pohvaliti svojom posebnošću. Zahvaljujem.
Hvala. Odbori za zakonodavstvo, europske integracije, Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Dragan Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, predstavnici ministarstva, dame i gospodo. Zakon koji regulira područje zaštite tradicionalnih i autohtonih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda svakako je doprinos poljoprivrednoj politici i smatramo u klubu HDZ-a da on svakako doprinosi i povećanju konkurentnosti dohodovnosti poljoprivrede i naših poljoprivrednih proizvođača. Proizvodi koji su zaštićeni oznakama zemljopisnog podrijetla, koji su zaštićeni oznakama tradicije izvornosti sigurno je da u slučaju zaštite dobivanja etikete postaju prepoznatljivi na cjelokupnom tržištu Europske unije. Ti proizvodi dakle koji dobivaju tu oznaku zaštite, iza njih jasno stoje proizvođačke udruge, stoje kontinuirani gotovo dnevni nadzori proizvodnje, tehnologije proizvodnje ali isto tako to je jamstvo da su svi ti proizvodi podložni i inspekcijskom nadzoru znači i kontrolama po pitanju zdravstvene ispravnosti. Upravo zbog svih tih razloga i zbog vjere potrošača u sustav zaštite ti proizvodi imaju veliku potražnju na tržištu Europske unije a njihova cijena po jedinici proizvoda ponekad je i do 100% veća od sličnih proizvoda ali koji nisu zaštićeni, koji nisu prošli sustav zaštite. Govorili smo danas o sustavu akreditacije znači koji jamči vjerodostojnost, standardizaciju itd., upravo je zaštita ovih autohtonih proizvoda jedan od načina standardizacije gdje ti proizvodi koji uđu u sustav zaštite postaju prepoznatljivi na cjelokupnom tržištu i kao takvi prihvaćeni jasno i sa svojim sustavima kvalitete i sa razinom cijene. Važno je da naši proizvođači posebno udruge proizvođača prepoznaju što za njih znači taj sustav zaštite i da svi ti specifični proizvodi Republike Hrvatske postanu naš izvozni brend ali i sinonim za turističke destinacije u različitim dijelovima Hrvatske. Uzmimo samo za primjer neke zemlje gdje su upravo ti autohtoni zaštićeni proizvodi postali sinonim određenog dijela pokrajine, zemlje kao što je parmezan, kao što je parmanski pršut, kao što je švarcvaldska šunka, francuski rokfort, grčka feta, iberijski pršut itd. Dakle, to su proizvodi koje su na neki način prepoznati kao proizvodi određenoga podneblja. Oni govore, oni imaju nekakvu svoju i povijesnu priču. Govore o narodu, govore o običajima na tom prostoru, govore o tradiciji proizvodnje hrane, o socijalnoj situaciji. Prema tome, postaju svakako identitet tog prostora. Hrvatska ima tri klimatsko zemljopisne cjeline. Ima velike prostorne različitosti. Naši prostori su bili pod različitim povijesnim i kulturnim utjecanjima. Jednom riječju, imamo bogatu tradiciju što je jasan preduvjet za zaštitu i standardizaciju velikog broja autohtonih i tradicionalnih proizvoda. Upravo danas kada ulazimo u euroatlanske asocijacije više nego ikada treba poticati proizvodnju i zaštitu autohtonih proizvoda jer na taj način štitimo nacionalni identitet, štitimo vlastiti identitet, svoju kulturu i svoju tradiciju. Često se raspravlja o onoj priči oko konoba, oko kolinja kao običaja, oko vrhnja, sira itd. sa nekakvim pričama oko zabrane tih proizvoda, zabrane tih običaja što jasno apsolutno ne stoji i nije točno. Dakle, kao i u drugim zemljama Europske unije koje su to iskoristile i što je postalo i dio zakonodavstva Europske unije, znači treba ići u zaštitu tih specifičnosti. Imamo situaciju da npr. Francuskoj, Španjolskoj, Njemačkoj preko stotinu, stotinu pedeset proizvoda, različitih proizvoda prehrambenih je zaštićeno, nosi oznake zaštite, znači zemljopisnog podrijetla izvornosti, tradicije. I jasno je da je to veliki doprinos i proizvođačima, znači i dohodovnosti i konkurentnosti njihove poljoprivrede. U Hrvatskoj sigurno je da je jedan od najvećih problema kada govorimo o ovim autohtonim proizvodima su standardi kvalitete i mali kapaciteti proizvodnje. Dakle, to su upravo dvije stvari na kojima treba raditi, dakle, imamo izvrsne ne znam, mesne autohtone proizvode od pršuta istarskog, drniškog, dakle, dalmatinskog općenito, od slavonskoga kulena, od paškoga sira, dakle, većina ovih proizvoda koja je i do sada zaštićena nacionalnim zakonodavstvom, ali ono gdje se vidi ključni problem i zašto je upravo potrebna zaštita, zašto su potrebne udruge proizvođača to je činjenica da imamo male količine tih proizvoda, nedovoljnih za tržište i da nisu standardizirane kvalitete. Dakle, upravo zbog toga je neophodna zaštita, znači da se proizvođači udružuju, da nađu u tome nekakav smisao i ekonomičnost i racionalizacije te proizvodnje ali isto tako da tržištu osiguraju dovoljne količine tih proizvoda. Autohtoni proizvodi ne mogu biti sezonski proizvodi, dakle, ako je to pitanje nekakve restoranske turističke ponude onda to mora biti snabdjevanje tijekom cijele godine. Prema tome i gledano tehnološki moraju se koristiti najnovija tehnološka dostignuća da se upravo ono što je dala tradicija kao uvjete proizvodnje može držati konstantno tijekom cijele godine i znači da bi ta proizvodnja mogla pratiti zahtjeve tržišta za tim proizvodima. Isto tako jedan od velikih problema kod ovih proizvoda koji nisu zaštićeni je siva ekonomija. Naime, nije neuobičajeno da se i pršut i kulen i šunka itd., dakle, svi oni autohtoni proizvodi, vrijedni, cijenjeni proizvodi da se prodaju van legalnog sustava trgovine. Nije problem samo što se državi ne plaća porez, nije to samo problem, nego jednostavno za te proizvode nemamo jamstvo da su oni prošli veterinarsko zdravstveni nadzor i da su zdravstveno ispravni. I zbog toga upravo i onih razloga koje sam rekao kapaciteti proizvodnje, nedovoljne količine, standardizacije, kvaliteta ali i legalni sustav poslovanja i trgovine sve to može se ostvariti upravo zaštitom tih proizvoda. Jer svi oni proizvodi koji dobivaju te etikete zaštite, dakle oznake izvornosti zemljopisnog podrijetla i tradicije ulaze u legalni sustav poslovanja, podložene su veterinarsko zdravstvenom nadzoru, legalna je trgovina, s druge strane država ima uvid u tu proizvodnju. Ali ono što je najvažnije kroz taj sustav zaštite osigurava se standardna kvaliteta, proizvođači sami sebe nadziru u takvom sustavu i jamče za kvalitetu koja je prije svega dio imiđa njihove proizvodnje, njihove udruge proizvođačke. Prema tome takav sustav funkcionira dana u svim zemljama Europske unije koje su svjesne i koje su shvatile što znači sustav zaštite za, prije svega za njihov imidž u smislu prehrane, turističke ponude a onda i za njihove proizvođače koji na taj način osiguravaju veći dohodak. Upravo iz svega ovoga navedenog ovaj zakon usklađuje se sustavno sa zakonodavstvom Europske unije isto tako znamo da Ministarstvo poljoprivrede ulaže ogromne napore i u edukaciju proizvođača u njihovo udruživanje, dosta se novca plasira i za marketinšku pripremu proizvoda kroz koju se pokušalo osigurati taj sustav zaštite. Znači podržavamo sve te napore i Vlade i ministarstva i također Klub Hrvatske Demokratske Zajednice podupire donošenje ovoga zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Klub SDP-a, gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Dozvolite da kažem da ovaj Zakon o oznakama izvornosti, oznakama zemljopisnog podrijetla i oznakama tradicionalnog ugleda poljoprivrednih proizvoda i prehrambenih proizvoda koji je Hrvatski sabor donio prošle godine 2. srpnja da danas imamo na dnevnom redu prijedlog izmjena tog istog, i dopuna tog istog zakona. Kada smo onaj donosili tada se i očekivalo da će doći do određenih promjena jer upravo u vrijeme kada je pisan onaj zakon donesena je i nova Uredba Europske unije od 8. svibnja 2008. godine i to se nekako koindiciralo sa izradom ovoga našega zakona. Zakon koji smo donijeli prošle godine imalo je 57 članaka a danas kada gledamo ovaj prijedlog izmjena i dopuna koje su danas pred nama, on ima 39. članaka. Jednom riječju mijenjamo 68,5% teksta zakona. Mijenjamo ga po hitnom postupku kao i prethodni jer se isti donosi radi usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa pravnom stečevinom EU-a. Kako smo, postavljam si pitanje kako smo mislili ići na otvaranje poglavlja 11. o poljoprivredi i ruralnom razvoju sa usvojenim zakonom koji danas ima potrebu da se promijeni u 68,5% svojih članaka. Nažalost u dijelu poljoprivrede i ruralnog razvoja tih izuzetaka koje i inače tražimo i koje je bilo govora ima jako mnogo, pa jedan vjerojatno od ovih je isto tako potrebno da ga uskladimo a za koji smo dobili vjerojatno negativan odgovor i nemogućnost da idemo dalje dok ga ne popravimo. Zaboravili smo da je europska politika, kvalitete poljoprivrednih proizvoda ima svoju dosljednost. Neke članice već 1992. uvele su vlastita pravila kako bi potaknula i zaštitila posebne nazive prehrambenih proizvoda. Reputaciju u proizvodnji kvalitetnih prehrambenih proizvoda EU je postigla upravo na sirovinama iz prirodnog europskog okoliša uzgajanih sukladno metodama uzgoja koje su rezultat višestoljetnoga razvoja poljoprivredne djelatnosti. To svakako znači da domaći autohtoni proizvod mora biti proizveden od domaće poznate sirovine nastale po svim normama koje zahtijeva suvremena poljoprivreda. Nisu slučajno nastale ove tri markice EU kvalitete: izvornost, zemljopisno podrijetlo i tradicionalni ugled načina proizvodnje, jer se svaka markica razlikuje s obzirom na preciznost karakteristika kojima proizvod mora udovoljiti, ali sve tri imaju jednu zajedničku komponentu, a to je cilj promicanja izvornosti i održivosti toga proizvoda. Upravo zato, a to nas navodi i predlagač izmjena, označavanje na nacionalnoj razini po ovom zakonu protivno je pravu koje daje uredba. Prema važećim europskim uredbama ovakav navod za proizvod može se staviti samo kada on prođe registraciju na europskoj razini, a ne samo na nacionalnoj. To znači da ćemo morati izmijeniti postupak registracije i zaštite poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda oznakom izvornosti, oznakom zemljopisnog podrijetla i oznakom tradicionalnog ugleda na nacionalnoj razini i uskladit sa razinom Europske unije. Izmjene će biti u dijelu provedbe utvrđivanja suglasnosti registriranih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda s jednom od oznakom sa specifikacijom na nacionalnoj razini uz izmjenu načina označavanja proizvoda registriranih na nacionalnoj razini. Postavlja se pitanje, ako su ova navedena osnovna pitanja koja sam sad citirao, koja se predloženim izmjenama uređuju sa 39 članaka, što smo uredili sa dosad donešenim zakonom? Najveći broj članaka izmjene, a sigurno i do 90% u ovom obrazloženju odnose se na jasnije definiranje članaka koje smo usvojili usvajanjem zakona prošle godine. Čitanjem ovog prijedloga izmjena zakona nameće se zaključak da je Ministarstvo poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja šlampavo i neprofesionalno izradilo prethodno usvojeni zakon, jer ako toliko toga trebamo sada pojasniti vezano za sve ono što smo prije godinu dana prihvatili, to svakako ima za posljedicu i nepripremljenost poglavlja 11. za pregovore. Što se tiče samih izmjena, a koje prema europskim normama trebamo učiniti, već u prvom članku ovih izmjena ukazuje nam se da autohtoni proizvod mora biti prvenstveno proizveden od sirovine koja potječe iz tog područja i koja se proizvodi pod utjecajem posebnih prirodnih i ljudskih čimbenika te sredine. Izuzeci su skoro neprihvatljivi. Ako ih ima, mogu biti prihvaćeni samo provedbenim propisom ministra. To govori već se u prvom članku ovih proizvoda. Ja si postavljam pitanje što to znači da slavonski kulen, istarski pršut, dalmatinsko maslinovo ulje i paški sir moramo sigurno raditi od sirovina iz tih područja. Ne možemo proizvoditi slavonski kulen ili istarski ili dalmatinski pršut od kineskih svinja. Bez obzira što smo u ova prva tri mjeseca opet imali indeks uvoza mesa i klaoničkih proizvoda 121 u odnosu na isto razdoblje prošle godine. Isto tako mislim da ako želimo proizvoditi izvorne proizvode od mesa, tada preračunato ovaj uvoz, a to je 176 tisuća 175 stokilaša nije za to upotrebljiv, već se treba po poznatoj tehnologiji proizvesti kod nas, na našim gospodarstvima i farmama te količine svinja da bi mogli i proizvoditi autohtone proizvode. Ista stvar je i sa proizvodnjom paškog sira. Ja znam da bi bila jeftinija proizvodnja od uvoznog mlijeka čiji smo uvoz nažalost nastavili provoditi i dalje i u ova prva tri mjeseca indeks je 115 ili 15% više u odnosu na prva tri mjeseca 2008. godine. Ali ovih 14 tisuća 303 tone mlijeka što smo u ova tri mjeseca uvezli, uz uvezenih 73 tisuće 880 tona mlijeka u 2008. godini, što ide i vjerojatno već ovih dana ima 100 tisuća tona uvezeno sveukupno, stvara sigurno jedno nezadovoljstvo domaćih proizvođača i izazivanje njihovog bankrota, a mi sa takvim lijekom sigurno ne možemo proizvoditi izvorne tradicionalne proizvode koji bi, kao što je bilo rečeno, sigurno imali i kvalitetniju i višu cijenu i sve ostalo. Isto tako, spomenuo sam maslinovo ulje. Pa u ova prva tri mjeseca mi smo već uvezli maslinovog ulja preko milijun dolara, izvezli smo tek nešto više od 500 tisuća dolara. Mislim da sve ovo ukazuje, a i ovaj prvi članak da ove promjene trebaju biti u smislu mnogo jasnije definirane, kao što kaže i predlagač, a isto tako da ministra obvezuje da propisuje proizvode i sirovine koje će se koristiti za ove autohtone proizvode od onih sirovina koje mi proizvodimo. Osim ovih pojašnjenja, odnosno jasnijih definicija kao što se govori u ovih 39 članaka, svakako je novina i uvrštavanje soli i pamuka kao posebnih kategorija zaštite. Kao proizvođači morske soli, to je moguće da ju na ovaj način zaštitimo, dok mislim ovo s pamukom više je stvar uvrštavanja u zakon bez većih mogućnosti korištenja u praksi. Na kraju ovog izlaganja mislim da zastupnicima kluba SDP-a ne preostaje ništa drugo nego da prihvate izmjene ovoga zakona sa upozorenjem, što smo rekli i u raspravi o zakonu prije skoro godinu dana, da provedbene propise donese ministar u rokovima koji su propisani. Tada je bilo rečeno jedna godina od objave. Mi smo tražili da to bude i ranije, međutim vidimo da ove promjene radimo upravo da bi ove popratne propise mogli donijeti jer ispada da je i ove izmjene pojašnjenja zakona da su potrebne da bi se riješile i mogućnosti donošenja novih pravilnika koje donosi ministar, a koji nisu doneseni nakon donesenog zakona prije godinu dana. Na kraju mislim da kreniti treba što prije da bi vidjeli i rezultate u financijskom dijelu ovih naših proizvođača, jer ovi jesu proizvodi vredniji, skuplji, traženi. Ali iz ovoga svega što smo do sada radili ja ne znam koji je i gdje mi te proizvode bi mogli izvesti sa ovim oznakama o kojima ovdje govorimo. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Dragan Kovačević.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ispravio bih dva netočna navoda. Prvo ovu konstataciju da je ova izmjena zakona šlampavo napravljena. Naime, iako postoji veći broj članaka izmjena zakona to isključivo potreba uskladbe sa zakonodavstvom Europske unije koje se u ovom području kontinuirano mijenja i stalno pooštrava. Prema tome, ako želimo biti u trendu, ako želimo biti u tim standardima onda se moramo prilagođavati kontinuirano. I drugo, mislim da je pitanje razumijevanja uopće tih oznaka zaštite. Dakle, postoje tri razine zaštite tradicije, izvornosti i zemljopisnog podrijetla. Kod zemljopisnog podrijetla vi možete uvesti sirovinu iz neke druge zemlje, ali morate isključivo koristiti tehnologiju proizvodnje koja je tradicionalna i karakteristična za to zemljopisno područje. Prema tome, nije kod sve tri razine zaštite imperativ da mora biti sirovina sa tog područja. Jasno je da će za jedan paški sir biti isključivo sirovina sa otoka Paga. Dakle, mlijeko tih ovaca koje pasu tu aromatičnu travu itd. Međutim, nije za sve proizvode tako. To je pitanje načina zaštite.
A za smuđ?
Za smuđ? Njega nećemo zaštititi.
Zar on pod zaštitom kao podrijetlo ili vrsta? Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Pa ja bih također imao nekoliko primjedbe koje problematiziraju donošenje ovoga, odnosno način donošenja ovog zakona. Naime, 2. srpnja 2008. godine donijeli smo Zakon o oznakama izvornosti i oznakama zemljopisnog podrijetla i oznakama tradicionalnog ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda i sad ga mijenjamo. Tada smo ga donijeli oslanjajući se na preuzete odredbe iz Uredbe Vijeća Europske unije iz 2006. godine i to dviju uredbi Vijeća. To su relevantni dokumenti iz kojih proistječu obveze koje treba prenijeti u hrvatsko zakonodavstvo. Drugoga srpnja 2008. godine imali smo pred sobom zakon koji je u svome prilogu također imao tzv. certifikat, odnosno izjavu o usklađenosti nacrta prijedloga propisa sa pravnom stečevinom Europske unije. Dakle, tada nam je predlagatelj tvrdio, jamčio da je u originalni tekst kojega smo usvojili unio sve odredbe tada važećeg europskog zakonodavstva koje se za informaciju gospodinu Kovačeviću od srpnja do danas nije mijenjalo, odnosno od 2006. godine do danas nije se ništa relevantno promijenilo da bi trebalo biti ubačeno unutra. Čak štoviše u srpnju 2008. smo znali da postojeći pravilnici koji se oslanjaju na europske uredbe iz '92. godine više nisu održivi i da ih valja mijenjati. Njih možemo mijenjati samo na temelju zakona, a sad nam se u ovom tekstu kaže da bi se mogli donijeti navedeni pravilnici u zadanom roku potrebno je napraviti žurne promjene u postojećem zakonu. Dakle, ono što smo trebali imati u srpnju prošle godine imamo tek sada, godinu dana kasnije zato jer je netko obavio svoj posao prilično polovično. I ako dozvolite ja bih se usudio i procijeniti štetu. Po mojoj procjeni sat rada Hrvatskoga sabora košta negdje oko 35000 kuna. Mi ćemo na ovaj zakon potrošiti oko 2 sata. Dakle, 70000 kuna čiste štete državi je nanio netko tko je pripremao ovaj prijedlog zakona prošle godine u srpnju i vjerojatno neće za to odgovarati, niti će mu i jedan posto s plaće itko skinuti. To prvo. Drugo. Naravno da ulazak u klub koji se zove Europska unija ima svoje regule i da je iznimno važno da bi se otvorilo odgovarajuće pregovaračko poglavlje definirati te norme i u vlastitome zakonodavstvu. To znamo od prvoga časa. Na to smo pristali. Oko toga smo postigli konsenzus. Međutim, postoji jedna dvostruka politika koja se čitavo vrijeme provodi, a to je da se određene eurofobične izjave pokušavaju suzbiti određenim dezinformacijama, pa se onda kaže ne nije istina da više neće biti sira i vrhnja itd. itd. što je već mantra koju provlače što euroskeptici, eurofobi i oni koji to brane. Međutim, zapravo se čitavo vrijeme skriva činjenica da će moći biti svih autohtonih hrvatskih proizvoda ali oni neće više moći biti pripremani, plasirani i prodavani na isti način. E sad vi meni recite jel' to isto? Naime, evo hvala ti Bože konačno ćemo prestati masovno umirati od toga što smo konzumirali friški sir iz Gaze, pa sad ćemo u buduće imati sir iz kutije, odnosno iz zaštićene ambalaže, odnosno morat će se čitav proizvodni postupak polako prilagoditi određenim novim tehnološkim uvjetima. A tu novu tehnologiju nije baš lako uvesti u jedno malo seljačko gospodarstvo, pa mene zanima kad je to već tako i tako mora biti što smo mi napravili kao država da malim poljoprivrednicima, a to su dakle seljačka gospodarstva koja žive između ostaloga od toga što jednom tjedno prodaju svoje proizvode na zelenim tržnicama, odnosno na tržnicama na kojima se prodaju mlijeko, mliječni proizvodi i ostale prerađevine sličnoga tipa da im pomognemo. Dakle, da savladaju tu prepreku koja je zove nova, skupa tehnologija, odnosno obveze ulaganja u drugačiji, u svakom slučaju sterilniji metodološki postupak proizvodnje onoga što se izbacuje na tržište. Jer na koncu konaca kad se sve zbroji i oduzme možemo mi pisati što god hoćemo i izvorno hrvatsko i izvorni autohtoni proizvod i proizvod sa zemljopisnim porijeklom, ali jedina prava istina će biti, odnosno jedina riječ koja će odgovarati onome što se krije iza toga, jedina riječ koja to može etiketirati je sterilno. Dakle, sterilno. Kad se govori, to je kolega Bodakoš istaknuo o tome koje kategorije definiramo u smislu ovog zakona kao što su oznaka izvornosti, oznaka zemljopisnog podrijetla, onda je gospodin Bodakoš u pravu. Naime, može se Paški sir nazivati kako god hoće, ali ako on ne bude bio proizveden od mlijeka uzgojenog, odnosno dobivenog na Pagu, on neće moći imati oznaku izvornosti, nego će moći imati samo oznaku zemljopisnog podrijetla. Jer oznaka zemljopisnog podrijetla dozvoljava da se ili proizvodnja ili prerada ili priprema odvija u tom zemljopisnom području. A oznaka izvornosti ultimativno traži da sve od toga bude lokalno. Prema tome, to se jednako odnosi i na baranjski kulen, slavonski kulen, na dalmatinski pršut, može se on zvati miljevački, drniški, kakav god hoće, ali ukoliko svinjetina od koje se to proizvodi dolazi iz nekog drugog zemljopisnog područja, a osobito ako dolazi iz Kine, Rumunjske, Mađarske ili nekih drugih zemalja, osobito onih koje nisu iz Europske unije, onda će moći imati samo ovu oznaku zemljopisnog podrijetla, što je paradoksalno jer će se dozvoliti da određeni proizvod koji jest primarno nastao u nekoj zemlji, npr. Dalekog istoka, ukoliko je obrađen i prerađen lokalno, može nositi oznaku zemljopisnog podrijetla Hrvatska. U svakome slučaju, činjenica je da Hrvatska mora uvesti reda u zakonodavstvo koje rješava ove probleme, međutim ono što mi ostaje nejasno, a to je kako se mijenja prilog 1.? Naime, u originalnom tekstu prilog 1. ima koliko sam vidio 3 stranice. Ne 3, nego 5. Pardon, jedna, dvije, tri, tri i pol. Originalni prilog 1 ima specificirano sve vrste prehrambenih proizvoda namijenjenih dakle ljudskoj prehrani, a novi prijedlog da se to bitno reducira pa u novom prijedlogu recimo uopće nema mekušaca, nego ćemo opet valjda lignje nazivati ribama ili školjkama, kako li. Jednako tako, čini mi se da nije obrazloženo zašto se mijenja taj format, ali ne samo format, nego i sadržaj jer ono što piše na 3,5 stranice, teško da možete u 8 alineja definirati, pogotovo kad na 3,5 stranice definirate, odnosno navodite sve proizvode pojedinačno. Dakle, lan sirovi ili prerađeni i vino od svježeg grožđa ne mogu biti u istoj kategoriji nikako. U tome smislu, dakle klub HNS-a imati će rezerve prema ovakvome pristupu, izradi zakona i dalje. Ovo je zakon kojega ćemo podržati jer je to prilagodba Europskoj uniji, ali dajemo do znanja da ova metoda prilagodbe naših zakona u 2 ili 3 ili čak 5 koraka kao što smo imali do sada slučaj da nam se 5 puta vraća zakon na doradu je nama neprihvatljiva jer troši naše vrijeme, na neki način podcjenjuje rad zastupnika jer se ispostavi da zastupnici uvijek upozoravaju na određene probleme neusklađenosti, pa kad se to vrati iz Europske komisije, onda se pravimo kao da ništa nije bilo u prethodnoj raspravi, kao da nitko ništa nije pametno rekao, nego se opet zapravo prešućuju ključne stvari i polazi se ispočetka. Treba otvoreno reći, ovdje netko radi štetu državi. I volio bih vidjeti da državni službenici katkad da ih se upita za junačko zdravlje jesu li oni za svoju plaću odradili plaću kako treba ili nisu. Jer ako nekakav radnik u tvornici, ako mu se škart roba stavlja sa strane i ako zbog toga nema stimulaciju na plaću, ne znam koja je velika razlika između državnog službenika koji piše zakone i na ovaj način nas dovodi u situaciju da trošimo sate i dane na nešto što je trebalo biti riješeno još prije godinu dana. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Dragan Kovačević.
Evo, uvaženi gospodine potpredsjedniče, tu se radi zapravo o cijelom setu netočnih navoda gdje gospodin zastupnik želi minirati koncept kojeg je Europska unija usvojila, a kojeg mi želimo prihvatiti da bi osigurali veću dohodovnost naših proizvođača da bi mogli konkurirati na tim tržištima i da bi ta tržišta bila prepoznatljivi. Ja ne znam koji je razlog licemjerstva prema ovom zakonu i želja da se to minira. I isto tako ovo je apsolutno netočno, ovo vezano za sir i vrhnje, da će se to sad u najmanju ruku u tetrapak stavljati, jel da, pa će to onda biti standard. To nije točno i nije istina. Zaštita će osigurati da to uđe u legalan sustav trgovine, a to znači da ćemo mi kao potrošači, naša djeca koja to konzumiraju znati onda da je to prošlo veterinarsko-zdravstveni nadzor. Da se neko dijete tamo otruje na tržnici, ne daj Bože vaše, onda bi vas pitao jeste li za to da se to zaštiti i da mi budemo sigurni da je to pod veterinarskom zdravstvenom zaštitom. A ne ovakve filozofije i demagogije. Zbog tog filozofiranja mi gubimo na tempu, gospodine zastupniče i ne zaštićujemo proizvode i drugi nam konkuriraju i uzimaju to tržište.
Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Ovo je 4. puta od kad sam ja u Saboru da raspravljamo o ovom zakonu. Izmjena dopuna, zakon izmjena dopuna, zakon izmjena dopuna i uvijek su predstavnici Vlade ali i vladajuća većina, kao i danas gospodin Kovačević u ime HDZ-a tvrdili da ovaj zakon je bitan, da je značajan, da će pomoći hrvatskim proizvođačima jer će ostvariti višu, visoku i strašnu visoku cijenu proizvoda. Ja ne sporim da zakon je potrebno uskladiti s nekim propisima koji su se u Europi u međuvremenu mijenjali. Možda su i prošle godine neki propisi postojali kad smo donašali zakon u svibnju mjesecu, 29. svibnja vodili raspravu koji se nisu ugradili kao što to često biva. Ali mene nešto drugo muči. Prvi put je ovakav zakon u Hrvatskoj donijet 2003. godine. Dakle, od 2003. Hrvatska ima zakonodavnu regulativu, zaštitu izvornosti … [[Govornik se ne razumije.]] I što je Vlada u svibnju prošle godine, sad to čak niste ni napisali, to ne smatrate ko dobrim prijedlogom, u svibnju prošle godine Vlada je saborskim zastupnicima dala podatak da je u 2003. prošlo i završilo proceduru oblika zaštite 7 proizvoda. Svega 7. Sramotno malih 7. I to, 5 s oznakom izvornosti Istarski pršut, maslinovo ulje Torkul, Cetinski sir, Drniški pršut i Paški baškotin i 2 s oznakom zemljopisnog podrijetla Paški sir i Slavonski domaći kulen. Da li je od 29. svibnja prošle godine do današnjeg dana uspio postupak zaštite još nekog proizvoda bilo kojeg ranga ili kategorije? 6 godina postojanja zakona 7 zaštite. Pa zašto nemamo više? Što mislite, ljudi ne žele zaštiti podrijetlo? Mislite da ne znaju zakon? Znaju. Primjerice udruga iz Međimurja 4 godine pokušava zaštiti meso "z tiblice", još nisu uspjeli. Pokušavaju zaštiti sir "Turoš", još nisu uspjeli zaštiti. U čemu je gospodo problem? U povjerenstvu u koje ministar poljoprivrede osniva po članku 8. zakona. Ne radi li povjerenstvo? Jer problem u stručnim službama koje rade taj dio posla? Kada sam 2003. ja prvi kontaktirao sa ministarstvom, odnosno tada nadležnima, 4 mjeseca nakon donošenja zakona rekli su mi, mi još ni ne znamo kako provoditi zakon, a kamo li registraciju. Dakle, što se dešava? Imali smo jedan zakon, 3 promjene, novi zakon prošle godine, sada promjena zakona i velite da će to sada značajno pripomoći da hrvatski proizvođači zaštite. Neće. Zakon neće pomoći ništa. Ako ne utvrdite u čemu je problem zašto postupci traju 4 i više godina. Ako ljudi ne znaju, ako moraju formirati neke fantomske udruge, skupine, saveze da bi se pojavili kao podnositelji zaštite. Ako ne znaju popunjavati obrasce. Možda imaju problem sa institucijama koje bi im trebale nadzirati i dati potvrdu o sanitarnim uvjetima, zdravstvenim uvjetima, higijenskim uvjetima, certifikatima. Koliko je edukacije na tu temu bilo? 'Jel tko pomaže ljudima tim savezima, udrugama ili skupinama da im se olakša proces, jer država potiče taj proces ili ostavlja poljoprivredne proizvođače koji moraju osnovati udrugu tajnih mljekara da bi mogli zaštiti sir "Turoš". Ili proizvođače i prerađivače svinjskog mesa da bi zaštitili meso "z tiblice". U međuvremenu su te iste proizvode na europskom tržištu zaštitili Slovenci, susjedi prekmurci. Po međimurskoj recepturi. Jesu. Jer nisu komplicirali s promjenama zakona. Nego su 4 ljudi u Ministarstvu poljoprivrede radili samo to i hodali po Sloveniji i slovenskim seljacima pomagali da to naprave. A naša ministarstva samo pišu izmjene i dopune zakona i pravilnike. I ništa drugo. Još kada se netko javi i pokuša napraviti, onda s velikim ponosom ovo vam nije dobro, ovo vam fali, ovo morate popraviti, još vam ovo nedostaje, dok ljudi ne odustanu. To je efekat zakona, to je efekat i ovog usklađivanja ako se prema tome ne promijeni odnos i da recimo tko bi bio sretniji od mene da iduće godine dođete u Sabor i velite, ne 7, 27 zaštićenih proizvoda sada imamo. Od kojih 13 zadovoljava uvjete da stekne zaštitu na teritoriju cijele europske zajednice. Od ovih 7 koji imaju zaštitu koja u ovom trenutku vrijedi za područje Europske unije, ima li ijedan? Svih 7 odnosi se samo na tržište Hrvatske, nijedan za Europsku zajednicu. Zašto, tko je kriv, gdje je problem, što trebamo promijeniti? To me interesira. Ne ova birokratska usklađivanja sa jezikom birokrata iz Bruxellesa. I uvijek iznova obrazloženje. Sada ćemo promijeniti zakon i sada će biti sjajno. Neće. Znate kaj? Kada promijenite način ponašanja ja vas častim "tiblicom" mesom "z tiblice", ne kutijicom to je 120 kila. Oni koji ne razumiju što znači "tiblica" ili meso "z tiblice". To je drvena posuda u kojoj je mljevena soljena slanina u kojoj se čuva najprije meso koje je 14 dana bilo u rasolu, malo prokuhano, pa prepečeno i onda se stavi u tu kosanu mast ili mljevenu mast, slaninu. Mi zovemo u Međimurju, a ne taljenu mast. I "Turoš" i črno ulje k tome ili bundevino ulje, ak ne znate kaj je črno. To vam je najbolja dijeta kaj vam more biti. Ali Slovenci su nam rekli nema zaštite za Europu. 4 godine traje muke ljudi iz Međimurja. Provjerite. Nisu uspjeli ništa napraviti. Vi ste u međuvremenu 3 puta zakon mijenjali. Hvala.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Pa poštovani potpredsjedniče Sabora Gospodin Lesar vi spominjete od 2003. kažete 7 proizvoda. Međutim ova jalovost u toj proizvodnji, na žalost još je veće. 'Jel i tih 7 proizvoda koji su prošli na nacionalnoj razini, oni nisu podložni i usklađeni sa europskim i oni ponovno idu u registraciju. Mislim da ipak ti problemi i ta jalovost u proizvodnji proizlazi upravo iz ovakve šlampavosti ja moram ponovno reći zakona kojega donosimo. Jer zakon koji smo donijeli prije godinu dana, ako ima 39 članaka, od 57 treba se izmijeniti, da je 68%. I svagdje piše pročitajte si, razjasniti, bolje objasniti. Pa ja si postavljam pitanje onda kakav je to zakon bio i kako na osnovu toga zakona ljudi koji su podnijeli da idu na registraciju sada moraju dodatne stvari donositi da bi se izvršila ta registracija. Mislim da u tom dijelu se treba drugačije raditi i vjerojatno će proizvođači onda drugačije reagirati.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Kolega potpuno ste upravu. Pročitat ću samo dva dijela rečenice. Prošle godine Vlada piše. Sukladno proceduri koja je bila u nadležnosti Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo, registrirano je 7 naziva prehrambenih proizvoda. Dakle, svih 7 registracija je obavljeno kada to nije bilo u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede uopće. To su ovi u zavodu prije obavili. Ministarstvo očito još ni jednu registraciju nema. I ono što je tragično. Sve spomenute oznake moraju obnoviti svoju zaštitu sukladno novoj proceduri koja je sada u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede. Dakle, kad smo prošle godine donašali novi zakon svih tih sedam je moralo proći ponovnu proceduru. Pitam sad i nakon ove izmjene opet idu svi po novoj proceduri. Ništa o tome ne piše ali ne bi me čudilo da netko ustanovi da i ovi koji su već imali zaštitu moraju obnoviti proceduru i svakog novog zakona je nova procedura.
Gospođa zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Program Vlade Republike Hrvatske za razdoblje 2008. do 2011. u području selo, poljoprivreda i hrana predviđa s obzirom na strateški značaj prehrambene industrije u Republici Hrvatskoj potrebu daljnjeg jačanja konkurentnosti proizvoda ovog sektora i njegovo povezivanje sa primarnom proizvodnjom poljoprivrednih proizvoda a u cilju korištenja vlastitih potencijala i osiguranja domaćeg proizvoda te dugoročnog smanjivanja uvoza i povećanja izvoza na europsko i svjetsko tržište. Između mnogih predviđenih mjera kojima će se to postići su i daljnje usklađivanje hrvatskog zakonodavstva za područje zaštite autohtonih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda sa zakonodavstvom Europske unije ali i provedba postupka registracije oznaka izvornosti, oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka tradicionalnog ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. I ovaj prijedlog zakona čije izmjene danas radimo objedinjuje upravo ove dvije mjere. Područje izvornosti, oznaka izvornosti, oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka tradicionalnog ugleda bilo je regulirano kroz nekoliko zakona i podzakonskih akata. Međutim, kao što je ovdje već i navedeno u provedbi postupka registracije te postupka utvrđivanja sukladnosti na nacionalnoj razini prema važećem zakonu a sagledavanjem pravne prakse drugih zemalja članica Europske unije uočeni su nedostaci. Stoga se i javila potreba za izmjenom postojećeg modela sukladnosti a slijedom toga i potreba za izmjenom u samom postupku registracije oznake i upisivanja korisnika oznake u odgovarajuće upisnike koje vodi ministarstvo. Novine koje donosi ovaj prijedlog odnose se u prvom redu na izmjenu postupka, znači nacionalnog postupka registracije i zaštite poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda oznakom izvornosti, oznakom zemljopisnog podrijetla i oznakom tradicionalnog ugleda na nacionalnoj razini. Druga izmjena odnosi se na uspostavu i provedbu utvrđivanja sukladnosti registriranih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda s jednom od oznaka sa specifikacijom na nacionalnoj razini. Treća izmjena odnosi se na način označavanja proizvoda registriranih također na nacionalnoj razini ali i izmjena ta vrlo značajna uvrštavanje i soli i pamuka kao posebnih kategorija zaštite. Sve navedene izmjene trebaju omogućiti u prvom redu zaštitu potrošača u smislu ispunjavanja njihovih očekivanja, u prvom redu ekonomskih interesa gdje je cijena vrlo važan faktor ali i sustava utvrđivanja sukladnosti te urediti područje zaštite navedenih proizvoda a što je pretpostavka za zaštitu na razini Europske unije. Tako je vrlo važno da proizvođači u Republici Hrvatskoj imaju potpuno istu zaštitu za proizvode koje imaju i proizvođači u zemljama Europske unije ali i njihovu prepoznatljivost. To će onda neizravno utjecati i na podizanje razine konkurentnosti domaće proizvodnje što je i prioritetni cilj hrvatske poljoprivredne politike koju sam spomenula na početku. Ali ja držim da nisu samo ovo razlozi za donošenje ovog zakona već prave razloge vidim u našim velikim neiskorištenim mogućnostima upravo u ovom području. Sve hrvatske županije poznate su po nekom proizvodu i svaki od njih je priča o bogatoj tradiciji, iskustvu, životu, običajima brojnih generacija hrvatskih obitelji. Mnogi dolazeći recimo samo na otok Pag suočeni s kamenom pitaju se kako je tu uopće moguć život a unatoč takvom prvom dojmu otok izuzetno puno daje. Otočani naviknuti od najmanjeg iskoristiti najviše uspjeli su tijekom stoljeća napraviti osobite proizvode što danas dobivaju nacionalnu kategorizaciju kao što su paški sir, paški baškotin ali i paška sol. Kratko ću ispričati priču o paškom baškotinu koji je registriran kao jedan od rijetkih proizvoda s oznakom izvornosti i on je stvarno priča o bogatoj tradiciji i iskustvu, jedinstvenom receptu, jedinstvenom okusu ali i čuvaricama. Sestre Benediktinke iz samostana Svete Margarite u Pagu izvorištu paške čipke već puna tri stoljeća neprekidno proizvode paški baškotin posebnu vrstu tvrdog peciva. Recept je star preko 300 godina, nikad nije izašao izvan zidina samostana ali paški baškotin je izišao i mnoge okrijepio. Baškotin ima i svojstva i nematerijalnog kulturnog dobra. Zanimljivo ali i poučno je promatrati kako se hrana ovo obično odnosno ne obično nego posebno vrijedno tvrdo pecivo pretvara u kulturno dobro sa uporabnom razmjenskom i identitetskom vrijednošću i postaje sredstvo za stvaranje društvenih distinkcija. I još jedan proizvod uz paški sir naravno koji je poznat mnogima. Paški baškotin pripremljen je još jedan, znači uz Paški sir i Paški baškotin još jedan proizvod sa ovog područja pripremljen je za pohod u Europu a to je paška sol ili slani paški kristalići. I ona ima svoju priču, stoljećima je Pažanima omogućavala siguran i bogat život, osiguravala ostanak na otoku. Paška sol je i prvi hrvatski proizvod zaštićen oznakom izvornosti po pravilima Europske unije i prvi je na putu dobivanja oznake izvornosti u Europskoj uniji. Sigurna sam kolegice i kolege da bi ovakve ili slične priče mogao svatko od vas donijeti iz svog kraja ali možda ne sa ovakvom tradicijom i čuvaricama ali sigurno ih ima daleko više nego registriranih sa oznakama izvornosti u Republici Hrvatskoj. Evo, neka i ova moja današnja rasprava bude poticaj da makar dio baštine nesebično izvučemo, registriramo i zaštitimo čime ćemo obogatiti tržišnu i turističku ponudu ali i ponosno unijeti kao svoje u baštinu Europske unije. Stoga podržavam ovaj prijedlog zakona.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Srećko Selanac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi saborski zastupnici i zastupnice. Ja bih se osvrnuo sa par riječi samo na provedenu diskusiju koje je bila mogu reći čak i vrlo konstruktivna iako se odnosila možda i na nekoliko zakona, znači ne samo na Zakon o oznakama izvornosti, oznakama zemljopisnog porijekla hrane i oznakama tradicionalnog ugleda nego i u svojim dijelovima dodirivala i Zakon o hrani a isto tako imala je elemente koji se nalaze u higijenskom paketu, znači dosta konstruktivne rasprave koju ćemo vjerojatno primijeniti i u našim svim budućim aktivnostima u Ministarstvu poljoprivrede. Ono što bih htio reći možda samo da se osvrnemo na par stvari koje su naglašene i koje zahtijevaju određeni odgovor a to je dio koji se odnosi na veliku količinu izmjene članaka znači gdje je bilo rečeno 67% materijala da je promijenjeno ... odnosno brojčano 67% članaka što na neki način statistički može biti točno, međutim suštinski uopće ne odgovara stvarnom stanju zato što smo mi, koristeći se izmjenama u EU regulativama promijenili određene stvari unutar našeg zakona, a samim tim izmjenama su se generirale izmjene kroz neke druge članke. Znači, nekoliko suštinskih stvari koje su promijenjene promijenile su određeni dio članaka kasnije automatizmom. Ono što je bitno u ovoj cijeloj raspravi to je da u prošloj godini kada smo donosili ovaj zakon mi smo ga donosili prema trenutno važećim regulativama Europske unije. Isto tako, Regulativa 417/2008 nije bila u toj mogućnosti, znači u momentu pokretanja zakona i stavljanja u proceduru, nije bila donesena tako da nju nažalost nismo mogli uključiti unutra. Ali evo, mi smo ju sada uključili unutra i upravo ta regulativa je generirala i najveći dio izmjena koji se nalazi u ovom prijedlogu zakona. Znači, u potpunosti nastojimo svaki zakon uskladiti sa EU regulativom. Ono što je bitno, a to je da ćemo i ubuduće čim se promijeni određena regulativa unutar Europske unije mi nastojati vrlo brzo ju primijeniti u naše zakone, ne samo ove nego i ostale zakone. Tako da u slučaju promjene regulative možemo očekivati ponovo izmjenu ovoga zakona. Ovaj zakon u svakom slučaju treba služiti na dobrobit svih onih koji ga koriste i isto tako i Republike Hrvatske. Zato u određenom dijelu i naglašavamo da korisnici, odnosno da bi se uspješno provodio ovaj zakon potrebno je formirati udruge odnosno udruženja poljoprivrednih proizvođača. Udruge ili udruženja predstavljaju više pojedinaca i slobodne su i otvorene su za udruživanje svih koji žele zaštititi određeni proizvod i smatramo da su one, normalno i u europskim regulativama je tako propisano, one odgovorne i najpodobnije da nose jednu oznaku koja je od nacionalnog interesa. Ne da ta oznaka bude zaštićena kao oznaka pojedinca, odnosno da pojedinac sam za sebe zaštiti oznaku i upravlja s određenom oznakom koja je ipak od nacionalnog interesa, a ne njegov samostalni proizvod. Nekoliko puta je također bilo spomenuto meso iz tiblice. Ja sam proizvod kušao, mogu reći da je odličan kao i svi ostali naši autohtoni proizvodi i upravo ja vjerujem da možda i gospodin zna, uvaženi zastupnik, da Ministarstvo poljoprivrede kroz projekt marketinške pripreme poljoprivredno-prehrambenih proizvoda podupire taj proizvod i mislim da ćemo zajedničkim snagama dovesti taj proizvod na listu naših zaštićenih proizvoda. Zato što svaka zaštita proizvoda nije jeftina i mi upravo kroz ovakve projekte, udruge koje štite takve proizvode podupiremo i financijski i nastojimo im pomoći da oni pripreme taj proizvod za zaštitu. Procedura je kompliciranija nego što je bila u prijašnjim godinama, ali je ona kompliciranija upravo zato da bi bila istovjetna sa procedurom Europske unije. Mislim da ne bi bilo u redu da mi na nacionalnoj razini pokrenemo čitav proces i ishođenje ogromne količine dokumentacije da zaštitimo na nacionalnoj razini i onda kažemo proizvođaču odnosno udruzi, zainteresiranoj strani, da mora sad ponovo napravit sve to ali malo drukčije da bi to mogla zaštiti na razini Europske unije. Mi nastojimo kroz ovaj zakon regulirati da ono što se uspije zaštititi na nacionalnoj razini sa potpuno skoro istovjetnom dokumentacijom ide na zaštitu u Europsku uniju, znači olakšavamo posao našim proizvođačima da se mogu zaštititi na razini Europske unije. Upravo i ovaj zakon omogućava i uredbe Europske unije omogućavaju i da proizvođači prije nego što postanemo zemlja članica mogu zaštititi autohtoni proizvod, odnosno ove proizvode sa ovim oznakama na razini Europske unije. Ono što bi također htio još naglasiti, a to je da čitavim nizom popratnim mjera Ministarstvo poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja prati proizvođače autohtonih proizvoda kao što je bilo naglašeno ovdje u raspravi, a to je znači ne samo da se zaštiti ime, nego podupiremo i kompletno ostale dijelove koji se odnose na proizvodnju, na stvaranje tržišta i na stvaranja normalnih i higijenskih uvjeta u kojima će se to proizvoditi. Ja bih samo skrenuo pažnju na čitav niz mjera, istaknuo bih mjeru 6 koja se odnosi na opremanje proizvodnih pogona za proizvodnju poljoprivredno-prehrambenih proizvoda i preradu koja prati sve znači od proizvodnje raznoraznih autohtonih pa do onih komercijalnih ostalih proizvoda. Isto tako, također opremamo i prodajna mjesta kroz mjeru koja upravo stimulira opremanje prodajnih mjesta i isto imamo mjeru divercifikacije poljoprivredne djelatnosti na samim obiteljskim poljoprivrednim gospodarstvima. Znači, čitavim nizom paralelnih mjera pratimo naše proizvođače. Još jedno isticanje samo, a to je vjerojatno i saborski zastupnici znaju, a to je opremanje odnosno to su naši operativni programi. Jedan od operativnih programa upravo je operativni program za proizvodnju slavonskog kulena koji je namijenjen pet županija unutar područja Republike Hrvatske koji se upravo najviše bavi opremanjem proizvodnih objekata, ali isto tako i stimulira proizvodnju sirovine na području tih pet županija i jedina sirovina s tih pet županija može biti upotrebljena u operativnom programu. Znači, upravo stimulacija proizvodnje svinja, debelih svinja, na području tih pet županija na području Slavonije, omogućava da se proizvede autohtoni proizvod bez ijedne kile uvozne svinjetine. Ono što je bilo ovdje nekoliko puta napomenuto meso iz Kine itd. Znači, ovdje upravo stimuliramo putem ministarstva proizvodnju domaće sirovine za domaći autohtoni proizvod i on je uključen u ovaj dio. Nekoliko puta su bili spomenuti zaštićeni proizvodi. Ja bih samo rekao da je po ovom novom zakonu gdje je bilo citirano da moraju zaštititi ih ponovo da moraju zato što se razlikuju određene odredbe u zakonu koji je donesen i koje su usklađene sa zakonodavstvom Europske unije i do kraja godine su proizvođači za obnovu registracije trebali podnijeti zahtjeve za te proizvode. Zahtjeve za te proizvode je podnijelo pet proizvoda, s tim da moram reći da su oni upravo u završnoj fazi. Isto tako, u postupku registracije znači imamo i još dva nova proizvoda koji su sada, a to je ogulinski kiseli kupus i istarsko maslinovo ulje. Normalno, ovdje već te zaštita pri kraju spominjem i sol našu. I moram napomenuti da sada trenutno u izradi specifikacija koje će ući vrlo brzo u proces zaštite, nalazi se čitav niz proizvoda, evo ja ću istaknuti samo poljički soparnik, lički krumpir, varaždinsko zelje, višnja maraska, maslinovo ulje, dalmatinske zlatne oblice i normalno još čitav niz drugih. Znači ima ih, radi se na njima, proizvodi se stvaraju i uskoro se paleta vrlo bitno širi. Ono što bih još htio također reći to je da smo dobili amandmane na naš zakon. Znači od Odbora za zakonodavstvo prvi amandman je na članak 9., 13. i 17., prihvaćamo ga. Drugi amandman je na članak 11., 22., 24., 26. i 31., također prihvaćamo. I treći amandman je na članak 36. i 37., također prihvaćamo. Hvala.
Hvala lijepa. Ovo što se tiče kulena, to morate u skladu sa onom slavonskom pjesmom koja glasi: "kad su naši stari svinje žirovali". Znate? Jel tako Šima? Zaključujem raspravu. Hvala. Klub HNS-a gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospodo tajnici. Prijedlogom Zakona o potrošačkom kreditiranju uvode se potpuno nova rješenja u odnosu na postojeća zakonska rješenja predviđena u Zakonu o zaštiti potrošača. Do sada su ta nova rješenja neću ih ponavljati, ali ću samo možda podcrtati jedno. Utvrđuje se ukupan iznos kredita od najmanje tisuću 500 do milijun kuna. Direktiva predviđa iznos od 200 do 75 tisuća eura pa se ne vidi razlog u odnosu na našu kupovnu noć, odnosno bolje reći nemoć, zašto je u našem zakonskom rješenju iznos najvećeg kredita znatno veći i iznosi cca 137 tisuća eura. Donošenjem ovog zakona neosporno se osigurava provođenje Direktive 2008/48 Europskog parlamenta i vijeća od 23. travnja 2008., o ugovorima o potrošačkom kreditu kojom se povećava pravna zaštita potrošača, po istim principima kao u Europskoj uniji. Međutim, sporna je provedba zakona u praksi i nadzor nad provođenjem ovog zakona što je najslabiji i najproblematičniji dio ovog zakona. Naime, člankom 22. u stavku 1. utvrđuje se nadzor nad provođenjem ovog zakona obavljaju nadležnosti inspektori državnog inspektorata Republike Hrvatske. Stavak 2. iznimno od stavka 1. ovog članka nadzor nad provođenjem ovog zakona nad vjerovnicima koji posluju temeljem odobrenja za rad, odnosno odobrenja za pružanje usluga koje izdaje Hrvatska narodna banka, prema zakonima koji uređuju poslovanje kreditnih institucija, kreditnih unija i institucija za platni promet, provodi Hrvatska narodna banka na način i u opsegu kako je propisano tim zakonima. Hrvatska narodna banka također provodi nadzor nad primjenom ovog zakona i nad drugim vjerovnicima koji sukladno zakonu koji uređuje poslovanje kreditnih institucija pružaju uslugu odobravanja kredita u Republici Hrvatskoj neposredno ili preko podružnice. I stavak 3. nadzorna tijela iz ovog članka mogu za potrebe nadzora donijeti provedbene propise iz svoje nadležnosti. Dakle, temeljem navedenih odredbi ne postoji jedinstveno nadzorno tijelo za ukupno potrošačko kreditiranje u Republici Hrvatskoj koje će sve uočene propuste i probleme ako ih bude u provedbi zakona, pokušati ispraviti izmjenama i dopunama zakona ili podzakonskim aktima, već je nadzor podijeljen na više subjekata što nikako neće i nije u hrvatskoj praksi donijela ništa dobra. Osim velike štete potrošačima za koju niti jedan subjekt odgovoran za nadzor i poštivanje zakonitosti nikada nije odgovarao. Iako je neosporno dokazana i njihova odgovornost. Samo da podsjetimo u prvim godinama '90.-ih to je bila "Sutla-Šenkovec" i drugi štedno kreditni uredi koji su građane oštetili za desetke milijune kuna, a koncem '90.-ih i u prvim godinama 2000. neke od štedno kreditnih zadruga osnovanih na temelju Zakona o štedno kreditnih zadrugama oštetile su građane primjerice kao Virovitičko štedno kreditna zadruga i Štedno kreditna zadruga "Varaždinski cekin" za više od 100 milijuna kuna svaka. A i mnoge druge štedno kreditne zadruge za desetke milijuna kuna za što također nitko kod subjekta odgovornog za nadzor nije odgovarao, makar je zakonom Ministarstvo financija bilo jasno imenovano kao nadzorno tijelo. Zakonodavac uočene probleme nije mogao zanijekati, pa je donesen Zakon o kreditnim unijama i izmjene i dopune Zakona o bankama koje su omogućile transformaciju štedno kreditnih zadruga u kreditne unije ili ... banke, a nadzor nad poslovanjem povjeren je sada Hrvatskoj narodnoj banci s čime zakonodavac izravno priznaje da s nadzorom od strane Ministarstva financija nije postignut zakonom predviđeni i očekivani nadzor. Usprkos gore navedenom sada se ponovno predlažu potpuno neprihvatljiva rješenja za kontrolu i nadzor na tko bitnim segmentom potrošačkog kreditiranja potrošača gdje se u članku 21. predlaže, da izdavanje odobrenja za pružanja usluga potrošačkog kreditiranja izdaje Ministarstvo financija na rok od 3 godine, a ministar financija pravilnikom propisuje obvezu izvješćivanja Ministarstva financija, te uvjete za odobrenje i razloge za odbijanje izdavanja odobrenja, te dokumentaciju za pružanje usluga potrošačkog kreditiranja za vjerovnike i posrednike koji nisu u nadležnosti HNB-a. Zatim člankom 22. nadzor nad provođenjem ovog zakona obavljaju nadležni inspektori Državnog inspektorata Republike Hrvatske što je potpuno neprihvatljivo, jer jedno tijelo obavlja jedan dio posla koji se odnosi na izdavanje licenci za rad, a drugo tijelo kojem financijsko poslovanje nije primarna zadaća i koji u tome nema resurse niti znanja obavlja drugi dio istog posla koji obuhvaća nadzor, ali vjerojatno samo po prijavi, jer ako nema prijave nema niti nadzora. A što je s redovitim i nenadanim kontrolama subjekata nadzora? Brojni su rizici prisutni ako se prihvati predloženo tim više što smo već godinama suočeni da se kreditiranje potrošača obavlja mimo institucija sustava tzv. bandera krediti gdje pojedine pravne osobe nesmetano odobravaju zajmove i kredite potrošačima vrlo često po lihvarskim kamatama i mimo svih zakonskih odredbi bez sankcija i nadzora a potrošači su prepušteni sami sebi a to su najčešće one kategorije potrošača koje su imovinski najslabije i najmanje educirane. S ovim manjkavim prijedlogom za obavljanje nadzora ti kreditni uredi kako se nesmetano reklamiraju na fasadama svih naših gradova samo će legalizirati svoje poslovanje a nadzor nad njima bit će znatno manji nego nad bivšim štedno-kreditnim zadrugama koje su trebale kreditirati male poduzetnike i obrtnike a zapravo velika većina njih se bavila kreditiranjem građana i prouzročila niz kriminalnih radnji s kojima će se naše pravosuđe baviti još niz godina za što smo odgovorni i mi koji donosimo zakone za koje se unaprijed vidi da neće u praksi dobro funkcionirati. Postoji u praksi članica Europske unije niz dobrih rješenja kada je u pitanju kontrola i nadzor nad bankovnim i financijskim uslugama gdje se u daleko većim zemljama primjerice Njemačkoj objedinio, racionalizirao i pospješio nadzor osnivanje jednog tijela saveznog zavoda za nadzor nad financijskim uslugama gdje su subjekti nadzora svi bankovni poslovi, tržište kapitala i osigurateljske usluge kada su u pitanju izdavanje licenci za rad i kada je u pitanju redoviti i izvanredni nadzor, bonitetni nadzor i nadzor po prijavi korisnika koji su temelj kontrole provedbe pojedinog zakona u praksi što omogućava donošenje izmjena i dopuna zakona ako se pokaže u praksi potrebnim. Kod nas te poslove nadzora na bankovnim poslovima obavlja HNB a nadzor nad tržištem kapitala, fondova i osigurateljskih usluga obavlja Hrvatska agencija za nadzor financijskih usluga HANFA te Ministarstvo financija u jednom segmentu kako se sada predviđa Prijedlogom zakona o potrošačkom kreditiranju što ne može osigurati kvalitetan, racionalan i efikasan i na koncu jeftiniji nadzor, posebice nad ovim složenim uslugama kao što su bankovne i financijske usluge. Vrijeme je da se razmotri osnivanje jednog tijela za nadzor i kontrolu bankovnih i financijskih usluga i u Republici Hrvatskoj jer rješenja predložena u ovom zakonu nisu prihvatljiva i neće osigurati nadzor nad potrošačkim kreditiranjem građana. Zahvaljujem.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Nema ga. Gubi pravo na riječ. I gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala lijepa. Potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodo državni tajnici, kolegice i kolege. Ovaj Zakon o potrošačkom kreditiranju predstavlja jedan možemo reći slobodno dodatni instrument ukupne zaštite potrošača ali u jednom specifičnom vrlo osjetljivom području, dakle u području kreditiranja. Naime, glad za kreditnim sredstvima s jedne strane i sve ograničeniji izvori kapitala s druge strane priskrbili su kreditorima ponajprije bankama status mogli bismo gotovo reći bogova koji su određivali uvjete plasmana kredita doslovno kako su htjeli. Gotovo da ih se za uvjete kreditiranja nije smjelo ni pitati, tako da korisnici kredita vrlo često u trenutku potpisivanja ugovora o kreditu nisu ni znali što potpisuju ili barem to nisu znali nedvojbeno. Zato je dobro što je ovo područje izdvojeno iz Zakona o zaštiti potrošača i što se sada uređuje ovim posebnim zakonom. Naime, do sada je ovo područje bilo regulirano s petnaestak članaka Zakona o zaštiti potrošača. Dobro je što se ovim zakonskim prijedlogom predviđa niz odredbi koje će osigurati jedan korektniji i pošteniji odnos prema posebnoj grupi potrošača u Hrvatskoj vrlo brojnoj, prema korisnicima kredita. Neke od predloženih odredbi nisu po volji bankarima, ovdje mislim na njihovu reakciju na visinu kredita na koje se odnosi ovaj zakon. Naime, predlagač predlaže zaštitu za kredite do milijun kuna dok bankari predlažu da se zaštita odnosi na kredite samo do 500 tisuća kuna, ali to je zapravo posve jasno jer je riječ o suprotstavljenim interesima. Međutim, nama je važan dakako interes građana korisnika kredita za koje ponavljam riječ je o najbrojnijoj skupini građana u Hrvatskoj. Zapravo se bojim da ovoga trenutka se može izbrojiti na prste jedne ruke one građane u Hrvatskoj koji nemaju barem jedan kredit. Zato je dobro da ostane milijun kuna maksimalni iznos kredita na kojeg se odnosi ovaj zakon jer se time osigurava dakle veća i sveobuhvatnija zaštita građana. Samo nekoliko riječi o novostima, dakle o tim novim polugama koje osiguravaju veću sigurnost. Po ovom prijedlogu vjerovnik je dužan potrošaču dostaviti informaciju o promjeni kamatne stope ako je ugovorena promjenjiva kamatna stopa dakako najmanje 15 dana prije početka primjene iste. Dalje, uvodi se obveza redovnog obavještavanja o prometu i stanju na računu kao i o nizu drugih podataka u slučaju korištenja dopuštenog prekoračenja po tekućem računu. Dalje, potrošačima se osiguravaju puno fleksibilniji uvjeti otkazivanja revolving kredita. Potrošačima se osigurava pravo odustajanja od kredita u roku od 14 dana bez navođenja razloga. Bitno je poboljšanja pozicija potrošača u slučaju privremene otplate kredita. Do sada su visoki iznosi naknada naime bili faktor odustajanja od prijevremene otplate. Sada se predlaže da naknada ne može biti veća od cijene kredita koju bi potrošač platio da ostatak kredita normalno otplaćuje do kraja, dakle ne može biti veća od kamate koje bi potrošaču bile obračunate da nema te prijevremene otplate. Dakle, zbog svega ovog što sam nabrojila ovaj je zakon dobro došao i dobro je podržati ga. Hvala lijepa.
Hvala. Završna riječ državni tajnik Zdravko Marić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče. Ja bih se zahvalio na raspravi i na mogu reći konstruktivnim komentarima. Dozvolite mi samo završno da kažem dvije stvari koje se tiču dakle prije svega europske direktive i njenog tumačenja. Ona kaže minimum koji je potrebno ovim zakonom pokriti u smislu zaštite potrošača i on zaista je između 200 i 75 tisuća eura, međutim on nije obvezujući. Dakle, daje se mogućnost zemlji da jednostavno proširi taj gabarit koji definira direktiva što smo mi učinili na onu gornju granicu čime smo zapravo doprinijeli dodatnoj zaštiti potrošača. A isto tako, dozvolite mi evo samo da kažem, dakle mislim da u ovom trenutku nema razloga za toliku sumnju u nadzor i kontrolu provedbe ovog zakona, općenito zaštite potrošača jer kako sam i u uvodnoj riječi rekao, Zakon o kreditnim institucijama dakle tu je Hrvatska narodna banka koja provodi kontrolu i zaštitu potrošača u smislu kreditnih institucija i kreditnih unija. A s druge strane i sukladno Zakonu o zaštiti potrošača tu je Državni inspektorat. Njihovi inspektori već su počeli i sa edukacijom i obrazovanjem kako bi i u ovom segmentu zapravo u ovom, možemo reći tranzicijskom periodu, što bolje zapravo savladali dodatno to gradivo i jednostavno provodili odredbe ovog zakona. I konačno, dozvolite mi samo da kažem, dakle dobili smo amandmane Odbora za zakonodavstvo. Svi amandmani su prihvatljivi, Vlada prihvaća isto kao i amandman Odbora za financije i državni proračun. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9,30 sati sa raspravom o Konačnom prijedlogu zakona o izmjeni Zakona o institucijama za elektronički novac i onda dalje po redu.
4. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o oznakama izvornosti, oznakama zemljopisnog podrijetla i oznakama tradicionalnog ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 345. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandman Odbora. O njemu se ne glasuje. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o oznakama izvornosti, oznakama zemljopisnog podrijetla i oznakama tradicionalnog ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova, 102 glasa za, 5 suzdržanih i 1 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanom.
Idemo na još jednu točku večeras apsolvirati. Nastojmo je apsolvirati do pola sedam. - Konačni prijedlog zakona o potrošačkom kreditiranju, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 338 Predlagatelj je Vlada, hitni je postupak. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, europske integracije, financije i državni proračun. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za financije i državni proračun. Državni tajnik u Ministarstvu financija Zdravko Marić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite državni tajniče.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici Hrvatskog sabora. Dakle, pred vama je na stolu Prijedlog zakona o potrošačkom kreditiranju. Nekoliko riječi o njemu. Prije svega dakle predmet uređivanja Prijedloga zakona o potrošačkom kreditiranju jesu ugovori o kreditu uključujući i zajmove i ostale slične poslove koji se sklapaju sa potrošačima, nužni opseg informacije i prava ugovora o kreditu, pristup bazi podataka, nadzor i zaštita prava potrošača. Ovim zakonom se predlaže primjena na ugovore o kreditu koji obuhvaćaju ukupan iznos kredita od 1500 kuna do milijun kuna. U prijedlogu zakona detaljno se navode sve potrebne informacije vezane uz ugovor o kreditu koje se potrošaču moraju pružiti prije sklapanja ugovora o kreditu, a sve kako bi se potrošaču omogućila lakša upotreba različitih kredita. Također, detaljno se navodi što mora sadržavati ugovor o kreditu. Uređena je i obveza vjerovnika na procjenu kreditne sposobnosti potrošača u slučaju prekograničnog kreditiranja predlaže se da vjerovnici iz država članica europske unije mogu koristiti podatke iz kreditnih registara za procjenu kreditne sposobnosti potrošača. Prijedlogom zakona potrošaču je dana mogućnost da u roku od 14 dana odustane od ugovora o kreditu bez navođenja razloga. U slučaju odustanka potrošač je dužan vjerovniku platiti glavnicu i kamatu na glavnicu od dana povlačenja novca na osnovi ugovora o kreditu do datuma otplate glavnice bez odgode i ne kasnije od 30 dana od dana kada je vjerovnika obavijestio o odustanku. U slučaju prijevremene otplate kredita vjerovnik ima pravo na naknadu koja ne smije premašiti 1% iznosa kredita koji se ranije otplaćuje ako je razdoblje između dane prijevremene otplate i roka dospijeća iz ugovora o kreditu dulje od godinu dana, odnosno 0,5% iznosa kredita ako je razdoblje kraće od godine dana. Zakonom se također reguliraju kreditni posrednici. Oni su definirani kao fizičke i pravne osobe koje u okviru svoje trgovine, posla ili profesije uz naknadu nude kreditne ugovore potrošačima, pomažu potrošačima u poduzimanju pripremnih radova u pogledu kreditnih ugovora ili sklapaju kreditne ugovore s potrošačima u ime vjerovnika. Vjerovnik i kreditni posrednik dužni su dobiti odobrenje za pružanje svojih usluga, a odobrenje izdaje Ministarstvo financija. Odobrenje ne trebaju kreditne institucije, kreditne unije, HBOR kao i vjerovnici koji isključivo kreditiraju svoje zaposlene. Ovim prijedlogom zakona određeno je da se i efektivna kamatna stopa (EKS) izračunava u skladu sa metodologijom definiranom aktom Hrvatske narodne banke kojom se uređuje EKS. Nadzor nad provođenjem obavljaju nadležni inspektori Državnog inspektorata Republike Hrvatske, a nad kreditnim institucijama i kreditnim unijama kako je i ovaj cijenjeni Dom donio Hrvatska narodna banka. Predviđeno stupanje na snagu prijedloga zakona je 1. siječanj 2010. dok su vjerovnici, odnosno kreditni posrednici dužni uskladiti svoje poslovanje s odredbama ovog zakona do 1. siječnja 2011. Hvala lijepo.
Odbori? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospođa zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Odmah na početku da kažem da će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati donošenje Zakona o potrošačkom kreditiranju. Naime, predlaganjem donošenja ovog zakona nastoji se zakonski regulirati na jednom mjestu, jednim zakonskim aktom područje potrošačkog kreditiranja ali istovremeno uskladiti sa Direktivom 2008/48 Europskog parlamenta. Naime, do sada je ovo područje bilo uređeno člancima 71 do 86 Zakona o zaštiti potrošača što se pokazalo nedostatnim i nedovoljno obrađeno. S druge strane, u zadnje vrijeme znatno su se proširile vrste i oblici kredita koji se nude potrošačima i kojima se oni koriste kao i novi kreditni instrumenti, a njihova se uporaba i dalje nastavlja razvijati. Upravo zato je bilo i potrebno donijeti zakon koji detaljnije uređuje ovaj segment potrošačkih kredita. Prijedlogom zakona, dakle uređuju se ugovori o potrošačkom kreditu, informacije i prava ugovora o kreditu, pristup bazi podataka, nadzor i zaštita prava potrošača, a u kojima kao korisnik kredita nastupa potrošač koji uzima kredit pod uvjetima i u svrhu koju određuje ovaj zakon. Iz ovakve definicije vidljivo je da je u zakonu naglasak na pravilnom i pravovremenom informiranju potrošača te na pravima i zaštiti prava potrošača kao korisnika potrošačkih kredita. Detaljnije se propisuju važne informacije, dakle moraju biti iste informacije za istu vrstu kredita. Te informacije dakle moraju biti iste u svim bankama radi usporedivosti troškova, odnosno visine vraćanja kredita. I smatramo lakše odluke korisnika kredita o uzimanju tog kredita kod pojedinog vjerovnika. Ono što smatramo da je također važno je što se zakonom dakle potrošač ima mogućnost u roku od 14 dana odustati od ugovora o kreditu bez navođenja razloga. Dužan je o tome obavijestiti vjerovnika i platiti vjerovniku glavnicu i kamatu na glavnicu od dana povlačenja novca. Zakonom su propisani i uvjeti, radnje i rokovi pod kojima se to može pravo koristiti. Ono što također smatramo da je jako dobro, a to je riješeno da potrošač ima pravo na podmirenje svojih obveza prije datuma određenog ugovorom o kreditu. To je bilo i do sad, ali sada je to puno povoljnije za potrošača odnosno korisnika kredita. U slučaju ranije otplate, djelomice ili u cijelosti vjerovnik ima pravo na kompenzaciju, odnosno naknadu troškova izravno povezanih s ranijom otplatom uzimajući u obzir i bilo kakve uštede od strane vjerovnika. Izračun kompenzacije koja se treba platiti vjerovniku mora biti transparentna i razumljiva potrošačima već prije sklapanja ugovora, a u svakom slučaju tijekom stupanja na snagu ugovora. Povrh toga metoda izračuna treba biti jednostavna kako bi je potrošači mogli primijeniti, a treba olakšati i kontrolu kompenzacije od strane nadzornih tijela. Propisani iznos naknade ne može premašiti 1% iznosa kredita koji se ranije otplaćuje ako je rok dospijeća ugovora duže od godinu dana, a ako je kraće od godinu dana onda ta naknada ne može premašiti 0,5% iznosa kredita. Također, zakonom je propisano da vjerovnik može tražiti kompenzaciju za raniju otplatu samo pod uvjetom da iznos tijekom 12 mjesečnog razdoblja premašuje prag od 75000 kuna. Kreditni posrednici kojih ima na ovom tržištu stavljeni su pod nadzor, propisane su obveze dakle kreditnih posrednika prema potrošačima i vjerovnicima. Također moraju imati, što je važno, odobrenje koje daje Ministarstvo financija na rok od 3 godine. Smatramo također da sankcije predviđene ovim zakonom, da će osigurati poštivanje svih obveza, kažnjavanje nedopuštenog ponašanja, posebno tzv. sivih kredita i sivih vjerovnika. I na kraju, evo na osnov svega iznesenog, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati će donošenje ovog Zakona o potrošačkom kreditu. Smatramo i vjerujemo da će i ostali klubovi podržati donošenje ovog zakona jer se svi ovdje u Saboru zalažemo da korisnike kredita, odnosno potrošače moramo zaštiti, a upravo ovaj Zakon o potrošačkom kreditiranju to i čini. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolege iz ministarstva. Kolegice i kolege zastupnici SDP-a, Klub zastupnika SDP-a će podržati ovaj Prijedlog zakona o potrošačkom kreditiranju iz nekoliko već poznatih razloga. Činjenica je da se tržište u ovom dijelu i u ovom sektoru razvija i da je tu sad čitav niz i usluga i kreditiranja i da ja jednostavno moram imati jasnu regulativu koja ograničava raznorazne stvari i zaštićuje na neki način potrošače, odnosno hrvatske građane. Ono što smatramo da je bitno reći, bitno naglasiti, podržavamo znači da konačno jednom za svagda nestanu sa stanica autobusnih, tramvajskih oni sitni papirići gdje se nude brzi krediti. Na kraju krajeva građani obično plate puno skuplje. Nerijetko dođu i u situaciju da ih se i lihvari da moraju vraćati puno više nego što bi to trebalo biti dozvoljeno. Jednostavno država nije imala kontrolu na toj cijeloj priči. S druge strane, podržavamo i namjeru predlagača da građanin u određenom vremenu ima prostora da pogleda i razmisli oko uvjeta koji su definirani prilikom kreditiranja jer vrlo često se dešava da u šumi tih papira i sitnih nekada slova se nađu neki dijelovi koji potrošačima nisu prihvatljivi i ovaj zakonski rok od 14 dana je sasvim razumljiv i prihvatljiv da se u tom roku potrošač može predomisliti i vratiti određeni kredit ili uslugu za koju je kreditiranje bilo predviđeno. Što se tiče naknada, moram ovdje reći da apsolutno smo za to da se naknade koje se nekada prilikom kreditiranja ne uzimaju sa dovoljno pažnje i misli se da to nije veliki trošak koji se dešava na tržištima kapitala. Svi smo mi uzimali neke kredite i znamo koliko je prilikom odobravanja, a nekada i sada ovaj zakon definira prilikom otplate koliko su te naknade visoke i kada gledamo izvještaj HNB-a vidimo da su značajni prihodi od naknada i određenih provizija u prihodima koje ostvaruju oni koji takve kredite daju. Radi se o milijardama kuna godišnje. Otprilike prošle godine samo prihodi od naknada su bili otprilike do 3 milijarde kuna. Naknada i provizija koje su imale banke na ostvarene kredite. To su veliki iznosi i dosta često su te naknade bile i preko 1%, kao što je ovaj zakon definirao, a mi smatramo u SDP-u da bi trebalo još staviti i manju stopu, odnosno da, ne vidim razloga zbog čega bi stvarali razliku između godinu dana i preko godinu dana. Smatramo da bi takva stopa trebala biti najviše 0,5% iznosa ostatka kredita. Znači ne 1, nego 0,5% ostatka kredita i da se na taj način neki napravi povoljnijom otplatom ukoliko netko želi odmah otplatiti kredit. S druge strane, svakako podržavamo i stavak 4. članka 16. koji govori da se naknada, znači ta naknada ne plaća u slučaju ako je kredit otplaćen u razdoblju tijekom kojega nije određena fiksna. Znači ako je fiksna onda se ne plaća naknada. Ako je fiksna kamatna stopa, ubiti znači ukoliko nije fiksna kamatna stopa onda se obavezno plaća i to smatramo da će možda ići u smjeru popularizacije kredita sa fiksnim kamatnim stopama kojih je danas nažalost u Hrvatskoj otprilike samo 13% od svih kredita, dok su druge zemlje, primjerice Njemačka, Austrija, Francuska čak 94%. Znači idemo u smjeru da se i na neki način hrvatskim građanima osiguraju uvjeti i banke stimuliraju da se više ide prema fiksnim kamatnim stopama. Radi se o tome da vrlo vjerojatno i u Francuskoj i u Njemačkoj i u Austriji nisu samo građani ti zaslužni koji su uzimali kredit da je takva količina fiksnih kamatnih stopa, nego i država razno-raznim intervencijama pokušava stimulirati da bude potrošač, odnosno korisnik kredita zaštićeniji, odnosno da se stimuliraju da kamatne stope budu fiksne, da potrošač zna točno koliko će otplaćivati, kolike će mu biti rate tijekom cijelog vremena otplate kredita. Na kraju moramo reći da nismo naravno sretni kada vidimo situaciju koja se dešava prilikom uzimanja kredita, odnosno na tržištu što se tiče kamatnih stopa. Svakim danom su one sve više i više, hrvatski građani iz dijela svojih plaća na uštrb svog standarda plaćaju veće kamate, veće rate kredita. Radi se tu naravno o svim tipovima kredita. Najviše kamate su naravno one na prekoračeni minus i u ovoj godini koja je recesijska i teška za hrvatske građane, mislim da treba napraviti dodatni napor pa ju u razgovoru sa hrvatskim bankama kako bi hrvatski građani bili što zaštićeniji i kako bi što manje od svoga standarda platili povećanje tih kamatnih stopa. Ono što moramo reći ne prihvaćamo niti najave i poruke iz udruženja bankarskih kako su profiti ove godine isti ili neznatno veći nego oni koji su bili proteklih godina. Smatramo da to nije primjerno situaciji u kojoj se Hrvatska nalazi i smatramo da bi na neki način i bankarski sektor trebao uvidjeti problem ove krizne recesijske godine i odreći se dijela profita kako bi hrvatski građani što kvalitetnije i što bolje prebrodili ovu recesijsku godinu. Naravno apelima je to vrlo teško postići i smatramo da nekada i zakonskim rješenjima se može doći do toga. Jedan od tih zakona je i ovaj zakon i zato će ga Kluba zastupnika SDP-a podržati. Hvala lijepa.
Konačni prijedlog zakona o potrošačkom kreditiranju, hitni postupak, P.Z.E. br. 338. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun i Klub zastupnika SDP-a. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane odbora i o njemu se ne glasuje jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona po članku 169. Poslovnika. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanu Kluba zastupnika SDP-a. Gospodin Zdravko Marić, državni tajnik na članak 16.
Hvala lijepo. Vlada ne prihvaća ovaj amandman. Dakle, prepoznata je namjera, dobro da se u ovom zakonu ograniči visina maksimalnog iznosa naknade za prijevremenu otplatu. No smatramo da je potrebno ostaviti tu diferencijaciju između roka otplate do godine dana i od preko godine dana, sve u skladu sa europskom direktivom i europskim pravilima.
Hvala. U ime kluba, gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Intencija ovog amandmana je da je, i kako je predlagač stavio u zakonu 0,5% da jednostavno taj period bude, ne samo do godine dana, nego i preko godine dana te otplate, pogotovo kada se radi o kreditima većih iznosa, znaju biti i puno više nego što su realni troškovi i smatramo da je ovaj iznos primjeren i tražim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potrošačkom kreditiranju. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova. 99 glasova za, 10 suzdržanih i jedan protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima. i sad idemo dalje, jer dnevni red smo utvrdili. Prvo, Konačni prijedlog zakona, evo najprije dobro jutro svima. Oprostite što je ovo malo ovako, ali prelazimo na - Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o institucijama za elektronički novac, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 346 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku sukladno članku 159. Poslovnika. Hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Gospodin Zdravko Marić, državni tajnik u Ministarstvu financija. Izvolite.