Slijedeći Klub zastupnika je onaj HNS-a i nezavisnih zastupnika u ime kojega će govoriti poštovana zastupnica Ermina Lekaj Prljaskaj. Izvolite.
Poštovani predsjedavajući, poštovane kolegice i kolege već godinu dana građani Hrvatske žive u posebnim okolnostima stvorenim uslijed iznenadne pojave i neočekivanog razvoja globalne epidemije. Posljedice koje svi osjećamo su opravdani strah za vlastito zdravlje i zdravlje naših bližnjih, ali i narušavanje mreže socijalnih odnosa koje smo izgrađivali tijekom čitavog života. Opasnost od nekontroliranog širenja virusa je usporila čitav niz gospodarskih aktivnosti dok je najveći financijski teret krize pao na leđa malih gospodarstvenih subjekata, naših vrijednih obrtnika i poduzetnika. Pretpostavljam da je očuvanje života i zdravlja svakog člana naše zajednice imperativni zadatak čijem ispunjenju svi težimo. Međutim, zbog potpune nepredvidive prirode korona virusa i vremenske neizvjesnosti oko trajanja pojedinih valova epidemije na nama leži dužnost da pronađemo i uspostavimo jasna, transparentna i logična pravila koja će doprinijeti normalizaciji društvenog života pri tome prvenstveno mislim na iznalaženje balansa između zaštite i javnog zdravlja i revitalizacije pojedinih gospodarskih djelatnosti posebice onih uslužnih. Smatram da ja Vlada RH donošenjem različitih konkretnih mjera pomoći domaćem gospodarstvu do sada pokazala visoku razinu razumijevanja za probleme s kojima su se suočili naši poduzetnici. Također u usporedbi s drugim zemljama članicama EU RH ima još uvijek poprilično liberalan režim ograničavanja kretanja i okupljanja građana. U samoj srži poduzetništva nalazi se nepristajanje na bilo kakva ograničenja poslovne inicijative pa stoga i razumijem da naši poduzetnici prirodno teže što bržoj obnovi uvjeta rada koji su važili i prije uvođenja ovih posljednjih mjera. Povijesno iskustvo nas podučava kako se razdoblja velikih kriza istovremeno i najpogodniji trenuci za poduzimanje oštrih administrativnih rezova koji mogu dovesti do ozdravljenja čitavog gospodarskog sustava. Stoga smatram da su upravo sada sazrele okolnosti za preispitivanje i dokidanje cijelog niza parafiskalnih nameta koji poput teških okova guše hrvatsko poduzetništvo. U potpunosti podržavam ponovnu uspostavu poduzetničkih sloboda, međutim za konačnu realizaciju tog cilja preporučam postupnost i uvažavanje načela proporcionalnosti. Dnevne statistike o broju novih zaraženih nam potvrđuju ispravnost mjera koji su Vlada i stožer definirali krajem prošle godine u suočavanju s posljedicama epidemije, ali nas isto tako i ohrabruje u donošenju odluke o relaksaciji određenih mjera. Smatram kako bismo prvo trebali krenuti s popuštanjem ograničenja u ugostiteljskom sektoru i da bi prvi korak na tom putu trebalo biti otvaranje vanjskih terasa. Ovo otvaranje bi se trebalo naravno provesti uz maksimalan oprez i uz puno poštivanje svih ostalih propisanih epidemioloških mjera. Također vjerujem da bez dopunskog rizika vrlo brzo mogu ispostaviti i neke očite nelogičnosti vezane za pripremu i preuzimanje kave za van, a koje kod naših ugostitelja izazivaju osjećaj posebnog nezadovoljstva i stvaraju opravdani dojam propisivanja nejednakih kriterija. Vjerujem da se ovim konkretnim odlukama može u vrlo kratkom vremenu postići najveći mogući učinak i da to može predstavljati i najbolji put za ponovnu uspostavu punog povjerenja između aktera na javnoj sceni, istog onog povjerenja na kojeg smo svi zajedno bili tako ponosni u proljeće prošle godine kada smo se odlučno i uspješno suprotstavili prvom valu epidemije. Zahvaljujem.
Sljedeći Klub zastupnika je onaj SDP-a u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Andreja Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Sabora, poštovane kolegice i kolege. Temelj kvalitetnog zdravstvenog sustava su provoditelj zdravstvene zaštite, odnosno djelatnici u zdravstvu, te dostupno i uređeno zdravstvo, a u središtu sustava je zadovoljan bolesnik. No hrvatski zdravstveni sustav daleko je od toga. Nema jasnog programa sanacije i reforme zdravstva, nema plana rješavanja nagomilanih dugova u zdravstvu. Limiti koji se svaki mjesec doznačuju zdravstvenim ustanovama neujednačeni su, nepravedni i nerealni. Osnivački općih i županijskih bolnica ulažu u zdravstvene ustanove, ali i kadroviraju i zapošljavaju po svojim kriterijima i ključevima. O listama čekanja u hrvatskom zdravstvu da ne govorimo. A kriteriji po kojima se dodjeljuju limiti nepoznati su. Jel' to stranačka pripadnost, neki raniji dogovori bez da se vrednuje stvarni, odrađeni rad. Tako su u mnogim bolnicama limiti jednaki ili čak manji od troškova za plaće. Evo nekoliko primjera nakaradnosti sustava glede financiranja. U dvije slavonske opće bolnice kojima gravitira po 60 do 80 000 stanovnika jedno je dodijeljen mjesečni limit oko 5,4 milijuna kuna, a za plaće troši više od 6 milijuna, a drugoj 9 i pol milijuna. Naša bolnica u Čakovcu za duplo više gravitirajućeg stanovništva ima limit svega 10,9 milijuna kuna, a po obrađenom slučaju dobiva skoro duplo manje od bolnice sličnog ranga na jugu Hrvatske. Jedan od najvećih generatora povećanja ukupnih obaveza i trošak rada zdravstvenih, zdravstvenih ustanova, ali i dostupnost široke lepeze lijekova građanima posebno skupih lijekova uz ostale neophodne materijalne rashode. No, je li krivica za lošu situaciju u zdravstvu na bolesnicima ili zdravstvenim djelatnicima? Ne. Našim sugrađanima treba omogućiti kvalitetnu zdravstvenu skrb. Djelatnici pak su svoje plaće koje su nekoliko puta manje nego u drugim zemljama EU i šire itekako zaradili. Oni svojim entuzijazmom i brojnim odrađenim prekovremenim satima jer nas nema dovoljno drže sustav koliko toliko dostupan građanima. Problemi s kojima se zdravstveni ustanove susreću zadnjih mjeseci nastaju uslijed korigiranog i zasluženog povećanja plaća zaposlenih u javnom sektoru. Iz središnjice Hrvatskog liječničkog sindikata je 8. siječnja ove godine upućen zahtjev ministru zdravstva za isplatu duga temeljem presude Vrhovnog suda RH od 1.12.2020. kojom je potvrđeno pravo na uvećanje osnovnice za izračun plaća u javnim službama u visini od 6% za razdoblje od prosinca 2015. do siječnja 2017. godine. Dopis istog sadržaja poslan je i svim ravnateljima zdravstvenih ustanova. Hrvatski liječnički sindikat traži isplatu tog duga s plaćom za siječanj 2021. Uprave zdravstvenih ustanova su mnoge sklone odugovlačenju isplate dugova čekajući zastaru i otpis duga na što Hrvatski liječnički sindikat ne može pristati poučeni dosadašnjim lošim iskustvima stoga je zatraženo očitovanje našeg ministra. Osim toga slijedi i podizanje novih tužbi za neadekvatni obračun prekovremenih sati za neutuženo razdoblje i to za razdoblje od 1.12.2018. do 1.4.2020. kad je napravljena redefinicija obračuna prekovremenih sati za to drugo razdoblje gdje se i dalje krivo obračunavalo. S druge strane uprave bolnice obraćaju se resornom ministarstvu i osnivačima odnosno županijama tražeći upute o postupanju i rješenju problema budući da se radi o milijunskim iznosima, a sredstava za ovu namjenu nemaju. Primjerice, Opća bolnica Zabok ima mjesečne prihode 10,8 milijuna kuna, mjesečna masa plaća i povezana davanja iznose mjesečno 10,1 milijuna kuna, a potraživanja zaposlenika po navedenim predmetnim osnovama već sada iznose oko 17 milijuna kuna. Limiti zadnje 2 godine nisu značajno povećani, a troškovi za plaće, lijekove i ulaganja značajno su veći. I takav je odnos neodrživ i neizdrživ u manjim i srednjim bolnicama. Dakle, možemo zaključiti da je naš zdravstveni sustav pred kolapsom, ovako dalje više ne ide. Pridodajmo svemu navedenom i nezadovoljstvo uvjetima rada i tretmanom djelatnika u zdravstvu osobito liječnika. Sramotno je da se već preko 6 godina nije poduzelo ništa da se riješi reprezentativnost liječnika koja se traži kroz izmjene zakonskih odredbi te izmjene Zakon o reprezentativnosti radi uspostave ravnopravnih odnosa među sindikatima javnih službi što nadležno ministarstvo još nije definitivno riješilo. I mi se zapravo pitamo želi li naša država Hrvatska bolji zdravstveni sustav, zadovoljne naše bolesnike i zadovoljne djelatnike u zdravstvu? Mora nešto poduzeti jer ovako dalje više ne ide. Hvala.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 13,00 SATI]] Poštovane kolegice i kolege, evo stanka nam je završila. Provjetrili se jesmo i sad idemo na iznošenje stajališta u ime kluba zastupnika i nezavisnih zastupnika i prvo će govoriti poštovani zastupnik Marko Milanović Litre u ime Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovane kolegice i kolege. S jučerašnjim danom bivša ministrica Martina Dalić preuzela je Podravku. Dobila je povjerenje Nadzornog odbora, odnosno točnije bi bilo reći Vladinog Nadzornog odbora. I tako u svoje ruke dobila neki od najvećih hrvatskih brendova poput Lina, Lino lade, Vegete, Dolcele, Eve, Fanta, Fini-minia, Kvikija i mnogih drugih. Kod ovog imenovanja stručnost, reference i zasluge nisu upitne ako pitate one koji odlučuju. Sve od navedenog je bivša ministrica dokazala onima, odnosno bolje rečeno onome čije je mišljenje jedino važno. Capo di tuti capo može što god hoće, pa tako može i imenovati bivšu ministricu na čelno mjesto jedne od vodećih hrvatskih kompanija. Ovo imenovanje Martine Dalić predsjednicom Uprave Podravke jasno govori da su obračuni vladajućih s koruptivnim amoralnim ponašanjem uvijek samo kozmetički i privremeni. Ovakvi potezi ne samo da pokazuju da nemate volje, želje ni snage da prekinete sa ovakvim praksama, nego dokazuju vaše temeljne vrijednosti kada je u pitanju odnos prema državnom imovini odnosno imovini Hrvatskog naroda, Hrvatskog naroda koji je taoc vaših uhljebničkih politika, odluka i stranačkog kadroviranja. Te vaše politike nisu novost na hrvatskoj političkoj sceni. To je već uobičajena praksa političkih elita koja našu zemlju na taj način vodi već desetljećima. Hrvatska ne može napredovati i zato je moja dužnost kao zastupnika u Hrvatskom saboru i kao hrvatskog domoljuba i suverenista kojem su interesi nacije na prvom mjestu da upozorim da je ovo skandal preko kojega nećemo prijeći. Predsjednik Vlade a samim time i Vlada RH ovime je izgubila svaki kredibilitet da govore o gospodarskim temama, jer su pokazali da im niti opterećenje razno raznim aferama poput Borga niti dubiozni proces propasti Agrokora ne predstavljaju prepreku da se Martini Dalić u ruke da jedan od najvrjednijih hrvatskih dragulja gospodarstva. Martini Dalić koja javno tvrdi da joj je Agrokor sjajna referenca i pritom se svima nama smije u lice. Kao i Vegeta, Podravkin najpoznatiji brend Plenković se miješa u baš sve. Ekonomija nam je politizirana kao da smo u Sovjetskom Savezu, a to potvrđuje i nedavna neformalna koalicija sa gospođom Peović iz Radničke fronte i puhanje u isti rog oko bastiona vladajućih nazvan HGK. Jasan motiv vladajućih na čelu sa predsjednikom Vlade, da se hrvatska tranzicija i socijalističke ekonomije nikada ne dovrši. Jer kada bi politika izgubila kontrolu nad tvrtkama poput Podravke kome bi smještali i gdje bi smještali bivše ministre opterećene aferama, gdje bi zapošljavali svoju rodbinu, kumove i stranačku vojsku. Ne smeta im da su mnogi poduzetnici, obrtnici kao i njihovi zaposlenici danas na koljenima što je mnogim obiteljima ugrožena egzistencija i budućnost. Oni će ustrajati na takvim nerazumnim politikama pretvarajući Hrvatsku u europsku Venezuelu. Preko tri desetljeća obnavljanja hrvatske državnosti koja na žalost nisu rezultirala zadovoljavajućim gospodarskim rastom i razvojem kojeg su svi očekivali Hrvatska stagnira, Hrvatska zaostaje i prestigle su nas mnoge tranzicijske zemlje. Ne neke, nego najvjerojatnije i sve već danas. Ako bi postojao savršen primjer koji objašnjava zašto se to dogodilo, onda je to Plenkovićevo komesarsko imenovanje Martine Dalić na čelno mjesto Podravke.
Hvala. Ispred Zeleno-lijevog bloka sada će iznosit stajalište gospodin Bojan Glavašević. Izvolite.
Drago mi je da će danas ovdje biti ministrica kulture i medija jer s ovog mjesta, dobar dan ministrice, znate kada treba ući, jer s ovog mjesta želim postaviti pitanje na koje je baš ona najpozvanija odgovoriti. Koliko velikim nasilnicima se moraju pokazati ljudi koje je HDZ odabrao da vode HRT da se ova vlada odluči učiniti nešto bilo što, koliko je dokaza još potrebno? Ajmo ne govoriti o tome da u tome politike nema jer to naprosto nije istina, da je istina kada je prethodni nadzorni odbor HRT-a podnio svoja saznanja i iznio ozbiljne optužbe na račun ove kriminogene skupine koja podržava seksualne nasilnike, kojoj su dali priliku da upravljaju s milijardu i pol kuna hrvatskih građanki i građana, taj nadzorni odbor koji su većinom činili njihovi ljudi i članice i članovi njihove stranke ne bi ekspresno bili smijenjeni oni iz nadzornog odbora nego uprava HRT-a. Ova uprava HRT-a dovela je tu kuću do samog dna. Na svaku kritiku koja im je upućivana odgovarali su tužbama, progonili su vlastite novinare koji su posao željeli raditi odgovorno, progonili su, novac su trošili na suspektan način, nisu poštivali radna prava, mobingirali su trudnice, informativni program pretvorili su u najjeftiniju propagandu vladajućih. HRT danas više nitko ne smatra ozbiljnim ili relevantnim medijem. I sad izviru dokazi da je ova uprava prikrivala seksualno zlostavljanje jednog od svojih članova. Moja kolegica Rada Borić u svojem je jučerašnjem govoru s ovoga mjesta jasno istaknula da Hrvatska ima usvojen i to još od 2018.g. način postupanja u slučajevima prijava za seksualno zlostavljanje. Osim toga, Hrvatska ima i Zakon o žrtvama seksualnog nasilja u Domovinskom ratu na kojemu smo radili između ostaloga i Fred Matić, i Vesna Nađ, Rada Borić i ja, koji je u ovom saboru usvojen. I taj zakon jasno govori o važnosti izbjegavanja retraumatizacije žrtava seksualnog nasilja. Ne samo da uprava HRT-a nije slijedila tu proceduru nego su napravili ono što se nikada ne radi, suočili su žrtvu s napadačem. To je draga ministrice u RH i dalje protupravno, ali prije svega je moralno nedopustivo. I onda da bi na ranu utrljali sol stali su na njegovu stranu, čak nije bilo ni privida neutralnosti, to je sramota gđo. ministrice, to je pljuska u lice svim žrtvama seksualnog nasilja. Dal je to Hrvatska kakvu mi ovdje želimo? Dal je to Hrvatska kakvu vi želite gđo. ministrice? Da li su zlostavljači s HRT-a zbilja oni koje želite štititi? Pozivam sve kolegice i kolege u saboru da nadzorni odbor HRT-a pozovemo na savjest i na odgovornost i da kao tijelo koje mi biramo i koje nama odgovara pokrenu postupak razrješenja glavnog ravnatelja HRT-a zbog kršenja st. 8. čl. 20. Zakona o HRT-u. Ministrice, u ovoj situaciji možete biti ili na strani žrtve ili na strani zlostavljača. Ako ne činite ništa sasvim sigurno niste na strani žrtve. Nasilnik i nasilnici na HRT-u opstaju isključivo uz politički blagoslov stranke koja je na vlasti i politički blagoslov članica i članova vlade. Jednom, bar jednom učinite pravu stvar, pozovite ih na ostavku.
Hvala vam lijepo, molim vas držimo se vremena. … [[Upadica se ne razumije.]] Bilo je bilo je vremena mjerilo se. Sljedeći klub zastupnika bit će onaj Domovinskog pokreta u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Stephan Nikola Bartulica. Izvolite.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Evo potaknuti nedavnim događajima u Hrvatskoj, pa i ovim prosvjedom jučer na Trgu bana Jelačića htio bi se osvrnuti na stanje i ono što mislim je očito je da imamo jednu antireformsku snagu na vlasti predvođenom premijerom Plenkovićem koji, koja zapravo odbija svaku promjenu, pa i malu. Dakle, ovaj primjer sa prisilnom članarinom u HGK treba nam otvoriti oči do koje mjere su vladajući spremni vršiti otpor prema opravdanim zahtjevima ljudi koji uplaćuju tu članarinu. Dakle, mi smo zemlja gdje nedostaje sloboda, pa i kultura slobode gdje cijenimo zapravo što naši vlastiti ljudi govore, nisu podanici nego slobodni ljudi. Ponovit ću poznatu moju tezu da politika previše određuje u Hrvatskoj od ekonomije, to vidimo kroz slučaj Podravke, ali i medijskog prostora, dakle poznate su velike doznake iz proračuna medijskim kućama, ali i kroz oglašavanje javnih poduzeća se utječe sa našim novcima na ponašanje medija. Udjel ukupne države u BDP-u je preko 50%, što je jako velik udjel i uzrok je gospodarske stagnacije. Vidimo da poluge se ne puštaju lako, pa i tako stare navike, loše navike. U ovom slučaju sa Podravkom nije toliko bitna Martina Dalić nego činjenica da premijer iz vlade uopće kadrovira u takvoj kompaniji. Dakle, nismo se jasno opredijelili za slobodnu ekonomiju, moramo biti svjesni da postoji velika cijena za to. Jedna Slovačka npr. koja je provela reforme prije više godina svake godine stvara 20 milijardi EUR-a više nego Hrvatska, dakle 20 milijardi EUR-a na godišnjoj bazi, to je kroz 5.g. 100 milijardi, dakle ona postaje zapravo zemlja blagostanja gdje ljudi lako nalaze novo radno mjesto u odnosu na nas gdje gubimo ljudi i nije nikakva tajna zbog čega. Ako nisu u stanju provesti malu promjenu u načinu financiranja gospodarske komore onda kako ćemo očekivati da provedu strukturne reforme, od zdravstvenog sustava nadalje? Kad govorimo o kulturi slobode i ono što se ne poštuje kod poduzetnika, dakle njihova volja da dobrovoljno financiraju tu ustanovu vidimo to i kroz druge primjere. Npr. obavezno zdravstveno osiguranje, opet svi zaposleni u Hrvatskoj nemaju izbora nego nužno moraju uplaćivati u HZZO. Ima monopolsku poziciju, dakle to je uzrok raznih zloupotreba, pa i političke korupcije. I rekao bi iza riječi „solidarnosti“ se zapravo krije ta masovna korupcija i ne racionalno upravljanje resursima. Nije zato iznenađenje da i liječnici mnogi, ali i medicinske sestre nažalost napuštaju Hrvatsku. Zapošljavanje ide putem natječaja i dobro znamo kako to izgleda kod nas, sve se unaprijed dogovori i sve se zna i ako niste član vladajućih elita, vladajućih struktura, vi ste zapravo građani drugog reda, nemate nikakve šanse zapravo u realnom svijetu se zaposliti nažalost. Dakle, nismo ni započeli tim reformama, vidimo da se i male reforme zaustavljaju i zato kažem, još jednom vidimo da institucije naše nažalost su zarobljene, nemamo slobodne institucije koje su u službi ovog naroda i to se sve više vidi, stara retorika o stabilnosti je već davno potrošena i pročitana u našem narodu koji želi dostojanstveno živjeti. Mislim da je svima jasno da promijene mogu samo doć od novih političkih snaga. Hvala.
Sljedeći klub zastupnika je onaj Centra i GLAS-a u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Anka Mrak Taritaš. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče HS-a. Poštovane kolegice i kolege. Veli naš premijer neki dan da su poduzetnici koji prosvjeduju jer se boje za svoj opstanak, ljudi koji pozivaju na neposluh i kršenje mjera. Pazite, to su bile riječi našega premijera. Ako je ikada bilo sumnje u to da su primjedbe oporbe i niza hrvatskih stručnjaka da postoji problem s načinom donošenja odluka, sada već skoro godinu dana, onda je i zadnji tračak te sumnje izbrisalo premijerovo pozivaju na neposluh. Tako si oni, a oni su premijer Plenković i HDZ zamišljaju državu. Njih nekoliko će kao da se igraju neku društvenu igru, recimo „Monopol“, „Rizik“ ili recimo slažu lego kocke sjesti oko stola i odlučivati tko što može, a tko što ne može, tko živi, a tko umire i dalje bez plana i programa, bez indikatora na kojima bi se neke odluke temeljile pa se to zna unaprijed da ljudi mogu planirati i naravno bez ikakve uloge najvišeg predstavničkog tijela građana HS-a. I kada se onda netko uopće usudi reći, hej ljudi stanite malo, pa mi ovdje umiremo onda su to oni koji pozivaju na neposluh jer velikog tatu to nervira. Mora biti disciplina i svi moraju slušati što je on rekao. Naravno jasno je i to nitko ne negira da dok se dovoljno ljudi ne cijepi moramo paziti što radimo i da je netko odgovoran da se to provodi, ali od početka pa do današnjeg dana rade se iste greške. Uopće se zapravo ne zna kada je nešto dozvoljeno, a nešto nije, na temelju kojih pokazatelja se donose odluke i što se treba dogovoriti da bi se te odluke promijenile i ono što je najgore, nema pravog sustava. Ne zna se navečer što će se odlučiti ujutro i zato i od prvog dana nekima najstrožije zabranjeno ono što je drugima dozvoljeno. Da uopće ne spominjem primjere koji su svima poznati, krcate toplice ili kilometarski redovi za skijanje na Sljemenu u kojima ljudi nagurani kao sardine uglavnom ne nose maske, da uopće ne spominjem raznorazne uglavnom vjerske fešte, feste za kojih se od početka nalazilo značajno više razumijevanja nego za druge. A istovremeno kafići ne mogu prodavati kavu za van ili čak smjestiti nekoliko stolova na terasu pod grijalicu pa ako netko želi sjesti da nešto i zarade. Danas naši sugrađani kupuju recimo kavu u jednoj pekarnici i onda s tom kavom odu sjesti na terase kafića koji su zatvoreni i tamo piju kavu. Ali dobro, to je tako. Nisu na sreću svi tako neposlušni prema našem premijeru kao što su poduzetnici koji prosvjeduju, ima i onih koji baš fino slušaju uzornog su vladanja i na njih nema prigovora. Recimo, Nadzorni odbor Podravke evo ovi poduzetnici koji nemaju sreću da sjede u Nadzornom odboru Podravke trebalo bi od njih učiti kako biti poslušan ili recimo mi ovdje u oporbi koji stalno nešto grintamo, prigovaramo, rovarimo i totalno smo neposlušni prema premijeru, mogli bi se ugledati na neke naše kolege kako biti poslušan. Pa jedan dan kažeš i napišeš da ćeš glasati za ukidanje obaveznih članarina u HGK-u, a drugi dan lijepo poslušno izađeš pred javnost i kažeš da si sretan jer su se evo sve lijepo dogovorili i da od toga neće biti zapravo ništa. E dragi poduzetnici, lijepo vam je premijer rekao samo ga vi ne slušate, treba biti poslušan pa ne morate na cičoj zimi prosvjedovati u očajničkom [[Upadica Reiner: Hvala.]] da spasite vlastite egzistenciju nego fino, lijepo na toplom oko stola skupljate poene [[Upadica Reiner: Hvala.]] ali jedino čega ćete se morati odreći je obraz.
Hvala. Sljedeći klub zastupnika je onaj HDZ-a, a govorit će poštovana zastupnica Ana-Marija Blažević. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo u zadnjih tjedan dana svjedoci smo stvarno strašnih zbivanja. U Pakracu je bačena bomba na djelatnike HEP-a, u Zlataru je ispaljen projektil, a u Šibeniku se zbio strašan zločin višestruko ubojstvo. Djeca su ostala bez roditelja, majke bez svoje djece. Sigurna sam da nitko od nas nije ostao ravnodušan na sve to. Sva ta mjesta su inače okarakterizirana kao mirna, bez veće stope kriminaliteta i stanovnici su potreseni što se to dogodilo u njihovim sredinama. Svi ti događaji pronašli su svoj prostor i u medijima. Danas ne želim zalazit u pozadine tih zbivanja nego želim upozoriti i na neka po meni važna pitanja koja su se ponovno otvorila. Počet ću od posjedovanja ilegalnog oružja i eksplozivnih naprava. MUP već stvarno dugi niz godina provodi akciju dragovoljne predaje oružja bez sankcija. Na žalost iz ovih primjera koje sam navela vidimo da se bez obzira na napore i medijske kampanje, akcije, ilegalno oružje i dalje nalazi u našoj blizini. Kao majka ta me činjenica stvarno brine. Pitam se je li stvarno represija jedan od načina kako bi smanjili posjedovanje istoga. Na žalost područja poput Pakraca koja su bila pogođena u Domovinskom ratu i danas imaju posljedica, a posjedovanje ilegalnog oružja jedno je od njih. Iz primjera Zlatara vidimo da to nije samo posljedica Domovinskog rata već puno širi problem. Sigurna sam da ilegalno oružje ne čini ljude koji ga posjeduju sigurnima, nego vidimo da mu ugrožava život ali i živote ljudi oko njega. Od 1.9.2007. do 30.11.2020. u Republici Hrvatskoj građani su dragovoljno predali 5493 kg eksploziva. 5 milijuna 570 tisuća i 778 komada streljiva, 5345 komada automatskog i 9183 komada dozvoljenog oružja, te 330 tisuća 642 komada rasprskavajućeg oružja. Meni su to strašne brojke zar ne? Još je strašnije saznanje da ga ima još u našoj blizini. Apeliram na sve koji ilegalno posjeduju oružje neka ga prijave nadležnom tijelu bez sankcija uz anonimnost. Tim činom ćete stvoriti sigurniju budućnost. Sljedeća strašna stvar što su neke osobe stradale obavljajući svoje radne zadatke na svom radnom mjestu. Kakvo smo društvo postali ako moramo strepiti i sa strahom ići na posao pogotovo ako obavljamo bilo kakav oblik javnog posla, javne djelatnosti. Nemoguće je da svi imamo službenu zaštitu jer ovdje se radi o radnicima na šalterima, u banci, u pošti, raznim institucijama, o trgovcima, poštarima, vozačima javnog prijevoza, o ljudima koji rade na sudovima, centrima za socijalnu skrb, o radnicima HEP-a. Svi oni se svakodnevno susreću sa napadima verbalnim ili fizičkim, a samo obavljaju svoj posao. O još jednoj stvari želim govoriti koja je u meni u svemu tome bila stvarno šokantna, ali mene strašno zabrinjava. O tome smo govorili nakon napada koji se dogodio nedavno ovdje i na Markovom trgu. Komentatori medijskih članaka koji pišu o ovom strašnom događaju javno izriču govor mržnje i podržavaju osobe koje su počinile ove strašne zločine. Ako samo na brzinu pregledamo komentare možemo pročitati. Svaka čast treba uzeti pravdu u svoje ruke, bravo, heroj, pa sve do insinuacija na koga još treba baciti bombu. Meni je to zastrašujuće. U trenutku u kojem se svi nalazimo unazad godinu dana od pandemije do potresa na Banovini živimo pod stresom i svatko na svoj način proživljava događanje oko nas. Neke osobe samo trebaju neki okidač da naprave neželjene događaje sebi i svojoj obitelji ili bilo kome u svojoj okolini, a komentari koji pozivaju na mržnju, na obračune i nasilje sigurno nisu dobro došli. Dapače, mogu prouzrokovati puno lošega. Naša djeca, naši mladi su na društvenim mrežama i čitaju te komentare. Na nama je da to spriječimo jer to nije sloboda izražavanja. Na žalost i pojedini političari koji koriste ovu govornicu trebaju se zapitati da li je koriste zbog slobode izražavanja ili poticanje mržnje, jer je granica između ta dva pojma jako mala. Za kraj. Obiteljima koji su izgubili svoje bližnje u svim ovim zločinima izražavam sućut, a ozlijeđenim djelatnicima HEP-a želim što brži oporavak.
Slijedeći Klub zastupnika biti će onaj MOST-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Miro Bulj, izvolite.
Hvala lijepo. Hrvatski premijer i ministar Ćorić naglašavaju često zelene politike, međutim to je vatra i voda, niti ih je briga za zelenim politikama, niti rješavaju te probleme. Ja ću ovdje krenuti od jednoga velikoga problema, to je aglomeracije. U Hrvatskoj imamo više desetina aglomeracija koje se rade, grade i koje su zajednički projekt lokalne samouprave i lokalnih vodovoda Hrvatskih voda. Međutim, imamo jedan ogroman problem, a taj problem naravno uvijek se nabija na nos Dalmatinskoj zagori. U projektnom timu za aglomeraciju Sinj sudjelovale su Hrvatske vode, lokalni vodovod i naravno lokalna samouprava. To su zajedno i sufinancirali u biti, ugovorni partneri su ili sudionici o aglomeraciji. S tom aglomeracijom bi se riješilo da kanalizacija, kompletna kanalizacija središta Dalmatinske zagore, srca Dalmatinske zagore, to je Sinj gdje živi 25.000 stanovnika ne utječe ravno u rijeku Cetinu. Samo da znate o čemu se radi, radi se o tome da iz rijeke Cetine piju i koriste vodu ljudi i makarskog primorja i Omiša i Hvara, dijelova Splita i drugih dijelova Dalmacije. Kanalizacija koja bi se riješila ovim projektom je dovedena do upitnosti. Prošle godine je poništena javna nabava zbog toga što nisu dobro procijenjeni troškovi, tj. troškovi odabira su bili značajno veći. Tada sam pisao ministru Ćoriću, premijeru, da je takvo stanje na tržištu jer oni sudjeluju u tome, oni su imenovali predstavnike Hrvatskih voda. A oni su poništili javnu nabavu da bi ponovili tu istu javnu nabavu, da bi sada podijelili je u 3 lota, u 3 baze, kako oni to već kažu, da bi sada cijena aglomeracije Sinj ispala potpuno ista. Do 2023. mora biti gotova ta kanalizacija. 80, taj projekat aglomeracije, 80% financira se iz EU fondova, a upitna je. I zato sam ovdje donio prije nekoliko dana ono što utječe, tekućinu koja utječe u Cetinu, u čistu bistru rijeku Cetinu i ne samo da Cetina napaja Dalmaciju, Cetina proizvodi rijeka 40% hidroenergije RH. Građani grada Sinja i Dalmacije, moje Cetinske krajine, uredno plaćaju Hrvatskim vodama održavanje kanala, sve što treba napraviti. Znate što rade? Ništa. Ništa. Osim što se zapošljavaju i političari koji izgube izbore pa se tu udomljavaju župani bivši, ovi, oni, to možete vrlo lako provjeriti, ali ja moram ovdje kazati, da sam poslao zahtjev da me primu u Hrvatske vode, da sam tražio razgovor sa predstavnicima znači vodovoda lokalne samouprave i nadao sam i, lokalnom samoupravom, da će Hrvatske vode to prihvatiti da se razgovara, kao jedini saborski zastupnik iz Sinja i cetinskog kraja to imam obavezu. Međutim, Hrvatske vode su poslale dopis da će primiti, jučer su odustale od toga sastanka. Da će me primiti. Zbog čega su odustale jer im ... [[Govornik se ne razumije.]] Hrvatske vode, je l' ja kao legalni predstavnik naroda Sinja jedini u ovom Saboru imam pravo to zatražiti. Ili ćemo se pretvoriti u našega idola Andrijicu Šimića, hajduka? Što bi mi tribali doli? Ostati u 21. st. centar Dalmatinske zagore, kulturni, povijesni, da ostanemo di, u 17. vijeku? Ministre Ćoriću, rekli ste da 60% prebačenih ... [[Govornik se ne razumije.]] ćete platiti, Sinj je ispod. Nađite novac, Hrvatske vode koje ne rade svoj posao nigdje, ne žele niti normalno komunicirati, ja ovdje nemam druge poruke. Ako ne želite komunicirati, ja sam inače bio i aktivist, narod Sinja i cetinskog kraja će se dignuti i naći će načine da zaustavi ovo što se radi prema tome kraju, pitamo se, a ja odgovaram, ovo ministre Ćoriću i Hrvatske vode radite narodu Sinja [[Upadica: Hvala.]] namjerno. A nećete.
Sljedeći klub zastupnika je onaj HSS-a i HSU-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Poštovani g. potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ovo o čemu ću danas govoriti je ogledalo našeg društva, ovo je naš odraz u ogledalu, ovo je tužna i ružna slika rastućeg siromaštva u RH, a govorit ću o obiteljskim mirovinama. Znajte da stav koji zauzmemo oko obiteljskih mirovina je stav prema bračnoj zajednici, je stav prema mirovinskom osiguranju, je stav prema siromaštvu, je stav prema europskoj pripadnosti. Kunemo se u svetinju braka, govorimo da su uplate u mirovinski, dakle u mirovinsko osiguranje manje od isplata, da imamo problem. Govorimo da je siromaštvo rak rana ovog društva. Govorimo i kunemo se u europsku tradiciju i europsku pripadnost. I ja kažem, došlo je vrijeme da prijeđemo sa riječi na djela. HSU je izradio 2 prijedloga zakona koji sadrže potrebne zakonske izmjene ispravljanja dugogodišnje nepravde mirovinskog sustava. Prvi je prijedlog Zakona o obiteljskom dodatku na mirovinu koji nudi opciju koja sada nedostaje. Nudi da udovica naslijedi, osim svoje mirovine, i 50% mirovine preminuloga. Zašto kažem udovice? Jer su 93% one korisnice obiteljske mirovine. U prihvaćanju ovog prijedloga ublažio bi se pad životnog standarda upravo tih osoba kojima, dakle tih udovica kojima svi troškovi ostaju isti, a primanja se drastično smanjuju. Hrvatska je među rijetkim europskim zemljama koja nema uređene obiteljske mirovine i uvođenje toga u Hrvatskoj ne bi bio nikakav presedan, to bi bilo samo vrlo praktično rješenje korištenjem europskog modela rješavanje hrvatskog problema, velikog gorućeg problema. Dakle time bi se uvela pravedna praksa koja poštuje minuli rad, koja poštuje uplatu i ne to bilo kakvu uplatu, nego višedesetljetnu zajedničku uplatu doprinosa i koja štiti građane od siromaštva. Drugi prijedlog je prijedlog zakona o izmjenama Zakona o mirovinskom osiguranju u kojem bi, umjesto sadašnjega prava da udovica poslije smrti partnera prima 70% mirovine, uveli da prima 80% mirovine, time bi im se povećale za 10% mirovine. Dakle, nikad se ne čuju obadvije opcije nego ili jedna ili druga koristiti i to je mogućnost izbora. Time bi se isto tako za gotovo 10% uvećale njihove mirovine koje su 2000, prosječno 2329 kuna. Prosječno su manje za 500 kuna, odnosno manje su za 500 kuna od prosječnih mirovina i manje su za 800 kuna od starosnih mirovina. Dakle, to je nešto što vrijedi učiniti. To je nešto čemu treba dati maksimalne napore ovog društva da se to uvede i da se borimo protiv rastućeg siromaštva. Obiteljske mirovine su najobezvređenije mirovine obzirom na zajedničku duljinu uplate doprinosa. Na njihovom obezvređivanju godinama, desetljećima parazitiraju oni koji su malo uplaćivali, a puno primaju. Vrijeme je da se ta nepravda, taj veliki hrvatski grijeh ispravi. Pri tome ja uopće ne dvojim kad bi mogle 200 000 udovica u Hrvatskoj danas glasati za taj zakon odmah bi glasale. Ali ja pozivam i prozivam sve hrvatske muže da li imaju pravo nakon svoje smrti ostaviti svoje udovice u siromaštvu? Hvala vam lijepa.
I još imamo jednu točku, a to je Izvješće o Mandatno-imunitetnog povjerenstva, pa molim predsjednika Mandatno-imunitetnog povjerenstva g. Roberta Jankovicsa da podnese izvješće. Izvolite.
Poštovani g. potpredsjedniče, cijenjene kolegice i kolege. Mandatno-imunitetno povjerenstvo HS-a na našoj 12. sjednici održanoj 4. veljače 2021. g. razmotrilo je obavijest HDZ-a da preminulog zastupnika Miroslava Tuđmana zamijeni Tomislav Okroša upućena aktom predsjednika HS-a od 4. veljače 2021. g. Povjerenstvo je utvrdilo da je Miroslav Tuđman umro 31. siječnja 20201. g. Zastupničku dužnost zastupnika u 10. sazivu HS-a počeo je obnašati 22. srpnja 2020. g. Na temelju čl. 10 toč. 4 Zakona o izborima zastupnika u HS danom smrti prestao je zastupnički mandat zastupniku Miroslavu Tuđmanu. HDZ na temelju čl. 42 st. 3 Zakona o izborima zastupnika u HS odredila je Tomislava Okrošu za zamjenika zastupnika. Sukladno navedenom, Mandatno-imunitetno povjerenstvo na temelju čl. 10, 11 i 42 st. 3 Zakona o izborima zastupnika u HS i čl. 10, 9 i 116 Poslovnika HS-a predlaže HS-u donošenje odluke o prestanku zastupničkog mandata i početku obnašanja zastupničke dužnosti zamjenika zastupnika. Dana 31. siječnja 2021. g. smrću zastupnika Miroslavu Tuđmanu prestao je zastupnički mandat. Zastupničku dužnost zamjenik zastupnika Tomislav Okroša sukladno čl. 9 st. 2 Poslovnika HS-a započinje obnašati kada Sabor odlukom utvrdi zakonske pretpostavka za primjenu instituta zamjenjivanja.
Zahvaljujem predsjedniku Mandatno-imunitetno povjerenstva. Otvaram raspravu. Nitko se ne javlja. Zaključujem raspravu i time bih zaključio današnji rad. Čak smo završili u današnjem danu, koju minutu, doduše. Nastavit ćemo ipak sutra, ne danas nego sutra u 10,45 i prva točka bit će Prijedlog Plana usklađivanja zakonodavstva RH s pravnom stečevinom EU za 2021. g. Želim vam ugodan ostatak noći. SJEDNICA PREKINUTA U 23,55 SATI. Sad idemo na točku - Izbor, imenovanja i razrješenja Molim predsjednicu Odbora za izbor, imenovanja i upravne poslove Nadu Murganić da obrazloži prijedloge odluka. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Evo imamo nekoliko prijedloga odluka o izboru, o o prestanku mandata članova odbora. Prvo, za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost HS-a bira se zastupnik Josip Sarić, Šarić, pardon, naravno, ove su izmjene vezano nažalost uz, radi prestanka zastupničkog mandata našeg kolege zastupnika dr. Miroslava Tuđmana. Sljedeće je Prijedlog Odluke o izboru i prestanku mandata člana Odbora za obranu HS-a, bira se Stipan Šašlin. I sljedeći je Prijedlog Odluke o izboru i prestanku mandata člana Odbora za ratne veterane HS-a, bira se Goran Ivanović. Ovo su donešene, prijedlozi odluke danas na sjednici odbora i ove odluke će stupiti na snagu danom donošenja, bit će objavljene u Narodnim novinama. Eto, hvala.
Zahvaljujem predsjednici odbora. Otvaram raspravu. Nitko se ne javlja. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti.
Poštovane zastupnice i zastupnici dobro jutro, nastavljamo s radom prema planu koji smo najavili, dakle prva točka danas: - Prijedlog Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima, prvo čitanje, P.Z. br. 61. Predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 85. Ustava i čl. 172. Poslovnika HS-a. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje Zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Molio bih sada predstavnicu predlagatelja da nam da dodatno obrazloženje. S nama je poštovana ministrica kulture i medija Nina Obuljen Koržinek, pozdravljam ministricu i izvolite, možete nam predstaviti zakon.
… [[Govornik naknadno uključen]] poštovane zastupnice i zastupnici. Pred vama je Prijedlog Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima. Napomenula bih uvodno da ovaj zakon datira iz, važeći zakon iz 2003.g. i od tad je 6 puta mijenjan i dopunjavan radi usklađivanja s razvojem europskog i međunarodnog pravnog okvira i s obzirom da je donesena Direktiva o autorskom pravu i srodnim pravima na jedinstvenom digitalnom tržištu i Direktiva o utvrđivanju pravila o ostvarivanju autorskog i srodnih prava koje se primjenjuju na određene internetske prijenose organizacije za radio difuziju i reemitiranje televizijskih i radijskih programa i na opseg predloženih izmjena predložen je ovaj cjeloviti novi zakon. Važno je uvijek istaknuti kad se govori o ovom području zakonodavstva da ono pripada dijelu međunarodnog privatnog prava i ima, i autorska prava i srodna prava imaju izrazito naglašeno međunarodno pravno obilježje ne samo u odnosu na EU nego i na druge međunarodne konvencije. Direktiva s kojom se usklađujemo bila je predmetom dugih rasprava na razini EU, moglo bi se reći i iscrpnih rasprava u razdoblju od 2016. do 2019. u kojoj su naši predstavnici, predstavnici RH vrlo aktivno sudjelovali zastupajući nacionalne interese nositelja autora, autorskog prava i adekvatne rasprave i javne rasprave vođene su i na nacionalnoj razini. Željela bih reći s obzirom da ovaj zakon obuhvaća jedan zaista veliki broj dionika koji su vezani ili imaju interes uređenja ovog područja, tako je i naša radna skupina brojila više od 60 dionika, sam proces izrade zakona vodio je Državni zavod za intelektualno vlasništvo, tu je ravnateljica Ljiljana Kuterovac. U ovom uvodnom dijelu još bih spomenula da je donošenje ovog zakona ključno za održanje i razvoj hrvatskih kulturnih i kreativnih industrija. Prije ove krize procjenjuje se da je njihov doprinos ekonomiji RH iznosio približno 4,6% u ukupnoj zaposlenosti i 6,3% u BDP-u, a da smo u izvozu kulturnih i kreativnih industrija postizali rezultate puno bolje nego u izvozima nekih drugih roba i usluga. Međutim, covid kriza razorno je utjecala upravo na ovo područje i neka od najnovijih istraživanja pokazuju da je uz avioprijevoz upravo kultura i kulturne i kreativne industrije najviše pogođene covid krizom. Ističem to jer je puno toga prešlo u digitalnu sferu, a ovaj zakon naglasak stavlja upravo na definiranju, uređenju i zaštiti autorskih i srodnih prava u digitalnom okružju. Što se tiče osnovnih pitanja koja se uređuju zakonom istaknula bih jedan dio pitanja koja se odnose na otklanjanje dosadašnje pravne nesigurnosti, dakle bolje uređenje onih odredbi koje se tiču, koje su pitanje našeg nacionalnog odabira u pitanju uređenja, posebno recimo pitanje rudarenja, korištenja digitalnih sadržaja u knjižnicama, drugim ustanovama, u nastavi, u tom smislu uvodi se iznimka za tzv. rudarenje teksta, zatim iznimka za korištenje zaštićenih sadržaja u digitalnoj i prekograničnoj nastavi i iznimka kad treba čuvati i zaštititi kulturnu baštinu. Drugo važno područje uređenja odnosi se na poboljšanje praksi licenciranja i osiguravanje šireg pristupa zaštićenom sadržaju i tu bih istaknula reguliranje korištenja dijela i drugih predmeta zaštite nedostupnih na tržištu od strane institucija koje čuvaju kulturnu baštinu, kao i olakšan pristup audiovizualnim dijelima na platformama na tzv. videu na zahtjev. Ovo je jednim dijelom vezano i uz Zakon o elektroničkim medijima o kojem ćemo raspravu imati nakon ove. Treće područje uređenja odnosi se na stvaranje tržišta autorskih prava koje dobro funkcionira, pa se u ovom zakonu propisuje zaštita prava izdavača informativnih publikacija u pogledu internetskih korištenja takvih publikacija i uređuje se korištenje autorskim ili srodnim pravima zaštićenih sadržaja od strane pružatelja usluga dijeljenja sadržaja putem interneta. Drugim riječima, jedan novi režim zaštite posebno hrvatskih izdavača, ali i svih onih autora čiji se sadržaji vrlo često dijele i koriste na različitim platformama, a bez da oni od toga imaju ikakvu materijalnu korist ili da se poštuju njihova moralna prava. Četvrto područje odnosi se na osiguravanje pretpostavki za pravičnu naknadu autorima i izvođačima u ugovorima kojima isti ustupaju svoja prava radi korištenja njihovih djela ili drugih predmeta zaštite na način da se u ovom zakonu propisuje jasno načelo odgovarajuće i razmjerne naknade, da se uvodi obveza vezana uz transparentnost informacija o korištenju predmeta zaštite, propisuje se mehanizam za prilagodbu ugovora u slučaju da se izvorno propisana naknada pokaže nerazmjerno niska u odnosu na prihode od korištenja, ovo je ponovno posebno važno za velike internetske platforme i četvrto, autorima i izvođačima omogućuje se opoziv isključive licencije ako nije došlo do iskorištava djela ili drugog predmeta zaštite što je ponovo jako važno u slučaju kad autori zapravo bez svoje volje i potpisanih ugovora pronalaze svoje sadržaje. I ne samo da ih pronalaze za korištenje, nego i da ih netko drugi monetizira. Isto tako, slijedom ove direktive kojoj je zapravo cilj osigurat povoljnije uvjete za širenje u državama članicama televizijskih i radijskih programa, donose se propisi koji će olakšati licenciranje autorskog prava i srodnih prava, tu posebno ističem odgovarajući način utvrđivanja primjene načela zemlje podrijetla kad organizacije za emitiranje žele prekogranično pružati određene internetske usluge, zatim proširivanje obveznog kolektivnog ostvarivanja prava na sve vrste reemitiranja programa i uvođenje jasnih pravila reguliranja autorskog i srodnog prava u situacijama prijenosa, programskih signala putem tehničkog postupka izravnog protoka, termin poznat u praksi kao direct injection. Pored navedenih izmjena koje proizlaze iz obveza članstva EU-a u predloženom zakonu izvršene su i daljnje izmjene i dopune uređenja pojedinih pitanja na temelju problema koje smo uočili ili nedostataka u primjeni dosadašnjeg propisa. Tu bih posebno istaknula uređenje autorskih djela stvorenih u radnom odnosu bez obzira radi li se o državnoj ili javnoj službi, ugovori o stvaranju autorskog djela po narudžbi, ugovori i stvaranje autorskih djela te drugih predmeta zaštite u pojedinim specifičnim područjima, npr. nakladničkoj, izdavačkoj, audiovizualnoj ili glazbenoj produkciji, zatim opsežnije uređenje prava nakladnika informativnih publikacija, detaljnije uređenje uvjeta za obavljanje djelatnosti kolektivnog ostvarivanja prava od strane neovisnih upravljačkih subjekata, jasnije reguliranje prerade djela, zatim detaljnije definiranje autorskih i srodnih prava koja se ostvaruju u sustavu kolektivne zaštite itd. Što se tiče očekivanja od donošenja ovog predloženog zakona, istaknula bih nekoliko važnih točaka. Prvo, da očekujemo da će se jasnijim pravilima postići veća pravna sigurnost za sve nositelje autorskih i srodnih prava a s tim se zapravo izravno doprinosi gospodarskoj održivosti kulturnih i kreativnih i medijskih industrija. Isto tako, povećat će se pravna sigurnost u području djelatnosti istraživačkih organizacija, organizacija kulturne baštine, obrazovnih institucija, ovo je jako važno jer je bilo određenih nedoumica oko toga do koje mjere se određeni sadržaji koji su zaštićeni autorskim pravom mogu koristiti u ove svrhe i isto tako uredit će se pitanje rudarenje teksta i podataka što je jako važno za znanstvenu i istraživačku zajednicu. Naglašavam da se ovim zakonom propisuje novo pravo, novo srodno pravo autorskom pravu za izdavače informativnih publikacija, drugim riječima ako neki agregatori poput npr. Google newsa koriste sadržaje koje objavljuju mediji, i od toga naravno zarađuju plasirajući reklame, imat će obvezu urediti pravo na prenošenje takvih sadržaja i nadoknaditi autore takvih sadržaja. Isto tako, ovim prijedlogom uređuju se sadržaji koji se putem tih platformi pohranjuju i dijele i zapravo po prvi put se jasno propisuje odgovornost davatelja usluga dijeljenja sadržaja putem interneta za te zaštićene sadržaje koji se putem njihovih platformi prenose, pohranjuju i dijele, drugim riječima, ako ne budu uređena autorska prava, bit će moguće zatražiti da se sadržaji za koje nisu uređena prava uklone. Spomenula bih još pitanje pravične naknade autora i izvođača kao važno pitanje o kojem se vodilo dosta rasprave među različitim dionicima, autorima i producentima odnosno posebno pitanje izvođača i diskografa. Ono što možda još treba spomenuti da se ovim predloženim zakonom olakšava licenciranje autorskog prava i srodnih prava za djela i druge predmete zaštite koji su sadržajni u emitiranjima određenih vrsta televizijskih i radijskih programa vodeći računa o doslovnoj primjeni pravila zemlje porijekla a isto tako propisuju se i jasna pravila u slučaju kad se prijenos programskih signala obavlja pomoću tehničkog postupka izravnog protoka. Očekujemo da će posljedica uvođenja ovih novina biti lakše širenje u država članica EU-a, nacionalnih televizijskih i radijskih programa kao i veća dostupnost u RH, televizijskih i radijskih programa koji potječu iz drugih država članica EU-a. Ocjenjujemo da će se preciznijim uređenjem uvjeta za obavljanje djelatnosti neovisnih upravljačkih subjekata kao i organizacija za kolektivno ostvarivanje prava koji obavljaju djelatnost kolektivnog ostvarivanja autorskog i srodnih prava pridonijeti većoj transparentnosti u njihovom poslovanju i ukupnoj djelotvornosti sustava kolektivnog ostvarivanja autorskog i srodnih prava ponovo kao u našoj tradiciji, europskoj tradiciji, još uvijek najboljeg načina osiguravanja prava autora i svih drugih nositelja srodnih prava. Jasnije definiranje prerade djela razriješit će određene nejasnoće do kojih je dolazilo u praktičnoj primjeni kod korisnika predmeta zaštite te time pridonijeti većoj pravnoj sigurnosti kod svih dionika na tržištu. Ista posljedica očekuje se i u pogledu reguliranja situacije kada fizičke ili pravne osobe temeljem vlastite inicijative dostavljaju nakladniku informativnih publikacija ili organizacija za emitiranje autorsko djelo ili predmet srodnih prava sa svrhom objave vijesti i informiranja javnosti o aktualnim vijestima. Također, uređenjem postojećih otvorenih autorsko-pravnih pitanja u vezi sa audiovizualnim djelima koji se nalaze u arhivi HRT-a a koja su nastala prije 1990. g., osigurat će se preduvjeti za njihovo uređeno korištenje. Na kraju ističem da s obzirom da je ovaj zakon uređuje prvenstveno privatno-pravna pitanja iz područja autorskog prava i srodnih prava i tu se unaprjeđuju određeni aspekti već postojećeg uređenja sustava zaštite autorskih prava i srodnih prava, on prema našoj procjeni neće zahtijevati nikakva dodatna sredstva iz državnog proračuna, njegov cilj je na dobar način postaviti okvir za pravičnu redistribuciju prihoda između nositelja i korisnika pojedinih autorskih ili srodnih prava. S kolegama i kolegicama iz Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo koji su nositelji izrade ovoga zakona pratit ćemo pažljivo raspravu, željela bih u ovom uvodnom djelu još naglasiti da je nekoliko pitanja kao i uvijek kad se radi o ovakvim zakonima ostalo otvoreni i nakon rasprave unutar radne skupine i nakon javne rasprave, neki od tih dionika kontaktirali su i saborske zastupnike i klubove zastupnika i mi ćemo pažljivo pratiti i vaše rasprave jer mislim da je cilj i interes svih da se postigne i usvoji takva norma koja će svim dionicima u području kulturnih i kreativnih industrija u Hrvatskoj omogućiti pravičnu naknadu ali i olakšati poslovanje jer to je na dobrobit svih koji djeluju u tom području. Ovo je zaista jako važan zakon za hrvatsku kulturnu i kreativnu industriju, za njen budući razvoj u digitalnom okruženju, vodili smo se dvama interesima ili dvama principima, kao prvo urediti hrvatsko tržište da bude sigurno, da osigura pravične naknade i da na dobar način, kvalitetan način uredi odnose između svih dionika, to je ono što je zadaća na nacionalnom tržištu, međutim jednako važno bilo je postići i usvojiti, predložiti ovom Visokom domu takva rješenja koja će osigurati adekvatnu zaštitu o čuvanje održivosti budućeg razvoja hrvatskih kulturnih i kreativnih industrija u odnosu na globalne digitalne platforme. Završit ću ovo uvodno izlaganje podsjećanjem da je za nama nekoliko mjeseci u kojima je najveći broj sadržaja kulturnih i kreativnih industrija bio dostupan digitalnim putem, bili smo zadovoljni da smo mogli tim sadržajima pristupati u velikoj mjeri besplatno međutim moramo biti svjesni da je autorima i nositeljima srodnih prava, dakle izvođačima i ostalima taj njihov kreativni rad, njihov jedini izvor prihoda. Jedna od važnih zadaća ovog zakona jest da ih i u tom digitalnom vremenu kad nam se možda ponekad čini da se mora biti dostupno svakome besplatno, da budemo svjesni da postoje ljudi koji tog prihoda i isključivo od tog prihoda žive i da moramo svojim zakonskim rješenjima naći način da im osiguramo pravičnu naknadu. Bez obzira na određene prijepore oko pojedinih rješenja u ovom zakonu, sasvim je jasno iz svih rasprava da je to nešto što vodi sve dionike pa zaključit ću samo da vjerujem da će nam i ova rasprava danas pomoći da do drugog čitanja možda ovaj zakon još u nekim područjima i unaprijedimo i što prije donesemo ga u ovaj Visoki dom na drugo čitanje. Hvala.
Ministrice, ostanite tu jer imate 21 repliku. Prva je na redu kolegica Ban Vlahek, izvolite. Još i 22. je. Poštovana ministrice, u ovom zakonu ima još dosta mjesta za napredak koji nije do kraja ostvaren a što se sugerirano i novim odredbama direktive, treba u prijedlogu zakona dopuniti. Primjerice da se knjižnicama kao potpornim institucijama znanosti i obrazovanju omogućiti izrada zbirki u digitalnom obliku, vrednuje njihov samostalni obrazovni rad, omogući korištenja izvora bez bojazni poništavanja zakonskih iznimki u ugovorima i omogući nužna modernizacija sveukupne djelatnost koja uvijek obavljaju s visokom sviješću o autorskom pravu i unutar zakonom dozvoljenog okvira u javnom interesu kojem one i služe. Hvala vam lijepo.
Hvala vam na vašem komentaru. Naravno kao resorno ministarstvo zaduženo između ostalog i za knjižnice, posebno smo vodili računa o odredbama vezano uz knjižnice. Ja sam vidjela da je od jednog predstavnika knjižničarske zajednice došla jedna dulja predstavka vezano uz određene zakonske odredbe međutim sve ono što se moglo i što se trebalo ugraditi u ovaj zakon a što se tiče dostupnosti i mogućih ograničenja vezano uz knjižnice, to je uneseno, tako da ja bih samo rekla da ova bojazan da određene odredbe ovog zakona bi onemogućile knjižnice npr. u ovim pitanima koje ste vi spomenuli, ne stoje.
Kolega Dretar, izvolite.
Hvala lijepa. Poštovana gđo. ministrice, evo ja ću nešto o našim glazbenicima. Naime, govorimo o digitalnim platformama koje distribuiraju glazbu, vlasnici prava tu su naravno naročito izvođači, autori i diskografi u nekoj podjeli kolača. U ovome času autorskim organizacijama pripada nekih 12%, ostatak raznim posrednicima, ponajviše diskografima. Direktiva precizno govori, citiram: „Autori i izvođači trebaju zaštitu predviđenu ovom direktivom“ ali za sada koliko vidimo, inzistira se u ovom prijedlogu zakona na postojećim ugovorima iako direktiva precizno govori da država treba zaštititi ove izvođače. Ne napadam nego eto samo kažem, čuo sam da ćete raditi i sa DZIV-om i vašom stručnom skupinom pa molim da se o tome malo razmisli prije nego što vidimo konačni prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Izvolite, odgovor.
Hvala vam lijepa. I na odborima i danas na plenarnoj sjednici istaknula sam da postoje neka pitanja koja ostaju otvorena i za koja tražimo najbolje rješenje, ne brojeno sastanaka smo održali i pojedinačno i zajednički i u okviru radnih skupina, nije Hrvatska jedina država koja traži rješenje, podsjetit ću, mi smo se kao predstavnici i to naš Vlada ali moram reći i zastupnici naše stranke u Europskom parlamentu izrazito zalagali za rješenje koje bi bilo još povoljnije za zaštitu izvođača, nažalost direktiva je usvojeno u tekstu u kojem je usvojena, međutim i takva ona upućuje zakonodavce da nađe način za pravičnu naknadu izvođača i sve što danas bude predloženo u smislu pronalaska takvog rješenja, mi ćemo razmotriti jer to je u interesu svih, to je u interesu i diskografske industrije.
Hvala vam. Kolega Bulj, izvolite.
Hvala lijepo. Ministrice, urediti autorska prava kao vlasništvo pojedinaca, naravno da je prihvatljivo, međutim ja bi postavio jedno pitanje, u biti, skladatelji, izvođači, imaju svoju krovnu udrugu ZAMP, čini mi se, to naše pravni subjekti, ugostitelji, drugi plaćaju i ok, mene zanima koliki udjel od toga ide skladateljima, izvođačima a koliko ZAMP-u, toj krovnoj udruzi koja očito ima više namjeru stvarati carstvo svoje osobno nego platiti zaslužena autorska prava ljudima koja to pravo ostvaruju i ovim zakonom je očito to cilj da se to područje uredi. Pa ako možete odgovoriti, hvala.
Izvolite, odgovor [[Upadica Bulj: I ministra reklamiram, uvaženi predsjedavajući.]] Izvolite.
Možete slobodno, to nije zaštićeno autorskim pravima. Dakle ova maska je u slobodnoj upotrebi, to mislim da je dobro. ZAMP je doista vrlo često u javnost prisutan, međutim ZAMP je samo jedna od organizacija za zaštitu kolektivnih prava, izvođače zastupa HUZIP, diskografe ZAPRAF itd., imamo organizacija za kolektivu zaštitu filmskih autora, producenata, pisaca itd., itd. Doista jedna od tema koja je uvijek bila prisutna u javnosti, bila je trebaju li objekti koji koriste glazbu, to plaćati, mislim da to zaista nije nešto što bi trebalo problematizirati, istaknula sam uvodno da naši umjetnici od toga žive i to je njihov jedini ili najvažniji prihod i mislim da je svima nama u interesu da se taj prihod zaštiti, [[Upadica predsjednik: Hvala vam.]] a uvodno sam rekla da će ovaj zakon dovesti do transparentnih odredbi o kolektivnim organizacijama.
Hvala lijepa. Sada je na redu kolega Mlinarić, izvolite.
Hvala, predsjedavajući. Poštovana ministrice, dokument koji držim u ruci je godišnje izvješće o podjeli izvođačkih naknada koje je sastavila španjolska udruga ga zaštitu izvođačkih prava. U njemu se precizno navodi broj djela, broj izvedbi i što je još najvažnije, broj izvođača koji su ostvarili pravo na naknadu. Brojke sve govore. Čak 53 892 glazbenika dobila su naknadu za izvođenje glazbenih djela. Zašto ovaj prijedlog zakona tvrdi da to u Hrvatskoj nije moguće? Hvala lijepo.
Izvolite, odgovor.
Hvala vam. Znam na što, niste baš to postavili u vašoj replici ali odnosi se na to bi li se u Hrvatskoj mogao uvesti španjolski model koji je jedinstven u EU-u, u odnosu na zaštitu izvođača, to je isto jedna od tema o kojih se dosta raspravljalo, međutim treba se znati da španjolski model ima jedan drugačiji model i nisam sigurna da bi većinski hrvatski izvođači takvom modelu pristupili jer on predmnijeva obveznu kolektivnu zaštitu odnosno prijenos prava na kolektivnu organizaciju a onda neodrecivu naknadu, vidimo ovdje je vaš kolega Dretar koji to područje dobro poznaje, kod nas je jedan drugačiji model, veliki broj izvođača ugovara svoja prava s diskografima izravno, [[Upadica predsjednik: Hvala.]] ali je sve otvoreno kako se udruga opredijeli.
Hvala ministrice, molim vas da se držite vremena. Kolegica Mrak Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena ministrice, ja ću vam postaviti pitanje vezano uz jednu drugu oblast a to je oblast arhitekture. Oblast arhitekture do sad u važećem zakonu, ja ga govorim, to je dakle 2003. je bio vrlo nespretno, skoro nikako reguliran. Sad ste regulirali na način da je to odnos između, dakle između arhitekta, da tako kažem i onog tko je naručitelj djela i ja sam sigurna da tu još ima mjesta za poboljšanje, iz kojeg razloga? Iz razloga što, dakle netko tko je naručio, interes arhitekta je da mu kuća, koju je isprojektirao, sad govorim isključivo o kući, bude izvedena. Interes arhitekta je da se na njoj promjene koje se eventualno dešavaju, dešavaju uz njegovu suglasnost i sigurno ne bi volio da taj koji mu je on isporučio svoje djelo, odnosno koji mu je platio, napravi istu takvu kuću negdje drugdje, a da on o tome ništa ne zna. Dakle to je još jedan dio koji mislim da bi trebalo imati poboljšanje u konačnom prijedlogu zakona i nešto ću o tome i [[Upadica: Hvala vam.]] u raspravi. Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala vam. O tome je bilo nešto riječi i na odboru, to je nešto što mi uređujemo svojim nacionalnim zakonodavstvom, dakle išli smo prema jednom unaprjeđenju koje dijelom proizlazi i iz određenih problema koji su se nalazili u praksi. Kao što sam rekla i na odboru, u jednom dijelu to je pitanje autorsko-pravne zaštite arhitekata, posebno u odnosu, njihovom odnosu sa naručiteljem, međutim, pojavljuje se u praksi i dodatni problem ukoliko je potrebno, zbog poštivanja nekih drugih propisa prilagoditi to autorsko djelo, do koje mjere neki arhitekt ili nositelj, dakle autorskog prava na to može pristati ili ne pristati. Tako da, evo, vidjet ćemo, mislim da smo sad već unaprijedili tekst u odnosu na postojeći, ali vidjet ćemo do drugog čitanja je li treba još nešto dorađivati.
Kolegice Selak Raspudić, izvolite.
Uvažena ministrice, podržavamo napore da se riješe autorska prava u digitalno okruženju, to je važan, težak i obuhvatan posao koji je od presudnog značaja, ne samo za našu budućnost, nego i za našu sadašnjost. Međutim, u sadašnjem prvom prijedlogu zakona čini se da postoji dosta nezadovoljnika, autora koji će ta prava konzumirati. Jedni od njih su, primjerice, novinari kojima smeta čl. 96 koji navodi da poslodavac ima isključiva autorska imovinska prava na djelu koje je nastalo u njegovom okruženju. Drugi su izvođači. Izvođačima pak smeta, primjerice, nedosljednost toga što novinari svoja prava čl. 162 povezano čl. 218 ostvaruju kolektivno, dok izvođači isto to ne mogu učiniti. I treće pak su nakladnici koji pak čl. 213 se propisuje da autori određena prava mogu samo kolektivno ostvariti. Na koji način mislite da je uopće moguće [[Upadica: Hvala vam.]] pomiriti sve te različite interese?
Izvolite odgovor.
Hvala vam na vašoj replici. Pa upravo ovo što ste na kraju, pomiriti sve te različite interese. Ovo je zakon u kojem je jako puno pojedinačnih interesa, a interes hrvatske kulturne i kreativne industrije da svi, do one mjere do koje je to moguće, postignu određena rješenja koja će ih štititi. Različita je situacija između novinara i izvođača, mislim da s ovim prijedlogom i prema njemu se opredjeljuje sada jedan veliki broj država, ćemo napokon osigurati da za one sadržaje koje proizvode naši nakladnici i novinari, netko počne dobivati naknadu jer sad ne dobiva nitko naknadu, a novinari će kroz svoju kolektivnu organizaciju u odnosu na izdavače dogovoriti u kojem postotku će se to redistribuirati. Ne vidim drugi način osim kolektivnog, za rješavanje tog pitanja.
Hvala vam. Kolegice Grba-Bujević. Izvolite.
Poštovani g. predsjedniče Sabora, uvažena ministrice, ravnateljice. Iz prijedloga ovog zakona koji je pred nama za pozdraviti je svakako da će iz njega proisteći bolja zaštita autora, izvođača, nakladnika, portala, odnosno kreativne i kulturne industrije. To je dobar preduvjet da se i nakon ove Covid krize ta upravo industrija koja je, nakon toga, može se puno bolje oporaviti, što je svakako i cilj ovog zakona. Moje pitanje je međutim, drugo. Znači čuje se često po javnom prostoru da će taj zakon imati čak i utjecaj na nas obične građane, dakle mene koja nisam uopće iz tog dijela branše i industrije. Možete li malo tu pojasniti, hoće stvarno imati utjecaj na bilo koga od naših građana, evo, to je moje pitanje za vas. Hvala.
Izvolite odgovor.
Svaki zakon koji donosimo u ovom Saboru na neki način utječe na sve naše građane, a kad predlažemo zakone mi koji smo sad u poziciji da ih predlažemo, a vi koji ih podržavate ili svojim kritikama nekad ne podržavate, mislim da nam je svima uvijek zajednički cilj da on doprinese. On će u prvom redu doprinijeti boljoj pravnoj sigurnosti svih onih koji na tržištu autorskih i srodnih prava ostvaruju, bilo svoja materijalna ili moralna prava. Na takav način omogućit će razvoj naše kulturne i kreativne industrije, neki izravni utjecaj na građanina pojedinca, ja bih ga u prvom redu vidjela kroz ovu liberalizaciju korištenja autorskog prava u obrazovne i znanstvene svrhe, što je jako važno za jedan veliki broj naših građana, od učenika do starijih.
Kolega Stier, izvolite.
Hvala predsjedniče, ministrice pozdravljam otvorenost koju ste iskazali da saslušate prijedloge u ovoj raspravi, ali mislim da se svi možemo složiti da trenutno imamo barem u nekim segmentima doista jednu nepravednu situaciju. Npr. ako čovjek napiše jedan autorski članak, analizu, komentar u novinama, on će dobiti od tog izdavača neku naknadu, ali kasnije drugi portali ili velike digitalne platforme će to prenijeti, oni će zarađivati na tome, a autor neće od toga imati ništa i sad s ovim zakonom doista se stvara jedan okvir da se ta nepravda popravi. Jasno, uvijek se može i unaprijediti određeni model, ali prvo se mora nešto i predložiti. Mislim da je to smisao i ove rasprave i važnost ovoga zakona.
Izvolite odgovor.
Hvala vam na ovom komentaru i na ovoj replici, zaista, zato je bilo važno da se to pitanje uredi direktivom jer objektivno i realno, Hrvatska sa svojim tržištem od 4 tisuće ljudi, teško bi bilo koji nositelj ili kolektivna organizacija u odnosu na globalne platforme mogla postići neki iskorak u zaštićivanju naših autora i drugih nositelja srodnih prava. Direktiva je tu u ime svih država članica EU zapravo postavila jedan okvir koji nam sad omogućuje određenu razinu zaštite, ali i potvrđuje zašto je važno čuvati kolektivne organizacije i čuvati model kolektivnog ostvarivanja prava jer ponovo pojedinac bilo novinar, autor, izvođač vrlo bi teško u odnosu na globalne platforme ikad išta postigao, pa evo ja se nadam da će rezultat bit onaj kakav svi želimo.
Kolega Pavić izvolite.
Poštovana ministrice, imali smo raspravu tamo negdje početkom 12. mjeseca na odboru, odonda smo dobili dosta dopisa i primjedaba i od strane redatelja i od strane glazbenih umjetnika, došao je i jedan dopis od Google-a. S obzirom da je prošlo 2 mjeseca, moje je prvo pitanje da li ste možda već surađivali sa tim ljudima koji su dali primjedbe i da li ste uspjeli usuglasiti stavove vaše i njihove? A drugo pitanje je vezano za redatelje kazališnih predstava s obzirom da su oni u ovom prijedlogu zakona koji je bio tu nisu bili imenovani kao autori, da li ste to uspjeli sa njima uskladiti jel to je bilo kod njih veliko nezadovoljstvo izazvalo? Hvala.
Izvolite odgovor.
Redatelj je u svakom slučaju autor, ali ovdje se radi o drugom pitanju, dakle na koji način se ostvaruje naknada i tu i je razlika između filmskih redatelja i kazališnih redatelja, ali to najčešće ovisi o samoj ekonomiji, o načinu na koji se monetizira pojedini dio stvaralaštva. Dakle, pitanje kazališne predstave izravno je vezano uz izvođenje, uz ulaznice, uz ugovore koji se postižu s jedne strane za sam čin, a drugi za iskorištavanje na svakoj pojedinoj kazališnoj predstavi, a u slučaju filma odnosno tog dijela zapravo korištenje traje puno dulje i na puno drugačije načine. Na vaše izravno pitanje, nastavljamo razgovore, al smo svima rekli da ćemo čekati i ovu raspravu [[Upadica: Hvala vam]] i nakon toga pristupit finalu.
Kolega Ivanović, izvolite.
Hvala lijepo g. predsjedniče. Uvažena ministrice, evo kao član Odbora za informiranje, informatizaciju i medije želim istaknuti jednu činjenicu i apostrofirati da vaše zalaganje pri donošenju ovog zakona apsolutno podržavam na način transparentnosti i uključivanja svih dionika koji su zainteresirani za ovu raspravu. Kompleksan je zakon, najveći prijepor naravno vodi se u ovoj priči oko izvođača i diskografa koji je izazvao najviše polemike. I evo želim zahvaliti što ste dali priliku i što ćemo održati tematsku sjednicu Odbora za informiranje, informatizaciju i medije gdje ćemo pozvati i diskografe i pozvati i izvođače i onda naći najbolje rješenje koje će ući nakon drugog čitanja u zakon. Hvala lijepa.
Izvolite odgovor.
Hvala vam. Mislim da je to dobra inicijativa. Nije za ludu u recitalu direktive posebno istaknuta fragilna pozicija izvođača i upućeno je prema državama članicama da se nađe način pravične naknade, tako da vjerujem da će svaka rasprava u tom smjeru biti korisna i dobrodošla.
Sada je na redu kolega Katičić.
Hvala poštovani predsjedavajući, poštovana ministrice. Pa evo konačno je ugledao svjetlo dana i novi Zakon o autorskom pravu i srodnim pravima. Mislim da je to jedna od bitnih karika za daljnje unaprjeđenje jedne od najprokluzivnijih industrija današnjice, a tu spada kreativna industrija koje Hrvatska relativno dobro stoji. Stoga vas molim jedno dodatno pojašnjenje, možda i pitanje. Koji su to konkretni benefiti u dijelu dodatnog osnaženja pravične naknade autora i kad govorimo o autorima ne mislim samo na diskografe nego i na druge autore od izvođača, pisaca, slikara, kipara, arhitekata u odnosu na dosadašnja zakonska rješenja?
Izvolite odgovor.
Pa, pa dakle dosta je elemenata, o tome sam govorila i u ovim uvodnim riječima. Možda treba reći s jedne strane bolje odnosno detaljnije uređenje i poboljšanje sustava kolektivne zaštite koji je za pojedina područja jako važan. Drugo, preciznije definiranje određenih odredbi koje se tiču samog definiranja autorske naknade. Međutim, ovo što ste spomenuli, a referiram se i na ono pitanje odnosa između kazališnih ili filmskih redatelja, doista je velika razlika u načinu ostvarivanja prava i načinu generiranja prihoda za tu naknadu ovisno o pojedinom segmentu kulturne ili kreativne industrije. Drugim riječima, dok su glazbeni autori i izvođači zaista u najvećoj mjeri na komercionalnom tržištu, kad pogledate recimo pisce tu u cijelosti tu naknadu preuzima država, tako da je, vrlo je teško uspoređivati jedno s drugim.
Hvala vam. Kolegice Bedeković, izvolite.
Hvala lijepo g. predsjedniče. Poštovana ministrice, iz analize prijedloga, dakle ovog zakona, razvidno je da zapravo ovaj prijedlog zakona osigurava jaču zaštitu kreativnih industrija na internetu, jaču i bolju zaštitu i autora i izvođača i nakladnika i internetskih portala. Iz evo dosadašnjih replika razvidno je da je potrebno dodatno urediti dakle odnos između autora i diskografa vezano, izvođača i diskografa vezano za pravičnu naknadu. Međutim, treba naglasiti da ovaj zakon između ostaloga osigurava i održivi okvir za male kreativne industrije kao što je Hrvatska kreativna industrija, dakle štiti i promiče i kreativce i autore, ali i pluralizam medija i u tom smislu smatram da je potrebno naglasiti da ovaj zakon naposljetku osnažuje opstanak nacionalne kulture, dakle hrvatske nacionalne kulture u globalnom digitalnom svijetu.
Izvolite odgovor.
Slažem se sa ovim što ste rekli i mislim da je zapravo dobro da ćemo u istom danu raspravljati i o Zakonu o autorskim i srodnim pravima i o Zakonu o elektroničkim medijima jer je tu jako puno preklapanja i zapravo oba teksta u prvom redu idu prema tome da očuvaju održivost nacionalne, kulturne i kreativne industrije i da postave određeni okvir u kojem ćemo moći implementirati propise da bismo zaštitili te nositelje prava i nakladnike na tom velikom globalnom tržištu. To je zaista poseban izazov za male, brojčano male narode, brojčano male kulture i fragilna tržišta koja jako teško se odupiru zapravo na tom globalnom, globalnom tržištu.
Kolega Šimičević, izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče HS. Uvažena ministrice, vjerujem da ste uložili puno truda da bismo mi ovdje na klupe dobili ovaj prijedlog zakona i nadam se nakon svega da ćete osjećati zadovoljstvo što ste se uhvatili u koštac sa ovako složenim i zahtjevnim materijalom. Moje pitanje je, sad i postoji prijepor između izvođača i diskografskih kuća s obzirom da se promijenila tehnologija i prijenos zvuka i na koji način se to misli urediti da bi svi bili zadovoljni? I drugo pitanje, koliko će nam trebati vremena da hrvatsko zakonodavstvo uskladimo sa pravnim stečevinama EU? Hvala lijepa.
Izvolite odgovor.
Hvala vam. Puno truda su uložili posebno moji suradnici, kolege u državnom zavodu, ali i svi predstavnici iz svih udruga koji su sudjelovali u pripremi ovog zakona i dobro ste istaknuli upravo je ta promjena tehnologije donijela te poremećaje. Treba ovdje istaknuti kad se govori o tom odnosu diskografa i izvođača da oni zapravo imaju vrlo dobro definirane odnose u analognom svijetu, ali problem se pojavio uvođenjem novog poslovnog modela koji, ja bih rekla, nije niti inovacija, niti neki poseban specifikum Hrvatske, dakle taj novi poslovni model donijele su globalne platforme i u tom novom poslovnom modelu zapravo dogodilo se ugrožavanje određenih segmenata nacionalnih kulturnih i kreativnih industrija.
Kolegice Perić, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče, poštovana ministrice. Ovaj zakon je za širu javnost kada kažemo onda je to nešto što je imaginarno i ljudi to ne doživljavaju kao nešto što je jako važno. A prvenstveno u sadržaju zakona kad se gleda da se to odnosi i na računalne programe i na upravo arhitektonska djela i sve ostalo što je i sadržano i kreativna industrija. Ono što bih ja htjela istaknuti je zaista da je tu važno napraviti reda jer to nije bilo dovoljno dobro uređeno, a kada vidimo koliko, koliki udjel zaposlenih, pa koliki je utjecaj na, na BDP, kako naše države tako i države EU onda držim da je to jako značajno i da to javnost mora dobro znati što je to, kako se reflektira zapravo na cjelokupnu ekonomiju. :
Izvolite odgovor.
Dobro ste to istaknuli, zaista suvremene ekonomije u velikoj mjeri oslonjene su na različite industrije koje su bazirane na autorskom pravu, njih obilježava inovativnost i kreativnost. Kao što sam uvodno rekla u odnosu na neke druge grane našeg gospodarstva rezultati u izvozu usluga kulturnih i kreativnih industrija pozicioniraju nas puno više na tim ljestvicama nego što objektivno jesmo kad se promatra cjelina našeg gospodarstva i zaista je važno posebno za brojčano male zemlje da imaju takve sustave kojima će osigurati da naši kreativci, autori i svi drugi nositelji srodnih prava na našem tržištu mogu imat tako povoljan okvir da se ovdje zadrže, a onda te svoje usluge plasiraju i izvoze globalno.
Kolega Matula, izvolite.
Zahvaljujem. Ministrice Obuljen Koržinek, u Direktivi o autorskom pravu na jedinstvenom digitalnom tržištu u tekstu se na mnogo mjesta izrijekom zahtjeva zaštita autora i izvođača i spominjujući ih gotovo uvijek zajedno. Izričito se navodi njihova zapravo loša pregovaračka pozicija i sada mene zanima u odnosu na to recimo čl. 142. u kojem se govori o kolektivnim sporazumima između reprezentativnih udruženja umjetnika izvođača i proizvođača fonograma na kraju završava ovako „i paušalni iznos može biti razmjerna naknada“, istina dodaje se, ali to ne bi trebalo biti pravilo. Mi stvarno vjerujemo da treba biti neodreciva naknada i da treba odrediti, naravno izbalansirat postotak.
Izvolite odgovor.
Kao što svi znamo pitanje autorskih prava i implementacije autorskog prava je pitanje privatnog prava i istaknula sam već da je u analognom, u analognoj ekonomiji odnos konkretno između diskografa i izvođača bio na takav način uređen kvalitetnim kolektivnim ugovorima s kojima su i jedna i druga strana, ali i ostali dionici tog tržišta bili zadovoljni. Poremećaj se dogodio u digitalnom okruženju, a čl. 142., pa onda i 43. i 144. zapravo su postavili jedan dobar temelj da se kroz kolektivni ugovor između tih dviju udruga koje predstavljaju nositelje prava na ovim principima kakvi su zapisani u zakonu postignu dogovor.
Kolega Prica, izvolite. Sad ćemo, sad ćemo mi. Evo izvolite može.
Poštovana ministrice, zbog velike gospodarske važnosti koja proizlazi iz ovog zakona, dakle i za poslovne subjekte, ali i za autore, dakle prihodi autora, pa i prihodi njihovih obitelji, htio bih samo reći da smatram da se još dodatno trebate konzultirati. Dakako, do sada ste se konzultirali, naravno, nije moguće svima, nije moguće svima udovoljiti, no vidimo e-mail koji je išao prema klubovima zastupnika. Dakle zbog iznimne važnosti za gospodarstvo bilo bi dobro da se još jednom, da se još dodatno provedu konzultacije sa svim zainteresiranim stranama, tako da bi znači sam zakon, kad se usvoji bio što pravedniji i imao što bolje posljedice za hrvatsko gospodarstvo i za sve sudionike.
Hvala vam. Kao što sam i rekla već više puta i u uvodnom izlaganju, a i u ovim replikama, mi smo otvoreni za sve prijedloge koji će unaprijediti tekst ovog zakona. Vjerujem da su svima namjere iste. Naglasila bih samo, ovdje govorimo o ostvarivanju privatnih prava i zapravo, da bi netko dobio, netko drugi mora malo popustiti i tu je jedan balans koji se nalazi, koji je potrebno naći, nije ga uvijek lako naći i zato je uvijek bolje rješenje kada se nositelji prava između sebe dogovore o konceptu i onda se to unese u zakon, nego da se nešto nameće. Međutim, ako ne bude dogovora, naravno da će onda zakonodavac morati ojačati smjer za koji budemo smatrali da je ispravan.
Kolega Škoro, izvolite.
Hvala lijepo g. predsjedniče, poštovana ministrice. 30 godina nakon pojave mreže koja se zove internet, 20 godina nakon pojave Nebstera, mi raspravljamo o ovome i to je dobro. Država kasni, vi znate, ja znam, da postoji rješenje CERP-a po kojemu najveći hrvatski diskograf nema pravo na katalog kojim raspolaže do 1993. g., to pripada državi i država zbog toga trpi direktnu štetu od nekoliko milijuna kuna svake godine. Po tom pitanju ne činite apsolutno ništa. I vi i ja znamo da hrvatski izvođači u digitalnom okruženju ne dobivaju ništa i mi se žurimo, mi smo prvi parlament u Europi koji o ovome raspravljaju. Španjolci imaju neka rješenja, Nijemci traže kako će riješiti User Generated Content i prolongirat će donošenje ove direktive. Recite mi, znate li koliko hrvatski izvođači, posebice oni prateći dobivaju od diskografa temeljem pozitivnih zakona i koliko će dobivati [[Upadica: Hvala vam.]] od ovog zakona?
Izvolite odgovor.
Kao prvo, što se tiče, hvala vam na ovim komentarima, što se tiče CERP-a, i vi znate da je tu uložena žalba, dakle ministarstvo ne može niti Vlada ništa napraviti dok se to u sudskim instancama ne riješi. Dakle, radi se o katalogu Croatia Recordsa, a što se tiče izvođača, mi se nećemo žuriti, mi ćemo donijeti ovaj zakon kad se za to steknu uvjeti, međutim, i vi znate koliko je to kompleksno jer vi ste bili predsjednik diskografske udruge. Dakle bili ste u poziciji vi osobno napraviti određene iskorake i to baš u trenutku kad su se postavljali principi za zaštitu prava izvođača i diskografa na internetu. Pretpostavljam da ste tad, kao predstavnik diskografa zastupali njihove interese jer vi ste i jedno i drugo i izvođač i diskograf, [[Upadica: Hvala.]] tako vaše ponuđeno rješenje će sigurno [[Upadica: Hvala lijepa.]] biti zanimljivo.
Izvolite, povreda Poslovnika.
Je, hvala vam lijepo, povrijeđen je Poslovnik po nekoliko točaka, 238., 236. Dakle pozivam se na svojih 30 sekundi pa mi možete dati opomenu. Nije točno, rješenje CERP-a je rješenje temeljem kojega nije moguća žalba i sudski spor ne može odgoditi taj proces. To je isključivo bila jedino vaša odluka, nemojte obmanjivati javnost.
Kolega Škoro, dobivate opomenu. Nemojte se sada buniti kada dobijete opomenu pa da kažete da sam vam dao kao potpredsjedniku Sabora koji Poslovnik, ovo ste namjerno napravili, ja vjerujem da poznajete Poslovnik, ali ste namjerno kršili Poslovnik pa dobivate opomenu. Sada je na redu kolegica Glasovac, izvolite.
Poštovana ministrice. Intencija i glavno načelo direktive o kojoj smo maloprije govorili 2019/790 je načelo odgovarajuće i razmjerne, odnosno primjerene naknade za svako, a posebno digitalno korištenje određene snimke. To bi značilo pravednu ravnotežu između prava i interesa. Ako uzmemo u obzir da svaka snimka sadrži 3 prava, a to su autorsko, to je ono, nazovimo to tako, diskografsko ili pravo proizvođača fonograma i 3. pravo izvođača. Smatrate li da je princip pravednosti zadovoljen ako imamo situaciju gdje autor dobiva 12% prihoda, gdje nakladnici odnosno diskografi dobivaju više od 50%, a glavni izvođači, ako su sreće, dobre sreće, 5%, ako nisu 0%, jednako kao i pomoćni glazbenici. Smatrate li to poštivanjem načela [[Upadica: Hvala lijepa.]] odgovarajuće primjerene razmjene …
Hvala lijepa. Izvolite odgovor.
Hvala vam na ovom komentaru, više puta sam ponovila i ponavljat ću cijeli dan koliko god bude trajala rasprava. Namjera prijedlog zakona je naći održiv i pravičan okvir. U odnosu na ono što sadašnji zakon propisuje, ovaj zakon nudi značajan iskorak i upućuje na principe između reprezentativnih udruga izvođača i diskografa, na kojima moraju potpisati kolektivni ugovor, sklopiti kolektivni ugovor. Naglašavam za autore, takvi propisi, takve odredbe ne postoje pa oni svejedno imaju ugovor s diskografima. Dakle ovdje se dogodila jedna anomalija, ona se dogodila na globalnoj razini, bio je pokušaj 2014. g. da se donese direktiva o obveznom kolektivnom pregovaranju, ona nažalost nije usvojena i mi sad moramo tražiti rješenje koje će zaista biti pravično.
Hvala vam. Kolega Đakić, izvolite.
Hvala lijepo, g. predsjedniče Sabora, gđo. ministrice. Pa predloženim zakonom uvodi se odredbe kojima se osiguravaju pretpostavke kao što ste rekli za pravičnu naknadu autorima i izvođačima. Ne znam da li ste vidjeli, ali u 2019. g. statistika govori da je pravo javnoga priopćavanja zastupljeno u 87,6%, da je mehanička reprodukcija 3,2%, da je digitalno pravo 2,2% te inozemna pravo iz inozemstva na 7,11%. Mislite li da je to pravedno raspodijeljeno, postotci, u stvaralaštvu i kao i što govori se uvijek neki su zakinuti u njihovim pravima koja proizlaze iz zakona koji je bio prije na snazi? Da li će stvarno ovim zakonom biti pravedno raspoređena sredstva i naknade koje im pripadaju?
Izvolite, odgovor.
Situacija sad nije dobra. Dakle, da je dobra ne bismo toliko o tome raspravljali i tražimo, obveza nam je svima pronaći rješenje koja će osigurat pravičnu naknadu. Situacija sad nije dobra. Izvođači mnogi nemaju nikakve ugovore, neki imaju ugovore, neki nemaju nikakve ugovore za digitaliju, s druge strane u Hrvatskoj je bio, mi smo ajmo reći, kasnije ušli odnosno ti veliki servisi kasnije su ušli u Hrvatsku međutim ušli su pod uvjetima očito u dobroj vjeri vjerujući da diskografi imaju uređena prava svim izvođačima. Ovo je pitanje koje se mora urediti, moram spomenuti da vezano uz to pitanje pokrenut je jedan sudski spor koji je u tijeku, dakle i o tome smo vodili računa da uzmemo u obzir te okolnosti dakle spor su pokrenuli izvođači i oni čekaju razrješenje tog spora.
Hvala vam. Kolegica Antolić Vupora, izvolite.
Poštovana gđo. ministrice, u ovom prijedlogu zakona izostalo je da se kroz odredbe zakona odnosno od tog novog propisa, posebno u djelu naknadu za reproduciranje odnosno o repozitorijima građe, jasno istakne i vrednuje javne i neprofitna uloga knjižnica i baštinskih institucija i ne miješa se sa komercijalnom djelatnošću. Hvala lijepo.
Izvolite, odgovor.
Hvala vam na ovom komentaru. Mislim da vi niste bili u zadnjem sazivu Sabora, mi smo prije 2 g. donijeli novi Zakon o knjižnicama i status knjižnica kao javnih ustanova i njihov status uređen je tim zakonom, dakle to nije predmet autorskog prava a upravo ova direktiva pa onda i naš zakon, za sve institucije kulturne baštine a tu spadaju i knjižnice, omogućuje jedan puno liberalniji tretman svih prava i korištenje posebno za daljnju upotrebu svih sadržaja koji su inače autorsko-pravno zaštićeni ali u slučaju korištenja u baštinskim ustanovama, dakle i u knjižnicama ali rekla sam institutima, fakultetima, taj je režim značajno liberaliziran i to je nešto za što se i Hrvatska u pregovorima o direktivi čvrsto zalagala.
Kolega Zekanović nije prisutan pa gubi pravo govora i zadnja replika, poštovana kolegica Puljak, izvolite.
Zahvaljujem. Općenito ovaj prijedlog zakona na neki način ne jača slobodu poduzetništva u području ovih kreativnih industrija već suprotno proklamiranim načelima EU, jača opet ove kolektivne organizacije tipa ZAMP-a. Na neki način čini se da ZAMP postaje kao rekli bi mi u IT-u, single point od failure, što će se dogoditi kad se taj sustav uruši, hoćemo li nešto tipa Agrokora, hoće li onda autori ostat na cjedilu? Hvala.
Izvolite, odgovor.
Hvala vam na vašem komentaru iako moram priznat da ga ne razumijem, otkud ste vi iščitali u ovom zakonu da bi se išlo u tom smjeru, dakle postoji cijeli niz kolektivnih organizacija, jedna organizacija možda je malo prisutnija u medijima od drugih ali kao što sam rekla, svaki skupina nositelja autorskih i srodnih prava ima svoju kolektivu organizaciju, zadnjih godina veliki broj njih je zapravo se ako tamo mogu reći, pokrenuo i bolje organizirao na globalnom tržištu, a pogotovo digitalnom tržištu, jako je teško da pojedinačni nositelj prava ostvari svoja prava. Teško je i kolektivnim organizacijama u malim državama ali sigurno bolje i lakše i pravednije će se nadoknaditi autorima i drugim nositeljima srodnih prava ako u njihovo ime za veći broj dionika budu pregovarale kolektivne organizacije nego kao oni kao pojedinci.
Hvala vam. Zahvaljujem ministrici. Možete na mjesto, mi ćemo sada nastaviti dalje. Pa pitam izvjestitelje odbora žele li uzeti riječ? Kolega Pavić, potpredsjednik Odbora za informiranje, informatizaciju i medije, izvolite.
Odbor za informiranje, informatizaciju i medije raspravio je na sjednici održanoj 10. prosinca Prijedlog Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima, koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada RH aktom od 12. studenog 2020. godine. U uvodnom obrazloženju ministrice kulture i medija koje je gotovo isto i bilo na odboru, svi smo čuli što su željeli postići zakonom. U raspravi na odboru uz ostale rasprave od ostale teme koje ste već vi danas tu dotakli u svojim replikama, potvrđena je potreba da se osuvremeni pravni okvir i da ga se prilagodi digitalnom društvu u kojem živimo. Zbog specifičnosti trenutka u kojem se ide u izmjenu zakona, u vrijeme epidemije bolesti COVID-19, dio rasprave je bio usmjeren na online nastavu i angažman nastavnika, učitelja i profesora za koje smatraju da bi trebali biti dodatno nagrađeni za svoj doprinos u poboljšanju online nastave, stvaranjem digitalnih sadržaja ali da je teško razlučiti što spada u materijale za nastavu a što je dodana vrijednost s time da bi se svakako trebalo računa što se stavlja na mrežne stranice da to bude u koordinaciji sa Ministarstvom znanosti i obrazovanja. Posebno je skrenuta pozornost na veliki broj primjedbi iznesenih u javnoj raspravi, a naročito iz područja filma i glazbe. Članovi odbora smatraju da će autori biti zadovoljni predloženim zakonom ali na zadovoljstvu ostalih sudionika koji su sudjelovali u izradi, od rada treba još poraditi. Članovi odbora su izrazili sumnju da li se dovoljno i na pravi način štite računalni programi i baze podataka ali je rečeno da je u programu Europske komisije za 2021. i revidiranje direktive koja uređuje zaštitu baza podataka vezano za aktualnu raspravu o digitalnom dobu i tretmanom digitalnih podataka te je za očekivati da će u 2021. g. započeti rasprava o modernizaciji zaštite podataka i baza podataka i općenito o drugačijem tretmanu podataka u digitalnoj ekonomiji. Nakon provedene rasprave, odbor je većinom glasova sa 7 glasova za i za 3 suzdržana glasa odlučio predložiti Hrvatskom saboru slijedeće zaključke. Prvo, prihvaća se prijedlog zakona o autorskom pravu i srodnim pravima i drugo, sva mišljenja, primjedbe i prijedlozi iznesene u raspravi dostavit će se predlagatelju radi izrade konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala i vama. Nakon ovoga, otvorit ću raspravu i krećemo s rasprava klubova zastupnika, prvi je na redu Klub Hrvatskih suverenista i poštovani kolega Hrvoje Zekanović, izvolite.
Poštovana ministrice, poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Govorim o autorskim i srodnim pravima i tu se uglavnom govori o digitalnom, znači o digitalnim pravima odnosno o plasiranju tih sadržaja na ove nove mreže je li to Youtube, Facebook, Reddit, Tik-Tok, Instagram, Twitter, nije bitno. Ali ono što je bitno da svi ti provideri, pružatelji usluga za ove digitalne sadržaje, nemaju sjedište u Hrvatskoj, nitko od njih. Bilo to Amerika, Irska, V. Britanija, Nizozemska ili se ne zna gdje je zapravo sjedište odnosno gdje su uopće te kompanije registrirane. I sada hipotetski, ja danas uzmem, ukradem nečije autorsko djelo, neku pjesmu g. Škore i na njoj zarađujem npr. neke novce na svojim kanalima, na svojim društvenim mrežama i ja ću biti, mogu biti sankcioniran, je li, sukladno ovom zakonu odnosno ne mogu tematizirati odnosno taj novac bi trebao dati autoru. Ali ako to napravi netko iz Njemačke, iz Nigerije, iz Latinske Amerike ili čak vlasnik te platforme, postoji li neki institut kojem mi tog čovjeka prisiliti da on vlasniku tog autorskog djela nadoknadi to što koristi njegovo autorsko djelo? Odgovor je ne. Dakle, ovaj se zakon isključivo odnosi na ljude koji su vezani OIB-om, državljanstvom, rođenjem, za našu državu Hrvatsku a svi ostali mogu radi što god hoće, apsolutno što god hoće, jel tako? Ne postoji mogućnost da mi njih sankcioniramo. Nikakva mogućnost. Dakle ključno je pitanje i to je pitanje svih pitanja, jeste li vi kao ministarstvo, jeste li vi kao Vlada, je li Andrej Plenković svjestan da on ne kontrolira medijski prostor, ne u smislu kontrole, on kontrolira kako njemu treba politički pa će on na HRT dovoditi ljude koji njemu odgovaraju, ako mu ne odgovara, neće dovoditi. Da on ne kontrolira uopće financijski što se tiče ovih stvari, što se tiče govora mržnje, prostor, virtualni, znači taj virtualni prostor, prostor društvenih mreža jer sve te kompanije imaju svoja sjedišta ko zna gdje. I oni danas mogu radit što god hoće. Ja ću vam reći jedan jako lijepi primjer a to vam je Slobodan Praljak. Danas ako objavite i napišete Slobodan Praljak na društvene mreže, npr. na vašu Facebook stranice, ne znam imate li ministrice ili neki drugi kanal ili objavite njegovu sliku, automatski će vam biti blokiran profil a ti profili koštaju i po nekoliko stotina tisuća kuna, ovisno je li, koliko pratitelja ima. I mene zanima je li hrvatskim zakonom i kojim hrvatskim zakonom je zabranjeno izgovoriti ime i prezime Slobodana Praljka? Kojim hrvatskim zakonom? Recite vi meni ministrice, kojim zakonom? Dakle, vi ćete nešto kontrolirati a ne kontrolirate vi nego kontrolira neki čovjek u Irskoj. Ili u Njemačkoj. Dakle, mi nemamo kontrolu, mi govorimo o nekom zakonu, o autorskim pravima i srodnim pravima, a kontrola uopće nije kod nas. Netko se može sa ljevice i sa HDZ-a i složiti sa s time da se Slobodan Praljak ne spominje u hrvatskom virtualnom prostoru. Ali zašto bi netko krao pjesme naših hrvatskih izvođača i objavljivao ih i koristio ih, zarađivao na njima negdje drugdje a ne plaćao to autorima? Ne znam jeste li shvatili poantu cijele priče. Dakle, ovo je sve besmisleno dok god vi ne sjednete s vlasnicima, sa direktorima ovih znači pružatelja usluga u virtualnom prostoru. Jer ćete samo kontrolirati onda i fizičke i pravne osobe u Hrvatskoj dok će svako na svijetu moći raditi što god hoće. Gledajte, ovo je jedna jako, jako kompleksna tema i ne znam da li vi ministrice i Andrej Plenković shvaćate kolika je moć tih društvenih mreža a vi ste to kompletno pustili iz svojih ruku. Društvene mreže danas odlučuju izbore, mijenjaju vlasti i imat će sve veći i veći utjecaj. A mi se bavim zakonom koji ćemo kontrolirati malog čovjeka u Hrvatskoj a puštamo zapravo tu jednu platformu platforme ko zna kome. I još jedna druga stvar, evo konkretna jedna objekcija, jedna primjedba. Dakle, ministrice, vi šetate ulicom po vašem Dubrovniku, evo jučer je bila i Festa sv. Vlaha i dođe fotograf, ne, nije bitno tko, ne mora biti fotograf, može biti kolega sa mobitelom, slika vas i ima svoj portalčić nekakav i on tu fotografiju objavi i naprijed stavi jedan loš naslov, lošu opremu i s tim napravi vama i štetu. I vi tu istu fotografiju upotrijebite na svojim društvenim mrežama i kažete, branite se protiv tog naslova i te opreme tamo i platite kaznu jer ste neovlašteno koristili fotografiju koju je on vama zakonski vas je slikao. Je li to, nije to malo nelogično? Da netko može fotografirati vas 1000 puta i s vašom fotografijom raditi što god hoće, a u onom trenutku kad vi tu svoju fotografiju, jer ste vi na njoj, upotrijebite za neki svoju svrhu, vi ste u prekršaju. Dakle ovo je jedna stvar koja se mora riješiti. Ja mislim, ako je sadržaj nekog djela konkretno ću reći ovdje, fotografije, konkretna osoba, ja smatram da bi ta konkretna osoba tu fotografiju trebala moći koristiti bez naknade. To je po meni najlogičnije, evo, to stavite sebi kao jednu primjedbu pa pokušajte to promijeniti. I evo ja ću, neću iskoristiti cijelo vrijeme, ali ću još jedanput ponoviti, ključno pitanje da hrvatska država mora početi voditi računa o tome tko upravlja hrvatskim virtualnim prostorom, to nisu tvrtke iz Hrvatske nego tko zna odakle koje rade što god hoće i rekao sam lijepo primjer Slobodan Praljka pa evo, pokušajte to promijeniti da evo, kad bude sljedeća obljetnika Slobodanu Praljku, kada tisuće Hrvata stave njegovu sliku na internet, da ne budu blokirani njihovi profili, odnosno da i dalje mogu komunicirati na društvenim mrežama. Hvala lijepo.
Sada ćemo ići na drugu raspravu. Poštovana kolegica Sabina Glasovac u ime Kluba zastupnika SDP-a. Izvolite.
Hvala g. predsjedniče HS-a, poštovane kolegice i kolege. Ovaj zakon je izazov za Hrvatsku, za novo doba, prelazimo iz analognog u digitalno doba i naprosto, europske direktive koje reguliraju odnosno postavljaju određena načela prema kojima bi bilo poželjno da se države članice ponašaju u digitalnoj eri je ono što moram prenijeti u nacionalna zakonodavstva. Posegnuli smo za mehanizmom izrade novog zakona, nismo išli u izmjene i dopune, podržavam. U njemu je što iz prijašnjih, što ih novih direktiva bilo potrebno uskladiti u ovom nacionalno zakonodavstvo odnosno prenijeti u ovaj zakon 15 direktiva EU parlamenta i vijeća od '93. do 2019., od čega su 2 konkretno predmet ovih izmjena, ali novog zakona i dvije uredbe EU parlamenta i vijeća iz 2017. g., ali i uskladiti na neki način postojeći zakonodavni okvir sa stalnim promjenama koje se događaju nevjerojatnom brzinom u digitalnom svijetu, ako je moguće biti i ispred njih. E sad, u Saboru sam 5 godina i vrlo su rijetki slučajevi da na jedan zakon stigne ovoliki broj primjedbi, prijedloga, 727 komentara na 419 stranica. To isto puno govori o ovom prijedlogu zakona. Puno i previše. Znači potrebne su dorade i to je ono što proizlazi iz sadržaja ovog materijala, a to je da je potrebno da je ostalo puno otvorenih pitanja, da su potrebne dodatne konzultacije, da je potrebno uključiti struku i slušati sve relevantne sudionike i naći, ako je moguće po svim pitanjima optimalna rješenja u koje se nijedna struka neće osjećati zakinutom niti podcijenjenom. Međutim, bojim se da ako uzmemo u obzir da ovdje imamo čak samo, odnosno čak ili samo 300 komentara odnosno primjedbi gdje izvođači odnosno glazbenici imenom i prezimenom tvrde da, recimo, nikada s diskografima nisu potpisali nikakav ugovor kojima se odriču naknade za izvođačka prava od internetskog tj. digitalnog emitiranja, ali da istovremeno nikad nisu primili bilo kakvu naknadu za korištenje njihovih snimaka na internetskim servisima, onda se zapravo, a ako uzmemo u obzir da u tom dijelu od nacrta do prijedloga zakona kojim ste došli pred nas nisu učinjene bitne činjenice, odnosno da ste ignorirali dobar dio tih primjedbi, onda imamo problem i potrebno je učiniti dodatni napor između prvog i drugog čitanja. Bez namjere da zauzimam stranu, netko je ovdje rekao, potrebno je pomiriti razno razne interese. Da. Ali na način da svi budu jednako zadovoljni i jednako nezadovoljni. Ne da jedan dio nezadovoljstva zapravo dominira samo jednom strukom, odnosno jednom stranom. U tom slučaju znači da nismo postigli učinak, nikada ne mogu biti svi jednako zadovoljni, ali nije dobro da zakidamo jednu struku da se ona zaista osjeća poniženo, poništeno i zakinuto kroz određeni prijedlog zakona. Utoliko više što to nije stvar našeg izbora nego što je to ono što od nas očekuje EU, odnosno ono što je postavila kao načelo kroz direktive iz 2019. g. koje moramo primijeniti u ovom zakonu. Pa hajmo sada konkretno u glavu na sadržaj ovoga dijela. Znači, direktiva EU 790/2019, naglašavam, citiram, države članice moraju osigurati da, ako autor izvođač licenciraju ili prenose svoja isključiva prava za iskorištavanje svojih djela ili drugih predmeta zaštite, oni imaju pravo primiti odgovarajuću i razmjernu naknadu. Odgovarajuću i razmjernu naknadu, što bi to značilo? Mi smo izloženi danas Youtubeu, Googleu, Deezeru, Apple Playju, znači svim tim digitalnim platformama na kojima možemo slušati odnosno konzumirati glazbu. Mi ju ne kupujemo, to nije proizvod koji kupujemo, znači taj snimak nije kupljen jer on ne mijenja vlasnika i nema jediničnu cijenu. On je na neki način iznajmljen kao knjiga u knjižnici, dok vam traje članarina, toliko možete konzumirati određeni proizvod. E sad, ako u svakoj snimci postoje zastupljena su tri prava, a to je autorsko pravo koje je u vlasništvu autora, govorimo o intelektualnom vlasništvu, kreativnom, kakvom god hoćete, drugo pravo je pravo izvođača i treće pravo je pravo proizvođača fonograma, u ovom slučaju to često prepoznajemo kao diskografi, onda ja ne moram biti stručnjak u autorskom pravu da shvatim da nešto nije u redu ako se snimke vrte na internetu, ako se isplaćuju naknade za prava, ta tri prava a ako jedna skupina, samo jedna od ove tri, znači od autora, od diskografa i od izvođača, od toga nema ništa. Onda to ne znači pravedna raspodjela naknade u skladu sa sva tri prava nego to znači dominaciju jednog srodnog prava nad drugim pravima a to nije intencija direktive EU-a. Nije normalno da više od 50% naknade odnosno prihoda kada oduzmemo onaj dio poreza, kad oduzmemo ono što platforma uzima od zarade, to je nekih 20% poreza, ovdje je poreza nešto više od 10%, kada uzmemo ovaj dio koji se raspodjeljuje na ova tri prava, nije normalno da diskografi imaju više od 50%, da autori imaju 12% tog prihoda a da izvođači imaju od 0 do 5. I to oni sretnici koji imaju sreću da potpišu ugovore a to je njih možda prema nekim istraživanjima 5%, imaju nekakvu korist od toga što se njihovo djelo vrti na internetu, ostali imaju 0, što glavni izvođači, što pomoćni izvođači koje mi vrlo često ne vidimo jer ako netko je prepoznat u nekoj grupi ili nekom orkestru ili bez obzira radi li se o jazz, klasičnoj glazbi ili o nekoj drugoj vrsti glazbe, pa nije pjevač odnosno solist taj koji je ako je najprepoznatljiviji, koji svira sve instrumente koji zapravo dominira cijelim tim prostorom, to postaje ja ću to tako reći, nevidljivi radnici, to nisu nevidljivi radnici, ali ovaj zakon čini jedan dobar dio umjetnika nevidljivim i radnicima koji naprosto ne želi kroz ovaj zakon zaštititi, osigurati im da oni onaj svoj doprinos, kreativnost, pa ako hoćete i dio kreativnog intelektualnog vlasništva, da od toga imaju nekakvu korist i da to na neki način naplate. To nije normalno. Utoliko više što kada ista ta snimka se vrti primjerice vrti, kolokvijalno na radijskim ili televizijskim postajama, u tom slučaju sva tri autorska prava bivaju adekvatno nagrađena, i izvođač, i autor i nakladnik, nitko ovdje ne zagovara ukidanje nekog prava ili omalovažavanje nekog prava nego naprosto jednaku i pravednu raspodjelu. Kroz ovaj zakon predlažu se mehanizmi koji su se u Francuskoj recimo pokazali da nisu dobri i već idu u revidiranje i ono o čemu ozbiljno treba razmisliti između prvog i drugog čitanja je mehanizam neodrecive naknade putem organizacija za kolektivno ostvarivanja prava utoliko više jer je u ovom zakonu to isto pravo odnosno mehanizam primijenjen na odnose između nakladnika i novinara, na odnose između audiovizualnih producenata i autora a isto to pravo i isti taj mehanizam se koristi i kod ovog što sam vam rekla zapravo kod distribucije na radijskim i televizijskim postajama ali i kod iznajmljivanja nosača zvuka gdje imate omjere 33:33:33. svi jednako od iznajmljivanja, svi imaju jednako koristi odnosno svako pravo se jednako uvažava i jednako naplaćuje temeljem distribucije. Ne postoji nijedan razloga zašto u ovom zakonu to ne bi bilo tako. Ovo ne znači negiranje digitalnog društva, zaustavljanje određenih promjena, nego znači uređeno društvo u kome će svatko biti zaštićen i gdje će se poštivati kreativnost, umjetnost, pa ako hoćete i intelektualno vlasništvo svakog pojedinca koji je dao svoj doprinos, koji je utkao u nastajanje jednog umjetničkog djela. Ja vas molim ministrice, da između prvog i drugog čitanja nas uveselite na način da ipak malo još jednom sagledate što vam se kroz javnu raspravu pokušava sugerirati, mislim da namjere nisu nečasne, nitko bez ničega neće ostati ali krenimo uređivati društvo ako smo već članica EU-a, ponašajmo se tako.
Sada će se obratiti u ime predlagatelja poštovana ministrica Nina Obuljen Koržinek. Prije toga samo dvije obavijesti da možete planirati vrijeme. Dakle, danas ćemo nakon rasprave o Zakonu o elektroničkim medijima, uvrstiti u raspravu Izvješće mandatno-imunitetnog povjerenstva vezano za zamjenu zastupnika kao i Izvješće Odbora za izbor i imenovanje, isto tako zamjene u odborima. To očekujem da će trajati vrlo kratko, tako da neće nam uzeti puno vremena. A druga važna stvar je sutra, dakle komemoraciju za prof. Miroslava Tuđmana imat ćemo u 10 sati ali zbog epidemioloških razloga, imat ćemo je ovdje u velikoj vijećnici, osim toga potpredsjednici Sabora izrazili su želju svih da sudjeluju na komemoraciji tako da ne možemo ni osigurati predsjedanje pa ćemo onda imati komemoraciju ovdje u velikoj vijećnici u 10 a u 10, 45 počet će plenarna sjednica kako smo i najavili sa točkom dnevnog reda. Izvolite sada, ministrice, vi ste na redu.
Hvala vam, g. predsjedniče. Gđo. potpredsjednice, zamolila sam da uzmem riječ u ime predlagatelja da bi vas podsjetila da je SDP glasovao protiv direktive, dakle vaši eurozastupnici bez obzira na apele izvođača glasali ste protiv direktive, niste se željeli tad založiti za izvođače, imali smo niz javnih rasprava u Hrvatskoj, željeli smo da svi hrvatski zastupnici podrže direktivu i vi ste bili protiv. I sad vi kažete sagledajte, uzmite u obzir, da smo vas slušali sve bi ostalo platformama i mislim da je to važno da se izgovori. Dakle, spomenuli ste da je bilo 797 kontara da smo ih ignorirali i da ništa nismo napravili, što jednostavno nije istina. Rješenje 142, 143, 144, članci koji se sad nalaze u zakonu nisu bili tu u tekstu koji je išao na javnu raspravu, dakle imali smo tekst na javnoj raspravi, onda smo napravili unaprjeđenje nakon javne rasprave, a očekujemo da će se unaprijediti i do drugog čitanja i to sam više puta rekla. Međutim, nije dobro da se spominju postoci i javila sam se zato jer ćemo imati dugu raspravu, da ne spominju se postoci kojih nema u zakonu. Govorite pogledajte što rade Francuzi. U kontinuiranom smo kontaktu sa francuskim ministrom, sa njihovim ministarstvom, sa drugim ministarstvima koja traže rješenja i naći ćemo rješenje do drugog čitanja. Međutim, zaista moram posjetiti glazbenici su molili vašu podršku u Europskom parlamentu, a vi ste glasali tada protiv i niste se htjeli za njih založit. Dobro je da ste i vi shvatili da naši izvođači zaslužuju zaštitu i ja vjerujem da ćemo kroz ovu raspravu i kroz drugog čitanja doći do nekog rješenja koje ćemo moći usvojiti konsenzusom i koji će biti na njihovu korist. Hvala.
Izvolite replika kolegice Glasovac.
Pa iskreno koliko sam ja čula dosta se tu angažirala kolegica Tomašić, a zaista evo nisam imala tu informaciju kako su glasali naši zastupnici u Europskom parlamentu. Međutim i da je tako kako ste vi rekli to ne mijenja činjenicu da mi sada tu direktivu trebamo implementirati i da ju trebamo implementirati na načelima reciprociteta i pravednosti, što vaš prijedlog zakona zasigurno nije. Vi kažete išli ste na, imate nove čl. 142. do 144. kojim zapravo te idete ka kolektivnom pregovaranju. Međutim, postavljate odnos, odnos diskografa i autora izvođača u okvire koje u pravnom sustavu RH postoje u kolektivnom pregovaranju između zaposlenika i radnika, što ovo nije slučaj. I treće, voljela bih kad biste odgovorili na pitanje zašto ste na putu do sabora od radne skupine odustali [[Upadica: Hvala vam]] od španjolskog modela i [[Upadica: Hvala lijepa]] ovaj zapravo se opredijelili za francuski.
Izvolite odgovor.
Uvodno sam rekla da je ovo dosta kompleksan propis i zaista mu treba tako i pristupiti. Nismo od prvog čitanja do drugog čitanja od španjolskog došli prema francuskom modelu. U Hrvatskoj nikad nije bio implementiran španjolski model jer on predmnijeva kao što sam rekla uvodno da autori prenesu, da izvođači prenesu sva svoja prava na kolektivnu organizaciju, pa onda i stoga ostvaruju neodrecivu naknadu, što u Hrvatskoj nije slučaj. Međutim, nije nevažno kako ste glasali u Europskom parlamentu jer da je bilo više država koje su zastupale čvršće određenje prema izvođačima, kao što su to radili naši zastupnici, zastupnici HDZ-a, onda bi možda bila i direktiva na drugačiji način izglasana, dakle nemojte sad tvrditi da ne znate kako su vaši zastupnici glasali, a onda se trebate informirat.
Idemo dalje. Kolegice Glasovac, pa što sad još dobacujete, bolje nemojte ništa govorit. Sada je na redu Klub zastupnika zeleno-lijevog bloka i dva zastupnika će govoriti, kolega Matula i kolega Bakić, izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče, ministrice Obuljen Koržinek sa suradnicom. Drago mi je ministrice da se pozivate na to da je HDZ bio progresivan u Europarlamentu i da je nametnuo ovu temu zaštite izvođačkih, ovdje ću reć ne samo autorskih prava. Međutim, zašto je dojam i svi ljudi koji se nama obraćaju, evo neprekidno meni telefon zvoni i dalje odnosno ili šalju poruke, kako to da je dojam da vi ipak stajete na stranu diskografa, a diskografi dobivaju novac od provajdera? Velika količina tog novca ipak … [[Govornik se ne razumije]] velika količina tog novca dolazi. Jedna druga paradoksalna stvar sada u odnosu na HRT recimo, pazite vi ovu nevjerojatnu priču, kazališnu predstavu režiser da napravi sa glumcima i sa svim ljudima koji tu trebaju ima prilično iskustva u sebi i zajedno sa umjetnicima napravi predstavu koja je napokon uspjela jer neki od naših predstava ne uspijevaju u tom razdoblju da postanu stvarno predstave koje idu godinama i sada kada mi idemo snimat tu predstavu, zamislite ovo, predstava je kao odigrala 100, 200 puta, unutra je minuli rad, virtuoznost vrhunskih umjetnika, kada tu predstavu danas ujutro dođe režiser filmski koji će ju snimiti nije li to paradoksalno, on će ju pogledat, on će ju snimit sa 3 kamere i kada to ide dalje na, na provajdera filmski režiser za to dobiva autorsko pravo, a zamislite niko od ovih ljudi ne dobiva. Kako je to moguće? Evo govorim sad na ovim primjerima. Želim govoriti primjer muzičarka. Muzičarka koja je radila recimo i svirala nešto bitno violončelo recimo na nekom ljetnom hitu i taj ljetni hit se naravno kao ljetni hitovi jer se ljudi zaljubljuju, mladi i oni to na zahtjev tišću, tišću, tišću i provider isplati diskograf novac međutim oni sad idu razgovarat sa muzičarkom koja je koja je u stisci, koja ima djecu malu i ona njima za nekoliko stotina kuna koje u ovom trenutku njoj to treba i ona se riješila svojih autorskih prava, zbog toga cijela direktiva. Ministrice, ja vas molim o tome će moj kolega Bakić isto govorit, ja bi volio da isto tako kažete da su kolege filmski djelatnici pisali svojim kolegama u Europi i da ste vi dobili dva pisma od udruga, od FER-e, htio bi da o tome govorite koji se čude kako to da vi donosite recimo zakone ali kažem, o tome će sigurno kolega Bakić, koji su u potpunoj suprotnosti sa direktivom. Ono što je ključno u tome, ključno i cijeli smisao i zato ste vi vjerojatno u tom progresivnom smjeru sigurno i glasali, to mi je jako drago da niste bili u ovim plitkim libertarijanskim, ja nemam ništa protiv stvarno slobode, međutim kakva je sloboda žene koja se mora odreći svojih prava i budućnost ko zna za kada radi toga što sada za djecu mora dati 600, 700 kn i ona diskografu kaže „u redu“. Zašto to tako bi trebalo biti? Znači za kolektivno pregovaranje. Ja se slažem da to treba izbalansirat, da nije lako, da, ali pretpostavljam da ste vi u tom trenutku u Euro parlamentu i podržali upravo smisao kolektivnog pregovaranja a ne što nam libertarijanci govore da je to protiv poduzetnika, što bi naš vrhunski politički filozof Puhovski rekao, poduzetnici između ostalog uvijek poduzimaju, ovi koji su poduzeti, nisu slobodnom voljom poduzeti nego su morali biti poduzeti. Zaštitimo nas, uvedimo pravedan postotak za neodrecivo pravo jer ti ljudi su uvijek u nepovoljnom položaju za pregovaranje. Hvala.
Molim zaustavite vrijeme. Sada će govoriti kolega Bakić. Izvolite.
... [[Govornik naknadno uključen.]] uvažene kolegice i kolege. Evo kad govorimo dakle o glazbenoj produkciji, samo kratko da rekapituliram, dakle podupiremo model u kojem bi se zakonom propisalo da određeni dio naknade bude neodreciv i da diskografi taj neodrecivi dio novca naplaćen na platformama trebaju dijeliti, isplatiti dakle kolektivnoj organizaciji za zaštitu izvođačkih prava. Kao što je nekolicina mojih prethodnika danas rekla, potpuno analogno rješenje imamo u čl. 162. koje govori o odnosu novinskih nakladnika i novinara. Sad ću reći još par riječi o audiovizualnoj produkciji. Kasnije u individualnim raspravama ćemo nešto kazati i o knjižnicama i znanstveno istraživačkim i baštinskim ustanovama premda ćete rasprave biti pojedinačne, i to će biti stajalište kluba. Kad dakle govorimo o audiovizualnoj produkciji, htio bih prvo nešto reći o čl. 87., 88. i 89. koji govore o primarnim i sekundarnim pravima, odnosno o bezuvjetnom prijenosu prava u trajanju od 7 g. u korist producenata. Moguće je i vjerojatno je potrebno za dobro audiovizualnog sustava, TV nakladnicima osigurati period slobodnije eksploatacije no za to je nužno postići neki kolektivni sporazum o uvjetima takvog aranžmana. Zato predlažemo da zakon uvjetuje sklapanje nekog općeg sporazuma te vrste kao minimalan, nužan ali naglašavam nužan uvjet za mogući prijenos prava i to u trajanju ne duljem od 7 godina. Nadalje u čl. 213. kad se govori o kolektivnom ostvarivanju prava, u stavku 2. alineja 3., za audiovizualna djela navodi se reemitiranje, navodi se posudba, navodi se čl. 89. u smislu sekundarnih prava o kojima sam maloprije govorio, dakle navode se prava za TV emitiranje prema tom čl. 89. djelo starije od 7 g., međutim ono što tu nedostaje, što se ovdje ne vidi u tom čl. 213., nedostaje online. Ne vide se audiovizualna djela u online prometu kao što je npr. video na zahtjev, tj. usluge ponuđene od internetskih platformi koje su najčešće globalne tvrtke sa sjedištem izvan Hrvatske. U čl. 178. u stavku 2. i 179. u stavku 1., navodi se da i autori imaju pravo na naknadu koju plaćaju proizvođači praznih nosača zvuka, slika i teksta, uređaja za tonsko i vizualno snimanje itd., dakle nekad su to bile što već, audio kazete i VHS kazete itd., dakle navode se takvi uređaji međutim izostaje ono bitno. Izostali su mobilni telefoni zapravo smartphonei, pametni telefoni koji su zapravo danas de facto glavni alat u tome i mišljenja smo da to ne može ići pod ostalo, to nekako ostalo se spominje u čl. 178. u stavku 2., jer to nije ostalo nego danas kad kažem primarno, na toj poziciji autori se svugdje vrlo solidno obeštećuju. I zato mislimo da bi baš ovdje baš u ovom članku i mislimo da je to važno pametnom telefonu trebalo eksplicirati. Konačno u članku 313., 303. oprostite, prije toga u 302. daju se velike ovlasti HRT-u za upotrebu emitiranja i distribuciju dijela koja su nastala prije 1990. i to uz neku simboličnu naknadu, jer su dakle ta dijela u članku 302. proglašena kulturnim dobrom. Međutim, od 1990. je prošlo samo 30 godina, a to je mnogo manje nego što traju produkcijska i autorska prava. To je nepravedno i status tih dijela treba pravednije regulirati i autorska prava zaštititi odnosno primjereno nagraditi. Članak 302. bitno favorizira HRT-e, a i 1990. godina nije najsretnija kao fiksno razgraničenje i ovome treba pažljivo promisliti i to popraviti. Hvala vam lijepa.
Hvala vam. Hvala lijepa. Javila se ponovo u ime predlagatelja poštovana ministrica Obuljen Koržinek. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ja bih samo propustila sam to malo prije reći da su i članovi Zeleno lijevog bloka u Europskom parlamentu glasali protiv direktive dakle protiv izvođača i autora i zapravo zagovarali stajališta platformi. Mislim da je to važno i meni je drago da u našem Parlamentu se zastupaju drugačija stajališta, nego što su te grupacije glasale u Parlamentu. Međutim, osim toga uzela sam riječ radi nekoliko pitanja koja ste istaknuli koji će sigurno biti ponovno u nastavku rasprave otvoreni. Posebno što se tiče mobilnih uređaja dakle generalni princip u svim europskim direktivama je pitanje tehnološke neutralnosti, dakle ako u ovom trenutku spominjemo neke uređaje ili neke načine tehnološke načine prijenosa sadržaja signala itd. onda oni u međuvremenu evoluiraju tehnološka neutralnost predmnijeva da to znači da se to odnosi na sve. Ovo pitanje što se tiče Hrvatske radiotelevizije ako pročitate Strategiju gospodarskog oporavka kulturnih i kreativnih industrija koji je u formi jedne komunikacije krajem prosinca objavljena na sličan način razmišlja o tom bogatstvu nacionalnih arhiva koji nisu na adekvatan način stavljeni u upotrebu zbog neriješenih autorskih prava, a dijelom i zato jer u tom razdoblju nije slučajno 1990. prekretnička godina, zato jer je do tada percepcija toga što je vlasništvo i što je privatno vlasništvo i na što se imaju ili nemaju prava bila različita. Ova odredba zakona trebala bi pomoći tome da se uredi korištenje sadržaja bogate arhive Hrvatske radiotelevizije, da kada se ona digitalizira da se to može staviti u široku upotrebu i da svi naši građani mogu tim bogatim sadržajima javnog servisa pristupiti bez ograničenja posebno na svim platformama na zahtjev. I ja mislim da ovu odredbu treba čitati u tom kontekstu i da će ona donijeti značajno obogaćenje našeg javnog prostora korištenjem sadržaja koji su u ovom trenutku zbog nemogućnosti uređenja autorskih prava ograničeni. Naravno postavljen je rok od 2 godine u kojem se predmnijeva da svi oni koji smatraju da za tim nemaju pravo da ta prava mogu ostvariti. Još jedno pitanje bit će sigurno puno rasprave oko diskografa i izvođača i mislim da je to dobro. Ja sam o tome i na odboru govorila. Zaista smo otvoreni da se nađe najbolje rješenje. Međutim, kada se govori o nametanju obveznog kolektivnog ostvarivanja to bi značilo da za onaj dio izvođača koji imaju uređene ugovore i koji su zadovoljni s tim ugovorima, a dio je, da zapravo njih onemogućimo da dalje konzumiraju te ugovore. Dakle, velika je razlika ako imate obvezno kolektivno onda je obvezno kolektivno za sve i onda je to jedan princip i onda je to princip kakvog imamo kako se često navodi sa tim španjolskim primjerom. Ali u Hrvatskoj imamo situaciju jednog dijela izvođača koji su zadovoljni. Jednog dijela izvođača koji su nezadovoljni i ja bih rekla jednog dijela izvođača koji su s pravom ogorčeni, jer zapravo nemaju nikakva prava. I mi moramo iz te situacije naći rješenje koje će učiniti da ostvarenjem pravde za jedne ne učinimo nepravdu nekima drugima.
Ostanite ministre jer imamo 3 replike. Prvi je na redu kolega Matula. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena ministrice kada spominjete Zeleno lijevi blok u Europarlamentu treba uzeti u obzir da između ostalog veliki dio ljudi koji su u tim strankama i njihovi predstavnici to su ljudi koji su osnivali svojevremeno piratske stranke. Ako se sjećate u zaštiti i piratstva i svega i tu je bila ta ideja. Međutim, ovo na čemu mi inzistiramo upravo ste sada spomenuli od Španjolske i 6 zemlja koje su imaju sličan način uređivanja pitanja izvođačkih prava odnosno neodrecivog dijela tih izvođačkih prava. A evo Velika Britanija koja je upravo izišla evo provjerite u britanskom Parlamentu muzičari, a što reći o britanskom rocku i popu da njihovi muzičari, njihovi autori podržavaju izvođače u namjeri da dobivaju ta prava o tome se radi.
Hvala. Izvolite odgovor.
Mi smo cijelo vrijeme se zalagali za prava izvođača i zalažemo se i dalje, ja sam zato i naglasila da stranke zeleno-lijevog bloka u Hrvatskoj zastupaju interese koji su in fanvorem izvođača tako se stranke zeleno-lijevog bloka nisu ponašale u Europskom parlamentu i to treba reći, jer da je bila veća potpora možda bi direktiva bila drugačije izgledala. Ona sad izgleda tako kako izgleda, ona nema u odredbama direktive ništa o izvođačima nažalost, to se spominje u recitalu, dakle u uvodnim odredbama, ali ne na način kakva je bila ambicija. Podsjetit ću one koji su pratili pregovore, Hrvatska je bila jedna od najaktivnijih država upravo zahvaljujući angažmanu naše Vlade, nekoliko puta smo se pridružili državama koje su blokirale nastavak pregovora i puno dobrih rješenja je bilo upravo nastojanjem naše političke opcije, a vaša je bila [[Upadica: Hvala vam.]] protiv toga.
Kolega Bakić, izvolite.
Hvala lijepa. Dakle samo bih htio naglasiti da se ovdje radi dakle ministrice radi se o eventualno zastupnicima zeleno-lijevog bloka koji nisu hrvatski zastupnici zeleno-lijevog bloka, samo to. Ja mislim da nas ovakav razgovor nikud ne vodi i ja mislim da ćemo svi doći u dosta velike neprilike, a možda vi i u veće budemo li spominjali kako su glasali zastupnici vama srodnih stranaka ili možda vaše stranke u svim drugim pitanjima. Toliko o tome. A što se tiče dakle ekskluzivnih prava HRT-a i njegove arhive to je naravno dobro došao institut samo ga treba mnogo pažljivije odrediti. Godina 1990. kao razdjelinica nije nelogična, ali nije niti najsretnija. S druge strane život nije prestao 1990.-te i treba puno suptilnije odrediti kad je gdje je granica da ne bismo imali neprirodne prijelaze. Samo to.
Izvolite odgovor.
Hvala vam. Oni koji znaju kako nastupam u saboru znaju da sam uvijek pomirljiva i s uvažavanjem slušam sve klubove, reagirala sam i na izjave gospođe potpredsjednice i na izjave gospodina zastupnika jednostavno zato što se nama stavilo na dušu da mi ne brinemo o izvođačima. Imala sam potrebu podsjetiti kako je tekao tijek pregovora oko direktive što nije nevažno jer sam uvodno isto tako u svom obraćanju više puta rekla da brojčano male države na globalnom planu, a o tome bi gospodin zastupnik suverenista vjerojatno mogao nešto u svom stilu interpretirati, brojčano male države i male kreativne industrije teško će se izboriti za svoje pozicije ako nemaju širi međunarodni okvir, zato je direktiva bila toliko važna i zato smo se za nju borili i osobno, ali i kao članica HDZ-a voljela bih da je ona otišla i malo dalje u zaštiti autora [[Upadica: Hvala vam.]] izvođača mogli ste tome i vi odnosno vaši [[Upadica: Hvala lijepa.]] kolege pomoći.
I zadnja replika, kolegica Mrak Taritaš. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana ministrice mislim da je ovaj dio koji ste naglasili i koji naglašavamo i u zakonu definiran vezan uz HRT izuzetno važan. Mi imamo svoju povijest koju imamo, 1990.-tu godinu mi pamtimo od trenutka kad je Hrvatska dobila svoju samostalnost i sve ostalo, ali 1990.-ta imala je i značajne posljedice ja to govorim uopće o gospodarstvu, o načinu na koji jesmo. Izašli smo iz jednog partijskog u nešto drugo, imali smo tad samo HRT i nismo imali ništa drugo i slijepo smo vjerovali odnosno bilo je na razini Jugoslavije da definiramo. Ta arhiva je izuzetno važna, ona je izuzetno važna da bude dostupna svima, izuzetno jer danas naravno imamo nekakve, sve druge televizije i sigurna sam da bi jedna kvalitetna rasprava i o tome kud uopće televizije trebaju ići, tko se s čim treba baviti, tko je što, bila izuzetno dobra, a ovo je jedan od [[Upadica: Hvala vam.]] zakona koji nam to pomaže.
Izvolite odgovor.
Hvala vam. Pažljivo ćemo slušati sve prijedloge i naravno da otvoreni za unaprijediti ovaj članak važno je da shvatimo da je namjera zaista što više vrijednih sadržaja staviti javnosti na raspolaganje.
Hvala ministrici. Sada ćemo nastaviti sa raspravama klubova, na redu Klub zastupnika MOST-a i poštovana zastupnica Selak Raspudić. Izvolite.
Uvaženi predsjedniče sabora, uvažena ministre, kolegice i kolege saborski zastupnici, mislim da smo promašili s raspravom pa ću djelomično učiniti nešto i neuobičajeno, stati na stranu ministrice. Naime, radi se o jednom zakonu koji je od velike, ako ne i presudne važnosti i za našu sadašnjost i za našu budućnost. U tom smislu doista podržavam namjere zakonodavca da se uhvati u koštac nakon, recite, nakon toliko vremena, pretpostavljam da ovo nije bilo upućeno meni, da se uhvati u koštac s tim problemom i pokuša kreirati zakonodavni okvir koji bi odgovorio na izazove suvremenog doba, na snalaženje autora u digitalnom okruženju. U zaključku ovog obraćanja reći ću nešto o tome koje smo izazove previdjeli i gdje bismo možda i mogli biti prvi u prepoznavanju novih autorskih prava i kreiranju primjerenog zakonodavnog okvira. No prvo ću objasniti na tragu rasprave koja je trajala zašto na neku, na neki način stajem na stranu ministrice. U čemu je problem? Dakle, mi ovdje govorimo o pravima izvođača i u tom smislu podržavam sve napore oporbenih zastupnika i pridružujem im se da pronađemo primjereni okvir koji će vrednovati prava izvođača unutar ovog zakona. No problem prava izvođača nije problem ovog zakonodavca, to je naš zajednički problem, to je problem koji smo povijesno naslijedili gledajući kako smo uopće doživljavali izvođače i na koji način se njihova uloga promijenila u digitalnom okruženju. Podsjetit ću da za razliku od autorskih prava koji su već nekoliko stoljeća odnosno barem stoljeće prepoznata prava izvođača kao takva nisu se u početku uopće vrednovala zato što je izvođač prosto dolazio na teren i tu bivao plaćen za svoj rad. Tek kasnije prava izvođača se prepoznaju kao ravnopravna prava da bismo danas došli u situaciju da ponovo s obzirom na specifičnu ulogu izvođača, uopće ne prepoznajemo to da njihov rad je možda i temeljni, barem onaj način na koji prepoznajemo autorsko djelo, i da ga treba vrednovati u digitalnom okruženju. Oni su tu u posebno nezavidnoj situaciji jer za razliku od autora, i za razliku od nakladničkih kuća odnosno diskografa, ne mogu naplatiti svoj rad. I sad što se tu dogodilo? Mi ne prepoznajemo da izvođači premda ne vrše taj dio materijala i rada su uvelike zaslužni za određenu pjesmu. No, diskografe kojima se način funkcioniranja itekako promijenio, koji nemaju više toliki trošak rada, prepoznajemo i dalje kao jednako vrijedne, štoviše kao presudne u korištenju prava na određenu snimku. I to je potreban naš zajednički napor nečega što smo povijesno naslijedili kao diskriminaciju, da prevrednujemo sve vrijednosti i da stvari stavimo na njihovo mjesto. U tom smislu predlažem da budemo konstruktivni i vjerujem da i predlagač zakona može pronaći način da učini ono što je temeljna zadaća svakog zakona a to je ne samo da kreira novi idealni okvir postupanja nego i da uzme realnost u obzir i ispravi postojeće nejednakosti. A postojeće nejednakosti su ono zbog čega se većina izvođača javila i zbog čega protestira i u ovom zakonodavnom okviru jer ne pronalazi nekakvu implementaciju brige za njih same, to je činjenica da oni ne znaju uopće koliko dobivaju novaca iz tog digitalnog okruženja, dobivaju fiksnu naknadu, ne znaju ni na koje pjesme, ni na koji način ostvaruju prava, samo dobivaju nekakve iznose, kada su ti neki fiksni iznosi bez detalja kojem dodjeljuju isključivo diskografi, njima se može manipulirati i onda imamo situaciji u kojoj su izvođači nezadovoljni. Dakle, što se tiče izvođača, sažet ću ovu raspravu, što se mene tiče to su dva pitanja. Jedno je pitanje pravo izvođača kao takvo i kako ćemo pronaći primjereni zakonodavni okvir koji će konačno ispraviti povijesnu nepravdu i uvažiti ravnopravnost prava izvođača a drugo je ovo pitanje na koji način se ta prava trebaju ostvarivati. Je li to putem nekakvog kolektivnog postupanja ili individualnost pojedinim izdavačkih kućama? Dakle, to su pitanja koja mi trebamo riješiti i vjerujem da u tom smislu možemo pronaći mogućnost zajedničkog dogovora i da će ovi oporbeni nastupi biti uzeti u obzir kada se govori o pravilima izvođača. Isto tako bih htjela podsjetiti da se i nakladnici bune da ni oni nisu potpuno zadovoljni ovim prijedlogom zakona jer po čl. 213. oni imaju obrnutu primjedbu, dakle njima smeta što autori određena prava mogu ostvarivati samo kolektivno. S druge strane, imamo novinare kod kojih se također inzistira na kolektivnosti. Sve su te profesije specifične odnosno sva ta pojedina prava no jednako tako treba imati u vidu da su iza tih profesija i pojedinci koji žele ravnopravan tretman i koji postavljaju opravdana pitanja zašto neki od njih nastupaju u zaštiti svojih prava isključivo kolektivno dok se drugima dozvoljava individualnost ili ih se čak time ovisno o interpretaciji, u slučaju izvođača, prema mnogima primjedbama diskriminira. Druga stvar o kojem želim govoriti odnosi se na prava novinara odnosno na pitanje toga što je propisano čl. 96. a to je da poslodavac stječe isključiva autorska, imovinska i ina prava kako je propisano pojedinim stavcima zakona na djelo koje je nastalo u tom radnom odnosu. Čini mi se kao nekome tko je uvelike vezan za pisanu riječ, tko je i sam radio kao novinar, kao kolumnistica, da je pisani tekst jedna od najzanemarenijih i najpodcijenjenijih forma autorskog rada koje uopće postoje, pogotovo ovaj pisani možemo reći publicistički tekst. Mislim da ovakva odredba zakona nije dobra i ne uvažava specifičan često prekarni položaj novinara koji uvelike rade kao freelanceri, uvelike mijenjaju svoje radno okruženje ali jedino za što uvijek ostaju vezani i što je nekakav njihov portfolio koji se ne prepoznaje je njihov tekst. Ti tekstovi kasnije ako imamo sreće, postaju knjige i te su knjige jednako vrijedne i jednakog književnog i umjetničkog izričaja ako je riječ o kvalitetnim kolumnama kao što su i neki drugi prepoznati autorski radovi. Stoga mislim da treba stvoriti primjereniji zakonodavni okvir koji bi omogućio da i autori takvih tekstova uživaju prava da nisu isključivo povezana uz prava poslodavca u čijem okružju je takav rad stvoren. Što se tiče izazova novog vremena i to je onaj dio s kojim bi htjela zaključiti i autorskog prava. Zakonodavac je budući da je riječ o zakonu kojeg smo dugo čekali i prošlo je mnogo vremena otkada je on donesen, prepoznao jedan problem. Taj problem izdavača u slučaju kada tzv. agregatori sadržaja poput primjerice Google Newsa koriste u svojim objava informativne publikacije u izdavanje u kojih ulažu izdavači i od toga zarađuju a da pritom s izdavačima ne dijele ili barem ne u odgovarajućem iznosu tako stečenu financijsku dobit kao i u drugim slučajevima koji negativno utječu na povrat ulaganja u izdavačku djelatnost. Isto tako, ako gledamo obrazloženje zakona a podsjetila bih što se tiče ovih direktiva koje su prozivane pa smo se sveli na raspravu ko je za što kako glasovao, što smatram izlišnim jer sad možemo zaista kreirati zakonodavni okvir u kojem ćemo svi pronaći konsenzus u pitanjima koja nadilaze naše partikularne stranačke interese i tiču se zaštite autorskih prava, te direktive smo mi sukreirali, sada je pitanje možda će ministrica odgovoriti na to u kojem smo opsegu mi konkretno zaslužni za ono što je u njima a onda sada ih iskorištavamo da bismo ih implementirali odnosno imamo obvezu implementirati u svoj zakonodavni okvir. Dakle, na trahu ovoga što sam ranije rekla, također radi se o uređivanju korištenja autorskim ili srodnim pravima zaštićenih sadržaja od strane pružatelja usluga dijeljenja sadržaja putem interneta. Dakle što su ove dvije odredbe i što je zakonodavac prepoznao, što nam ostaje kao pitanje? Prepoznali smo činjenicu da primjerice nešto što je objavljeno u Jutarnjem, Večernjem, Novostima, Narod.hr, gdje god želite se poslije uzima na tim digitalnim platformama i dijeli a da izdavači ne dobivaju nikakvu naknadu. No nismo prepoznali činjenicu koja sve više postaje problem suvremenog doba, a to je činjenica da mi svi sve više nastupamo kao autori na tim digitalnim platformama, da se danas kolumne pišu na Facebooku primjerice i bez ikakve naknade prenose u te iste izdavače za čija se prava sada borimo. Dakle, Jutarnji će objaviti vašu kolumnu na Facebooku bez ikakve naknade. Mi sebe uopće štoviše nismo ni prepoznali kao autore čiji se autorski rad promijenio u digitalnom okruženju. Ja ovdje govorim konkretno o pisanom tekstu za što se smatram kompetentnijom od ovih drugih stvari i nismo uopće razmislili na koji način tu regulirati naša prava, a tome naravno prethodi da uopće shvatimo da nismo ni mi više autori kakvi smo nekada bili, da nismo autori isključivo u materijalnom svijetu, nego i u digitalnom i da o takvim pravima možemo biti prvi kada o njima razmišljamo. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeći je Klub zastupnika onaj Domovinskog pokreta u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik i potpredsjednik Doma Miroslav Škoro. Izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovana ministrice, poštovana ravnateljice, uvažene kolegice i kolege. Ja imam običaj u ovakvim situacijama kada govorim u ime Kluba napisati nešto. Međutim, danas sam stavio samo nekoliko natuknica jer dosta znam o ovoj temi i mislim da ćemo se i ministrica koja također puno zna o toj temi, pouzdano znam i ja danas naslušati ovdje svega i svačega. Međutim ono što je istina, istina je da je teško pojasniti ljudima razliku između materijalnog i nematerijalnog vlasništva. Teško je pojasniti ljudima određene stvari s kojima se susrećemo često i koje pokušava zaštititi i regulirati ovaj Zakon. Ja sam u replici gospođi ministrici spomenuo neke stvari i gospođa ministrica mi je rekla da sam i ja bio na čelu diskografske kuće. Da, ja sam autor, ja sam izvođač, ja sam diskograf. Ja sam imao čast biti i na čelu dviju najvećih diskografskih kuća u Hrvatskoj, koje su onda poslovale jako dobro. Ja sam bio na čelu, izvršni direktor za reparticiju diskografske udruge kada su utemeljena diskografska prava protiv kojih su bili apsolutno svi, ali mi smo ih utemeljili. Proces je to dug i zahtjevan, proces koji traje u nekim zemljama od 17. stoljeća. Znam točno kada je to bilo započeto u Velikoj Britaniji odnosno u Engleskoj. 1662. jer sam se ja rodio 300 godina nakon toga. Dakle, 358 godina sada već Englezi kose travu na tom području. Ne jedan dan i imaju problema. Pisali su o tome mnogi. Kant je pisao o tome u … čudoređa ima li više prava pretiskivač ili onaj čije se djelo pretiskuje. I da sada ne odem predaleko u povijesno elaboriranje, bitno je samo možda za reći jednu stvar. Nemojmo ovdje povlačiti paralele s tim kako je tko glasovao u Europskom parlamentu jer i predstavnici HDZ-a su prije 2, 3 mjeseca glasovali u parlamentu protiv Zakona o zaštiti potrošača, a u pitanju su bili ne znam rokovi trajanja, garancije mobitela i neke druge stvari. Dakle glasuje se kako se glasuje. Mi sada ovdje raspravljamo o nečemu što je vrlo važno i ne raspravljamo o meni, niti o nekim mojim kolegama glazbenicima koji sjede ovdje u Saboru a isto su nezadovoljni kao i ja. Mi raspravljamo o nekakvom Aci Homokiju koji nas gleda iz Baranje koji je odsvirao većinu tamburaških pjesama u Hrvatskoj. Mi raspravljamo o Bruni Kovačiću. Mi raspravljamo o Ivo Lesiću. Mi raspravljamo o cijeloj jednoj plejadi vrhunskih hrvatskih glazbenika, vrhunskih hrvatskih glumaca, vrhunskih hrvatskih pisaca, novinara koji ne ostvaruju nikakva ali apsolutno nikakva ja vam to pouzdano tvrdim da sam jedan od njih, prava u digitalnom okruženju diskografa. Ali ne samo zbog toga što to diskografi ne žele, nego zbog toga što je to postalo nemoguće. Velik je broj korisnika. Ljudi ostvaruju prava na 3, 4, pa i 5 potenciju i samo veliki multiplikatori donose nekakve velike novce. Taj zakon o kojem mi sada raspravljamo je zakon koji ima nekakvo svoje uporište u onom nesretnom razdoblju komunističke Jugoslavije. Tamo negdje 46. godine donesen je Zakon o autorskom pravu Federativne Narodne Republike Jugoslavije i tim zakonom je bilo moguće koristiti djela autorska bez naknade, a pravo sljednosti je bilo ja mislim 10-tak godina maksimalno. Autori su plaćali porez od 90% na ono što ostvaruju i bili su uistinu građani drugog reda. Ja sam živio u to vrijeme. Ako sam se htio registrirati kao glazbenik to nisam mogao. Mogao sam kao poljoprivrednik i tako ostvarivati svoja prava od tzv. samostalnog rada. Kada bi ja vas sada pitao ovdje kao i naše gledatelje ako nas netko gleda recimo tko je Zlata Bartl? Većina ne bi znala. Neki znaju. To je gospođa koja je nakon 8-godišnje robije u komunističkoj Jugoslaviji izumila Vegetu. To je ona firma koju je jučer, prekjučer preuzela gospođa Martina Dalić koja živi na toj Vegeti i nema status gospođe Zlate Bartl ispred svog sjedišta, nego ima skulpturu pijetla. Dakle, ta gospođa bi u svakom drugom sustavu normalnom sustavu, u sustavu u kojemu su uređena autorska prava bila ne bogata nego bi uistinu mogla pitati koliko košta Todorićev otok. Međutim, ona je umrla bez ikakvih prava i nije bila nikada obeštećena za svoj izum. Nemojmo poštovana ministrice u ovom zakonu učiniti propust. Mi ga sada stvaramo. Pustimo direktivu. Direktiva je ta koja se primjenjuje ili ne primjenjuje. Mi smo prvi Sabor, mi smo prvi Parlament u Europi koji o tome raspravlja. Nijemci su već rekli da će zaustaviti primjenu te direktive jer im nije jasno što će se dogoditi u sustavu u kojem User Generated Content dakle Youtube itd. dakle one platforme na kojima korisnici generiraju sadržaj, pa se platforme prave grbove, a postale su najbogatije X na svijetu i Facebook i Youtube i Google itd., dakle oni žele vidjeti može li se ipak dogoditi kolektivna zaštita jer individualna više uistinu nije moguća. Ja govorim ovdje u ime i apeliram u ime pratećih glazbenika u ime svih onih ljudi koji su stvorili veliku vrijednost ali za to ne dobivaju apsolutno nikakvu naknadu. I ne možete govoriti da se to ne može napraviti zbog toga što su neki zadovoljni. Ti koji su zadovoljni mogu temeljem zakona izaći iz tog reparticijskog razreda i ne moraju tražiti zaštitu, ali većina ljudi ne ostvaruje, ne samo da ne ostvaruje nego ne može doći u poziciju da ostvari svoja prava u ovoj cijeloj priči. Jer mi imamo zahvaljujući tzv. mrežnoj povezanosti o kojoj je pisao …/nerazumljivo/… pa je Victron to dobro objasnio imamo dva načina funkcioniranja, sad me vjerojatno ljudi gledaju bijelo, ali vi znate o čemu govorim, diskograf bi prije kad je proizveo komadni proizvod dao to korisniku za neku naknadu i korisnik nije mogao to dijeliti ni na jedan drugi način do pojave kasete, a kod kasete može presnimiti 2-3 puta nakon toga to više ništa ne valja. Dakle, nije bilo mrežne povezanosti između korisnika. Sada dame i gospodo, diskograf kada nešto proizvodi, dakle proizvede ja sam svjestan i njihovog problema korisnici se lagano umreže i ta mrežna povezanost je takova da ona nije isključivo naslonjena na diskografa nego jer prepuštena korisnicima. Uzmite to u obzir da je ova nova ekonomija koju mi sada stvaramo o kojoj raspravljamo gdje smo mi ti koji trasiramo put pa možda i za Europu. Mi moramo doći do toga da pravičnom raspodjelom, ali uistinu pravičnom raspodjelom odnosno čak bih rekao preraspodjelom sredstva koja postoje dođu do onih kojih moraju doći moraju doći do …/nerazumljivo/… moraju doći do Kovačića. Moraju zato što je njihova, njihov talent, njihova krv, njihove suze, njihova sposobnost na toj snimci kao što je i kod hrvatskih glumaca koji nemaju nikakva prava ne znam u mnogobrojnim reprizama koje se događaju i na HRT-u i na drugim medijima. Da vas ne zamaram previše, na kraju ću samo reći da konkretno iščitavajući ovaj zakon s velikim zanimanjem sam naišao na nekoliko stvari, jedan od njih je taj Članak 197. koji kaže, pročitat ću ga. Dopušteno je bez odobrenja nositelja prava i bez plaćanja naknade priopćavanje javnosti autorskih glazbenih djela, glazbenih umjetničkih izvedaba i fonograma tijekom državnih svečanosti koje organiziraju predsjednik RH, Vlada RH ili Hrvatski sabor, ministarstva ili državne uprave u organizaciji u RH te Ustavni sud RH ili Vrhovni sud RH. Dakle, bez naknade. I uporište za to je opet u Direktivi EU koja kaže u jednoj od svojih direktiva u Članku 5. stavak 3. alineja g) da se to može. Pa šta onda, što onda što se može. Zbog čega bi trebali biti izuzeti hrvatski umjetnici kada je u pitanju izvedba u ovakvom slučaju. Zbog čega bi bili ponovo u situaciji '46. godine kada će nekakva država ali ona totalitaristička zabranit pravo naknade kada možemo biti demokratsko društvo koje će prepoznati, pa ja mislim da Hrvatski sabor, da hrvatska Vlada, da Vrhovni sud ima dovoljno novaca i dovoljno sredstava, da HGK čiji predsjednik ima plaću još uvijek se utvrđuje ali evo zadnja cifra je možda 60.000 kuna ili naknadu, da ima dovoljno novaca da plati hrvatskom autoru, da plati hrvatskog glazbenika, da plati hrvatskog glumca, da plati hrvatskog novinara pravičnu naknadu, a ona vjerujte mi nikada nije viša od 20 kuna. Hvala vam lijepo.
Slijedeći klub zastupnika je, a pardon, u ime predlagatelja poštovana ministrica. Izvolite, poštovana Nina Obuljen Koržinek.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Ja sam nekako molila da opet uzmem riječ jer s obzirom da većina klubova se u velikoj mjeri referira i na ovo pitanje izvođača i diskografa mislim da je dobro svaki put na neke stvari ukazati. Kao prvo istina je dr. Škoro i ja dosta o tome znamo ja sam čitala i vašu knjigu i vaš doktorski rad sa velikim zanimanjem u dijelu u kojem ste govorili o toj novoj ekonomiji i o traženju novih modela održive naknade svih dionika i vaši dijagrami u tom smislu su vrlo kompleksni, ali vrlo inspirativni i mislim da smo u jednom dijelu u ovom zakonu se naslonili i na ta promišljanja o tome kako na jednom tržištu obuhvatiti sve. Međutim, zašto je važno govoriti o direktivi? Ja se slažem da ako nešto nije propisano da se mora, da je uvijek odluka nacionalnog zakonodavstva u kojem smjeru će ići. Međutim, negdje u konačnici nakon što riješimo odnos između hajdemo reći između diskografa i izvođača u Hrvatskoj, producenata i redatelja, nakladnika i novinara, dakle njihov međusobni odnos sa druge strane uvijek su globalni igrači i globalne platforme. I zato je puno lakše ako u direktivama imamo rješenja koja prepoznaju pogotovo europske specifičnosti, europska zakonodavstva i europsku tradiciju zajednički se postaviti prema tim globalnim igračima jer onda nas nije 4 milijuna onda nas 400 milijuna koje razgovara sa jednim Google-om ili Facebook-om ili s nečim drugim, onda smo ipak za zaštitu nacionalne, kulturne i kreativne industrije puno bolje pozicionirani. Što se tiče dinamike donošenja zakona, ja sam o tome govorila i u nekim javnim nastupima i na odborima, ponovit ću i ovdje. Uzet ćemo onoliko vremena koliko nam bude trebalo da donesemo u drugo čitanje zakon koji će biti pravičan. Spomenula sam da sam u kontaktu sa francuskim, francuskom ministricom s njemačkom ministricom s kojom smo dijelili predsjedanje sam dosta o tome razgovarala, oni su zaustavili svoj zakon zbog spora s Google-om, a ne zbog ovog pitanja, a u tekstu koji su stavili na javnu raspravu nema obveznog kolektivnog niti neodrecive naknade. Nizozemska je usvojila zakon, ona nije išla tim putem. Nekako mi ćemo najbliže i najviše komunicirati sa Francuzima jer mislimo da je njihova tradicija, francuska tradicija zaštite autora i izvođača ona koja je ako se tako može reći stožerna u Europi. Što se tiče Ujedinjenog Kraljevstva mislim da ih ne treba uopće spominjati jer oni su vrlo jasno rekli da se uopće neće usklađivati s direktivom, nakon Brexita oni više ni nemaju tu obvezu, a znamo da je njihova industrija dakle angloamerička industrija na tim platformama dominantna i oni sasvim sigurno ne dijele naše interese. Razmotrit ćemo pažljivo Članak 197., slažem se ima i za i protiv, poslušat ćemo rasprave pa ćemo vidjeti to uopće nije nešto što nužno se mora zadržati.
Hvala lijepa. Imamo 2 replike, prva je poštovanog zastupnika i potpredsjednika Miroslava Škore.
Hvala lijepa. Poštovana gospođa ministrice, zahvaljujem vam na ovoj vašoj, na ovom vašem obraćanju. Drago mi je da smatrate da je Francuska zemlja na koju se valja ugledati i ja tako mislim. Mislim da se u nju treba ugledati i kad je u pitanju Zakon o elektroničkim medijima ali o tome će još biti riječi. Ja uistinu neću reći samo da se zalažem nego uistinu gorim za prava hrvatskih umjetnika jer uistinu sve sam i postigao u životu zahvaljujući to nešto malo talenta što mi je Bog dao. Međutim, jesmo mi mali, ne možemo se mi postaviti kao Francuzi prema Google-u, niti kao Nijemci prema Youetube-u koji nisu dopustili Youetube-u da djeluje i dijeli njemačke sadržaje sve do nedavno, ali na kraju su se ipak dogovorili. Ali baš zato što smo mali mi smo toliko ranjivi da moramo napraviti sve što je moguće da zaštitimo ovu svoju kulturu i mislim da se pri tome možemo pozvati i na nekoliko dokumenata, rezolucija i UN-a, pa u krajnjoj liniji i Europske komisije.
Hvala. Poštovana ministrica Obuljen Koržinek.
Hvala vam gospodine zastupničke, s obzirom da ste vi vjerojatno jednini zastupnik u ovom sazivu koji ste i autor i izvođač i diskograf ja bih rado poslušala i vaš prijedlog nekog rješenja s kojim biste bili jednako sretni i zadovoljni vi i kao autor i diskograf i izvođač. Sad ste saborski zastupnika pa imate sreću da nemate, nemate više taj teret, ali vjerujem da i vi znate da je tu jako teško naći rješenje, međutim svi smo ovdje da raspravimo i pronađemo ono rješenje koje će biti najbolje.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Vilima Matule, izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena ministrice evo upravo ste govorili o tom odnosu izvođača prema producentu, prema diskografu, a onda diskografa prema globalnim providerima. E mene zanima, o ovome smo već govorili i na odboru, mene zanima kako u tom smjeru ide ova odredba koja je zapravo začuđujuća o 7 godina primarnih prava recimo na audiovizualne medije, recimo serija koja u ovom trenutku je napravljena i sada ako će ona uopće ići na te veće platforme to je za pretpostaviti da će to biti u tih 7 godina i u tih 7 godina neće ljudi dobiti ali nikakvu nadoknadu za to. Ali to je stvarno u suprotnosti to su ti članci od 86. do 89.
Odgovor poštovane ministrice Obuljen Koržinek.
Nije točno poštovani gospodine zastupniče, nije točno da neće dobiti nikakvu naknadu, dakle ovaj zakon ustrojava ako tako mogu reći, nekoliko slojeva ili nekoliko razina zaštite prava. Imate autorsko pravo, imate srodna prava, među srodnim pravima imate i prava reprodukcije. Dakle, nije točno autori i koautori kao i oni koji ostvaruju izvođačka prava oni će ostvarit prava od tih izvedbi, ali upravo se pokušao naći balans s obzirom da je hrvatska audiovizualna industrija vrlo visoko subvencionirana, da se pronađe balans između te opetovane naknade i javnog interesa da ono što je visoko subvencionirano uglavnom više od 90% producirano javnim novcem, može se izvoditi, može se prikazivati u nekom razdoblju na način da bude dostupno javnosti jer se bojimo da bi se inače ograničio broj prikazivanja hrvatskih audiovizualnih djela.
Hvala lijepa. Sad ćemo nastaviti i slijedeći Klub zastupnika bit će onaj HSLS-a i Reformista, a govorit će poštovani zastupnik Dario Hrebak. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana uvažena ministrice, uvažene kolegice i kolege zastupnici danas u prvom čitanju imamo dva važna zakona čiji najveći dio čini upravo usklađivanje sa EU direktivama kojima se odnosi u području medija te kulturnih kreativnih industrija i čime se reguliraju, redefiniraju upravo na način da se uvažava realnost da živimo u digitalnom dobu. Tehnološki razvoj i inovacije mijenjaju načine na koji kulturne, kreativne i medijske industrije stvaraju načine na koji upravo sadržaj dolazi do krajnjih korisnika odnosno modele konzumiranja samog sadržaja. U tom procesu kao i svakom drugom dakle iz temelja se mijenjaju odnosi u određenoj industriji, a naravno da kad se mijenjaju temelji u određenoj industriji onda tu nastaju dobitnici i gubitnici. Kako izgleda vrijednosti lanac u industrijama koja koriste autorska prava i srodna prava, pa na samom početku imamo one koji stvaraju sadržaj, dakle kreativce bilo da se radi o novinarima, fotografima, glazbenicima, producentima različitim influenserima na društvenim mrežama, platformama itd., dakle oni su samo ishodište tog sustava. Nadalje imamo medije, nakladnike, sveučilišta, istraživačke organizacije itd. Na trećoj pak strani imamo internetske platforme i na kraju svega imamo korisnike koji sve to koriste. Primarni cilj EU direktive koju ovdje implementiramo je pod br. 1. omogućiti zaštitu autorskih i srodnih prava u pogledu internetskih korištenja, te pravednu i pravičnu raspodjelu vrijednosti u ovom lancu prije svega od internetskih platformi prema nositeljima autorskih i srodnih prava, dakle prema kreativcima, ali i prema nakladnicima medija. Pandemija koronavirusa je dodatno naglasila dvije stvari, prebacivanje većine procesa online, međutim to stvara jednu činjenicu da u toj digitalnoj sferi kreativci i nakladnici mediji većinu sadržaja korisnicama pružaju besplatno. U takvom okruženju, u takvom obujmu, dakle opravdano se postavlja pitanje održivosti njihovih poslovnih modela. Krajnje je vrijeme da se regulativa ažurira, to uopće nije sporno, ali stvari nisu baš tako crno bijele kao što i svi mi mislimo. Ja ovim putem ne želim upirati prstom ni u koga, niti u jednu ovu skupinu koju sam upravo istaknuo. Mi imamo masu primjera kako kreativci i monetiziraju sadržaj koji dijele online i od toga žive od YouTubea, Instagrama, Facebooka itd., imamo čitavu generaciju uglavnom mladih glazbenika koji do publike dolaze gotovo isključivo preko društvenih mreža i YouTubea jer se teško probijaju kroz tradicionalne medije. Ti kanali omogućuju kreativnost sadržaja više nego ikada, za korisnike je sve lako dostupno, pretraživo većinom besplatno, a tradicionalno mediji proizvođači vijesti su u ovakvim okolnostima upravo oni koji su najteže plivali. Suočeni sa stalnim padom naklade prihodi od online oglašavanja koji dolaze s internetskim prometom ipak nisu mogli zaustaviti sve ove gubitke. Neki dan stižu dobre vijesti iz Francuske koja je u jednom dijelu implementacije direktive otišla najdalje od svih članica EU, dogovoren je model da će Google plaćati izdavačima za njihova srodna prava nad informativnim publikacijama. Dalje se pojašnjava da su do toga došli kroz kolektivno pregovaranje, dakle udruženje izdavača i sam Google dogovorili su zajednička načela i pravila, ali konkretne ugovore o licenciranju izdavači pojedinačno sklapaju s Googleom na načelima ugovorne slobode. E sad, naš model iz ovog prijedloga zakona, konkretno čl. 214. st. 2. toč. 4. podtoč. e., predviđa da bi upravo izdavači svoja prava ostvarivali isključivo kolektivno preko Društva za kolektivno ostvarivanje prava, a ne individualno kao što je to ovaj slučaj koji sam naveo iz Francuske. Budući da još neke države kod implementacije direktive razmatraju ovu vrstu kolektivnog ostvarivanja prava europski povjerenik za unutarnje tržište Tjeri Preton ispred Europske komisije na pitanje Europskog parlamenta 9. studenog 2020. rekao kako Europska komisija smatra da države članice ne smiju provoditi čl. 15. Direktive o autorskim pravima na jedinstvenom digitalnom tržištu putem mehanizma obveznog kolektivnog ostvarivanja prava. Čl. 15. izdavačima informativnih publikacija daje ekskluzivno pravo da odobre ili zabrane distribuciju i čine dostupnim javnosti njihovih publikacija od strane pružatelja usluga i informacijskog društva. Ne nametanje obveznog kolektivnog ostvarivanja prava oduzelo bi izdavačima ovo ekskluzivno pravo onemogućavajući izdavače da odobre ili zabrane upotrebu njihovih publikacija. Dakle, mi ćemo sigurno kao klub podržati ovakav prijedlog zakona. Jedino što imamo pitanje koje nas, reko bih onako u zraku ovoga se vrti i postoji, da li postoji slučajno opasnost da RH izložimo nekoj vrsti intrinčment procedure kroz neusklađenu provedbu EU direktive, te evo mislim da bi bilo dobro da pojasnimo upravo taj čl. 214. st. 2. toč. 4. podtoč. e. tj. upravo te činjenice da se izdavače ograničava u izvršavanju i raspolaganju svojim pravilima protivno direktivi? Dakle, sad je ključno da li smo mi u tom smislu i u tom dijelu usklađeni sa direktivom. Inače, dakle nikakav, ništa drugo ovoga nam nije sporno kod samog zakona, HSLS i naš klub će naravno podržati ovaj zakon, ali evo htjeli bismo još ovo dodatno pojašnjenje. Hvala.
Hvala lijepo. Slijedeći Klub zastupnika je onaj SDSS-a, a u ime kluba će govoriti poštovana zastupnica Dragana Jeckov, izvolite.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče sabora, gđo. ministrice sa suradnicom. Već 2 i po sata razgovaramo o, o autorskim i srodnim pravima. Svakako da je ovo važan prijedlog kojim bi zapravo trebali zamijeniti onaj iz 2003.g. i nakon što smo postali punopravna članica EU uzeli smo na sebe naravno obavezu i praćenja i implementiranja pravne stečevine EU u naš poredak, a samim tim, dakle ponekad se radi o unifikaciji, a ponekad o harmonizaciji normi i usklađivanja sa europskom regulativom. Dobro je da se ovaj zakon nalazi u našoj saborskoj proceduri kako bismo stigli zapravo ispoštovati rok koji nam je zadat i koji očekujemo, a koji istječe u 6. mjesecu, dakle imamo dovoljno vremena da dobijemo dobar, dobar zakonski prijedlog koji će pomoći onima kojima treba pomoći, a njih nije nemali broj. Prije nego što EU se upustila u postupak izrade i usvajanja ove direktive mjerila je utjecaj kreativnih, kulturnih i medijskih industrija na BDP EU i, odnosno na zapošljavanje u EU. Bili su uključeni mnogi ekonomski parametri i zaključak je bio da kreativne, kulturne i medijske industrije u gospodarstvu EU imaju više od 4% udjela u BDP-u i da je apsolutni iznos obrtaja novca unutar tih industrija ogroman, te da je stopa zapošljavanja veća od 3%. Pokazalo se da je upravo ova industrija u toku gospodarske krize iz 2008.g. bila naročito rezistentna u odnosu na druge industrije tu dakle nisu padale nego su čak i rasle, rastao je prihod i po nekoliko promila i svakako da je to razloga zbog kojih je EU procijenila da postoji potreba da se pristupi boljoj zaštiti tih industrija posebno na internetu. Otuda i toliki interes i za ovu temu i za onu koju o kojoj ćemo govoriti tokom poslijepodneva. Predloženi zakon imam prvenstveno za cilj prilagoditi postojeći pravni okvir tehnološkom razvoju koji je izmijenio način stvaranja, proizvodnje, distribucije, iskorištavanja autorskih djela i predmetne zaštite srodnih prava. U jeku pojačane digitalizacije kojoj smo svjedoci donošenje predloženog zakona će osigurati jasnija pravila zaštite autorskih prava i srodnih prava i prikladna za primjenu u digitalnom okruženju kojima će se postići veća pravna sigurnost te doprinijeti gospodarskoj održivosti kreativnih, kulturnih i medijskih industrija u očuvanju kulturne baštine bez da se narušava sloboda izražavanja i drugi interesi korisnika digitalnih sadržaja i usluga niti postavljajući neopravdana opterećenja za poslovanja pružatelja usluga informacijskog društva. Ranije bili smo svjedoci da su platforme poput Google-a i Youtube-a pod izgovorom zaštite privatnosti i poslovnih tajni zapravo vrlo netransparentno donosili odluke koje su pri tom bile i jednostrane. One su razvile uspješan poslovni model unutar kojeg su koristile kreativan sadržaj i sve se to naravno odvijalo bez pregovaranja. Predloženim zakonom propisuje se novo pravo srodno autorskom pravu za izdavače informativnih publikacija, a kakvi su primjerice izdavači dnevnih novina. Time se očekuje prvenstveno rješavanje problema ovih izdavača u slučajevima kada tzv. agregatori sadržaja poput primjerice Google news, Google-a koriste u svojim objavama informativne publikacije u izdavanje kojih ulažu izdavači i od toga zarađuju, a da pri tome sa izdavačima ne dijele ili barem ne dijele na odgovarajući način iznos koji odnosno stečenu financijsku dobit. S obzirom da se predloženim zakonskim prijedlogom olakšava licenciranje autorskih i srodnih prava za djela i druge predmete zaštite kojima su sadržani u emitiranju određenih vrsta televizijskih i radijskih programa, a propisuju se i jasna pravila u slučaju kada se prijenos programskih signala obavlja pomoću tehničkog postupka i izravnog protoka očekuje se kao posljedica uvođenja ovih novina lakše širenje u državama EU nacionalnih televizijskih i radijskih programa kao i veća dostupnost u RH televizijskih i radijskih programa iz drugih država članica. Kao što vidimo, kao što je dakle predloženo povećat će se pravna sigurnost u području djelatnost istraživačkih organizacija, institucija kulturne baštine i obrazovnih institucija s obzirom na to da se predloženim zakonom propisuju obvezna sadržajna ograničenja autorskih i srodnih prava za potrebe tzv. rudarenja teksta i podataka, zatim za potrebe korištenja djela i drugih predmeta zaštite u digitalnoj i prekograničnoj nastavi te za potrebe očuvanja kulturne baštine. Nadalje, detaljnim reguliranjem ovih prava stvorenih u radnom odnosu postići će se veća pravna sigurnost kako za poslodavca tako i za autora koji je stvorio autorsko djelo izražavajući svoje obveze iz ugovora o radu i/ili po uputama poslodavca. Veća pravna sigurnost posljedica je koja će nastupiti u pogledu jasnijeg i detaljnijeg reguliranja autorskih djela stvorenih u državnoj ili javnoj službi, autorskih djela stvorenih na javnim visokim učilištima u znanstvenom, umjetničkom i nastavnom radu, autorskih prava studenata na autorskim djelima koja su oni stvorili na visokim učilištima u izvršavanju svojih studentskih obveza. Jedan od potencijalnih problema ovog zakona kao što smo imali prilike vidjeti u javnom savjetovanju razriješen je krajem javne rasprave i odnosi se na prigovor snimatelja koji su upozorili da novim prijedlogom zakona ostaju bez svojeg statusa koautora filmskog djela koji su imali više od 6 decenija pa snimatelji i montažeri će tako biti uvršteni u koautore i zajedno sa scenaristima i autorima glazbe. Glavne primjedbe strukovnih udruga odnosile su se na uspostavu prava na posebnu primjerenu naknadu autoru čije je djelo imalo bitan doprinos na unapređenje poslovanja poslodavca odnosno agencija kao i na ranije široko opisano pravo na opoziv prava iskorištavanja djela koje je stvoreno u radnom odnosu. Međutim, komentari strukovnih udruga su prihvaćeni te se pojedine odredbe izmijenjene ili su dopunjene, a pojedine brisane čime su otklonjeni potencijalni problemi. Kao što smo imali priliku vidjeti iz izlaganja uvažene ministrice u prvom čitanju postoji otvorenost da se ovaj zakonski prijedlog unaprijedi i ja vam na tome čestitam. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Slijedeći Klub zastupnika je onaj Centra i GLAS-a, a govorit će poštovana zastupnica Anka Mrak Taritaš. Izvolite.
Hvala vam lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana ministrice, ravnateljice, dakle naš Zakon o autorskim pravima i srodnim pravima je iz 2003. godine. U međuvremenu je činjenica nekoliko puta dopunjavan i mijenjan, ali izvorno je iz 2003. godine. Ajmo se malo sjetiti te 2003. godine. Tada je Internet bio vrlo nerazvijena stvar, Facebook će se pojaviti tek za godinu dana, Google je bio samo web tražilica, Twitter nije postojao, nije bilo iTunes-a, nije bilo Amazon digitalne prodavaonice, nije bilo smartphona. Pogledajte sad nas tu smo na smartphoneima i 24 sata možemo biti uronjeni u autorska dijela svih vrsta. YouTube je pokrenut 2005., 2.g. nakon našeg zakona, a kad smo kod YouTubea prema podacima Financial Timesa ta kompanija kontrolira oko 60% emitiranja audio materijala, a isplaćuje samo oko 11% od ukupnih prihoda koje autori dobivaju. Cijela ideja zaštite autorskih prava je snažno usmjereno na međunarodno pravo i suradnju na globalnoj razini, posebno sa širenjem digitalnih tehnologija koji ne poznaju niti granice niti prostorne, niti vremenske prepreke koje nas inače ograničavaju u ovom našem fizičkom svijetu. Ali to što nema granica i prepreka naravno ne znači da ne treba biti nekih osnovnih pravila. Da bi se mogla sačuvati sloboda neka prava moraju biti zaštićena. Kao što u stvarnom svijetu nam nije dozvoljeno da uđemo u trgovinu i besplatno uzmemo ploču, knjigu, CD ili bilo koje drugo autorsko pravo, to jednako tako ne može biti dopušteno ni na internetu. Mislim da je to važna poruka i na kraju krajeva jedini način da se autorstvo i kreativnost sačuvaju i razvijaju. Dakle, uvijek moramo imati na pameti ideju autorstva, kreativnosti i mogućnost njihove zaštite i razvijanja naravno. Ovaj prijedlog zakona je pokrenuo vrlo živahnu raspravu koja se rijetko viđa, 419 stranica različitih komentara bilo na sam prijedlog zakona bilo na druge komentare. Ali ako ih malo bolje pročitamo i pogledamo veliki dio njih je upravo usmjeren na pitanje jesu li autori pravedno i na vrijeme plaćeni za svoj rad i za iskorištavanje svojih dijela? I kao što ne očekujemo da nam netko proda kruh, haljinu ili auto, a da to ne platimo, tako ne bismo morali očekivati ni da netko za svoju pjesnu, za svoj video, za svoj članak ili bilo koje drugo autorsko djelo bez obzira što nam to tehnologija omogućava, ne bude za to plaćen odnosno da mi možemo vrlo lagano doći do svega toga. EU je u zadnjem desetljeću činila velike korake u smislu zaštite autorskih i srodnih prava, to se posebno odnosi na autorska prava na jedinstvenom digitalnom tržištu. Naravno, osim europskih direktiva ovaj zakon je rezultat velikog broja međunarodnih konvencija, sporazuma i slično. Kada je direktiva bila u javnoj raspravi, kad je bila u donošenju zaista je bilo prijepor, bilo je, naši zastupnici u Europskom parlamentu su bili zasipani svim mogućim mailovima tako da su u jednom času njihove mail adrese bile blokirane jer nisu mogli primati toliku količinu mailova za i protiv sugestija i svega ostalog. Dakle, živimo u jednom novom svijetu, živimo u jednom novom dobu. Pogledajte svi smo na svojim smartphonima ili bilo šta i normalno nam je da bilo koju informaciju koju možemo dobiti dobijemo. Ali ono što cijelo vrijeme trebamo imati na pameti da je cijela ideja zaštite autorskih prava u tome da se održi, sačuva i adekvatno nagradi odnosno plati izrada autorskih djela. S druge strane ono što nam je svima važno, a to je da autorska djela budu jednostavno i trajno dostupna javnosti. Danas u vrijeme digitalnih tehnologija i bezbrojnih načina distribucije sadržaja to je posebno važno. I ja nekako kad raspravljam o zakonima uvijek nastojim biti korektna i nastojim biti iskrena. Pa nije jednostavno naći balans, pravu mjeru u kojoj će svi i autori i publika biti zadovoljni. Jednostavno nije jednostavno, da je jednostavno sigurno ne bi taj zakon odnosno direktiva kad je bila na razini EU izazvala toliko prijepora i jednako tako ne bi izazvala niti, i treba izazvati i mi o tome trebamo raspravljati i trebamo imati na umu da nijedna direktiva nije, kako ja znam reći, uklesana u kamen i da se ne može mijenjati. Jednako tako kao što i zakoni kad, kad krenemo koristiti vidimo u dijelu koji nije da se ne treba mijenjati. Onu poruku koju je ministrica, ja sam najmanje prozvana da štitim ministricu ili ju hvalim, ali poruku koju je ministrica tu izgovorila je rekla „ovo je zakon u prvom čitanju, dajte prijedloge, mučimo se, imamo problema, znamo da ima mogućnost za napredak“, stoga i od nas se očekuje da damo prijedloge i ja to tako i čitam i čitam da između prvog i drugog čitanja svi oni prijedlozi koje ćete čuti s ove govornice, koje ćete čuti kroz raspravu, eventualno kroz odbore ćete dalje još jedanput vidjeti i vidjeti da se nađe zaista nekakav, nekakav razum vezan uz sve to zajedno. Prema tome, ono što trebamo trebamo svi zajedno djelovati za napredak. Dakle, prije nekoliko godina se jednako tako digla velika bura oko jedne od direktiva, dakle to je bila ona o autorskim pravima koja je na jedinstvenom digitalnom tržištu i rečeno je ona će uvesti i dovest će do kraja interneta, cenzure će zavladati, uništit će svaku mogućnost pristupa sadržaju, bit će porez na linkove, oni će značajno smanjiti dostupnost na internetu, postavljat će se filteri za sadržaj, možda sam ja u krivu, ali ne čini mi se da je, da je se bilo šta u tom smislu promijenilo, Internet i dalje postoji, količina materijala i koje dobivamo informacija na njemu je veća nego ikad. Ali ono što se nadam i što je važno i što je važnost ovog zakona netko kreira taj materijal, netko stvara taj materijal i za očekivati je da oni koji su autori tog materijala dobiju kunu, euro više za svoj rad i ono što treba biti interes svih nas da se zaista to dogodi u budućnosti. Ovaj zakon o kojem danas raspravljamo u prvom čitanju i ima korijene u svemu tome i bez obzira što načelno zaista podržavamo ideju i regulacije i zaštite od autorskih prava, naravno da imamo i neke od primjedbi. Ja ću ovdje načelne, a u pojedinačnoj ću naravno moju vječitu temu, a to i ministrica zna, a to je tema arhitekata koji prije nisu da budemo pošteni do kraja, nisu bili regulirani na adekvatan način, sad se regulira i moja želja je da to bude bolje i zbog njih. Ovaj zakon kada ga ja čitam ima 314.članaka, opsežan je, kompliciran, težak za provedbu, kada bi se to moglo nešto malo pojednostaviti sigurna sam da bi to bilo dobro. Ono što koristim ovu priliku, a to ću reći i kada će biti u drugom čitanju, a to je da će posao predlagatelja biti da intenzivno prati zakon koji će jednog dana biti donesen i da problem na vrijeme ispravljaju. Taj sustav zaštite autorskih prava sigurna sam donošenjem ovih zakona nije gotova stvar, tu će se morati raditi, balansirati, vidjeti različite interese, vidjet ćemo što će nam razvoj tehnologije donijet. Nama razvoj tehnologije može donijet novih problema. Ja ću samo ovo još iskoristiti da upozorim na jedan članak koji je mi je ostao nedorečen odnosno onaj dio kad stupa na snagu zakon, za čl. 62.ste odredili da stupa na snagu tek 7.lipnja 2022. Zanima me koji su bili razlozi za to, a u čemu je riječ? Tim se člankom propisuje da „autor ima pravo na redovno, redovito najmanje jedanput godišnje primati ažurirane relevantne i sveobuhvatne podatke o iskorištavanju svog autorskog djela koji je predmet autorsko-pravnog ugovora“. Dakle, ako zakon stupa na snagu s jednim zakonom, a ono što je autorima izuzetno važno da dobije informacije tko iskorištava i način zašto ste tu napravili odgodu, zašto je to 7.lipnja? ali bit će prilika i odgovoriti i obrazložiti … da se zaista to dogodi u budućnosti. možda sad ili u jednom drugom slučaju. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sljedeći klub zastupnika bit će onaj HDZ-a, a govorit će poštovana zastupnica Vesna Bedeković. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče HS-a, uvažena ministrice, uvažena ravnateljica, poštovane kolegice i kolege. Pa evo na početku odmah da kažem da će Klub zastupnika HDZ-a podržati prijedlog ovog zakona, prije svega zbog činjenice da se ovim predloženim zakonom nacionalni sustav zaštite autorskog i srodnih prava modernizira u skladu prije svega s potrebama suvremenog digitalnog društva i digitalnog tržišta, a onda i s razvojem odgovarajućeg pravnog okvira EU i naravno dodatno će se time unaprijediti određeni aspekti nacionalnog sustava u području zaštite autorskih i srodnih prava. Naravno pred nama je jedan vrlo kompleksan zakon sadržajno prilično opširan, preko 300 članaka i ono što je važno još napomenuti, podsjetiti iako je već rečeno ja ću ipak podsjetiti da se donošenje predloženog zakona provodi usklađivanje s dvije direktive. Prva direktiva je Direktiva o autorskom pravu i srodnim pravima na jedinstvenom digitalnom tržištu i druga direktiva je Direktiva o utvrđivanju pravila o ostvarivanju autorskog i srodnih prava koja se primjenjuju na određene internetske prijenose organizacija za radiodifuziju i reemitiranja televizijskih i radijskih programa. Kada je u pitanju sustav zaštite autorskog i srodnih prava, prije svega potrebno je naglasiti da sustav zaštite autorskog i srodnih prava ima za cilj prije svega osigurati poticaj za stvaranje autorskih djela kao i za ulaganje u stvaranje autorskih djela i drugih predmeta zaštite, ali jednako tako i osiguravanje pristupa javnosti tim djelima odnosno predmetima zaštite i to na način da se naknadama od korištenja djela i drugih djela i drugih predmeta zaštite osigura povrat ulaganja u njihovo stvaranje i osiguravanje pristupa javnosti odnosno da se osigura financijska osnova za daljnje bavljenje kreativnim djelatnostima. Naravno kad pogledamo i sagledamo kontekst vremena u kome danas živimo, naravno da onda možemo itekako zaključiti i da trebamo osvijestiti da smo svjedoci okolnosti, ali i izazova u kojima se način korištenja autorskih djela i predmeta zaštita srodnih prava bitno izmijenio, prvenstveno u kontekstu razvoja digitalnih i informacijskih tehnologija i naravno između ostaloga i radi toga pa i suštinski radi toga pokazalo se potrebnim osuvremeniti pravni okvir za zaštitu autorskog prava i srodnih prava i naravno prilagoditi ga digitalnom društvu. I ono što imam potrebu još osim toga naglasiti da nije manje važno i onaj moment koji govori o značajnom gospodarskom i društvenom doprinosu autorskog prava i srodnih prava o čemu između ostaloga svjedoči i studija naziva industrije koje se intenzivno koriste pravima intelektualnog vlasništva i ekonomska učinkovitost u EU koja je izrađena u rujnu 2019.g., koja kaže da prema podacima iz pojedinih dijelova studije koja obuhvaća podatke za razdoblje od 2014.do 2016.g. doprinos industrija koje intenzivno koriste autorsko i srodna prava u RH iznosi 4,6% u ukupnoj zaposlenosti odnosno 6,3% u BDP-u, doprinos pak industrija koje intenzivno koriste autorsko pravo i srodna prava u EU je u prosjeku još veći te iznosi 5,5% u ukupnoj zaposlenosti odnosno 6,9% u bruto domaćem proizvodu. I naravno u tom kontekstu također osnovna pitanja koja se uređuju predloženim zakonom obuhvaćaju nekoliko područja, prije svega dakle prvo područje koje se odnosi na otklanjanje dosadašnje pravne nesigurnosti vezane za određena korištenja iznimaka i ograničenja od autorskog i srodnih prava u kontekstu novih načina korištenja autorskih dijela i drugih zaštićenih sadržaja. Drugo područje pak odnosi se na poboljšanje praksi, licenciranja i osiguravanja šireg pristupa zaštićenom sadržaju. Treće područje odnosi se na stvaranje tržišta autorskih prava koje dobro funkcionira i četvrto područje odnosi se na osiguravanje pretpostavki za pravičnu naknadu autorima i izvođačima u ugovorima kojima isti ustupaju svoja prava radi korištenja njihovih djela i drugih predmeta zaštite. I naravno nekoliko riječi o tome što se očekuje da će donošenje predloženog zakona osigurati, čemu će doprinijeti. Prije svega jasnija, dobit ćemo jasnija pravila zaštite autorskog prava i srodnih prava prikladna za primjenu u digitalnom okruženju. Naravno da će se time postići veća pravna sigurnost i svakako doprinijeti gospodarskoj održivosti kreativnih, kulturnih i medijskih industrija. I naravno svakako očuvanju kulturne baštine, a da se pri tom ne narušava sloboda izražavanja i drugi interesi korisnika digitalnih sadržaja i naravno da će se u tom smislu donošenjem ovog zakona povećati pravna sigurnost u području djelatnosti istraživačkih organizacija, institucija kulturne baštine, obrazovnih institucija itd. I ono što je važno još smatram naglasiti da predloženim zakonom propisuje se obvezna sadržajna ograničenja autorskog i srodnih prava za potrebe rudarenja teksta i podataka. Zatim za potrebe korištenja djela i drugih predmeta zaštite u digitalnoj i prekograničnoj nastavi i svakako za potrebe očuvanja kulturne baštine. Naravno tu je i područje djelatnosti institucija kulturne baštine gdje će se predloženim zakonom osigurati i jasan okvir za reguliranje autorskog prava i srodnih prava kako bi se olakšala digitalizacija i širenje djela iz drugih predmeta zaštite koji se smatraju nedostupnima na tržištu. I naravno u ozračju svega ovoga što sam do sada nabrojila Klub zastupnika HDZ-a će ovaj prijedlog zakona podržati s tim da klub izražava stav i smatra da posebnu pozornost treba staviti na one dijelove zakona i one članke koji reguliraju odnos između diskografa i izdavača vezano za ostvarivanje pravične naknade. Jasno je da se izvođači i diskografi dakle i jedni i drugi nalaze u novim složenim odnosima zbog novih odnosa na digitalnom tržištu i konkretno ministrice Klub zastupnika HDZ-a sugerira da se do drugog čitanja dorade pojedine odredbe prijedloga zakona osobito one koje su vezane za kolektivno pregovaranje kako bi se obje strane dakle i izvođači i diskografi, dakle kako bi ostvarili pravičnu naknadu odnosno primjerenu i razmjernu naknadu i kako bi se iznašlo najbolje optimalno rješenje za obje strane jer svaka strana ima jednako i svoje probleme i svoje specifičnosti, a čini mi se po dosadašnjoj raspravi da su se s time složili, složila i većina klubova, a kako vidim gospođo ministrice s vaše strane također postoji interes za komunikacijom i za pronalaženjem optimalnog rješenja u ovom području i na tome vam zahvaljujem i naravno očekuje Klub HDZ-a da ćemo drugog čitanja ovdje imati predložena još neka optimalna rješenja. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Sada prelazimo na pojedinačnu raspravu i prvi će govoriti poštovani zastupnik Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepa uvaženi potpredsjedniče. Kolegice i kolege, poštovana ministrice sa suradnicom, želim nešto reći o Prijedlogu Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima iako moram priznati da mi je ovo jedan od težih zakona koji sam ovaj gledao dok sam se pripremao i baš jednostavno govoriti o ovome nije lako s obzirom na tu tematiku koja nas je jutros okupirala i mislim da rasprava ide u dobrom smjeru. Tako da najviše polažem vjere u ono što je govorila ministrica jer se ipak netko usudio nakon koliko, 18 godina da idemo u promjenu tj. cjelokupnog zakona uz neke manje izmjene koje smo imali u međuvremenu, a da diramo u prostor koji očito nije uređen ne samo u RH nego i u prostoru EU, a da ne govorimo s druge strane ajmo reći i drugih država koje nisu u EU i onda dolazimo na raspravu koju smo imali danas. Reći da danas 2021. živimo jednako kao u '90.-tima, '80.-tima kada je isto postojala ova industrija o kojoj se danas najviše govori, diskografija, muzika, glazba, umjetnost itd., u sasvim drugačijim oblicima. Bili smo mladi i znamo način na koji smo funkcionirali kad su se pojavile ne znam prve kasete, pa onda nakon toga ne znam walkman pa onda nakon toga neki drugi aparati koji su nam mogli producirati glazbu ne znam od iPad-a pa poslije toga smo prešli na ove aparate koje imamo mobitele raznih vrsta gdje možemo pospremiti mnoge informacije i zabaviti se na svoj način. I onda na drugoj strani da li smo iskoristili nešto, a da li je onaj tko nam je omogućio zabavu dobio svoju zadovoljštinu. To je očito dvojba s kojom se nije lako nositi u vremenu onoga što imamo, a to je snažna digitalna transformacija iz dana u dan, nove tehnologije i kako stati na to u dijelu da budemo pravedni, koliko možemo pravedni biti prema onima koji stvaraju svoja djela. I kad smo, kažem, nekada to mi sami producirali slušajući, ne znam, pokušavajući snimiti neku pjesmu koja nam je bila draga, pa je onda producirati u automobilu ili negdje drugdje i danas kada nam je to puno lakše. Čuo sam evo i raspravu g. Matule kao glumca, svi su se pokušali pronaći u ovom zakonu, slušao sam i kolegu Škoru koji je u tome sigurno najviše, ajmo reći, doma ili upoznat s time, zaista nije lako s obzirom da se radi o industrija koja nije beznačajna. Čuli smo i danas u RH nekakvih 4,6% u ukupnoj zaposlenosti ili 6,3% u BDP-u, znači nije nešto što treba ignorirati i reći nije nam toliko važno. U EU su te brojke i nešto veće od nas. Kome pogoditi ili na koji način uspostaviti, ajmo reći, pravednost? Pokušao samo to usporediti s nečim u životu što mi je poznato, pa recimo gradnja kuće koja iziskuje jednog dobrog arhitekta i projektanta koji će nam je, ajmo reći, nacrtati, onaj izvođač koji će je izgraditi i na kraju korisnik koji ju je naručio i koji će platiti sve to, a onda tu kuću može nekome iznajmiti u turizmu i naplatiti svoje usluge. I to je tu vrlo jednostavno posloženo i tu nemamo problem. Međutim, kad smo došli u industriju zabave očito da imamo problema jer ako sam dobro pogledao ovih 727 komentara koji su ostavljeni u javnom savjetovanju mnogi kažu ja sam izvođač, moja se glazba reproducira, a nemam nikakvu naknadu od toga jer se producira, ne znam, na društvenim mrežama ili putem pojedinih servisa. I kako tu naći najpravedniji model? Opet kažem, sve što znam stavljam u ruke ministrice jer ona to sigurno najbolje zna jer je autor ovog zakona i vjerujem da je ona namjera koju je ona ovdje danas govorila možda najbolje što možda u ovom trenutku može. Da li možemo pronaći ovaj moment zajedništva u smislu tj. rješenja da svi, i to piše u komentarima, kolektivno nešto zaslužimo, pa individualno dobijemo, kao što to imamo kroz neke druge naklade koje se isplaćuju izvođačima, e to je sad pitanje. Da li je onda taj zakon pravi i da li je to autorsko djelo tada zaštićeno ili njegovo srodno pravo ako svi kolektivno to, ajmo reć, pregovaramo ili dobijemo, pa individualno nešto dobijemo i naš račun, to je sad pitanje i tu se otvaraju te brojne dvojbe i da li je ova direktiva koju želimo implementirati najpravednije rješenje s obzirom da imamo očito iskustva koja govore da neke druge države s time isto imaju problem iako su recimo puno doma od toga nego što smo mi, a da ne kažem onda preko naše granice u drugim državama gdje je sve dozvoljeno, gdje jednostavno nemate zaštitu, posebno, ajmo reći, u tom digitalnom svijetu i gdje možete raditi što god hoćete, a tu smo malo dalje od njih. Jednostavno nije jednostavno rješenje.
Hvala lijepo. Imamo jednu repliku poštovanog zastupnika Šimičevića.
Zahvaljujem potpredsjedniče HS. Uvaženi zastupniče, govorili ste o diskografiji. Evo ako mogu samo '70.-tih godina bila je gramafonska ploča i onaj koji ju je kupio mogao je, mogao je to slušati. Međutim, razvojem tehnologije mi živimo u nekom novom dobu, u nekom novom vremenu i to je jasno zloupotrebe su sve veće. Kako zapravo zaštititi autora, a znamo ako mogu usporediti da smo ovdje u situaciji kao kriminalci i policija, oni su uvijek korak ispred, tako se meni i čini unatoč ovom zakonu koji mi donosimo da će zapravo ovaj zloupotreba biti uvijek korak ispred zakona. Hvala lijepa.
Poštovani zastupnik Borić.
Hvala lijepo. Kolega Šimičević, jesu korak ispred, ali to omogućava tehnologija današnja i tu jednostavno pomoći nema i ako će razgovori između ovih, ajmo reći, koji stvaraju autorska djela u svim sferama od video igarara, kulture, muzike itd. kroz neke mogućnosti sa tim koji to mogu dijeliti ili se može njihov servis koristiti za dijeljenje takvih sadržaja naći rješenja u kojima će svi bit zadovoljni sigurno da bi to svi pozdravili i rekli to je to. E sad, kažem, s obzirom na uređene prostore, recimo EU i ono što znamo da ne možete baš u svakoj državi EU skinuti određene sadržaje, ne znam, u Njemačkoj i tako kao što možete u Hrvatskoj baš na isti način ili kad dođete u prostor drugih zemalja gdje možete skinuti sve i znamo danas što koristimo kad gledamo filmove, kad gledamo serije itd., imamo ono što plaćamo, znaš da moraš platit i gledaš, a ima se i onoga što se ne plaća, a opet se gleda na isti ili sličan način. Nažalost i danas se vrte filmovi prije koji su novi već na Internet platformama prije nego što možda izađu i u samim kinima itd., [[Upadica: Hvala]] tako da nije jednostavno ovo rješenje, ali kažem, evo vlada je učinila svoje, nadam se da ćemo u dva čitanja riješiti … [[Govornik se ne razumije]]
Slijedeća pojedinačna rasprava bit će poštovane zastupnice Sabine Glasovac, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče HS, poštovane kolegice i kolege. Mislim da se i kroz današnju raspravu i u ime klubova i sad kroz par pojedinačnih rasprava iskristalizirala zapravo potreba za revidencijom ovog prvog prijedloga zakona odnosno prijedloga zakona u prvom čitanju i iskreno se nadam da ova rasprava neće biti onako bacanje riječi u vjetar nego će se zaista čuti i ova rasprava koja mahom proizlazi iz, u jednom manjem dijelu zastupnika iz osobnih iskustava jer su i sami dio, dio svijeta, umjetničkog svijeta ili nekog drugog gdje su suočeni sa određenim pravima što autorskim, što izvođačkim, što ovaj distribucijskim, ali u drugom dijelu zastupnika kroz ono što su ljudi koji su upućeni u probleme dobili sliku kroz javnu, javnu raspravu, a mi smo ovdje između ostalog i glasnogovornici naših, naših građana, pojedinih interesa naših građana i na nama je da iste ovdje elaboriramo ili reci ovdje ili šuti do kraja ovaj ne samo donošenja zakona nego i do, do provedbe istoga. Nemam bilo kakvu namjeru biti destruktivna, ali još ću jednom samo ponoviti, čini mi se da načela Direktive 279/2019 nismo u naravni prenijeli u smislu pravednog odnosno u smislu pravedne naknade za određena prava, isto tako nismo osigurali mehanizme kojima ćemo to postizanje načela direktive doći. Rješenja koja se predlažu kroz sam zakon nisu odgovarajuća zato što već sam rekla, kad govorimo o kolektivnom pregovaranju gdje bi udruge trebale pregovarati u međuodnosima pravedne raspodjele prihoda od korištenja snimki na digitalnim platformama naprosto to bojim se da nećemo moći ostvariti jer članstva u udrugama su dobrovoljna i ne možemo naš hrvatski pravni sustav poznaje kolektivno pregovaranje u smislu u odnosu poslodavca prema radnicima i obrnuto što u ovom slučaju nije odnos između u ovom slučaju što je najviše spora diskografskih kuća odnosno proizvođača fonograma i samih izvođača. Znači bojim se da taj model, ne samo ja nego ono što vidimo iz javne rasprave neće biti učinkovit. Drugo što ste predvidjeli kroz čl. 58.je konvalidacija nepostojećih ugovora odnosno ugovora postojećih ugovora. E sada tu imamo višeslojne probleme, prvo imamo više od 90% izvođača koji ugovore o prijenosu prava za digitalnu distribuciju odnosno pravo činjena dostupnim javnosti nisu potpisali. Druga kategorija su oni koji su ih potpisali prije 10, 20, 30 godina kada smo govorili o komandnoj prodaji nosača zvuka prije toga nekih drugih oblika gdje nigdje u tim ugovorima nije taksativno navedeno pravo stavljanja na raspolaganja javnosti jer naprosto u tom trenutku nije postojalo ni to pravo niti su postojale digitalne platforme kroz koje su se producirale određene snimke. Treće, imamo isto tako slučajeve gdje su neki izvođači nisu nikad potpisali nikakve ugovore naprosto što prije nije bio običaj da prateći izvođači potpisuju bilo kakve ugovore, to se rješavalo na nekakav poseban način. I četvrta kategorija su oni koji su potpisali s jednom diskografskom kućom u međuvremenu su prešli u drugu diskografsku kuću i čak i ako su s drugom diskografskom kućom na ovaj ili onaj način imali takvu snažnu pregovaračku poziciju da se radi o onom malom broju izvođača koji imaju određenu tržišnu težinu pa imaju i bolji položaj u pregovaranju, što je jedan mali dio izvođača, znači čak i ako su to potpisali s novom kućom oni i dalje slušaju putem digitalnih platformi odnosno svi slušamo putem digitalnih platformi neke njihove uratke koji su nastali prije te kuće, a ne mogu dobiti nikakvu naknadu za ono vrijeme koje je prošlo. Sve su to problemi za koje očekujemo rješenja do drugog čitanja. Hvala lijepo.
Imamo jednu repliku poštovane zastupnice Ban Vlahek. Izvolite.
Uvažena kolegice Glasovac. Smatrate li da bi uvođenje novog prava za studijske glazbenike bio udar i na glavne izvođače koji bi zbog toga bili u nezavidnoj pravnoj, ali i lošijoj financijskoj poziciji kada se gleda prihod iz izvora distribucije? Da li bi to bio dodatan udarac na izvođače, izdavače koji su glavni investitori u glazbu i poduzetnici kojima nitko ne garantira da će se investicija uložena u pojedinu snimku ili album vratiti? Hvala lijepa.
Poštovana zastupnica Glasovac.
Hvala. Pa mislim da teret pravične, ne bi to uopće gledala kao teret to je naprosto pravična naknada na tri nekakva dijela za tri različita prava. Ne može se dogoditi da se jedno pravo zanemaruje ili da naknadu za to pravo ubire netko drugi tko je vlasnik nekog drugog srodnog prava. Znači taj dio uopće „tereta“ za naknade pomoćnim izvođačima uopće ne bi morao biti na teret glavnih izvođača nego bi se kroz tu neku pravednu raspodjelu ako bismo dosadašnjih 50% koje imaju recimo to tako diskografske kuće osigurali 50% toga, znači 27,5% osigurali nekakvu fiksnu nazovimo to tako naknadu koja bi bila recimo do 20% koja ide na sve izvođače neovisno o tome jesu glavni ili pomoćni, može se ostaviti još prostor da glavni izvođači s diskografima pregovaraju i o dodatnom udjelu u naknadi. Tako da ja ne vidim tu da bi bilo tko bio oštećen.
Hvala lijepa. Sljedeća pojedinačna rasprava biti će poštovanog zastupnika Davora Dretara. Izvolite.
Poštovani g. predsjedavajući, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Da, uglavnom smo svi suglasni oko ovih stvar, evo upravo je i kolegica Glasovac to lijepo rekla, ja ću to samo još malo nadograditi. Dakle, gdje god da se zafešta u bilo kojem dijelu Hrvatske Dalmatinci će pustiti „Dalmaciju u mom oku“ MIše Kovača, Slavonci će pustiti Škorinu „Otvor ženo kapiju“, Zagorci „Suzu za zagorske brege“ Vice Vukova sve naravno pomoću neke digitalne platforme, bit će to odlična zabava. Ta se digitalna platforma mjesečno plaća što je sasvim u redu, postoji pretplata za korištenje te digitalne platforme pa i glazbe koju ona sadrži. U ovome prijedlogu zakona vidimo da će nositelji autorskih prava za već spomenuto emitiranje odnosno korištenje ostvariti razumnu naknadu koju će im isplatiti diskograf s kojim imaju ugovor. Eto da još jednom podsjetimo, ove tri spomenute pjesme nastale su u rasponu od '60.-tih do '90.-tih godina kada još nismo niti znali da će se društvene mreže komercijalizirati na ovaj način te dakle mnogi izvođači i izvođačice pojedinačni ili naravno skupni imaju neke stare po 50 godina stare ugovore i diskografi naravno pretpostavljaju da sukladno odredbama toga ugovora oni imaju pravo raspolagati, te naravno i raspoređivati naknadu za samoga izvođača. Nitko nije mogao predvidjeti niti regulirati u ono doba pravedne naknade. Posebno želio bih ovdje reći nešto i u ime pratećih glazbenika. To su svi oni koji naravno nisu dio nekog benda, nego su jednostavno savršeni studijski glazbenici. Spomenuo bih ovdje i kolegu Škoru, pa eto tu su i legendarni Ante Gelo i mnogi. Prilikom prijave glazbenog dijela kako to funkcionira? Izvođač prijavi glazbeno djelo i unutra u tom formularu navede sve koji su sudjelovali u izvedbi istoga. E sad kako će taj recimo violinist ili violončelist doći do svoje naknade. Pa za sada trenutno jedino putem članstva u nekoj udruzi koja ima sve njegove podatke, dakle i žiro račun, ime, prezime, adresu. Ono što bih rekao i što sam spomenuo poštovanoj ministrici i u replici je da svi zajedno pokušamo do konačnog prijedloga zakona vidjeti možemo li ići u smjeru kolektivne zaštite tih prava, iako je eto još jednom ponavljam kolegica Glasovac rekla da tu postoje određeni problemi ali vjerujem da se svi možemo dogovoriti. Toliko o glazbi. Sada bih spomenuo i jedan još simpatičniji primjer. Jedna televizijska serija koja se nekada zvala „Zauvijek susjedi“ a sada se zove „Zauvijek, zauvijek susjedi“. U njoj glumi cijeli niz glumica i glumaca. Zvijezde su Ljubo Kerekeš i Darko Janeš uz cijeli ansambl. Tu seriju gledamo već desetljećima na jednog Hrvatskoj televiziji. I budući da poznajem obojicu, a i sam sam član Hrvatskog društva dramskih umjetnika razgovarao sam i rekli su dobili smo honorar za snimanje te serije. Eto reprize već idu petnaest godina, nismo dobili ništa. Razumije se, potpisali ste ugovor. To nitko ne spori. Potpisali su ugovor jer su u tome trenutku bili stavljeni pred čuvenu rečenicu „uzmi ili ostavi“. Tako postupaju i mnogi umjetnici i glazbenici i glumci, pa i mnogi drugi jer su jednostavno dovedeni u takvu situaciju da im treba novac za život i potpišu ono što se pred njih stavi. Vjerujem da ćemo i njihova prava staviti u neki konačni prijedlog zakona na jedan dobar i ispravan način. I evo samo za kraj kada već spominjemo i veliku fonoteku Hrvatskog radija, odnosno video arhivu Hrvatske radiotelevizije i tamo sam radio gotovo deset godina, a fonoteka Hrvatskoga radija jedna je od najvećih u ovom dijelu Europe. Hrvatska radiotelevizija ima impresivnu video arhivu, pa možda eto i jedan prijedlog tko od nas recimo ne bi želio pogledati povijesne vožnje Janice Kostelić ili neke zlatne medalje naših veslača ili rukometaše, nogometaše. Zašto se evo ne pokušamo dogovoriti i neka Hrvatska radiotelevizija napravi vlastiti streaming servis, odnosno platformu, poveže se sa nekim providerom i na taj način dođe do kupca. Vjerujem da bi to mogao biti jedan lijep, a možda i poprilično značajan dio prihoda nacionalne televizijske kuće. Eto hvala vam lijepa. Vjerujem da ćemo iskreno i sa dobrom voljom surađivati na svim izmjenama ovog prijedloga zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sad ćemo malo zastati, pa ćemo prvo provjetriti dvoranu, a onda u jedan sat ćemo krenuti sa iznošenjem stajališta klubova. STANKA U 12,50 SATI.
Fala lijepa. Gotovi smo sa stajalištima, nastavljamo raspravu o Prijedlogu zakona o autorskom pravu i srodnim pravima, sada je na redu, na pojedinačnim smo raspravama, na redu je g. Damir Bakić, izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen]] poštovane kolegice i kolege, poštovana ministrice. Evo sad još nekoliko napomena za koje, za koje vjerujemo da mogu unaprijediti ovaj, ovaj predloženi zakonski tekst. Prije svega čl. 10., dakle on govori o djelima nedostupnima na tržištu, a kasnije se naravno govori o pravima korištenja takvih djela pri čemu st. 4. kaže da autor može u svakom trenutku osporiti ovaj status „nedostupnosti na tržištu“ svojim potpisom naprosto, dakle izjavom sa svojim potpisom. Mi smatramo da bi st. 4. trebalo proširiti na način da se osporavanje tog statusa „nedostupnosti na tržištu“ treba ograničiti u slučaju kad je djelo objavljeno u široj publikaciji u znanstvene ili akademske svrhe jer u tim slučajevima trebalo bi od autora zahtijevati ne samo pismenu izjavu nego i, i valjani dokaz, argument. I pri tom bi bilo dobro propisati i neki razumni rok npr. jednu ili dvije godine unutar kojega se taj status nedostupnosti može, može osporavati. Jer inače, dakle u protivnom ostane li ovako knjižnice ili izdavači periodičnih publikacija, pa čak i onih znanstvenih mogli bi doći u prilično zamršenu poziciju, a riječ je o javnom interesu. Nadalje, čl. 11. kaže da se narodne i književne, da se narodne, umjetničke i književne tvorevine ne smatraju predmetom autorskog prava, ali se za njihovo priopćavanje javnosti plaća naknada. Mislimo da bi iz ovoga trebalo izuzeti baštinske ustanove ili čak možda baštinske i istraživačke u smislu čl. 182 st. 2 i 3. Čl. 43 definira one davatelje usluga informacijskog društva koji nisu osnovani u svrhu ostvarivanja gospodarske ili ekonomske koristi, oni se, dakle ti subjekti ne smatraju davateljima usluga dijeljenja sadržaja putem interneta u smislu ovog zakona. Tu su nabroja internetske enciklopedije, obrazovni i znanstveni repozitoriji, itd., međutim, mi predlažemo da se tu ubroje eksplicitne i baštinske ustanove jer to smatramo potrebnim i pravičnim. A i duh ovog članka to dopušta jer nabrajanju spomenutih institucija počinje formulacijom „kao što su“, dakle ta formulacija je inkluzivna i ona sugerira otvorenost ovog skupa, predlažemo zato da dakle baštinske ustanove ovdje izrijekom ubroje. Čl. 160 st. 2 kaže da informativne publikacije ne mogu biti predmetom javne posudbe, smatramo da to treba naprosto ukloniti jer nema smisla ovog nakladnika, nakladnika koji, dakle izdaje informativne publikacije, stavljati u položaj koji je povlašten naspram položaja ostalih nakladnika, a onda ovaj interes, baš ovaj konkretno interes izdavača je zapravo ovdje minoran, a institucija posudbe informativnih publikacija je stoljetna i društveno korisna i stvarno nema smisla da je ovim načinom dokidamo. I konačno čl. 178 st. 3 kaže da autori imaju pravo na naknadu od fizičke ili pravne osobe koja uz naplatu obavlja uslugu fotokopiranja i naravno, s tim, izjednačenim tehnikama umnožavanja. Međutim, ovdje treba opet izuzeti baštinske institucije bar u nekom razumnom dijelu u kojem se to tiče njihove osnovne djelatnosti. Evo, to su primjedbe koje sam htio iznijeti, one naravno nisu nove, one su bile prisutne u javnoj raspravi i one su vrlo precizno bile argumentirane i one su naravno, sve te primjedbe otklonjene od strane predlagatelja sa zapravo jednom te istom faktički, jednim te istim faktičkim argumentom, a taj kaže da su odredbe i direktive obvezujuće. Međutim, ja bih samo još na kraju izlaganja htio spomenuti da, dakle da zaista je tako, direktive jesu obvezujuće za države članice u pogledu rezultata, dok se međutim, nacionalnoj vlasti ostavlja izbor oblika i metoda. Dakle ciljevi su obvezujući, ali postoji prostor fleksibilnosti u načinu ostvarenja. I vjerujemo da se taj prostor može iskoristiti da se ove ili slične [[Upadica: Vrijeme, hvala.]] odredbe uvaže u koristi svih. Hvala.
Hvala vam lijepa. Sada je na redu g. Željko Pavić. A pardon, Marin Miletić, izvolite. Da, da. Ispričavam se. Marin Miletić, onda ste vi poslije. Ispričavam se.
Poštovani g. Radin, potpredsjedniče HS-a, poštovani g. Bukarica, uvažena ministrice Obuljen Koržinek gđo., poštovane kolegice, kolege zastupnici, hrvatski narode. Kako bismo neko pravo uopće mogli razmatrati pravom, nužno je da glede njega postoji učinkovita pravna zaštita i o tome je u velikoj mjeri riječ u ovome zakonu. Tražimo kako učinkovito zaštiti autorsko pravo i njemu srodna prava, posebice u internetskom prostoru. Autorsko pravo i njemu srodna prava već duže vremena zaslužuju novu zakonsku regulaciju i tu nema nikakve dvojbe i slažemo se s time. Razvoj interneta, razvoj različitih servisa, društvenih mreža na kojima se dijele opet, različiti sadržaji, ubrzao je potrebu za novim zakonskim okvirom. Vidimo po materijalima koje smo primili uz prijedlog zakona o autorskom i srodnim pravima, da je ova problematika izazvala veliku javnu raspravu i ogromno zanimanje hrvatske javnosti i to je opravdano. Internet je prostor za koji će mnogi reći da mora funkcionirati kao prostor slobode. Ja se s time mogu složiti u određenoj mjeri. No, postoje i neka ograničenja, ako se mogu tako izraziti, kojih sve više mi postajemo svjesni. Veliki internetski servisi i društvene mreže nedvojbeno samo regulacijom utječu sami na mnoge vidove korištenja internetskog prostora. Tu su i nacionalna zakonodavstva te odluke donesene na nadnacionalnim forumima koji se tiču zaštite autorskih prava i njemu srodnih prava te nekih drugih aspekata, a u dobroj mjeri na funkcioniranje interneta utjecalo je samo tržište koje postoji na internetu, kao i u stvarnom životu, u sinergiji. No, iskreno, trendovi koji se događaju u internetskom prostoru posljednjih nekoliko godina sve više zabrinjavaju. Nekolicina internetskih divova koji su izašli kao veliki pobjednici kontroliraju ogroman dio internetskog prostora. I mi ih sada pokušavamo kroz zakonodavstvo natjerati da sjednu s nama za stol i da pregovaraju s onima koji su u dobroj mjeri zasluženi za njihov uspjeh, da pregovaraju s autorima sadržaja koji se dijele i reproduciraju na internetu. Pritom, iščitavajući ovaj zakon, postajemo svjesni koliko je taj odnos između pojedinačnog autora i velikih internetskih servisa zapravo odnos izražene nejednakosti i neravnoteže. Sada pokušavamo kroz prisilne zakonske norme poravnati odnos snaga između dviju strana. Hoćemo li u tome uspjeti, nisam posve siguran, internetski servisi i društvene mreže već sada u velikoj mjeri kreiraju vlastita pravila, oni igraju neke svoje igre, njihovi algoritmi npr. koji se vrte u pozadini odlučuju koje sadržaje će preferirati, gurati, kako bi ti sadržaji onda došli do većeg, do većeg dijela opet argetirane populacije. U tom smislu ipak gledamo jednu širu sliku. Internet sve više postaje prostor globalnog monopola ili oligopola određenih kompanija. Ovaj se zakon naravno ne bavi tim problemom, ali volio bih da ga budemo svjesni. Što se tiče samog zakona u opsežnoj javnoj raspravi netko je prigovorio i da je zakon nomotehnički podosta neuređen, mnoge njegove odredbe izazvale su puno pitanja glede primjene. Mogu reći da se slažem s takvim primjedbama. Ovaj zakon ima vrlo široki krug adresata. Njegovi adresati su gotovo svi s obzirom da se svi služimo internetom. U tom smislu odredbe zakona moraju biti jednostavne i jasne, svima razumljive, a ne da ih razumiju samo pojedini stručnjaci neke agencije ili pravnici. Zakon je sad u prvom čitanju ima prilike za doradu i brušenje njegovih odredaba pa to očekujemo do drugog čitanja i sljedeće prilike za raspravu.
Imate repliku, oprostite gospodin Miletić. Gospodin Ante Kujundžić.
Hvala predsjedavajući. Poštovani kolega Miletić možete li prokomentirati u kakvom, u kolikom obliku opasnosti se nalazi suodnos na relaciji internetske platforme i autorska prava u kontekstu dijeljenja konzumacije određene dobiti itd., itd. Dakle, da li po vama opasnost postoji ako je, zbog čega je i kolika je ili ako ne postoji zbog čega ne postoji?
Hvala. Izvolite odgovor.
Hvala kolega Kujundžiću, ma mislim tema je uistinu kompleksna, nije jednostavna. S jedne strane imate velike internetske gigante ako mogu se tako izraziti i ako ću upotrijebiti neku sliku oni su na jednoj barci, ipak sam ja iz Rijeke pa onda, dakle oni su na jednoj barci i ta barka je poprilično nagnuta i s ovim zakonom u stvari mi želimo napraviti, vladajući žele napraviti jednu ravnotežu i to je dobro. Dakle, dobro je da idemo u tom smjeru i sad jednostavno treba vidjeti što sve tu još može se učiniti da se priča ako mogu tako reći uravnoteži.
Hvala lijepa, nemate više replika. Sada je gospodin Željko Pavić. Izvolite.
Poštovani predsjedavajući, poštovana ministrice, predstavnici Vlade, kolegice i kolege, evo danas raspravljamo o Nacrtu prijedloga Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima koji je cjelovito donesen još 2003. i doživio je mnoge promjene posebice tijekom pristupnih pregovora. Čuli smo od predsjednice Vlada, Vlade, pardon ministrice da je ideja osim transponiranih direktiva modernizacija nacionalnog sustava zaštita autorskih izvornih prava s naglaskom na potrebe digitalnog društva i razvojem odgovarajuće pravnog okvira EU. U kompleksnim odnosima između izvođača i diskografa odnosno proizvođača fonograma ili redatelja i producenata te njihovim odnosa sa njihovim nakladnicima elektroničkih medija evidentno je da tu svatko traži nekakvu maksimalističku poziciju i tu moramo pronaći rješenje koje će postići dobar balans. Nažalost potrošači iz RH su još uvijek na zadnjem mjestu u EU po korištenju legalnih servisa za dijeljenje glazbe i audiovizualnih sadržaja. To se tržište u RH tek razvija i jasno je da prihodi na tom tržištu nisu dovoljni da zadovolje sve dionike, ali je izuzetno važno da se postave dobri temelji za kvalitetnu uspostavu tog tržišta. Rečeno nam je da je prilikom pisanja zakona velika pažnja posvećena odnosu izvođača i proizvođača digitalnih sadržaja međutim usprkos svim naporima izvjesno je da se još nije došlo do pravog rješenja i da će se na tome još morati poraditi jer su se naslijedili problemi u odnosima iz vremena analognih zapisa koji su u digitalnom kontekstu još kompleksniji. Ne znam da li se je danas netko toga dotaknuo u raspravi, ali mislim da je to veliki problem i da ćemo to teško rješavati kroz ovaj zakon ali vjerojatno bude dobro. Nadam se da je današnja rasprava dala rješenja koja će u kombinacija sa rješenjima iz drugih članica EU doprinijeti tome da se do drugog čitanja bude bliže rješenju tog problema jer iz dopisa i mailova koje smo primili vidimo da neki još uvijek nisu zadovoljni kao npr. Društvo hrvatskih filmskih redatelja. Ima još nekih prijedloga za reguliranje prava, prije nekoliko dana smo primili i dopis od partnera glazbenih autora koji zastupaju, koje zastupaju temeljem nakladničkih ugovora, a isto tako upoznati smo i sa dopisom koji smo dobili i od Google-a koji nam skreće pozornost na neke probleme. Veliki iskorak ovog zakona je uređivanje pristupa djelima koja su korisnicima dostupna na platformama za dijeljenje sadržaja i tu se u skladu sa okvirima koje omogućava EU direktiva postavio model koji bi trebao zaštititi naše autore jer se podrazumijeva da je platforma dužna dokazati da ima uređena prava. Već sam rekao u uvodnoj raspravi da sam uvjeren da će autori biti zadovoljni, ali nismo sigurni da će biti zadovoljni i oni ostali koji su sa njima stvarali to djelo. Kompleksan se odnos javlja i kad se govori o nastavnim materijalima budući da su se za svrhu nastave proširile iznimke od zaštite autorskih prava, a istovremeno neki predavači očekuju da će se sadržaji koje oni proizvode za potrebe nastave zaštiti autorskim pravima pa stoga smatram da će se na tom polju morati još raditi da bi se došlo do zadovoljavajućih rješenja uz napomenu ono što je bilo rečeno i na odboru, da se tu mora surađivati i sa Ministarstvom obrazovanja, da bi se taj sadržaj zapravo na neki način ovjerio od strane ministarstva. Isto tako, za očekivati je da će se do drugog čitanja javiti autori računalnih programa i baza podataka koji se prema riječima predlagača za sada nisu javljali, a tu je važno napomenuti da su se u tom djelu dosta detaljno unazadila prava korisnika računalnih programa i baza podataka a posebice u slučaju da je zbog neprimjerenog ponašanja autora, dovedeno u pitanje poslovanje korisnika odnosno da su ugroženi njegovi core procesi. Vjerujem da će autori osvijestiti činjenicu da se tu ništa nije mijenjalo ali je u programu Europske komisije za 2021. g. i revidiranje direktive koja uređuje zaštitu baza podataka, vezano za zdravstvenu raspravu o digitalnom dobu i tretmanu digitalnih podataka pa možemo očekivati da ćemo u 2021. g. imati raspravu o modernizaciji zaštite podataka i općenito o drugačijem tretmanu podataka u digitalnoj ekonomiji i da će se to kasnije transplantirati u naše zakonodavstvo.
Hvala lijepa. Imate dvije replike, prvu repliku ima g. Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo, g. potpredsjedniče. Kolega, govorili ste o nerazvijenosti tržišta, kada govorimo o platformama za pregled audiovizualnih sadržaja u Hrvatskoj no tu bih želio podcrtati da je to zapravo po zakonu spojenih posuda, nije vezano za tržište i ponudu tržišta već za platežnu moć i imovinsko stanje naših građana. U trenutku kad se zatvaraju tvornice diljem Slavonije, malo je irealno za očekivati da će ljudi pohrliti pretplaćivati se na takve platforme, prema tome, kada poboljšamo opću gospodarsku imovinsku situaciju u Hrvatskoj, vjerujem da će se tada tržište i razviti. Govorili ste i o odnosu proizvođača i distributera autorskih sadržaja, mislim da ovaj prijedlog koji je pred nama zapravo korak unazad. Ja se nadam da će se do drugog čitanja on promijeniti kako bi kako ste rekli, barem ako ne svi zadovoljni, onda bili svi jednaki nezadovoljni jer to je znak da ste našli pravi kompromis.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Pa evo krenut ću od kraja, čuli smo i već u raspravama da su ti odnosi odnosno postotci su za podjelu dosta nepovoljni i nisu svi zadovoljni, čuli smo isto tako od ministrice i predstavnika Vlade ... [[Govornik se ne razumije.]] nastojati to sve skupa uskladi i napravi nekakva ravnoteža, da se svi koji se mogu zadovoljiti, zadovolje, s obzirom da ima puno nezadovoljnih a kad ima puno nezadovoljnih, teško je sa malo novaca to sve skupa nadoknaditi. S druge strane, ovo što ste spominjali tržište da nije razvijeno, gledajte, mi smo čuli od našeg kolege Ivanovića kako to otprilike izgleda, on ima, netko je publicirao njegovu pjesmu na Youtubeu, na milijun klikova dobiva 6, 7, 8 kn ako se ne varam, mislim da to stvarno nije dostatno. S druge strane ako imate neku drugu platformu, primjerice ako pratite igrice ili radite streaming, tamo je daleko veći prihod zbog toga jer se tamo ljudi pretplaćuju na te kanale i dobivaju veći novac.
Hvala lijepa. Gđa. Andreja Marić.
Poštovani kolega, spominjali ste autore računalnih programa, e sad budući da znamo da je bilo jako puno problema sa autorskim pravima ovih kompjuterskih programa, kako tumačiti činjenicu da se u ovu javnu raspravu zapravo nitko nije baš puno uključio iz informatičke zajednice? Hvala.
Odgovor, izvolite.
Da, to smo spominjali i na odboru, zapravo kad gledate prošlost i razvoj računalne industrije, onda znate da u prošlosti su zapravo bili puno aktualniji programi koji su radili na jednom računalu i nije bila kompleksna računalna arhitektura, softver nije imao kompleksnu arhitekturu. Danas softveri imaju dosta kompleksnu arhitekturu i zapravo one poslovne softvere koje je potrebno za poduzeća, dosta ih je teško kopirati da bi se koristili u poduzeću s jedne strane, s druge strane ako imate ove komercijalne softvere koji se koriste za široku upotrebu i koji se mogu naći na internetu, danas imaju malo sofisticiranije načine za licenciranje i za korištenje. Naime, vi ako ste na internetu, ako koristite nekakav servis, svako malo taj isti program koji ste instalirali neovlašteno, bez da ste ga kupili pa i kad ga kupite, ovlašteno, svako malo konzultira servis na internetu i pita da li je licenca važeća i do kada je važeća. Tako da možda zbog toga se informatičari nisu za to uključili ali mislim da će se morati uključiti zbog, prvenstveno zbog baza podataka koje stvaraju.
Hvala lijepa. Nemate više replika. Na redu je gđa. Grozdana Perić, nema je, gubi pravo. Sada je g. potpredsjednik Miroslav Škoro na redu. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani g. potpredsjedniče, još jedanput poštovana gđo. ministrice, poštovana ravnateljice. Dakle, u svojoj pojedinačnoj raspravi želim možda malo pomoći kod recimo pojašnjenja termina koji se koriste ovdje a koriste se uglavnom krivo. Da, postoje autori, izvođači, diskografi kad je u pitanju glazbena industrija, na nju se fokusiram više zbog toga što ona je čini mi se, najveći predmet sporenja kada je u pitanju ovaj zakon i svi oni imaju neka svoja cehovska udruženja, recimo da je ceh pitanje politike ali imaju i društva za prikupljanje, raspodjelu i nekakvih novaca koje se ostvaruju temeljem zakona. I ovaj zakon bi trebao biti dobra podloga da u budućnosti tih problema u ovom smislu više nemamo pa će autori koji imaju svoje društvo, ono se zove ZAMP ili Zaštita autorskih muzičkih prava, prikupljati i raspoređivati novce autorima. Oni to čine sa još nekoliko udruge koje se nisu dobro ustrojile, i za glumce, i za recimo novinare itd., u jednom djelu, i oni se prema korisnima postavljaju. U sustavu kolektivne zaštite, svako od nas autora može pojedinačno nešto zatražiti kao zaštitu i može se dogovoriti jednokratno za naknadu ali kada je jako puno korisnika onda ste jednostavno prisiljeni imati situaciju u kojoj dajete punomoć nekakvom društvu poput ZAMP-a. Ono vas zastupa, prikuplja novce, uzima jedan veći dio novaca za sebe. To se zove trošak zaštite. Ja s tim nikad nisam bio zadovoljan, uvijek smo se oko toga svadili. Ali moje je pravo kao glazbenika i autora da se oko toga svadim, jer idealno bi bilo da se prikupi da nema troškova i da se podijeli ljudima koji su vlasnici i nositelji prava. Izvođači imaju HUZIP ili Hrvatsku udrugu za zaštitu izvođačkih prava, a diskografi imaju ZAPRAF, zaštita prava proizvođača fonograma. Dakle, kad se novci prikupe morate imati ugovore temeljem kojih se ti novci dijele. Diskografi tvrde u glazbenoj industriji da imaju te ugovore. Ja odgovorno tvrdim da nemaju. S druge pak strane, ako ih i imaju nisu predvidjeli ovu situaciju i u Europi postoji već i u svijetu bezbroj slučajeva kada sudovi nisu priznali te njihove ugovore koji nisu predvidjeli ovo što se dogodilo digitalnom revolucijom ili nije se dogodila u stvari revolucija, dogodila se samo evolucija. Jer nije se dogodila demokratizacija, nego je samo broj dionika porastao. Kakve veze je imala telekomunikacijska kompanija prije sa distribucijom filma iliti nekakve glazbe. Kakve su veze imali svi oni dionici koji su se pojavili u međuvremenu? Nikakve. Postojao je tvoj nakladnik ili izdavač, postojao si ti i nekakva distributivna mreža. Moramo ovim zakonom doći u situaciju da riješimo problem tih ugovora kojih nema. Moramo doći u situaciju da riješimo problem vlasništva. Moramo doći u situaciju da spriječimo ovu nepravilnu tzv. MP3 ekonomiju, gdje za jedan dolar kada netko posluša ili iskoristi bilo kakovu snimku na mreži za jedan dolar do izvođača i do autora dolazi vrlo malo. Autori su se uspjeli izboriti za tih nekakvih 12%, ali izvođači apsolutno nemaju ništa. Odgovorno to tvrdim i na mreži, na Internetu možete naći izjave vrhunskih hrvatskih izvođača, pa i ovih prosječnih poput mene gdje javno izjavljujemo da od toga stvarno nemamo ništa. Treba nam kvalitetna baza podataka koja će onda u ovom sustavu funkcionirati na korist hrvatskih umjetnika. Tu bazu podataka hrvatski umjetnici nemaju i veliki agregatori neće ni raditi pojedinačno. Oni žele raditi samo sa onima koji će im omogućiti da se na neki način svojim korisnicima predstave sa što je više moguće izvođača i autora. Primjerice ja sam u svojoj replici rekao ministrici da postoji rješenje ZERP-a, ja ga imam temeljem kojega je 21.10.2016. utvrđeno da fonogrami našeg najvećeg diskografa hrvatske naklade zvuka i slike ne pripadaju i nisu ušli u pretvorbenu masu. Temeljem tog rješenja protiv kojega se mogla dići tužba na Upravnom sudu, dignuta je tužba Upravnom sudu i u prvom stupnju je odbijena. Dakle, nema osnove. Ono što je najvažnije to je vlasništvo države Hrvatske i država Hrvatska temeljem tog vlasništva svake godine treba ostvariti velike količine novaca. Kad kažem velike govorim uistinu o milijunima kuna. To je ono što nama treba i što moramo napraviti i regulirati ovim zakonom. Hvala.
Hvala i vama. Gospodin Domagoj Hajduković ima prvu repliku.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Kolega Škoro, pa vjerujem da vaša perspektiva je ovdje neprocjenjiva jer tu govorite iz perspektive izvođača i autora i diskografa, da pardon. Dakle, sve ste pokrili. No, ne bi bilo prvi put da zakonski kaskamo i ne samo mi, dakle nismo tu iznimka za nove situacije na tržištu. Dakle, ono što bi mene zanimalo, a vjerujem i hrvatsku javnost. Dakle, vi kao, kojoj god ulozi dakle koju ste naveli da imate ako netko evo primjerice ja imam pretplatu na Apple music na njemu imam dostupne vaše radove bilo kao izvođača, autora itd. Za to plaćam određenu pretplatu. Koliku korist vi imate? Jer govorim to su platforme, korist kad kažem [[Upadica Škoro: Nisam samo čuo koja platforma, oprostite?]] Apple music recimo ili na Abster ili na Youtube, svejedno je. Za Youtube smo čuli da je jako mala. Dakle, ja plaćam neku pretplatu govorim o nekih pedesetak kuna mjesečno ili sad ne znam koliko ne mogu se zakleti [[Upadica Radin: Hvala. Vrijeme.]] Koliko od toga zapravo dođe do vas kao autora, izvođača i slično?
Hvala. Vrijeme. Odgovor.
Hvala lijepo na pitanju gospodine Hajduković. Dakle, ta MP3 ekonomija je vrlo nepovoljna na žalost za izvođače, za autore. Ona je u krajnjoj liniji nepovoljna i za diskografe. Međutim, diskografi su ti koji baštine najviše novaca. Recimo to ovako. Od sto posto novaca koji bi trebali ići prema ova tri nositelja prava nekakvih 12% dobiju autori. Oni su vrlo kvalitetno ispregovarali svoju poziciju. Izvođači ako su sretni i ako imaju ugovor i ako su glavni izvođači dobiju nekakvih pet do šest posto ovisnosti o tome kako su ispregovarali svoju poziciju. Mi ovdje uglavnom govorimo o pratećim glazbenicima. Oni ne dobiju ništa iz dva razloga. Prvo što je to zakonom neregulirano. Drugo što ne postoje kvalitetni ugovori. I treće, da izvođači dobiju prilikom snimanja jednokratnu naknadu, ali to ne znači da nemaju pro futuro pravo da priskrbljuju za sebe i za svoje sljedbenike nekakve novce iz tih izvora.
Hvala. Gospodin Dretar.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedavajući, poštovani gospodine potpredsjedniče Sabora, predsjedniče stranke. Još ću se malo referirati na ovo španjolsko izvješće. Samo da vam postavim jedno pitanje. Činjenica jest i što se u tom španjolskom izvješću navodi da je cijela ta impresivna brojka izvođača odnosno pratećih ili glavnih glazbenika skupljena u proteklih 20 godina. I sami ste u vašem prvom izlaganju rekli da je to dugi put, da Englezi to rješavaju više stotina godina. Ali mislite li i dalje da je ovakav način, način kolektivne zaštite pa premda će nas vjerojatno koštati nekoliko desetljeća rada ipak dobar i možda i jedan ispravni put. Hvala lijepa.
Hvala. Izvolite odgovor.
Ja sam uvjeren da će se naša ministrica koja je jako i uz to je i glazbenica složiti sa mnom. Dakle, ja sam kroz ozbiljan rad od tristotinjak stranica kroz ozbiljnu količinu hipoteze i pomoćnih hipoteza dokazao da dionici procesa u glazbenoj industriji puno toga ne razumiju i to je jedan dio, jedna sfera u kojoj je teško razumljivo ljudima objasniti razliku između materijalnog i nematerijalnog vlasništva i njihovoga prava. Ja sam uvjeren da ćemo mi iznaći model po kojemu će se ipak ispoštivati ono što se nameće samo po sebi, a to je da se taj dio prava štiti u kolektivnom sustavu zaštite jer individualno, to nam i praksa pokazuje, to i sva zakonska rješenja pokazuju, pa i ovaj španjolski model koji je, ja bih rekao, pozitivan i njemačka želja da napravi tu nekakvu promjenu i iskorak i Francuska isto tako, dakle da je to nešto, da je to put kojim treba ići da bi se riješila ta prava.
g. Željko Pavić.
Poštovani zastupniče, možda ste nesvjesno kroz svoju raspravu odnosno kroz odgovor kolegi Hajdukoviću ponudili rješenje kako podijeliti sredstva. Treba čovjek biti i autor, izvođač i diskograf i problem je riješen, izgubi na jednoj strani, al dobi na drugoj strani. Okej, šala mala. Ono što me interesira vezano je za vašu raspravu i za baze podataka. Rekli ste da bi trebali ti svi podaci biti upisani u jednoj bazi podataka. Molim vas da li imate neku predodžbu tko treba tu bazu podataka formirati, tko je treba održavati i kako bi se vršila prijava u tu bazu podataka?
Odgovor.
Dobro. Hvala. Pa gledajte, znači da bi se dogodila kolektivna zaštita vi morate ispuniti jedan obrazac koji se zove punomoć. Kad ispunite punomoć vi nekakvom društvu za zaštitu i raspodjelu prikupljenih sredstava dajete pravo da vas pravno zastupa prema korisnicima. U tom smislu nažalost moram nešto reći s ove govornice, puno je osobnih interesa i u krajnjoj liniji kada pogledate trošak zaštite on varira, on je u ZAMP-u negdje linearno gledano oko 24% dok je recimo kod diskografa puno manji jer se oni mogu puno lakše dogovorit, manje ih je i u tom smislu bilo bi najbolje kad bi postojala jedna baza i kada bi u toj bazi, tu bazu mogli pretraživati i po autoru i po izvođaču i po pratećim glazbenicima i po trajanju i po nazivu, u krajnjoj liniji ovaj i po svemu onome što, što imamo zahvaljujući digitaliji jel, određene kodove i tako to. Međutim, generalno gledano kako je to sve skupa vođeno osobnim interesom i novcima svako ima svoju bazu, pa eto na njima je da se dogovore.
gđa. Vesna Bedeković.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Uvaženi kolega Škoro, i sami ste istaknuli da ste tijekom svoje glazbeničke karijere se našli u sve tri uloge, dakle i u ulozi i autora i izvođača i diskografa i doista sa zanimanjem slušam vašu raspravu jer prije svega cijenim vaše profesionalno iskustvo, a onda i vaše akademsko znanje u ovom području, ako se ne varam i tema vaše doktorske disertacije je bila negdje usmjerena na ovo područje i razvidno je evo iz svih rasprava danas da je odnos između izvođača i diskografa doista kompleksan i da i jedna i druga strana ima svoje i teškoće i specifičnosti s obzirom na okolnosti i izazove digitalnog tržišta. I drago mi je da zastupate stav da je potrebno pronaći jedno optimalno rješenje i stoga me doista zanima, ja znam da ne možete odgovorit u jednoj minuti, ali me zanima imate li vi konkretan prijedlog pravičnog modela i konkretan prijedlog rješenja, što bi uvelike pomoglo dakle svim? Hvala vam lijepa.
Fala lijepa. Izvolite g. Škoro.
Hvala vam lijepo g. potpredsjedniče. Poštovana kolegice, dakle u vašim redovima sjedi moj dragi kolega, pa čak i ko autor na nekim pjesmama g. Ivanović i on je zasigurno najbolji svjedok toga da on kao glazbenik koji je sudjelovao u izradi i snimanju puno pjesama u ovom smislu ne dobiva nikakvu naknadu. Rješenje postoji, rješenje mora biti mrvicu drastično, neće biti savršeno, ali vrijeme koje je pred nama omogućit će nam da usavršimo taj cijeli model. Dakle, mi moramo nažalost jedan dio tih ili na sreću individualnih prava prevesti na kolektivna, a posebice kada su prateći glazbenici u pitanju i moramo naći taj omjer kojim će biti zadovoljna i jedna, i druga i treća strana. Autore ćemo teško dizati, dirati, oni spavaju na gornjem krevetu u ovom odnosu, konačno Zakon se zove o autorskom i srodnim pravima, ovo su srodna prava koja se mogu bez obzira što govori neka druga direktiva i iskustva iz Europe, ipak kod nas regulirat na način da mi budemo predvodnici u tome.
Kolega Škoro samo trenutak, mene zanima jedna stvar. Rekli ste da autori teksta ne, ne dobivaju ovaj [[Upadice iz klupe se ne razumiju]] to je, nisam, nisam dobro, nisam dobro shvatio.
Nije povreda Poslovnika, potpredsjednik ima kao predsjedatelj pravo.
Ne, ne, ne, ne, ne, ne ovaj to mene zanima zato što iz jednog razloga koji će možda vas zanimati, to je da je oni koji su pisali operne librete su dobivali više novaca od kompozitora, zato htio sam na primjeru ovaj.
Da, evo ja ću vam, ja ću vam reći ovako, dakle ja mislim da bi bilo dobro da vi i ja…
I dajem si povredu Poslovnika, ali htio sam doprinijeti.
…možda da popijemo, popit ćemo jedan čaj na tu temu, ja ću vam reći da zakon predviđa, oprostite…
Gospodin, gospodin, dobro, dobro, osobno ćemo porazgovarat.
Zakon predviđa da je omjer raspodjele 65% je autoru glazbe, 35% je autoru teksta. Prije su i aranžeri imali nešto onda smo to izbjegli. Je, u pravu ste, svojevremeno su ljudi koji su imali tiskarski stroj zarađivali kada bi pretiskivali, ne znam, Immanuela Kanta, a Immanuel Kant nije dobivao ništa, ali to se u međuvremenu promijenilo. Gutenberg, Gutenberg je napravio … [[Govornik se ne razumije]]
Dobro, dobro, dobro, dobro, inače ćemo obadva dobit povredu Poslovnika. g. Stipo Mlinarić ima repliku.
Hvala predsjedavajući.
Ispričavam se. Ispričavam se.
Oprostite što sam vam prekinuo razgovor ovaj iako mi je kolega ukrao pitanje g. potpredsjedniče sabora, kako doći do potpune baze podataka o kojoj ste govorili u svom izlaganju ili tko raspolaže ili bi mogao raspolagati s tom bazom podataka kao molim vaš odgovor.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Ja mislim da i u ovom našem saboru i u politici, pa i u biznisu iz kojeg privatno poduzetništvo iz kojeg ja dolazim uvijek je stvar dogovora. Ako sjednemo i ako se dogovorimo ja mislim da se možemo dogovoriti o svemu. Mislim da ćemo se dogovoriti i mi sa Ministarstvom kulture koje pokušava iznijeti pred nas jedan prijedlog za koji ja osobno mislim da ima smisla i da je jedan korak naprijed, ali nije savršen. Jedan dio ljudi nije zadovoljan, taj dio ljudi nije mali, posebice u ovim uvjetima i mi moramo pomoći da dobiju pravičnu naknadu. Baze podataka trenutno kontroliraju Udruge za zaštitu ovaj i raspodjelu prikupljenih novaca. Tamo sjede vrlo susretljivi ljudi, treba s njima sjesti i treba se dogovoriti, baze treba objediniti, to neće bit nikakav problem ako je dobre volje. Međutim, da bi bilo dobre volje i da bi bilo bilo kakvog dogovora svako od nas mora dio svog integriteta delegirati i prenijeti na nekog drugog i treba shvatiti da je dio jednog velikog mozaika u kojemu svi skupa pokušavamo napraviti boljitak za ove naše ljude koji su dio jedne velike industrije koja se zove kreativna kulturna industrija, ali o tome neki drugi puta.
Hvala. Gospođa Petir.
Hvala vam lijepo g. potpredsjedniče. Kolega Škoro, vi ste dosta emotivno pristupili ovoj temi što je meni potpuno razumljivo no u jednom dijelu se nikako ne mogu složiti s vama kada tvrdite za sebe da ste prosječni izvođač, dakle ima jako dobrih vaših pjesama koje volimo poslušat, tako da se to mora ovdje i javno reći. Ja sam bila zastupnica u Europskom parlamentu kada su mnogobrojni poznati izvođači iz Hrvatske dolazili lobirati da se podrži Copyright direktiva jer su smatrali da ta direktiva može doprinijeti zaštiti prava autora diljem Europe. I ja doista mislim da je to tako unatoč mnogim protivljenjima koja smo doživljavali tada kod donošenja te direktive, a ovaj zakon je ustvari odraz i nekako slijedi te odredbe. A čini mi se da smo mi tu išli i korak dalje jer znamo da su izvođači doista u velikim problemima zbog digitalizacije i da se nisu pronašla rješenja. No koliko sam vidjela kroz ovaj zakon, kroz bar tri članka se pokušava nekako izliječiti ako mogu tako reći prava izvođača, pa me zanima smatrate li da je to jedan pozitivan korak i napor koji je naša država učinila u odnosu na propise iz EU?
Hvala lijepa. Izvolite odgovor.
Naravno da je, ja se potpuno slažem s vama. Prije svega hvala vam što ne mislite da sam baš prosječan izvođač, ali evo ja sam onako pokušavam biti skroman koliko je to moguće, svi mi volimo te svoje pjesme ko vlastitu djecu. Ono što bi ja pozdravio je definitivno želja da se to regulira. Mislim da se svi možemo složiti da to malo kasna jel cijeli svijet ima s tim problem. Dakle, legislativa u odnosu na digitalizaciju, informatizaciju kasni, Internet je učinio što je učinio, mi imamo svi skupa svoju percepciju toga, ali moramo pomoći tim ljudima. Ja zahvaljujem i vama i svima koji su EU se zalagali za to, znam da su kolege išle gore, puno puta je to teško objašnjivo, a s druge strane uvijek morate znati koga imate kad pregovarate s njim. S druge strane tu su ljudi koji su napravili velike firme, koji su u tzv. prijenosu vlasništva ostvarili ogromne količine novaca i teško se s njima razgovarati jel oni kako bi mi rekli spavaju na gornjem krevetu, ali mi možemo biti ti koji nećemo debelim guskama mazati vrat. Evo.
Hvala. Ispričavam se još jednom na upadici, na radoznalosti ali ćemo nastaviti razgovor. Gospođa Marijana Puljak je sada na redu. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedavajući. Evo početku da malo proširim ono pitanje koje sam po stavila kao repliku ministrici o tome da mislimo da ovaj prijedlog ne jača slobodu poduzetništva u području ovih kreativnih industrija već suprotno proklamirano načelima EU jača monopol kolektivnih društava npr. ZAMP-a stavlja autore u poziciju da svoja prava mogu ostvarivati isključivo putem takvih organizacija. Nasuprot tome tržišne slobode na zajedničkom tržištu EU proklamiraju načelo izbora, dakle slobodne volje da autori samostalno odaberu tko će ih zastupati, dapače unutar EU autori mogu čak izabrati kolektivnu organizaciju neke druge članice upravo da bi sustav postao konkurentniji. Dakle, pitanje presumpcije zastupanja nositelja prava kao osnovne pretpostavke za postupanje kolektivnih organizacija je postavljeno krivo. Dakle, naime u svim državama EU presumpcija zastupanja odnosi se na prava koja se mogu ostvarivati isključivo kolektivno dok se u pogledu tzv. individualnih prava ostavlja izbor nositeljima prava. Ovaj prijedlog postavlja presumpciju tako da obuhvaća kolektivna i individualna prava, ne ostavljajući nikakvo pravo izbora nositeljima prava. Dakle, općenito nacrt jača ulogu tih kolektivnih društava u smislu zastupanja autora i drugih nositelja putem presumpcije. Takav je pristup problematičan jer je suprotan direktivama EU koji proklamiraju načelo odabira dakle autori i drugi nositelji prava imaju pravo i mogućnost odabira da prava ostvaruju ili samostalno ili putem specijaliziranih pravnih osoba ili odabranog kolektivnog društva. U svakom slučaju koji god model odabrali podloga zastupanja trebalo bi biti ovlaštenje nositelja prava punomoć, ugovor i slično, u suprotnom posljedica je jačanje monopola kolektivnih društava, a u EU je vrlo jasno definirano koja su to kolektivna prava, a koja mogu i ne moraju biti. Ovakav zakon osim toga pogoduje nakladniku poslodavcu koji će neometano iskorištavati autorska prava, a kao posljedica ovog zakona doći će u pitanje zaštita i status radnog odnosa jer će brojni poslodavci odlučiti da nemaju potrebe za autorima jer i onako zadržavaju njihov portfolio autorskih djela. Ovakav prijedlog zakona nije predviđen europskom regulativom te nije bilo pravne obveze za ovakvim promjenama. Dakle, do sada je Zakonom o autorskim pravima bilo uređeno da ako se u izvršavanju obveza iz radnog odnosa stvaraju autorska djela, ugovorom o radu određuje se između ostalog, stječe li poslodavac pravo na iskorištavanje autorskog djela te posebice ako ga stječe opseg i trajanje prava iskorištavanja autorskog djela. Ako ovim zakonom, ugovorom o radu ili drugim aktom kojim se uređuje radni odnos nije drukčije određeno, autorsko pravo na autorskom djelu zadržava autor bez ograničenja. Predmetnom odredbom je autor zadržavao autorska prava na djelu bez ograničenja dok je po novom zakonu ako nije drukčije uređeno, poslodavac stječe sva imovinska prava na autorskom djelu koje je stvorio autor. Time se autor stavlja u nepovoljni položaj, a poslodavcu se olakšava odluka o otkazu s obzirom da zadržava sva imovinska prava na autorsko djelo. S obzirom da je najveći dio ugovora o radu ili ugovora o djelu sadrži tipizirane odredbe kojima se ne uređuju prava nakon prekida radnog odnosa jasno je da će poslodavac u najvećem dijelu slučajeva dobiti sva imovinska prava na autorskim djelima. Jedan detalj iz ovog nacrta, članak 197. Prema tom članku dopušteno je bez odobrenja nositelja prava i bez plaćanja naknade korištenje autorskih djela i predmeta srodnih prava tijekom državnih svečanosti. Ta odredba je posebno problematična. Predstavlja jednu vrstu presedana u pogledu vlasničkih prava. Potrebno je dopuniti na način da se omogući korištenje autorskih djela tijekom državnih svečanosti, ali da se osigura pravična naknada na primjer iz Fonda za poticanje odgovarajućeg umjetničkog kulturnog stvaralaštva jer primjerice prilikom raznih inauguracija državnih svečanosti, protokola i slično uglavnom se plaćaju izvođači, ansambli, dakle svi oni koji sudjeluju u tom protokolu. Na taj način, dakle nema razloga da se adekvatno ne plate i autori i nositelji prava. Evo zahvaljujem.
Hvala lijepa. Gospođa Anka Mrak-Taritaš je sad na redu.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena ministrice, uvažena ravnateljice. Zaštita autorskih prava i pravedna naknada autorima za njihova djela je zaista izuzetno važna. Riječ je o jednom ozbiljnom zadatku koji treba ispuniti ovo neobično doba u kojem živimo i u kojem ćemo sigurno i dalje živjeti, a to je doba digitalnih tehnologija. I to je zaista posebno važno za autore iz Hrvatske. Mi smo jedna mala zemlja. Njihovo tržište je relativno siromašno. Dakle, ovo naše hrvatsko relativno siromašno i važno je da prava autora budu zaštićena jer inače hajdemo biti pošteni. Neće imati od čega niti stvarati, a ni živjeti. S druge strane, na onom širem tržištu europskom i svjetskom jedina šansa su im veliki sustavi kao što je EU i da ima razrađenu i razvijenu zaštitu autorskih i srodnih prava. I sad mi dopustite ja ću u ovoj raspravi se ipak fokusirati na jednu temu koja je moja tema. Ja mislim da u ovom sazivu Hrvatskog sabora sam jedina arhitektica. U nekom drugom sazivu nas je bilo nešto više, ali mislim da nas ovdje nema. Dakle, imate dio koji je naravno da svjetla javnosti su nekako skoncentrirana na određene teme. Mene su posebno zaintrigirali oni članci koji govore o autorskim pravima koja su stvorena u državnoj i javnoj službi. Na javnim visokim učilištima u znanstvenom, umjetničkom i nastavnom radu, te autorska prava studenata koja su jednako tako stvorena na visokim učilištima izvršavajući svoje studentske obveze. Dakle, to su. To imamo sad na određeni način regulirano. Meni se čini da je dobro da ima to regulirano. Ono je regulirano i ugovorom o stvaranju tog autorskog djela po narudžbi, ali mi se čini da nije dovoljno precizirano i da bi bilo bolje da se to precizira nešto detaljnije. I sad ću vezano uz arhitekturu. Dakle, vrlo jednostavan primjer i jednostavan način. Danas to u zakonu nemamo dobro regulirano. Ne jedanput sam se ja u svojoj stvarnoj praksi susrela sa tim da je pitanje vrlo jednostavno. Na jednoj stambenoj zgradi koja je bila rezultat natječajnog rada čovjek ili stanari kažu idemo zatvarati lođe, idemo zatvarati lođe zato što prokišnjavaju, zato što su nam problematični i idu i pitaju kog pitat. Dolaze do autora. Imate autora koji kažu o.k. Hajde ja ću napraviti nekakav prijedlog kako to napraviti da bude sukladno Zakonu o autorskom djelu. Ima autora koji to zaista imaju s tim problem. Dakle, kad počinje uopće jedno arhitektonsko djelo. Počinje skicama, počinje studijama, počinje različitim prikazima, završava idejnim projektima, nacrtima, glavnim projektima, izvedbenim projektima. I sad je tema, dakle što je interes bilo kojeg arhitekta. Interes je da mu zgrada bude napravljena. Dakle, nije interes da ima zgodne i lijepe planove i skice pa ih drži doma na zidu i pokazuje što je isprojektirao, nego da mu to bude napravljeno. I kad je to napravljeno onda s nekim sklapa ugovor i sad ostaje tema na način kako je ugovorio između poslodavaca, dakle onog tko mu je naručio, to je naručitelj i autora. Ja sam to već i nekoliko puta ponovila, ponovit ću još i ovaj put. Dakle, ovo je prijedlog koji imamo u zakonu. Jako bi bilo dobro da sa društvom arhitekata, odnosno još jedanput se prođe i da se vidi. Dakle, ja apsolutno cijenim napor da se nešto regulira. Mi ovo imamo regulirano na ovaj način. Kad zakon dođe u primjenu vidjet ćemo zapravo je li to najbolji način ili ne. To je jedini test bilo kojeg zakona. Dakle, taj odnos između poslodavaca i autora s tim što ću se vratiti korak nazad. Zanimljiva mi je ova priča a to je autorska djela koja su stvorena u državnoj i javnoj službi. Imamo i posebnu temu, imam još malo vremena pa nabacujem teme je tema prostornog planiranja. Dakle, prostorni plan je nečije autorsko djelo. Danas taj prostorni plan tko donosi? Donose općinska gradska vijeća, odnosno županijske skupštine ili što već je. Pitanje je svaka promjena tog prostornog plana što to znači. Da, otvaram samo temu i samu dilemu koja nam se otvara, jer imamo neke članice EU. Pri tom govorim o Sloveniji [[Upadica Radin: Hvala lijepa.]] koja to ima drugačije regulirano nego mi i ima regulirano.
Hvala. Replika gospodin Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Kolegice Mrak-Taritaš dotakli ste se ove posebne struke i mogli bi pričati o problemima te konkretne struke dugo. Stjecajem okolnosti jedan moj jako dobar prijatelj je arhitekt. Ali želim vas nešto pitati u kontekstu upravo ovoga što ste spominjali a to su autorska prava. Rekli ste interese svakog arhitekta da se naravno njegov projekt i sagradi u prostoru, dakle da ima svoju formu i namjenu. No, rekli ste da zapravo koliko će arhitekt od toga biti obeštećen, odnosno koliko će uvjetno rečeno koristi izvući ovisi o ugovoru koji će potpisati sa nekim izvođačem ili nekim tko u prostoru gradi ono što je napravio. No moje pitanje je drugo. Budući da se to možda može povezati sa glazbenicima izvođačima, što ako se radi o tipskoj zgradi koja će se sagraditi puno puta kao što smo recimo imali kroz program POS-a i kakvi su ugovori bili za te arhitekte. Jesu li bili obeštećeni samo jednom ili više puta?
Hvala. Odgovor, izvolite.
Dakle, kad je riječ o tipskim kućama izdaje se posebno rješenje i on je obeštećen jedanput. Ona se može napraviti nekoliko puta i tu je sad problem. Dakle, netko može imati autorsko djelo o arhitekturi, temeljem toga mu je napravljena kuća. On je sklopio ugovor i taj s kojim je sklopio ugovor to je u principu nekakva građevinska firma ili poduzetnička. Kad krene istu takvu kuću napravit negdje drugdje je tema, ali ima još problem koji je. Arhitekt napravi kuću i kuća neka koja je njegova vizija da bude lagana, bijela, sva nekakva prozračna ili bilo šta drugo. I jedanput onaj koji je od njega naručio posao kaže ta me bijela boja nervira, ja ću to pofarbati. Baš mi je dobra zelena. Za to nije pod zaštitom, ne treba nikakvu suglasnost. Nije tema niti bilo kakve dozvole. I ovaj slučajno se vozi tom ulicom i ne prepozna svoju kuću. Dakle, nisu stvari jednostavne. Ja apsolutno cijenim bolje da su regulirane i sad nego da uopće nisu jer je bio problem što nisu bile regulirane.
Hvala. Gospodin Željko Pavić, posljednja replika.
Poštovani zastupniče, opet vi sa svojim specifičnim znanjima koja su nama izrazito interesantna s obzirom da sa time imamo jako malo doticaja. Mene bi interesiralo kada u kojem slučaju i na koliko dugo se mogu štititi ta autorska prava pojedinih autora, odnosno pojedinih arhitekata i izvođača koji su bili prisutni u tom dijelu zato što sam imao jedan problem kad sam trebao raditi prenamjenu jedne zgrade u Splitu, autor se javio, još je bio živ, javio se i rekao da jednostavno ne dozvoljava da se jedan dio te zgrade prenamijeni iako je to bilo firmi nužno potrebno. To se jednostavno nije moglo napraviti, a zgrada je bila stara 40 godina.
Odgovor, izvolite.
Arhitektura je stvarno ma ja neću reći da svatko za svoju djelatnost kaže, ali to vam je specifično i to je nešto drugačije. Ja ću vam reći iskustvo koje sam ja imala kao netko tko je bio sa ove druge strane. Bila je jedna zgrada koja je išla u rekonstrukciju i ja sam tražila kao netko tko je tamo potpisivao ta odobrenja da ne može ići u rekonstrukciju, nego da tražimo autora jer je stvarno bila otprilike vaš slučaj. I tražili smo autora i autor nije dao suglasnost. Investitora je rekao, pozvao se na tadašnji Zakon o autorskom pravu koji ništa nije o tome govorio, da budem poštena ništa nije o tome govorio. I reko temeljem čega vi to mene tražite? Ja nisam imala osnova. I onda je to završilo na način da je investitor to uspio, a onda je autor tužio tog investitora. Kako je sud završio ja to ne znam. Ovo rješenje koje ovdje ima o kojem sad raspravljamo je bolje od onog što imamo danas, jer danas to nemamo definirano. Da bi mi htjeli bolje, htjeli bi ali moramo biti razumni.
Hvala. Nema više replika. Hvala vam lijepa. Na redu je gospođa Vesna Bedeković. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege. Evo od jutra raspravljamo o Zakonu o autorskom pravu i srodnim pravima i nekako se iskristaliziralo da je ključna točka oko koje smo se svi složili da je treba doraditi, poraditi i raspraviti dakle odnos između izvođača i diskografa kada je u pitanju ostvarivanje prava na pravičnu naknadu iako i drugi dijelovi zakona zaslužuju također pozornost, no ovo je nekako problematika koja je izašla na površinu. I stoga evo želim dati svoj doprinos ovoj tematici. Pokušat ću samo koliko vrijeme dozvoljava rezimirati neke činjenice. Prije svega ta direktiva o autorskom i srodnim pravima na jedinstvenom digitalnom tržištu i sama prepoznaje taj slabiji položaj autora izvođača u odnosu na nakladnike i producente i sama direktiva uvodi nove mehanizme za jačanje pozicije autora izvođača u odnosu na nakladnike i producente, odnosno ako želimo tako govoriti dakle izvođača u odnosu na nakladnike. I svi ovi mehanizmi, dakle iz direktive ugrađeni su u prijedlog zakona. E sad tu imam, dakle to se može vidjeti ako se zakon iščitava članak po članak. Dakle, mogu se prepoznati. E sad tu imamo dakle jednu točku prijepora između dvije asocijacije. Jedna je asocijacija HUZIP koja predstavlja izvođače, druga ZAPRAV koja predstavlja diskografe ako sam to dobro shvatila iz dopisa i kontakata mene osobno kao zastupnice i kao predsjednice Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu. E sad HUZIP odnosno izvođači, njihova asocijacija želi neotuđivo pravo na naknadu. I kad to tako promatramo onda moramo biti svjesni činjenice da je to u suprotnosti sa načelima ugovorne slobode iz direktive, točnije njenog članka 18. stavka 2. A jednako to moramo biti svjesni činjenice da to kod samih izvođača od kojih neki preferiraju i drugačije poslovne modele dovodi u pitanje pravnu sigurnost u pogledu postojećih ugovora između izvođača i diskografa. I također to u pitanje dovodi, nemojmo zaboraviti da ulazak i razvoj stranih digitalnih glazbenih servisa na hrvatsko tržište jer oni se protive takvom poslovnom modelu koji se nigdje do sada ne primjenjuje i time se na neki način hrvatskim korisnicima onemogućuje legalan pristup širem izboru digitalnih servisa uobičajenih na drugim tržištima i potiče se onda na drugoj strani nelegalan pristup glazbenim sadržajima. A jednako tako podsjetit ću da u niti jednom od postojećih nacrta nacionalnih zakona država članica EU kojima se prenosi direktiva ne nalazi se odredba o neotuđivom pravu izvođača. S druge pak strane imamo asocijaciju ZAPRAV koja zastupa diskografe koji smatraju da ne žele i izražavaju takav stav da ne žele nikakvu obvezu i žele da sve ostane onako kao što je prije bilo, kao što je bilo ranije tj. da se pitanje prijenosa prava iskorištavanja i naknada izvođačima rješava i dalje individualnim ugovorima. E sad i na trećoj strani imamo ono što nam donosi prijedlog ovog zakona koji nudi optimalno rješenje, odnosno nudi kolektivno pregovaranje koje pred asocijacije i izvođača i diskografa stavlja obvezu da se dogovore zato što u stvaranju i komercijalizaciji glazbe, glazbene snimke kao konačnog proizvoda za tržište neizbješno su povezani i upućeni jedni na druge i naprosto se moraju biti u stanju dogovoriti. A ukoliko pregovori ne uspiju prijedlog zakona predviđa i odgovarajuće mehanizme za rješavanje sporova preko Vijeća stručnjaka i arbitražu itd. I naposljetku mislim da je to važno napomenuti. Prema ovom prijedlogu zakona ali i prema sadašnjem važećem zakonu o autorskom pravu i srodnim pravima koji je na snazi postoji mogućnost da izvođači svoja prava u digitalnom okružju ostvaruju kolektivno samo što nije, samo što u postojećem zakonu nije propisano da oni to moraju ostvarivati kolektivno. Dakle i ta je opcija na neki način propisana. E sad, s obzirom da na sve što sam sad rekla dobro je da ovo iskomuniciramo, dobro je da pitanje kolektivnog pregovaranja doradimo. Još jednom napominjem i zahvaljujem ministrici na zainteresiranosti da evo damo svi svoj doprinos [[Upadica Radin: Hvala.]] i da se postigne jedan konsenzus zato što je jako bitno da obje strane u ovoj situaciji budu adekvatno nagrađene. Hvala.
Hvala. Ostanite. Gospođa Petir je prva tražila repliku.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Zastupnice Bedeković, vi ste govorili o temi koja dominira današnjom raspravom, a to je odnos autora i izvođača. Ja bih se dotaknula još jedne teme koja je izuzetno važna, a pitanje je ovog zakona pa su se javili čak i cijeli pokreti kad se donosila direktiva a i sada na nacionalnim razinama gdje se dovodi u pitanje da li će građani imati pravo na Internet. Jasno je da se ovim zakonom regulira autorsko pravo, a ne regulira se vijest ili informacija, tj. pravo građana na vijest ili informaciju. Znam da su i Nizozemci i Francuzi donijeli zakone koji nisu imali nikakve reperkusije na prava građana, pa me stoga zanima slažete li se da će se donošenjem ovog zakona u stvari omogućiti da Internet ostane prostor za slobodu izražavanja, a s druge strane ono što smo htjeli postići da tehnološki divovi počnu dijeliti prihode sa umjetnicima i novinarima.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Hvala vam lijepa kolegice na ovom pitanju. Pa apsolutno se slažem sa vama i apsolutno jesam na tom stavu da prije svega građani i hrvatski građani kao i uostalom svi građani EU i dalje imaju pravo na informaciju, imaju pravo na Internet, imaju pravo na širenje, na dijeljenje, na diseminaciju na jednoj strani. Jer u fokusu ovog zakona kao što su izvođači, diskografi, dakle svi akteri kreativne i kulturne industrije jednako tako u fokusu moraju biti i hrvatski građani. Jer zapravo ovaj zakon se implicira ne samo na ove dionike o kojima danas govorimo, nego prije svega na hrvatske građane, a na drugoj strani imamo ja bih rekla monopol velikih i upravo zato između ostaloga ja sam to rekla i u svojoj uvodnoj raspravi i u ime kluba ovaj zakon prije svega štiti kreativnu industriju i hrvatsku nacionalnu kulturu, između ostaloga i od monopola.
Hvala. Gospođa Selak-Raspudić.
Uvažena zastupnice, drago mi je vidjeti da ipak ova rasprava o izvođačima je urodila plodom i da smo svi svjesni da je u njoj potrebno poboljšanje i da će se raditi na prilagodbi zakonodavnog okvira. Temeljna intencija ovog zakona je kao što je i zastupnica Petir rekla da mi na neki način reguliramo ili penaliziramo te velike internetske platforme tako da bismo zaštitili naša ljudska autorska prava. No, što učiniti kada je proces obrnut, kada se naši sadržaji koji nisu zaštićeni jer još uvijek nismo ni došli na taj stupanj da razmišljamo o njima kao autorskim djelima, ono sve što pišemo prenosi s Interneta na kojem je nastalo u ove klasične tradicionalne pisane medije. Možemo li i to nekako zakonski regulirati i bismo li trebali?
Odgovor, izvolite.
Da, hvala vam lijepa kolegice na ovom pitanju. I to je pitanje doista zanimljivo, dakle jedne obrnute situacije. Ja vjerujem da ste se i vi našli kao što sam se između ostalog i ja u svojoj profesiji našla u situacijama da se moj autorski, dakle uradak na ovaj ili onaj način dakle iz tog jednog, svoje prvobitne forme širi na strane na koje nisam ni očekivala, niti željela da će se širiti. I u svakom slučaju potrebno je razmišljati da se i takve situacije predusretnu i da se i takve situacije na ovaj ili onaj način ovim zakonom pokušaju riješiti. Stoga mi je izuzetno drago da ovaj zakon, a nismo o tome govorili šteta je, možda ćemo u drugom čitanju kad bude druga rasprava koju željno iščekujem govoriti i o autorskim pravima [[Upadica Radin: Vrijeme.]] vezanim za nastavne materijale na visokim učilištima. Pretpostavljam da ste, dakle na to ciljali u svojoj replici. Možemo o tome nastaviti razgovarati.
Hvala. Nemate više replika.
Hvala vam lijepa.
Hvala i vama. Na redu je sada gospodin Miro Bulj. Nema ga, gubi pravo. Ima ga? Ja sam mislio da ga nema. Od kud ste došli? Izvolite.
Hvala lijepo. Autorska prava su znači vlasništvo. Mene zanima, ja sam pitao ovdje ministricu dosta me je glazbenika zvalo. Znači u Hrvatskoj imamo jednu od svih tih kreativnih industrija koji je pokretač trenutno u Europi, pa i u Hrvatskoj i veliki doprinos donose u BDP-u. To su kreativne industrije. Međutim, zanima me sam ZAMP, to sam i pitao bio, jer ljudi koji su autori, koji su skladatelji. Mene ovdje zanima koliki je odnos, tj. udjel uplaćenoga, to sam pitao, nisam dobio odgovor, koji ostaje u ZAMP-u. Znači jer je očito da ZAMP stvara svoje carstvo. I ja nemam ništa protiv toga da stvara svoje carstvo, međutim očito ovdje na štetu autora i o onima o kojima mi pričamo bilo to skladatelji, bilo to izvođači ili oni tko ostvaruje to pravo po zakonu. Ja mogu reći da mene zanima puno pitanja, a naravno da ministrica može odgovoriti, a i kolegice i kolege. Recimo mi imamo brojne pjesme u RH koje naši političari pjevaju na društvenim mrežama. Recimo bojnu Čavoglave najbolje je otpjevao gospodin Peđa Grbin, najbolja izvedba poglavito u onom dijelu gdje se spominje „za dom spreman“. Da li je i to riješeno možda. I to je na društvenim mrežama bilo možda najgledanija pjesma i izvedba. I bojna, ozbiljno. Meni je bojna u tome ritmu i najbolje meni otpjevana. I ne znam kako je taj dio riješen ili da ja zapivam možda bojnu Čavoglave ili neku drugu pjesmu. Jel' riješeno to da na koji način je riješeno to pravo autora, jer očito monopol ovdje prevladava. To su velike kompanije ili diskografske kuće. Ja ovdje neću sad ulaziti, govorila je gospođa Taritaš o arhitektima, govorila je o nekim drugim industrijama, a ja govorim ovdje baš o glazbenim industrijama. Znam jednoga se sjećam vremena kada je himna svirala, tj. otvarala se škola čini mi se u Kaštelama ili negdje doli i tada je ZAMP uputio ili netko, neku kaznu, nešto se dogodilo, nešto slično je bilo. Znam da je bilo nešto slično, možda će ministrica to bolje znat obrazložiti, pa ne znam da li to oni uplaćuju autorima himne ili skladatelju himne ili skladatelju ili izvođačima. Znači kako ste taj dio definirali već ako je ZAMP dobio toliki monopol nad svim skladateljima i svima. Evo ja imam znači nekoliko pitanja koji su neriješeni. Ili na primjer ja sam došao sa maskicom sinjske alke ovdje. I to ću naglašavati uvijek taj brend naglašavam. Na primjer sad svi nosaju taj brend sinjske alke. Da li to naplačiva možda netko? Ne ja, mislim nije moja alka, alka je 1715. Godine trči se nakon pobjede nad Turcima veličanstvene obrane islama naravno uz pomoć čuvene gospe Sinjske. Ali ja sam donio tu maskicu i sad dosta ljudi želi donijeti. Eto ja ću se potruditi da dobiju svi saborski zastupnici alku, maskice, zaštitu od covida da imate maskice na sinjsku alku. Međutim, cili taj komplet, a netko zarađuje na tome. Netko to sad prodaje, netko zarađuje a naše institucije koje bi to tribale zaštititi, koje bi tribale zarađivati od toga recimo Viteško alkarsko društvo koje bi marketinški moglo zarađivati ja ne znam je li ono uputilo uopće zahtjev da se zaštiti taj viteško-alkarsko društvo pa da ne moraju prositi u premijera svaku alku. Bilo kojega premijera kad govorim o financiranju i da moraju bit ono baš vama svima iz Vlade, odrediti točno misto di će sjediti u počasnoj loži, pa vam se klanjati. Ne, dapače nama je drago da vi dolazite na alku, da pomažete. Imamo prekrasan muzej. Tako da neke stvari se i mogu riješiti puno bolje po pitanju autorskog prava, jer alka je naravno sinjska to sam rekao kao primjer. Ili ovaj recimo brend šteta je šta teče, ja ne znam jutros mi je dospjelo u ruku. Ova maskica vjerojatno kaže za jednoga ministra, pa evo toliko promocije o ministru, ugroze okoliša i propasti gospodarstva da nosimo i tu maskicu. Sad ne znam možda je i čovjek mogao to zaštititi vaš kolega ministar, pa evo mene zanimaju toliko stvari i toliko pitanja ima ovdje nejasnih i neriješenih. Evo zanima me što će ako ja zapjevam bojnu Čavoglave kao što je naš kolega zastupnik zapjevao i puno pregleda ima. Kome novac iđe? Autorskim pravima i tko plaća to u biti. Da li bi ja morao platiti, gospodin Grbin ili ne? [[Upadica Radin: Vrijeme.]] Zahvaljujem.
Čekajte, čekajte. Imate jednu repliku gospođe Andreje Marić.
Hvala lijepa. Poštovani kolega, u svojem zanimljivom izlaganju ste me podsjetili na još jednu problematiku a to je problem naših kulturno-umjetničkih društava koja izvode na tim otvaranjima kako ste rekli različite od himni pa do različitih što nacionalnog blaga pjesama, što nekakvih autorskih. I onda ta kulturno-umjetnička društva koja zapravo nisu profitna i teško ih je uopće financirati imaju problema kad im onda stignu uplatnice iz ZAMP-a. Pa evo kako vi to komentirate?
Izvolite.
Zato govorim da ovdje ima puno neuređenog prostora. Mi imamo danas i društvene mreže. Ja sad mogu snimiti pjesmu bojna Čavoglave kao što sam rekao gdje je vaš kolega Grbin odlično otpjevao onaj dio „za dom spreman“. U onome dijelu je bio najbolji i meni taj najbolji dojam ostavlja. I sad recimo da ja to spomenem i pjevam naravno kao poznata osoba da ću taj, nečije autorsko pravo skladatelja, izvođača ja koristim. Prema tome, to je neriješeno. Od kad su društvene mreže triba riješiti ljudima koji se bave kreativnošću, glazbom ili drugim djelatnostima, imamo znači druge industrije, druge načine koji jednostavno ti autori ne mogu. Triba naći načine da autor i vlasnik toga i da se osigura što lakše i što brže zaštita njegovog autorskog prava. Govorio sam primjera i o svojoj Sinjskoj alci koja bi mogla biti brend svjetski jel, ono Alka kao alkica sama međutim očito niko ne vodi brigu, a netko dobro zarađuje novac na tome, osim Sinja, Sinjana i Sinjske alke. Hvala.
Hvala lijepa. Ipak niste zahtijevali što je najbitnije. Gospodin Goran Ivanović. Izvolite.
Hvala lijepa g. potpredsjedniče. Uvažena ministrice, ravnateljice. Evo danas je ugodno sjediti u HS-u, slušati sve ove rasprave koje rekao bi su išle k jednom. Prvo dozvolite da kažem nekoliko riječi naravno Zakon o autorskim pravima i srodnim pravima je vrlo kompleksna materija, ima strašno puno stranica negdje oko 2000 stranica što teksta, što primjedbi znači jedan opsežan materijal. Ja želim prije svega ovdje zahvaliti ministrici. Ministrica je od prve sjednice odbora kada smo stavili ovu točku dnevnog reda na odbor pokazala iznimni interes u pravo za ovo o čemu se danas ovdje u HS-u vodi najveći prijepor, a to je odnos izvođači diskografije, evo sjedi ovdje i Vilim Matula i g. Pavić i g. Kuzmanić odmah smo to shvatili da će biti jedan od možda najvećih problema. Ja bih rekao da ovaj problem apsolutno je rješiv i to smo konstatirali i na početku kada je ministrica u ime predlagatelja izlagala je rekla da ćemo u vremenu ispred nas napraviti tematsku sjednicu gdje ćemo pozvati i diskografe i izvođače i saslušati i jednu i drugu stranu i nakon toga u drugom čitanju zakon na kraju krajeva i promijeniti. Želim zahvaliti također još jednom čovjeku, to je Stanko Šarić inače je frontmen „Najboljih hrvatskih tamburaša“ nekadašnjih „Zlatnih dukata“ koji je učinio izrazito velik napor u korist izvođača, organizirali su se shvatili su da je upravo ovo trenutak kada možemo nešto napraviti po tom pitanju. I još nešto što smatram da je dosta bitno danas niko nije spomenuo. I ova korona kriza je upravo došla do toga i dovela nas do toga da izvođači kad nemaju posla, a stvarno ga nemaju evo više od 10, 11 mjeseci praktički jedan dobar dio njih je bez ikakvih primanja i dobro da možda ovaj zakon raspravljamo u ovom vremenu u kojem se nalazimo sada jel u nekom drugom vremenu možda ni izvođači ne bi primijetili ono što sve nedostaje u ovom zakonu i možda bi nekako prošlo što se kaže ispod radara. Ja sam autor i ima ne znam stotinjak pjesama i što se tiče autorstva tu mislim da je apsolutno zakon savršen, štiti se autorstvo u tom dijelu, čuli ste i od Miroslava Škore autor teksta dobije 65%, autor glazbe dobije 35% nekakvoga kolača, autorsko djelo je neotuđivo, autor prima naknadu odnosno naknadu od tantijema za svog život, nakon toga svoje autorsko djelo prenosi na nekoga od slijednika i narednih 70 godina slijednik i njegovi slijednici imaju pravo na to autorsko djelo. Nakon tih 70 godina autorsko djelo postaje u biti vlasništvo RH i postaje narodno dobro. To je što se tiče toga apsolutno i savršeno riješeno. Ove rasprave koje su se vodile ovdje su išle u jednom možda smjeru nepoznavanja cijele procedure pa evo na kraju ću malo odgovoriti g. Bulju. Ovaj zakon ne rješava kako će ZAMP i HUZIP raspodijeliti svoje novce, to je nešto sasvim drugo što nema veze sa ovim zakonom i ne može tu dati taj odgovor ni ministrica niti bilo ko drugi od nas. Ja mislim da ZAMP zadržava negdje oko 24% ukupnog prihoda od onoga što se skupi od tantijema, 24% ZAMP-u, a ostatak koji ostane se raspoređuje na one ljude koji su bili autori. Stoga evo puna podrška svima vama i svima nama koji smo danas sudjelovali u ovoj raspravi, evo baš u korist ovih krasnih ljudi kojima možda većina nas ne zna ni imena, a odsvirali su neke od najprepoznatljivijih dionica koje i dan danas možda svi pjevušimo, a ne znamo tko je to napravio. Prema tome, slažem se da treba poboljšati ovaj dio i suglasni su i diskografi da tu postoji prostor da se možemo dogovoriti, da se ovaj zakon može donijeti i da bude pravedan i pravičan jednako i za diskografe, a jednako i za izvođače. Naravno, najviše govorimo o glazbi, ne radi se tu samo o izvođačima glazbe, tu su naravno i glumci i ljudi koji se bave nekim drugim industrijama kada je u pitanju kulturna djelatnost. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa SElak RAspudić prva replika.
Uvaženi kolega. Do sad smo imali situaciju, a možda ovo sve je rezultat revolta izvođača protiv dosadašnje situacije da su i oni glavni izvođači koji su uopće dobivali naknadu za korištenje djela, njihovih djela na takvim platformama nisu bili obaviješteni za što točno dobivaju naknadu nego su dobivali nekakve ničim objašnjene paušalne iznose. Je li to možda razlog zbog čega se oni danas toliko bune protiv ovoga prijedloga zakona i bi li i taj dio toga kako oni trebaju biti informirani o svojim naknadama koje su zaslužile trebalo zakonski ili podzakonski regulirati?
Hvala. Odgovor.
Slažem se i sam primam takvo izvješće gdje piše da sam dobio 12 kuna i 17 lipa, a da nemam popis djela za koje sam dobio tih 12 kuna i 17 lipa. I slažem se da to treba riješiti, ali to bi naravno trebalo riješiti naše krovne udruge koje smo mi opunomoćili da nas zastupaju kada je u pitanju zaštita autorskih prava, zasigurno prostor pogotovo kada je u pitanju digitalija, a cijela ova priča se i stavila u fokus jel više nema ni ploča, ni kazeta, ni CD-a nego je sve na digitalnim platformama.
g. Hrvoje Šimić.
Hvala potpredsjedniče. Poštovana ministrice, ravnateljice, drage kolegice i kolege zastupnici. Evo gospodine Ivanoviću, kolega pitanje za vas, slušao sam evo i vašu raspravu, ali i sve sudionike današnje rasprave. Naravno da se osim u sabornici o pojedinim temama raspravlja i na radnim tijelima Hrvatskog sabora u ovom slučaju najpozvanije radno tijelo je Odbor za medije koji ste sami spomenuli u svojoj raspravi. Napomenuli ste da će biti održana između 2 čitanja ovog zakona i tematska sjednica pa vas molim da pojasnite što točno Odbor za medije očekuje i što mi kao zastupnici od Odbora za medije možemo očekivati. Hvala.
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepo. To je ono što sam i rekao na uvodu, uvodu u ovu svoju raspravu. Posebno još ću jednom apostrofirati želim zahvaliti ministrici i svim članovima Odbora za informiranje, informatizaciju i medije koji su dali obola i stavili ovo u fokus i javnosti i Hrvatskog sabora i sjest ćemo sa oba dvije strane i probati donijeti rješenje koje će biti jednako pravedno i pravično za sve i nadam se da će do toga dogovora i doći.
Gospođa Petir.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče. Zastupniče Ivanoviću u Hrvatskoj ima oko 18.000 glazbenih izvođača i sami ste spomenuli nema više CD-a i kaseta sve se to preselilo na digitalne platforme, a vidimo da je na njima upravo vrijednost glazbe potpuno srozana. Od 2014. postoji jedinstveno digitalno tržište i da može prodavati isključivo hrvatsku glazbu. Prema nekim mojim informacijama od televizija tu se utrži nekih 25 milijuna kuna od digitalija oko 2 milijuna kuna. Obzirom da ste vi autor pjesama koje su uglavnom posvećene Slavoniji, pa pjevate o Slavoniji i Srijemu, Baranji, poznata je ona vaša pjesma Moj je dado puno radio, znači to su pjesme koje se slušaju, pa mene zanima ako možete reći koliko u stvari izvođenjem tih pjesama vi uopće možete profitirati osim što imate tu jednu emotivnu satisfakciju da ljudi vole slušat vaše pjesme.
Hvala. Odgovor.
Pa bazen još uvijek nemam, nemam ni kuću na moru, ni bilo gdje. Od pjesama možete ostvariti tantijeme. No ono što nikako ne treba smetnutni sa uma, mi autori teksta i glazbe još uvijek najveći dio kolača onog kojeg dobivamo od tantijema je od izvođenja naših pjesama koje izvode ti izvođači na svojim javnim nastupima za koje vi morate platiti u svatovima, zabavama, gostionama ili bilo gdje, tu dobivamo 1/3 ukupnog onog prihoda kojeg ostvarujemo. Prema tome, veza izvođača, autora i diskografa ne smije biti prekinuti niz to je jedan zatvoreni krug u kojem svi praktički rekao bi gubimo ako ne poštelujemo te stvari i ne dovedemo zakon u tu razinu. A sad da ću postat milioner jednog dana vjerojatno neću.
Ko zna za budućnost [[Upadica: A ja znam.]] vidjet ćemo. Ja vam želim da postanete. Gospođa Vesna Bedeković.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega drago mi je da ste spomenuli i važno je to naglasiti vrijeme u kome raspravljamo o ovom prijedlogu zakona, a to je korona kriza gdje su brojni izvođači doista ostali bez angažmana na jednoj strani, a gdje na drugoj strani svi mi koji smo u izolaciji, samoizolaciji bili, a između ostaloga i pjesme su nam pružale dakle elan, potporu i davale nam, davale nam jačinu i drago mi je da ste spomenuli činjenicu da autorstvo nije ipak problematično i ono zapravo spada u kategoriju autorskih prava. Dok izvođači dakle spadaju u kategoriju srodnih prava i tu je priča puno problematičnija tim više što izvođača nerijetko nije samo jedan, nego ih je više od vokalne izvedbe, od instrumentalne izvedbe itd. i na sve to skupa još odnos između izvođača i diskografa koji svaka od tih grupacija u digitalnom dobu, na digitalnom tržištu ima svoje specifičnosti i svoje teškoće.
Hvala, hvala lijepa. Izvolite, odgovor.
Hvala lijepa na pitanju. Ono što još možda bitno za naglasiti, izvođači kad snimaju djela oni ipak ostvaruju jedan dio prihoda, da ne bi se smatralo da izvođači sve to rade volonterski, besplatno pa oni ništa ne dobiju. Oni dobiju s diskografom potpisuju ugovore i točno se zna koliko će dobiti glavni izvođač, koliko će dobiti neki prateći vokal, e sad tu imamo isto jedan problem što se često izvođači odnosno ovi ne glavni izvođači nego ovi koji su iza često uzmu nekakav honorar koji je jednokratni i jednostavno taj novac nestane, oni ga potroše, a onda više nemaju, nemaju ta neka druga prava. E to je problem, ovim zakonom bi trebalo malo poboljšati da kad dođu u neke godine i kad ne budu možda više toliko top izvođači da ipak dobivaju dio prihoda, evo to je bit priče.
Hvala. I na kraju posljednja replika gospodin Domagoj Prica.
Poštovani kolega dijelom je obuhvaćeno ovim ranijom replikom što ste govorili, zanimalo me vaše mišljenje znači vezano uz raspodjelu između diskografa, autora, izvođača, ne govorimo naravno o ovim najpoznatijim izvođačima koji nekad su možda i autori sad govorimo znači o manje poznatim izvođačima, što smatrate da li je, da li je u zadovoljavajućem iznosu su oni sudjeluju u raspodjeli novca.
Izvolite odgovor.
Uvijek će postojati ta dilema da li je to obeštećenje adekvatno bilo je ovdje rasprava o klikovima na Youtube-u vi možete imati na pjesmi ne znam 2 miliona klikova, a da ćete dobiti 100-tinjak ili 200-tinjak kuna, da to neće biti nekakav novac. Ono što se treba boriti, naravno da ovaj to zakon neće uspjeti urediti, moramo se boriti protiv velikih platformi koje uzimaju enormne novce, a u biti nama sipaju ovdje samo nekakve, nekakve mrvice, a da izuzmu sve to što su autori, izvođači dali te mreže vjerojatno odnosno te platforme nitko ne bi ni pratio. To, to su stvari koje ne može samo urediti ovaj zakon, riječ je o nečem puno većem i puno širem, ali da se treba boriti i da ćemo se boriti u svakom slučaju da. Hvala lijepa.
Hvala i vama, nemate više replika, hvala. Sada je na redu gospodin Domagoj Prica.
Poštovani potpredsjedniče sabora, poštovane kolegice i kolege saborski zastupnici, u današnjem svijetu zaštita autorskih prava je od iznimne važnosti pogotovo zato što od njih dolazi veliki udio u bruto društvenom proizvodu i uz autorska prava su vezani veliki gospodarski interesi. Zato se autorska prava rješavaju zakonskim putem. U slučaju Hrvatske imamo i dodatno pitanje usklađivanja sa zakonodavstvom EU. Autorsko pravo omogućuje zaštitu prava onih koji su ih stvorili te njihove imovinske interese. Moderno gospodarstvo temeljeno je na kreativnosti, intelektualnom vlasništvu i logično je da je potrebno zaštititi prava autora i srodna prava. Kada govorimo o regulaciji ona mora biti takva da se uredi najbolje za gospodarstvo i za sve, za sve zainteresirane strane. Naravno, važno je da rješenja budu takva da se uvaže interesi različitih strana, ali i uvažavanje snage koja, koje svaka od tih strana ima. Ako imamo pitanje vezano uz glazbenu industriju nisu u jednakom položaju velike tvrtke diskografi i izvođači. Velik dio manje poznatih izvođača su pojedinci koji od toga stvaraju prihode za sebe i za svoje obitelji, o njima moramo posebno voditi računa. Kada govorimo o zaštiti prava uvijek treba uvažiti i mišljenje struke. Ljudi koji rade u navedenom sektoru zasigurno najbolje znaju probleme koji postoje stoga bi njihove konkretne prijedloge trebalo prihvaćati. Važno je da se razgovara. I na ovaj prijedlog zakona ima mnogo kritika, naravno nije moguće zadovoljiti sva mišljenja i interese, no treba voditi dijalog sa stranama kako bi se došlo do konsenzusa ako je moguće. Tema je važnost pozicije gospodarstva jer se radi o pravima u sektorima glazbe, filmova, tv serija, knjiga i mnogim drugima. Na taj način oni koji su ih stvorili dobivaju povrat za svoje djelo te budu nagrađeni. Upravo omogućavanjem ostvarenja imovinskih prava i interesa motiviramo još bolje i kreativnije ideje u budućnosti. Motiviramo ih na daljnji rad i stvaranje nove vrijednosti. Time dajemo potporu novim idejama zaposlenosti i kroz poslovnu djelatnost nove prihode za stvaratelje, njihove obitelji kao i porezne prihode za državu. Dakle i posljedice su ekonomske ali postoje i druge posljedice među ostalim i socijalne. Osiguranjem tih prava interesa pomažemo razvoju gospodarstva. Koristi možemo očekivati za autore, ali i za čitavo društvo. Usklađivanjem s europskim zakonodavstvom pomaže se stvaranje zajedničkog europskog tržišta na kojem se takmiče gospodarski subjekti i stvara se bolji i kvalitetniji sadržaj pogotovo ako znamo da europsko tržište čine 100-tine milijuna ljudi. Koliko je kreativna industrija važna najbolje govori snimanje filmova i serija u Hrvatskoj koju pomažu vidljivosti naše zemlje u svijetu te pomažu time i hrvatskome gospodarstvu, da ne govorimo koliko je ljudi zaposleno u tom segmentu ekonomije. Slično je s glazbenom industrijom koja zapošljava velik broj ljudi. Posebno pitanje koje se otvara jesu internetske platforme na kojima se prikazuju glazbeni spotovi kao i filmovi i serije te problemi koji iz toga proizlaze. Nadam se da će se poslušati kritike i poslušati prijedlozi iz struke kako bi konačno rješenje bilo u najboljem interesu svih strana. Također bih se samo htio nadovezati danas se govorilo o direktivi koja je bila u Europskom parlamentu zašto neki od zastupnika su glasali kako su glasali, radilo tada u tom trenutku o znači pristupu informacijama. Naime, o likovima za različite vijesti o kojima se govorilo te se smatralo da je najbolje da budu dostupne što širem krugu građana. Hvala.
Gospođa Šimunić ima repliku.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Uvaženi kolega što smatrate koja od strana u procesu izvedbe djela je najviše zakinuta ovim Zakonom o autorskom pravu i srodnim pravima? Hvala.
Izvolite, odgovor.
Pa mislim da već je danas to i spomenuto bilo i mislim da definitivno se radi o izvođačima. Dakle, tu se ne radi o ovim najpoznatijim izvođačima, znamo da često zarađuju velike iznose, mnogi od njih su bogati, no velika, velika većina izvođača zapravo ti prihodi su njihovi prihodi od kojih žive oni i njihove obitelji. Tako da smatram da su izvođači oni koji sudjeluju u najmanjem dijelu u raspodjeli novca od toga i mislim da su oni i sada i ovom krizom uzrokovanom korona virusom najpogođeniji, ali i općenito dobivaju najmanji udio od tih prihoda. Mislim da su izvođači najviše pogođeni.
Hvala, nemate više replika. Sada je na redu gospođa Marija Selak Raspudić. Izvolite.
Kolegice i kolege saborski zastupnici toliko smo unisono se borili za izvođače danas da mislim da osjećamo i konkretne zakonodavne posljedice ove korona krize te ne bismo nikada tako glasno se borili za ičija prava da nam doista nismo osvijestili njihovu važnost jer više ne možemo prisustvovati nikakvim koncertima i zapravo smo svi u manjku konkretno konzumiranja glazbe. Ali to je dobro eto u ovom pozitivnom duhu drago mi je da možemo izvući neke pozitivne posljedice od ove teške situacije u kojoj se svi nalazimo. Što se tiče izvođača mislim da je tu dovoljno rečeno i da jedino što ostaje visjeti u zraku kao pitanje odnosi se na konzistentnost toga treba li njihova prava rješavati kolektivno ili individualno, konzistentnost u smislu toga kako rješavati i autorska ali i novinarska prava, jednako tako individualno ili kolektivno. Ja bih ovdje nastavila govoriti o jednom drugom dijelu zakona koji se odnosi na Članak 96. i koji se odnosi na autorska prava odnosno na odnos između poslodavca i onoga autora. Dakle, kaže se da ako ugovorom o radu ili drugim aktom koji se uređuje radni odnos sklopljen između autora i poslodavca nije drugačije određeno smatra se da je poslodavac stekao isključiva autorska i imovinska prava iskorištavanja autorskog djela stvorenog u radnom odnosu u sadržaju i opsegu koji je potreban za obavljanje njegove redovite djelatnosti bez prostornog i vremenskog ograničenja i neovisno o prestanku radnog odnosa za vrijeme čijeg trajanja je djelo i nastalo. Jednako tako se smatra da je to djelo dobio poslodavac ovlaštenje da ga javno objavi, prerađuje i prevodi te tako iskoristi sastav i s drugim djelom itd. Dakle, zašto ovo pitanje smatram osobito važnim? U prvom redu tu su slučajevi poput novinarske profesije, ali recimo i moj osobni slučaj nekoga tko dolazi iz sfere znanosti, koji itekako pazi na citatnost, a koji je objavljivao i različite kolumnističke zapise koje kasnije prerađuje, dorađuje budući da se bave jednim te istim pitanjem i koji preraste onda i u članke i u knjige itd. Pitanje toga smijem li ja raspolagati svojim djelom i na koji način ga smijem mijenjati, dovoditi u neki novi odnos ili u neki novi oblik bi trebalo biti moje autorsko pravo, a ne pravo poslodavca koje se ono daje poslodavcu osim ako ugovorom nije drugačije određeno. A naravno da moramo biti svjesni da osim ovog okvira koji zakon pruža teško da će ikoji drugi zakonodavni okvir ići pogotovo ugovori o djelu i ugovori o radu, da će ići na ruku autorima. Prije će biti da će se na svaki način pogotovo u ovim prekarnim profesijama i taj minimum njihovih prava suzbiti. Dakle, to je jedna od stavki o kojima se manje danas govorilo, a koje je od velikog značaja za širu zajednicu i veliki broj djelatnika i koju bismo trebali nanovo razmotriti u drugom čitanju zakona. Isto tako treba imati u vidu da ovaj cijeli kontekst o kojem govorimo i kojeg sada pokušavamo regulirati se bazira na jednom obliku ekonomije dijeljenja, a ta ekonomija dijeljenja koja je način na koji funkcioniraju internetske platforme ide prema dokidanju i radničkih prava. Ja ću spomenuti samo platforme poput UBER taksija ili RBNB-a. Dakle, većina tih platformi se ograđuje od onoga što se događa u praksi i smatra sebe samo servisom, odnosno ne nudi nikakvu radničku zaštitu. Tako da je teško za povjerovati da ćemo uspjeti u ovom digitalnom svijetu učiniti doista presudan iskorak u pogledu autorskih prava. U digitalnom svijetu tržište funkcionira na jedan način gdje se profit uzima kao temeljni element, a taj profit nije nužno vezan i za isključivo ljudska bića. Dakle, ako se nekakva fotografija pojavi u digitalnom svijetu, imali smo i slučaj toga kada je selfie napravio majmun, onda se i postavilo pitanje može li i majmun imati autorska prava. Znači ova pitanja pokazuju da nije isti digitalni svijet kao što je bio ovaj stvarni svijet na kojem se taj digitalni svijet bazirao. U tom smislu mislim da ćemo morati razmisliti i o drugim načinima dokidanja monopola koji su u nemogućnosti koje nam ovaj virtualni svijet pruža, a ne toga da isključivo pokušavamo štititi autorska prava što nam vjerojatno u praksi na svim razinama neće ni uspjeti.
Hvala. Gospodin Raspudić će replicirati.
Poštovana zastupnice, koliko je komplicirana priča oko autorskim pravima u vremenu suvremene tehnike dobro svjedoči jedan primjer koji samo na prvi pogled može izgledati bizaran i smiješan, a u biti je otvorio vrlo ozbiljna pravna i bioetička pitanja i pitanja životinjskih prava i autorskih prava. Naime, riječ je o britanskom fotografu Davidu Slateru koji je godinama u Indoneziji snimao divlje životinje. I onda 2011. godine mu se dogodilo oprema je bila odložena da jedan majmun makaki je došao, ukrao aparat i okinuo nekoliko selfija. I sad Slater kad je pronašao aparat vidio je da su ispale vrlo zanimljive zabavne fotografije selfija tog majmuna. Objavljivao ih je, a onda je Udruga za zaštitu životinja PET-a ga je tužila tvrdeći da majmun je autor te fotografije i da bi onda toj populaciji majmuna trebala pripadati autorska prava što je završilo na sudu. Predmet rasprave je bio može li majmun biti pravna osoba. Na prvostupanjskom je ispalo neriješeno, da dio prihoda treba ići za tu majmunsku populaciju. 2018. na drugostupanjskom Slateru ostaju autorska prava [[Upadica Radin: Hvala.]] Navodim vam ovo kao primjer koliko situacija po pitanju autorskih prava može biti komplicirana u vremenu suvremene tehnike. Hvala.
Odgovor, izvolite.
To je točno, da majmun je uslikao selfie mada majmun nije ni znao što čini. Kada je selfie donio pravo bogatstvo onda se postavilo pitanje može li majmun imati autorska prava. Odlučeno je da majmun može zanimljivo biti autor, ali ne može imati autorska prava. Pa sad koji su to autori a da nemaju autorska prava to je isto jedno otvoreno pitanje. Ali doista sada nam može doista biti malo i smiješno. No, ako gledamo koji su smjerovi uopće društvenog razvoja i mogućnosti koje nam pružaju tehnologije onda se i postavlja otvoreno pitanje na koji ćemo način tretirati životinje kao što imamo i u ovom konkretnom svijetu, gdje one imaju i nekakve tantijeme od svojih nastupa kako ćemo ih tretirati u ovom virtualnom svijetu. Postoji jedno otvoreno pitanje, nisam stigla sada se na njega detaljnije osvrnuti, a to je nastavničkog materijala. Ovdje se govori o autorskim pravima zaštićenog sadržaja, no postoji velika količina materijala pa pogotovo koji se sada radi, a koji nije na ovim platformama od kojih se može naplaćivati i kojeg nitko nije zaštitio jer to do sada nije ni poznato kao proces [[Upadica Radin: Hvala.]] I to je pitanje koje nas sve treba zabrinjavati i koje trebamo nekako osigurati zakonski okvir.
Hvala. Nemate više replika. Koja? A Miro Bulj, nisam vas. To je u zadnjem trenutku bilo jel'da? Izvolite.
Pa skoro, u produžecima. Evo ja bih kolegice kao što ste rekli, problem je znači nad autorskim pravima naravno monopol određenih institucija, tj. zakonskog okvira. Mene zanima taj najbitniji sad trenutno za sve ljude, to je znači današnji svijet digitalizacija, znači društvene mreže, autorska prava, oni koji kreiraju na društvenim mrežama. Što bi se po vama moralo mijenjati, jer je činjenica. Ja sam spominjao samo jedan primjer jednog našeg kolege jer nije samo Miroslav Škoro pjevač ovdje, svi mi znamo zapjevati netko na ovaj način i recimo taj autor kad ja zapjevam i na društvenim mrežama to prikažem, taj autor ne može ostvarit to pravo. Znači meni je pitanje sad digitalni svijet novi, tehnologije kako riješiti pravo, autorsko pravo ljudima na koji zakonsku formu i na koji način osim ovoga monopola koji je znači katastrofalan. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor izvolite.
Da bismo mogli to pitanje riješiti trebali bismo prvo odgovoriti na pitanje što su uopće te platforme. To je ono pitanje koje nas sve muču jer su te platforme u nekom trenutku razvoja interneta i njegovog širenja bile tretirane na jedna drugačiji povlađeni način u odnosu na nekakve klasične medije. I zbog toga su doživjele svoj eksponencijalni rast i zbog toga su akumulirale veliki broj sadržaja. Kasnije se to pojavilo i kao osnovni problem jer onda one ne odgovaraju za te sadržaje, a ona je pitanje i ovih ostalih prava koja su utemeljena u realnom svijetu mogu li se na njih primijeniti. Recimo imamo osnovni problem toga da će Google koji je danas postao i doživljava se iako je to pogrešno kao nekakva neutralna platforma na kojoj, kao travnjak ili kao forum na koji svi zakoračujemo, ako mu ne dozvolite da objavi neki sadržaj bez da je za njega platio reći će da je to cenzura. Eto što je nama taj Google postao, a on nije to [[Upadica: Hvala.]] za što se zadaje i za što mi mislimo da bi trebao biti.
Hvala lijepa, nemate više replika. Sada je na redu gospodin Vilim Matula, dok očistimo govornicu samo jedna mala informacija u 4 sata ćemo imati 15 minuta pauze radi provjetravanja vijećnice. Izvolite.
Zahvaljujem. Kolegice i kolege, Zakon o autorskom i srodnim prvima štiti stvaratelje i njihove materijalne interese ali ima i cilj učiniti djela dostupnijim za aktivnosti obrazovanja, istraživanja i očuvanja kulturne baštine. Obrazovne ustanove i ustanove kulturne baštine kao i drugi nositelji tih aktivnosti ne bi se trebali naći ograničeni novim pravima i novim odredbama u obnašanju te društveno korisne i uglavnom nekomercijalne funkcije u općem interesu. Nadasve narodne knjižnice kroz mehanizam posudbe omogućuju ravnopravnu dostupnost informacija kulture i znanje za sve članove našeg društva bez obzira na njihov socijalni status. Nadalje, s obzirom na opću digitalizaciju dostupnosti kulture i znanja pogotovo u trenutku situacije ograničene fizičke dostupnosti kakvoj i sada svjedočimo, ali i općenito sve većoj digitalizaciji građe postavlja se pitanje zašto u Članku 188. kojim su određena ograničenja prema umnožavanju u korist pojedinih ustanova, zašto se obrazovnim ustanovama i ustanovama kulturne baštine nije omogućilo da čine dostupnim digitalizirane sadržaje koje temeljem ovog članka mogu reproducirati i to upravo u skladu sa svojom javnom svrhom obrazovanja, očuvanja kulture i znanje i to pristup na daljinu u sigurnom mrežnom okruženju. I time bi u znatnoj mjeri bila povećana dostupnost digitaliziranih djela pogotovo za one koji žive u sredinama u kojima obrazovne ustanove ili ustanove kulturne baštine ne postoje ili imaju vrlo ograničenu građu. Sada bih se ipak vratio još nešto na pitanje filmadžija s obzirom da je stvarno i po kolegi Ivanoviću ja mogu naslutiti da će biti nekakvog dogovora u korist prije svega izvođačkih prava, sada želim reći što recimo Hrvatsko društvo filmskih djelatnika kaže ovako da, pozdravljaju da u Članku 15. uz redatelja koji se smatra glavnim koautorom audiovizualnog dijela stavak 3. Članka 15., kao i ostale koautore audiovizualnog dijela da se navodi autor scenarija, glavnog snimatelja, glavnog montažera slike i zvuka te skladatelja glazbe posebno skladane za korištenje u tom dijelu. Dakako ovaj to se podržava, istovremeno upozoravaju jer su primijetili da su recimo neki drugi članci od onoga što je bilo na e-savjetovanju kao što je nekadašnji Članak 85. o kojem smo već govorili koji se drastično promijenio. I to ono famozno o 7 godina ovaj, međutim tu je isto pitanje primarnih i sekundarnih prava, ali oni upozoravaju na to da je to zapravo skinuto iz krajnje spornog koregulacijskog sporazuma o postupku i pravilima nabavke djela i neovisnih proizvođača koje je taj suspektni HRT i njegova ekipa o kojoj smo već čuli u kom smjeru ide i koji nikako da njihova izvješća dođu na red očito da se u tom smislu zazire od toga, međutim oni su nametnuli tu priču o 7 godina, preočito. U tom dijelu ovaj između ostalog se definirano da primarni licencijski paket se proteže na razdoblje od 7 godina. Osim što je dokument krajnje sporan nije donesen u skladu sa Zakonom o elektroničkim medijima, odnosi se na samo jednu televizijsku kuću i na ograničene vrste audiovizualnih dijela i budući da i Zakon o autorskim i srodnim pravima regulira puno širi spektar audiovizualnih djela. U svakom slučaju oni navode onaj prijašnji članak o kojem su razmišljali i s kojim su bili zadovoljni, a pogotovo ovaj drugi dio tog članka kaže ono što je bitno, a to je koautori se ne mogu odreći prava na primjerenu i razmjernu naknadu iz stavka 1. ovog članka, a kamoli na 7 godina, to je sve bilo unutra i mislim nejasno je ovaj zašto je to nestalo. Želimo vjerovati da će prije drugog čitanja to ponovo biti u zakonu. Zahvaljujem.
Repliku je tražio gospodin Nino Raspudić.
Poštovani zastupniče, vezujući se na ovo što ste rekli ja imam dojam da je u izgradnji ovog zakona falilo i teorije i prakse. Falilo je filozofske, estetske teorije, teorije medija, falilo je malo i praćenja konkretnih problema u praksi koje otvaraju ova rješenja ili polu rješenja. Nisu ovo nove stvari. Valter Benjamin piše znameniti esej, umjetničko djelo u razdoblju tehničke reprodukcije prije osamdeset i nešto godina gdje on promišlja kako novi mediji kao što su fotografija ili film mijenjaju ideju umjetničkog djela, pa onda i autora, da ne idem sad na Michela Foucaulta i samu ideju autora i sva pitanja [[Upadica: I o umjetničkoj auri, da.]] Jer situacija je u biti nevjerojatno složena kad uđemo u tu problematiku. Recimo vaša izvedba monodrame je jedinstven čin, međutim kad je mogućnost da se ona snimi pa da se sprži ili proda na milijun CD-ova to je drugo. Ali danas je i korak dalje to je na nekakvom cloudu gdje nije nigdje fizički, ali može pristupiti sto tisuća ili sto milijuna ljudi [[Upadica Radin: Hvala.]] Dakle, jedna komplicirana stvarnost za koju mi se čini da nije dovoljno teorijska podloga promišljena o ovom zakonu.
Sad možete odgovoriti. Vilim Matula.
Drago mi je da citirate slavnog frankfurterca Waltera Benjamina, da koji je sve te stvari itekako dobro vidio i koji je zapravo predvidio sve ovo što će se događati kasnije sa medijima. Međutim, kada kažete i teorijska osnova i praksa, europska praksa je pokazala da se ide u ovom smjeru i da se pojača mogućnost pregovaračka onih ljudi koji su inače u tom smislu u lošoj pregovaračkoj poziciji. I ja bih htio sada samo na ovo se pozvati na to što je ministrici poznato dakako o tome smo govorili 6 zemalja EU je donijelo tu zaštitu izvođačkih prava. Belgija, Francuska, Estonija, Italija, Španjolska, Švedska i Švicarska na kako, neke od njih su vrlo bogate, ali i mi ako želimo baštinu pogotovo na koju smo ponosni sačuvati moramo to učiniti. Hvala.
Hvala. Sada je na redu gospodin Erik Fabijanić.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Mi govorimo o Zakonu o autorskim pravima. Ali čitajući pojedine odredbe u biti sam zakon ne štiti ta prava. Autorsko pravo je vlasništvo nematerijalno. Ono jest imovina pokretna ili kako god je hoćemo nazvati, nisam pravnik ali de facto spada u nešto što je vaše ako ste autor nečega. Bilo da je riječ o djelu, bilo da je riječ o izvođenju djela i to je autorstvo kao što je isto autorstvo i zbir tuđih djela, ali ste vi autor tog zbira i njegova interpretacija. To su sve autorska prava. Ja ću se osvrnuti na nešto što mi je izuzetno poznato kao bivši novinar koji je između ostaloga sudjelovao u prošlom stoljeću u izradi izmjena i dopuna zakona, medija, priopćavanja, informiranja ovisno o tome što je bilo u trendu u to doba u hrvatskom jeziku. I novinar kad napiše svoj tekst da li esej, da li nešto što je hrvatska novinarska priča zato što je to oblik novinarski koji postoji samo u Hrvatskoj iz stare novinarske tradicije, da li je komentar, da li je pet redaka iz onih pet osnovnih pitanja tko, gdje, šta, kada, kako i zašto. Ja sam uvijek autor teksta neovisno o ugovoru koji imam, ugovor o djelu, ugovor o honoraru, ugovor o radnom odnosu. Ja sam autor. Moje obaveze prema nakladniku su jednokratne. Ne može imati nakladnik isključivo autorska prava zato što sa s njim imam ugovor. O tome bi se moglo razgovarati na način da se potpisuje dodatni ugovor gdje ja imam obavezu, odnosno ugovor o exkluzivi. Ali ugovor o ekskluzivnom pravu, dakle da ja imam pravo pisati samo za tog nakladnika to se mora dodatno honorirati, ne može biti di perse nešto što se podrazumijeva, a kamoli da bude utvrđeno zakonom. Pitanje korištenja ono što sam ja dao nakladniku neovisno o ugovornom odnosu ne može prenijeti drugi nakladnik ako je u komercijalne svrhe, ne može i ne smije bez moje suglasnosti. Ne može i ne smije, jer to nije od nakladnika, to je od autora. To je od autora. Stvar je vrlo jednostavna. Kad mi govorimo o informaciji, o tekstu, dakle o fotoreporteru jer i to je vijest i snimka koja je novinarske naravi, koja je informativne naravi je isto tako autorska vijest. To je sve autorstvo. Ono se daje nakladniku jednokratno. Svako ponavljanje treba tražiti suglasnost ako je u komercijalne svrhe suglasnost autora i nakladnika koji daje drugoj izdavačkoj kući ili što već jest. Tehnologije se mijenjaju, ali načela ostaju ista. Mi ovdje imamo novine kao papirnati medij koji smo spominjali u tom zakonu najviše. Papirnati medij nestaje, na žalost ali nestaje. Ali ovdje mi govorimo uvijek o istoj stvari. Samo se mijenja tehnologija prijenosa, da li je riječ o nekoj kazališnoj izvedbi ili je riječ o autorskom tekstu. Ali to je tome tako. Ovaj zakon treba štititi autore. Ovaj zakon štiti nakladnike i distributere. Loše, nikako. Nikako. Druga je stvar kada se nešto koristi bez naknade. Meni je jasno i u svakom slučaju moraš citirati izvor i autora, u svakom slučaju. Samo u slučaju da je u nekonvencionalne svrhe, dakle obrazovne, znanstvene itd. u tom slučaju ne mora se tražiti naknada ali se može tražiti suglasnost. Ali ako moja vijest završi kod trećeg nakladnika na njegovom portalu koji živi od reklama da izvinete bez naknade autoru i nakladniku ta priča ne može ići. Ne može ići neovisno o radnom odnosu i još jedna stvar kao autor neovisno o radnom odnosu ako sam ja ugovorom vezan za nekog nakladnika na meni je na tekst koji sam samovoljno inicijativom, dakle ne po radnom nalogu svog urednika napisao, na meni je bez daljnjega da ga ne mogu ponuditi drugoj kući dok ga prije ne ponudim svojoj matičnoj kući s kojom imam radni odnos. Ali ako ta kuća ne želi objaviti taj moj tekst, ona mora, ja imam pravo taj tekst dati na tržište. I to bi trebalo vrijediti ne samo za novinarske tekstove nego i za druge. Zahvaljujem.
Hvala, hvala lijepa. Gospođa potpredsjednica Glasovac ima repliku.
Kolega Fabijanić ako sam ja dobro vidjela u Članku 162. je tu poprilično po meni dobro ovaj regulirano da svaki put kad se članak nekog novinara objavi na internetu, novinar ima pravo na udio u naknadi kojeg se u ugovoru s nakladnikom ne može odreći, a ostvaruje ga putem kolektivne organizacije što bi bilo dobro da primjeni i na ovo o čemu smo danas pola rasprave zapravo razgovarali, a to je odnos u odnosu na prava izvođača. Međutim ono gdje na što ste također ukazali je veliki problem i nadam se da će se to do drugog čitanja ovaj ispraviti i bila je i primjedba Hrvatskog novinarskog društva to je da do sada po postojećem zakonu su zapravo autori je zadržavao autorska prava na djelu bez ograničenja ako nije bilo drugačije zakonom regulirano. U ovom slučaju zapravo sva autorska prava i njihova imovinska korist od njih prelaze u ruke nakladnika i oni s pravom upozoravaju da koji je onda interes nakladnika da zadržava novinara [[Upadica: Hvala.]] ne da mu otkaz, kad ionako autorska djela ostaju njemu u vlasništvu, ili sam nešto …/nerazumljivo/…
Hvala. Odgovor izvolite.
Poštovana kolegice Glasovac to je ono na šta sam ja htio ukazati. Dakle, smisao i cilj ovog zakona ne ulazeći sad u pojedine novele pojedinih članaka je da moramo time zaštiti autore, a ne trgovce. I u tome je čitava priča. Mi smo po današnjoj legislativi, ali i oni od ranih '90.-tih godina štitili autorska prava na način koji sam to rekao u svojoj raspravi. Dakle, moje je autorstvo hoćeš li ekskluzivu to ćeš platiti, tebi moram dakle ustupiti svoj članak, ako ga nećeš ja imam pravo to dati drugom nakladniku čak i ako sam u radnom odnosu u toj izdavačkoj kući, jer si ga ti odbio. I to nije pitanje kolektivnog prava, to je pitanje autorskoga prava. Kolektivno pravo je pitanje vezano za, isključivo za tarifni dio i za radna prava. Ne možete vi kolektivno regulirati nešto što je autorsko pravo.
Borić.
Hvala lijepo. Kolega Fabijanić, vi očito imate rješenje pa evo možda da mi pojasnite s obzirom da zastupate da autor i on mora dobiti naknadu što god da se desi u ovom našem digitalnom svijetu i tko god da preuzme njegovu vijest, on treba dobiti naknadu, tako sam razumio. Pa evo imamo dnevno na 10-tke portala u RH to opet novinari stvaraju određene vijesti koje su opet vijesti iz svijeta politike recimo, emisija jedna na HRT-u i onda se šeraju ili se prepisuju ajmo reći svi isti ajmo reći članci i svako ga prenosi na svoj način sa drugačijim naslovom. Tko tu treba dobiti kunu po vama s obzirom da je ovaj to vrlo jednostavno ne, i tko bi trebao imati autorska prava nad time s obzirom da njih 10-tak prenosi istu vijest svako na svoj način, svi imaju drugačiji naslov. Ili u svijetu muzike onda, ne znam ja nešto podijelim ili nešto napravim tko treba dobiti taj novac, ako je to tako jednostavno kako vi govorite?
Hvala, izvolite.
Pa u biti je vrlo jednostavno, utipkajte svoje ime i prezime na Google, odite ne news na članke i vidjet ćete tko je sve spomenuo ali zna se točno kome ste vi dali izjavu, druga stvar su press konferencije itd., to je vrlo jednostavno, to je vrlo kontrolabilno, to je vrlo, nije riječ o svjetskom hitu kojeg se pokušava skinuti bez naknade.
Samo nastavite gospodin Fabijanić. Gotovi ste? Da, dobro. Gospođa Andreja Marić.
Hvala lijepa. Poštovani kolega evo slažem se s puno toga što ste rekli, s jedne strane imate autora određenog članka, a s druge strane imate nakladnika što u nekim zamršenim situacijama koje su mi evo čak i poznate iz nekakve prakse, gdje imate autora određenog članka, imate njegovog urednika, imate nakladnika. I sad je pitanje odgovornosti, recimo u sudskom procesu kad ispadne da autor tog članka u stvari onda izjavi je pa pol toga nisam napisao ja nego je napisao moj urednik pod utjecajem nakladnika. Što u takvim situacijama?
Odgovor.
To su okolnosti koje se moraju utvrditi na sudu, na kraju krajeva, a sukladno pravilima struke. Dakle, autor članka može uvijek glavnom uredniku uskratiti svoje ime i prezime u slučaju da se tekst suštinski izmijeni. Dakle, on se može odreći svojih autorskih prava u korist uredničkih ali onda urednik je u svakom slučaju uvijek bi trebao biti onaj koji odgovara za ono što je objavljeno. I problem je u tome što kod nas najčešće u sudskim procesima nastradaju novinari i urednici, a ne nakladnici po čijoj se uređivačkoj politici eventualno nešto difamira ili ovaj objavljuje nekakva fake news ali o tome u idućoj točki dnevnog reda. Hvala.
I gospodin Habijan.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega dakle govorili ste ovdje o autorskom djelu koje je nastalo u radnom odnosu pa ste zapravo to na neki način spomenuli zapravo jedan primjer. Dakle, novinara i nakladnika, međutim ono što mislim isto tako jasno u zakonu piše da se upravo ili ugovorom o radu ili bilo nekim drugim aktom između poslodavca i odnosno poslodavca i radnika može to pitanje i drugačije riješiti. Također, spominjali ste ovdje i naknadu, imate u ovom prijedlogu zakona dakle Članak 97. koji jasno kaže u slučaju da je to za poslodavce imalo određenu povećanu dobit ili priljev dakle sredstava onda se mora tom radniku i dati određena posebna primjerena naknada dakle tako se naziva u ovom prijedlogu zakona. S druge strane radnik je netko tko radi za plaću, dakle bio to novinar, ja isto u odvjetničkom društvu sve što napravim je kako god autorsko djelo napravim što god napisao zapravo je nešto što je regulirano mojim odnosom s poslodavcem. Tako i ista stvar sa radnikom odnosno novinarom i nakladnikom.
Odgovor.
Zahvaljujem.
Gospodin Fabijanić moram vam dati riječ svaki puta.
Ono što sam htio, ono što sam kolega htio naglasiti.
Gospodin Fabijanić, gospodin Fabijanić! Nažalost vam moram dati riječ tako piše u Poslovniku. Izvolite odgovorite.
Zahvaljujem. Ono što želim istaknuti to su dvije razine sporazuma, jedno je pravo koje proizlazi iz radnog odnosa, a drugo je autorsko pravo. Smatram da treba specificirati da ekskluzivno pravo se mora drugim ugovorom regulirati. Mjeseca radnim odnosom se ne može konzumirati ekskluzivno pravo na autorstvo jer time onda je zakup nečega, onda to više nije, nije autorsko djelo i to se mora zaštititi, to se mora zaštititi [[Upadica: Fala lijepa]] Tako je bilo do sad.
Nemate više odgovor, nemate više replika, hvala. Sada je na redu g. Davor Dretar koji će završno nastupiti u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta. Izvolite.
Poštovani g. predsjedavajući, kolegice i kolege. Da javnosti približim djelić problematike koji danas raspravljamo poslužit ću se usporedbom između knjižnice i knjižare. Dakle, u knjižari kada kupite knjigu ona postaje vaše vlasništvo, možete ju ponijeti kući odnosno sa njome raspolagati po vlastitom nahođenju. U knjižnici pak na osnovu mjesečne ili godišnje pretplate posudite onoliko knjiga koliko želite ili možete pročitati. Knjigu posudite, pročitate i vratite i taj odnos traje sve do trenutka kada istekne članarina, nakon toga morate ju obnoviti kako bi vam knjige bile ponovno dostupne. Otprilike to i jest isto jedan model, istovjetan model onome na streamyx servisima, a u principu taj je model po mnogim karakteristikama i najsličniji ili čak identičan sustavu tzv. rental reit prava iznajmljivanja koje postoji i u ovom prijedlogu zakona. Kod toga prava godinama je ustaljena i neupitna zakonska praksa da se kod iznajmljivanja nosača zvuka naknada ostvaruje kolektivno i onda dijeli na 3 jednaka dijela. Dotadašnji omjer raspodjele kod iznajmljivanja nosača zvuka bio je trećini autoru, trećini izvođaču, trećina diskografima tj. od 10 kuna prihoda recimo svakom su pripale 3 kune i 30 lipa. Kod iznajmljivanja iste te snimke na internetu to se pretvorilo u model po kojem od 10 kuna prihoda streaming platforme 1,20 ode autorima, 5,5 kuna diskografima, a izvođači su potpuno ispali iz raspodjele odnosno inkorporirani su u diskografsku naknadu. Prihodi autorima jako su pali, a prihodi diskografima dramatično porasli, ali iz raspodjele su nestali izvođači. Ta drastična preraspodjela naknade s kreativaca na distributere koja je jedini uzrok sadašnjih krajnje poremećenih odnosa između nositelja prava dogodila se načelno nelegalno na bazi nepostojećih ugovora ili ne važećih ugovora u kojima prava činjenja dostupnim javnosti ili ono što bismo zvali Internet ili digitalna prava nisu izrijekom navedena jer u vrijeme potpisa ugovora nisu niti postojala. U Europi je bilo već nekoliko slučajeva gdje su sudovi presudili da takvi ugovori ne vrijede i da se ne odnose na prava činjenja dostupnim javnosti, dakle da su se diskografi lažno predstavljali kao ovlašteni zastupnici izvođačkih prava na tim snimkama. Diskografi su itekako svjesni da bi svi ti stariji ugovori pali u možebitnom sudskom postupku, to su i priznali činjenicom da ta prava pokušavaju riješiti aneksima ugovora. Ukoliko, kada i ako neki glavni izvođač želi objaviti novu snimku mora diskografu dakle retroaktivno prepisati svoja internetska prava za sve snimke koje je ikada objavio kod toga diskografa. Direktiva je ostavila mogućnost nacionalnim zakonodavcima da kroz postojeće ili nove zakonodavne modele uspostave balans u situacijama kada je on očito poremećen i da se autorima i izvođačima osigura … [[Govornik se ne razumije]] eto malo i engleskog, što drugim riječima znači da se kroz zakon treba revidirati postojeće i utjecati na buduće odnose diskografa i izvođača. Nemoguće je, gotovo nemoguće taj rebalans provesti na individualnoj osnovi jer to bi značilo potpisivanje tisuća, desetaka, pa i stotina tisuća novih ugovora ili aneksa ugovorima kojima bi se ispravljali trenutni odnosi. Jedino realno i uopće izvedivo rješenje je da države, poglavito naravno naša u slučaju ovog prijedloga zakona zakonom zaštiti izvođače i njihova prava od takve vrste nazovimo ga neprijateljskog preuzimanja. Jedini način da se takvi masovni ugovorni rebalans provede jest naravno da se to radi kroz kolektivnu zaštitu. Pri tome to nije nikakav presedan jer se već efikasno implementira kolektivna zaštita u raznim područjima masovnog korištenja snimaka. Jedine organizacije koje raspolažu takvim podacima nužnih za provedbu odredaba bile bi Udruge za kolektivnu zaštitu prava. Nitko u tome sustavu ne bi bio oštećen niti na koji način, sva 3 dionika glazbene produkcije bi ostvarili ono pravo koje su im dosadašnji zakoni, a osobito nova direktiva zagarantirali. Eto, zahvalio bi se danas na jednoj jako kvalitetnoj raspravi sa svih strana sabornice, zahvalio bi se i gđi. ministrici i ravnateljici Državnog zavoda za intelektualno vlasništvo u nadi da ćemo ove prijedloge ili barem jedan dio njih vidjeti i u slijedećem čitanju, pa i u konačnom prijedlogu zakona. Zahvaljujem vam na pažnji.
Fala lijepa. Sada do 16 i 15 minuta ćemo imati pauzu radi, kao što sam rekao, provjetravanja sabornice. STANKA U 15,59 SATI [[NASTAVAK NAKON STANKE U 16,20 SATI]] Da, vi ste g. Pavić sad na redu, izvolite.
Poštovana ministrice, kolegice i kolege. Mislim da nakon svih ovih rasprava možemo zajednički zaključiti da smo na ovom izuzetno važnom zakonu koji smo danas raspravili treba još dosta raditi i da treba poprilično stati u konzultacijama sa dionicima koji su zainteresirani za taj zakon. Nadam se da će svi dionici na koje se ovaj zakon odnosi poslati svoje primjedbe koje će se raspraviti do drugog čitanja, te da će se zajednički zaključci uključiti u konačan prijedlog zakona. Moramo posvetiti posebno veliku pažnju da bismo zadovoljili sve one koji svojim radom, intelektom i posebice svojim talentom doprinose stvaranju novih vrijednih sadržaja koji se koriste od strane naših građana i to naročito danas kad su nosioci podataka nosioci multimedijskih sadržaja gotovo svima dostupni. Daleko veća gužva se stvori kad to stavimo u kontekst interneta, u kontekst društvenih mreža, u kontekst velikih internetskih servisa i ostalih elektroničkih nosioca podataka odnosno djelitelja multimedijskih sadržaja. Vjerujem da ćemo se svi složiti da je neosporno da će se ovim zakonom osuvremeniti pravni okvir za zaštitu autorskih prava i srodnih prava i sigurno će se u većem dijelom prilagoditi digitalnom društvu. Međutim, čuli smo kroz rasprave da ćemo odredbama zakona teško zadovoljiti sve dionike, posebice u muzičkoj industriji budući da je teško definirati načine raspodjele naknada između autora, izvođača i diskografa. Ovo nam se između ostaloga očituje i u činjenici da trenutno ne postoji jedinstvena baza podataka o djelima već svatko, ovdje mislim na HDS i ZAMP, znači službu zaštite autorskih i muzičkih prava Hrvatskog društva skladatelja na HUZIP, Hrvatsku udrugu za zaštitu izvođačkih prava i ZAPRAV, Udrugu za zaštitu prikupljanja i raspodjelu naknada fonogramskih prava ima zapravo svoju bazu. Čuli smo već u raspravi, a ja ću još jednom ponoviti, prijedlog da se što je prije moguće formira ta jedinstvena baza koja će omogućiti bolju kontrolu, a predstavnici vlade mogu razmotriti i mogućnost da se sve te 3 navedene udruge spoje u jedno odnosno njihove funkcije da se spoje u neku krovnu udrugu, pa će se sustavi još više pojednostaviti i … [[Govornik se ne razumije]] optimizirati, smanjit će se troškovi za informatizacijske sustave, a istovremeno će sve biti kompatibilnije i kontrolabilnije. Da bi bar malo jasnije bilo kolika je gužva u zadovoljenju pojedinih interesa moram spomenuti da dok nam se s jedne strane javljaju autori, s druge se javljaju i udruge koje polemiziraju o mogućim odredbama vezanim za prava na naknadu o digitalnim streaming servisa poput Spotifya, Apple music, Deezera i sličnih. Osim dionika u muzičkoj industriji svoje su nezadovoljstvo izrazili i kazališni redatelji i filmski redatelji koji očekuju da se rasprave i njihove primjedbe i sugestije, a isto tako javljaju se i zastupnici Googla koji upozoravaju na potencijalne probleme zbog pojedinih odredaba zakona, a potrebno je napomenuti da se pri tom pozivaju na tumačenja EU direktiva od strane velikih europskih imena. Rezumirajući sve što smo čuli u današnjim raspravama, što smo komunicirali sa zainteresiranim strankama, što smo pročitali u pristiglim dopisima i u e-mailovima mogu reći da se do sad napravio veliki posao zahvaljujući radnoj skupini i ministarstvu, da se zakon uskladio sa EU direktivama, ali da još uvijek predstoji veliki posao da se zadovolje i interesi ostalih autora, a isto tako da postoji i veliki broj nezadovoljnih čije interese ćemo kroz primjedbe i konzultacije zadovoljiti nadam se do, do drugog čitanja ovog zakona. Hvala lijepa.
Fala i vama. Gđa. Anka Mrak-Taritaš također završno u ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS, uvažena ministrice i ravnateljice. Pred nama je u prvom čitanju Zakon o autorskom pravu i srodnim pravima. Imali smo vrlo zanimljivu raspravu, a ono što je još važnije bile su odlične i primjedbe koje su bile u javnoj raspravi na prijedlog zakona koji je bio izazvao zaista strašno puno primjedbi. Postoji ona jedna uzrečica „taj se nije rodio koji je svima ugodio“. I zaista je riječ o jednom vrlo, vrlo, ja bih rekla i teškom i kompliciranom i zahtjevnom jednom poslu jer što je smisao zapravo cijelog ovog zakona? Smisao je da se stvori pravni okvir u jednom novom tehnološkom razvoju gdje morate zadovoljiti i omogućiti nova stvaranja proizvodnje i distribucije i iskorištavanja autorskih djela i svih onih dijela koji su predmet i zaštite srodnih prava. Dakle, mora se omogućiti da autori budu zaštićeni, da autori za to budu pravično nagrađeni, a živimo u jednom vremenu kad putem svojim smartphonova koje imate ovdje možete apsolutno u bilo kojem času koristiti nekakve stvari i kako to učiniti? Ključno je pitanje kako to učiniti? Nije jednostavno. Da je lako ja sam sigurna da ne bi bilo ni ovoliko primjedba ni ovoliko rasprava. Rasprava je, ja se nadam nadležno ministarstvo, bila izuzetno korisna i da ćemo ono što dobijemo u drugom čitanju biti poboljšica. Da će se sve riješiti, neće. Da je sve moguće riješit, nije moguće. Da trebamo napraviti iskorak i napraviti jedan zakon koji odgovara u vremenu u kojem jesmo, trebamo. Da mu treba dati mogućnost da zaista živi na terenu i da se vidi kakav je on u primjeni, trebamo. Moja primjedba je uvijek bila kad imate jako puno odredbi, dakle uvijek kad vam je tema da li nešto izregulirati što detaljnije ili nešto ostaviti malo onako, ja bih rekla okvirnije ovdje se izrađivač odnosno ministarstvo odlučilo ići dosta detaljno, imamo 314 članaka što je jedan poprilično ozbiljan zakon. Ali ajdemo vidjeti i razmotriti, mi imamo zakon iz 2003. i voljeli bi da ovaj zakon definira sve i da nema nekakvih začkoljica i svega ostalog nemoguće, dakle samo da stavimo okvire. Dakle, osnovni zakon je iz 2003., a uopće Youtube je pokrenut 2005., dakle živimo u jednom drugom vremenu. Ja još uvijek čitam knjige, moja djeca rade to drugačije, rade to na platformi. Ja na plažu idem sa torbom u kojoj je knjiga, moj sin ide sa svojim i uopće se čudi kako uopće mogu čitati i listati. Moje nećakinje kada ja ujutro čitam novine kažu ti čitaš novine, ja ih volim pročitat, ali ja apsolutno dopuštam da sam iz nekoga drugog vremena iz neke druge priče. Ovaj zakon je za neke nove ljude i neke nove priče. I onda imamo jedan problem koji nemojte nikad zaboravit, dakle Hrvatska je država nastala, ne samo da smo dobili svoju državu mi smo se i nekih drugih stvari vrlo brzo morali napraviti, kad vidite koliko mi dugo jesmo država, vrlo malo, u ljudskom rodu to vam je treptaj oka, dakle demokracije su se razvijale drugačije i naravno da imamo neriješenih stvari. Tko je nasljednik Jugotona? Tko je nasljednik pojedinih autorskih prava? Šta sa onom silnom arhivom koja je izuzetno dobra, koja je arhiva HRT-a odnosno Radio-televizije tad je bilo ne znam Zagreb? Imali smo jednu televiziju i Dnevnik je svake nedjelje bio iz drugog studija oni koji dugo pamte, a ja dugo pamtim. Dakle, imamo s jedne strane to nasljeđe, imamo tu jednu arhivu koju trebamo voditi računa, imamo neko nasljeđe koje se i čita u ovom zakonu, a imamo jedno novo vrijeme jedne nove tehnologije. Što će biti sutra? Nešto novo, nešto drugačije jer je to za neke nove ljude, za neku novu priču. Ja neću vas gnjaviti s arhitektima, gnjavila sam dosta, ja kad sam studirala sam crtala rukom i danas nastavim kada nešto moram naraditi skicu radim rukom, mladi ljudi crtaju na kompjutoru, sve su kompjutorski programi. Neko drugo vrijeme, neka druga priča. Ovaj zakon mora napraviti tu ravnotežu da omogućimo autorima da budu za to adekvatno nagrađeni, a da nama svima omogućimo da se koristimo sa svim onim što nam je na raspolaganju. Hvala lijepo.
Hvala. Ispred Kluba zastupnika HDZ-a završno gospođa Vesna Bedeković. Izvolite.
Hvala vam lijepo g. potpredsjedniče HS-a. Uvažena ministrice, poštovana ravnateljice. Evo imali smo gotovo cjelodnevnu raspravu o jednom vrlo važnom i kompleksnom zakonu. Držim da je rasprava bila prije svega zanimljiva, a onda korisna kako za nas tako za kreatore zakona, a ono što je najvažnije treba polučiti jedan dobar pravni okvir za sve one koji će biti korisnici ovog zakona, a to su svi oni ljudi koji se u Hrvatskoj bave kreativnom i kulturnom industrijom. I stoga ću u ime Kluba zastupnika HDZ-a ponoviti da se predloženim zakonskim prijedlogom nacionalni sustav zaštite autorskog i srodnih prava modernizira i to modernizira u skladu s potrebama prije svega današnjeg suvremenog digitalnog društva u koje smo kročili, današnjeg suvremenog digitalnog tržišta i jednako tako u skladu s razvojem odgovarajućeg pravnog okvira EU i naravno dodatno će se unaprijediti određeni aspekti i nacionalnog sustava. Jednako tako ponovit ću i naglasiti da sustav zaštite autorskog prava i srodnih prava prije svega ima za cilj osigurati poticaj za stvaranje autorskih djela kao i za ulaganje u stvaranje autorskih djela i drugih predmeta zaštite, ali jednako tako i osiguravanje pristupa javnosti tim djelima odnosno predmetima zaštite i to na način da se naknadama od korištenja djela i drugih predmeta zaštite osigura povrat ulaganja u njihovo stvaranje i osiguravanje pristupa javnosti odnosno da se osigura financijska osnova za daljnje bavljenje kreativnim djelatnostima. I stoga je ovaj zakon važan ne samo za ekonomski, gospodarski nego i za društveni aspekt kreativne industrije u Hrvatskoj. Naravno očekujemo i to smo se ja ću reći manje-više svi s tim složili, da će donošenje ovog zakona osigurati jasnija pravila zaštite autorskih prava i srodnih prava prikladna za primjenu u digitalnom okruženju i kojima će se postići naravno veća pravna sigurnost i svakako doprinijeti gospodarskoj održivosti kreativnih, kulturnih i medijskih industrija, ali jednako tako i očuvanju kulturne baštine, a da se pri tom ne narušava sloboda izražavanja i drugi interesi korisnika digitalnih sadržaja i usluga. Kao što sam rekla na početku i to se kroz raspravu iskristaliziralo, pa se i Klub zastupnika HDZ-a tome priključuje da posebnu pozornost treba staviti na onaj dio zakona odnosno one članke koji reguliraju odnos između diskografa i izvođača vezano za ostvarivanje pravične naknade i naravno svi smo se s tim složili da se i izvođači, ali i diskografi nalaze u novim složenim odnosima upravo zbog novih odnosa na digitalnom tržištu i stoga sugeriramo i ponovno ću naglasiti da se do drugog čitanja dorade upravo onaj dio odredbi koji se odnose na kolektivno pregovaranje kako bi obje strane, dakle i izvođači i diskografi ostvarili pravičnu naknadu, odnosno primjerenu i razmjernu naknadu za svoja izvođačka odnosno diskografska prava i naravno, cilj je svakako pronaći optimalno rješenje za obje strane, od koji svaka, naravno da ima svoje interese, ali jednako tako ima svoje probleme i svoje specifičnosti o kojima smo, evo, cijeli dan danas raspravljali i svakako, na kraju, naglasit ću da treba imati u vidu da kod dorade i do drugog čitanja, dakle da će se neke stvari iskristalizirati i imati na umu da je ovo doista, kao što netko reče prije mene, a mislim da je više nas to naglasilo, da je ovo zakon za budućnost i upravo budućnost onog doba u koje smo već kročili, dakle budućnost digitalnog doba i generacije koje će u njemu živjeti i stvarati. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sada ispred Kluba zastupnika Mosta također, završno, gđa. Marija Selak Raspudić.
Kolegice i kolege zastupnici. Nalazimo se u prijelomnoj svjetsko-povijesnoj situaciji, a ovo što se dogodilo s korona krizom, potenciralo je neke promjene koje su išle intenzivno, ali ipak sporijim tempom nego što danas svjedočimo. Ja sam po zanimanju profesorica i osnovni strah koji se kod nas profesora pojavio i ono o čemu su oni međusobno razgovarali u trenutku ove krize, gdje se inzistiralo da mi pređemo na nekakve digitalne platforme i na njima počnemo poučavati je, hoćemo li u budućnosti uopće biti potrebni. U jednom trenutku, ako dopustimo da se naša znanja i naša predavanja snime i budu taj nekakav jednosatni, dvosatni materijal, čemu mi uopće? Što će se s nama događati, jesmo li uopće potrebni, je li ovo put prema tome da se mi reduciramo ili da nas se riješi u potpunosti? Na koji način štititi naša prava i što je uopće taj nastavni materijal, trebamo li se mi za to pobrinuti ili će se tako nešto dogoditi u okviru određenih zakonskih prijedloga? Nitko od nas do sada o tome nije niti razmišljao, no imajući u vidu ovo s čime smo se sada suočili, morat ćemo ozbiljnije pristupiti tim problemima, da bismo zaštitili svoja, u ovom slučaju, autorska prava. Naravno, u nadi da je tako nešto samo privremeno i da ćemo se opet vratiti ovoj živoj nastavi, no kako trenutno ide, u nekoj skorijoj budućnosti, ne nužno sutra, i da se popravi epidemiološka situacija, sve više i nastava će biti virtualna, a nastavnici su ono o čemu smo premalo razgovarali kada smo govorili o autorskim pravima. Drugo pitanje, pitanje radnog odnosa i pitanje kome pripada djelo koje je nastalo u okviru određenog radnog odnosa, vrlo je važno pitanje za sve nestalne kreativne profesije, novinare u prvom redu i u tom smislu treba više razmisliti kako ići na ruku onima koji su primorani mijenjati radna mjesta i koji ovise o tom svom portoliu koji jedino što imaju i s čime mogu kasnije raspolagati. Bojim se, zaključno, što ću istaknuti da mi uopće pitanje onoga što je intencija zakonodavca i što pozdravljam, a to je da se suočimo s izazovima digitalizacije, da se nekako čak i ujedinimo, pa se pokušamo tako ujedinjeni, kao i EU na ovoj tržištu, protiv ostatka svijeta, tako i u ovom digitalnom svijetu na nekoj široj razini bilo izdavača, bilo različitih kompanija koja zaštićuju autorska prava, izborimo protiv ovih giganta koji su trenutno toliko prošireni da su u posjedu i da nas mogu ucjenjivati, da se to pitanje neće moći riješiti ovakvim zakonima. Da se neće moći riješiti prije nego što uopće zagrebemo ono što je ključno, a to je što su te platforme. Što je Facebook, što je Twitter, što je Google, što su sve te platforme koje objavljuju i reproduciraju taj sadržaj, a da ne pružaju adekvatnu naknadu. Podsjetit ću da u trenutku ubrzanog razvoja interneta, da se njima uvelike išlo na ruku ne sluteći koju će one moć imati u budućnosti, pa smo tako imali Communications Decency Act, čl. 230 koji je davao tim servisima jako bitne privilegije, trenutno govorim o Facebooku i onome što se naziva društvenim mrežama, ali i medijima, da ih se ne tretira kao izdavače zbog čega nisu pravno odgovorni za sadržaj koji korisnici plasiraju putem njihovih servisa. Obavezuju se jedino da moraju maknuti ono što je kažnjivo na federalnom nivou i da imaju imunitet od pravne odgovornosti za micanje sadržaja koje smatraju, uglavnom, uznemirujućim, lošim, itd., dok god postupaju u dobroj vjeri. Potonje je osobiti problem jer je jako rastezljivo i time se bavi umjetna inteligencija ili čak i ponekad i pristrani aktivisti. Dakle, na različite načine te su platforme izuzete od pravne odgovornosti. Kako ih onda, imajući u vidu specifičnost njihovog pravnog statusa, natjerati da uvaže i poštuju autorska prava, a da prethodno ne riješimo njihovo funkcioniranje jednom za svagda. Nakon različitih cenzura ili onoga što su neki interpretirali kao cenzura, koji su se u posljednje vrijeme pojavila, a tiču se pitanja objavljivanja na društvenim mrežama, brojne su zemlje otvorile pitanje trebamo li regulirati njihovo djelovanje. Dok se to pitanje ne riješi, pa i odgovor na njega, bilo da ih trebamo prepustiti slobodnom tržištu, bilo da trebaju države u njih intervenirati, bojim se da je cijela ova priča o autorskim pravima na društvenim mrežama i bilo kakvim digitalnim platformama, izlišna. Hvala vam.
Sada je na redu g. Hrvoje Zekanović koji će završno govoriti ispred Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista. Upadica se ne razumije./… Ne danas hrvatski, jučer je bilo talijanski.
… [[Govornik se ne razumije.]] talijanski danas je hrvatski. Poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovana ministrice sa suradnicom. Andrej Plenković je legitimni predsjednik Vlade RH jer je na izborima osvojio toliko glasova da je sa kolegama iz SDSS-a i nekih manjih stranaka uspio stvoriti Vladu. Jel tako? I ta Vlada je produkt volje građana, meni se on ne sviđa i krivo mi je, ali tako je kako je, Izborni zakon nije pošten, ali takav je nepošten ali takav je. Međutim mi danas imamo nešto na što hrvatski građani ne mogu utjecat, na izbor Andreja Plenkovića mogu usprkos lošem Izbornom zakonu, sutra kada budu izašli na izbore pa neka glasuju za suvereniste i dobit ćemo alternativu, ali meni se ne sviđa što mi ne možemo utjecati npr. na jedan iznimno snažan alat koji danas kontrolira javno mnijenje, a to su društvene mreže, ali ne kontroliramo uopće. Neke normalne države su uvele tu ograničenja i kontrolu jer pazite, mi smo ipak demokratsko društvo i politiku biramo, ali mi smo dali mandat nekome u Facebooku, u Twitteru u TikToku u Redditu na YouTubeu da nama u našem prostoru rade što god hoće. To je jedan problem. Drugi problem koji nije direktno vezan uz ovo, ovaj prijedlog zakona je što oni to rade besplatno odnosno lipe nam ne plaćaju, a izvlače milijarde i milijarde kuna godišnje od hrvatskih građana i hrvatskih poduzeća i nikom ništa. I onda kada je prvi sa ove govornice još prije godinu dana kažem da treba napraviti digitalni porez, e onda me neki pokušavaju ismijavati i kažu Zekanović želi oporezovati Internet, ne Internet kao Internet nek bude dostupan, ali sve oni koji zarađuju na Internetu i izvlače novac iz Hrvatske da i taj novac preusmjeriti npr. u demografske mjere da bude više malih Hrvatica i Hrvata. I sada, ono što ja povezujem s ovime, o tome sam govorio jutros na početku rasprave, evo govorio sam prvi sad govorim i zadnji, mora biti moja zadnja, dakle … [[Upadica se ne razumije.]] osim dom, slažem se kolegice Mrak, tamo sam. Dakle, ono što je ključno ovdje naglasiti, mi smo dali mandat, dozvolili smo nekim mega kompanijama za koje ne znamo tko s njima upravlja, na koji način upravlja, što radi da plasiraju bilo koje sadržaje i da nemaju nikakvu pravnu odgovornost prema pravnoj regulativi i u našoj državi Hrvatskoj, apsolutno nikakve. Ja ću vas ovdje upozoriti na jedan događaj nedavni, a to je npr. da je bivši, danas bivši predsjednik SAD-a vjerojatno najmoćnije države svijete, blokiran na jednoj od najvažnijih društvenih mreža npr. na Twitteru. Dakle, govorimo o autorskim pravima, a nismo regulirali one platforme, digitalne platforme gdje plasiramo te sadržaje. Ja mislim da ovdje idemo da smo u raskoraku, ajmo prvo regulirati odnose između tih pružatelja usluga i naše države Hrvatske, a onda ćemo moći govoriti o ovome, inače je ovo trla baba lan jer ove kompanije stvarno mogu sa bilo kojim autorskim djelom raditi što god i ne odgovaraju nikome u Hrvatskoj. Ajmo prvo riješiti ovaj problem, a onda možemo ići korak dalje. Dakle, ja sam ovo govorio više puta, evo pohvalit ću se da sam govorio prvi, siguran sam da će o ovome govoriti sve više i više kolega, čuo sam evo kolegica prije mene je nešto govorila o tome, ovo moramo staviti u fokus javnosti jer ovo će nam biti u doglednoj budućnosti jako veliki problem, kao i problem, ne samo kontrole, evo sad će me možda neko opet prenijet na krivi način, ali evo bit ću taj koji će i tu napraviti prvi korak, kao i problem umjetne inteligencije, dakle umjetna inteligencija je itekako korisna i treba tu ulagati, ali npr. neke normalne države kao što Amerika ili Kina one su uvele čak i ministarstva koja se bave prijetnjom umjetne inteligencije. Dakle, ajmo i o tome razgovarati i u HS-u i neka ministarstva donesu i po tom pitanju nekakve zaključke, to su problemi kojima se normalne države, razvijene, napredne bave. Ali evo vidite kako je to u Hrvatskoj, dakle mi zatucani katolibani uvijek te neke najnaprednije teme guramo. Uglavnom mislim da sam bio dovoljno jasan malo više suverenosti, a malo manje slobode onima koji koriste hrvatski prostor, a nisu iz Hrvatske.
Na kraju ministrica kulture gđa. Nina Obuljen Koržinek će dati svoj zaključak.
Hvala vam g. potpredsjedniče. Hvala svim zastupnicama i zastupnicima. Kako sam više puta uzimala riječ tijekom današnje rasprave ne bih više ništa komentirala osim se s ovog mjesta zahvalila na svim vašim komentarima i svim prijedlozima koje ćemo razmotriti do drugog čitanja. Nama je rasprava bila jako korisna. Raspravu su sigurno pratili i predstavnici svih udruga koji predstavljaju one kojima se njihova autorska i srodna prava štite i mislim da i oni mogu biti zadovoljni jer bez obzira i na neka slaganja i ne slaganja, današnja rasprava je pokazala da u Saboru postoji visoka svijest o potrebi zaštite autorskih i srodnih prava, istaknuta je potreba pronalaska balansa između različitih nositelja prava pravičnih naknada tamo gdje postoji generalni stav da ona za sad nije postignuta. Mislim da je jako važno što je puno zastupnika govorilo o pitanjima dostupnosti dakle s jedne strane da čuvanje prava i autorskih i srodnih, ali s druge strane uvijek pronalazak balansa da svi ti sadržaji, pogotovo oni koji su važni za javnost budu dostupni, bolje promicanje i zaštita nacionalnih kulturnih i kreativnih industrija u odnosu na globalne platforme. Mi ćemo uzeti vrijeme koje bude potrebno da se pronađe konsenzus oko još ovih nekih otvorenih pitanja, načelno rok za donošenje, za usklađivanje s direktivom je lipanj ove godine, dakle ima sasvim dovoljno vremena da se uzmu u obzir i vaši komentari, ali i komentari onih udruga koje su iskazivale svoje nezadovoljstvo ili ambiciju da se neke stvari urede drugačije. Hvala još jednom.
Hvala. Ostanite, imate replike, ministrice imate replike, prvu repliku je tražila gđa. Grozdana Perić.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Poštovana ministrice, pa ne znam da li ste spomenuli, ali važno je reći da autorsko pravo ne traje vječno, dakle ono traje 70.g. od dana smrti odnosno za korisnike ovaj 50.g. znači prava izvođača od zadnjeg izdanja. Dakle, i to je nešto što je jako važno da je regulirano s obzirom na sve ono što se ima u posjedu npr. na HRT-u, pa je onda isto tako važno sve te materijale i sva ta autorska prava regulirati i kako ih onda regulirati i kako ostvarivati, dakle svi izvođači, svi korisnici i ovaj imatelji autorskih prava koji imaju pravo potraživati onda određena sredstva. Hvala.
Fala. Odgovor.
O tome nismo toliko danas govorili. U pravu ste, pogotovo zato jer u tom dijelu, dakle trajanja prava ovaj zakon nije donosio nekih novina, a taj dio zapravo u potpunosti je uređen međunarodnim bilo konvencijama ili europskim direktivama.
Drugu repliku ima g. Habijan.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Poštovana ministrice, evo danas je bilo ovdje riječi o autorskom dijelu koje je stvoreno u radnom odnosu, međutim ja bih ovdje pohvalio i spomenuo nešto što zapravo nitko nije naveo, a to je pitanje odnosno napokon da se regulira i pitanje autorskog dijela studenata. Dakle, naime ovim prijedlogom zakona jasno je propisano dakle da autorska prava na autorskim dijelima koje stvore studenti na bilo kojem studiji pripada njihovim autorima bez ograničenja, kao i obveze visokih učilišta da donesu pravila o postupanju s autorskim dijelima studenata. Također propisano je dakle i pravo studenata da prije sklapanju Ugovora o studiranju budu upoznati s uvjetima visokog učilišta i da na njih pristanu što će sigurno olakšati dakle ovu dilemu koja ja mislim je postojala svo ovo vrijeme. Hvala lijepa.
Odgovor, izvolite.
Hvala vam g. zastupniče što ste to spomenuli. Osim potrebe da se ovo pravo regulira mislim da je to i jedna dobra poruka o tome, o važnosti zaštite autorskog prava, dakle treba uvažit autorsko pravo od onog prvog trenutka kad se steknu uvjeti da se neko autorsko djelo smatra autorskim dijelom. Tako, drago mi je da ste to spomenuli i mislim da to je jedan od iskoraka ovog zakona.
Gđa. Anka Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS, poštovana ministrice. Dakle, ja sam sigurna da je današnja rasprava bila konstruktivna. Rasprava nije bila u smislu da rigamo vatru, da, nego je bila u smislu ajdemo nešto napraviti da bi bilo bolje. Vi ste u svojem završnom izlaganju rekli da ćete još jedanput, da imate rok do lipnja, dakle ima se vremena odradit, da ćete sjest s udrugama i probati riješiti. Kad bi vi morali nekako ocjenjivati što bi, što bi bilo najteže za riješiti u ovoj zakonu, jer imate neke stvari koje će bit jednostavnije, lakše i sve ostalo, ali ima neke stvari znate kad imate suprotstavljene 3-4 grupacije, nema niko čarobni štapić da sad, imali bi ga i već bi bio prijedlog zakona, što bi vi ocijenili što će tu bit najteže za riješit? Hvala lijepo.
Fala i vama. Odgovor.
Pa kao što smo i do sad, uložit ćemo sve napore koje možemo da moderiramo raspravu između različitih dionika i da se pokuša postići njihovo suglasje. Kada različiti dionici postignu neki minimum suglasja onda je puno lakše napisati normu jer ovdje uređujemo privatno pravne odnosne, znači zakonodavac mora jako paziti u slučaju autorskih i srodnih prava da ne ide predaleko u nametanju rješenja jer se zapravo cijela ova grana prava oslanja na međusobne odnose. Međutim, mi moramo postaviti one principe koji, koji će osigurati tu pravičnost i dobar balans. Mislim da je jasno iz rasprave da nam ostaju određena pitanja vezano uz diskografe i proizvođače fonograma i određena pitanja u okviru filmske industrije koja zaista treba još razriješiti.
I na kraju g. Bulj.
Poštovana ministrice, na kraju rasprave bih rekao da autorska prava ljudi koji stvaraju, poglavito u novo vrijeme kroz društvene mreže se koriste njihova prava, ja sam vam naveo i određeni primjer gdje od određenoga autora skladatelja se mogu izvoditi, npr. ja sam naveo jednu pjesmu našeg kolege i ona je sad gledana u previše, po meni najbolja izvedba, po meni je to bila najbolja izvedba i spomenuo sam bojnu Čavoglave, kako riješiti to na društvenim mrežama da autori ostvare svoju naknadu, a to očito je vrlo teško i komplicirano. Imate li nekakvu naznaku prijedloga da i ono što na društvenim mrežama se prenosi od autora da ostvare pravo na svoju naknadu, pa makar to pjevao ja, pa prikazivao na društvenim mrežama ili neko od naših kolega kao što sam spomenuo ovu jednu od najboljih izvedbi bojne Čavoglava koja je dosta i gledana od našega kolege saborskog zastupnika? Ja, autor ništa nije ostvario nikakvo pravo. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Odgovor.
G. zastupniče, ovaj zakon je stvorio adekvatan okvir i za autore i za izvođače, pa ja pretpostavljam da će i autor i izvođači na koje se referirate naći način da u okviru ovog zakona sebi osiguraju pravičnu naknadu.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kada se steknu uvjeti. Prelazimo na posljednji prijedlog zakona u današnjoj raspravi, to je: - Prijedlog Zakona o elektroničkim medijima, prvo čitanje, P.Z.E. br. 62; Predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 85. Ustava RH i čl. 172. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Kao što ste vidjeli po naslovu, radi se o prvom čitanju i odnosi se odredbe Poslovnika koje se odnose na takvo čitanje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, za informiranje, informatizaciju i medije i za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Želi li predstavnica predlagatelja dati dodatno obrazloženje? S nama je gđa. Nina Obuljen Koržinek, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče. Poštovani zastupnice i zastupnici, kao što sam ranije danas istaknula, mislim da je sretna okolnost da nakon Zakona o autorskim i srodnim pravima otvaramo raspravu i o prijedlogu Zakona o elektroničkim medijima, budući da i jedan i drugi tekst usklađuje se sa onim potrebama koje sa sobom donosi digitalno doba, novi oblici distribucije i proizvodnje sadržaja koji uvelike mijenjaju osnovne postulata rada medijske industrije. Ovim zakonom uređuje se obavljanje djelatnosti radija i televizije, objavljivanje elektroničkih publikacija, kao i zaštita pluralizma i raznovrsnosti medija, te sastav i djelokrug regulatornog tijela Vijeća za elektroničke medije i Agencije za elektroničke medije. Iako je to sigurno poznato svim zastupnicama i zastupnicima koji su čitali tekst, ja bih ipak uvodno, s obzirom na određene interpretacije u javnosti naglasila da ovaj zakon ne uređuje društvene mreže. Dakle društvene mreže nisu definirane kao mediji i nisu predmet regulacije sukladno ovom zakonu. Zakon koji je sad na snazi donosili smo 2009. g. tijekom pregovora o pristupanju Hrvatske EU i on se, iako je doživio neke manje promjene, nije više mijenjao, nije u velikoj mjeri mijenjao od 2009. g. On se, ovaj prijedlog koji je danas pred vama u prvom redu, usklađuje se s Direktivom o audio-vizualnim medijskim uslugama, i htjela bih reći, mi smo imali ambiciju ovaj zakon u prošlom mandatu i ranije predložiti, međutim, pregovori oko te direktive trajali su dulje nego što smo očekivali, tako da je javna rasprava provedena zapravo prošle godine u rano proljeće, a iz poznatih razloga, zakon je tek sad upućen u HS. Osnovni ciljevi direktive bili su prošiti određena audio-vizualna pravila na platforme za dijeljenje video sadržaja, kao i na audio-vizualni sadržaj koji se dijeli na određenim uslugama društvenih medija, uvesti fleksibilnost ograničenja primjenjivih na televiziju, ojačati promidžbu europskih sadržaja i naravno, dalje do one mjere koje omoguće, posebno zaštiti djecu, učinkovitije suzbiti govor mržnje i ojačati neovisnost nacionalnih regulatornih tijela. Dakle ako usporedimo onaj okvir s kojim smo se usklađivali 2009. i ovaj s kojim se usklađujemo danas, ono što treba istaknuti jest da smo mi imali vrlo precizno definirane klasične medijske usluge, dakle klasične linearne medijske usluge, posebno radio i televiziju, ali zapravo vrlo malo regulirane nelinearne usluge, koje su u međuvremenu evoluirale i kojih je danas zapravo jedan jako veliki broj. Ja ću pokušati sažeto istaknuti neka, 20-tak najvažnijih točaka ili područja koja se mijenjaju u ovom zakonu u odnosu na postojeći tekst, uz naravno, nadogradnju definicija, poseban naglasak u ovom zakonu, stavlja se na osobe s invaliditetom i postupno povećanje dostupnosti svih usluga osobama s invaliditetom te se medijima stavlja, elektroničkim medijima stavlja u dužnost razviti akcijske planove kako bi poboljšavali tu dostupnost. Dakle, zaboravila sam samo uvodno spomenuti, dakle dio ovih točaka koje ću istaknuti proizlazi iz Direktive, a jedan dio odnosi se na unaprjeđenje našeg zakonodavnog okvira gdje smo potpuno autonomni uređivati ovo područje u onom dijelu gdje smo uočili da su potrebne određene preinake ili unaprjeđenja. Dakle jedna takva odredba odnosi se na veću transparentnost u objavi podataka, vezano na objavu vlasničke strukture, dakle sad je obveza da mora biti objavljena na internetskim stranicama, kao i na objavu podataka o financiranju i dostava Agenciji za električke medija, izvatka iz Registra stvarnih vlasnika. Isto tako, ona obveza potrošnje 15% godišnjeg iznosa namijenjenog za promidžbu ili oglašavanje od strane tijela državne uprave, sad se proširuje i na elektroničke publikacije, prije su bili samo radijski i televizijski nakladnici, tako da je i izdavačima elektroničkih publikacija omogućimo da sudjeluju u jednom dijelu tih prihoda. Uvodi se obveza i to smatramo jako važnim, da se sredstva za financiranje elektroničkih medija na lokalnim razinama moraju provoditi uz javno objavljene kriterije i putem javnih poziva. Mijenja se način izračuna programske osnove čime će se omogućiti lakša prilagodba linearnih medijskih servisa za vrijeme trajanja koncesije stvarnim potrebama njihove prilagodbe tržište, usklađuje se udio ukupnog tjednog programa koji mora biti posvećen priopćavanju vijesti i obavijesti s područjem sukladno veličini koncesijskog područja. Tu je bilo uočeno da su postojale određene nelogičnosti. Na tragu prethodne rasprave o zaštiti i očuvanju hrvatskih kulturnih i kreativnih industrija u ovom zakonu podižemo kvotu za hrvatsku glazbu radijskim nakladnicima sa 20 na 25%, a komercijalne televizije po prvi put novim zakonom moraju ulagati u domaću neovisnu produkciju. Međutim, s obzirom na ovu krizu u kojoj smo se našli ova odredba stupit će na snagu s odgodom od dvije godine i tad ćemo tek krenuti s malim postupkom u nadi da će se taj postupak s vremenom povećavati. Što se tiče ove kvote sa 20 na 25% što se tiče hrvatske glazbe, moram istaknuti da najveći broj hrvatskih radijskih nakladnika već značajno premašuje tu kvotu. Što se tiče pitanja narušavanja pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija, udio svih programa pojedinog pružatelja medijske usluge sukladno ovom zakonu neće smjeti prijeći 45% udjela u gledanosti, a ako prijeđe tih 45% neće moći dalje stjecati nove udjele u drugim pružateljima medijskih usluga niti će moći dobiti novu koncesiju. Naime, mi smo imali ta pitanja koncentracije vezano isključivo na linearne znači na radioteleviziju odnosno tisak i pojavila se potreba da se zapravo u odnosu na praćenje koncentracije pogleda cjelina prisutnosti na tržištu. Onaj princip koji smo uveli zakonom iz 2009., a to principi koregulacije i samoregulacije zadržavaju s ambicijom daljnjeg jačanja jer mišljenje je naše Vlade da je uvijek puno bolje kad mediji ulaze u režime samoregulacije i koregulacije, a da je zapravo sama regulacija ili neki drugi pravni lijekovi nešto što kad god je moguće treba izbjeći. U zakonu se uvodi obveza poticanja medijske pismenosti, uvodi se pružateljima audiovizualnih medijskih usluga na zahtjev da moraju osigurati 30% udjela europskih djela u svojim katalozima. Pružatelji audiovizualnih medijskih usluga na zahtjev koji nemaju pravni nastan u Hrvatskoj, a usmjereni su na Hrvatsku bit će dužni uplaćivati sukladno Audiovizualnom zakonu financijski doprinos za proizvodnju europskih djela. Isto tako bolje se definira definicija neovisnog producenta koja je stvarala dosadašnja definicija stvarala je određene probleme u primjeni. Isto tako možemo reći da nešto liberalnije se postavljamo prema mogućnosti produljenja koncesije. U slučaju onih nakladnika koji nisu imali opomenu ili im nije privremeno bila oduzeta koncesija i koji imaju usvojen statut medija u slučaju kad nema drugih zainteresiranih. Drugim riječima, omogućit će se da oni bez prolaženja ponovne kompleksne procedure samo notifikacijom interesa da nastave sa tom koncesijom da ju mogu i produljiti. Isto tako rok trajanja koncesije produljuje se s 10 na maksimalno 20 godina, što smatramo da će isto omogućiti nakladnicima koji vrlo često moraju uložiti značajna sredstva i u opremu i u druge resurse, produkcijske resurse da se većom pravnom sigurnošću se bave tim poslom. Što se tiče pitanja oko programske osnove, tu je došlo do određenih usklađivanja u prvom redu vezano uz uočene nelogičnosti dosadašnjeg zakona, uvodi se i sezonalitet u odnosu na vlastitu proizvodnju, dakle zima-ljeto, smanjuju se neki postoci, gledaju se dulja vremenska razdoblja. Isto tako treba spomenuti da se to je bilo dosta o tome riječi u javnosti već, pitanje prekršajnih odredbi. Taj se broj nije povećavao u odnosu na dosadašnji zakon, međutim zbog drugačijeg nomotehničkog organiziranja zakona možda se činilo nekim čitateljima zakona da ih je sada puno više. Isto tako što se tiče područja videa na zahtjev, tu se uvodi obveza 30% europskog sadržaja u svim katalozima, uvodi se obveza onima koji imaju pravni nastan izvan RH ta kontribucija, uvode se i određene korekcije u odnosu na postotak vijesti kao što sam rekla ovisno o području pokrivanja. Donosi zakon neka unapređenja u onom dijelu funkcioniranja Vijeća za elektroničke medije odnosno Agencije za elektroničke medije gdje je bilo primjedbi. U javnosti se, pogotovo uoči današnje rasprave i na kraju ovog uvoda željela bih to posebno spomenuti, posebno potenciralo pitanje čl. 93. i odredbi koje se odnose na dakle odgovornost nakladnika za komentare ispod članaka na elektroničkim publikacijama ili ono što se u zakonu naziva „sadržaj kojeg generiraju korisnici“. S tim u vezi povlačila su se pitanja je li se ovim zakonom uvodi cenzura, pa i u tom kontekstu govorilo se o navodnim drakonskim kaznama za nakladnike. Mislim da će biti korisno za ovu našu raspravu da podsjetim da su nakladnici zapravo i do sad bili odgovorni za cjelinu svog sadržaja, ovdje se to samo dodatno podcrtava. Nekoliko je razloga zbog toga, kao prvo jednaka je, jednaka je situacija i za radio i za televiziju, dakle oni su odgovorni za sve sadržaje, pa i svojim govornim kontakt emisijama ako se bilo tko javi oni odgovaraju i dužni su reagirati ako netko krši zakon. Ono na što se stavlja naglasak u čl. 93. su teška kršenja Kaznenog zakona, dakle kad govorimo o, kad govorimo o zločinu iz mržnje, poticanju na mržnju, dijeljenje dječje pornografije ili nesankcioniranje sadržaja koji su štetni za maloljetnike, dakle govorimo o vrlo teškim kaznenim djelima. Mislim da ne bi, da ta teza koja se počela prenosit u javnosti oko cenzure zaista ne stoji i nikome nije bila nikakva namjera bilo koga cenzurirati ovdje se samo radi o odgovornosti za sadržaje koji se nalaze na elektroničkoj publikaciji jer moramo biti svjesni da se taj, generiranje tog sadržaja ne omogućuje bez razloga, dakle nakladnici omogućuju generiranje tog sadržaja zato jer to povećava doseg, klikanost, a onda to povećava i vrijednost tog oglasnog prostora, dakle nakladnici monetiziraju i izvorno napisani tekst, ali i sve ono što se nalazi ispod tog teksta i u tom smislu naše je mišljenje, a to je bilo na neki način i iznjedreno u okviru radne skupine da se to područje treba regulirati. Pred raspravom, pred nama je uskoro i na razini EU rasprava o novom didžitel servis izekt, dakle aktu o digitalnih uslugama gdje će ovo pitanje biti vrlo visoko na dnevnom redu i očekuje se daljnja rasprava i pronalazak nekog zajedničkog rješenja. Ono što na kraju ovog uvodnog dijela želim istaknuti da je cijelo područje kulturnih i kreativnih industrija značajno zahvaćeno covid krizom, takva je situacija i u medijima koji ovise u najvećoj mjeri o sredstvima koja prikupe od oglašivača u vremenu krize, ekonomske krize naravno da tvrtke prvo štede na oglašavanju. Mi smo malo tržište, neovisni mediji neizmjerno su važni za našu demokraciju i mi se nadamo da ćemo i kroz planirani program oporavka i otpornosti osigurati određene mehanizme koji će pomoći našim medijima da prođu kroz ovu krizu. Poseban naglasak bit će stavljen na financiranje medijske pismenosti, dakle programa medijske pismenosti jer i to je zapravo jedna tema koja objedinjuje mnoge dileme o kojima smo već danas razgovarali, a vjerojatno ćemo razgovarati i tijekom ovog popodneva. Dakle, ja vjerujem da ćemo s ovim poboljšanim novim zakonom stvoriti jedan kvalitetniji okvir za rad hrvatskih medija i omogućiti i nakladnicima, ali i novinarima, pa onda naravno i njihovoj publici daljnji razvoj održivih profesionalnih i kvalitetnih elektroničkih medija u RH.
Imamo nekoliko replika, izvolite uvaženi zastupnik Raspudić.
U ime Kluba zastupnika MOST-a tražim pauzu od 15 minuta kako bi se dodatno konzultirali o iznimno problematičnim aspektima ovoga zakona na koje sam i osobno upozoravao na resornom odboru, a vidim da je sve ostalo neizmijenjeno. Radi se o stvarima koje zadiru, koje narušavaju ustavno pravni poredak RH, koje zadiru u ustavom zajamčenu slobodu govora, slobodu izražavanja mišljenja, slobodu vjeroispovijesti, također koje su suprotne i Općoj deklaraciji UN-a o ljudskim pravima a pored toga određeni članci poput čl. 51. ugrožavaju slobodu poslovanja i slobodnog tržišta. Radi se o vrlo ozbiljnim stvarima, radi se o jednoj, kolokvijalno da se izrazim cigli umotanoj u celofan Zakona o elektroničkim medijima i smatram da nam je za raspravit te stvari potrebno obaviti dodatne konzultacije. Mi smo ovdje čuli jednu vrstu Orvelovskog novog govora, čuli smo da su direktive EU o kojima bi bilo dobro čuti više govore o suzbijanju govora mržnje. Što je govor mržnje, gdje se on spominje i definira u našem zakonodavstvu, tko je arbitar određivati što je govor mržnje, a što nije govor mržnje i je li zadaća države i zakonodavca skrbiti se nad mržnjom i ljubavlju ili je naš posao nešto drugo i hoće li se Ministarstvo kulture morati preimenovati u Ministarstvo kulture i ljubavi doslovno u Orvelovom smislu? Da nam je neko u trenutku pada Berlinskog zida, pada i konačno i drugog totalitarizma na tlu Europe rekao da ćemo 2021.g. slušati ovakve sintagme koje se nameću, a koje kao da su prepisani iz Orwellove 1984. čovjek ne bi vjerovao. Ovo su vrlo ozbiljne i teške stvari i zahtjeva bar tih 15 minuta za dodatne konzultacije. Hvala.
Dobro. Ima li još neko zahtjeva za stankom? Ako nema onda proglašavam stanku do 17:25. STANKA U 17:17 SATI [[NASTAVAK NAKON STANKE U 17:25 SATI]] Dobro, evo kolega nastavljamo dalje. Imamo sad nekoliko replike, molim ministricu da dođe. Prva je replika uvaženi zastupnik Marijan Pavliček. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče HS, poštovana ministrice. Smatram da ovaj prijedlog zakona ima niz manjkavosti, međutim o tome ću više u ime Kluba zastupnika Hrvatskih suvrenista. Međutim, imamo ovdje jedno konkretno pitanje za vas. Zar vi osobno niste prekršili ovaj prijedlog zakona odnosno postojeći zakon, naime čl. 28.aktualnog zakona koji je još uvijek na snazi tj. čl. 33.koji glasi „Državna tijela i njihovi predstavnici te sindikati i različite interesne skupine ne smiju utjecati na nakladnika televizije i/ili radija glede stvaranja audiovizualnog ili radijskog programa.“. Naime, 17.ožujka 2020.g. u neposrednoj blizini na inicijativu Andreja Plenkovića na tajnom sastanku na kojem ste prisustvovali i vi bili su glavni urednici medijskih kuća Hrvatska gdje ste od istih zatražili kako treba izvještavati glede korona pandemije, zar to nije očito kršenje ovog članka zakona?
Izvolite ministrice odgovor.
Hvala vam g. zastupniče. Nisam nikad prekršila niti jedan zakon, a pogotovo ne ovaj zakon. Vaše interpretacije i naravi i temi tog sastanka su potpuno neistinite o tome smo objavili priopćenje. Nitko nije nikome sasvim sigurno u Hrvatskoj u demokratskoj Hrvatskoj nalagao kako će izvještavati. Medijske slobode i neovisnost medija jedan je od temeljnih principa na kojem se gradi naša demokracija i mi sasvim sigurno te principe nikad ne bi kršili.
Sljedeća izvolite.
Poštovani potpredsjedniče HS-a. Tražimo stanku u ime Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista kako bi se dodatno konzultirali oko prijedloga ovoga zakona. Ne mogu se ovdje složiti s vama ministrice da niste pokušali nametnuti i urediti uređivačku politiku hrvatskih medija. Naime, upravo je premijer Plenković na sjednici Vlade 23.prosinca i to pred kamerama otvoreno pokazivajući prstom prema svim medijima rekao kako treba izvještavati što se tiče cijepljenja. Zar to nije još jedan egzaktan primjer kršenja članka ovoga zakona?
Dobro, s obzirom da smo imali sada pauzu onda predlažem da nastavimo dalje. Čuli smo vaše razloge. Sljedeća replika uvažena zastupnica Boška Ban Vlahek.
Poštovana ministrice. Uspjeli ste izraditi prijedlog koji je istovremeno na štetu i medijima ignoriranjem njihovih problema i omogućavanjem tužbi s drakonskim kaznama i pravo na slobodu govora, što je svojevrstan uspjeh, dok ni na koji način ne rješava problem govora mržnje u javnom prostoru.
Izvolite ministrice odgovor.
Poštovana uvažena zastupnice. Uvodno sam rekla, a ponovit ću evo danas koliko god puta bude trebalo, nikakve se drakonske kazne ne uvode. Usporedite ovaj zakon sa zakonima iz 2009.i 2003.svi iznosi svih kazni su potpuno isti i ništa se u tome nije mijenjalo. Drugo, mi nigdje nismo govorili i ja nikad ne koristim u odnosu na ovaj zakon govor mržnje. Termin govor mržnje je jedan kolokvijalni termin koji nije definiran niti jednim zakonom, ako ste se referirali na čl. 93.onda su to vrlo precizno navedena djela koja su inače obuhvaćena Kaznenim zakonom, a odnosi se o sadržajima koji potiču na kaznena djela terorizma, kaznena djela u vezi s dječjom pornografijom, kaznena djela koja se odnose na rasizam i ksenofobiju sve definirano Kaznenim zakonom, a ne ovim zakonom.
Sljedeća replika uvažena zastupnica Marija Selak Raspudić.
Što se tiče povećanja broja kazni, da riječ je o tome da je u prošlom zakonu bilo 34, a sada 104 točke po kojima se može prekršajno goniti. Da, vi ćete reći da je to zbog drugačijeg načina formuliranja, no ja ne pronalazim, možda nisam dovoljno pažljivo gledala neke odredbe poput nejasne poput utjecaja na moralni razvoj maloljetnika koje se sada kažnjavaju, a u zakonu se nisu kažnjavali. Ono što ću vas i pitati je, što znači u čl. 14 da se ideje nacionalističkih totalitarnih režima osuđuju, znači li to da one nacističkih totalitarnih režima prolaze? Drugo ću vas pitati o terminima koje ste prenijeli u ovoj zakon, a bili su i u prethodnome koje su potpune nebuloze. Objasnite mi što je ponašanje koje uvelike šteti zaštiti okoliša za razliku od onog koje šteti zaštiti okoliša, što je to moralna šteta maloljetnicima, što je nemoralno, a što je osobito nemoralan sadržaj? Objasnite mi razliku između tih pojmova.
Odgovor.
Poštovana gđa. zastupnice. Razlike u odnosu na dosadašnji zakon sankcioniralo se 108, a sad 105 prekršaja. Vjerujem da su svima na raspolaganju savjeti pravnih stručnjaka koji mogu ukazati zašto je zbog nomotehničkog raspisivanja sada veći broj alineja, ali je potpuno jednaki broj odnosno za tri alineje manje su referirane u prekršajima. Čl. 14.u cijelosti je prenesen tekst iz Zakona o sprečavanju diskriminacije, a ovi termini koje govorite dakle uvelike štetiti ili štetiti, pronalaze se u direktivi izravno su preneseni iz direktive i kao što sigurno znate, vi ste saborska zastupnice ovdje su se transponirale već brojne direktive. Jedan dio direktiva prenosi se izravno pa je tako unesen i u ovaj tekst zakona i nije se mijenjao u odnosu na zakon iz 2009.g.
Sljedeća replika uvažena zastupnica Andreja Marić.
Hvala. Poštovana ministrice. Kada se gleda dokumentacija sa javnih savjetovanja onda se na nekoliko mjesta može uočiti da su HND, NUD druge strukovne udruge i pojedinci tražili da se prije ovog Zakona o elektroničkim medijima definira medijska strategija i u svoj novi Zakon o medijima jer bi se zapravo na taj način dobilo pravo stanje stvari na samoj sceni odnosno nekako bi se sve skupa više prilagodilo vremenu i prostoru u kojem živimo i djelujemo jer ovako sve skupa ispada da je to jednostavno prilagođeno i iznuđeno sa eu direktivom, a nekakvih dodatnih stvari vezano uz same medije se nije napravilo. Hvala.
Odgovor.
Hvala vam gđo. zastupnice. Donošenjem Nacionalne razvojne strategije stvorit će se uvjeti da se donese i strategija razvoja kulture i medija kao što je i naznačeno u tom dokumentu, o tome sam više puta govorila. Što se tiče Zakona o medijima on je predviđen za četvrti kvartal znajući da se taj zakon gotovo 20 godina nije mijenjao mi smo prije početka rada na tom zakonu pozvali neke ključne dionike na prethodne konzultacije pisanim putem do početka ožujka da nam dostave svoje prijedloge u kojem smjeru mijenjati taj zakon jer postoje vrlo različita mišljenja i to od stručnjaka. Jedni koji misle da ga treba minimalno doraditi i da je dobar temelj i drugi koji misle da treba značajne izmjene. A što se tiče usklađivanja s direktivom, mi smo nažalost zbog situacije s covidom propustili rok kao i većina drugih država članica, rok je bio rujan 2020.g., međutim vjerujemo da ćemo to nadoknaditi.
Sljedeća replika uvažena zastupnica Marijana Petir.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Gospođo ministrice. U čl. 46.ovog zakona uvodi se veća zaštita kulturnog identiteta kroz povećanje kvote hrvatske glazbe i hrvatskih audiovizualnih djela što svakako pozdravljam, mislim da je to značajan iskorak te je također u čl. 71.se definira što se potiče državnim novcem iz fonda pa je tako navedeno da se potiču oni sadržaji koji povijesno i vjerodostojno prikazuju Domovinski rat što je odlično, podizanje svijesti javnosti o sposobnosti i doprinosu osoba s invaliditetom, poticanje kvalitetnih programa za djecu i mlade, dakle to su sve sadržaji koje svakako treba pozdraviti. No, potkrale su se tu i neke nejasnoće i termini koji se tumače na različite načine pa se dovode u vezu i sa rodnom ideologijom što svakako ne predstavlja vrijednost hrvatskog naroda, pa bih se ja založila da se kroz čl. 71., ali i kroz neke druge članke to rasvijetli i da se uvede termin poticanje ravnopravnosti između žena i muškaraca što ujedno i je ustavna kategorija u RH. Hvala lijepo.
Hvala vam gospođo zastupnice. Zaista u dogovoru sa predstavnicima ključnih dionika podigli su se postoci kvota za različite sadržaje hrvatskih kulturnih i kreativnih industrija i mislim da je to dobro i tome treba dati poticaj. Što se tiče fonda, fond je pokazao u zadnjih više od 15 godina svoju ulogu u prvom redu u pomoći lokalnim i regionalnim medijima koji bi vrlo teško s obzirom na mala tržišta na kojima djeluju mogli opstati da nema fonda. Kategorije u fondu su se mijenjale, u ovom prijedlogu koji sada ide nismo mijenjali kategorije, nije to bilo izneseno ni u javnoj raspravi, ali naravno zato smo tu u prvom čitanju da poslušamo sve prijedloge.
Sljedeća replika uvaženi zastupnik Nino Raspudić.
U odgovoru na pitanje zastupnice SElak RAspudić ispravno ste rekli da ste u problematičan članak 14.copy-paste ono što je u zakonu iz 2009.bilo u čl. 64., pa uključujući i ovo gdje piše „zabranjeno je poticat i pogodovat poticanju širenju mržnje ili diskriminacije na osnovi“ i sad ide „ideja fašističkih, nacionalističkih, komunističkih i drugih totalitaritarnih režima“. Ja iz politološke literature znam za fašistički, nacistički i komunistički totalitarizam. Je li riječ o tipfeleru kojeg ste napravili 2009., pa ga sad opet prenijeli, što znači da i ne čitate ovo što, što donosite ili vi amnestirate iz nekog razloga nacizam, pa nacizam je ok, a žigošete nacionalizam, što je vrlo fluidan pojam od zdravog patriotizma može biti pa do šovinizma. Dakle, ponavljam ideja fašističkih, nacionalističkih, komunističkih i drugim totalitarnih režima, je li tipfeler? Ako priznate to onda ne čitate što prenosite, a ako nije tipfeler zašto amnestirate nacizam, a navodite komunizam, fašizam i nacionalizam?
Odgovor.
Hvala vam g. zastupniče. Kao što sam rekla ova definicija prenesena je iz Zakona o suzbijanju diskriminacije, dakle ona nije pisana za ovaj zakon, a naravno saslušat ćemo sve prijedloge i razmotrit sve prijedloge, nemojte molim vas imputirat da bi bilo koji totalitarni režim, a pogotovo nacistički koji je proizveo toliko zločina amnestirala. To zaista nije, ne bi sigurno bilo namjerno.
Povreda Poslovnika, uvaženi zastupnik Nino Raspudić.
Povreda zastupnika 238. vrijeđanje zastupnika. Meni se imputira da ja na neki način relativiziram, a ja sam uočio da tu izostaje osuda i sankcioniranje nacizma. Očito je riječ o tipfeleru, vi ste priznali. Taj tipfeler je vjerojatno bio u Zakonu o suzbijanju diskriminacije iz 2008., pa u Zakonu o medijima 2009., pa ste ga prenijeli i danas, dakle vi mehanički copy pastate, ni ne čitate ovo što iznosite pred HS jer inače ne biste iznijeli takav tipfeler gdje ispada da se amnestira nacizam. Vrijeđa me dakle ovakva imputacija.
Dobro, znači to nije bila povreda Poslovnika nego vaša replika, imate opomenu. Slijedeća replika uvažena zastupnica Anka Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS. Poštovana ministrice, Internet je danas zasigurno najveća platforma na kojoj se ostvaruje pravo na slobodan govor za ljude diljem svijeta. I svaki put kad dođemo u neku tanku liniju da se na bilo koji način ta sloboda govora, sloboda izražavanja na određeni način ili ukida ili regulira naravno da su nama svi radari stvarni oni radari koji funkcioniraju krenu i pitamo se u što se to može pretvoriti jer nikad nije dobro kad krenete prežestoko uvijek se to pretvori u nešto drugo. To smo imali u povijesti slučaj zaista da smo vidjeli da to jednostavno ne ide u dobrom smjeru. I druge zemlje imaju problem s ovim o čemu mi govorimo i imaju nekoliko načina ili nekoliko modaliteta. Dal se, dakle bilo je mogućnost da se i vidi način na koji su ispod pojedinih članaka su uvijek anonimni oni koji šire govor mržnje, da se to pretvori ipak u nešto drugo [[Upadica: Vrijeme]] možda bi to bio model koji bi nam pomogao.
Odgovor.
Hvala vam poštovana gđo. zastupnice. Dakle, postoji puno modela, ja sam o tome i moji kolege uoči ove rasprave govorili, dakle postoje mediji koji potpuno onemoguće komentiranje, postoje mediji koji imaju određeni rok u kojem je moguće neki članak komentirat, postoje mediji koji inzistiraju bez obzira ako ste i vidljivo anonimni da se, da biste stekli pravo na komentiranje morate negdje registrirat svojim pravim identitetom i na takav način prebacuju odgovornost na one koji takve sadržaje šire i dijele. Nikakva namjera nije sankcionirati medije nego upravo suprotno poslat jednu poruku da je potrebno za takva teška kaznena djela odabrati najprimjereniji način da se njihovo dijeljenje koje ugrožava širu zajednicu na takav način kao što je sad tolerira.
Slijedeća replika uvaženi zastupnik Davor Nađi.
Hvala potpredsjedniče. Poštovana ministrice, rekli ste u svom uvodnom govoru da je odgovornost urednika bila i prije propisana, a da se sada samo dodatno podcrtava, pa vas ja pitam, oprostite kolegice može malo, hvala, pa vas ja sada pitam da li je s obzirom da ako je bilo i prije to regulirano da li je potrebno to ponovno podcrtavati ili se stvarno radi o tome da se, da se vrši pokušaj pritiska u smislu autocenzure? Drugo, s obzirom da plaćamo HRT milijarde kuna godišnje zanima me čemu nametanje regulacija radijskim postajama i televizijama u smislu količine vlastite proizvodnje, vremena trajanja određenog sadržaja i slično kada očito HRT ima dovoljno sredstava i ispunjava taj dio prema građanima, zašto to ne prepustiti tržištu i da gledatelji i slušatelji imaju onaj sadržaj koji traže, a ne onaj koji im se propisuje?
Odgovor.
Što se tiče ovog prvog dijela pitanja, dakle kao što sam rekla dosadašnji zakon je puno preciznije definirao linearne elektroničke medije, a puno manje nelinearne, tu spadaju elektroničke publikacije, ali tu spadaju i sve usluge na zahtjev. Budući da je prethodni članak precizno definirao ista ova kršenja za različite platforme koje prenose sadržaj na zahtjev na isti način potpuno istim, a to je propisano direktivom, na isti način se primjenjuje i istom logikom i za elektroničke publikacije. Što se tiče odnosa HRT i komercionalnih nakladnika mi uvijek balansiramo između onoga što je komercionalnim nakladnicima dohvatljivo. Neusporedive su javne obveze HRT-a i to tako treba i biti u svim područjima obrazovanja, kulture itd., ali i komercionalni nakladnici imaju svoju javnu ulogu.
Slijedeća replika uvaženi zastupnik Rade Šimičević.
Zahvaljujem potpredsjedniče HS. Uvažena ministrice, iščitavajući Zakon o elektroničkim medijima zakonodavac pokazuje jasnu namjeru o zaštiti hrvatskih autora, hrvatskih djela i hrvatskih neovisnih proizvođača s ciljem promocije hrvatskih kulturnih djela na unaprjeđenju audiovizualne industrije u smislu sačuvanja radnih mjesta i otvaranju novih radnih mjesta. Molim vas hoćete mi reći kako se ponašaju audiovizualni servisi koji nemaju poslovnu nastanu u RH u proizvodnji sadržaja na hrvatskom jeziku? Znamo da bi njihova obveza bila proizvoditi 5% proizvoda na hrvatskom jeziku, da li oni to i izvršavaju i što se kani napraviti za one koji to ne rade? Hvala lijepo.
Odgovor.
Poštovani zastupniče, hvala vam na ovom komentaru. Dakle, kao što sam rekla uvodno, ovaj zakon poseže za reguliranjem a sukladno odredbama direktive nekih područja ili nekih djelatnosti koje dosad nisu bile regulirane. Tako je i sa različitim oblicima prekograničnog emitiranje a posebno u odnosu na različite platforme na zahtjev, dakle bez obzira na njihov poslovni nastav. Ako se oni obraćaju publici na jednom govornom području ili većinski se obraćaju, ili većinski imaju radnu snagu iz tog područja, oni potpadaju pod jurisdikciju tog regulatora te države. To će sad biti slučaj i u Hrvatskoj, a onda je logično se nametnulo i pitanje da i kontribuiraju kao i drugi nakladnici koji djeluju na teritoriju. Ovdje imaju koncesije i plaćaju sve svoje obveze.
Slijedeća replika, uvaženi zastupnik Marin Lerotić.
Poštovana ministrice, ovdje imamo u čl. 39. da tijela državne uprave i javne ustanove kojima je osnivač RH su dužne 15% od ukupnih sredstava koje su namijenjene za promidžbu, utrošiti na lokalnim ili regionalnim radio postajama ili televizijama. Međutim, one su dužne također i dostaviti izvještaj, međutim imamo saznanja da to sva tijela državne uprave ne rade odnosno da ne utroše taj dio sredstava, a zašto ne utroše? Zato jer su kazne predviđene za nepoštivanje svih odredba osim ove odredbe, što nas dovodi do toga da je tu nešto diskriminatorno. Zanima me što mislite o tome i hoćete li poduzeti nešto da se to promijeni? Hvala.
Odgovor.
Hvala vam, g. zastupniče. Ovo je jedna vrlo afirmativna odredba koja ide prema, ona ima cilj da se ne plasiraju sva sredstva od oglašavanja prema nacionalnim medijima, s nacionalnim koncesijama, nego da se jedan dio dakle 15% usmjeri prema lokalnim. Otkad smo donosili tu odredbu, uvijek je trajala rasprava, posebno se udrugama ... [[Govornik se ne razumije.]] trebali za ovo propisati neku prekršajnu odgovornost s obzirom da se radi o tijelima javne vlasti, nekakvo je razmišljanje bilo da se ipak ide sa ponovnim apelima, upozorenjima, zato je i unesen ova obveza izvještavanja do 31. ožujka, nakon čega se onda one koji to ne poštuju može sankcionirati, međutim pokazuju podaci da je zapravo najveći broj ih te odredbe poštuje.
Slijedeća replika, uvažena zastupnica Sandra Benčić.
Zahvaljujem se. Poštovana ministrice, u čl. 16. se vrlo dalekosežno po mom mišljenju pretjerano propisuje kako mediji trebaju raditi, na koji način se događa i moraju prikazivati, da se korektno moraju predočavati činjenice, događaji itd. i navodi se niz kriterija koje mediji moraju ispunjavati. S druge strane, isti ti kriteriji ne poštuju se u javnim natječajima za dodjelu javnih sredstava za programe i projekte medija pa ste tako, upravo vaše ministarstvo sklopilo ugovor i dodijelilo 1,3 milijuna kuna udruzi Priznajem i vlast koji imaju portal Priznajem.hr iz Slavonskog Broda koji poznat po dezinformiranju, fake newsu i zapravo prepoznat u nekim dijelovima, nekim člancima kao portal koji širi mržnju prema određenim skupinama [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] pa vas molim da nam kažete da li taj ugovor raskinut u međuvremenu kada ste saznali o kakvom se mediju radi?
Odgovor.
Pa što se tiče čl. 16., on je tu prenesen isti kakav je bio i smatram da je dobro podsjetiti na određene temeljene principe, oni izviru iz Zakona o medijima, a u jednom manjem broju članaka ponovljeni ili malo drugačije formulirani u Zakonu o elektroničkim medijima. Što se tiče natječaja za Europski fond solidarnosti, s obzirom da ste i vi iskusna u prijavljivanju na fondove EU-a, jako dobro znate na koji način se evaluiraju projekti, znate ko je PT1, PT2 i na koji način se provode te procedure pa onda isto tako jako dobro znate da Ministarstvo kulture nije ono koje odlučuje na koji način će se dodijelit sredstva nego se gledalo projekte i jesu li oni koji su prijavili projekte ispunili sve kriterije.
Slijedeća replika, uvažena zastupnica… … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Molim? Uvažena zastupnica Katarina Peović, slijedeća replika.
Evo ministrice, zanima me smatrate li uistinu sindikate interesnim skupinama? Naime, tako ste ih nazvali u čl. 33. i praktički kriminalizirali sindikalnu borbu upozorivši da sindikate treba spriječiti od utjecaja na nakladnike. Inače, stavimo na stranu žute sindikate, uglavnom se sindikati bave borbom za radnike i javnim dobrom, radničkom borbom, znači što bi trebao biti interes ovog zakona. Istovremeno ovaj zakon pokazuje prave interesne skupine koji su utjecale na njegovo pisanje pa tako Fond za poticanje pluralizama otvaramo komercijalnim tržišnim i profitno orijentiranim medijima, smanjena je obaveza objavljivanja lokalnih vijesti lokalnih televizijskih postaja sa 10 na svega 4-5 ili 7% omogućava se da nakladnici u potpunosti mijenjaju programsku osnovu samo 2.g. nakon dobivanja koncesije, te domaća, obaveza domaće proizvodnje je potpuno nedefinirana ostala, što znači da nakladnici mogu računati programe koji su u cijelosti realizirani van Hrvatske [[Upadica: Vrijeme]] na stranom jeziku, što međunarodne televizijske kuće i čine.
Odgovor.
Hvala vam gđo. zastupnice. Dakle, čl. 33. kaže državna tijela i njihovi predstavnici, te sindikati i različite interesne skupine. Mislim da se ovo da jako logički analizirat, za to nemamo vremena u jednoj minuti. Po vašoj interpretaciji valjda bi i državna tijela onda bili interesne skupine, ne radi se o tome, potpuno je jasno na što se misli u ovom članku. Radi se o tome da jednostavno za svoje vlastite interese takvi zagovaratelji, a posebno državna tijela i njihovi predstavnici ne smiju utjecati na nakladnike televizije ili radija glede stvaranja audiovizualnog ili radijskog programa. Vezano uz ovu drugu temu kao što sam rekla mi smo imali jedan disbalans gdje su linearne elektroničke usluge, dakle televizija i radio bili jako normirani za razliku od onih koji su na zahtjev i koji privlače sve više publike i koji nemaju nikakvih obveza i ovaj zakon je zapravo u dogovoru sa svim dionicima tražio balans, mislim da je postignut dobar balans.
Slijedeća replika uvažena zastupnica Vesna Bedeković.
Hvala lijepa. Poštovana ministrice, postojeći Zakon o elektroničkim medijima iz 2009.g. ima precizno definirane klasične medijske usluge i znamo da se zakon od 2009. nije značajno mijenjao. Međutim, znamo i to i jasno je da su se u međuvremenu značajno promijenile i tehnologije, ali i dostupnost elektroničkih sadržaja korisnicima. Čl. 93. predloženog zakonskog prijedloga odnosi se na odgovornost nakladnika za sadržaje koje generiraju korisnici odnosno odgovornost nakladnika za komentare korisnika da tako kažemo i molim vas da još jednom objasnite svrhu i smisao ovog članka. Onako kako ga ja iščitavam u njemu nije riječ o ograničavanju slobode govora, niti je riječ o bilo kakvoj cenzuri, nego o suzbijanju govora mržnje i odgovornosti nakladnika za generirane sadržaje koji sadrže govor mržnje.
Odgovor.
Hvala vam gđo. zastupnice. Kao što sam i uvodno rekla, odbacujem bilo kakvu insinuaciju da bi bilo kome palo na pamet u demokratskoj Hrvatskoj 2021. uvodit cenzuru ili ograničavat bilo čije, bilo čiju slobodu govora. Međutim, mi znamo da sloboda jednog, sloboda pojedinca prestaje tamo gdje počinje ugrožavat druge. U slučajevima teških kršenja kaznenih djela propisanih Kaznenim zakonom, dakle govorimo o dječjoj pornografiji, pozivanju na rasizam, ksenofobiju, kaznena djela terorizma, mora postojati odgovornost. Ako netko želi dijelit takve sadržaje može u demokratskoj državi i za to mora snosit odgovornost jednako kao da je došao takve poruke vikati ispred HS. Nema razlike između prostora javnog trga i digitalnog svijeta i mislim da je to kroz sve rasprave koje smo dosad čuli većinski ipak za ovakva rješenja imamo podršku.
Slijedeća replika uvažena zastupnica Maja Grba Bujević.
Hvala g. potpredsjedniče sabora, uvažena ministrice i gđo. suradnice. U čl. 15. i 16. koji su zapravo povezani, propisuju se kriteriji kojima trebaju udovoljiti audiovizualni i radijski programi, te sadržaji elektroničkih publikacija. Ta je propisana odredba imala i prekršajnu odredbu sa sobom. Međutim, iz nekog razloga, a čini mi se da je to zbog medijskih natpisa, brisali ste tu prekršajnu odredbu, a koja je nakana ovog zakona sigurna sam da je objavljivanje točnih informacija, na koji način ćete onda zapravo, na koji način će onda oni koji prekrše to pravilo snositi neke posljedice jel mora bit nekakva kazna za nešto što si napravio mimo zakona?
Odgovor.
Javna rasprava služi tome da uočite kad nešto pogriješite. Mi smo u raspisivanju u tom novom načinu raspisivanja prekršaja zaista došli u situaciju koja nije postojala u prethodnom zakonu da su se za čl. 15. i 16. pojavile prekršajne kazne. Kad smo na to upozoreni odmah smo to izbrisali jer ove čl. 15. i 16. treba čitati kao principe, a ne kao nešto što bi se sankcioniralo. Uvodno sam rekla da ovaj zakon inzistira na principima koregulacije i samoregulacije. Za slobodne medije, za neovisne medije u pluralnom i demokratskom društvu uvijek je bolje kad ovakva pitanja se tretiraju unutar tijela koja potiču samoregulaciju, koregulaciju, znači Vijeća časti, novinarskog društva, Vijeća za elektroničke medije u onom dijelu u kojem ili drugih samoregulatornih akata, a ne kroz neke prekršajne odredbe.
Slijedeća replika uvaženi zastupnik Željko Pavić.
Poštovana ministrice, evo svi vas napadaju, ja moram reći da je to zakon u prvo čitanju, kao prvo, a kao drugo moram reći da je zakon u raspravi dobio i niz pohvala. U prvom redu zbog veće transparentnosti o objavi podataka pružatelja medijskih usluga vezano za objavu vlasničke strukture na internetskim stranicama. Međutim, ono što mene muči je to što nigdje nije navedeno kada lokalna samouprava može biti vlasnik medija, pod kojim uvjetima, a to otvara naravno niz mogućnosti za politički utjecaj na medije zbog financiranja, sufinanciranja i drugih utjecaja. Prema sadašnjoj zakonskoj regulativi da bismo vidjeli tko ima i kakve obaveze ima prema medijima u lokalu moramo posegnuti prema Zakonu o lokalnoj samoupravi koji definira obvezu lokalne samouprave prema mediju, ali isto tako nigdje ne piše pod kojim uvjetima može biti vlasnik. To su riješile sve države EU, riješila je to i Srbija, pa pitam kad ćemo to mi riješiti, dal ćemo to riješiti u ovom zakonu ili nekom drugom zakonu?
Odgovor.
Hvala vam g. zastupniče. Kao prvo nemam osjećaj da me baš nešto jako napadaju, imamo danas jako dobru raspravu, prvo o Zakonu o autorskom pravu, a onda i o ovom zakonu ja zaista s pažnjom slušam sve i pohvale, a i evo ponekad neke male napade. Mi smo u ovom zakonu, u ovom prijedlogu donijeli prijedlog transparentnije objave vlasničkih struktura. To smatramo da je jako važno jednako kao što smo propisali obvezu izvještavanja medija, nisu svi nakladnici s tim bili sretni o izborima financiranja. Smatramo da će to za naše građane biti važno da vide, tko je vlasnik, tko ga financira i propisali smo obvezu da za lokalne medije, za financiranje lokalnih medija se moraju raspisivati javni natječaji, a ne kao što danas određene jedinice lokalne samouprave ih financiraju izravno. Mislim da će to biti veliki iskorak, ne znam kako bismo ograničili tko može biti vlasnik medija ili ne, ali ostavimo to za raspravu do drugog čitanja.
Slijedeća replika uvaženi zastupnik Hrvoje Zekanović.
Poštovana ministrice, u ovom zakonu se na nekoliko mjesta spominje rodni identitet. Mene zanima kad je to u hrvatski pravni sustav uveden taj termin i odakle vama pravo i ideja da se taj termin uvodi i možda evo da za početak objasnite Hrvaticama i Hrvatima što je to rodni identitet, da evo znamo, što sutra ne smijemo raditi odnosno što će biti sankcionirano prema prijedlogu ovog zakona.
Odgovor.
Hvala vam. Gospodine zastupniče, a ponekad je kako vi kažete Hrvaticama i Hrvatima lakše objasniti nego na nekim drugim mjestima. Ja sam čim je to pitanje postavljeno na odboru, moram priznati bila začuđena od kud je ta tema uopće izronila. Dakle, ovo su odredbe od prve do zadnje potpuno isto napisane kao i 2009. godine i do prije par tjedana kad se ta tema dignula na odboru zaista nikad nisam čula nikoga da je primijetio da bi u ovom zakonu bilo nešto problematično, a sve je usklađeno sa Zakonom o sprječavanju diskriminacije. Međutim tu smo u prvom čitanju da čujemo sve komentare i sve argumente što je to 2021. godine postalo problematično kad do sad nikada nije bilo problematično, međutim odlučno odbijam vaše insinuacije da se ovdje itko bavi rodnom mitologijom, ovaj zakon se bavi elektroničkim medijima.
Slijedeća replika uvaženi zastupnik Miro Bulj.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, naravno Članak 238. dakle prvo ministrica mi nije odgovorila lijepo i jasno, a što to znači rodni identitet, jel ona možda ne zna i ne želi reći. Ako je zakon istovjetan kao što je i bio prethodni zašto donosimo uopće novi prijedlog zakona. Dakle, a neke stvari koje su loše možda su se i potkrale. Ja vas upozoravam i ponovno vas pitam. Poštovana ministrice, zašto se u ovom prijedlogu zakona uvodi jedan novi termin ili dakle zašto se uvodi i što to znači, što podrazumijeva rodni identitet? Odgovorite molim vas.
Znači ovo je bila replika, a ne povreda Poslovnika i dobivate opomenu. Izvolite zastupnik Bulj.
Ministrice, sloboda, sloboda govora je osnov demokracije. Znam osobno bih mogao govoriti o problemima koji su u medijima nalaze, međutim je činjenica da ovim nametanjem kazni, sankcija zbog komentara medijima je po meni udar na slobodu, slobodu novinarstva. Kako vi mislite da će biti slobodno, znači tko će prosuđivati što je uvreda, što nije i na koji način? Hoćete vi neke kriterije raspisati ili na koji način? Ja samo mogu kazati, evo u Splitsko-dalmatinskoj županiji daje se novac liječnicima, njihovim direktorima škola da osnuju svoje portale, novac županijski da bi blatili mene il nekog drugog, al to je tema za se, ali opet sam za slobodu medija, a vi očito gasite slobodu medija.
Odgovor, odgovor.
Poštovani gospodine zastupniče, vi i ja se uvijek nekako na kraju složimo. Dakle i ja sam naravno za slobodu medija i sigurna sam da su svi zastupnici koji su izabrani u ovaj demokratski sabor, zalažu se za slobodu medija. Nitko ne govori o uvredama, nitko ne govori o bilo kojem drugom sankcioniranju, nego ponovit ću o odgovornosti kako bi se onemogućilo objavljivanje sadržaja koji potiču na kaznena djela terorizma, kaznena djela u vezi s dječjom pornografijom, kaznena djela koja se odnose na rasizam i ksenofobiju. Ja ne mogu vjerovati da bilo tko u Hrvatskoj, a posebno ovdje u ovom saboru bi imao išta protiv da oni koji dijele takve sadržaje za to budu sankcionirani. Da biste ih mogli sankcionirati morate znati na koji, morate uključiti odgovornost onoga koji im je omogućio prostor u kojem se takvi sadržaji dijele. Ja sam sigurna da će s tim složiti većina naših građana, a čut ćemo.
Slijedeća replika uvažena zastupnica Katarina Nemet.
Zahvaljujem. Poštovana ministrice, moje pitanje se odnosi na prekršajne odredbe, znači onaj dio gdje se novčanom kaznom propisuje iznos od 100.000 do milion kuna. Prema vama se upućuje apel vlasnika malih medija koji kažu da ova razina početna od 100.000 kuna je za njihovo poslovanje jako puno. Oni smatraju da se prekršitelji trebaju sankcionirati adekvatno, ali također kažu da 100.000 kuna za malog poduzetnika, vlasnika malog medija može značiti i kraj poslovanja. Hvala.
Odgovor.
Mislim da je važno reći da su visine kazni od 2003. do danas se nisu mijenjale. Da ovakve drakonske kazne ne može izreći vijeće nego isključivo sud. Dakle, prema našim podacima, a možemo i kasnije u raspravi, nemam ovdje sad sve te podatke, mi nismo imali nikad takvih drakonskih kazni i sve u svemu godišnje se izreče između 15 i 20 kazni, sveukupno prema svim medijima mislim da nikad nije izrečena niti jedna više od 100.000 kuna, ali provjerit ću. Dakle, radi se zaista bi se radilo o nekim ekstremnim, vrlo grubim kršenjima, ali bih ih morao utvrditi sud, a ne Vijeće za elektroničke medije.
Imamo povredu Poslovnika, Miro Bulj. Izvolite.
Hvala lijepo. Povrijeđen je čl. 238., ja sam prije tražio povredu Poslovnika međutim zbog nemogućnosti rada Sabora u ovim okolnostima ministrice ja znam točno i tako sam odgojen kako poštivati ljude i kako se raditi ne trebate nas obučavati. Hrvatski branitelji su stvorili državu za slobodu govora, ali vi namećete ovdje svega i svačega, od rodne ideologije do naravno da ćemo biti protiv sadržaja koji su neprimjereni. Međutim, koji su kriteriji da mene kao političara recimo tamo u komentarima neko napadne, hoćete to tražiti ili kako ćete? Vi ćete propisati po Andreju Plenkoviću evanđelje o medijima [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] pa nije to sloboda za koju smo se borili. Sloboda govora je najveće demokratsko [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] pravo ustavom zajamčeno.
Ovo nije bila povreda Poslovnika nego vaša replika i zato vam izričem opomenu. Sljedeća replika uvažena zastupnica Marijana Puljak.
Zahvaljuje. Ministrice, evo jedan hipotetični slučaj isto vezan uz ove komentare i odgovornost nakladnika odnosno vlasnika portala za komentare. Recimo da u tekstu županu Žiniću ispod dole se pojave komentari da župan ima ne znam 13 kuća ili zapošljava ljude itd., dakle komentar koji je netko će reći lažna vijest. Hoće li portal biti odgovoran za tu lažnu vijest ili će se procesuirati onoga tko je objavio tu lažnu vijest? Dakle, po ovome kako je sada u čl. 93.ispada da će portal odgovarati za nekakve lažne vijesti i lažne činjenice koje su ostavili komentatori.
Odgovor.
Poštovana gospođo zastupnice. Ja ću ponoviti dakle da se u odnosu na čl. 93.odnosti samo na objavljivanje sadržaja koji potiču na nasilje ili mržnju, a posebno sadržaje koji potiču kaznena djela terorizma, kaznena djela u vezi s dječjom pornografijom, kaznena djela koja se odnose na rasizam i ksenofobiju. Ne mislim da bi bilo kakvo pozivanje na bilo kakvu osobu, pogotovo javnu osobu moglo se podvest pod ovako nešto. Dakle, znamo na što se ovo odnosi i ne bi bilo dobro interpretirati odredbe da će bilo tko interferirati sa onim što građani misle, bez obzira iznijeli to anonimno ili svojim imenom i prezimenom. Ovdje se radi o teškim kaznenim djelima za koja netko mora odgovarati.
Sljedeća replika uvaženi zastupnik Nikola Grmoja.
Hvala. Poštovana ministrice. Mi smo nedavno ovdje u HS-u imali izvješće DORH-a za 2019.g. i u njoj tih kaznenih djela iz govora mržnje ima jako malo, dakle taj problem je u Hrvatskoj je sporadične naravi, dakle nije uopće nekakav ogroman problem kako vi iz Vlade želite pozdravit iako je svaki govor mržnje nešto što nije prihvatljivo u jednom normalnom društvu. Dakle, vi s ovim zakonom idete kako biste ograničili slobode, slobodu govora. Sjetimo se da je predsjednik Sabora jednom prilikom rekao Jandroković, da je za njih najveći problem i za ovu Vladu Facebook društvene mreže, vama očito ne odgovaraju komentari na vaše vođenje države i sada idete uvesti jednu autocenzuru jer koji portal će to biti odgovoran za one koji komentiraju, radije će u potpunosti onemogućiti komentare. Dakle, radi se o klasičnoj cenzuri i mi ćemo protiv ovoga žestoko ustati.
Odgovor.
Poštovani g. zastupniče. Ja vas upućujem da pročitate čl. 93. i da još jednom pročitate čl. 93. Ja se nadam da ste ga pročitali iako nisam u to sigurna jer da ste ga pročitali ne biste ovo tvrdili. Dakle, u čl. 93.govori se o sadržajima koji potiču na kaznena djela terorizma, kaznena djela u vezi s dječjom pornografijom, kaznena djela koja se odnose na rasizam i ksenofobiju i to je to, ništa dalje i ništa manje i ništa više. Bez obzira je li takvih djela ima dva, tri, pet ili petsto pet svako treba sankcionirat i svako je iznimno štetno za naše društvo u cjelini.
Povreda Poslovnika Nikola Grmoja.
Povreda čl. 230., poštovana ministrice ja sam itekako dobro pročitao. Vi niste pročitali to vam je kolega RAspudić ovdje dokazao. Ne da niste pročitali nego prepisujete iz zakona koji su prije bili na snazi, a gdje su bili određeni tipfeleri. Dakle, jedini vi ovdje niste nešto pročitali. A što se tiče svega ovoga što ste nabrojali, nitko normalan to ne može opravdati, ali vidjeli smo sa ste vi spremni sve proglasiti terorizmom. Znači imali smo mi slučajeve gdje ste cijele jedne stranke optužili da stoje iza određenih napada koje ste nazvali teroristički.
Vrijeme. Ovo nije bila povreda Poslovnika izričem opomenu. Hvala ministrice, možete vi otići na mjesto. Druga povreda Poslovnika uvaženi zastupnik Nino Raspudić.
Povreda Poslovnika čl. 238., ministrica je omalovažila zastupnika Grmoju insinuirajući da on nije pročitao čl. 93. Zajedno s njim sam komentirao i raspravljalo čl. 93., a ministrica manipulira zato što brka dva stavka u odgovoru na pitanja. Molim da upozorite zastupnike da mi omoguće govoriti i vratite mi vrijeme.
Molim vas dopustite zastupniku.
Dakle, u jednom stavku se govori o odredbama Kaznenog zakona, znači ako ste protiv ove manipulacije Orwellovske vi ste okej vam je dječja pornografija, rasizam i ostalo. Ne, dva su stavka u čl. 93. Jedan je ovaj koji spominje kaznene zakone, a drugi kaže, sukladno čl. 14 ovog Zakona, poduzeti sve mjere [[Upadica: Vrijeme.]] kako bi onemogućio objavljivanje sadržaja koji potiče nasilje ili mržnju [[Upadica: Vrijeme.]] a to ostaje arbitrarno. Tu vi manipulirate.
Ovo nije bila povreda Poslovnika ni kod vas, i vama izričem opomenu. Slijede dalje, pardon, odbori, je li u ime odbora netko? Izvolite. Odbor za informiranje, informatizaciju i medije, uvaženi zastupnik Željko Pavić, izvolite.
Poštovani predsjedavajući, poštovana ministrice, kolegice i kolege. Odbor za informiranje, informatizaciju i medije je kao matično radno tijelo napravio, raspravio na 3. sjednici održanoj 2. prosinca 2020. g. Prijedlog Zakona o elektroničkim medijima koji je predsjedniku Sabora podnijela Vlada RH aktom od 12. studenog 2020. g. U uvodnom obrazloženju koje ste u možda malo izmijenjenom obliku čuli u izlaganju ministrice, ministrica je istaknula da će se predloženim Zakonom i nacionalno zakonodavstvo RH transponirati odredbe EU direktiva. U raspravi su članovi Odbora najviše pozornosti posvetili čl. 93 st. 3 Prijedloga zakona, u kojem se navodi da je pružatelj elektroničke publikacije odgovoran za cjelokupni sadržaj na elektroničkoj komunikaciji, uključujući i sadržaj koji ... [[Govornik se ne razumije.]] korisnici te su upozorili i na mogućnost zlouporabe od strane pružatelja kao i na to da će pružatelji možda prije ukinuti komentare i time onemogućiti kritičko izražavanje. Rečeno je i da govor mržnje u svakom slučaju treba suzbiti, ali problem je što on nije dovoljno precizno definiran te je potrebno pronaći ravnotežu između suzbijanja govora mržnje i slobode izražavanja. Izneseno je i mišljenje da bi navedeni stavak trebalo izbrisati iz prijedloga zakona. Nadalje, primjedba je iznesena i na pojam „rodni identitet“ koji se spominje u čl. 14, 22, 71, 97 te je predloženo također, njegovo brisanje, ali je dogovoreno da taj pojam, kao i ostali pojmovi u navedenim člancima, budući su preuzeti iz Zakona o suzbijanju diskriminacije, ostaju. Predloženi zakon u raspravi dobio je i niz pohvala, u prvom redu zbog veće transparentnosti objave podataka pružatelja medijskih usluga vezano za objavu vlasničke strukture na internetskim stranicama, kao i za objavu podataka vezano za iznose i izvore financiranja te uvođenja obveze da se sredstva za financiranje proizvodnje i objavljivanje regionalnih i lokalnih programa dodjeljuje putem javnog poziva na temelju javno objavljenog kriterijima. Pozitivnim je ocijenjeno i to da audio-vizualne usluge ne smiju sadržavati poticanje na nasilje ili mržnju usmjerenu protiv grupa ili člana grupe koje se temelju na diskriminaciji na osnovi spola, rase, boje kože, etičkog ili socijalnog podrijetla, genetskih obilježja jezika, religije ili uvjerenja, političkog ili bilo kojeg drugog mišljenja, pripadnosti nacionalnoj manjini, imovine, rođenja, invalidnosti, dobi, seksualnoj orijentaciji ili državljanstvo, kao ni sadržaj koji izazivaju na počinjenje terorističkog kaznenog djela. Također, članovi Odbora pohvalili su i nastojanja da se zaštiti hrvatski .../nerazumljivo/... također, članovi Odbora pohvalili su i nastojanja da se zaštiti hrvatski kulturni identitet kroz povećanje kvote hrvatske glazbe, hrvatskih audio-vizualnih djela te uvođenje kvote za djela neovisnih producenata audio-vizualnih djela, kao i rješenja usmjerena na zaštitu maloljetnika koja je sve više potrebna s obzirom na nove tehnike i tehnologije. Nakon provedene rasprave, Odbor je većinom glasova, sa 6 glasova za, 2 glasa protiv i 2 suzdržana odlučio predložiti HS-u sljedeće zaključke: 1. Prihvaća se Prijedlog Zakona o elektroničkim medijima; i 2. Sva mišljenja, primjedbe i prijedlozi izneseni u raspravi dostavit će se predlagatelju radi izrade konačnog prijedloga zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Ima li još neki odbor želju uzeti riječ? Nema. Onda idemo s raspravom. Otvaram raspravu. Prvi se za raspravu javio Klub zastupnika suverenista, uvaženi zastupnik Pavliček i Zekanović, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče HS-a, uvažena ministrice. Pod krinkom usklađivanja sa zakonodavstvom EU, ovim prijedlogom zakona nas vraćate u mračno razdoblje komunističkih režima jer onemogućavate hrvatskim građanima slobodno izražavanje vlastitog stava, jer onemogućavate i ograničavate slobodu mišljenja, što je u suprotnosti i sa Ustavom RH s čl. 38, a isto tako u suprotnosti s Općom deklaracijom o ljudskim pravima UN-a. I najveći apsurd toga što i dalje smatram da se upravo vi, ministrice, prekršili ovaj zakon, čl. 28, aktualnog zakona, odnosno čl. 33 novog prijedloga zakona koji kaže: „Državna tijela i njihovi predstavnici te sindikati i različite interesne skupine, ne smiju utjecati na nakladnika televizije i/ili radija glede stvaranja audio-vizualnog ili radijskog programa.“. Naime, 17. ožujka uoči same korona pandemije, upravo u neposrednoj blizini HS-a, u prostorijama Vlade na tajnom sastanku koji je inicirao premijer, na kojem ste prisustvovali vi sa glavnim urednicima medijskih kuća u RH, istima je jasno dano do znanja kako trebaju izvještavati o korona pandemiji. Još egzaktniji primjer kršenja čl. 33 ovog prijedloga Zakona, dogodio je 23. prosinca na sjednici Vlade gdje je premijer Plenković pred TV kamerama poručio novinarima, a sve vezano za početak cijepljenja u Hrvatskoj, citiram ga, nositelj kampanje je HZJZ i mi ćemo im tu pomoći. Očekujem najotvorenije od svih medijskih kuća da se uključe u ovo i to čvrsto. Podcrtavam još jedanput, odgovornost medija i internetskog prostora, da otklanjamo te nebuloze koje postoje u eteru i da vaša uređivačka politika, N1, Nova, RTL i HTV, svima imate tu odigrati ulogu, nema dileme. To su riječi premijera Plenkovića a pri tom je upirao prst u novinare koji su bili na sjednici Vlade. Ovo je egzaktan primjer kršenja čl. 33. Prijedloga Zakona o elektroničkim medijima. Zemljo, otvori se. Kada predlagatelj krši vlastiti zakon. Zemljo, otvori se. Ovo ima samo u RH a vi to možete negirat koliko hoćete, ali to je nažalost istina. Ali vratimo se sada i na manjkavosti samoga zakona. Naime, u čl. 93. ovog zakona, stavak 3., kaže se da je pružatelj elektroničke publikacije odgovaran za cjelokupni sadržaj objavljen na elektroničkoj publikaciji uključujući i sadržaj koji generiraju i korisnici. Ajmo reći laički, znači vlasnik jednog portala će bit odgovoran za sve one sadržaje odnosno komentare čitatelja koji će biti ispisani ispod članaka objavljenih za govor mržnje kao što vi kažete. Jeste li vi svjesni je li moguće vlasnik portala uopće nadgledati taj cjelokupan prostor i zašto bi odgovarao za ono što će neki čitatelj napisati? Taj isti vlasnik portala bit će prinuđen jer nema resurse, ugasiti mogućnost komentiranja i vraćamo se opet u mračno razdoblje, vraćamo se 20 g. unazad kada nemamo dvosmjernu komunikaciju što omogućava internet 2.0, nego jednostranu komunikaciju odnosno samo novinske članke koji su nam predstavljeni ovisno o ideološkom predznaku samog autora članka. No, dok mi raspravljamo o ovim zakonima, istovremeno velike kompanije, društvene mreže, Facebook, Twitter, mogu bez ikakvih problema, samovoljno po njihovoj procjeni blokirati korisnika na duže vrijeme, skinuti mu njegovu objavu, post bez gotovo ikakvog obrazloženja odnosno ustanova Faktograf u RH će odlučiti koji je sadržaj istinit a koji nije. A taj isti Faktograf čine ljudi koji imaju određenu ideologiju koja ne mora bit ista mojoj ideologiji, vašoj ideologiji i oni trebaju odlučivati da li neki sadržaj istinit ili ne. Stoga smatram da je Hrvatskoj potreban zakon koji će omogućiti poštivanje svih prava i sloboda hrvatskih građana na društvenim mrežama i internetskom prostoru. Kao i u mnogočemu, i ovaj puta nam može Poljska biti primjer jer planiraju donijeti zakon koji će štititi prava i slobode svojih građana na društvenim mrežama koji će omogućavati Poljacima da u slučaju blokade profila ili objave, imaju mogućnost žalbe te sam senzor može biti financijski kažnjen ukoliko se utvrdi pristranost pri cenzuriranju određenih objava na društvenim mrežama. Nažalost, Hrvatska je daleko od Poljske, daleko od zaštite svojih vlastitih građana. Hvala vam lijepa.
Opet su mi pola minute ukrali. Ja mogu samo nakon svog kolege Pavličeka reći ovdje „Amen“ zapravo, ali evo ipak ću nešto reći. Jedna od najglupljih, najskandaloznijih i najjadnijih izjava koje je hrvatska Vlada donijela je tzv. interpretativna ili interpretacijska izjava povodom donošenja Istanbulske konvencije a u njoj među ostalim kaže odnosno stoji „RH smatra da odredbe Konvencije ne sadrže obvezu uvođenja rodne ideologije u hrvatski pravni i obrazovni sustav.“ I onda uzmemo ovaj prijedlog zakona, Zakona o elektroničkim medijima i onda ovdje u čl. 93., 14., 22., 71., 97. se spominje nekakav čudnovati rodni identitet. I ministrica maloprije u replici nije znala reći, pojasniti što je to rodni identitet, da građani sutra ne bi možda se ogriješili o članke ovog zakona. Ona se to ne usudi izustiti. I kaže da je to bilo i u prethodnom prijedlogu zakona, odnosno zakona aktualnom, je, bilo je u jednom članku, čl. 64. se stvarno spomenulo, međutim ono što je jako bitno ovdje reći da što se tiče hrvatskog Ustava, u hrvatskom Ustavu ne postoji rodni identitet, to se ne spominje. Čl. 17. govori o nejednakosti osoba s obzirom na rasu, boju kože, spol, jezik, vjeru, nacionalno i socijalno podrijetlo i to je to. Nekakav novi fluidni rodni identitet ne spominju međutim mi ga sustavno uz sve prijedloge zakona gdje god možemo, guramo. Ne, mi Hrvatski suverenisti ali Vlada A. Plenkovića da. E ovo je primjedba, nek se to isključi a od vas tražim da kao predlagatelj objasni o čemu se radi. Evo ja stvarno ne znam što to znači rodni identitet. Ja znam što je spol. A što je znači rod, odnosno što ovdje ovaj zakon podrazumijeva, ja ne znam. Kolega je spomenuo čl. 93. u kojemu se govori o, znači, 93. stavak 3. pružatelj elektroničke publikacije odgovaran za cjelokupni sadržaj objavljen na elektroničkoj publikaciji uključujući i sadržaj koji generiraju i korisnici. Evo, pitanje, čujte pitanje. Jel se to odnosi i na vašu Facebook stranicu, ministrice? Evo sad primjer, sada kolega bilokoji ili kolegica, vama napravi nekakav komentar kojim nešto govori kontra rodnog identiteta, jeste li vi krivi ili je kriv taj koji nešto pisao protivi rodnog identiteta? Evo, to mene zanima, ili je pružatelj usluga u ovom slučaju, Facebook, pa će on odgovarati? Znači, tko odgovara? Provider, onaj glavni, Twitter, Facebook ili vi? Ovo je jako konkretno pitanje, evo molim vas da se o ovome porazgovara. I evo jedan konkretan primjer pa mi malo recite ko to zapravo nas već sada cenzurira? Ja sam više puta bio sam se susreo sa cenzurom na društvenim mrežama, prvi put mi je to bilo kad sam objavio sliku Slobodana Praljka, dan nakon njegove ili tu večer nakon što je znači on umro. Onda je moj profil bio blokiran, ne samo moj tisuću drugih profila i svaki put se to događa kad god neko objavi sliku Slobodana Praljka. Je li Slobodan Praljak upada u ove kategorije ove što ste vi naveli? U koju kategoriju on upada, gdje je on? Ja ne znam. Tko to kontrolira? I reći ću vam konkretan primjer, evo ga od prije dva dana. Opet sam blokiran, opet sam blokiran ovaj put na društvenoj mreži Twitter radi ove objave, pa mi recite evo vi mene naučite što sam ja pogriješio. A objava kaže „Ovo izgleda sjajno, na društvenoj mreži gdje dominiraju slobodoumni ljevičari pronašlo se čak 600 katolibana koji bi štitili život, usprkos golemom trudu naprednjaka“, stavio sam navodnike naravno. „Također moram konstatirati kako je nevjerojatna količina bijesa i mržnje pobornika ubijanja nerođenih.“ I mene Twitter tu blokira, smanji mi …, onemogući mi djelovanje. Ministrice, koju sam ja odredbu zakona prekršio? Aktualnu, ovaj problem. Ja znam da kolegici Benčić, Borić pretpostavljam i Puljak ovo odgovara, ali nama Hrvatskim suverenistima ovo ne odgovara.
U ime predlagatelja uvažena ministrica Nina Obuljen Koržinek.
Hvala gospodi zastupnicima Pavličeku i Zekanoviću. Uvijek razumijem da smo mi ovdje u ime Vlade da bi naravno obrazlagali vama saborskim zastupnicima, ali nas prati i šira javnost tako da na neka pitanja koja ste podigli jednostavno moram odmah reagirati. Kao prvo u svom uvodnom izlaganju sam rekla da se ovaj zakon ne odnosi na društvene medije. Dakle, vaš FAcebook i vaš Twitter to su vaši računi na društvenoj mreži, ovaj zakon ne uređuje društvene mreže. Meni je žao ako su vas blokirali, ja mislim da to nije dobro i mislim da je važno da hrvatska javnost stalno čuje vaše teze i vaša razmišljanja. Postavljate pitanje što je to rodni identitet, ja vam na to ne mogu obrazložiti jer nisam ekspert za ta pitanja. Ja pretpostavljam vi se tom temom puno više bavite, vi ste govorili o trećem wc-u i o takvim stvarima, dakle vi sigurno o tome znate puno više od mene. To nije tema Zakona o elektroničkim medijima. Ponovit ću odredbe koje su prenesene iz Zakona o suzbijanju diskriminacije, prenesene su još 2009.g. kao acquis tog zakona i odluka tadašnjeg Sabora koji je tada taj zakon u takvom izričaju usvojio. Jako mi je teško prihvatiti da bilo tko može tvrditi da se prijedlogom ovog zakona krši Deklaracija o ljudskim pravima ili da se vraćamo u neko mračno doba. Dakle, Hrvatska je demokratska zemlja, zakoni koje donosimo, a donosimo ih u skladu s Ustavom, '90.-te godine smo plebiscitarno odlučili da iziđemo iz mračnog doba i sigurna sam da nas nitko i nikakvim zakonima u njega ne može vratiti. Nitko nije utjecao na nakladnike, nitko nije kršio čl. 33., međutim u ovom konkretnom slučaju, a s obzirom da se vaša stranka suverenisti, radilo se o jednoj ugrozi, ozbiljnoj ugrozi i još uvijek živimo u razdoblju ozbiljne ugroze i potpuno je prirodno da se medijima o tome razgovaramo, ne na način da bi ih obvezivali da o nečemu na neki način govore kao što vidite barem našu Vladu dnevno propituju svi mediji svih mogućih, sa svih mogućih strana i to je legitimno. Ja ću se kao ministrica koja je između ostalog zadužena za medije uvijek za to zalagati, međutim u situacijama ozbiljne ugroze za društvo, za državu, za naše građane, a pandemija u kojoj živimo ozbiljna je ugroza logično je, očekivano i odgovorno od strane Vlade da o saznanjima, o planovima, o koracima komunicira. Jako smo transparentni u svim svojim nastupima i tako ćemo biti i dalje. Na kraju vraćam se opet na ovaj čl. 93., ovo je tema dakle pitanje komentara odnosno korisnički generiranih sadržaja i tema novog akta o digitalnim uslugama, on će vjerojatno na razini EU to područje detaljnije urediti, međutim ja vjerujem da je ovaj prijedlog zakona upravo na tragu takvih rješenja koja će u tom digitalnom aktu biti ponuđena. I ono što nisam uvodno rekla, pitanje odgovornosti nakladnika za sadržaje potvrđeno je i odlukom Europskog suda, kao što znate odluke Europskog suda zapravo se izravno primjenjuju i u naš zakonodavni okvir pa bez obzira na koji način mi to interpretirali ili ne interpretirali u tekstu zakona nas takvo određenje koje kaže da su nakladnici odgovorni za sadržaj, za cjeloviti sadržaj uključujući i komentare koje generiraju korisnici već obvezuje i obuhvaća.
Imate nekoliko replika. Prva je povreda Poslovnika. Zastupnik Zekanović već imate jednu povredu.
Je, znam, znam imam naravno. Dakle, poštovani potpredsjedniče čl. 238., naravno kolegica ministrica nije uopće odgovorila ovdje zapravo, ona je bez veze govorila. Pa meni spominje kako wc, ja wc u životu svom nisam spomenuo, ali biste vi spominjali i te koliko puta zvijezde na nekakvim neboderima koje ja, nisam se spušta toliko nisko da to spominjem, a kad već se spominje i kad se tako igramo, spomenut ću i hrvatskoj javnosti da se za vrijeme vašeg mandata, da ja to nisam spriječio, da bi se u hrvatske knjižnice uveli LGBTIQ odjeli i to jako dobro znate.
Vrijeme. Prvo, nije korektno da govorite ministrici da govori bez veze jer nije ni ona vama to govorila. Ovo nije bila povreda Poslovnika i ja vam moram izreć drugu opomenu. A sad replika. Povreda. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče. Pa kolega Zekanović povrijedio je čl. 238., opet se ne zna ponašati u sabornici, osim što ružno govori da je nešto bez veze nešto rekao itd., opet govori neistinu jer cijelu jednu raspravu je vodio na wc-u u ovom saboru koji će nositi naziv „ono“ kada smo pričali o Istambulskoj konvenciji i on pronašao rodnu ideologiju i rodni identitet. Tu nam je svima držao predavanje, evo prošlo je već skoro 4.g. od tada, još uvijek su isti ja mislim ti wc-i, nigdje ne piše „ono“ ne, a on je izgradio svoju političku karijeru na tome i naravno da to sada negira [[Upadica: Vrijeme]] iako toga u fonogramima ima podosta ako biste išli tražiti [[Upadica: Vrijeme]]
Vi ste također, niste, nije bila povreda Poslovnika, izričem vam opomenu. Slijedeća replika uvaženi zastupnik Hrvoje Zekanović.
Poštovana ministrice, g. Borić će dobiti sigurno keks od ovoga predsjednika vlade, vi ste ovdje rekli jednu stvar koja prvo niste mi objasnili što je rodni identitet, što bi vi morali znat kao predlagatelj, mogli ste se raspitat, telefonirat, tu je i suradnica, niste rekli, ja bi volio da to hrvatska javnost od vas čuje i dužni ste to kazati, dužni ste to kazati, nemojte to ignorirati. I sada u odgovoru na repliku to izgovorite, recite o čemu se radi i hrvatska javnost to treba čuti od vas, vi ste predlagatelj, vi znate što u ovom dokumentu piše i to recite. Druga stvar, jedna čisto tehnička stvar, očito niste informatički potkovani, ali valjda vaši suradnici jesu, većina portala je danas spojena sa društvenim mrežama odnosno komentari na portalima dolaze zapravo jer su povezani s društvenim mrežama. Ne možete ni komentirati na portalima ako niste uopće logirani na društvenu mrežu. To se dvoje jednostavno ne može razdvojiti, ne znam kako ste vi to mislili napraviti, možda ste mislili smisliti nekakav novi Internet Andreja Plenkovića.
Vrijeme. Odgovor na repliku.
Poštovani g. zastupniče, kao što sam rekla pitanje koje vi podižete nije pitanje merituma ovog zakona, ovaj zakon uređuje elektroničke medije, rad elektroničnih medija, odgovornost nakladnika, rad Vijeća za elektroničke medije, Agencije za elektroničke medije, uvjete dodjele koncesija itd. A što se tiče pitanje korisnički generiranih sadržaja i tehnologije to jednostavno nema veze jedno s drugim, dakle ono što ovaj zakon uređuje uređuje elektroničke medije i korisnički generirane sadržaje, a to jeste li vi to objavili na način da ste se izravno povezali sa svojom, sa svojim računom na nekoj društvenoj mreži ili ste poslali elektroničku poštu potpuno je irelevantno.
Slijedeća replika uvaženi zastupnik Josip Borić.
Hvala lijepo ministrice, podržavam vas u vašem pokušaju da objasnite o čemu se ovdje radi i da ovaj pokušaj priče koju forsiraju suverenisti i MOST nije ono što piše u ovom zakonu i na tome moramo danas ustrajati jer se to radi namjerno s obzirom da oni zaista se bave društvenim mrežama vjerojatno imaju i svoje portale jer to je jako dobro vidljivo s obzirom na način na koji se prenose vijesti, prema kome se ti portali obraćaju itd. i vjerojatno ih nešto tu smeta i tišti, a nije ono što oni bi htjeli, tako da taj govor mržnje o kojem oni pričaju nije priča o kojoj govori ovaj zakon, zato ćemo danas pojašnjavati što točno piše da ne bi u medijskom prostoru ostalo ono što su pripremali već nekoliko mjeseci kao uvod u raspravu o ovom zakonu i to se ne libe, kažem, ponovno ponavljati ne bi li se oni stavili kao veliki zaštitnici tih medija i cijelo vrijeme govorili samo o jednom u kojem vlada cenzura, a nema emisije u kojem ti isti nisu. Non stop su tamo na toj televiziji i stalno govore da je tamo cenzura.
Odgovor.
Hvala vam g. zastupniče što ste podsjetili na ono što je meritum ovog zakona i ja se nadam kao što smo to imali tijekom jutra i današnjeg dana jednu vrlo kvalitetnu i informiranu raspravu o Zakonu o autorskom pravu koja će nama kao predlagateljima pomoći da u drugo čitanje dođemo sa još kvalitetnijim zakonom, da će i ova rasprava večeras biti usmjerena na isti način. To od nas očekuju i nakladnici i novinari koji rade u elektroničkim medijima, ali i šira javnost koja te medije prati i konzumira jer zaista ovo je jedan dio naše kreativne industrije koji je iznimno propulzivan, ali ima i u svom poslovanju i u svom djelovanju brojne probleme i mi vjerujemo da će ovaj zakon svima koji djeluju u medijima omogućiti da djeluju na puno kvalitetniji način.
Imamo povredu Poslovnika, uvaženi zastupnik Marijan Pavliček.
Povreda poslovnika, čl. 238., evo kolega Borić je iznio neistinu, znači da su Hrvatski suverenisti oni koji štite medije jer se upravo najviše pojavljuju na tim medijima, što jednostavno ne odgovara istini, tako su Hrvatski suverenisti najmanje u dnevno političkim emisijama od „Otvorenoga“ i sličnih za razliku od nekih zastupnika vladajućih koji ovdje imaju jednog do dva zastupnika, a pojavljuju se 7-8 puta, znači u zadnjih nekoliko mjeseci, kao što je primjerice kolega Hrebak.
Nije bila povreda Poslovnika i vi dobivate opomenu. Slijedeća povreda Poslovnika uvaženi zastupnik Ivanović.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče. Povrijeđen je čl. 238., kako to već i biva. Mislim da je ministrica vrlo suvislo objasnila što ovaj zakon donosi i na što se ne odnosi. No ovdje se očito želi vrijeđati i ministricu i pojedine zastupnike i skreće se u biti sa merituma, odnosno sa teme o kojoj večeras raspravljamo. Hvala lijepo.
To nije bila povreda Poslovnika, imate i vi opomenu. Sljedeća replika je uvažena zastupnica Boška Ban Vlahek.
Zahvaljujem. Problema u medijima ima mnogo, a ovaj prijedlog zakona većinu njih ignorira kao što sam već u nekoliko navrata rekla. Upitno je hoće li riješiti i one kojima se treba baviti poput govora mržnje na Internetu. Ministrica je mnogo puta do sada isticala kako će novi zakon ići u smjeru stvaranja ozračja tolerancije, onemogućavanja govora mržnje na portalima. No razvidno je iz postupaka ministrice da ona kao i ova Vlada tolerira što više potiče govor mržnje i fake news. Kako drugačije objasniti da je milijune kuna hrvatskih građana ministrica dodijelila desničarskim portalima koji šire netrpeljivost poput primjerice portala Priznajem koji je dobio 1,3 milijuna kuna. Mržnji na portalima treba stati na kraj, ali na čiji će trošak ići moderiranje ili ukidanje komentara. Hvala lijepa.
Odgovor.
Poštovana gospođo zastupnice, mržnje je previše, govora mržnje je puno i previše u našem javnom prostoru. Ovaj zakon trebao bi dati jedan mali doprinos za one slučajeve kad se krši odredbe Kaznenog zakona. Ono što je najvažnije ulagati u medijsku pismenost kako bismo obrazovali naše građane da znaju neprimjerene sadržaje prepoznati, da se suzdrže od njihovih dijeljenja. I zato mislim da je važno da ovaj zakon utvrdi i obvezu, ono što je predviđeno poticanja medijske pismenosti. Što se tiče vašeg komentara o tome da je ministrica dodijelila neka sredstva, kao što sam odgovorila već ranije zastupnici koja je jako dobro upoznata sa procedurama dodjele europskih sredstava. Ministri o tome ne odlučuju, odlučilo je Povjerenstvo na temelju projekta koji je očito ispunio kriterije o tome je li nešto desničarski ili ljevičarski portal. To bi bilo potpuno pogrešno da bilo tko s pozicije Vlade o tome sudi ili cijeni. Ovdje se samo treba kontrolirati je li netko krši zakon ili ne krši zakon.
Hvala ministrice. Idemo na sljedeću raspravu po klubovima, to je klub zastupnika Zeleno lijevog bloka uvažene zastupnice Borić i Benčić.
… [[Govornica isključena, ne čuje se.]] [[Upadica Sanader: Mikrofon!]] nekoliko općih primjedaba. Ovo je prvi i jedini zakon u području medija koji predlaže ova Vlada. Zakon je važan, ali po našem mišljenju čini se da se zaobilazi značajan problem novinskih medija. I dakle, neka su rješenja tek kozmetička. Vjerojatno čuli smo od gospođe ministrice da nije pitanje usklađenja, tj. da je pitanje usklađenje s novim dobom, novim digitalnim dobom ali čini se ipak da je to, da se nije moglo izbjeći usklađivanje sa direktivom 20/10. Kad je već to jedini zakon smatramo da je trebalo riješiti tri stvari koje su od bitnog značaja, a to u javnoj raspravi s mediolozima, novinarkama, novinarima, njihovim udruženjima a to je, pa onda ne bi imali ovoliko i sporenja oko govora mržnje opću definiciju javnoga interesa, definiranje javnoga interesa u odnosu na financiranje medija iz Fonda za pluralizam, pa onda definirati, ali ne na birokratski način i stručno osmisliti sustav alokacije tih sredstava, a posebice čuli smo od ministrice da su se uvela neka unaprjeđenja, pa citiram trebalo bi napraviti potpunu reviziju načina izbora članova vijeća koje je jednako kao i HRT potpuno stranački instrumentalizirano. To naravno je pitanje kako bismo to trebali sve skupa riješiti sveobuhvatno medijskom strategijom koju eto još uvijek čekamo. Također posebno je važno da u toj analizi kako bismo znali razriješiti neke stvari obavezno da se zakoni donose u skladu sa Zakonom o procjeni učinaka propisa, a ovdje kao i u ni jednom drugom slučaju nemate te analize. A evo i samo jedan komadić konkretno jer ću podijeliti vrijeme sa kolegicom. Nije jasno zašto u članku 3. nema pojma neprofitni proizvođači audio-vizualnog ili radijskoga programa koji postoje u aktualnom zakonu. Prema knjizi neprofitnih proizvođača audio-vizualnih i/ili radijskih programa Agencije za elektroničke medije u Hrvatskoj postoji 59 neprofitnih proizvođača koji su proteklih 7 godina proizveli brojne kvalitetne medijske sadržaje i time doista značajno pridonijeli medijskom pluralizmu. Njihovo brisanje iz ZEMA značit će i brisanje vrijednih i ljudskih, ali i tehničkih resursa koje su neprofitni proizvođači razvili tijekom proteklih godina djelovanja. Ovo brisanja značilo bi ujedno da neprofitni proizvođači audio-vizualnog i/ili radijskoga programa više nemaju pravo prijave na natječaj za sredstva Fonda za pluralizam što smatramo nedopustivom diskriminacijom ove skupine medijskih aktera koji kao što i praksa pokazuje proizvode isključivo medijske sadržaje od javnog interesa. Stoga tražimo da se neprofitni proizvođači audio-vizualnog radijskog programa ponovo uvedu, tj. navedu u članku 71. ovoga prijedloga. A sada će kolegica Benčić.
Zahvaljujem se. Pa evo ja ću pokušati u ovih par minuta reći nešto o prizmi kroz koju bi svi trebali gledati zapravo na ovaj zakon, koja je njegova svrha. Dakle, naravno da je ključna rasprava ovdje da li se ovim zakonom proporcionalno ili zapravo neproporcionalno i pretjerano ograničava sloboda izražavanja i medijske slobode. Dakle, čl. 10 Europske konvencije o zaštiti ljudskih prava, koja je dio unutarnjeg prava RH, ali po hijerarhiji propisa iznad zakona, kaže da svatko ima pravo na slobodu izražavanja i da to uključuje i slobodu mišljenja koja je jedina apsolutna sloboda, ali i slobodu primanja i prenošenje informacija i ideja bez miješanja javne vlasti i bez obzira na granice. Međutim, s obzirom da je samo sloboda mišljenja apsolutna, ostvarivanje svih ovih drugih sloboda obuhvaća i prava i dužnosti, odnosno dužnosti i odgovornosti i može bit podvrgnuto određenim formalnostima, uvjetima, ograničenjima ili kaznama propisanim zakonom i onda ću vam reći još koji je uvjet. E sad, što to znači? Ovaj zakon se zapravo bavi time, ustanovljuje što su dužnosti i odgovornosti, koji su kriteriji, koje su formalnosti, koji su uvjeti i ograničenja. Međutim, sve te formalnosti uvjet je ograničenja, moraju biti nužni u demokratskom društvu. Moraju biti propisani zakonom i moraju biti propisani na način da su proporcionalni legitimnom cilju koji želimo ostvariti. Ima 6 legitimnih ciljeva, neću vas njima zamarati, ali to su ciljevi zaštite ugleda i prava drugih, interesi državne sigurnosti, itd. I upravo u pojmu nužnosti u demokratskom društvu moramo razmatrati da li je ovaj zakon adekvatan za jačanje slobode izražavanja i medijskih sloboda. Pa ću tako reći da upravo kroz tu prizmu gledam odredbu čl. 16 i smatram da nije nužno u demokratskom društvu da zakonodavac propisuje što medij treba biti i što mora raditi, a posebno ne bi smio to propisivati na način koji uključuje jako velik broj interpretativnih pojmova koji nisu dovoljno predvidljivi u smislu što se od njega traži, pa tako primjerice, kaže se da pružatelji medijskih usluga i elektroničkih publikacija su obvezni promicati nepristranost, obvezni su isto tako, osigurati da su primjereno zastupljene sve vrste mišljenja i različiti pristupi. To po meni nije adekvatno regulirati zakonom na način da je to obaveza jednog medija jer mi zaista možemo imati pristrane medije koji su u nekom političkom spektru, koji na određeni način gledaju stvari, od njih možemo zahtijevati da se informacije prenose istinito, ali to ne znači da ih ne mogu prikazivati u određenom kontekstu nego ukupna medijska slika bi trebala biti ta koja daje raznolikost mišljenja, pogleda i konteksta za građane. E sad, ja osobno smatram da čl. 16 treba u potpunosti brisati i da treba propisati samo ono što mediji apsolutno ne smiju, što je u nekom dijelu i propisano. I podsjetit ću, podsjetit ću da je jedna od ključnih odluka Europskog suda za ljudska prava, Handyside protiv UK iz '76. g. rekla sljedeće i to je jako važno za ovo kad procjenjujemo da li smo otišli malo predaleko u regulativu ili nismo. Dakle kaže da je sloboda izražavanja jedan od temelja društva, nužna za njegov napredak i razvoj svakog čovjeka i da je to primjenjivo, ne samo na informacije ili ideje koje se primaju dobronamjerno ili se ne smatraju uvredljivim ili ravnodušnim, nego isto tako, i na sve one informacije koje vrijeđaju, koje šokiraju, koje ometaju državu ili neki dio stanovništva jer takvi su zahtjevi pluralizma, dakle, i tolerancije i otvorenosti bez koje nema demokratskog društva. Dakle, i informacije koje su uvredljive spadaju pod slobodu govora i informacije koje šokiraju, spadaju pod slobodu govora i izražavanja. Ono što ne spada u slobodu govora i izražavanja, odnosno nema konvencijsku zaštitu jest govor mržnje. Ali, da bi to tako mogli propisati u zakonu, moramo i jasno definirati što je to govor mržnje jer meni se čini kroz izjave određenih predstavnika vlasti da se pod govor mržnje žele interpretirati i one stvari koje apsolutno spadaju u slobodu govora, kao što su, primjerice, uvrede političarima. Dakle uvrede imaju konvencijsku zaštitu, posebno one upućene političarima i Europski sud za ljudska prava je nebrojeno puta rekao da su upravo političari ti koji trebaju trpiti višu razinu javne kritike i da ono što vrijedi za običnog građanina, vrijedi i za njih pa je tako rekao austrijskoj državi da jest pogriješila i kršila ljudska prava novinara koji je Haideru rekao da je idiot jer je u redu reći da je idiot. Reći premijeru da ga mrzite nije govor mržnje. Ali reći da treba pobiti sve pripadnike određenog naroda jest govor mržnje. I to jest ono što moramo regulirati i što moramo primjereno zapravo propisati i iz tog razloga mi smatramo da treba jasno izuzeti određene stvari od primjene sankcija, posebno satiru, pa i uvrede koje idu prema određenim funkcijama u društvu, ali jasno propisati što je to govor mržnje [[Upadica: Vrijeme.]] koji se neće tolerirati. Hvala.
Sljedeća rasprava u ime Kluba zastupnika Mosta, uvaženi zastupnik Nino Raspudić.
Kolegice i kolege zastupnici. Osnovno obilježje ovog zakona je cinizam. Cinizam se vidi već u općim načelima gdje se navodi sljedeće, čl. 4 st. 1, jamči se sloboda izražavanja i puna programska sloboda elektroničkih medija. St. 2, nijedna odredba ovog zakona ne može se tumačiti na način da daje pravo na cenzuru ili ograničenje prava slobode govora i izražavanja misli, samo ćete platiti milijun kuna ako idete mimo …/nerazumljivo/… inače slobodnom, podsjeća na onaj sovjetski vic Radio Erevana, kad slušate zove Radio Erevan i pita je li istina da u Sovjetskom savezu postoji sloboda govora. U principu da, postoji sloboda govora, ali ne postoji sloboda poslije govora. U ovom slučaju su to te kazne od 100 tisuća do milijun kuna. Nas ministrica uvjerava ma ne, ne, neće se to ništa ovo što tu piše to se neće primjenjivati. Sporan je Članak 93. u kojem postoje 2 stavka jedan se poziva na kazneni zakon i to je ovo gdje se svi slažemo pedofilija, rasizam i sve ostalo, međutim tu je i drugi stavak koji je nedefiniran i kaže sukladno Članku 14. ovog zakona poduzeti sve mjere kako bi onemogućili objavljivanje sadržaja koji potiče na nasilje ili mržnju, a onaj tko arbitrira oko toga što potiče nasilje ili mržnju, a što ne je naravno ministarstvo ljubavi ili nadležna tijela. U stavku 3. kaže se pružatelj elektroničke publikacije odgovoran je za cjelokupni sadržaj objavljen u elektroničkoj publikaciji uključujući i sadržaj koji generiraju korisnici. A onda u Članku 97. se predviđa kazna u iznosu od 100.000 do milijun kuna. Što to znači? Pa to znači da portal, a većina ih je na rubu egzistencije de fakto će ukinuti komentare jer zašto bi riskirali kaznu od 100.000 do milijun kuna za nešto što će netko ostaviti u komentar. To je poanta svega. Problematičan mi je, na puno mjesto mi je problematično slovo ovoga zakona, ali je problematičan i njegov duh. To je duh hipernormiranja kojeg inače vidim kao problem EU birokracije, negativna tendencija gdje se sve mora normirati, od definicije krastavca, dužine krastavca da bi krastavac bio krastavac do međuljudskih odnosa. Ne mora sve biti u zakonu. Zakon je minimum morala. Tamo gdje stvari funkcioniraju odnosi među ljudima bez zakona on nije potreba. Dakle, zakonsko reguliranje je nužno samo tamo gdje se ne može bez njega. To u Hrvatskoj statistike govore po ovim pitanjima da apsolutno nije slučaj jer stojimo najbolje u EU. U civiliziranoj zajednici postoji nešto što se naziva bonton, kućni odgoj, dobar ukus, čast, pristojnost, takt, odgoj, empatija, solidarnost, sve pozitivne osobine koje ljudi razvijaju u slobodnoj interakciji i koje predstavljaju vezivno tkivo društva. I ljudima treba pristupati kao slobodnim, odgovornim jedinkama, a ne kao nekim mrziteljskim manijacima koje država treba sputavati svugdje i na svakom mjestu i sve hipernormirati. Problem govora mržnje je umjetno proizveden problem. Ono što su ljudi nekada žvrljali po vratima zahoda sada imaju mogućnost staviti negdje u komentarima, ali svi mi i kao čitatelji razvijamo neke filtere, ove koji vrijeđaju mahinalno već preskačemo ako uopće i gledamo te komentare. Da je riječ o umjetnom proizvođenju problema, govore brojke, statistika o zločinima iz mržnje, gdje smo među ponavljam među najboljima u EU, 2019. DORH-u je prijavljeno 60 osoba, optuženo je 40, 13 osuđujućih zločin iz mržnje. Što se tiče govora mržnje u 2019. 59 prijava od toga 39 odbačeno, presude za 13 osoba od toga 11 osuđujućih. Dakle, uopće to nije veliki i značajan društveni problem da moramo ovakvu artiljeriju koja će sužavat slobodu govora pripremati za to. Mi već imamo zakonodavni okvir koji sve to sankcionira i ne treba pod tom izlikom gušiti slobodu medija i slobodu govora općenito te koristiti to kao krinku za nastavak antropoloških pokusa nad cijelim narodom. Mržnja i ljubav se sve više koriste kao neke batine u političkoj borbi. Ja ne mrzim, znači ti mrziš. Dokaži da ne mrziš, a ja ću arbitrirati. Hoćete li preimenovati ministarstvo u ministarstvo ljubavi? Gledano sa psihološke strane, ova zabrana komentara nije dobra. Ljudima se moraju ostaviti neki ventili. Svijet nikada neće biti savršen. Sve kad bi i uspjeli zapriječiti izražavanje govora mržnje na internetu isti govor vjerojatno i pojačan teći će podzemnim medijskim internetskim kanalima. Time se mržnja ne rješava. Isto tako ovo znači kraj anonimnosti u komentarima, a ta anonimnost je vrlo često bitna. Neke stvari se i doznaju, neki indikatori i ostave u anonimnim komentarima jer se ljudi boje za egzistenciju, recimo kod kriminala i korupcije što je sa zviždačima. Govorite o komentarima Borić pa vaši …/nerazumljivo/… su osuđeni oko toga u onoj kampanji. E sad, kolega Zekanović je pitao što je to rodni identitet? To je jedna konstrukcija teorijska koja kaže da je rodni identitet subjektivni osjećaj o vlastitom rodu, a rod je vrlo teško odvojiti od spola jer su to neke društvene uloge i konstrukti očekivanja od određenog spola. Međutim, ako ga idemo razrađivati što znači biti žena, rodna uloga koju društvo očekuje od žene? Pa nije isto žena u Švedskoj i žena u Afganistanu. Dakle, to su već 2 različita roda. Nisu to žene u Hrvatskoj 2021. i žena 1960., kad idemo to razrađivati dolazimo de facto do toga koliko ljudi toliko rodova. I sad jedan takav fluidan konstrukt teorijski se umeće i u zakonodavstvo. Pa to je razvaljivanje zakonodavstva, stavljati nešto tako fluidno. Riječ ideologija označava ideju koja se žali nametnuti u praksi, zato govorimo o rodnoj ideologiji jer na kraju nešto što je teorijski konstruk, kad se gurne u zakon na kraju dođe do tvrde stvarnosti, a to je da biološki muškarac ulazi u ring sa biološkom ženom, imamo američke primjere i razbija joj glavu ili da osuđeni silovatelj u Engleskoj kaže rodno se osjeća kao žena nije prošao ni operacije, ni hormonalne terapije, stave ga u ženski zatvor pa siluje 2 žene tamo, to je slučaj iz 2018. godine Kerin White se zove kao žena. To su stvarni problemi. Kako je išao taj historijat? Rodni identitet se prvi put uvodi u hrvatsko zakonodavstvo Zakonom o suzbijanju diskriminacije iz 2008. kojeg je nagurao Sanader, sjećate se Ive Sanadera, jel znate ko je to, jeste čuli kad za tog čovjek? Ivo Sanader. Bio je jednom jedan. Jer treba ući u EU a onda ćemo se najesti, poteći će med i mlijeko pa evo, ubacit ćemo to u zakonodavstvo, samo je Marijana Petir bila protiv. Potom korak, dva, 2009. u čl. 65. o poticanju iz fonda, još uvijek nema rodnog identiteta ali ga ima u čl. 12., dakle testno se negdje stavio taj rodni identitet, nitko nije primijetio. Onda evo ga 2013. g. u zakonu o izmjenama i dopuna Zakona o elektroničkim medijima i u čl. 64. Slijedi Istanbulska konvencija kao četvrti korak, protiv su bili Ćelić, Jelkovac, Stier, Dodig i pokojni prof. Tuđman od zastupnika izabranih u ovom sazivu. A onda evo peti korak, sada odjednom rodni identitet u čak četiri članka ovoga zakona. On zadire u temeljena ljudska prava i slobode, i ustavna i ono što jamči Deklaracija o pravima čovjeka. Primjerice, portal koji objavio pobudnicu apostolska pape Franje koji je inače vrlo liberalan papa, riskira kaznu od milijun kuna. Ne samo portal, ako neko u komentaru stavi ove riječi iz papine pobudnice gdje on govori o tome, „upozorava na različite oblike specifične ideologije općenito nazvane rodna ideologija koja negira različitosti, naravno u komplementarnost muškarca i žene.“ Onda na drugom mjestu te pobudnice, papa Franjo kaže: „Ta ideologija zamišlja društvo bez razlika između spolova čime dokida sam antropološki temelj obitelji. Pokreće obrazovne nacrte i zakonodavna usmjerenja kojima promiče poimanje osobne samosvijesti i osjećanje bliskosti koji su korjenito odcijepljeni od bioloških razlika između muškarca i žene.“ Usvajanjem ovoga zakona portal pa čak i komentar koji prenese odlomak pobudnice „Amoris laetitia“ pape Franje, može biti kažnjen sa milijun kuna. Da, vrlo je jasno, svaki pravnik će vam to objasnit, za ovo ćete dizati ruku. To trebate znati. Kolege s ljevice, ovo vama može sada odgovarati, voda na vaš mlin ali ovaj stroj koji se sada sklapa, za 10 g. može ekstremna desnica u EU i u Berlinu preuzeti pa ić na drugu stranu, branimo pluralizam i slobode. Ne dozvolite zato što vam možda trenutno ideološki ovo odgovara, da se na ovaj način dokidaju ljudska prava i slobode. Hvala.
Vrijeme. U ime predlagatelja, uvažena ministrica Nina Obuljen Koržinek, izvolite.
Hvala vam, g. potpredsjedniče. G. zastupniče, jako je teško kad obrazlažete neki nacrt zakona, a kad se stalno u raspravi iznose teze koje ne pišu u zakonu. U jednom trenutku rekli ste, platiti ćete milijun kuna, ne postoji sloboda poslije govora i onda će vas kazniti Ministarstvo kulture kao nadležno tijelo, nazvali ste ga ministarstvom ljubavi, Ministarstvo kulture i medija se zove po zakonu o Vladi koji je usvojen u ovom Saboru. Nije Ministarstvo kulture i medija nadležno nego Vijeće za elektroničke medije. Govorite o hipernormiranju, o Eu birokraciji ali to je neki narativ, ja ne znam iz čega on proizlazi ali to je narativ, to je vaše legitimno pravo, neki drugi mnogi misle da određene vrijednosti, europske vrijednosti za koje smo se zalagali i koje smo usvajali, značajno doprinose našem demokratskom društvu. Neistina je da se ovim zakonom guši sloboda medija i sloboda govora a posebno da se zabranjuju komentari. Ne zabranjuju se komentaru, to nigdje u ovom zakonu ne piše, ja sam to rekla uvodno, ponovit ću koliko god puta treba. Utvrđuje se odgovornost kako će onaj tko je odgovaran postupiti u slučaju kršenja zakona je odluka onoga tko je dužan ili u mogućnost postupiti u slučaju kršenja zakona, može to ignorirat i onda će čekat sudski pravorijek a ne bilokoga drugoga, može posegnuti za kao što smo rekli, brojnim rješenjima koja postoje u drugim državama, bilo da na neki način ograniči vremenskom trajanje u kojem se mogu postaviti komentari, da one koje smatra da krše zakon uklanja, imate i onaj modern notice and take down s obzirom da vi govorite cut-paste, onda ću i ja iskoristit ovaj izraz. Što se tiče anonimnosti, anonimnost je bitna da kad se prijavljuje u slučaju zviždača itd., ali ne vjerujem da se zalažemo za anonimnost ako netko čini kaznena djela. A pozivat na terorizam, promicati dječju pornografiju i takva djela, to su kaznena djela. Ovaj dio oko rodnih identiteta, rodne ideologije ili kako god to interpretirate, teško mi je, mogu jedino ponoviti da je to dakle u čl. 14. stavak 2., formulacija identična definiciji u postojećem zakonu, čl. 22. stavak pod 4., podstavak 2., na prijedlog pučke pravobraniteljice usklađeno sa Zakonom o suzbijanju diskriminacije i čl. 71. unesen ranije u zakon kao što sam rekla. Vezano uz još neke teme koje su istaknute od prethodnog kluba, izbor članova Vijeća za elektroničke medije, za vrijeme pristupanja EU-u, proveli smo vrlo široku javnu raspravu o načinu izbora i tad je zaključeno da je način izbora članova adekvatan. I u javnoj raspravi i u brojnim javnim nastupima, rekla sam da smo uvijek otvoreni za poboljšanja ako netko iznese bilo kakva poboljšanja o načinu izbora članova Vijeća za elektroničke medije. U ovoj raspravi nije ih bilo osim Hrvatskog novinarskog društva koji je predlagao da dva člana vijeća budu imenovana na prijedlog izravni prijedlog Hrvatskog novinarskog društva. Naše je mišljenje da bi to derogiralo ulogu ovog Visokog doma i da ne može se izjednačit mandat saborskih zastupnika da biraju članove Vijeća i jedne udruge. A što se tiče neprofitnih proizvođača, to je bilo uvedeno u zakon 2014.g., ali oni nemaju u ovom zakonu osim te definicije nisu imali nikakve obveze i bili su uvedeni samo zato da bi se mogla povlačiti sredstva fonda, međutim jedan veći dio njih su elektroničke publikacije neprofitne kao takve su upisane u upisnik i kao takve mogu participirati u fondu.
Nekoliko replika, prva je uvažena Andreja Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovana ministrice. Nedavno je na jednom portalu objavljen izmišljeni intervju s jednim akademikom kardiologom gdje se zapravo radi o krađi identiteta, ne samo da se reklamira potencijalno opasni lijek nego se evo krade i identitet uglednog liječnika, slično je bilo i sa dijabetologom. A ljekarnička komora to sve prati i navodi da već pune tri godine prati takve oglase i redovito ih prijavljuju i Ministarstvu zdravstvu, MUP-u i HALMED-u međutim nemaju nikakvih povratnih informacija od nikoga, jedino su im se javili iz HALMED-a i rekli da to nije u njihovoj nadležnosti. Također je problem što se i na nekim lokalnim televizijama također objavljuju emisije za reklame sličnih preparata koje također su samo potpisane doktor ovaj ili doktor onaj. I sad iz MUP-a kažu da oni na temelju anonimne ili potpisane prijave podnose izvide ili ako oni vlastitim saznanjima dođu do toga ukinu internetske domene, deaktiviraju ih. A ja sad pitam obzirom da u ovom [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] zakonu nisam našla ništa o tome koji je vaš komentar oko te krađe identiteta.
Odgovor na repliku.
Ukoliko se takvi sadržaji nađu kao sadržaji u elektroničkim medijima onda postupak vodi Vijeće za elektroničke medije najčešće to su poveznice sa oglasa koji vode na stranice na društvenim mrežama najčešće i to nije u nadležnosti, dakle s obzirom da ovaj zakon ne uređuje društvene mreže to se ne uređuje ovim zakonom, ali ako se pojavi nešto na radiju, televiziji ili elektroničkoj publikaciji onda se treba uputit prijavu Vijeću za elektroničke medije i oni po tome postupaju.
Sljedeća replika uvaženi zastupnik Nino RAspudić.
Poštovana ministrice. Ovim vašim odgovorom u ime predlagatelja niste ništa odgovorili na ono što sam rekao samo ste potvrdili moju tezu o temeljnom cinizmu kako zakon tako načina na koji se prezentira. Vi kažete, zakon ne zabranjuje komentare, pa nisam ja to ni tvrdio, zakon samo propisuje da mogu platiti kaznu od 100.000 do milijun kuna portali i u konačnici će dovesti do autocenzure i do toga da će maknuti komentare. A posebno mi je cinično da vi opet spominjete pedofiliju, terorizam to nikome ovdje nije sporno, to je kažnjivo i Kaznenim zakonom, problem je ono što je u 2. stavku čl. 93., gdje ostavljate odluku o tom fluidnom poticanju na mržnju i nasilje. Ja sam rekao opunomoćeniku ministarstva ljubavi, dobro ja znam da je to Vijeće za elektroničke medije i dobro znam kako se bira. Dakle, niste ništa odgovorili samo ste potvrdili moju osnovnu tezu.
Odgovor.
Poštovani g. zastupniče. Teško mi je odgovoriti na teze koje ne proizlaze iz ovog zakona. Mi možemo na ovakav način polemizirati dosta dugo, ali mislim da je cilj ove rasprave da raspravljamo o onome što piše u zakonu, a u ovom zakonu ne piše da će se bilo kome ograničavati sloboda govora ili da će se bilo koga cenzurirati ili da će se bilo koji sadržaj uklanjati. O tome kako će se nakladnici odnositi prema sadržajima kojima se krše potencijalno odredbe Kaznenog zakona ili Zakona o suzbijanju diskriminacije o tome će odlučiti nakladnici. Neki će možda na to reagirati, neki neće, a na kraju o tome će svemu pravorijek donijeti hrvatski sudovi.
Sljedeća replika uvaženi zastupnik Miro Bulj.
Hvala lijepo. Ministrice, sloboda govora kao što sam rekao je ono za što smo se dugo borili. Činjenica je da je kolega RAspudić rekao da imamo sankcije od 100.000 do milijun kuna kojim će biti sankcionirani portali, činjenica je da ste vi naveli da će to biti pitanje rodne ideologije, ovog, onog i on je samo citirao ako netko citira Papu po pitanju stava njegovog o rodnoj ideologiji da će taj portal morati moguće platiti do milijun kuna ili neki episkop ili ne bitno ili čelnik islamske neke zajednice, nebitno koje mjere. Znači mi smo ovdje dovedeni do zabrane slobode govora i različitosti mišljenja. Mi ovdje ne govorimo o pedofilima, ne govorimo o zločincima, teroristima naravno da je to kažnjivo i da to triba kaznit. Mi ne smimo i nemamo pravo smanjivati pravo govora, a nemojte sebi dozvoliti da budete grobar slobode govora u RH.
Odgovor.
Poštovani g. zastupniče. Sigurno ne bih stajala na ovom mjestu i u ime ove Vlade branila bilo koji propis koji bi bilo kome ograničio slobodu govora, da se u bilo kojem prijedlogu propisa nađe nešto takvo i osobno bih na to reagirala, tako da kada bi mi netko od vas ukazao na koji način ste iščitali ovaj prijedlog zakona kao nešto što ograničava slobodu govora, ja bih rado na to odgovorila. Ali s obzirom da to ne proizlazi iz teksta ovog zakona, ja samo mogu ponoviti ono što sam rekla, konkretno čl. 93., samo uvodi odgovornost nakladnika za cjelokupni sadržaj publikacije.
Sljedeća replika uvaženi zastupnik Željko Sačić.
Poštovana ministrice, već smo ukazivali na taj problem represije osobito ovog kažnjavanja pa u članku 97. U stavku 1. točka 9. zapravo gdje predviđate kao predlagač da će se od 100 tisuća kuna do milijun kuna iznimno, iznimno represivno obračunavati sa prekršiteljima ali čega? U točki 9. ste predvidjeli da će se kazniti tom novčanom kaznom osoba pravna koja će audio-vizualnu … [[Govornik se ne razumije.]] djelatnost poticati na potencijalno zdravstveno štetne ili sigurnosno-štetne radnje. Pa to je prestrašno! Mi smo imali priliku slušati, odnosno čitati izvješće USKOK-a i kaznenu politiku naših sudova, pa pravne osobe za najteže oblike kaznenih djela koje počine ne prelaze sudsku kaznu od nekakvih 11, 12, 15, 30 000 kuna. Pa molim vas uskladite to. Pravni poredak zaslužuje da bude u harmoniji sa svojom, sa vlastitom svojom politikom, represijom, dijelovi njegovi.
Odgovor.
Hvala vam gospodine zastupniče. Ponovit ću da su visine kazni potpuno iste u ovom zakonu od 2003. godine do danas. Da bi se stekao neki dojam, opomena je od 2016. do 2020. Opomena izrečeno ukupno 33 od strane Vijeća za elektroničke medije. Konkretno 6, 7, 3, 11 pa 6 u 2020. godini. Što se prekršaja tiče u razdoblju od 4 godine od 2016. do 2019. bilo ih je ukupno 13. 2016. 3, 2017. ni jedan, 2018. 9 i 2019. jedan. Dakle, Vijeće za elektroničke medije iznimno rijetko poseže čak i za prekršajem, a kamoli upućivanjem na sud.
Sljedeća je uvažena zastupnica Ljubica Lukačić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovana ministrice, ja prije svega želim izraziti zadovoljstvo što ste u dovoljnoj mjeri u ovom zakonu dali mjesta djeci sa teškoćama u razvoju i osobama sa invaliditetom. Osobe sa invaliditetom, njihovi predstavnici kad se počelo govoriti o ovom zakonu izražavali su zadovoljstvo i meni je drago što evo danas to mogu ovdje prenijeti. A što se tiče rodnog identiteta moram se evo kratko osvrnuti i na to, pa mi nije nikako jasno zašto nekome na primjer smeta podizanje svijesti o ravnopravnosti bilo koga, pa čak i rodnih identiteta. Hvala vam lijepa.
Odgovor.
Hvala vam gospođo zastupnice. Kao prvu točku kad sam navodila ona poboljšanja zakona koja vidimo i koja želimo istaknuti istaknula sam upravo veći napor svih medija da prilagode svoje usluge i omoguće pristup osobama sa invaliditetom. Znamo da je to jedna obveza koja zahtijeva i značajna materijalna sredstva od nakladnika, ali moram istaknuti da su svi mediji zapravo prihvatili i oni će postupno naravno kako budu im pružale mogućnosti raditi na tome da prilagode svoje usluge osobama sa invaliditetom. A o tome će se sukladno novoj direktivi sada podnositi i redovita izvješća koja će nam onda omogućiti da pratimo dosege te politike.
Sljedeća replika uvažena zastupnica Marijana Puljak.
Zahvaljujem. Rekli ste ministrice da ovaj članak 93. Dakle ne odnosi se na one moguće lažne vijesti već samo na ove specifične, dakle slučajeve govora mržnje, nasilja, dječje pornografije itd. Međutim, ovako kako je napisan i ovaj stavak tri zapravo je nejasan i daje mogućnosti za razna tumačenja i manipulacije, je li obzirom da kažete da u ovom stavku 3. Pružatelj elektroničke publikacije je odgovoran za cjelokupni sadržaj i sadržaj koji generiraju korisnici. Dakle, točno je da u stavku 2. Imamo navedene što su sve dužni, međutim netko može protumačiti ovaj stavak 3. kao nešto na što se onda može pozivati i u ovim slučajevima koje sam ono ranije pitala.
Odgovor.
Hvala vam gospođo zastupnice. Dakle, pružatelj elektroničke publikacije jest odgovoran za cjelokupni sadržaj. Dakle, mi smo se u raspravi najviše fokusirali na ove komentare, dakle korisnički generirane sadržaje. Međutim, na jednaki način pružatelj elektroničke publikacije odgovoran je na primjer i sa sadržaj svih komercijalnih audio-vizualnih komercijalnih komunikacija, dakle svih reklama, pa je onda tako odgovoran i za ovo što je zastupnica ranije istaknula kad se lažno objavljuju koristeći imena pojedinih osoba reklamiraju određeni proizvodi i za to postoji neka sankcija. Dakle, ovaj stavak 3. samo govori o tome da je nakladnik elektroničke publikacije na isti način odgovoran kao i nakladnik televizije ili radija.
Sljedeća replika uvaženi zastupnik Josip Borić.
Hvala lijepo uvažena ministrice. Istina je da ovaj zakon ne govori o ukidanju komentara ispod ovih tekstova pogotovo na portalima. Ali što se desilo danas. Kolege iz MOST-a već unaprijed znaju što će se dogoditi i onda s obzirom da je nekakva kazna oni neće dozvoliti komentare iako to nigdje ne piše. To su njihova proročanstva kao i uvijek, uvijek se zna. A MOST pogledajte njegove profile. Pa to je cijela jedna industrija zabave. Znači video uradci gdje se stavljaju ljudi, likovi, kult ličnosti, imena, titluje se, vrijeđa se svoje političke protivnike itd. Probajte napisati Miri Bulju ili Nikoli Grmoji jedan ružan komentar. Vidjet ćete koliko će to trajati i koliko će trajati to prijateljstvo sa tim profilima. Idete u blok odmah nema puno razmišljanja. Sve što vrijedi za druge, za njih ne vrijedi. Zato je ovo smiješno što govore jer kažu da se bez odgovornosti možemo ponašati u cijelom prostoru bez ikakve odgovornosti. Možete pisati autorsko djelo a kad idu druga autorska djela e onda neka pišu svi što hoću. Ok, neka pišu bez odgovornosti [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] Ako je to.
Povreda Poslovnika zastupnik Bulj.
Hvala lijepo uvaženi predsjedavajući. Kolega Borić kao Plenkovićeva pahuljica zaista ima nepresušne ideje, pa odustajem od povreda Poslovnika.
Dobro. S obzirom da ste i to izrekli kao repliku, dobivate opomenu. Sljedeća replika uvaženi zastupnik Željko Pavić.
Poštovana ministrice osobno smatram da pisanje komentara pod lažnim imenom zapravo niti nije izricanje vlastitog mišljenja. To je zapravo skrivanje iza nečega i iza nekoga. Smatram da, to sam rekao i na odboru na kraju krajeva, ukoliko postoji mogućnost ili opasnost da će neki portal ugasiti komentare zbog toga što se boji opasnosti od pozivanja na terorizam, pornografije i nešto tako dalje da onda se uvede pravilo ono što sam spomenuo da se svi koji pišu komentare da se prijave pod pravim imenom i prezimenom. Na koji način? Da koriste certifikate koje će imati na osobnim iskaznicama. Nove iskaznice su u izradi. Svaki će imati svoj certifikat. Neka se prijavi sa svojim imenom i prezimenom i neka piše što hoće.
Odgovor.
Poštovani gospodine zastupniče to je jedna od opcija, ali mi nismo željeli ići tako daleko da predlažemo na koji način će nakladnici konzumirati odnosno odrediti se prema toj svoj odgovornosti. Dakle, oni mogu, kao što sam rekla postoji cijela paleta opcija koje se mogu iskoristiti. Jedno je doista da bez obzira je li komentirate pod svojim imenom ili pod nekim nadimkom da morate biti registrirani da biste mogli komentirati. Drugi imaju model da komentirate s odgodom dakle prije toga urednik koji je odgovoran za tekst pa je odgovoran i za komentare filtrira one koji su relevantni za temu, pa se onda ne može dogoditi da ispod nekog članka koji recimo piše o ovoj raspravi se pojavi netko tko prodaje ribice, a ima i takvih slučajeva. Jednostavno ga urednik ne bi propustio. Ima modela gdje ovaj notice and take down, dakle cijeli niz modela ali to je zaista na nakladnicima i mi nikako to ne bismo propisivali da se odluče na koji način će se ponašati u odnosu na komentare.
Hvala ministrice. Sljedeća rasprava je Kluba zastupnika Domovinskog pokreta. Uvaženi zastupnik Zlatko Hasanbegović.
Poštovani, što su ciljevi i stvarna pozadina ovog zakonskog prijedloga koji uređuje jedno važno područje? Ali poslovično ima obilježja tipična obilježja hrvatske zakonodavne prakse kao mješavine nomotehničke papazijanije, pravne i jezične nepismenosti, dvosmislenosti te briselskim direktivama nadahnute prenormiranosti nasuprot stvarnih društvenih potreba tj. zakonske regulacije i onih odnosa koje uopće nije potrebno regulirati? U čemu je riječ? Formalno ovo je primjena u nacionalnom zakonodavstvu jedne od u pravilu nepotrebnih i konfuznih direktiva briselske kominterne koja u svojoj najodanijoj pokrajinskoj sekciji koja se odaziva na ime Vlada mr. Andreja Plenkovića uvijek pronađe najpouzdanijeg izvršitelja. U suštini ovog zakonskog prijedloga nisu tehnološke promjene, proširenje medijske pismenosti audiovizualnih pravila na platforme za dijeljenje video sadržaja, zaštita djece ili dostupnosti medijskih sadržaja invalidima. U stvarnosti budimo do kraja jasni. Zakonsko uobličenje ove briselske direktive predstavlja isključivo ideološko cenzorski zahvat u slobodu medija te iskazivanja mišljenja i govora s ciljem dodatnog ograničavanja svake kritike Plenkovićeve vladavine i njegovih briselskih tutora pod smokvinim listom suzbijanja ideologema tzv. govora mržnje i širenja tzv. lažnih vijesti sve u protimbi člankom 4. istog Zakona u kojem se jamče slobode izražavanja i puna programska sloboda elektroničkih medija te ističe da se niti jedna odredba ne može tumačiti na način da daje pravo na cenzuru. Dakle što ideološko cenzorski sadržaj ovoga Zakona koji je gospođo ministrice zapravo novela vašeg čeda još iz 2009. godine iz Vlade pomajke Jadranke Kosor i zato ga tako grčevito branite. Dakle, poanta je zloporaba i primjena totema tzv. političke korektnosti ideologema tzv. govora mržnje pojma koje ne poznaje niti Ustav, niti hrvatsko zakonodavstvo, a koji se u svakodnevici pretvara u ideološku toljagu za neistomišljenike za kojom selektivno svakodnevno posežu samozvani politkomesari i društveni cenzori. Dakle ideološko cenzorski duh ovoga Zakona pušten je iz boce ministrice kulture Obuljen Koržinek još u siječnju 2019. kada je na sjednici Vlade najavljeno donošenje orvelijanskog tzv. zakona o nedopuštenom ponašanju na internetu koji je na sreću do danas ostao mrtvo rođenče, a zapravo s klimaksom u ne da, u nedavnim Vladinom upućivanjem u javnu raspravu represivnog tzv. protokola o postupanju u slučaju zločina iz mržnje o čemu će i u saboru i javnosti još biti riječi. Suština ideološke pozadine ovog zakona sublimirana je osim u njegovu duhu i sadržaju posebice u Članku 14. Stavku 2. u kojem se nasuprot postojećim odredbama ustava i kaznenog zakona subinteligentno i na rubu pismenosti komesarski navodi da je među ostalim selektivno odabranim pojmovima i fobijama zabranjeno poticati i širiti dakle mržnju i diskriminaciju na osnovi tzv. rodnog identiteta te citiram ideja fašističkih, nacionalističkih, komunističkih i drugih totalitarnih režima. Postavlja se pitanje tko će to prosuđivati i temeljem kojih kompetencija, što su tu u politološkom i historiografskom smislu fašistički zašto ne i nacionalsocijalistički bez obzira na generičku srodnost fašizama i nacionalsocijalizma postoje suštinske razlike, a što komunistički režimi u kojem vremenu i u kojem povijesnom kontekstu tu se posebice po svojoj birokratskoj glupavosti i intelektualnoj tupavosti ističe kriminalizacija legitimnog pojma nacionalizma o kojem postoji mnoštvo teorijske konceptualizacije bez koje u konačnici i nema nacionalne države. Dakle nacionalna država je podsjećam izravno čedo nacionalizma kao jedne od ključnih nosivih ideologija modernosti koje često ne i uvijek nastupala i u simbiozi s liberalizmom i demokracijom posebice u slomu komunizma o čemu postoji teorijsko suglasje u društvenim znanostima. Molim vas gospođo Obuljen da mi kao političar u kojem su konkretni starčevićanski nacionalizam i društvena sloboda temeljni postulati djelovanja i ideološkog stava razjasnite koji bi to nacionalizam i nacionalistički režim trebalo medijski kriminalizirati i koja je kompetencija činovnika čata i političkih imenovanih članova vijeća za elektroničke medije pa ako hoćete i sudaca uključujući sudaca Ustavnog suda da o tome prosuđuju. Hoćete li možda sutra cenzurirati i zabranjivati se i Matoševi eseji i njegova apologija nacionalizma. Dakle, cenzorski ali još i više birokratsko i intelektualno, mediokritetski sadržaj ovog zakona sadrži Članak 15.-ti dakle koji propisuje da svi audiovizualni radijski programi te sadržaji moraju pridonositi npr. zaštiti okoliša, poštovanju tuđih mišljenja, izobrazbe gledatelja, zabavi te među ostalim besmislicama i floskulama preuzetih s izbora za miss, poticati javnost na tzv. međunarodno razumijevanje sudjelovali u kulturnom životu ili na osjećaj prave. Primjerice zašto bi portal koji je raščlanjuje političku teoriju, promiče lezbijski aktivizam, filozofiju, filateliju, planinarenje, biciklizam, diferencijalni feminizam, feminizam pretilosti, gastronomiju ili teorijsku fiziku morao pridonositi zabavi i tzv. međunarodnom razumijevanju. Dakle, takvih budalaština ima mnoštvo što ovaj zakon čini ne samo sa stajališta slobode, medija i misli, već i zdrave pameti opasnim i bizarnim. U konačnici u kontekstu ideološke pozadine ovoga zakona valja ukazati i na penetraciju što smo već čuli rodne ideologije što je i prava konkretna primjera tzv. Istambulske konvencije u kojoj prema Plenkovićevoj interpretativnoj izjavi naravno nema rodne ideologije i to putem uvođenja pojma zaštite tzv. rodnog identiteta i to u ključna 2 članka 14. koji propisuje uvjete za zabranu portala i 71. u kojem se promidžba rodne ideologije postavlja kao uvjet za financiranje javnim novcem. Dakle, zaključno u vezi s cenzorskom pozadinom zakona Članak 93. stavak 3., već smo čuli dakle odgovornost nakladnika i drakonske novčane kazne za komentare što Agenciji za elektroničke medije u osnovi, ponavljam parapolitičkom tijelu daje položaj arbitra i državnog cenzora, nakladnicima nameće autocenzuru i mogući bankrot, zapošljavanje internetskih cenzora koji bi se bavili samo čišćenjem internetske septičke jame te suzbijanja tzv. govora mržnje i lažnih vijesti po modelu samozvanih prosuditelja činjenica iz međumrežnog komiteta za općenarodnu obranu i društvenu samozaštitu pretenciozno nazvanog faktograf.hr. Zaključno dopustite mi jednim navodom, citiram izvor informacija je u svim klasnim društvima vladajuća klasa. Oni putem sredstava masovnog komuniciranja upravo želi da se masama priopćavaju samo one informacije koje su s njene točke gledišta poželjne jer će mase pod tim utjecajem pružiti najmanji otpor. Riječ je o dubokim mislima gospodina Andreja Plenkovića iz njegova maturalnog rada, sredstva masovne komunikacije, objavljen 1989. u osobit pada Berlinskoga zida. Ono što je za moj tadašnji srednjoškolski naraštaj predstavljalo predmet podsmjeha i prijezira nažalost četvrt stoljeća kasnije u hrvatskoj državi pretvara se u političko-medijsku i normativnu zbilju. Hvala.
U ime predlagatelja uvažena zastupnica Nina Obuljen Koržinek.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine zastupniče. Kao što sam već više puta danas rekla mislim da je dužnost reagirati u ime predlagatelja pogotovo kad se iznose određene teze i stavovi koji ne proizlaze iz teksta koji je Vlada uputila ovom Visokom domu. Mi smo uputili prijedlog zakona sa ambicijom da poslušamo komentare na ono što smo u tom zakonu napisali. Jako je teško polemizirati s tezama koje jednostavno ne proizlaze iz teksta, pa ću ja ponoviti neke teze koje su već ranije od prethodnih govornika i prethodnih klubova istaknute. Ovaj zakon se ne bavi nikakvim ideološko-cenzorskim zahvatom kako vi kažete niti ograničava bilo čija prava i slobode. Ovaj zakon ima za ambiciju nakladnicima hrvatskih elektroničkih medija omogućiti da zapravo djeluju u jednom boljem okruženju. Istaknuli ste da je taj zakon moje čedo iz 2009. godine. Doista s ponosom mogu reći. Tad sam bila državna tajnica i zajedno sa mnogim mojim kolegama radila na tome da se hrvatsko zakonodavstvo uskladi sa zakonodavstvom EU i omogući našoj Domovini članstvo u toj zajednici za koju mislim da nam je donijelo puno toga dobroga. Što se tiče članka 14. i stavka 2. koji je uvaženi gospodin zastupnik koji je na žalost napustio sabornicu nazvao subinteligentnim. Smatram to neprimjerenom kvalifikacijom za tekst zakona koji je rađen u jednoj širokoj radnoj skupini, koji je prošao mišljenja različitih resora i koji je utvrdila Vlada pa u ime predlagatelja apelirala bih da se ovakve kvalifikacije ne koriste ako smijem sa ove govornice izreći takav apel. Oko pitanja navodnog uvođenja rodne ideologije već sam dosta toga odgovorila, međutim potpuna je neistina ono što je izgovoreno prije nekoliko minuta sa ove govornice da bi bilo što od toga bilo uvjet za financiranje javnim novcem. Možda na kraju iako je uvaženi gospodin zastupnik napustio sabornicu što se otprilike uvijek dogodi kad ja uzmem riječ, ali za to valjda ima neke razloge na vrlo ružan način govorio je o jednoj od bivših premijerki i predsjednici Hrvatske demokratske zajednice nazvavši je valjda političkom pomajkom. Ne znam kako bi onda nazvao jednog drugog bivšeg predsjednika stranke koji je njega promovirao i doveo na političku scenu u resor u koji nam je trebalo dosta dugo vremena da negativni eho njegove sva sreća kratkotrajne vladavine u tom resoru u našem društvu nekako smirimo. Evo žao mi je jedino kad se ovakve teze plasiraju u javnost da nemam mogućnost u ime Vlade razmijeniti i u ime predlagatelja pokoju repliku, nego da se pročita ovakav jedan traktat pa onda napusti sabornica. Ali evo tome je uvijek tako. Hvala.
Imamo nekoliko replika. Prva je uvažena zastupnica Boška Ban Vlahek.
Poštovana ministrice, sudeći po ovom prijedlogu zakona ne uvažavaju se mišljenja Hrvatskog novinarskog društva, izdavača, brojnih medija i odvjetnika koji se bave pravima novinara. Možete li nam objasniti zašto je to tako?
Ministarstvo kulture, medija je na priopćenje Hrvatskog novinarskog društva reagiralo odmah i to je javno dostupno. Dakle, od desetak komentara Hrvatskog novinarskog društva većinu smo uvažili. One komentare koje nismo uvažili odnose se na način biranja članova Vijeća za elektroničke medije i o tome sam odgovorila u jednom od prethodnih komentara. Predstavnici HND-a tražili su da dva člana Vijeća za elektroničke medije nominira izravno Hrvatsko novinarsko društvo, a ostale Hrvatski sabor. To bi bila jedna praksa koja nije usklađena sa našim zakonodavstvom, niti Hrvatski sabor za bilo kojeg drugog regulatora ili regulatorno tijelo dozvoljava opciju da neka udruga zapravo izravno nominira članove. O tome smo dali priopćenje. Ja se nadam da će HND nastaviti sudjelovati u raspravama oko ovog zakona jer se tiču brojnih njihovih članova.
Sljedeća replika uvažena zastupnica Andreja Marić.
Hvala lijepa. Poštovana ministrice, članak 76. kaže da na pitanja sprječavanja sukoba interesa u obnašanju dužnosti članova Vijeća za elektroničke medije za koje znamo da se evo biraju u Saboru primjenjuju se posebni zakoni kojima je uređeno sprječavanje sukoba interesa. E sad, obzirom da sad u zadnje vrijeme vidimo da, čitamo evo i izvješća i u medijima da sud je drastično smanjio ovlasti Povjerenstva za sukob interesa, da se ukida trećina njihovih donešenih odluka. Mene zanima što zapravo nas čeka, odnosno članove vijeća i kakko jamčite da se neće povećati politički pritisci na članove vijeća obzirom na ove odluke koje vidimo.
Odgovor.
Poštovana gospođo zastupnice, ne vidim nikakvu uzročno-posljedičnu vezu između odluka suda i načina na koji smo mi definirali ovdje pitanje sukoba interesa. Mi smo upravo uputili na zakone, a kakvi će ti zakoni biti to odlučuje Sabor, a o eventualnim kršenjima odlučuju sudovi. Sigurno da će se i nadležno ministarstvo i Vlada, a i Vijeće za elektroničke medije da će postupiti onako kako to propisuje zakon.
Slijedeća replika, uvaženi zastupnik Damir Habijan.
Poštovana ministrice, evo očito nekim kolegama nije ovdje stalo danas do istine, nije stalo do činjenice jer da je, onda bi ostali ovdje i saslušali što imate reć, bojim se da će ovako dugo u noć ovim letećim izmjenama zapravo ulaziti unutra, širiti populizam i floskule, vi ćete nažalost više puta morati ovdje ponavljati ovo što govorite. Evo nakon ove jedne rekao bi rasprave u stilu krležijanske kobasice koju smo imali prilike čuti, mislim da bi bilo dobro ponoviti da to gdje se stalno spominje čl. 14., čl. 71., čl. 93., sve ste to lijepo elaborirali i objasnili, međutim čisto radi javnost možda je dobro ponoviti da je već uspostavljena i praksa na razini dakle Europskog suda za ljudska prava na način da nakladnik koji u povodu prigovora oštećene osobe odluči zadržati komentar, u potpunosti preuzima odgovornost za taj komentar, isto tako već sad u Hrvatskoj dakle, u sudskoj praksi postoje presude koje su utvrdile odgovornost nakladnika za komentar čitatelja. Prema tome, ovdje nije riječ o cenzuri već o odgovornosti za ono što napišete odnosno za sam sadržaj. Hvala lijepo.
Odgovor.
Hvala vam, g. zastupniče. Nasuprot tezama koje su iznosili pojedini saborski zastupnici, ja sam čvrstog uvjerenja da smo Vladi predložili a Vlada onda usvojila nacrt prijedloga zakona koji zapravo ide in favorem i jača povjerenje medije. Jer ako se mediji budu držali tih temeljnih principa, onda će i povjerenje u medije biti veće, tako da mislim da je svima u interesu a najviše hrvatskoj javnosti i hrvatskim građanima i hrvatskom društvu da se temeljni postulati Zakona o sprječavanju diskriminacije poštuju i afirmiraju kroz sve institucije pa tako i kroz medije.
Posljednja replika, uvaženi zastupnik Josip Borić.
Hvala lijepo. Poštovana ministrice, evo kolega nažalost, otišao je, počastio nas je svojim dolaskom u Sabor, mislim da evo, mislim da je bio nekoliko puta, mislim da se javio svega nekoliko puta, ovaj njegov meta jezik nas jednostavno oduševljava u smislu da nas podsjeća i na neka vremena koja smo mislili da smo zaboravili nekih partijskih aparatčika koji ionako govore pa niko ništa ne razumije, ali u biti je pokušao izvrijeđati svih i taj kult ličnosti koji on njeguje za sebe, jednostavno mu je nije dao vremena da odsjede i da barem odsluša kolege i jednostavno je napustio bojišnicu, kao da mu je bilo preko glave ovog zakona, ne. Sve mu ništa ne valja i ono što stalno ponavljaju, ukidate komentare. Ne ukidamo nikakve komentare, povećavamo odgovornost onih vlasnika portala da odgovaraju i za ono što pišu i da odgovaraju i za sadržaje za kojih stoje. Malo odgovornosti valjda nije nešto što nam treba smetati. A kažem, što se tiče njegovih puteva, on je čovjek koji je izašao iz stranke koja se zove njegovim imenom. Što jest, jest.
Odgovor.
Hvala vam, g. zastupniče. Slažem se s vama, ovo je zaista važan zakon i mi smo ovdje da komentiramo, da odgovorimo na sva pitanja i na sve moguće nejasnoće koje iz teksta zakona proizlaze i naravno da je i meni žao ali rekla sam, nije prvi put da zapravo iznesu ovakve teze a nakon toga nema niti toliko ja bih rekla možda, strpljenja da se sasluša odgovor ali evo, sve je to dio parlamentarne prakse i vi ste sigurno i naša javnost puno i dosad vidjeli a vidjet će i ubuduće.
Hvala vam, ministrice. Slijedeća rasprava je Kluba zastupnika SDSS-a, uvaženi zastupnik Milorad Pupovac.
Poštovani g. potpredsjedniče, poštovana gđo. ministrice, poštovane kolegice i kolege. Nakon govora kolega koji su govorili prije mene, ja se osjećam manji od ove govornice. Ne zato što je jedan za glavu viši od mene, a drugi za 50% rječitiji od mene, nego toliku s jedne strane opuštenost u govoru o tako ozbiljnoj temi, a druge strane takvu zarobljenost svojim vlastitim riječima, ja dugo nisam čuo u ovom parlamentu. Radi se o našoj glavi. Ako baš ne u glavi svakog od nas ovdje, onda se radi o poslu kojim se bavimo, radi se o javnom poslu koji se zove politika. Koji teško da je osim u različitim, sličnim, prijelomnima periodima bio doveden u pitanje kao što se sada dovodi u zadnjih nekoliko decenija. Jedan kolega kaže da je sve hiper regulirano. Možda neko pokušava to učiniti ali nema dovoljno moći da to uradi. Među takve spada i EU. Među takve spada i hrvatsko zakonodavstvo. Dakle, nemojmo se bojat hiper regulacije, bojim se toga da to ne znači ništa. Jedan od razloga zašto ne znači ništa, jeste da se stvaraju mediji i javna sfera, medijski kanali i sudionici u javnoj komunikaciji koji zapravo nisu vođeni ničim. Nikakvim pravilima. Nikakvim normama, ni moralnim ni zakonskim. I to predstavlja opasnost za javnu sferu, to je postavlja opasnost za racionalno prosuđivanje o javnim stvarima, to predstavlja opasnost za javni jezik i javnu raspravu. Toga moramo biti svjesni. Na jednoj strani blagodat tehnološkog razvoja koje je donijela nova informatička elektronska, kognitivna revolucija u posljednjih pola stoljeća, a na drugoj strani izniman kaos informacija, sudionika, načina na koji se pristupa i načina na koji se raspravlja ako im neki ljudi iz sfere politike podilaze nesvjesni da zapravo sebe uništavaju i posao koji rade. Jedan od takvih je slučaj primjer završenih američkih izbora. A sad da se vratim na ovo, toliko priče u ovom zakonu ima o oglašavanju, o propagandi, a tako malo zapravo o ozbiljno o informiranju i obrazovanju da to pokazuje zapravo gdje smo. Nije to krivica zakonodavca nego stanja stvari. Šta branimo, šta brane neke kolege? Klik bajtove koje izdavači imaju samo zbog toga da bi imali što je moguće više onih koji sudjeluju na forumima ili koji su pogledali ili prolistali tekst, da bi mogli oglašivačima onda prodati to da su oni čitani i gledani, je li to mjerilo? Ja sam siguran da nije. Je li mjerilo činjenica da neki od naših kolega ovdje kažu jak osjećaj nacionalni je mnogo važniji negoli jaka država i funkcionalna država? A znamo mi takve, jak nacionalni osjećaj, a iza toga gruba čizma i neki su to i pokazali kada su imali priliku i to bi im trebalo reći. Ali da se vratimo onome što je u ovom zakonu. Poštovana gospođo ministrice, čl. 11. st. 11. ili 12. koji govori o javnom dijalogu, javni dijalog nije dovoljan, trebamo govoriti o javnoj raspravi, javnoj debati to je potrebno, to je važno za to da se dođe do onoga što treba svaka javnost svakoga društva debatu, raspravu. Čl. 15. st. 5. razumijevanje za nacionalne manjine, pa ne moramo imati razumijevanja za nacionalne manjine i nije sve za razumijevanje, ne mora mene svako razumjeti kao pripadnika jedne nacionalne manjine ili pripadnik bilo koje druge vrste manjine, ali elementarno poštivanje i ravnopravnost koja proizlazi iz Ustava i zakona, to da. Toleranciju, to da, a to da li će me razumjeti to nisam siguran, uopće nisam siguran koliko mi jedni druge razumijemo, bez obzira što govorimo jednim jezikom kad nam se čini da govorimo. Čl. 37., zašto je u dječjim emisijama koje traju duže od 30 minuta moguće i potrebno da imamo oglašavanje i propagandu? Zašto djecu treba u čiti tome od malena? Zašto djeca moraju biti predmet konzumerizma i eksploatacije na taj način? Neću tu dovesti u pitanje da vjerske obrede nećemo prekidati sa reklamama, ali dječje emisije možemo prekidati. Zašto? Djeca moraju biti zaštićena od toga što je moguće više. Čl. 71., ja mislim da Fond za pluralizam treba služiti razvoju javne svijesti o neprihvatljivosti antisemitizma, rasizma i veličanja onoga o čemu je ovdje bilo nekoliko, a i u zakonu ima riječi, a to znači veličanja ideja i ideologija koje su iza sebe ostavile zločinačke tragove. I još jednu stvar želim reći, neke kolege ovdje smeta što ima rodne ravnopravnosti, meni to ne smeta, znam i zašto, ali o tome sam rekao što je trebalo kada se je govorilo na toj temi, ali mi smeta da nema socijalne i ekonomske jednakosti. Mi moramo biti osjetljivi kao društvo i u medijima na činjenicu da narasta socijalna i ekonomska nejednakost u našem društvu, rapidno je narasla u zadnjih 30 godina i to smeta većinu naših ljudi i svijest o tome mora biti u medijima potaknuta. A kada je neko govorio o dostojanstvu, mislim kolegica Benčić, slažem se s njom da političari trebaju uključujući i mene kao jednoga od nas ovdje, naše dostojanstvo je drugačije tretirano, ali dostojanstvo koje se pojavljuje u „Ljubav je na selu“ u „Big Brother“ o toj vrsti dostojanstva ja želim govoriti, o ljudima koje netko eksploatira na najgrublji mogući način, njihova tijela, njihovo siromaštvo, njihov narcizam koji netko njeguje u društvu posredstvom medija, o tome želim govoriti kao o uništavanju ljudskog dostojanstva kao i onih koji to gledaju, kojima se to prodaje kao ozbiljan audiovizualni program ili servis i za koje neki naši domaći televizijski operateri kažu, pa mi možemo proizvoditi domaće stvari, nisu to nikada domaće stvari nego je to nešto što je došlo izvana. Na kraju lokalni mediji trebaju biti oslobođeni pritiska bilo iz ekonomske sfere, bilo iz političke, a osim fonda pluralizma [[Upadica: Vrijeme.]] ja mislim da je potreban i fond nezavisnosti medija imati na neki način. Hvala vam.
Slijedeća rasprava je u ime Kluba zastupnika SDP-a, uvažena zastupnica Boška Ban Vlahek.
Poštovani predsjedavajući, poštovana ministrice sa suradnicom, uvažene kolegice i kolege, u ovom prijedlogu Zakona o elektroničkim medijima postoji niz nelogičnosti i loših rješenja za aktualne probleme koji su rezultat nekvalitetne regulacije problema u elektroničkim medijima. Zakon koji bi trebao osigurati kvalitetan balans između omogućavanja slobode govora i sprječavanja govora mržnje u ovom prijedlogu to nikako ne čini. Dinamika promjena u razvoju medija od 2003. godine kada je izvorno donesen aktualni Zakon o elektroničkim medijima nije popraćena promjenama u zakonskim okvirima niti se to sada pokušava ispraviti. Radi valoriziranja važnosti intenziteta problema govora mržnje željela bih samo podsjetiti kolege da je u periodu od 2013. do 2019. godine u istraživanju pod nazivom „Govor mržnje u hrvatskom medijskom prostoru“ evidentirano više od 100.000 objava koje sadržavaju govor mržnje samo na web portalima i društvenoj mreži Facebook. Govor mržnje problem je na globalnoj razini posebice u doba razvijene tehnologije koja pruža više mogućnosti za širenje i poticanje mržnje i diskriminacije. Čimbenik koji je dodatno olakšao širenje mržnje jest upravo nastanak i popularizacija društvenih mreža. Mogućnost anonimnosti na društvenim mrežama daje pojedincima osjećaj veće moći, a i sigurnost je da će njihov identitet ostati skriven i da će na taj način izbjeći moguće posljedice pa ohrabreni navedenim često šire mržnju i diskriminaciju putem društvenih mreža i internetskih portala. Citiram odvjetnicu Vanju Jurić koja se često bavi sudskim predmetima kojima je predmet govor mržnje. Govor mržnje kao pojava ne stoji u temelju radikalizacije u društvu. Mislim da se puno više mora voditi računa o tome da je govor mržnje posljedica, a ne uzrok. To je posljedica generalne društvene klime, frustracija koje su se godinama nakupljale, vjerojatno i siromaštva, nedovoljnog obrazovanja i sl. Jedan od uzroka su i tzv. fake news, one su jedan od glavnih uzroka govora mržnje, a njih se u ovom zakonu gotovo nikako ne adresira, a to je čak i problem koji je EU izdvojila kao jedan od ključnih problema u cijelom društvu, ne samo u medijima. Premalo se političke pažnje pa i zakonodavne retorike posvećuje upravo fenomenu koji se recentno naziva fake news. Međutim ako pažljivije pogledamo što je zapravo fake news vidjet ćemo da se radi o političkoj ili vojnoj propagandi, komercijalizmu i tračevima, korporacijskim PR priopćenjima upakiranim kao vijesti ili insceniranim organiziranim akcijama predstavljenim kao autentična stvarnost. U podlozi krize medija je naravno preseljenje oglašivačkih prihoda iz medijskih kuća u digitalne korporacije poput Google-a i Facebook-a koje je dovelo do povijesnog gubitka radnih mjesta novinara značajnom ubrzanju njihova rada i općem pogoršanju uvjeta rada. A to su upravo pitanja kojima se predlagač ovoga zakona uopće ne bavi. Ako bi trebalo izdvojiti jedno glavno pitanje medijske politike, onda je to pitanje kako financirati kvalitetno, profesionalno novinarstvo koje će predstavljati balans lažnim vijestima. Tim pitanjem se ministrica Obuljen sudeći barem po ovom prijedlogu uopće ne opterećuje pa niti ne čude zaključci onih koji tvrde da Plenkovićevoj Vladi ovakvo krizno stanje hrvatskog medija i novinarstva zapravo odgovara. HDZ je uspio izraditi prijedlog koji je istovremeno na štetu i medijima ignoriranjem njihovih problema i omogućavanjem tužbi s drakonskim kaznama i pravu na slobodu govora, što je svojevrstan uspjeh, dok ni na koji način ne rješava problem govora mržnje u javnom prostoru. Represivno, deklarativno cenzuriranje elektronskih medija na način kako je to predlagatelj zamislio neće doprinijeti smanjenju govora mržnje, već će nažalost osim ponekog otkaza novinarima govor mržnje preseliti sa web portala na društvene mreže. Rezultat ovakvog zakona očigledno je zamišljen po principu muko moja pređi na drugoga, umjesto da se pronađe rješenje koje rješava problem. Ne uvažavaju se mišljenja Hrvatskog novinarskog društva, izdavača, brojnih medija i odvjetnika koji se bave pravima novinara, već se ovakav prijedlog provuče kroz saborski Odbor za informiranje, informatizaciju i medije i uputi u daljnju proceduru. Osim načelnih problema pri donošenju ovih promjena zakona postoje brojna konkretna pitanja za koja ćemo u raspravi svakako tražiti odgovore. Tako se Fond za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija ne povećava iako su potrebe za financiranjem kvalitetnog novinarstva narasle. Sporan nam je i način izbora vijeća za elektroničke medije kao regulatora elektroničkih medija koji bi trebao biti neovisan, a zapravo je direktno ovisan o Vladi. HDZ-u je važnija kontrola nad vijećem za elektroničke medije nego adekvatno provođenje njihovih zadaća i ciljeva. Propisuje se smanjenje zahtjeva proizvodnje domaćeg informativnog programa za lokalne i regionalne radije i televizije nakon što su već dobili koncesije za emitiranje. Propušta se statutima elektroničkih medija propisati autonomiju urednika i sudjelovanje novinara u njihovu izboru. Nadalje, nastavlja se loša praksa oglašavanja tijela državne uprave i javnih poduzeća na lokalnim radijima, televizijama i portalima. Propušta se planska dodjela frekvencija za radije sveučilišta, škola i udruga kojom se potiče razvoj neprofitnih medija zajednice. Zahtjevi nepristranosti proširen je na sve medije, mogu se zloupotrijebiti za ograničavanje slobode govora. Problematična je i formulacija odredbe kojom se isključivo odgovornost za komentare čitatelja iako bez jasnih prekršajnih sankcija prenosi na portale. Osim toga sporan ostaje i dobar dio terminologije. Nesuvisle odredbe o sprečavanju medijske koncentracije, manjkave definicije vlastite proizvodnje, javnog interesa, medijske djelatnosti, nedostatak promišljene politike upravljanja radiofrekvencijskim spektrom i mnogo drugoga o čemu ćemo upozoravati u daljnjoj raspravi. Iako se vodimo deklarirati kao turistička destinacija, ovim zakonskim prijedlogom ograničavaju se sadržaji na stranom jeziku umjesto da se obvežu mediji da turiste koji nas posjećuju informiraju o svim okolnostima i činjenicama važnim za njihov boravak u našoj zemlji. Hrvatska je jedna od rijetkih zemalja koja ne provodi sustavno građanski odgoj i obrazovanje te nema razvojnu viziju i jasno definiran plan. Kako ovaj sadržaj utemeljen na specifičnim vrijednostima demokracije i zaštiti ljudskih prava i sloboda te praćen specifičnom metodikom participativnog poučavanja i iskustvenog učenja kvalitetno integrirati u postojeći ili reformama izmijenjen obrazovni sustav. Kao odgovorni pojedinci trebali bismo sustavno prepoznavati, promišljati i rješavati buduće probleme u društvu što bi zasigurno postigli uvođenjem građanskog odgoja u škole čime bi prevenirati govor mržnje. Građanski odgoj i obrazovanje jedan je od temeljnih stupova demokratskog društva. Izostanak tog važnog i djelotvornog elementa društvenog razvoja dovodi u pitanje samu demokraciju i njena načela. Današnje društvo traži odgovore na nove potrebe s kojima se susreće. Opada povjerenje građana u institucije, nezainteresiranost mladih i odraslih za društvenopolitičke procese, masovne migracije i porast pluralnih društava, globalizacija, međunacionalna i međuetnička netrpeljivost, porast nasilja, terorizma i prijetnja globalnome miru. Sama izjava ministrice Nine Obuljen Koržinek da u Saboru očekuje dinamičnu raspravu govori o Vladinu uvjerenju u kvalitetu ponuđenog Prijedloga zakona. Slijedom navedenog Klub zastupnika SDP-a u Hrvatskom saboru inzistirat će da ovaj Prijedlog zakona o elektroničkim medijima ne prođe u obliku u kakvom je predložen. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Sada će u ime predlagatelja govoriti poštovana ministrica Nina Obuljen Koržinek. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Gospođo zastupnice naravno da očekujem raspravu i naravno da vjerujem da smo uputili dobar zakonski tekst, inače ga ne bismo pripremili. Pokušat ću se kratko referirati iako ste više-manje naveli različite točke zakona ali niste ni za koju od tih točaka naveli nikakav prijedlog, nego ste samo taksativno vrlo brzo prošli kroz 30-tak tema i rekli otprilike da niti jedna nije dobro riješena. Što se tiče govora mržnje to ste povezali sa fake newsom. To su velike razlike. Dakle, problem fake newsa ili lažnih vijesti je nešto što se ipak prvenstveno adresira kroz poticanje medijske pismenosti dakle jačanje otpornosti svakog građanina da prepozna takve pojave a samo u situacijama kada lažne vijesti ugrožavaju nacionalnu sigurnost, ustavni poredak itd. onda bi se tako nešto sankcioniralo. Spominjete financiranje profesionalnog novinarstva. Upravo je naša Vlada prošle godine prvi put osigurala sredstva za profesionalno novinarstvo. To ne treba propisivati zakonom. Dakle, postoje za to instrumenti. Pridružili ste se kolegama koji su ranije govorili o represivnom sankcioniranju elektroničkih medija. Bilo bi dobro da ste ukazali gdje ste pronašli to represivno sankcioniranje elektroničkih medija s obzirom da toga u ovom prijedlogu nema. Kazne su iste kao što su bile od ako ćete Vlade Ivice Račana i gospodina Vujića odnosno potpredsjednice Željke Antunović koji su tad zakon predlagali i koji su zapravo prvi donosili cjeloviti paket medijskih zakona koji je u velikoj mjeri još uvijek na snazi. Rekli ste da se ne uvažavaju mišljenja HND-a i ostalih dionika. To jednostavno nije točno. Većina komentara HND-a je usvojena. Referirala sam se ranije koja nisu. Što se tiče spornog načina izbora vijeća da je HDZ-u važnija kontrola, ovaj se način izbora vijeća nije mijenjao ni za vrijeme HDZ-ove ni za vrijeme vaše SDP-e Vlade. Birali smo članove vijeća vjerujem u dobroj vjeri i na temelju njihovih kompetencija i vaša Vlada i naša Vlada. Ništa se tu nije promijenilo i mislim da je dužnost svih nas poticati da upravo najbolji pojedinci uđu u ta vijeća. Rekli ste da se propisuju smanjenja informativnog programa. Nije točno. Usklađuju se sa područjima koncesija. Spominjali ste statute medija. Oni nisu uređeni ovim zakonom, nego Zakonom o medijima koji je planiran za 4. kvartal ove godine. Ne znam što bi bila planska dodjela frekvencija s obzirom da znamo da postoje ograničenja u radiofrekvencijskom spektru i ograničena dostupnost koncecija. Međutim, postoje i razvoj internetskih radija. Nije točno da se ograničavaju sadržaji na stranom jeziku. Upravo suprotno. Za naše turiste postoje brojna ograničenja. Dozvolite mi kratko da se referiram i na izlaganje zastupnika Pupovca posebno i pitanje članka 11. određeni prijedlozi na kojima se ja zahvaljujem u odnosu javnog dijaloga odnosno javne rasprave. Mislim da je dobar prijedlog izmjene formulacije članka 15. stavka 5. umjesto poticati razumijevanje poticati toleranciju. Što se tiče oglašavanja u dječjem programu to je nešto što je uređeno direktivom. Dakle, smatra se da je do 30 minuta neko razdoblje koje se ne bi smjelo predlagati, a naravno razmotrit ćemo i sve komentare koji se budu ticali unapređenje kriterija vezano uz Fond za poticanje pluralizma. U ovom trenutku na javnoj raspravi nije bilo nekih koliko se sjećam komentara vezano uz to područje.
Hvala vam lijepo. Imamo nekoliko replika, prva je poštovane zastupnice Selak Raspudić. Ostanite gospođo ministrice.
Dakle, rasprava o ovom zakonu sve je više postala rasprava o zakonima kao takvima, o pitanjima koja smijemo postavljati i odgovorima koja možemo očekivati, a da oni budu jasni, konkretni, nedvosmisleni da se ne skrivamo iza ranijeg zakona ili iza nekih direktiva. Ako ja vama postavim vrlo konkretno pitanje, što znači uvelike šteti zaštiti okoliša, je li to bačen papirić na cesti ili je to zapaljen Jakuševac? To je odredba koja se tiče način na koji elektronički mediji trebaju djelovati i ne mogu dobiti konkretan odgovor onda mi imamo problem, a kakav tek problem imaju mediji. Ili da dođemo na druge teme u čl. 93., na zaštitu maloljetnika. Što je moralna šteta maloljetnicima, što je osobito nemoralno i tko je taj koji će o tome prosuđivati, da se maknemo od ove priče o govoru mržnje. Mnogi su pojmovi zamućeni, a odgovor ne dobivamo nego se skrivamo iza direktiva. Pa šta kad direktiva kaže skočite s mosta mi ćemo skočiti s mosta.
Hvala. Odgovor poštovane ministrice.
Poštovana gospođo zastupnice. Kada se formuliraju direktive i mi kao predstavnici RH u tome sudjelujemo i pronalazi se izričaj koji će biti najadekvatniji da se transponira u različite zakone. Treba razumjeti da u medijskim zakonima u velikoj mjeri upućuje se na određene principe, ali ne propisuju se vrlo precizna postupanja i to je jedan specifikum medijskih zakona za razliku od nekih drugih zakona. Nisam uočila do sad da je bilo nekih poteškoća oko ovih izričaja, ali naravno poput i vašeg prethodnog govornika zastupnika Pupovca, ako imate bilo koji prijedlog za nekom boljom formulacijom pa ja tako razumijem i ovo prvo čitanje, mi ćemo ga saslušati i razmotriti.
Hvala lijepo. Sljedeća je replika poštovanog zastupnika Zekanovića.
Poštovana ministrice. … [[Govornik naknadno uključen.]] evo Indeks hr., Jutarnji list, Večernji list uvijek ste logirani preko društvene mreže preko Facebooka. Dakle, jel tu onda odgovara Facebook ili odgovara neki od tih portala koje sam ja upravo nabrojao ili naravno svi drugi portali?
Poštovana ministrica Obuljen Koržinek.
Poštovani g. zastupniče. Ako ste komentar objavili pod svojim imenom pa se može znati tko je ogovarate vi, ako se ne može utvrditi tko je vjerojatno će odgovarati nakladnik. Potpuno je nevažno jeste li vi svoj komentar, zamislimo klasične medije, uputili pismom, telefaksom ili donijeli osobno u kovčežić na ulazu u neki medij to je irelevantno, pitanje je što tamo piše. Dakle, jeste li vi to generirali putem Facebooka ili nekog drugog alata da bi se taj sadržaj našao na toj stranici to nije meritum ovog zakona, a ovaj zakon kao što sam rekla ne regulira društvene mreže.
Hvala lijepo. Sljedeća replika je poštovane zastupnice Ban Vlahek.
Poštovana ministrice. Kao što sam rekla u ovom zakonu postoji niz nelogičnosti i loših rješenja. Prozvali ste nas odnosno mene da u svom izlaganju nisam nudila rješenja već samo kritizirala. Nažalost ovih 10 minuta nije mi dovoljno da ponudim rješenja i kao što sam rekla u svom izlaganju klub SDP-a zasigurno će voditi kvalitetnu raspravu i ponuditi rješenja. Hvala lijepa.
Poštovana ministrica.
Hvala vam. Ja sam samo rekla vi ste samo navodili teme, a zapravo odlučili ste se da nećete iznositi što o tome konkretno mislite pa sam se na to referirala.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Kapulice.
Dakle, uvažena ministrice, poštovane kolege. Javio sam se jer smatram da govor mržnje treba demistificirati. To nema nikakve veze sa klevetom, vrijeđanjem, omalovažavanjem, ismijavanjem, to nema nikakve veze ni sa satirom ni sa vrijednostima sudova, govor mržnje je jesno definiran i uopće mi nije jasno zašto se postavlja pitanje što je to. Pa mi smo kao država zbilja u problemu ako zastupnici u HS-u ne znaju što je govor mržnje, što je poziv na nasilje i kako te stvari prepoznati. Nažalost, nažalost to mnogi zastupnici pokazuju svojim raspravama svoju nesposobnost da razlikuju normalan politički govor, normalnu kritiku od pozivanja na nasilje i na mržnju.
Odgovor poštovane ministrice Obuljen Koržinek.
Hvala vam g. zastupniče. Pa to i je namjera mislim svih nas i zato uvijek kad promatramo ovaj zakon ili bilo koje drugo zakonsko rješenje koje se tiče medija paralelno trebamo govoriti i o medijskoj pismenosti i to je jedan od razloga zbog kojih je poticanje medijske pismenosti koje je do sada bilo dobrovoljno uvedeno u zakon kao obveza jer samo obrazovanjem naših građana omogućavanju da zapravo odvoje ono što je ispravno od onoga što je neispravno, da prepoznaju neprimjerene sadržaje, da prepoznaju govor mržnje u bilo kojem obliku i to dalje ne dijele, samo na takav način učinit ćemo i medije, ali i društvo u cjelini boljim i tolerantnijim.
I zadnja replika poštovanog zastupnika Davora Ive Stiera.
Hvala potpredsjedniče. Ministrice, oko ovih čestih kritika da se Vlada skriva iza nekih europskih direktiva, možda jedna tehnička ali čini mi se važna napomena da su te europske direktive jedan zakonodavni akt, dakle nisu neke sugestije, nema tu naravno kada se donosi zakon ovdje, može se unutar određenih parametara izabrati kojim putem ali već su ti parametri zadani i oni su prošli jednu demokratsku proceduru, dakle izglasao ih je i Europski parlament, mogao je i nacionalni parlament, dakle Hrvatski sabor i sudjelovat u tom, ono što se ne može jest ne mariti za ono što se događa u europskim institucijama, donosi se takav jedan akt i onda se kaže, e Vlada se skriva iza toga a imali smo priliku sudjelovati i oblikovati i mi taj akt, mogao se naravno i tijekom tog procesa javiti i Hrvatski sabor ako je to htio.
Poštovana ministrica Obuljen Koržinek.
Hvala vam, g. zastupniče. O tome danas smo i jutros smo o tome govorili u slučaju direktive o autorskom pravu, o tome govorimo i sad, bili smo jako aktivno angažirani i sudjelovali smo u izradi direktive boreći se za sve one odredbe za koje smo smatrali da su važne za hrvatske nakladnike i za hrvatski medijski prostor i zato se slažem s vama, oblikovanje zajedničkih europskih propisa moramo shvatiti kao zapravo jedan zajednički doprinos da cijeli europski prostor učinimo bolje reguliranim u korist građana i naravno, kako bismo promovirali one vrijednosti iza kojih Europa stoji a to je ono što je posebno vidljivo i što se posebno prepoznaje u medijskim zakonima i vezano uz neovisnost, pluralizam medija, slobodnu izražavanja i sve one vrednote koje dijelimo.
Hvala lijepo. Sad idemo dalje sa klubovima zastupnika pa će u ime Kluba zastupnika HSLS-a i Reformista govoriti poštovani zastupnik Darko Klasić, izvolite.
Hvala lijepa, poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana ministrice, uvažene kolegice i kolege. HSLS u načelu će podržat prijedlog novog Zakona o elektroničkim medijima i to ponajprije zato što novim zakonom se usvajaju europski standardi i utvrđuje pravom EU-a koji se odnose na odlike medijskom sadržaja i oglašavanja u medijima. S tim u vezi posebice pozdravljamo zakonsko uvođenje europskog standarda koji se odnosi na transparentnost vlasništva medija koji je izravno povezano sa slobodom izražavanja u RH koji temeljem demokratskog sustava pri čemu se informacije u vlasničkoj strukturi pružatelja medijskih usluga, korisnicima ujedno omogućava oblikovanje utemeljenog mišljenja o medijskom sadržaju i jačanju aktivnog građanstva bez kojeg nema otvorenog i slobodnog društva. Također, zadovoljni smo i zakonodavnom promjenom kojom se u skladu sa europskom regulativom propisuje zabranjen sadržaj koji se potiče na nasilje ili mržnju prema pojedinim skupinama odnosno terorizmu, to se postiže predloženim člankom 14. novog zakona o čemu je danas bilo više puta riječ, međutim u skladu sa prethodnim razmatranjima koja sam ja ovdje sad čuo, ocjenjujem osobito bitno normiranje slobode ali i odgovornosti medija, riječ je o konceptu slobode u izvornoj liberalnoj filozofiji koji je pozitivan a ne negativan. To znači sloboda za nešto konkretno, istinito i objektivno izvještavanje, izvještavanje utemeljeno na provjerenim informacijama, predstavljanje i razrješavanje društvenih vrijednosti i ciljeva, onda tu je potpun pristup informacijama, zaštita maloljetnika, pristupačnost medijskog sadržaja djeci sa poteškoćama u razvoju i osobama sa invaliditetom a ne sloboda od nečega. To je bitno u svim zapravo liberalnim filozofijama naglašeno. To je posebno i važno u današnjem kontekstu, evo ga o čemu se ovdje raspravljalo jako puno, obilježeno raspravama u kojim se vrlo agresivno nastoji i nametnuti svačije slobode medija prema kojim praktično sve je dozvoljeno a ni za što se ne odgovara pri čemu se vrlo često gubi iz voda da se moćno iskazuje samo u odnosu između države i pojedinca nego i unutar različitih područja javne i privatne sfere. Odnosi se također i na stvaranje tzv. lažnih vijesti koje smo ovdje čuli, gdje građani ne mogu razaznati šta je istina i šta nije. Moć u pogledu informacija i medijskog sadržaja u tome smislu također u području kojem itekako se traži snažna uloga države u zaštiti autonomije pojedinca i stvaranju institucionalnih preduvjeta za uspješnu reprodukciju individualizma u društvu. S tim uvezi, poželjno ocjenjujem i to da se u skladu sa europskim standardima, čl. 93. stavkom 3. novog zakona, uvodi odgovornost pružatelja elektroničke publikacije za cjelokupni sadržaj objavljen na elektroničkoj publikaciji uključujući i sadržaj koji generiraju korisnici međutim nije mi jasno kako u novom zakonu se uređuje odgovornost urednika, pružatelja publikacije na društvenim medijima s obzirom na to da smisao donošenja je o Direktive 2018/1808 kojom se mijenja i dopunjuje Direktiva od 2010/2013 jest da se proširuje određena audiovizualna pravila na platforme za dijeljenje video sadržaja kao i na audiovizualni sadržaj koji se dijeli na određenim uslugama društvenih medija. Ponajprije je važno novim zakonom jasno definirati navedeno područje platformi društvenih medija u smislu odgovornost za medijske sadržaje koji se na tim platformama objavljuje. Naime, u uslugama platformi za razmjenu vide zapisa, pruža se prema spomenutim europskim normama audiovizualni sadržaj kojim sve više pristupa šira javnost a posebice mladi. To se ujedno odnosi i na usluge društvenih medija koje su postale važno sredstvo za dijeljenje informacija te za zabavu i obrazovanje a među ostalim osiguravanjem pristupa programima i video zapisima koji su i generirali sami korisnici. Te usluge društvenih medija potrebno uključiti u područje primjene postojeće regulative koja se odnosi na audiovizualni sadržaj jer se natječu sa istom publikom i prihode kao i audiovizualne medijske usluge. Znate i sami da je to na internetu danas jako raširen biznis oko toga. Osim toga, oni imaju znatan učinak i u smislu olakšavanja mogućnosti korisniku da oblikuje i utječe na mišljenje drugih korisnika, stoga kako bi se maloljetnici zaštitili od štetnog sadržaja, svi građani od poticanja na mržnju, nasilje i terorizam, te bi se usluge također, trebale urediti novim zakonom. HSLS se pridružuje i stajalištu Hrvatskog novinarskog društva u vezi s čl. 30 novog zakona, smatramo da država u načelu ima pravo koncesijom ili odobrenjem dopuštati početak rada određenog medijskog poduzetnika ako je riječ o ograničenim komunikacijskim kanalima, pa je opravdano da se korištenje tih komunikacijskih kanala dopusti onima koji nude najbolji programski sadržaj, što se odnosilo na radioteleviziju u vrijeme kad je zemaljski prijenos bio jedini komunikacijski kanal, ali smo mišljenja da nije opravdano da država odobrava, odnosno ne odobrava osnivanje početak rada novog medijskog poduzetnika ako komunikacijski kanal, satelit, kabel ili internet ima više nego potencijalnih proizvođača medijskog sadržaja. U tom bi slučaju i za te elektroničke medije trebalo na jednak način vrijedilo pravilo o potpunoj slobodi osnivanja i početka rada, kao što to odavno vrijedi u pogledu tiskanih medija. Država, dakako može i treba propisati obavezu prijave, evidentiranja i sličnih administrativnih radnji, ali one nipošto ne bi smjele imati značajni učinak odobrenje za rad. U tom bi smislu valjalo zadržati institut koncesije u pogledu zemaljskog prijenosa, dok bi svi drugi prijenosi trebali biti potpuno slobodni te imati jednake uvjete i mogućnosti. Zaključno, podržavamo prijedlog novog Zakona o elektroničkim medijima, ali smatramo da bi bilo dobro doradit ga u smislu prethodno spomenutih konstruktivnih prijedloga kako bi se učinkovito ostvarili istaknuti ciljevi koji se žele postići prijedlogom novog zakona. Hvala.
Hvala vam lijepo. S obzirom da smo sad već negdje 3,5, 4 sata bez prozračivanja, sad ćemo napraviti jednu stanku do 20 i 40, a molim da se dobro prozrači dvorana. STANKA U 20,30 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 20,40 SATI]] Poštovane kolegice i kolege evo stanka nam je završila, pa ću sada zamoliti u ime Kluba zastupnika Centra i Glasa da govori poštovana zastupnica Marijana Puljak. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedavajući. Poštovani, malo nas je ostalo nakon ove pauze. Dakle, novi je Zakon o elektroničkim medijima. Čuli smo zašto je potreban. Radi toga što je važeći donesen još 2009. godine, zastario, trebalo ga je uskladiti sa razvojem tehnologija novih medija i sl. i hrvatsko zakonodavstvo je trebalo uskladiti sa europskim zakonodavstvom odnosno europskom direktivom koja se odnosi na audiovizualne medijske usluge. Ja ću ovdje o nekoliko članaka govoriti o famoznom članku 93. odnosno stavku 3., o članku 16. i 25. Članak 93. evo već smo dosta o tome čuli odnosno najspornijem njegovom stavku koji kaže: „Pružatelj elektroničke publikacije odgovoran je za cjelokupni sadržaj objavljen na elektroničkoj publikaciji uključujući i sadržaj koji generiraju korisnici.“ Dakle, famozna odredba koja se tiče komentara čitatelja, rak rana svih portala, rekli bi rasadnik govora mržnje, širenja laži. Govor mržnje u svakom slučaju treba suzbijati. Međutim, problem je što on nije dovoljno precizno definiran te je potrebno pronaći i ravnotežu između suzbijanja govora mržnje i slobode izražavanja. Za medijske slobode i općenito za slobodu izražavanja jako je loše da se zakonom izrijekom propisuje da su nakladnici općenito a priori odgovorni za cjelokupni sadržaj koji generiraju korisnici. Činjenica je da je nemoguće u realnom vremenu kontrolirati sve sadržaje koje objave korisnici. Upravo zato i postoje već sada mehanizmi prijave nedozvoljenog sadržaja po kojima mediji već sada postupaju. Postoji mogućnost po ovom zakonu da neki internetski medij bude kažnjen evo kazne su od 100 tisuća do milijun kuna kazne zbog komentara ispod nekog članka. To bi naravno ruiniralo niz news portala, online medija koji sigurno ne mogu platiti takvu kaznu. Tako se ono kada se govorilo o cenzuri zapravo se mislilo na ovo da se kroz pomoću ovih kazni zbog komentara i članaka na neki način se misli da se otvara mogućnost i cenzure. Ministrica je malo prije spomenula ako je komentar pod vlastitim imenom vjerojatno ćete vi odgovarati sami, ako ne nakladnik. Međutim, iz ovako definiranog članka i posebno ove odredbe nije sasvim jasno. Odgovornost nakladnika za komentare u određenim slučajevima postojala je i do sada, a odluke o tome donijeli su već Europski sud za ljudska prava i naš Ustavni sud. Međutim, oba suda utvrdili su da takva odgovornost nakladnika postoji ako su ispunjeni određeni uvjeti, a ne uvijek i neovisno o bilo kakvim okolnostima. Zakon o elektroničkim medijima ovakvom formulacijom ide protiv odluka i Europskog suda za ljudska prava i Ustavnog suda. Nejasno je ostavljeno, možda ne znam možda i namjerno dakle za kakvu vrstu sadržaja korisnika je nakladnik odgovoran kao i u kojem trenutku on postaje odgovoran. Je li odgovoran odmah? Je li odgovoran samim trenutkom jel' kad treća osoba objavi komentar ili nakon 24 sata, 5 dana, tjedan, mjesec? Je li odgovoran i kada neki korisnik objavi činjeničnu tvrdnju ili potencijalno uvredljivo mišljenje o nekoj trećoj osobi? Je li nakladnik dužan tada nakon što sazna za sadržaj takvog komentara ulaziti u ispitivanje točnosti te tvrdnje i utemeljenosti nekog mišljenja ili je dužan automatski brisati svaki komentar koji netko može protumačiti kao štetan? Kažem ovako kako je definirano ovaj članak to nije jasno i ovako sročen podložan je zaista velikim manipulacijama. Dakle, gdje i kada počinje odgovornost izdavača? Vidimo je li kada se objavi neka afera ispod teksta se pojave komentari o još nekim dodatnim aferama tih ljudi, dakle je li nakladnik dužan provjeriti svaki takav komentar, maknuti komentar pa ga onda vratiti nakon što provjeri itd. jel'? Posebno kako reagirati odjednom kada se pojavi 200 komentara jel' bi trebala cijela vojska nekih administratora? Znam da postoje razna rješenja. Imate danas i umjetnu inteligenciju koja može pomoći u tome. Ako ne danas, pomoći će za koju godinu još i bolje itd. Međutim, mediji evo vrlo često ne znaju ni kada je neki komentar objavljen. Na nekim tekstovima rekla sam ima par stotina i više komentara. Ili recimo u politički važnim trenucima tipa izbori kada neke stranke naročito velike angažiraju tzv. svoj Internet vojske koje šire laži po komentarima trolaju. Čak evo i HDZ-e ima čak jednu presudu kada je Internet brigada tzv. HDZ-ova osuđena za utaju poreza na isplate za marketinške usluge koje su odradili za HDZ-e u kampanji za parlamentarne izbore 2015. godine. Izgledno je dakle da će ova odredba biti korištena u svrhu financijskog kažnjavanja medija iako medij taj sadržaj nije objavio i vrlo izvjesno ne zna da je objavljen. Ne radi se samo o izglednom izricanju vrlo visokih prekršajnih novčanih kazni, nego i o tome da će različite osobe tu odredbu moći koristiti i u parničnim postupcima protiv nakladnika kao temelj za isplatu naknadu štete. Posljedica će izgledno biti i da će nakladnici naprosto dakle morati ukinuti komentare što je loše za slobodu izražavanja. Ukinut će se dakle mogućnost ljudima da sudjeluju u raspravi o nekoj društvenoj važnoj temi jer država zapravo nije sposobna naći način da sankcionira odgovorne pojedince. Dakle, ako se država želi ozbiljno baviti problemom suzbijanja govora mržnje a to je navedeno kao razlog uvođenja ove odredbe, treba pronaći način da govor mržnje regulira na način koji će omogućiti procesuiranje samih počinitelja, što u ovom trenutku nije slučaj. Sada u čl. 16. koji definira način na koji će mediji izvještavati o pojedinim temama. Dakle ovaj članak na neki način zadire u način odnosno teži propisati što se smatra nedopuštenim odnosno zabranjenim dakle, zakon može propisati ali ne više od toga, posebno ne ulaziti u neka pitanja uredničke politike. Prijedlogom zakona propisano je ovdje dakle kako mediji moraju udovoljiti kriterijima da jednako zastupaju različite pristupe i mišljenja, da vijesti moraju biti nepristrane a komentari moraju biti lako prepoznatljivi. Za nepoštivanje tih načela, opet su propisane ozbiljne novčane kazne iako je zapravo nezamislivo da redakcijama bilo tko objašnjava na koji način će pristupiti određenoj temi, već smo ovdje čuli, zašto ne bi postojali mediji koji imaju pravo biti pristrani u određenoj temi, imati stav koji netko može smatrati pristranim, imaju pravo i zauzeti određenu stranu u odnosu na neki događaj, posebno kad se radi i o javnim politikama. Dakle, ovaj čl. 16. bi trebalo potpuno brisati. Čl. 25. isto tako, problem zaštite dostojanstva političara, sporna i nejasna odredba kojom se eksplicitno zabranjuje u medijskim prilozima vrijeđati dostojanstvo čovjeka. Tu govorimo o nekakvim kritičkim prilozima kojima se kritizira ili problematizira postupanje npr. nekog od nas političara, dužnosnika, u nekakvu aferu u koju je uključen, drugi nekakvi događaji od javnog interesa, dakle dopušteno je i našim zakonima, međunarodnim zakonima da zapravo zaštita dostojanstva nije apsolutno pravo nego je podložno ograničenjima. Dakle, iako je ova odredba protivna i našim zakonima i praksi najviših sudova, članak ovaj zakona Vijeću za elektroničke medije daje ovlast da donese odluku o privremenom ili trajnom oduzimanju koncesije ili dopuštenja pružatelju medijskih usluga ako utvrdi da je povrijedio ovu odredbu. Dakle, ovim zakonom ako ga ovako na ovaj način usvojimo, ako ovaj, pogotovo ovaj čl. 93. ne definiramo jasnije, podložan je velikim manipulacijama i zapravo ćemo umjesto da smo spriječili govor mržnje koji će se sa elektroničkih medija preseliti na društvene mreže, zapravo smo uskratili ljude za komentare i slobodu izražavanja. Zahvaljujem.
Hvala. Sada će u ime predlagatelja govoriti poštovana ministrica Nina Obuljen Koržinek, izvolite.
Hvala, g. potpredsjedniče. Kratko bi se referirala na neke od iznesenih teza, jednostavno da ne ostane u javnom prostoru, da na to nismo odgovorili. Vezano uz 93., zaista ne vidim kako bi itko mogao protumačiti da se u tom zakonu bi se sankcioniralo uvredljivo mišljenje ili iznošenje nekih afera, dakle vrlo jasno je propisano što se tim člankom želi sankcionirati, ponovit ću opet pitanje kršenja Kaznenog zakona i Zakona o sprječavanju diskriminacije. I ne znam kako iznosite da bi se tu dogodila neka naknada štete jer ovo su djela sukladno Kaznenom zakonu a ne građansko-pravni ili neki prekršajni postupak, dakle tu odluku može donijet samo sud a znamo što je na raspolaganju kad se govori o Kaznenom zakonu. Ne bih se složila kad se kaže da država nije sposobna sankcionirati govor mržnje pa država poseže za zakonskim rješenjima. Govor mržnje nije nešto što može se sankcionirati samo bilokakvim odredbama bilokojeg zakona, bilo iz domene medijskog zakonodavstva, ovaj je zakon još možda i među zadnjima u redu bilo kaznenim ili prekršajnim što su drugi dijelovi javnog sustava. Adresiranje problema govora mržnje uključuje i sankcije ali i medijsku pismenost i ulaganju u obrazovanje i to je funkcija svih, a to je funkcija i nas koji smo javne osobe i obrazovnog sustava i svih koji nastupaju u javnosti, pa tome moraju doprinijeti i mediji, dakle ne bi se složila sa tezom da neka imaginarna država nije u stanju to sankcionirati pa se zato to na ovaj način propisuje. Što e tiče čl. 16., za čl. 16. nisu predviđene kazne, dakle pročitajte, niti prekršajne odredbe, pročitajte zadnji dio zakona, dakle za čl. 16. nema nikakvih kazni, tu se govori samo o načelima. I dakle to su neka temeljna, čl. 15. i 16. neka temeljna načela i postulati, otvoreni smo, rekli smo to i u javnoj raspravi, ako ćemo tražiti neke bolje izričaje ali mislim da ne bi bilo dobro da jedan važan medijski zakon ostane bez bilokakvih načela i da zaista bude samo tehničko propisivane o udjelima oglašavanja ili nekih drugih tema. Vezano uz čl. 25. i odredbu o vrijeđanju dostojanstva čovjeka, dakle ja bih istaknula da u Saboru kad se raspravlja o članovima Vijeća za elektroničke medije, biraju se osobe s iskustvom, stručnjaci, bilo pravnici, bilo medijski stručnjaci i ne mislim da je, da treba razmišljati na način da bi oni sankcionirali, npr. rekli ste, neke koji kritiziraju političare, to nije intencija ovog članka, jasno je što je intencija ovog članka, vrijeđati dostojanstvo čovjeka, bilo kojeg pojedinca, bilo kojeg građanina, mi političari smo sigurno zadnji na redu i mi smo oni koji sasvim sigurno najviše toga možemo i trebamo po funkciji ili po tome s čime se bavimo, izdržati, ali pitanje vrijeđanja dostojanstva čovjeka neki je dosegnuti standard, ta odredba je svo ovo vrijeme bila u zakonu, nikad nije bila zloupotrebljavana, nikad dosad nije bila propitivana i mislim da bi trebala ostati i da ne bismo smjeli izbrisati odredbu koja poziva da se ne vrijeđa dostojanstvo čovjeka.
Hvala lijepo. Imamo repliku poštovane zastupnice Puljak.
Zahvaljujem. Ja ću ponovo problematizirati ovaj čl. 93, tu odredbu 3, kažem da je, kad čitate ovaj st. 3 u kojem kaže, je li, da je pružatelj publikacije odgovoran za cjelokupni sadržaj i sadržaj koji generiraju korisnici, ne piše sadržaj koji generiraju korisnici, a koji je, koji spada po ovo sve, govor mržnje, je li tako? Ono, kako bi rekla, znači na ovo se može pozivati netko u bilo kojem slučaju kad mu se nekakav komentar, ili je fake news ili mu se ne sviđa ili tako kaže, okej, vlasnik portala je odgovoran i uputi tužbu ili primjedbu na vlasnika portala, je li?
Poštovana ministrica Obuljen Koržinek.
Hvala g. potpredsjedniče. Dakle ovaj čl. 23, a posebno st. 3 treba čitati komplementarno sa Zakonom o medijima. Dakle tu piše nakladnik, ne kaže se je li to vlasnik ili urednik, a Zakon o medijima propisuje odgovornost za cjelokupni sadržaj medija, dakle tu je nešto što izvire iz Zakona o medijima i što nije novina ovog zakona i ne odnosi se, to treba stavke čitati slijedom koji jesu, dakle u st. 2 je točno pripisano na što bi se odnosila sankcija, pogotovo zato jer je za taj članak st. 2 propisane su moguće izricanje kazni. Tako da ovaj, ovu činjenicu da se poziva na cjeloviti sadržaj publikacije, treba čitati komplementarno sa odgovornošću za cjelokupni sadržaj bilo kojeg medija.
Hvala lijepa. Sljedeći klub zastupnika je onaj HDZ-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Goran Ivanović. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče HS-a, uvažena ministrice, uvaženi zastupnice i zastupnici. Nije nas ostalo puno, no imamo što reći o zakonu koji je vrlo, vrlo bitan, ne samo za medijske kuće nego je vrlo bitan i za građane RH. Možda par statističkih podataka prije nego što išta kažem, na području RH uz HRT danas djeluje 26 televizijskih nakladnika koji emitiraju 29 programa, 138 radijskih nakladnika koji emitiraju 149 programa, dok je broj pružatelja elektroničkih publikacija 276 sa 336 elektroničke publikacije. Također, djeluje i 59 pružatelja medijskih usluga koje emitiraju putem satelita, kabela i interneta s 96 programa te 12 pružatelja usluga na zahtjev sa 14 usluga. Znači vrlo puno medijskog djelovanja na prostoru RH što je zasigurno dobro, ako to usporedimo sa nečim što je bilo prije 15-tak, 20 ili 30 godina, mislim da je Hrvatska itekako, kada su u pitanju mediji, apsolutno neovisna u tom smislu. Ono što je bitno za početak isto tako reći, Zakon o elektroničkim medijima je usvojen 2009. g. te se od tada nije značajno mijenjao, dok se sve drugo itekako u prostoru promijenilo. Moram reći da me bilo iskreno strah, kad sam slušao nekakve rasprave pojedinih zastupnika ovdje u HS-u kao da HDZ sprema nekakvu specijalnu policiju koja će hapsiti i batinati novinare jer pišu protiv HDZ-a, pišu protiv političara. To nije dobro. Ne možemo slati takve poruke, nigdje to, tko je pročitao zakon od prvog do zadnjeg članka, zasigurno nije našao i jedno slovo koje ukazuje na ovo o čemu su neki zastupnici, i ja bi rekao vrlo svjesno pričali i naravno, htjeli nanijeti štetu i predlagatelju zakona i ministrici, pa i svima nama koji imamo ponešto reći i mislim da ide u prilog i građanima RH, a ide i također, u prilog medijskim kućama. Nekoliko je članaka o kojima se ovdje vodila žučna rasprava i ministrica je stvarno više puta ponovila i dobro je da je to učinila svaki puta jer ako se 2 ili 3 puta izgovori neka laž i na nju se ne reagira, onda se o tome stvori mit da je to apsolutno istina. Evo, ja ću probati nekoliko članaka za koje smatram da su vrlo, vrlo bitni za medijske kuće. Dosta je govora o tome kako javna poduzeća, ministarstva, dio svog, odnosno dio našeg javnog novca uglavnom troše na velike medijske kuće, poput HRT-a i ostale dvije komercijalne televizije na prostoru RH. Ovim novim zakonom kaže se da 15% tih sredstava nisu mala, moraju biti transferirana prema onima malima. Znači malim radijskim postajama, malim platformama, malim i regionalnim televizijama što će njima itekako dobro doći jer budimo iskreni danas imati radio, imati televiziju nije ni malo jednostavno. To su vrlo skupe igračke koje imaju svoju cijenu. Također je puno galame i vike kako lokalni šerifi uvijek namještaju nekakve priče, pa uglavnom dodjeljuju nekakvim svojim poznanicima, simpatizerima prostor odnosno plaćaju im prostor za oglašavanje. I ovaj zakon jasno kaže da sve što želi lokalna, područna samouprava objaviti mora staviti na javni natječaj. Zar to nije dobro? Ja mislim da je to i više nego dobro i više nego transparentno. I mislim da tu moramo poticati da u ovom zakonu to jasno piše. Svi se zalažemo da imamo više hrvatskog u Hrvatskoj, pa tako od trgovačkih lanaca tražimo da prodajemo domaće proizvode u tim trgovačkim lancima. Ovim zakonom se kaže, da 5% prihoda jedne televizije sasvim svejedno RTL-a, NOVA-e, 5% toga prihoda mora ići neovisnim hrvatskim producentima. Pa zar to nije dobro? Znači naša produkcija će imati prilike da živi i preživi, a njima to neće posebno nanijeti nikakvu štetu. Na kraju krajeva to oni rade u nekim drugim zemljama i uopće nemaju problema s tim da tih 5% odvoje, a ovdje se traži da se da i rok odgode od dvije godine pa da se onda polako uvodi ta cijela priča. Mislim da se rasprava povela o nečemu što možda izaziva nekakav prijepor. Ali u biti kad se iščita suvislo, jasno i razumno taj članak 93. po ničemu ne govori o onome o čemu su ovdje mnogi zastupnici govorili. Ovdje se spominjao Facebook koji nema veze, Twitter koji nema veze sa ovim zakonom i nije dobro plašiti ljude na ovaj način kako su to pojedini zastupnici htjeli učiniti. Puno je bilo prijepora u zadnjih 5, 10 i 15 godina. Mi nismo znali tko su vlasnici televizija u Hrvatskoj. Ovaj zakon sada kaže da se mora jasno istaknuti vlasnička struktura, da moramo znati tko su ljudi, korporacije ili bilo što drugo što stoji iza svih elektronskih medija i mislim da je to i više nego dobro. Ja bih rekao da je to jedna velika gradacija i uspjeh ovog zakona. Ministrica je nekoliko puta naglasila, a i mi smo ta na Odboru za medije prošli. Ovo je prvo čitanje zakona i mislim da je ovo osluškivanje bila i saborskih zastupnika i zainteresirane hrvatske javnosti i da će vjerojatno jedan dio ovih primjedbi koje su iznesene ovdje i u Hrvatskom saboru i općenito u javnoj raspravi biti implementirane u zakon koji će biti ovdje u drugom čitanju i kao takvi vjerojatno biti prihvaćene. Ono što me nekada brine, a imao sam prilike to vidjeti da pojedine institucije koje se predstavljaju za vertikalu kada je u pitanju medijska promidžba, općenito kada su u pitanju mediji, novinarstvo, struka prvo kažu jedno, a onda vrlo brzo povuku to pa kažu da to možda baš i nije najbolje i da to nije dobro. Vjerujem u skupinu koja je radila na izradi ovog zakona, da želi napraviti najbolje i ono što možda za kraj evo želim apostrofirati ministarstvo priprema Zakon o medijima. Ovo nije Zakon o medijima. Priprema se cijeli zakon koji će govoriti o medijima, koji će također biti dio rasprave ovdje u Hrvatskom saboru. I siguran sam da u Hrvatskoj ni jednim zakonom, ni ovim Zakonom o elektroničkim medijima, ni novim Zakonom o medijima se neće smanjiti bilo kakva sloboda. Ja ne znam koji bi to političar bio u stanju napraviti zakon koji će zabraniti novinarima da govore, da mora postojati određena odgovornost apsolutno da. Da ne smijemo poticati i podržavati govor mržnje apsolutno da. Kako će se to riješiti zakonskim odredbama traže se rješenja. Mislim da ona najbolja koja su u Europi već primijenjena će biti primijenjena i ovdje. I stoga sam siguran da ćemo na kraju imati i dobar Zakon o elektroničkim medijima i na kraju krajeva novi Zakon o medijima. I evo još jednom želim apostrofirati da mi kao politika koja ovog trenutka ima odgovornost za upravljanje Hrvatskom državom, a to je Hrvatska demokratska zajednica ni u primisli nema ono o čemu su mnogi saborski zastupnici ovdje govorili prije svega da bi nam nanijeli političku štetu. Stoga naravno Klub Hrvatske demokratske zajednice će prihvatiti izmjene ovog zakona i u drugom čitanju zasigurno ćemo imati ono što smo i kroz odbor i kroz raspravu ovdje u Hrvatskom saboru željeli da dobiju svi oni kojima je stalo do neovisnog novinarstva i do sloboda hrvatskog medija. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Sada ćemo prijeći na pojedinačne rasprave i prvi će govoriti poštovani zastupnik Bojan Glavašević. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Sabora. Jedno je opće mjesto u hrvatskoj politici kada se govori o tome kako ćemo pisati zakone. Fraza da struka treba imati glavnu riječ. To je dakako dobar princip u smislu da nam struka treba prezentirati stanje stvari, uputiti nas na ono što je doista bitno. Međutim, struka je samo jedna polovica pisanja dobrih zakona. Osim struke potrebna je i politika. Političarke i političari su tu da činjenice interpretiraju i na temelju njih donose odluke o tome u kakvom i u kojem smjeru će zakoni ići, na koji način će uređivati problem. Ako mi dozvolite da se malo našalim u ovaj kasni sat i parafraziram Kanta rekao bih da u tom kontekstu politika bez struke slijepa, a struka bez politike prazna. Večeras sam imao prilike čuti više nego dovoljno argumenata u korist ove moje teze. Jedna od centralnih tema večeras bio je govor mržnje, dakle jedan jezični fenomen. Igrom slučaja budući da sam lingvist, a lingvistika je znanost o jeziku ukoliko ima onih koji to ne znaju, koji je izabran u ovaj Sabor to me stavlja u poziciju da o ovoj temi mogu govoriti i iz pozicije struke i iz pozicije politike. Budite bez brige cijenjene kolegice i kolege, ova rasprava neće biti predavanje iz lingvistike. Ipak kao lingvist osjećam obavezu ovoj raspravi doprinijeti tako što ću nadam se raščistiti neke nedoumice oko toga što govor mržnje jest i koja su neka njegova bitna obilježja. Kroz raspravu koja nije baš u svakome trenutku bila ni argumentirana, ni smislena pojavile su se dvije političke pozicije. Jedan manji dio kolega smatra da bi sloboda govora trebala biti apsolutna, pa onda govor mržnje ni ne treba sankcionirati. Većina kolega i kolegica, a tu ubrajam i sebe smatra da sloboda govora nije sloboda govora mržnje. I prijedlog zakona o kojemu raspravljamo odražava ovaj potonji stav. Prije svega morate znati da jezik i govor ne postoji u nekom zrakopraznom prostoru, virtualnom i odvojenom od zbilje u kojoj živimo. Kada progovaramo to činimo s ciljem djelovanja. Naše riječi mogu biti, mogu nešto konstatirati pa možemo provjeriti je li nešto istinito ili nije, a mogu biti i djelovanje koje ima vrlo stvarne efekte i posljedice. Govor mržnje pripada ovoj drugoj kategoriji. Evo jedne moguće definicije. Govor mržnje je govorni čin čija je svrha i smisao da se neku skupinu ili pojedinca dehumanizira i na taj način učini legitimnom metom nasilja. Ima i drugih elemenata koji su bitni. Ja ću nabrojati samo neke od njih. Bitno je tko govori i koliko moći ima. Narodski rečeno nije važno samo što se kaže nego i tko kaže. Bitan je i kontekst kao i namjera govornika. Večeras smo malo govorili i o važnosti razlikovanja satire i govora mržnje, pa ovo neću posebno argumentirati. Bitna je i sama poruka. Ona može biti sadržana u riječima izgovorenim ili napisanim, a može biti sadržana i u nekoj drugoj vrsti znaka, na primjer u oznakama nacističkih vojnih postrojbi ili u oznakama njihovih kvislinških saveznika koje su redovit predmet javnih rasprava u Hrvatskoj. Moguće su i drugačije definicije govora mržnje dakako. Od znanosti ne treba očekivati apsolutne istine, jer znanost se njima ionako ne bavi time se bave religije. Znanost nam može ponuditi opis fenomena i njegovih efekata temeljene na opažanju i provjerenim znanstvenim metodama. Govor mržnje treba regulirati jer je štetan za društvo, grupe i pojedince. Ako u to itko sumnja neka posjeti … [[Govornik se ne razumije.]] ili Jasenovac. Tamo su efekti govora mržnje jako dobro dokumentirani. Mislim da smo za suzbijanje govora mržnje odgovorni svi, pa tako i nakladnici. Ako netko na moju kuću napiše ubi Srbina ja nisam odgovoran za taj čin, ali ako ne uklonim takvu poruku postajem suodgovoran. Želim reći i ovo. Ne mislim da nam je potreban bataljun lingvistica i lingvista dobro potkovanih u teoriji govornih činova da bismo donijeli ovaj zakon. Nadam se da će vam za razumijevanje biti dovoljno i ovo što sam izložio u ovoj raspravi. Ako ne bude vrlo rado ću dati detaljnija objašnjenja. Međutim, kolegica Benčić govorila je o praksi Europskog suda. I to nam može poslužiti kao neka vrsta vodiča. Na samome kraju jedan … [[Govornik se ne razumije.]] Iskustvo života u Hrvatskoj uči nas da nema zakona koji se ne mogu prekršiti. Smatram vrlo opravdanima strahove o cenzuri kao i strahove nakladnika o tome da bi ovaj zakon mogao biti zloupotrijebljen ako ne budu poslušni vlasti, bilo kojoj. Zato im država treba pomoći da ovaj zakon implementiraju. Imamo pametne algoritme koji mogu pomoći u moderiranju neželjenog sadržaja [[Upadica Reiner: Hvala.]] To se danas ne mora raditi ručno. Hvala.
Hvala. Imamo dvije replike. Prva je poštovane zastupnice Selak-Raspudić. Izvolite.
Uvaženi kolega Glavaševići, mislim da je korisno da razgovaramo iz perspektive lingvistike pogotovo sociolingvistike jer se doista svi borimo sa terminom govora mržnje i stoga što uopće mržnja danas jest i može li se koristiti kao nekakav ideološki pendrek. Pa me zanima da se vratite na ovaj dio koji ste tek dotaknuli, a koji se u Njemačkoj pokazao kao najveći problem kada se tada doduše radilo o društvenim mrežama i pokušaju eliminiranja govora mržnje, a to je odnos satire i govora mržnje. Može li se uopće razgovarati u okvirima nekog normativa o govoru mržnje koji je dekontekstualiziran i hoćemo li mi takvim postupanjem ako stavimo isključivi naglasak na eliminaciju govora mržnje izgubiti i različite razine humora iz javnog prostora?
Poštovani zastupnik Glavašević.
Hvala na komentaru kolegice Selak-Raspudić. On odražava naravno i vaš filozofski background što cijenim. Rekao bih ovako. Naravno da nije moguće dekontekstualizirati govor mržnje, on pripada nekom kontekstu. Mislim da ovdje govorimo o tome, mislim svaki put kad nešto reguliramo dio nečega se mora izgubiti. Ali pitanje je zapravo da li nam je o.k. da izgubimo nešto što možda i nije puno da bismo dobili sigurnost građanki i građana da bismo dobili uređeniju državu od one koju sad trenutno imamo. I htio sam još reći da treba razgovarati sa nakladnicima i da se s njima ministrica i ministarstvo moraju dogovoriti što bi im bilo potrebno prije svega da se zaštite od zloupotrebe od strane države, ali da se i njima olakša ono što mi njima želimo postaviti kao očekivanje. Dakle, na toj nekakvoj, u tom procesu pregovaranja bi trebalo naći ona … [[Govornik se ne razumije.]] ono mjesto u kojem su svi manje-više zadovoljni.
Hvala. Sljedeća replika je poštovane zastupnice Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS-a, uvaženi kolega Glavašević. Vi ste krenuli temu o kojoj zapravo cijelo vrijeme se vodi rasprava na ovaj ili onaj način, a to je govor mržnje. I onaj jedna osjetljiva linija i tanka linija koju kad prekoračite ili ju malo drugačije tumačite, može otići sve zajedno ukrivo. Ali ono što je suština svega, za koga mi pišemo zakone? Zbog toga da bi mi sad tu u sabornici u kasne večernje sate raspravljali ili pišemo sa željom da budemo bolji, da budemo uspješniji, da ljudi koji ga moraju primjenjivati, da im bude jednostavnije, da im ne kompliciramo život, ja imam osjećaj, često, kad se vode rasprave, kao da se namjerno rade stvari da se nekom komplicira život, a onaj na kog će se primjenjivati, on je najmanje važan, njega uopće ne pitamo, on je tamo negdje pa kad bude, bit će. Ovo je jedan od tih zakona koji tražio razgovor, razgovor, razgovor. Hvala.
Poštovani zastupnik Glavašević.
Hvala isto na komentaru konstruktivnom, kolegice Mrak-Taritaš. Da, naravno da zakone pišemo za građanke i građane RH. Oni su nas izabrali, oni su nam povjerili mandat i u naše su ruke stavili povjerenje da činimo za njih. Treba svakako podcrtati ovu posljednju poruku koju ste i vi dali na kraju krajeva i koju bih još jednom ministrici htio onako ponoviti, a to je da se stvarno mora razgovarati. Iz dva razloga, zato što strahovi o cenzuri i strahovi o zloupotrebi od strane države, ja mislim da ih ne treba, da ne treba na njih odmahnuti rukom. Kažem, iskustvo života u Hrvatskoj nas tome uči. A i ne samo u Hrvatskoj, toga je bilo i drugdje, i mislim da je doprinos svih u ovoj raspravi ili barem većine ljudi u ovoj raspravio bio bona fide i da i ovakvi komentaru su vrlo važni, ali to ne znači da ne trebalo regulirati ovaj fenomen.
Hvala lijepa. Sljedeća pojedinačna rasprava biti će poštovane zastupnice Anke Mrak-Taritaš. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS-a, uvažena ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Apsolutno nam je sad već jasno da glavno pitanje koje se razvilo u ovoj raspravi oko ovog zakona je ono o odnosu nakladnika, cenzure, zaštite građana i nekih temeljnih vrijednosti preko kojih ne bismo trebali prelaziti. Obzirom da sam ja predsjednica stranke koja se zove Građansko-liberalni savez, dakle u svom imenu ima liberalno, svakako imamo potrebu, bez obzira u koje kasne večernje sate bih došla na red, nešto reći o ovoj temi i reći ću odmah. Zaista, govor mržnje, klevetanje, lažne optužbe, rasizam, šovinizam, homofobija, ništa od toga nisu stvari na koje bi smjeli ili trebali zažmiriti. Internet je danas postao najveća platforma ostvarivanja prava na slobodni govor za ljude diljem svijeta i u tome naravno, ima govora koji ne bi ne trebao biti toleriran niti je dio društva slobodnih građana. Posebno se taj problem pojačava zbog toga što su komentari najčešće anonimni ili pod pseudonimima. Imate uvijek slučaj dakle kad se bavite politikom, uvijek imate slučaj da netko vas hvali, ima jako puno onih koji imaju vam reći što o vama misle i uvijek ti hrabri dječaci koji imaju potrebu reći što o vama misle, nikad se ne potpišu svojim imenom i prezimenom nego uvijek su to nekakvi lažni profili i onda su oni jako hrabri iza tih lažnih profila, ali kad bi se potpisali imenom i prezimenom, malo manje su hrabri i pronaći pravi balans nije lako. I ne mislim da postoji čarobni štapić, ali ono što je sigurno da ograničenje treba biti utemeljeno u zakonu, mora biti takovo, nemojmo to nikad zaboraviti, se postiže cilj koji je legitiman i takovo da je najmanje moguće agresivno, dakle neka vrsta testa razvijenosti. Da je lako, nije jer da je lako onda bi mi tu imali i aklamaciju i rekli da je ovo baš nešto jako dobro. Dosta rasprave je već vođeno i ja zaista ću ponoviti, a to je vezano uz članak, famozni čl. 93 koji propisuje da je pružatelj elektroničke publikacije odgovoran za cjelokupni sadržaj objavljen na elektroničkoj publikaciji, uključujući i sadržaj koji generiraju korisnici. To znači da je u komentarima zabranjeno vrijeđati dostojanstvo čovjeka ili objavljivati osobito nemoralan i pornografski sadržaj. Tu su posebno dostojanstvo čovjeka i nemoralni sadržaj vrlo široki pojmovi pod koje se može podvesti pa gotovo sve, kako nekome bude odgovaralo. Isto kao i primjer odredba da je zabranjeno objavljivati sadržaj koji potiče ponašanje koje je štetno za zdravlje ili sigurnost. Budimo oprezni, vodimo računa o čemu je riječ. Nemojte da imamo pojmove pod koje možemo zaista biti svašta. Ono što je preciznije definirano da se ne smije objavljivati diskriminacija na temelju rase ili etničke pripadnosti ili boje kože, spola, jezika, vjere, političkog ili drugog uvjerenja, nacionalnosti ili socijalnog podrijetla, imovinskog stanja, obrazovanja, društvenog položaja, bračnog ili obiteljskog statusa, dobi i zdravstvenog stanja, invaliditeta, genetskog nasljeđa, rodnog identiteta, izražavanja ili spolne orijentacije. I sad dolazimo do kazne. O kaznama je zaista u nekoliko navrata bilo riječ. Uz dužno poštovanje, o tim kaznama odlučivat će prekršajni sudovi i sad je tu uvijek zanimljivo taj kapacitet prekršajnih sudova, ujednačenost sudske prakse je isto posebna tema, visina kazne. Bilo bi dobro da je predlagatelj u obrazloženju malo naveo već primjere koje imamo dao primjere kako je to do sad regulirano i što se to dešavalo bilo bi nam jednostavnije i jasnije o tome diskutirati. S druge strane zaista nekim stvarima nije mjesto u javnoj komunikaciji. Ja ću evo za kraj ubrzati i reći jedan konkretan primjer. Pravo komentiranja u sklopu elektroničkih publikacija mogu imati korisnici koji su kod pružatelja usluga se registrirali koristeći svoj postojeći e-građanin profil. Njihov identitet pri tome nije javno viljiv, ali u slučaju spora nakladnik treba znati o kome se radi. Tek ako to nije u stanju on odgovara sam. To je jedan primjer koji imaju neke druge zemlje i čini mi se da bi bio dobar primjer koji bi i mi mogli koristiti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Trebamo se međutim kloniti seksističkih izjava, jer nisu samo dječaci, možda su i djevojčice neke zločeste isto nekih primjedbi. No, idemo na sljedeću pojedinačnu raspravu poštovanog zastupnika Nine Raspudića.
Poštovani predsjedavajući, kolegice i kolege zastupnici. Ovakvim Prijedlogom zakona metaforički rečeno mi topom gađamo vrapca. Najprije napuhan je jedan problem koji u Hrvatskoj uopće nije zastupljen. Ja sam iznio u govoru u ime Kluba statistiku iz 2019. DORH-ovu gdje smo vidjeli da u Hrvatskoj je jako mali broj srećom. Valjalo bi da ih nema nikako kako zločina iz mržnje, tako sankcioniranog presuđenog govora mržnje. Dakle, nikakvog razloga nema da se stvara ovako jaka cenzorska artiljerija za nešto što u Hrvatskoj nije snažno zastupljeno. Članak problematični o kojem sam govorio i kojeg smatram da je ministrica nekorektno interpretirala u replikama 93. ponavljam, ima 2 stavka. Jedan se odnosi na ono što svi dijelimo, a to su stvari koje stoje u Kaznenom zakonu i to Kazneni zakon i ovako i onako sankcionira. Lako je danas doći policija lako dođe do onoga tko je ostavio komentar koji izravno poziva na nasilje, na terorizam, ne znam spominjala se i pedofilija i slične grozne stvari. Međutim, stavak ponovit ću ga ponovo koji kaže: „Sukladno članku 14. ovoga Zakona poduzeti sve mjere kako bi onemogućio objavljivanje sadržaja koji potiče na nasilje i mržnju.“ otvara taj prostor arbitrarnosti, a kazna je velika. 100 tisuća do milijun kuna što za portal većinu portala znači gašenje, gotovo, finito i ništa se ne zabranjuje. Međutim, propisuje se kazna koja će se arbitrarno odrediti. Znači postoje ti neki hermeneutičari, interpretatori u Vijeću za elektroničke medije koji će točno znati odrediti gdje je granica govorna mržnje a gdje nije i ta kazna vjerojatno znači gašenje portala. Dakle, dozvoljeno je iznošenje mišljenja, ponovit ću još jednom, ali očito nema slobode egzistiranja portala nakon iznošenja mišljenja koje je mimo pravovjera dogme ili procjene ovog elektroničkog vijeća koje će biti i Vijeće za razlučivanje ljubavi od mržnje. Ovdje postoje još neke sporne stvari koje nisam stigao istaknuti u 10 minuta govora u ime kluba. Recimo jako je problematičan članak 51. kojim ovaj Zakon obvezuje komercijalne televizije da moraju kupovati sadržaj neovisnih produkcija. 10% programa mora biti sadržaj europskih neovisnih producenata, a 5% hrvatskih. Zašto? Zašto na taj način tržišne odnose prejudicirati? Jedna članica uprave jedne naše komercijalne televizije je rekla sljedeće: „Usvajanje ovih odredbi iz Zakona će se sigurno odraziti negativno na poslovanje naše televizije jer ćemo biti prisiljeni kupiti sadržaj koji sami možemo proizvesti za manje novca.“ To će ugroziti poslovanje svih komercijalnih televizija i vjerujemo da to pogoduje određenim interesnim skupinama. Mi recimo imamo već takvu situaciju, ja ne znam zašto kada budemo raspravljali od HTV-u zašto HTV-e pored svih svojih i novinara, i urednika, i studija i svega mora od vanjske produkcije kupovati nekakve talk show emisije koje su ispod razine onoga što HTV-e sam može proizvesti? A sada vidimo da se televizije komercijalne i obvezuju na takvo nešto što ruši fer tržišne odnose i slobodu poslovanja. Neke odredbe su potpuno apsurdne kao članak 25. koji kaže: „U audiovizualnim medijskim uslugama i radijskim programima te sadržajima elektroničkih publikacija nije dozvoljeno…“, pa između ostalog što nije dozvoljeno, „na bilo koji način poticati, promicati i veličati nasilje i kriminal.“ Je li Coopolain „Kum“ veličanje nasilja i kriminala? Prikaz mafije tamo je prilično cool. Vito Corleone, Michael Corleone izgledaju iznimno privlačno, njihov lifestyle. Hoćemo li zabraniti prikazivanje Kuma? Što je sa filmovima Qventina Tarantinoa? Po ovom principu svaki se može interpretirati kao stiliziranje i prikazivanje privlačnim u estetskom smislu nasilja. Dakle, ovo su neke apsurdne stvari koje se mogu javljati u praksi, ovo je samo jedan primjer. Ponovit ću. Da bismo mi prihvatili ovaj Zakon potrebno je iz 4 članka izbaciti fluidni pojam rodnog identiteta. Potrebno je izbaciti i odredbu da je nakladnik odgovoran i za sadržaj koji kreiraju korisnici. Izbaciti ovaj stavak iz članka 93. arbitraran o poticanju na nasilje i mržnju. Izbaciti ovu obvezu komercijalnim televizijama koji sadržaj moraju kupovati 5 ili 10%, onda možemo tek razgovarati o prihvaćanju ovoga zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike. Prva je poštovanog zastupnika Grmoje.
Hvala. Kolega Raspudiću dok sam slušao kolegu Glavaševića malo prije čini mi se kao da slušam nekoga sa tvrde desnice. Dakle, on je zagovarao odricanje od sloboda za malo sigurnosti. Ono gotovo jedan militaran stil dakle kao kad ne znam određeni tvrdi desničari zagovaraju militarizaciju društva, pa odrecimo se određenih sloboda radi malo sigurnosti. Ja mislim da se slobode nikad ne trebamo odreći, posebno ne ovakvim zakonskim prijedlozima i evo u tom smislu pohvalio bi i vaš govor i ono što ste izrekli i ove zahtjeve koje imamo prema vladajućima, dakle da se ovi sporni članci izbace. Ja ne znam zašto se ide u ovakvim smjeru, to sam i sam u replici ministrici rekao, da jednostavno nema nikakvog razloga za ovako strog zakon.
Poštovani zastupnik Raspudić.
Ja sam upravo zato na kraju govora u ime kluba apelirao na kolege s ljevice. Da ne pristaju na ove stvari, da ne pristaju na ovu cenzorsku omču iako im se može učiniti u ovom trenutku da promoviraju nešto što je njima možda u redu, kao rodni identitet. Jer za 5 ili 10 g. može mainstream u Bruxellesu koji naši očito poslušno slučaju biti drugačiji a mi, složit ćemo se svi, to ne želimo. Poštujmo ljude kao slobodne odgovorne jedinke, Hrvati velikom većinom nisu mrzitelji građani Hrvatske, taj problem nije silno izražen kod nas, borimo se da ga svedemo na nulu iako vjerojatno taj optimistični scenarij nikad u praksi neće biti savršeno i bez govora mržnje, ali nemojmo pristajati na to da nam se na ovaj način uskraćuje sloboda govora i ... [[Govornik se ne razumije.]]
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Damira Habijana.
Hvala lijepo, poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega, evo teško je pratit zapravo ovu raspravu obzirom da se cijelo vrijeme, doslovno cijelo vrijeme s vaše strane dolazi određene činjenice i navodi koje jednostavno nisu točni, dakle navodi koji uopće ne pišu u ovom zakonu, dakle ovaj dio kad smo govorili o cenzuri i ovom članku 93. stavak 2. i 3. koji spominjete, mislim da smo to već razjasnili, neću taj dio ponavljat, međutim jedna druga stvar koju provlačite od početka rasprave, govorite o sankciji, prekršajnoj sankciji, dakle koja je propisana ovim zakonom i spominjete taj članak i navodite kaznu do milijun kuna. Dakle, pročitajte taj članak, to je čl. 97. stavak 1., dakle nigdje se ne navodi da je kazna za eventualnu povredu čl. 93., milijun kuna, apsolutno nigdje. Cijelu večer to ponavljate odnosno cijeli dan. Govori se 93., stavak 4., a on govori o upisu registar. A ne o ovome o čemu vi pričate.
Poštovani zastupnik Raspudić.
Mogu možda razumjeti da imate poteškoće u praćenju rasprave kao što ste sami priznali ali nemojte me pozivati da ovo pročitam, ja sam ovo iščitao jako dobro i govorio sam o tome ministrici i na resornom odboru što će se dogoditi. Pročitat ću vam čl. 97., znači stavak 1. o novčanom kaznenom iznosu od 100 0000 do milijun kuna kaznit će se za prekršaje pravna osoba koja prema podstavku 1. ne udovoljava uvjetima među ostalim iz čl. 93. ovog zakona. A onda ide sve ono nabrojano uključujući i rodni identitet, uključujući i ovu arbitrarnu procjenu Vijeća za elektroničke medije oko toga što je poticanje na mržnju i nasilje a što nije. Dakle, budite bar toliko intelektualno pošteni da mi ne imputirate da govorim nešto čega nema, svaku svoju današnju tezu sam potkrijepio citatima, točnim člancima zakonima i brojevima.
Hvala lijepa. Evo sad ćemo prijeći na slijedeću raspravu, prije toga s obzirom da je sada pola 10 navečer, da imamo još negdje 20 pojedinačnih rasprava, da moramo raspraviti apsolutno još danas izbor, imenovanje i razrješenje i Izvješće Mandatno-imunitetnog povjerenstva, ja bih predložio odnosno priopćio da ne idemo danas sa točkom br. 2, to je Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o provedbi ovrhe na novčanim sredstvima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje koji je predložio Klub zastupnika zeleno-lijevog bloka i Klub zastupnika SDP-a. To ćemo raspraviti sutra kao drugu točku, bilo bi, vi, posebno oporba je uvijek vrlo glasno komentirala da se njene točke stavljaju u kane noćne sate, nažalost, mi smo evo, potrošili cijeli dan, do pola 10, vjerojatno ćemo još ostati barem 2 sata ovdje, bilo bi bizarno i nekorektno prema oporbi ako hoćete, da mi stavimo u nekakvu ponoć, da počnemo o tome raspravljati, pa ćemo to prebaciti za sutra kao drugu točku, izbacit ćemo drugu točku, o njoj ćemo raspravljati slijedeći tjedan, a prva točka će ostati kakva je u prijedlogu koji ste dobili, dakle Prijedlog plana usklađivanja zakonodavstva RH sa pravnom stečevinom EU-a za 2021. g. i onda ćemo kao drugu točku raspravljati ovo što smo trebali danas raspraviti kao drugu točku. Nadam se da se svi slažete s time. I naravno, glasovanje će biti u 12 sati a sjednica će početi isto malo kasnije, u 10 i 45, sutra radi komemoracije koju ćemo prethodno imati. Evo, sad se vratimo na naše pojedinačne rasprave kojih ima dosta prijavljenih pa će slijedeća biti poštovana zastupnica Andreja Marić, izvolite.
Hvala lijepa, g. potpredsjedniče, poštovana gđo. ministrice sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. U ovom prijedlogu zakona ima dosta dobrih i transparentnih stvari o kojima se već govorilo, a ja bih svakako navela neke nedoumice i nedorečenosti koje su iskočile u ovoj javnoj raspravi. Kako sam rekla i u replici, stav je više sudionika javne rasprave, prvenstveno strukovnih udruga, da nije dobro da se prije ovog Zakona o elektroničkim medijima nije definirala medijska politika u smislu medijske strategije, da se nije donio novi Zakon o medijima. Vi ste meni ministrice odgovorili da Zakon o medijima ide u četvrtom kvartalu, a da je u sklopu nacionalne razvojne strategije spomenuta medijska strategija, evo ja sam si dala truda i obnovila materijale iz nacionalne razvojne strategije, tu stvarno je u sklopu 2,5 stranice navedeno samopoticanje razvoja kulture i medija, a ova nacionalni plan razvoja kulture tek čekamo. Pa evo čisto sugestija obzirom da je zaista bilo puno stavki koje evo sudionici traže moglo se onda odgovoriti na način kako ste mi odgovorili u replici, a ne da svugdje piše primljeno na znanje, primljeno na znanje, pa onda ispada zapravo da sve ono što su sudionici naveli se ne uvažava. U tom smislu je do mene došla i informacija i da su neki članovi HND-a zapravo istupili iz radne skupine u 11. mjesecu 2019., jer se upravo njihovi prijedlozi nisu uvažavali, a kao prijedlozi struke. U svakom slučaju treba povesti računa o očitim problemima medija i novinarstva, a problemi su da npr. u zadnjih nekoliko godina ostalo se bez 50% zaposlenih u medijima, da su radni uvjeti novinara sve teži, da ne spominjem dodatna otpuštanja koja se već događaju, a uvjetovana su Covid krizom. Stari problem je i ovisnost medija o političkim strukturama, a tu je i pritisak ekonomskih struktura pa je logično da javnost gubi povjerenje u medije jer se sve to reflektira i na njihovu kvalitetu. Sudionici javnog savjetovanja su također tražili da ovaj Zakon o elektroničkim medijima koji zapravo regulira dodjele javnih potpora medijima i to putem Fonda za poticanje pluralizma i raznolikosti elektroničkih medija da unaprijedi te potpore i to tako da s jedne stane financijski poveća fond i da te potpore budu dovoljne za normalno funkcioniranje nekog medija, a s druge strane da se unaprijedi način njihove dodjele, da one ne odlaze u profit nakladnika nego da se njima plaća stvari rad novinara. Dakle, oni su željeli da novca bude više i da kriteriji za dodjelu budu stroži. Jedna od strukovnih udruga, dakle HND je tražio i da se oglašavanje državnih tijela i javnih tvrtki u komercijalnim elektroničkim medijima posve ukine jer je to oglašavanje praktički drugo ime za korupciju odnosno za prelijevanje javnog novca u privatne džepove bez kriterija. Problematičnim u prijedlogu ZEM-a također se smatra i smanjenje obveze objavljivanja vijesti i obavijesti lokalnih radija i televizija s dosadašnjih 10% na svega 4, 5 ili 7% svog programa ovisno o veličini područja prikrivanja. Smatra da će to nanijeti veliku štetu građanima koji žive na tim područjima i kojima su lokalni mediji glavni izvor informiranja. Osim što će se time unazaditi informativna kvaliteta lokalnih i regionalnih medija doći i do dodatnog gubitka radnih mjesta novinara u lokalnim sredinama. Također, se navodi da nije uvršten niti njihov prijedlog o minimalnom broju radijskih i televizijskih frekvencija za neprofitne nakladnike, a Agencija za elektroničke medije ima mogućnost da svaku koncesiju prije nego što je dodijeli može definirati kao neprofitnu ili profitnu. '90.-tih godina je bio zakon koji je propisivao da npr. na 2 komercijalna radija dolazi 1 neprofitni i sad recimo primjer ako na području neke županije od 50.000 stanovnika postoje 4 radio stanice ne moraju sve 4 biti komercijalne jer nema niti toliko prihoda da mogu biti profitne. Stoga struka traži da barem jedna bude neprofitna, a to se može regulirati budući da te odluke donosi vijeće za elektroničke medije. Također zapravo navode i niz još drugih stavki koje ovaj kako sam rekla ili nisu prihvaćene ili je rečeno primljeno na znanje, pa evo nadam se da ćete do drugog čitanja nešto od toga ipak uvažiti i uvrstiti. Hvala.
Hvala lijepa. Slijedeća rasprava bit će poštovane zastupnice Selak Raspudić. Izvolite.
Kolegice i kolege zastupnici, o mnogim stvarima nismo govorili a jednako su važne teme kojima bi se trebali baviti u pogledu rasprave ovog zakona, a to su primjerice intervencije u tržište, pitanja na koji način se smije ono regulirati zakonski i smije li se propisivati i u kojem opsegu sadržaj neovisnih proizvođača na komercijalnim medijima. No, vremena je malo, a ovdje se onda ja jesam primorana dotaknuti onoga što je meritum današnje rasprave, a to je problematika govora mržnje. No, nije govor mržnje jedini fluidni, nejasni pojam i nije ovaj zakon jedini zakon kojim se on pokušava nametnuti kao ideološki pendrek kojim će se ubuduće vedriti i oblačiti u javnom prostoru. Imamo i problema i s drugim terminima kao što sam već ranije istaknula to su termini poput uvelike šteti zaštiti okoliša, znači ne smije se poticati tako ponašanje. Razumjela bih da se ne smije poticati ponašanje koje šteti zaštiti okoliša iako mi nije jasno ni što je to, ali uvelike šteti, to pokazuje budući da je riječ o terminologiji koja je prenesena iz sadašnjeg zakona i o kojoj se stiglo razmisliti u okviru novog prijedloga zakona, da se samo prepisuje, da se o stvarima ne razmišlja. Kako onda uopće doći do ozbiljne rasprave o ozbiljnijim problemima koji nas sada sve muču. Ista je stvar sa sadržajima koji prouzročavaju fizičku, psihičku ili moralnu štetu maloljetnicima. To je jedan od onih sadržaja koji se također i novčano sankcioniraju. Na koji ćemo način odrediti što je moralna šteta, tko će na to pitanje odgovorili ili ako na njega nije moguće odgovoriti je li ta odredba uopće potrebna, ako se nju ne može implementirati u praksi ili je ona mrtvo slovo na papiru. Pišemo li mi to tek da bismo imali neke odredbe u zakonu. Ova današnja rasprava je više od svega i više od govora mržnje pokazala da mi imamo ozbiljan problem s time čemu uopće zakoni služe i sa svim onim dodatnim sadržajem koji često nije u fokusu, a u njima se nalazi, a očekujemo da ga obični ljudi implementiraju u praksi ili da ga otvore i da im on bude nekakva rukovodeća stvar putem koje će znati postupati. Kada sam postavila to pitanje u replici sam dobila odgovor da su zakoni o medijima specifični, da se u njima ne propisuju precizna postupanja, to je rekla ministrica. Čemu zakon ako on ne prepisuje precizno postupanje, pa onda nam ne treba zakon, pa možemo se i mi zakonom ulice dogovoriti o različitim drugim nepreciznim postupanjima. To je jedan problem. Problem je i drugih paušalnih teza, nisu samo pojedini, pojedine sintagme problem. Evo, slušajte ovo. Audiovizualni radijski programi te sadržaji elektroničkih publikacija trebaju udovoljiti sljedećim kriterijima, pridonositi slobodnom oblikovanju mišljenja, svestranom i objektivnom informiranju slušatelja i gledatelja, kao i njihovoj izobrazbi i zabavi. Svemu tome, nećemo od toga, zajedno izobrazba i zabava, mora li. To su neke floskule koje se prepisuju i prepisuju nitko ne zna što one znače u stvarnosti i one su tu da bi podebljale stranice ovog i mnogih drugih zakona, a kad govorimo o medijima barem onda možemo doista ući u sadržaj i o njima govoriti. Nadovezat ću se još kratko u ovom vremenu na govor mržnje. Kada imamo premijera koji govori o dojmu, pogrešnom dojmu koji se ostavlja i o tome da neki potiču terorizam kada propituju određene događaje onda se uistinu i brinemo oko govora mržnje i toga što on nekome može značiti. Ali ovaj zakon nije jedini paralelno se događaju 3 stvari koje upućuju na to da ćemo se ovime ozbiljno baviti i da će se ovo zloupotrebljavati u političke svrhe. Jedna je protokol o postupanju u slučaju zločina iz mržnje koji fluidne pojmove zamjenjuje još fluidnijim definicijama pa govori o nedefiniranoj učestalosti i o nedefiniranom izostanku drugog očitog motiva. Ona imamo našu famoznu strategiju, znate onu koja je bila besplatna, ona govori da po pojavi kriminala, nasilja …/nerazumljivo/… to su valjda najgore posljedice govora mržnje, mi smo najbolji u Europi i to nam je cilj. Super. Nakon toga govori o borbi protiv radikalizma, ekstremizma i terorizma i govori o sigurnosti i tome da ne smijemo biti izloženi mržnji i da govorimo u kontekstu pojačane radikalizacije porasta ugroze od terorizma. Dakle, istodobno naša se strategija hvali da smo najbolji, a s druge strane govori o porastu radikalizacije. Mi imamo očiti problem s time da jedino što radimo i to je sukus ovoga je implementiramo nekritički u vlastiti prostor novogovor i nekakve termine koji su popularni i koji [[Upadica: Hvala.]] bi nama onda kasnije trebali vedriti i oblačiti.
Hvala lijepa. Imamo nekoliko replika, prava je poštovane zastupnice Mrak Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče sabora. Uvažena kolegice, dakle zakoni bi trebali biti jasni, zakoni bi trebali biti na način da čitati ih što je cilj, kako ćemo ih provoditi i financijski okviri. Kroz raspravu ovog zakona palo mi je na pamet nešto drugo. Dakle, ja sam inače veliki fan svih sportskih događanja i u nogometu kad se nije moglo neke stvari i dileme onda je uveden VAR i sad svi suci idu VAR i gledaju da li je bio penal, nije bio penal, da li je netko bio u ofsajdu ili imamo osjećaj. Da bi se za provođenje ovog zakona trebalo jednako tako trebalo uvesti neki VAR gdje bi se onda ocjenjivalo i gledalo što je bilo što. To je loše. Dakle, loša je opcija čim vi dajete mogućnost da neko procjenjuje na ovaj ili onaj način dolazite do one tanke osjetljive linije koja nas može odnijeti sve zajedno krivo. Mi možemo imati različite svjetonazore ali ono [[Upadica: Hvala.]] što hoćemo, hoćemo da ovaj zakon bude dobar i provediv.
Hvala. Poštovana zastupnica Selak Raspudić.
Da je VAR-a bilo neki od najslavnijih Maradoninih poteza ne bi se vidjeli u njegovom rezultatu, a onda bi i povijest nogometa izgledala sasvim drugačije. Dakle, to je i problem sa zakonom, ako zakon ne može biti precizan kao VAR onda ga ne trebamo niti pisati. I tu ću se složiti sa vama, ako je nama ovaj zakon nejasan, ako kada ga podrobnije promotrimo on postaje i besmislen čime činimo i štetu, evo kolegica Benčić je tu zaštiti okoliša ponajviše jer je svodimo na razinu floskule koja ništa ne znači i koju trpamo gdje ne treba, a ne bavimo se ozbiljno zaštitom okoliša kad treba. Dokle god na takav način pristupamo sadržaju u ozbiljnim ministarstvima kao što je Ministarstvo kulture ni više ni manje, mi ne možemo očekivati da će građani kojima su ti zakoni trebali biti namijenjeni, a ne ovoj raspravi koja postaje duhovita ikada moći poslužiti.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Kapulice.
Hvala lijepo. Poštovana zastupnice Selak Raspudić, ne razumijem vašu tezu o tome kako će se u sprječavanju pozivanja, poziva na nasilje i govora mržnje primjenjivati ideološki pendrek. Ne znam jel me čujete? Dakle, ne razumijem tu vašu tezu da će se u sprječavanju pozivanja na nasilje i govora mržnje primjenjivati ideološki pendrek. Ne vidim ništa ideološkog ni u pozivanjima na nasilje i govoru mržnje kao ni u njihovom sprječavanju. Ja tu ne vidim nikakvu ideologiju, pa bi molio da mi vi ukažete što je tu ideološkoga. A što se tiče govora mržnje nema tu ničega fluidnog. U istoj ili u usporedivoj situaciji osobe se ne smiju dovoditi u diskriminirajući položaj i vjerujem da se s time svi slažemo, a ovdje se radi isključivo o sprječavanju ponižavajućeg, neprijateljskog i prijetećeg odnosa motiviranog zabranjenim osnovama diskriminacije. Pogledajte Konvenciju Vijeća Europe o ljudskim pravima, imate tisuće, tisuće presuda [[Upadica: Hvala.]] koji govore i precizno ako niste upućeni vam [[Upadica: Hvala lijepa.]] mogu pripodobiti što je to govor mržnje i pozivanje na nasilje.
Poštovan zastupnica Selak Raspudić.
Ideja koja se postavlja na razinu dogme postaje ideologija. Govor mržnje koji se nekritički upotrebljava i kojim se služi da bi se nekoga pa i novčano kaznili postaje dio ideologije. Kada govorimo o govoru mržnje u ovom kontekstu svi mi znamo da je govor mržnje štetan i da je loš i to nije sporno i da se njime ne treba koristiti, no ako ćemo ga nejasno definirati, ako ćemo na temelju njega propisivati kazne, ako ćemo u drugim dokumentima, jer sam rekla da je ovo dio šireg procesa i navela konkretne pa čak i proturječne stvari poput strategije koja ne jednom mjestu govori da smo najbolji po sigurnosti i po nedostatku nasilja, a onda s druge strane govori o tome da je prisutna radikalizacija društva. Kada govorimo da će se govor mržnje odnosno utvrđivanje zločina iz mržnje provoditi na način da će se pratiti učestalost govora ili izostanak drugog očitog motiva onda jasno da imamo nejasne formulacije koje netko može politički zloupotrijebiti.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Habijana.
… [[Govornik nije uključen.]]
Mikrofon možemo, hvala. Izvolite.
A pardon, spomenuli ste dakle nejasne formulacije pa ste naveli primjer dakle ugroze fizičkog, mentalnog i moralnog razvoja maloljetnika. Ja se nadam odnosno pretpostavljam da ste pročitali i pravilnik o zaštiti maloljetnika u elektroničkim medijima koji je donijet još 2010. godine, donijelo ga je vijeće za elektroničke medije, isto tako i 2015. godine gdje je taj termin vrlo jasno pojašnjen i da ne čitam sad dakle u stavku 2. što ste pod tim podrazumijeva. Prema tome, sve je jasno propisano i još jedanput ponavljam i prenesite kolegi Raspudiću, dakle Članak 97. ne propisuje novčanu kaznu.
Poštovana zastupnica Selak Raspudić.
Uvaženi kolega Habijan drago mi je da vam ličim na sekretaricu, ali mislim da mu i vi sami možete reći jer je dovoljno da ste rekli u trenutku saborske rasprave, ja nisam tu da prenosim vaše poruke, niti me je narod za to izabrao. Što se tiče ovog o čemu ste govorili, argumenti poput to piše negdje drugdje, mi smo to samo prenijeli, itd., ne stoje. Može pisati najveća glupost pa je nemamo pravo prenijeti. Ako je nešto nejasno onda je nejasno, ako se govori o moralnom, a to su pojmovi podsjetit ću vas da moral dolazi od mores i da se tiče običaja, to su pojmovi koje treba nedvosmisleno definirati poglavito ako govorimo o ovom zakonu gdje se za njih, a oni su navedeni u onom taksativnom nabrajanju u Članku 97. propisuje novčana kazna.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Glavaševića.
Hvala. Toliko zanimljivih momenata se dogodilo, ali da se pokušam fokusirati. Rado bih čuo da završite misao o novogovoru, čini mi se da vam je možda isteklo vrijeme, a da ste imali još nešto za reći, pa ako biste dovršili misao bio bih zahvalan. I još jedna napomena VAR svi mrze, dakle VAR svi mrze i mrze ga s razlogom zato što neke stvari između ostaloga ta analogija mislim da se ne može kompletno prenijeti na ovo o čemu raspravljamo danas ovdje. Slažem se da treba biti što preciznije, ali neke stvari, a pogotovo kad je jezik u pitanju naprosto nije moguće definirati. Lingvistika nema jedinstvenu definiciju za riječ. Imamo niz primjera u svakodnevnici gdje ponekad je jako teško povući crtu između jezika i dijalekta i najbolja definicija je ona da je jezik dijalekt za kopnenom vojskom i mornaricom pri čemu mornarica nije nužna. Evo, a misao o novogovoru bih rado čuo.
Hvala. Odgovor poštovana zastupnica Selak Raspudić.
Zahvaljujem kolega Glavašević. Dakle, novogovor imamo neke sintagme koje su popularne, imamo nekakav duh vremena koji se njime pokušava obuhvatiti. Kada govorimo o pokušaju borbe s govorom mržnje u okviru naše strategije premda smo ranije ustvrdili jer ajmo u meritum nije, premda da ja mislim da je pero jače od mača i vjerujem da bi se ovdje mnogi složili, nije govor mržnje ono što nas toliko zabrinjava. Nas zabrinjavaju njegove posljedice, porast nasilja i tome slično. Iako mi vidimo u našoj strategiji da nemamo problema s pojavom kriminala, nasilja itd., štoviše 2,7% ostati najbolji u Europi je naš cilj. A da u istoj toj strategiji nekoliko stranice kasnije govorimo o tom famoznom govoru mržnje. Što mi radimo, mi se pokušavamo uklopiti u neki financijski okvir mi nekritički preuzimamo pojedine termine da bi se onda oni ako očito nemaju smisla u praksi zloupotrebljavali u političke svrhe ja ne mogu drugačiji zaključak iz toga izvesti.
Hvala. Slijedeća pojedinačna rasprava bit će poštovanog zastupnika Željka Pavića. Izvolite.
Poštovani predsjedavajući, poštovana ministrice, kolegice i kolege evo malo bi se osvrnuo na primjedbe struke onih koji žive od medija dakle novinara i vlasnika koji su očekivali da će ovaj zakon pratiti drugi zakoni kao npr. Zakon o medijima i Zakon o HRT-u. Iako znamo da je u radna tijela uključen veliki broj stručnih ljudi različitih struka nekim od njih se čini da su u pisanju tog zakona sudjelovali informatičari inženjeri, a malo ili gotovo ništa ljudi koji žive od tog sadržaja. Smatra se da zakon nije razvojni i da u ovoj poplavi fake news-a, lošeg novinarstva, zastrašujućih pojava u medijskom prostoru koje se teško mogu kontrolirati moramo znati što u RH očekujemo od medijskih sadržaja i kakve medije želimo te u skladu s tim napisati zakon koji će biti poticajan i stimulativan, koji će davati prilike novinarskim sadržajima pri čemu neće zaboraviti ni zabavu, ni komercijalu. Moram spomenuti da je izuzetno važno da se uvažio prijedlog o trajanju koncesija koja je do sada trajala 10 godina, a prema odredbama ovog zakona bi trajala 20 godina. Međutim, ja se nadam da ćete to riješiti ovoga do drugog čitanja. Nije jasno da li će stupanjem na snagu ovog zakona koncesija koncesionarima biti produžena do 20 godina od trenutka početka koncesije ili će završiti po starim odredbama, a nakon toga se potpisivati nova koncesija na 20 godina. Uzaludno je govoriti o sadržaju, o širenju mržnje i ostalim stvarima ako se prije toga ne riješi problem opstanka medija, a ukoliko se osigura normalno poslovanje i osigura se opstanak medija pronaći će se rješenje i za reguliranje sadržaja koji se pojavljuju na tim medijima. Skrenut ću pozornost na neke probleme, neću stići sve u ovoj raspravi, ali ću kasnije u raspravi u završnoj riječi još nastaviti s tim problemima na koje bi htio skrenuti pažnju i mislim da bi trebalo to riješiti do drugog čitanja s obzirom da mislim da su problemi dosta veliki. Evo nekih problema. U članku 39. se navodi sljedeće: „Tijela državne uprave i javne ustanove kojima je osnivač Republika Hrvatske kao i pravne osobe u vlasništvu i pretežitom vlasništvu Republike Hrvatske dužne su 15% godišnjeg iznosa namijenjenog promidžbi ili oglašavanju svojih usluga ili aktivnosti utrošiti na oglašavanje u audiovizualnim i radijskim programima regionalnih i lokalnih nakladnika televizije i/ili radija ili kod pružatelja elektroničkih publikacija.“ Međutim, ukoliko se taj iznos ne utroši na navedeni način ne dešava se ništa. Naime, ne postoje kaznene odredbe. Naime u članku 97. Zakona u kojem su definirane kaznene odredbe postoji kaznena odredba za gotovo svaki članak zakona, ali ne postoji kaznena odredba za kršenje članka 39. Zahvaljujući tome ministarstva, INA, Lutrija i ostali poslovni subjekti na koje se ta odredba odnosi mogu tu odredbu kršiti bez ikakvih posljedica. Ova je činjenica omogućila da je i Ministarstvo gospodarstva prošle godine za promociju potrošilo 25 milijuna kuna, a da lokalnim televizijama nije isplaćena ni jedna jedina kuna. Da im je kojim slučajem isplaćen taj iznos to bi bilo otprilike 20% sredstava koji im se isplaćuju iz Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija. S druge strane mediji su dužni objaviti strukturu svojih prihoda i ukoliko je ne objave ili je objave jedan dan prekasno bit će kažnjeni prema odredbama u Zakonu, a tu bi skrenuo pozornost na odredbu članka 97. stavak 33. u kojem piše da će ta kazna biti između 100 i milijun kuna. Nadam se da znate što taj iznos znači za elektronske medije, za elektronske publikacije i pogotovo za one koji su mali koji imaju male prihode, recimo za televizije koje imaju prihode od 3 do 4 milijuna kuna ili recimo za jedan radio koji ima prihode do 300, 400, 500 tisu kuna što mu znači kazna od 100 tisuća kuna. Stoga predlažem da se kazne definiraju u postotku u odnosu na prihod. Npr. 1% prihoda, pa bi se onda nacionalnim pružateljima medijskih usluga odnosno pružateljima elektroničkih publikacija koji imaju prihode velike 200, 300 milijuna to iznosilo ta kazna od 2 do 3 milijuna, a malima bi to iznosilo primjereni iznos koji bi ih opomenuo ali bi im omogućio da mogu normalno nastaviti sa svojim radom. Na kraju krajeva postavlja se i pitanje. Zašto uopće trebaju dostaviti te izvještaje, jer ako se radi o podatku da li se 5% ukupnog tjednog audiovizualnog ili radijskog programa posvetilo priopćavanju vijesti i obavijest na području koncesije onda je dovoljno da se dostavi podatak o poslovanju? Znači, nastavljam kasnije.
Hvala [[Upadica: Hvala.]] Sljedeća rasprava bit će poštovanog zastupnika Mire Bulja. Nema ga. Gubi pravo na govor, pa će sljedeći govoriti… … [[Upadica se ne razumije.]] A gdje? Oprostite. Pojavljuje se. Dobro. Samo izvolite.
Hvala lijepo. Vidim da je potpredsjednik jedva dočekao da nisam tu, naravno [[Upadica Reiner: Ma gdje bi ja? Pa ja vaše mudrosti jedva čekam čuti.]] Znam da je veliko, veliko, vi ste velika srca, sumnjam da bi vi to napravili. Ni u snu ne bi vi na to pomislili da ne požurite oduzeti riječ. Ja bih rekao ovdje ministrici koja je ovdje strpljivo, moram priznati rijetko koji ministar kao ministrica kulture ovako strpljivo sjedi i sluša, komentira. A ja bih ovdje sada kada bi počeo govoriti o slobodama, jel' slobode su nešto najbitnije, to je Ustavom zajamčeno zato smo se borili, hrvatski branitelji su dali svoje živote i to je san, san, mislim stoljetni san hrvatskog naroda da imamo demokraciju, da imamo slobodu mišljenja. Naravno da raspravljati o tome trebamo i ovaj Hrvatski sabor o tome treba raspravljati. Međutim, kada govorimo o slobodama onda ne smijemo proći granicu da ne bi opet otišli u nekakve totalitarizme poglavito po pitanju sloboda medija. Sloboda medija je vrlo bitna. Međutim, danas u Hrvatskoj evo žao mi je, vrlo bitno mi je evo ja ću spomenuti portale koji se bave braniteljskim temama. Ja znam u svojoj županiji imamo portale, tu … [[ne razumije se]] postaviti pitanje na Odboru za branitelji koji se vode pod braniteljskim portalima, ali uopće primjera ne pišu o braniteljima recimo, nego Splitsko-dalmatinska županija im daje novac pišu pod skrivenim imenima, ali više pišu, osnovali su ga primjer u Sinju protiv mene jedan portal. Nebitno. Ali kao braniteljski portal kojega financira županija, tako da ima tu svega. Znači, poglavito taj zaštititi Domovinski rat i istina o Domovinskome ratu je vrlo bitna. Ali već ako osnivaju se braniteljski portali onda trebamo isticati tu istinu kako je iznikla sloboda, sloboda i medija, sloboda svega onoga što imamo, što bi trebali imati i ovdje gajiti. Kazne i sankcije. Kazne i sankcije 100 tisuća do milijun kuna. I zaista da moj kolega je tu spomenuo da citiramo Papu u nekakvim njegovim stavovima možemo ispasti da će nas se, da nas se tuži jel' jer Papa je rekao svoj stav o određenim stvarima što znači rodna ideologija. On je to definirao što je muškarac, žena i sada ako se to objavi može ispasti da se govori protivno rodnoj ideologiji. Tako da smo ubacili nekakve termine koji možda ne zadovoljavaju. Ja se slažem sa svima ovdje koji govore tj. demokratskom raspravom koji je za ovo i za ono. Međutim, trebamo mi paziti na tu granicu, poglavito sankcije. Sankcije na portale od 100 tisuća do milijun kuna he sada, koliko je to prebaciti na portale, komentare od nekoga to je sada upitno. Ja osobno smatram da je to udar na medije da možemo tako pokopati poglavito slabije medije. Što se može dogoditi? Netko može pod nekakvim imenom pisati što želi i u tim komentarima netko ga tuži i taj portal bi u biti morao to platiti. Ali nadam se evo kada imamo, znam da nije tema i društvene mreže i kada iznosimo svoje stavove na društvenim mrežama smatram da ono što je bitno i za što se zalagati to je znači sloboda medija, znam da prelazi di god to i crtu da određeni portali koji nemaju ni ime, ni prezime tj. nemaju urednika ili ne potpiše se onaj tko piše članak zna nanositi štetu ljudima nego treba biti hrabar i pisati imenom i prezimenom tako da ima tu nekih stvari koje trebamo mijenjati, a moje osnovno je bilo pitanje zašto toliki udar sa kaznama na komentare, a komentari može pisati bilo tko. Meni ako je interes sad neki portal da ga se uništi možemo sa tisuće komentara krenuti koji su neprimjerenoga sadržaja u biti i opteretit, znači ima tu, opteretiti taj portal tužbama, sudskim procesima i naravno sankcijama. Sloboda govora izražavanja je osnova demokracije. Smatram da to tribamo braniti, nikako ne smijemo braniti slobodu medija, ne smijemo postati u ovome sazivu sabora, ne vjerujem ni ministrici da će biti cilj da postanemo grobari slobodne misli, slobodne riječi, slobodnog pisanja, a naravno sve za onoga tko piše triba bi se i potpisati, a onaj se potpiše taj bi trebao biti odgovoran za svoje riječi, to je sloboda za koju smo se svi skupa borili. Hvala lijepo.
Ostanite molim vas, imamo repliku poštovanog zastupnika Grmoje.
Hvala. Poštovani kolega Bulj, zanimljivo je da ovakav jedan restriktivan zakon oko komentara na portalima, medijima predlaže stranka čiji su visoki dužnosnici kažnjeni zapravo jer su pisali pod pseudonimima npr. bivši ministar Tolušić kako se zvao Roksi ili kako, tako je nekakav nadimak bio ovaj pod kojim je komentirao, hvalio sam sebe, a kada govorimo o nekakvom govoru mržnje gotovo nekakvim huškačkom govoru tu najbolje možda može posvjedočiti Facebook stranica HDZ-a, ja ne znam jeste vidjeli kako to izgleda, pubertetske objave ne baš prepametne ovaj huškačke, ali evo mi se zalažemo kao jedna slobodarska stranka da i HDZ takav kakav je bude ne pametan, da Tole može komentirati pod pseudonimom na portalu. Dakle, zalažemo se za apsolutnu slobodu pa neka se vidi tko je koliko pametan, kako se izražava i [[Upadica: Hvala.]] što govori.
Poštovani zastupnik Bulj.
Ja kao saborski zastupnik u ovome trenutku, obični čovjek koji je dobio povjerenje naroda naravno da je to što recimo izjave koje čujem od vladajućih pa čak i u Petrinji su bile morbidne izjave koje ne bi želio niti ponavljati jer nema tu kolega Pupovca, izjave nakon potresa koje ja ne bi nikad ni u snu mogao reći, niti brojiti krvna zrnca onih koji su poginuli nego naprotiv svakoj žrtvi treba pomoći, tako je bilo u Domovinskom ratu hrvatski vojnik je to radio i naravno da demokratizacija HDZ-a uglavnom ide kroz to evo ko što sam rekao u Splitsko-dalmatinskoj županiji posluju pod krinkom da je braniteljski portal kojega plaća županija, financira izdašno da bi pisa baš protiv mene, ne piše on braniteljske teme onda sam ja problem u Sinju, evo kao ja sam problem u Sinju a baš kao hrvatski branitelj jel i onda nađu tamo nekakav skup ljudi koji se ne potpisiva i samo pišu protiv mene, a vode se kao braniteljski portal i baš ću postaviti pitanje ministru da vidim [[Upadica: Hvala vam lijep.]] šta on misli o tome.
Slijedeća rasprava bit će poštovanog zastupnika Davora Dretara. Kolega Bulj, molim vas … [[Upadica: Ne razumije se.]] nažalost da, ne bojim se.
Na žalost vašu da, a na sreću naroda sam tu, e.
Kolega Bulj, dobivate opomenu.
Lijep pozdrav poštovani gospodine predsjedavajući, poštovana gospođo ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege u ovaj kasni sat gotovo 2 desetljeća proveo sam prvo na 2 lokalne, onda i na 2 nacionalne radijske postaje, pa eto iz moga kuta samo da vam kažem nešto o nekim točkicama u ovom zakonu. Rekli ste da ćemo podignuti prisutnost domaće glazbe sa 20 na 25% i da ćemo period prilagodbe od čak 2 godine. Kao čovjek koji je stvarno gotovo cijeli radni vijek proveo na radijskim postajama i to na jednoj koja isključivo emitira domaću glazbu dakle u 100%-tnom obimu mogu vam reći, a i svi smo svjesni da radijske postaje one komercijalne, kako lokalne tako i nacionalne koncesije odnosno koncesije bilo koje širine koriste jedan sitan trik pa ako se možda probudite u gluho doba noći u 3 ili 4 sata, upalite te komercijalne postaje onda ćete čuti puno hrvatske glazbe ali preko dana kada su njima najslušaniji dijelovi programa naravno slušat ćete isključivo stranu glazbu. Dakle, to sigurno neće doprinijeti promicanju hrvatskih kulturnih stečevina jer to su komercijalne uglavnom privatne radijske postaje one trebaju i moraju postojati i imaju potpuno pravo svoju politiku odnosno svoj program prilagoditi tržišnom natjecanju onome što ljudi žele slušati. Dakle, sam zakon odnosno ovakva zakonska izmjena niti na koji način niti će njih uvjeriti da puštaju hrvatsku domaću glazbu niti će naravno na neki način djelatno funkcionirati u promicanju hrvatskih stečevina. Govorit ću malo i o dodjelama koncesija. I tu sam puno puta sudjelovao u izradi takvih dokumenata. Što je to? Načelno isprazni elaborat, tisuće nepotrebnih slova na papiru kojega vjerojatno nitko ili vrlo malo ljudi uopće pogleda. Tu malo ulazimo doduše i na područje HAKOM-a ali mislim da treba otvoriti frekvencijske pojase prvenstveno gdje govorimo o radijskoj djelatnosti, nadzor naravno prepustiti zakonu i nadležnim institucijama. Tržište će odraditi ono najvažnije, odlučiti tko će biti uspješan, a tko neće. U tih 20 godina uspio sam stisnuti i 10-tak godina na 2 komercijalne televizijske postaje sa nacionalnom koncesijom. Pa eto kada govorimo i o tom programskom djelu, što svi možemo reći o njihovim programskim shemama. Svima je jasno rezultat su borbe za gledanost na što imaju apsolutna prava. Ali sasvim sigurno trenutne programske sheme komercijalnih televizija sa nacionalnom koncesijom sigurno ne doprinose obrazovanju, promicanju hrvatskih kulturnih stečevina i sudjelovanju u kulturnom životu, a kamoli promicanju fenomenalnog međunarodnog razumijevanja. Jedeni benefit od njihovih programskih shema trenutno je da svaka prosječna kućanica govori turski kao da je igrala za Galatasaray, otprilike tu smo negdje. Što nam ostaje od televizija? Ostaje nam Hrvatska radiotelevizija, nacionalna televizijska kuća koju ustvari čak malo i previše sputavate ovim raznim zakonskim odredbama. I tamo sam proveo puno vremena kao zaposlenik, kasnije kao voditelj. Zadovoljava trenutna gledanost programa Hrvatske televizije barem kako kažu službena istraživanja. Hrvatski program tj. hrvatski program naše televizije broj 3, broj 4 već imaju lijepu i stalnu publiku i stvarno je za pozdraviti njihovu programsku shemu. Na žalost još uvijek velika većina djelatnika ne radi u punom kapacitetu. I što se tiče još ovoga zakona dodao bih da bi u članku 15. iza alineje 2. dopunili jednu alineju, a ona bi trebala glasiti ovako: „Kod tema od javnog značaja nužno je slušateljima i gledateljima prezentirati sve relevantne činjenice i stavove neovisno o njihovoj kontradiktornosti koje na temu razgovora u javni prostor iznose sugovornici“. Naime, iskustvo nas uči na ponekada u javnom prostoru mjesta ima samo za stajališta koja korespondiraju sa interesima vlasti ili određenih lobija neovisno o činjenici koliko su iste u skladu sa istinom. Narušavanje načela Audiatur et altera pars, neka se čuje i druga strana izvor je samo cenzure, koja je u konačnici po svojim posljedicama gora od same cenzure. Poštovana gospođo ministrice kako smo lijepo surađivali na današnjoj 1. točci dnevnoga reda, vjerujem da ćemo i na ovoj i da ćete naći nekog prostora za određene izmjene u ovome zakonu. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jednu repliku, molim vas ostanite, poštovane zastupnice Benčić. Izvolite.
Pa evo danas smo puno puta čuli tu sintagmu da će tržište riješiti pitanje medija, da su mediji na tržištu da je to dobro. A evo ja imam jedno pitanje na koje mi možete možda odgovoriti iz vašeg iskustva. Pa recite mi kako medij koji primjerice drži do visoke kvalitete novinarstva koji se bavi istraživačkim novinarstvom koje žele zapošljavati svoje novinare, plaćati im poštenu plaću, koji se ne bavi showbuzzom i nema clickbait naslove, nego se bavi ozbiljnim analizama i tekstovima kako točno na tržištu od 3 i pol milijuna ljudi takav medij preživljava?
Poštovani zastupnik Dretar.
Hvala vam replici. Takav medij na žalost možemo slobodni reći trenutno u Hrvatskoj ne postoji bio on tiskane ili elektroničke naravi, bio on prisutan kao radijska postaja, kao televizijska postaja, kao portal ili kao bilo što. Na žalost svi smo svjesni da gubimo izuzetno puno novinarskoga kadra i onog tiskanoga i ovog elektronskog i svima se vjerujte i meni iako ju nemam pomalo kosa diže od clickbait članaka kako je neka naša poznata hrvatska pjevačica respektabilnog dekoltea prošetala Cvjetnim trgom u čizmicama od 30 tisuća kuna. Na žalost to je naša stvarnost i s tim se moramo naučiti živjeti.
Hvala lijepa. A sada će u ime predlagatelja govoriti poštovana ministrica Nina Obuljen Koržinek. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Znam da je kasno, ali mislim da je važno na neke teme reagirati. Konkretno što se tiče potpore hrvatskoj kulturnoj i kreativnoj industriji drago mi je da ste to komentirali. Međutim, niste očito pročitali članak 28. jer osim što se povećava kvota na 30% za, 25% za hrvatsku glazbu utvrđuje se i u kojem vremenu se glazba treba dakle da dio toga mora biti između 18 i … [[ne razumije se]] mora biti u dnevnom objavljivanju. Ispričavam se. Drugo pitanje članka 51. Vi ste ga spomenuli. Nekoliko ga je zastupnika spomenulo. U tom članku su predviđena prijelazna razdoblja dakle, ne za hrvatsku glazbu. Obveza za hrvatsku glazbu i dnevno emitiranje stupit će na snagu trenutkom stupanja na snagu zakona. A što se tiče obveze komercijalnih televizija da nabavljaju hrvatski sadržaj od hrvatskih neovisnih proizvođača tu se predviđa prijelazno razdoblje. Započet će se 2022. sa postotkom od 2,5% i onda se predviđa da to raste. To smo prijelazno razdoblje utvrdili u prvom redu radi ove krize. Ali da ne bude da je to neka naša izmišljotina, u Francuskoj je ta kvota 15%, u Ujedinjenom Kraljevstvu 10, u Austriji 10, u Finskoj 19, u Italiji 12,5. Dakle ti isti nakladnici koji u Hrvatskoj mnogi od njih imaju ili su u suvlasništvu stranih tvrtki u državama u kojima djeluju su svjesni da moraju ulagati u nacionalnu kulturnu i kreativnu industriju. Mislim da taj isti standard moraju prihvatiti i u Republici Hrvatskoj i osim što djeluju u ovom novom tržištu što ostvaruju prihode od oglašavanja dio sredstava moraju ulagati u hrvatsku kulturnu i kreativnu industriju i na tom tragu su ove odredbe zakona.
Hvala lijepa. Sljedeća pojedinačna rasprava biti će poštovanog zastupnika Vilima Matule.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Dakle, ovaj zakonski prijedlog bio je predmet pokušaja usuglašavanja s predstavnicima raznih kulturnih aktera hrvatskih autora i producenata koji su zajedno sa HAVC-om pokušavali nagovoriti Ministarstvo kulture na određena poboljšanja teksta i to je nešto u vezi ovoga što je ministrica upravo govorila. Dakle, oni kažu ti pregovori su se odvijali tijekom prošle jeseni i neki napredak postoji iako ne u potpunosti fokus njihovog predstavljaju slijedeći članci. Članak 29. glava 4. odnosi se na video on demand servise s nastanom izvan RH koji ciljaju na naši publiku to znači čitamo Netflix, HBO to go itd. odnosno oni ubiru pretplatu iz naših IP adresa. Zakonodavac je slijedom direktiva o audiovizualnim medijskim servisima uvrstio da takav poslovni subjekt mora na rasporedu imati barem 30% europskih dijela te da mora uplaćivati HAVC-u svotu prema zakonu o AV djelatnostima. HAVC nije time zadovoljan te još uvijek nastoji postići da ovaj temeljni zakon uvrsti svotu od 5% od prihoda ostvarena u RH kao godišnju obavezu streamer-a to su te …/nerazumljivo/… platforme prema javnom fondu HAVC-u. HAVC se financira iz audio vizualnih prihoda televizija, telecoma i kinematografa. HAVC nadalje dodatno inzistira i na obavezi takvog poslovnog subjekta da ulaže u domaću proizvodnju te da ova obaveza stoji u zakonu kao dodatna ili bar kao alternativna mogućnost podmirenja njegovih obveza. Ovo tu su streamer-i, to su puno jači naravno i sada je kriza svuda ovaj u svijetu oko Covida ali svejedno. Opisana pozicija HAVC-a uživa potpunu podršku hrvatskih redatelja, producenata, djelatnika, snimatelja pa valjda i filmskih kritičara. Svaka podrška ovakvom stavu podrška je razvoju hrvatskog kulturnog sektora i dobrobiti glumaca, pisaca i filmskih stvaratelja. Za funkcioniranje čitavog eko sustava audiovizualnog stvaralaštva presudni su Članci 49., 48., 47., putem ova 3 članka definira se kvota europskih dijela i kvota hrvatskih dijela te definicija istih djela. Članak 49. Znači citira AVMS direktivu koja nalaže da 50 plus posto vremena emitiranja čine europski, europska audiovizualna djela, a isti članak predviđa da barem polovicu tih djela predstavljaju hrvatska audiovizualna djela i Članak 48. definira europska audiovizualna djela, a Članak 47. definira hrvatska audiovizualna djela. Sada više neću stići do kraja to njih, oni ono još što traže ovaj u Članku 47. jer ipak želim reći nešto i o govoru mržnje. Stava smo da je od iznimne važnosti aktivno se pozabaviti problematikom govora mržnje i poticanja nasilja u medijima. Pri tom smatramo važnim istaknuti da mnogi akteri u društvu, među njima i dio neprofitnih medija već godinama upozoravaju na ovu problematiku i financiranjem medija koji ne samo da ne reguliraju čitateljske komentare na svojim stranicama već svojim sadržajem aktivno potiču nasilje i promoviraju govor mržnje. Da se ne zavaravamo, jedan dio neprofitnih medija i u ovom sudjeluje i to vrlo proaktivno o tome smo i na odboru govorili. Stoga smatramo kako bi recimo jedan od tih primjera a to je HKV portal, Narod.hr, Hrvatsko slovo koje nije portal, ali smatramo kako bi prvi korak bio da tijela javne vlasti, javne institucije prestanu javnim sredstvima financirati ovakve medije. Ovdje se ne radi dakako samo o elektroničkim medijima već i o tiskanim, Hrvatsko slovo najdugovječniji primjer medija koji sustavno na svojim stranicama omalovažava manjine, potiče netrpeljivost, širi neistine te otvara prostor glasovima koji gorljivo izražavaju mržnju i potiču nasilje. Nadalje, Agencija za elektroničke medije također redovno financira ovakve medije, a rijetko sankcionira njihovo djelovanje. Nedavno je baš iz socijalnog fonda, a radi se zapravo o primitivnom nacionalističkom [[Upadica: Hvala lijepa.]] prostaštvu.
Hvala lijepa. Slijedeća rasprava bit će poštovanog zastupnika Maria Kapulice.
Poštovani gospodine predsjedavajući, poštovane kolegice i kolege zastupnici, nastojanje da se osobe ili skupina stavi u nepovoljan položaj uz poziv na uskraćivanje ili ograničavanje njihove jednakosti i prava nema legitimnog cilja niti razumnog opravdanja. Kada je riječ o razumijevanju samog značenja govora mržnje obzirom da oko toga postoji puno netočnog shvaćanja interpretacija pa čak i da će nam se oduzeti pravo da budemo duhoviti ili sarkastični važno je reći da je za govor mržnje važno utvrditi diskriminacijsku namjeru napada na ljudsko dostojanstvo, na dostojanstvo neke zajednice zbog opredjeljenja, uvjerenja ili vrijednosnog sustava. I zato mi nije jasno to cjelovečernje nastojanje da se problematiziranjem Članka 93., ostvarivanje ovog cilja zamuti raznim tezama o provjeravanju istinitosti, ograničavanju kritike ili bijega od komentiranja ili pisanja o aferama i slično. Sloboda izražavanja temelj je demokratskog društva i zato to pravilo vrijedi za sve. I za one koji vrijeđaju, uznemiruju namjerno svojim djelovanjem šokiraju, dakle svi imamo pravo na slobodu izražavanja. Ono je vrlo široko postavljeno, ali ga ne smijemo zloupotrijebiti o tome se radi. To nam nije dopušteno, a granice su govor mržnje i pozivanje na nasilje. Nije svaki izraz mržnje ili svaka izjava koja potiče iz takvog stava prema nečemu ili nekome ujedno i govor mržnje. Kada kažete recimo da je njemačka kancelarka hodajući politički leš i usporedite je s Honeckerom istočnonjemačkim komunističkim vođom, to nije govor mržnje, to je vaše mišljenje i vaš vrijednosni sud. Kada kažete da poručite svima koji podržavaju predsjednika hrvatske Vlade da neće proći dobro ako se na vrijeme otkače od njega, to nije govor mržnje, to je vaše mišljenje. Kada kažete da mrzite Vladu, to nije govor mržnje, ali kad kažete za nekog od nas da je genocidan kao i svi Hrvati to je govor mržnje jer se ta tvrdnja odnosi na čitav narod i takve tvrdnje koje se odnose uključujući na nacionalne manjene na neku nacionalnu manjinu, na neku skupinu ljudi, na sve branitelje, na sve ljude koji rade u javnom sektoru ili koji se bave na sve koji se bave javnim poslom, e to je govor mržnje. Neki kažu da ako se donesu mjere koje će dodatno regulirati odgovornost za govor mržnje da više neće niko smjeti o ničemu govoriti, da ćemo imati ili govor mržnje ili nulti govor. Pa ja se s time ne slažem. Moje mišljenje da između te dvije krajnosti postoji ogroman prostor za komuniciranje o bilo kojoj temi, za svađanje, za izražavanje mišljenja, ali bez prijetnji, bez diskriminirajuće osnove kojim nekome odričete njegovo pravo. U ovoj raspravi čuli smo dosta toga, suvereniste koji djelovanje u skladu s Konvencijom Vijeća Europe o zaštiti ljudskih prava i sloboda koja postoji od 1950.i na koju su se pozivali mnogi hrvatski disidenti, pa ako hoćete suverenisti uspoređuju s mračnim danima suverenizma. Centar i GLAS koji dvoje hoće li se moći pisati o aferama i hoće li se od strane nakladnika morati provjeravati istinitost objava njihovih korisnika. Most koji smatra da je ograničavanje pozivanja na nasilje jednako ograničavanju slobode govora te da ne treba regulirati ni poziv na nasilje ni govor mržnje, to je kažu u Mostu ventil koji bi trebalo ostaviti ljudima. E takvu vrstu ventila ne dopušta niti tolerira niti jedno demokratsko društvo, a ona društvo koja u pozivima na nasilje i govoru mržnje vide sredstvo i ventil za relaksaciju društva vrlo brzo se pretvaraju u totalitarna. U poticanju na nasilje i govor mržnje ne postoji ništa fluidno, sve je egzaktno. Pogledajte Konvenciju Vijeća Europe, čl. 10 [[Upadica Reiner: Hvala.]] koji o tome govori, pogledajte tisuće [[Upadica Reiner: Hvala lijepa.]] dokumenata koji o tome govore.
Hvala. Sljedeća rasprava biti će poštovanog zastupnika Grmoje.
Hvala. Poštovane kolegice i kolege. Poštovani kolega Kapulica, ja ne znam gdje postoje tako jasne definicije o čemu ste vi pričali i tko bi to definirano, to baš nije tako jasno. Vidjeli smo da je vaš predsjednik stranke i predsjednik Vlade mnoge stvari karakterizirao na način na koji je njemu to odgovaralo, dakle i pitanje je tko će biti ti vaši komesari koji će odlučivati što je govor mržnje, što se smije, a što ne smije. A nitko ovdje ne tvrdi da je normalno pozivati na nasilje da bi to trebao biti nekakav ispušni ventil. Postoji Kazneni zakon, zna se što je pozivanje na nasilje, što su klevete za to se odgovara po Kaznenom zakonu. I DORH je u svom izvješću za 2019.pokazao koliko je tih slučajeva u Hrvatskoj bilo 2019.g. Ne toliko koliko vi tvrdite i zapravo mi smo tu ja bih rekao u jednoj dobroj situaciji ako gledamo ostatak Europe i što se tiče samih pozivanja na nasilje samih nekakvih uvredljivih komentara, ali i samog nasilja. Bilo je slučajeva koje smo svi osudili, nitko normalan to ne može opravdati ali to su incidenti, nemamo nekakvog sustavnog niti nasilja, ne znam u hrvatskim gradovima i ulicama, a uostalom vi ste govorili da je Hrvatska sigurna zemlja, to je bio dio vaše kampanje, ja se s tim slažem da je Hrvatska sigurna zemlja. Dakle, ovdje se radi o tome da vi zapravo uvodite autocenzuru. Niti jedan portal neće riskirati da ima administratora koji će od 0 do 24 pratiti što će netko napisati nego će radije cenzurirati odnosno onemogućiti komentare. Do toga vi zapravo dovodite ovim prijedloga zakona i o tom se ovdje radi, koliko god vama bilo ne bilo vam drago slušati ovo što dolazi iz oporbe. Dakle, ništa što smo ovdje iznijeli puno sustavnije su to obradili kolega Raspudić, kolegica Selak RAspudić nego ja, jer su bili zaduženi u ime kluba da se pripreme za ovu raspravu, ali sam po samim najavama ovog zakona komentirao načelno ovaj prijedlog na ovakav način i do toga će sigurno on dovesti i ne znam zašto idete u tom smjeru. A nitko, ponavljam nitko normalan ovdje u HS-u, a mislim da nisam čuo niti jednog zastupnika koji zagovara to da ne znam prevladava u hrvatskom društvu govor mržnje da je dopušteno vrijeđati druge ljude, da je dopušteno pozivati na nasilje ili bilo što drugo. To nitko nije u svojim raspravama zagovarao. Ali ono do čega ćete vi dovesti znači isto kao što se stvaraju nekakve alternativne mreže znači događa se npr. cenzura na Facebooku, na Twitteru stvaraju se nekakve alternativne mreže, alternativni alati komuniciranja. Tako ćete ovim, nećete vi smanjiti te pojave, nego ćete te ljude koji se ne slažu sa onim što vi radite koji se ne slažu npr. sa određenim postupanjem državne vlasti, koji su frustrirani iz ovog ili onog razloga znači dovesti ćete do toga da oni svoju tu frustraciju iznose negdje drugdje na drugačiji način. Ne daj Bože u konačnici da to dovede i do nekakvog oblika fizičkog nasilja. I to je ono što mi trebamo sprječavati, osuđivati i baviti se prvenstveno edukacijom. Zato sam uvijek znači skloniji i kada govorimo ne znam o zabrana određenih simbola, svega ostalog skloniji edukaciji. Znači jer jednostavno zabranom vi određeni ili pojam ili određeni simbol, određene stavove činite privlačnim posebno mlađim generacijama tako da jednostavno jedino edukaciji to je jedini pravi put. Ovakvi zakoni nikako. Evo već su rekle kolege, ja to neću podržati, ali ni klub isto tako, ali to je već rečeno u našim raspravama.
Imamo dvije replike. Prva je poštovanog zastupnika Kapulice.
Poštovani kolega Grmoja malo sam se sagnuo da bolje čujete. Dakle ovako, nije interpretirao predsjednik Vlade odnosno nije sam interpretirao, nego su čak i profesori sa pravnog fakulteta u izjavama pojedinih političara nakon napada na Banske dvore i ranjavanja hrvatskog policajca ocijenili govorom mržnje i izjavama koje doprinose rastu tenzija u društvu i njihovoj polarizaciji. Ljudi koji drže oružje, ljudi drže oružje jer ne vjeruju sustavu. Neki ministri nisu kažnjeni, pa se ne treba čuditi što pojedinci koji imaju oružje reagiraju. Ja evo iskreno ne znam uopće tko je to izrekao, ali znam da su profesori sa pravnog fakulteta komentirali te izjave naših političara. Dakle a što se tiče definicije govora mržnje to vam je članak 10. europske Konvencije o zaštiti ljudskih prava i sloboda, koji definira pravo izražavanja, ali govori o ograničenjima koja su u demokratskom društvu nužna iz višeg razloga.
Hvala [[Upadica Kapulica: Koji su to razlozi tamo piše. Sada nemamo vremena o tome raspravljati.]] Hvala lijepa. Odgovor poštovanog zastupnika Grmoje.
Vi govorite o zastupniku Penavi. To je vaš bivši gradonačelnik, jedan od ključnih ljudi vaše stranke. Ja sam gledao taj cijeli njegov nastup. Znači kada ga se pogleda u kontekstu nije problematičan. Ali u tom trenutku nije najpametniji, tu se slažemo. Ali nisam shvatio taj njegov nastup kao opravdanje nasilja. Rekao je da se može to razumjeti. Znači nisam njegov odvjetnik. Uostalom to je vaš bivši stranački kolega. Ali nisam čuo da je bilo tko opravdavao taj čin. Znači, a predsjednik Vlade je tvrdio da se tu radi o nekakvom terorizmu iza kojeg stoje određene stranačke grupacije. To su bile takve teške optužbe, znači koje su ono isto kao što sada imamo vidjeli smo neki dan ovo što je uputio prema Mostu. Dakle ali to nama samo pokazuje da smo na pravom putu i da nismo na prodaju. Nismo Milan Bandić. Nismo Željko Kerum. Ne može nas se kupiti pa razumijemo takve reakcije.
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Bulja.
Hvala lijepo. Kolega Grmoja represija prema portalima ne bi se sigurno razotkrilo da većina županijskih sudaca, 5 čini mi se u Splitu je na balu sada korona balu sa Željkom Kerumom i naravno da će sada ti portali imati ogroman pritisak sada „kadija te tuži, kadija te sudi“. Uostalom i do sada smo bili, ja sam rekao svoj stav prema Stjepanu Mesiću i pokrenuo sam primjera da mu se oduzme ured i rekao sam određene stvari iza kojih stojim. Čovjek me je tužio Stipe Mesić. Naravno da će biti svjedoci, njegovi savjetnici Božinović, Marijana Petir njegova desna ruka u kampanji, ovi ljudi iz ove Vlade glavni Mesićevi ljudi će biti svjedoci. Ali čovjek me je tužio. Znači postoji uvijek mogućnost da se tuži nekoga tko kaže istinu ili neistinu. Ja nisam nikada nikoga tužio, premda je trenutno ovo ogroman pritisak na medije i ove kazne na portale će izazvati kaos.
Hvala lijepa. Odgovor poštovanog zastupnika Grmoje.
Poštovani kolega Bulj da, ljudi misle da su zastupnici zaštićeni kao lički medvjedi. Ja ovdje zapravo želim stvari dovesti do apsurda kada tražim da mi skinete zastupnički imunitet. Znate zašto? Zato što me i sada mogu tužiti. Ja sam na sudu sa gospodinom Pripuzom zbog onoga što sam izjavio. Ja sam na sudu sa našim kolegom kojem želim brzo ozdravljenje Rankom Ostojićem. Dakle, vidite da ni zastupnici nisu zaštićeni od onoga što govore, a ja mislim da bi trebali. Jedino oružje, jedini alat koji mi imamo da možemo ovdje govoriti o problemima građana da možemo govoriti o nečemu o čemu građani ne smiju govoriti. Ali ne samo to kolega Bulj. Znate li da je Jutarnji list da je presuđeno Jutarnjem listu zbog intervjua kojeg sam ja dao. Ja sam dao izjavu iza stojim, a Jutarnji list je morao platiti kaznu jer je novinar samo prenio moje riječi? Eto u takvom društvu mi živimo.
Hvala lijepo [[Upadica Grmoja: A oni nam sada još strože zakone donose.]] Sada ćemo imati sljedeću raspravu, a ona će biti od poštovane zastupnice Maje Grba Bujević. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, uvažena ministrice, načelnice Sektora Zvonarić. Pred nama je donošenje novog Zakona o elektroničkim medijima. Nije novost da je uloga medija u svakodnevnom životu vrlo važna, a pogotovo u ovim teškim okolnostima. Zato moramo omogućiti medijske industrije u Hrvatskoj ali bez spuštanja standarda. Temeljna je uloga ovog novog Zakona prilagoditi elektroničke medije novim suvremenim okolnostima. Za razliku od tradicionalnih medija poput radija i televizije koji su zakonom već prilično uređeni ovi novi mediji poput internetskih portala i društvenih mreža za sada to nisu. Društvene mreže nemaju urednički oblikovan sadržaj ni svoje urednike pa samim time nemaju niti odgovornost za sadržaj. Kao takve nisu dio medijskih zakona i neće se uređivati ovim zakonom, ipak one predstavljaju određenu sivu zonu koja nerijetko utječe na zdravi razvoj društva, ali njihovo uređenje se primarno treba riješiti uredbama na razini EU na čemu se radi. S druge strane internetski portali su već djelomično uređeni starim Zakonom o elektroničkim medijima, a sada se žele pronaći odgovarajući instrumenti za reguliranje korisničkih sadržaja koji potiču na nasilje, mržnju, kaznena djela terorizma, kaznena djela u vezi s dječjom pornografijom i kaznena djela koja se odnose na rasizam i ksenofobiju. Niko ne bi trebao imati ništa protiv toga da se podupiru oni mediji koji ispunjavaju svoju javnu ulogu i jamče vjerodostojnost, profesionalizam te su za svoje sadržaj odgovorni. Također, nikoga ne bi trebao smetati razvijanje najviših profesionalnih medijskih standarda kroz pronalaženje odgovarajućih instrumenata. Medijski djelatnici predstavljaju važne suradnike i zakonodavcu, ali i nama svima i narodu te se njihov rad ne želi otežati niti se želi spriječiti sloboda i neovisnost medija. Poanta je da svi zajedno profesionalno ulažemo u sadržaje koji su od javnog interesa. Zakonom o elektroničkim medijima utvrđuje se odgovornost pružatelja elektroničkih publikacija jednako kao što se utvrđuje odgovornost pružatelja usluga na radiju i televiziji, to znači i na internetskim portalima postoji urednička odgovornost za objavljeni i potpisani tekst ali i za komentare koji su sastavni dio tog teksta. Ako se radi o komentarima neprimjerenog sadržaja ili komentarima s elementima govora mržnje, potrebno ih je ukloniti ili spriječiti njihovu daljnju vidljivost. Kao što je sam objavljeni tekst u skladu s određenim normama, takav mora biti komentar koji se nastavlja na njega. Na taj način promiče se kultura i suzdržavanje od neprimjerene retorike. Cenzurom je neosnovano nazvati postupak u kojem zakonodavac zajedno s pružateljima internetskih usluga pokušava spriječiti širenje štetnog i potencijalno opasnog sadržaja koji generiraju njegovi korisnici jer takvi online korisnici brzo pridobiju svoje sljedbenike i štetan ili neprimjeren sadržaj viralno se širi dalje. Naglasak ovog zakona je na podizanju kvalitete medija i suzbijanju govora mržnje u svim njegovim oblicima. Osim nadzora temeljenog na prekršajima i kaznama jednako je važno ulagati u medijsku pismenost kao instrument samoregulacije na kojoj je posljednjih godina veliki naglasak. Ako se mlade ljude kontinuirano uči kako konzumirati medije u suvremenom okružju dobit ćemo odrasle ljude koji će znati prepoznati vrijednosti i kvalitetan sadržaj, a onda i generacije koje se znati sadržajno odgovarati pristupu. Samo ulaganje u tehnologiju nije dovoljno bez promicanja tolerantnog i odgovornog načina komunikacije, a to je zajednička uloga ne samo zakonodavca i medija nego i cijelog našeg društva u cjelini. Promatrajući novi zakon s te strane jasno je da on ide prema pozitivnim promjenama i plasiranju pouzdanih i pravovremenih informacija te sprečavanju potencijalnih šteta što trebaju zagovarati svi oni koji djeluju u javnom prostoru.
Imamo dvije replike molim vas ostanite, prva je poštovane zastupnice Jelkovac.
Hvala lijepa predsjedavajući. Poštovana kolegice. Moja i vaša sloboda uvjetovana je slobodom svih ljudi oko nas, isto tako demokracija i sloboda govora ne znači da možemo govoriti i činiti sve što želimo bez odgovornosti za isto. Ako na ulici pozivamo na nasilje, na mržnju ili na pedofiliju činimo kazneno djelo za koje nas se može procesuirati, ali u ovom slučaju ako u komentarima na određenom portalu pod nekim anonimnim pseudonimom govorimo i komentiramo na isti način pozivamo na mržnju ili na činjenje kaznenih djela u ovom trenutku nitko nije odgovoran i to nije dobro. Upravo prijedlogom ovog zakona se želi omogućiti da se to ne događa i da oni koji to čine odnosno da u tom trenutku vlasnik portala mora reagirati i da bude odgovoran. Iz tog razloga smatramo da je ovaj prijedlog opravdan jer ne može postojati neodgovornost za učinjeno.
Hvala. Odgovor poštovane zastupnice.
Hvala kolegice Jelkovac. Upravo tako, nitko ne može protiv, što bi rekli ljudi lišo za ono što je napravio što je po Kaznenom zakonu već odgovoran neko, dakle to je zaista iskorak u ovom zakonu da se omogući i da se stvore instrumenti, da se stvori okvir kako bi se zaista moglo takvi neprimjereni sadržaji ukloniti i kazniti onoga tko je takav sadržaj stavljao.
Sljedeća replika je poštovane zastupnice Juričev Martinčev.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Kolegice Grba Bujević mislim da ste izuzetno dobro u svojoj raspravi istaknuli, mediji su naš bitni saveznik da se ne stekne dojam da mi radimo ovo protiv medija ili da smo mi protiv medija. Naime, oni su jako bitni posebno u promicanju i prava i pravde i otkrivanju brojnih nepravilnosti, što isto tako moramo priznati. Ali s druge strane moraju biti i odgovorni ako rade u svemu onome što je napisano, bilo da pišu o nekakvoj diskriminaciji, a brojne kolege i ja osobno doživila sam različite diskriminacije zbog svog političkog uvjerenja, zbog svog djelovanja. Kakve to ima posljedice ne samo na mene kao osobu i moju obitelj već i na djecu, tu se govori kakav utjecaj može imati na maloljetnu djecu, pa mislim da bi tu svako od nas trebao jako dobro povesti računa kad proziva svog kolegu neosnovano da li to možda ima posljedica ako ne na njega na njegovu obitelj.
Odgovor poštovane zastupnice Grba Bujević.
Tako je kolegice Juričev Martinčev, upravo zato je važno da radimo svi skupa puno zajedno, to je najvažnije, da svi radimo na onoj medijskoj pismenosti o kojoj smo rekli kako bi jedan dan imali i sa jedne strane, novinarske strane, ali i sa naše strane političke strane bilo kojeg onog koji ima mogućnost govora u javnom prostoru da smo svi tolerantniji i da svi zapravo poštivamo osobu o kojoj govorimo i da ne iznosimo neistine. To je možda ipak najvažnija stvar.
Hvala lijepo. Sljedeća rasprava bit će poštovane zastupnice Katarine Peović. Izvolite.
Dobro večer svima. U uvjetima covid krize ovaj zakon je trebao prije svega odražavati činjenicu da je zapravo u Hrvatskoj smanjen broj radnih mjesta u medijima koja su ionako ta radna mjesta bila prekarna i nesigurna, da su materijalni uvjeti proizvodnje medijskog sadržaja degradirali danas bi zapravo prvi i osnovni interes ovog zakona trebalo biti očuvanje redakcija, produkcijskih pogona, novinarskih dakle radijskih i medijskih radnih mjesta kao i ojačavanje kompletno znači materijalnih uvjeta proizvodnje vijesti i općenito egzistencijalnih uvjeta radnika. Ministarstvo kulture i medija donosi zakon koji nije adresirao ove probleme niti ih je pokušao riješiti jer nije napravljena analiza stanja u medijima, nije se donijelo strategiju koja bi se temeljila na problemima medija i novinarstva, niti je prvo donesen krovni zakon medijski, znači Zakon o medijima. Inače tehnološki razvoj ukazuje da su danas svi mediji više ili manje elektronički, tako da i ova podjela može se dovesti u pitanje. Sindikate koji bi ove probleme trebali adresirati i koji te probleme adresiraju se u ovom zakonu naziva interesnim skupinama. To je nešto što je ostalo moramo priznati od prethodnih zakona, to nije ništa novo. Ali članak 33. Glasi doslovno ovako: „Državna tijela i njihovi predstavnici, te sindikati i različite interesne skupine ne smiju utjecati na nakladnika televizije i/ili radija glede stvaranja audio vizualnog ili radijskog programa. Dakle, sindikati ostavimo po strani žute sindikate uglavnom se zalažu za radnička prava, za radna mjesta, radnike, za javno dobro što bi dakle u ovoj covid krizi svakako trebala biti i zadaća ovog zakona. Dok se u ovom članku stječe dojam da su sindikati doslovno jedna od interesnih skupina te se njima treba ograničiti i utjecaj na urednike i audio vizualni program što je praktički u trenutku štrajka jedina metoda borbe. Nije ovo jedini članak koji to čini. I u mnogim drugim situacijama zapravo se sindikalna borba u Hrvatskoj kriminalizira. Ovaj zakon je s druge strane uistinu ilustracija utjecaja interesnih skupina. Tako imate članak 31. problematični stavak 8. koji omogućava da nakladnici mijenjaju programsku osnovu svojeg programa čak do 9%, a da za to ne trebaju tražiti suglasnost Vijeća za elektroničke medije. Stavcima 6. i 8. dopušteno je da nakladnici u neograničenom omjeru što znači i do sto posto mijenjaju programsku osnovu i to već dvije godine nakon dobivanja koncesija. Nadalje, članak 43. očito pod pritiskom privatnih medija dozvoljava da se smanji obaveza objavljivanja lokalnih vijesti i obavijesti iz područja koncesije uz dosadašnjih 10% na čak samo 4, 5 ili 7%. Osim što će ovime lokalne sredine izgubiti mogućnost informiranja o lokalnim temama sigurno će posljedica toga biti opet i otkazi i zatvaranje radnih mjesta. Nadalje, članak 44. Obaveza vlastite proizvodnje, je ovdje nedefinirana, to je nešto od prethodnog zakona ali se upozoravalo i HND je upozoravao da je to trebalo promijeniti. Ostalo je znači isto kao u dosadašnjem zakonu. Postojeće odredbe o vlastitoj proizvodnji ne obavezuju nakladnike na to da proizvode na hrvatskom jeziku niti u Hrvatskoj. Mogu računati programe koji su u cijelosti realizirani izvan Hrvatske na stranom jeziku što međunarodne televizijske kuće itekako koriste. Posebni problem predstavlja naravno Fond za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija članci 70. i 71. koji se taj fond ne povećava, dakle za financiranje kvalitetnog novinarstva niti je taj fond narastao, a fond bi se trebao povećati i predviđa se za barem 120 milijuna kuna godišnje. No, sada su vrata otvorena i komercijalnim i tržišno profitno orijentiranim medijima. Napominjem da je Radnička fronta u proceduru uputila i Zakon o porezu na digitalne usluge [[Upadica Reiner: Hvala vam lijepa.]] koji bi mogao recimo refundirati ovaj iznos.
Hvala lijepa. Sljedeća pojedinačna rasprava bit će poštovanog zastupnika Davora Ive Stiera.
Hvala gospodine potpredsjedniče, ministrice. Pozdravljam prvo vašu otvorenost da razmotrite prijedloge koji su izneseni u ovoj raspravi što aktivno sudjelujete iako u ovim kasnim noćnim satima što ste i pojasnili stav Vlade pogotovo oko članka 93. ali i oko nekih drugih tema na primjer da se ovim zakonom ne reguliraju društvene mreže, da naši građani mogu biti apsolutno mirni, da je pošta i dalje nepovrediva, da nitko neće gledati kakve su poruke, sms, Whats up itd. Približavamo se kraju rasprave, pa bih ja iznio tri konkretna prijedloga. Uzimajući u obzir i pluralnost ovoga Doma naravno i pluralnost i naše vladajuće koalicije. Prvi u članku 3. predložio bih da se doda jedan paragraf koji bi glasio rodni identitet označava osobnu percepciju o rodu tj. o društveno oblikovanim ulogama, aktivnostima i osobinama koje društvo smatra prikladnim za žene ili muškarce time da su rod i rodni identitet neodvojivi od spola i biološke datosti. Bilo je i oporbenih, ali i dio vladajuće većine koji su otvorili tu temu. Treba reći da je to termin koji je korišten i u prijašnjem dakle sadašnjem zakonu i u drugim zakonima, ali naravno kad se piše novi zakon prilika jest da se i specificira to je u krajnjoj liniji naša uloga. Dakle, mislim da je to moguće i potrebno učiniti i u ovom slučaju. Što se tiče Članka 14. gdje piše da u audio i audiovizualnim medijskim uslugama je zabranjeno poticati, pogodovati poticanju i širenju mržnje ili diskriminacije na osnovi ideja i onda kaže fašističkih, nacionalističkih, komunističkih i drugih totalitarnih režima, predložio bih da se tu kaže na osnovi totalitarnih ideja i onda nabrojiti konkretno povijesne dakle diktature koje su bile ili okupirali domovinu ili dijelove naše domovine ili vladali dakle na temelju ideja fašističke i nacionalsocijalističke ustaške komunističke diktature i drugih autoritarnih režima. Mislim da je to uvijek i bila intencija prijedloga ali možda s ovim jezikom se to bolje označava. I u Članku 71. predložio bi da se doda jedan stavak o promicanju domoljublja temeljenom na ustavnim vrednotama, dakle na vrednotama hrvatskog ustava odnosno tzv. ustavni patriotizam. Znam da neki se protive jer boje se takvog termina da bi nekako mogao razvodniti ideju domoljublja, mislim da nema mjesta takvim strahovima u Ustavu jasno kaže da je hrvatska država osnovana na temelju vrijednosti Domovinskoga rata u krajnjoj liniji nema razloga da se bojimo Ustava, svi smo dali prisegu na hrvatskom ustavu i to ga, stoga promovirati ustavni patriotizam odnosno domoljublje koje će biti temeljen na tim ustavnim vrednotama naravno na ovim koje sam spomenuo, ali i na svim vrednotama koje su navedene i u našem Ustavu mislim da bi trebalo promicati i mogućnost onda već kada pišemo novi Zakon o elektronskim medijima pa imamo mogućnost dodati i određene odredbe npr. i u ovo Članku 71. Kao što sam rekao 3 konkretna prijedloga koje kao što ste do sada ministrice rekli, otvoreni ste na konkretne prijedloge da se razmotre prilikom pripreme konačnog prijedloga zakona, vjerujem da oni mogu nisu, ne odnose se na možda samu srž i one najvažnije odredbe zakona, ali s obzirom da su i u ovoj raspravi, a očito i u javnoj raspravi imali dosta prostora vjerujem da mogu uzimajući u obzir različite stavove na jedan konstruktivan način dati jedan doprinos u poboljšanju ovog teksta prilikom drugog čitanja. Hvala vam.
Hvala. Imamo jednu repliku poštovane zastupnice Peović.
Ograničit ću se samo na jedan od vaših sadržajnih prijedloga koji ste ovdje iznijeli, a to je razlika između spola i roda. Znači ovdje se jako često sad priča o toj terminologiji pa možda da pojasnimo. Znači rod i spol nisu istoznačnice. Prema tome, ne možete ih navoditi da jesu. Znači dok se spolni identitet dobiva rođenjem, rodni identitet je nešto društveno uvjetovano i performativno. Prema tome, nema nikakvog smisla da ih tretirate kao istoznačnice i da u potpunosti negirate pri tom transrodne osobe.
Poštovani zastupnik Stier.
Hvala. Da, možda dok sam čitao je malo teže pratiti kad bi imali tekst bi mogli bolje vidjeti, a nisam ih tretirao kao da su sinonimi i da znače isto već sam rekao da su različitog značaja ali da se rod i rodni identitet ne mogu odvojiti. Dakle, da jednostavno ne možemo zatvoriti oči. Dakle, priznaje se i ovaj dio osobne percepcije ali isto tako i objektivnih bioloških činjenica. Mislim da nema razloga zatvoriti oči pred realnošću da to uopće ne bi bilo dobro. To bi bio jedan ideološki pristup. Dakle, znate onu ako se ideologija i činjenice ne slažu tim gore po činjenicama. To ne bi trebao biti pristup koji moramo mi u Hrvatskom saboru slijediti.
Hvala lijepo. Slijedeća rasprava bit će poštovanog zastupnika Erika Fabijanića.
Poštovani potpredsjedniče, drage kolegice i kolege, danas u svijetu je informacija jedan od najjačih svjetskih biznisa. Svako od nas kao ljudsko biće, kao čovjek, kao građanin donosi odluke na temelju onih informacija kojima raspolaže. Mi raspravljamo o jednom zakonu kojemu bi core business trebao biti informacija. Informacija se sastoji od onih 5 W koja govori o tome when, why, what, who i where dakle tko, gdje, kada, kako i zašto. Činjenica je da u našem medijskom svijetu imamo malo informacija, puno komentara. I baš zato što imamo puno komentara, a malo informacija događaju nam se ovi prijepori o kojima je i danas bilo riječi. I činjenica je da politika voli medije i da mediji vole politiku odnosno da jedan želi utjecati na drugoga i mediji na politiku i politika na medije. Zašto političari na medije? Zato da bi dobili medijsku vidljivost, da bi bili birani. Mediji žele utjecati na političare zato da bi dali vidljivost onima koji određuju oglašivači u tim medijima. I trošiti kisik na nešto što bi trebalo riješiti deontološki to u svakom slučaju nije u ovom zakonu i ja ću braniti određene odredbe koje su ugrađeni u ovom zakonu, ali to je krivi zakon. Ovaj zakon bi se trebao baviti elektroničkim medijima kao takvima, a ne deontologijom odnosa o pravilima struke. Rekoh, imali smo Zakon o javnom priopćavanju pa je to postao Zakon o medijima, Zakon o informiranju, mi bi ga trebali početi nazvati i pisati novi zakon i nazvati ga krovnim zakonom koji bi trebao biti organski zakon koji bi se trebao izglasati natpolovičnom većinom, koji bi trebao glasiti zakon o javnim komunikacijama jer prijepori o kojima mi govorimo vezano za komentare i snošenje odgovornosti vezano za komentare na portalima to je potpuno suvislo, potpuno suvislo jer to dokazuje sudska praksa. Ako mi njega i upišemo nismo ništa drugo napravili nego smo možda u sudovima koji u prvom stupnju odlučuju o tim stvarima dali jednu jaču indikaciju jer u drugom stupnju je inače tome tako. Naime, mi ovdje moramo govoriti o informaciji, informacija je samo promijenila tehnologiju prijenosa. Da li je to elektronski medij potpuno nebitno. Ne možemo imati dva, tri zakona koji reguliraju jednu te istu stvar u onom deontološkom smislu u onom stručnom smislu u smislu djelatnosti i to je ono što je moja poruka vezano za taj dio jer govor mržnje nije pitanje zakona, to je pitanje zakona o komunikaciji o medijima o struci. To staviti u elektronske medije danas su svi mediji elektronski. Papirnati medij ima svoj portal, elektronski medij je radio ima svoj portal, televizija ima svoj portal, a imamo i suprtno, imamo i tiskane medije koji imaju svoj portal u kojemu imate videozapise. Danas je to svejedno, danas novinar kada neovisno o radnom odnosu radi i producira jednu informaciju, producira ju odmah u tri, četiri varijante od agencijske vijesti do pet rečenica u Twitteru pa nadalje, tome se i mi moramo prilagoditi, to mora biti jedan zakon, to ne može biti tri, četiri, pet zakona. I sada da se malo našalim, zašto govorim o prijeporu? Zato već su sada sudske presude ako nisu prvostepene onda su drugostepene. Imali smo nekad davno papirnate medije, jeste imali rubriku pisma čitatelja? Jeste, pisma čitatelja su danas komentari. Ali ko je komentar stavljao uredniku u pisma čitatelja i za njih je zakonski odgovarao? Stavljao je ono što je on htio i to je tome tako. Mislim nemojmo otkrivat toplu vodu i trošit nešto što je evidentno i što je dokazano i kroz sudsku praksu. Sad tu sudsku praksu samo se pretače u tu zakonsku novelu koja, nažalost po meni je u krivom zakonu. Ali je tome tako. I ovaj, sad pitanje nakane, sad ću se malo našalit ako mi dopustite kolko god mi je ograničeno vrijeme, znate [[Upadica Reiner: Hvala.]] Pitanje etike, morala i načina komunikacije, kad se vi posvađate [[Upadica Reiner: Hvala vam lijepa.]] sa svojom ženom možete joj to reć na dva načina. Možete joj reći, draga kad bi živila u Indiji bila bi sveta, a možete ju nazvat po jednoj životinji, to je pitanje kulture i komunikacije.
Hvala. Poštovani kolega Fabijanić, premašili ste debelo vrijeme pa će vam replicirati poštovani zastupnik Pavić. Izvolite.
Poštovani zastupniče evo imat ćete sad šansu nakon ove replike da dovršite misao, to je prva ideja bila moje replike. Drugo je bilo da zamolim gospođu Koržinek, evo tu je još uvijek s nama ako nije problem da mi odgovori na moje prijedloge koje sam dao. Znači prvo pitanje što je sa koncesijama? Drugo je bio prijedlog da se uvedu kazne za čl. 39 i treći je bio prijedlog da se novčane kazne koje su propisane ne propisuju u apsolutnim iznosima nego u postocima u odnosu na ukupne prihode … [[Govornik se ne razumije.]]
Kolega Pavić, institucija replike je da kolegi Fabijaniću nešto govorite, a ne ministrici ali evo, izvolite poštovani zastupniče Fabijanić. Imam još poslije, imat ću još poslije nekoliko prijedloga pa bih vas zamolio da odgovorite dal će te to prihvatiti, dal ćete opće razmotriti te prijedloge.
Sad ću ja onda iskoristiti priliku da vam repliciram, al na način da vam neću replicirat jer se danas jako puno govorilo o govoru mržnje. Ja ću vam ispričat jednu životnu epizodu gdje sam sa jednim franjevcem i u jednom društvu smo ga isprovocirali da uđe s nama na striptiz, bio je gvardijan između ostalog. I došo je s nama na striptiz, govorim davnih godina. I ja sam reko kako možeš ti gledat striptizetu, a on je meni odgovorio Bog mi je dao oči da se divim njegovom stvorenju, a to što vi imate bludne misli to je vaš grijeh. Hvala.
Sljedeća rasprava bit će poštovanog zastupnika Davora Nađija.
Hvala potpredsjedniče. Poštovana ministrice, saborski kolege. Znam da je danas već bilo dosta govora o potencijalnom ili faktičkom narušavanju slobode medija, no i ja ću započet sa tim. Mislim da ovaj prijedlog zakona jednostavno na neki način gura elektroničke medije, to jest prije svega portale i njihove urednike prema autocenzuri jer kao što je ministrica rekla u uvodnom izlaganju da se taj dio zakona trebao još jednom dodatno podcrtati, pa tako ja želim još jednom dodatno podcrtati ovdje da mislim da će se malo koji portal ili urednik usuditi riskirati kazne čisto temeljem svoje procjene da li će neko tijelo procijeniti da li nešto je govor mržnje ili nije. Evo samo jedan primjer. Ako netko u jednom portalu ispriča samo jednu anegdotu u kojoj je svjedočio nekom govoru mržnje kako će se to tretirati. Dakle, to je jednostavno jako sklisko područje gdje mislim da će ipak većina portala pribjeći tome da jednostavno isključi komentare i da se jednostavno na taj način sačuva od financijskih sankcija i mislim da je to ovdje jako loše. No ove izmjene zakona imaju i neke druge probleme po mom mišljenju, a to su problemi da ove izmjene zakona dodatno povećavaju administraciju poduzetnicima i dodatno reguliraju sami sadržaj privatnih medija. Dakle, meni nije jasno čemu reguliranje sadržaja. Mi imamo ovdje situacije gdje se evo samo primjer je regulira usluge kod televizije usluge na zahtjev sa minimalno 30% europskih djela. Dakle, kod usluge na zahtjev jednostavno ljudi biraju što će gledati. Dakle, može se tu nametnuti bilo kakav postotak, ali na kraju će ljudi odlučivati sami što će gledati. Dakle, imamo primjerice regulaciju od 50% vremena da se prikazuju djela europske proizvodnje ili primjerice minimalno 5% prihoda da se mora potrošiti za hrvatska djela. Taj dio mi posebno nije jasan. Dakle, razumijem da se regulira da onaj dio gdje država sufinancira neke aktivnosti da se tu regulira dakle čija tj. da to budu hrvatska djela, ali nije mi jasno da taj vlastiti prihod ako sam ovaj dobro razumio zašto se tu ide uplitati na koji način će privatni poduzetnici raspolagati sa vlastitim prihodom. Dalje što se tiče primjerice kod radija obaveza 25% emitiranja hrvatskog sadržaja od čega većina 20% između 6 i 22 sata. Ako pogledamo najslušaniji radio u Hrvatskoj je zapravo koji sadržaj ima na hrvatskom jeziku. Dakle, ukoliko ima neki … [[ne razumije se]] radiji koji žele u potpunosti svoj sadržaj imati bilo na nekom drugom jeziku ili na neki drugi način, dakle ovo nije jedina regulacija. Ima još takvih regulacija u ovom zakonu, ali da ih ne nabrajam sve. Zašto im to jednostavno ne dozvoliti? Dakle, trebamo se sjediti da imamo i Hrvatsku radioteleviziju. Hrvatska radiotelevizija se prilično izdašno financira kroz obaveznu pristojbu sa preko milijardu kuna godišnje. Hrvatska radiotelevizija bi zbog toga trebala biti ta koja kreira i sadržaj prvenstveno domaće produkcije na hrvatskom jeziku i koja ima što 4 televizijska programa, što mnoge radijske postaje diljem Hrvatske i koja sigurno može taj dio odraditi i više nego dostatno. Dakle, nema potrebe da se tu ograničava privatne radijske postaje. Također imamo neke situacije gdje se uvode još neke administrativne obaveze televizijama u smislu nekih dodatnih financijskih izvještaja ili komplikacija administrativne kod provođenja humanitarnih akcija. Mislim da je to sve nešto što treba razmotriti do drugog čitanja ovoga zakona i da se taj administrativni dio ipak pojednostavi koliko je god to moguće. Evo, hvala.
Hvala. Sljedeća pojedinačna rasprava bit će poštovane zastupnice Sandre Benčić.
Zahvaljujem se. Dakle, jedan od nekakvih spornih stvari u ovom Prijedlogu zakona na koje smo najviše reagirali dakle je bio taj zahtjev koji Europski sud postavlja kada govori o ograničenjima slobode izražavanja, a to je predvidljivost. Dakle, Europski sud ovaj pojam koji kaže da se prava mogu ograničiti samo zakonom, pod pojmom zakon ne smatra nešto što se naziva zakonom, nego bilo koji propis koji ima kvalitetu pristupačnosti dakle da je dostupan, ne može biti neki interni pravilnik i koji je predvidljiv. Dakle koji svakom razumnom čovjeku jasno poručuje što se od njega očekuje ili da radi ili da ne radi. I to je ono što evidentno prema mnogima koje smo ovdje argumentirali nedostaje dakle upravo taj element predvidljivosti da li će mediji dakle elektronički mediji posebno u ovom dijelu odgovornosti nakladnika znati zapravo koja su to ponašanja dopuštena, a koja nisu dopuštena. I to je ono što mislim da do kraja drugog čitanja trebamo razjasniti. Dakle, u praksi Europskog suda tu imamo dva bitna slučaja koja nam pomažu da razgraničimo to za što i u kojoj mjeri jest medij odgovoran u pogledu čitavog sadržaja koji se objavljuje na njihovim stranicama dakle uključujući i komentare čitatelja odnosno onaj sadržaj koji je generiran od strane trećih strana recimo to tako. I tako u slučaju Delfi je Europski sud dao za pravo Estoniji da nije zapravo ograničavala pravo na slobodu izražavanja kada je kaznila medij koji je imao u komentarima eksplicitan i vrlo radikalan govor mržnje protiv jedne društvene skupine, ali to je napravio Europski sud jer se ispunilo nekoliko uvjeta. Prvo radilo se o komercijalnom mediji što je bitan element. Drugo radilo se o tome da se ti komentari nisu makli 6 tjedana. Dakle, 6 tjedana su stajali tamo. I treći element koji je bio izuzetno bitan za tu prosudbu da li je Estonija pretjerano ograničila pravo na slobodu izražavanja ili ne je bio element kazne. Kazna je bila 320 eura, 320 eura za jednog od najvećih nakladnika tamo, a to je koji zarađuje puno više. I zašto sam to sada rekla? Bitno je da u zakon ugradimo te elemente i te osigurače, a ti osigurači se ne vide primjerice u visini naših prekršajnih kazni. Dakle, 320 eura nije isto kao 50 000 kuna, razumijte. I kazne koje smo mi ovdje propisali mogle bi se u kontekstu ocjene Europskog suda, u kontekstu ocjene proporcionalnosti smatrati neproporcionalnima i pretjeranim ograničenjem posebno kada se radi o malim lokalnim medijima kojima taj novac može značiti propast. I zato moramo zapravo staviti kazne u omjer određenih prihoda koje određeni medij ima. U drugom slučaju recimo kada se radilo o slučaju indeksa u Mađarskoj protiv Mađarske je sud rekao da je Mađarska pretjerano ograničila prava na slobodu izražavanja iz razloga što se radilo o komentarima koji su bili uvredljive naravi, koji su dakle vrijeđali i radilo se o grubom govoru, ali nije se radilo o eklatantnom primjeru govora mržnje. I to je ta razlika koju moramo isto jasno postaviti šta je uvreda, šta je uvređujuć govor, šta je grub govor, a šta je zapravo govor mržnje. I pri tome mislim da bi dobro kao kriterij bilo uzeti da se o govoru mržnje koji se sankcionira radi onda kada se radi o onom govoru mržnje kojem Europski sud za ljudska prava niti ne daje zaštitu prema članku 17. znači uopće nisu prihvatljivi, ne razmatraju se, uopće se ne razmatra zahtjev. Tako da to je neka granica koju bi mogli postaviti. Htjela sam se još osvrnuti na bitnu stvar koja se tiče uopće koliko ovaj zakon osigurava slobodu medija. Znači po nama jedna od ključnih stvari je da ne može bit slobode medija u okruženju u kojem smo medije prepustili tržištu gdje se na tržište od tri i pol milijuna ljudi očekujemo da oni prežive. Oni se onda okreću ka različitim strategijama od kojih je jedna poslovna strategija upravo govor mržnje i na tome bildaju svoje klik bejtove i na tome bildavaju svoje oglašavanje, jer su prepušteni zapravo tom tržištu. I pitanje javnog Fonda za poticanje novinarstva je jedno od ključnih pitanja [[Upadica Reiner: Hvala lijepa.]] ne za uređenje samo medijske scene, nego i posljedično političke scene. Hvala.
Hvala lijepa. Sada će završno u ime Kluba zastupnika SDP-a govoriti poštovani zastupnik Željko Pavić. Izvolite.
Hvala lijepa. Evo nastavit ću tamo gdje sam stao. Mislim da bi bilo dobro da se članak 39. doradi jer se trenutno odnosi samo na tijela državne uprave i poduzeća u državnom vlasništvu te da se u ovom članku obvežu i županijske i gradske i općinske ustanove i poduzeća u vlasništvu lokalnih samouprava. Prema sadašnjim odredbama zakona na primjer grad Zagreb ili Zagrebački holding ne mora ni jednu kunu izdvojiti za oglašavanje u audio vizualnim ili radijskim programima regionalnih i gradskih nakladnika televizije ili radija kao pružanja elektroničkih publikacija. Sugeriram da se tu uključuju i županijske i gradske institucije i poduzeća kao što su uključena u članak 40. s time da je člankom 40. definirano da se sredstva dijele putem javnog natječaja, ali samo u slučaju da su osigurana u proračunu tih jedinica i institucija i poduzeća. Sporan je i članak 40. U dijelu u kojem se navodi da ukoliko se osigura spomenutih 15% sredstava ona će biti raspoređena na temelju unaprijed određenih kriterija javnog poziva. Ali preostalih 85% se raspoređuje kako se hoće. U članku 42. se nalazi odredba koja je možda i po mišljenju struke zapravo neustavna i ne postoji ni u jednom zakonu članica EU a radi se o tome da je lokalnim televizijama i radijima zabranjeno emitiranje emisija pod pokroviteljstvom stranaka ili nezavisnih kandidata osim u vrijeme izborne kampanje. Isto tako, iz ovog su članka zakona izostavljeni portali što znači da oni mogu imati tekstove političkih stranaka i izvan izborne kampanje, ali ti portali nisu izostavljeni iz onih 15% koji se trebaju osigurati za lokalne medije. Znači imamo neke probleme. I sada dolazimo do apsurda da lokalni mediji moraju istovremeno pratiti lokalne čelnike i to u 30% programa, ali ne smiju objavljivati emisije oporbenih stranaka iako one imaju što reći javnosti i javnost je zainteresirana za njihove objave. Moram podsjetiti da se općinskim i gradskim vijećnicima, članovima gradskih i županijskih skupština godišnje isplati otprilike oko 250 milijuna kuna koja bi se trebala bar deklarativno potrošiti za promidžbu, a oni za promidžbu u medijima ne smiju trošiti jer je tako propisano zakonom, pa samim time nisu niti ravnopravni kandidati ne samo zbog nemogućnosti emitiranja poruka već nemaju zakonsko pravo ni oglasiti gdje će prikupljati potpise za kandidaturu. Nastojanje da se radiju smanji minutaža informativnih programa u zakonu je uzeta u obzir, ali smatram da je to krenulo možda malo u krivom smjeru jer po ovome se ispostavlja da nacionalne postaje imaju obvezu 30 minuta dnevnog emitiranja dok postaje koje pokrivaju do 20 hiljada stanovnika imaju obvezu 58 minuta, iznad 20 000 72 minute iznad 100 hiljada 76 minuta i iznad 200 tisuća 101 minutu. Ovo je važno ne samo zbog sadržaja, nego zbog cijene koštanja jer je informativni program najskuplji, pa je važno i zbog konkurentnosti na tržištu. Skrećem pozornost i na nedosljednost u nazivlju, pa bih molio da se to malo pogleda u zakonu, jer se spominje državna, regionalna, županijska, gradska i općinska i neka druga razina koncesija, a onda se to u članku 43. odjednom u člancima 5., 6., 7., 8. pojavljuje kao lokalni radio i televizija. Tko će pratiti broj stanovnika i mijenjati uvjete koncesija za tu lokalnu televiziju i ono što sam govorio ne znam nije mi jasno, ali mislim da se to može pogledati u zakonu i da se to još uvijek može primijeniti i prilagoditi potrebama zakona u pravom smislu riječi. Premalo se govori o radiju sutra, o digitalnom radiju. Zapravo nema ništa u ovom programskom dijelu a postavlja se pitanje što je sa portalima, blogovima koji uredno djeluju i naplaćuju marketing a da nisu registrirani pri Agenciji za elektroničke medije. Kad će im se i kako stati na kraj, a između ostaloga i zbog toga što za njih dolazi otprilike 90% fake newsa. Isto tako vlasnička struktura se spominje na mnogo mjesta, ali nigdje ne piše kada lokalna samouprava može biti vlasnik medija, pod kojim uvjetima a to otvara mogućnost da politički utjecaji na medije zbog financiranja, sufinanciranja i drugih vrsta utjecaja. I napominjem da je to u svim državama EU već riješeno. Između ostalog je riješeno i u susjednoj Srbiji. Nadam se da će kroz prijedloge i sugestije koje ćemo dati i u budućnosti i koje smo imali danas u raspravama se doći do verzije zakona za koji ćemo moći dići ruku. Hvala.
Hvala vam lijepa. Budući da vidim da ima tako veliki polet za raspravom u iskušenju sam da ipak vratimo onaj Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o provedbi ovrhe, ali idemo dalje. Sljedeći će završno u ime Kluba zastupnika Mosta govoriti poštovani zastupnik Bulj.
Hvala lijepo. Evo na kraju u ime Kluba elektronički mediji zakon u prvom čitanju nadam se da je ministrica čula što kažu oni koji imaju nekakve argumente treba doći do nekakvih izmjena. Poglavito ja bih još jednom napomenuo da ne smijemo smanjivati slobode, slobode govora. To trebamo naglašavati. To je ono što je zajamčeno Ustavom i na tome ne smije imati pravo ekskluzivno da određuje kriterije u slobodi govora da određuje vlast ili vladajući bez obzira tko je na vlasti. Ja bih osobno ovdje možda spomenuo, manje je spominjano da mediji u Republici Hrvatskoj naravno dosta ovise poglavito manji, a i veći o oglašivačima. Ja recimo gledao sam brojne sportske utakmice koje promiču zdravi život nogometne utakmice i ostalo da vidimo primjera da tvrtke koje proizvode alkohol su glavni sponzori. Ili primjera imate još i rapidnijih takvih slučaja ono što promiče zdravlje da su sponzori ali mediji o tome ovise, mediji o tome žive na taj način da trebamo pogledati i s tog aspekta da mediji previše ovise o oglašivačima i to tako funkcionira. Mogli bi pričati i o teleoperaterima, utjecaju teleoperatera na medije i ostalih, oni koji imaju novac koji mogu utjecati preko oglašivača ali mediji na žalost sve više … mislim na žalost to je tako da mediji ovise o oglašivačima. Tako da ne smijemo gušiti slobodu medija. Ne smijemo gušiti istraživačko novinarstvo. Poglavito evo sam zapanjen kada vidim kako arče i banče oni u koje ljudi imaju najmanje nepovjerenje, a to su suce recimo županijski suci na korona partiju kod Željka Keruma. Kada vidimo te slike kako su izašle, mislim te fotografije u ovoj pandemiji to je zaista to nepovjerenje ljudi koje izlazi iz i toga dijela. Tako kontrola medija poglavito sloboda, sloboda govora je nešto što je najbitnije. Međutim činjenica je da kroz slobodu govora imamo ogroman utjecaj vlasti poglavito na javnu televiziju, javne servise, određene portale … ministarstva više rade na dojmu, nego na stvarnim činjenicama. Tako da ovo … [[ne razumije se]] masku nosamo zaista je pokazatelj koliko se više ministar za gospodarstvo brine o dojmu o svojoj promociji, nego o stvarnim problemima koje ima. Evo ja bih zaista htio ukazati kako se Vlada ne bavi onim stvarima kojima bi se trebala baviti. Očekujem ministrice da ćete sve što je rečeno poglavito što se tiče sankcija prema portalima da ćete to dobro sagledati do drugog čitanja i da ćete naći način da ti portali ne budu isključivo i samo ovisnici kao npr. spominjao sam određene portale koje financiraju isključivo županije, lokalne samouprave i one ovise isključivo na taj način o njima. To su manji portali. Teško je naći dobar model, ali sprječavati slobodu govora to ne smijemo dozvoliti. A smatram da ovim zakonom se ide u ono za što se nismo borili u Domovinskome ratu da se ide u smanjivanje prava govora. Pa mi saborski zastupnici smo imali veće mogućnosti prava govora tj. veća u prošlom mandatu kada su smanjena prava govora saborskim zastupnicima zato što se recimo kojem potpredsjedniku dugo ne sjedi jel' ne voli nekoga, ali narod nas je birao. Tako da smanjivanje prava govora saborskim zastupnicima poslovnički je bilo u ovome Saboru, a kamoli da utječemo prema medijima. Utjecaj na medije i kriterij na koji način komentirati, skidati komentare ne može se određivati zakonom. Neke stvari su zabranjene i morbidne. Međutim, neke stvari vi ovdje kao što je rečeno i to je dobro rekao moj kolega Raspudić znači vi ovdje ne smijete citirati Papu Franju da ne bi ispalo to kao nekakav krimen da ste rekli. Tu je puno toga uneseno kroz rodnu ideologiju, kroz ovo, kroz ono. Ja osobno smatram da dobro je ovdje diskutirati i govoriti o tome, ali trebamo otvoreno za … [[ne razumije se]] Hvala vama.
Hvala lijepa. Sada će završno u ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka govoriti poštovani zastupnik Tomislav Tomašević.
Zahvaljujem. Pa evo još jednom u završno ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka mislimo da ovaj Prijedlog zakona treba popraviti do drugog čitanja prvenstveno 4 aspekta. Ovu zanemarenu neprofitnost medija. Zatim kontradiktornost u nekim odredbama. Zatim nejasnoće, gdje nije jasno zapravo na šta je zakonodavac tj. predlagatelj zakona mislio te isto tako prenormiranost i dat ću nekoliko primjera za svaki od tih još jednom ako nisu već spomenuti u današnjoj raspravi. Što se tiče neprofitnosti kao i Hrvatsko novinarsko društvo tražimo da se vrati taj pojam u Članak 3. gdje su ovi osnovni pojmovi posebice vezano za neprofitne proizvođače audiovizualnog i/ili radijskog programa. Isto tako primjerice kad govorimo o ovoj kontradiktornosti dat ću primjer Članka 16. koji je po nama isto tako i prenormiran i koji bi trebalo ili izbaciti ili drugačije regulirati gdje kaže se primjerice u tom Članku 16. audiovizualni i radijski programi te sadržaji i elektroničke publikacije trebaju udovoljiti slijedećim kriterijima, događaji se moraju vjerno prikazati, a različiti pristupi i mišljenja moraju biti primjereno zastupljeni. Sad ću ja vama, vas pitati kad je riječ o klimatskim promjenama šta to točno znači da moraju različita mišljenja biti zastupljena. Da li to znači da kad imate primjerice tv program pa onda morate imati i stranu koja kaže da klimatske promjene se dešavaju i onu stranu koja kaže da se ne dešavaju. A s druge strane ako kažemo da moraju isto tako biti činjenice prikazane onda je to znači prikazati u isto vrijeme sve perspektive, a govorit o tome da moraju biti prikazane samo činjenice znači jednu perspektivu. Tako da u istom članku zapravo se taj članak pobija jedno s drugim. Znači ili imamo sve perspektive prikazane i moramo prikazati sve perspektive iako 1% znanstvenika misli da klimatske promjene nisu stvarne u odnosu na 99% ili kažemo da ćemo prikazivati samo činjenice, ali onda nema različitih perspektiva. Ovdje se u istom članku od nakladnika očekuje i jedno i drugo. Znači da moraju prikazivati znači činjenice, a u isto vrijeme da moraju poštivati razlike u mišljenjima i perspektivama na te iste činjenice. S druge strane u Članku 25. primjerice se kaže u audiovizualnim i medijskim usluga i radijskim programima nije dopušteno objavljivati priloge osobito nemoralnog i pornografskog sadržaja. Gdje je tu granica, šta to znači osobito nemoralnog sadržaja, nije, nije dozvoljeno prikazivati uopće ikakve sadržaja u mediju, kud tu povlači granicu. Dalje, što se tiče Članka 35., nije dopušteno oglašavanje političkih stranaka, koalicije i nezavisnih zastupnika u Hrvatskom saboru te članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne samouprave izabranih s liste grupe birača, primjerice nas i primjerice gradskih i županijskih zastupnika osim za vrijeme izborne promidžbe. To se odnosi naravno na elektroničke medije, međutim svako malo političari objavljuju evo sad smo imali objavljuju plakate, plaćaju oglase u tiskanim medijima u novinama mimo promidžbene kampanje. Kako je to moguće da jedno vrijedi za tiskane medije u odnosu na ono što vrijedi za elektroničke publikacije, elektroničke medije. Znači nije mi točno to jasno šta tu se zapravo pokušava postići, a da ne govorim o nekim oglašavanjima putem internet portala kroz Google Edge itd., cijelo vrijeme koje rade političke neke stranke, koje rade političari, koje rade i neki saborski zastupnici, ne govorim tu sada o Facebook-u nego konkretno na internim portalima reklamama koje se vrte. Isto tako što se tiče Članka 93. o njemu se danas puno pričalo, nama se čini da, da, još jednom ćemo ponoviti, govor mržnje treba suzbijati međutim isto tako svaka vlast mora moći biti kritizirana, svi koji su javni dužnosnici moraju trpiti puno veću razinu pa ako hoćete i uvredljivog govora koji ne smije biti na bilo kakvoj, diskriminacija na bilo kakvoj osnovi, ali mora biti, moramo trpiti pa ako hoćete i nekakve uvrede kao javni dužnosnici i političari, kao bilo tko tko obnaša vlast jer to je isto tako jer inače ćemo početi cenzurirati i određivati gdje je ta granica uvredljivog nekog govora. Znači jasno je šta je govor mržnje, ali s druge strane ono što je uvredljiv govor svakako ne bi trebali normirati, a posebice ne na ovakav način. Mi se još jednom zalažemo da odaberu nakladnici 2 modela. Ili neanonimni tj. registrirani komentatori koje mogu [[Upadica: Hvala lijepa.]] poznate informacije nakladnicima ili anonimni komentatori [[Upadica: Hvala vam lijepa.]] ali tako da onda urednici filtrira njihov sadržaj ako je govor mržnje.
Hvala lijepa. Sad će u ime predlagatelja govoriti poštovana ministrica Nina Obuljen Koržinek.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Hvala poštovanim zastupnicama i zastupnicima na iznesenim komentarima, na primjedbama, na mogućnosti da neka, neke teme iz ovog zakona i razjasnimo. Danas smo zapravo od 9 i 30 ujutro evo do sad razmatrali u ovom visokom domu dva vrlo važna zakona za hrvatske kulturne i kreativne industrije, a Zakon o elektroničkim medijima jednako je važan za razvoj medija u Hrvatskoj, elektroničkih medija, za razvoj medijskog tržišta, za publiku, za društvo u cjelini i važan je da bi omogućio tom dijelu kulturnih i kreativnih industrija lakše poslovanje u današnjim okolnostima. Bilo je dosta pitanja u raspravi oko toga je li zakon prenormiran ili je u nečemu nedorečen pa bi ga trebalo dodatno normirati. Ja bih rekla ovaj zakon je u velikoj mjeri kao i njegove prethodne inačice nadahnut europskom praksom. Tu ne mislim samo na EU, nego i Vijeće Europe kao najstariju europsku organizaciju koja je zapravo kroz desetljeća svog rada izgrađivala to nasljeđe različitog ne samo normi, ne samo međunarodno pravnih ugovora, nego i različitih preporuka koje su usmjeravale razvoj medija u Europi. Stoga je i ovaj zakon kao i mnogi drugi zakoni doista u nekim svojim izričajima možda se onima koji se ne bave medijskim zakonodavstvom čini nedorečen, dok je u nekim svojim segmentima, a posebno tamo gdje treba zaštiti ranjive skupine kao što je pitanje oglašavanja, zaštite maloljetnika, sprječavanje određenih postupanja npr. vezano uz oglašavanje alkohola itd. tu je jako detaljan i jako striktan. I to je nešto što je zapravo najčešće okvir medijskih zakona. Dakle, tu je dosta načela. Tu je dosta tema koje se ostavljaju samoregulaciji, koregulaciji. Čini mi se da o tome nije bilo dovoljno riječi danas, da možda nije kod svih potpuno jasno da sve odredbe ili najveći dio odredbi ovoga zakona nije mišljen zato da bi bilo tko sankcionirao medije bez obzira jel' to neovisni regulator ili sudovi, nego je mišljen upravo kao jedan temelj, kvalitetni principi na temelju kojih će najčešće mediji sami kroz svoje samoregulatorne i koregulatorne akte uređivati svoje poslovanje, i svoje pristupe i svoje politike. Na žalost a ova rasprava se u tome ne razlikuje od mnogih drugih rasprava koje sam i u prošlim svojim mandatima kojima sam nazočila kada se govori o medijima, bilo je puno tema koje izlaze izvan okvira onoga što je u ovom tekstu predloženo, određenih interpretacija koje ne proizlaze iz teksta ovoga zakona, rekla bih i manjka uvida u praksu Vijeća za elektroničke medije kao našeg stožernog regulatornog tijela, ali i u sadržaj brojnih podzakonskih akata, pa i preporuka dakle i koregulatornih akata koji su u proteklih nekoliko godina odnosno više od 10, 15 godina donošeni. Ja bih apelirala da u razmatranju ovoga Zakona u drugom čitanju se uzme u obzir i da zaista bogata praksa. Sve je dostupno na stranicama Vijeća, dakle tamo su u tim postupanjima Vijeće a uvijek u suglasju, i u dogovoru i u raspravi s nakladnicima mnoga pitanja puno detaljnije propisala. Naše je mišljenje da medijski zakoni zaista moraju se u velikoj mjeri zadržati na principima, načelima i smjernicama i da što više toga treba ostavljati dobroj praksi samoregulacije i koregulacije. U takvom jednom demokratskom pristupu nadzora nad medijima vjerujem ugodnije će se osjećati i mediji, i zakonodavac, ali i oni koji medije konzumiraju jer će znati da svatko ako tako kolokvijalno mogu reći stoji na svom mjestu. Na kraju, ovaj Zakon, ovaj Prijedlog zakona želi zaštititi dosegnute standarde i u tom smislu mišljenja sam bez obzira što je ovdje bilo dosta kritike da preuzimamo rješenja iz prošlih zakona, mišljenja sam da ono što je dobro funkcioniralo u praksi i oko čega nije bilo nejasnoća u primjeni ne treba mijenjati i da s tim ne treba eksperimentirati. To je nešto što je uopće za naš zakonodavni sustav taj tip stabilnosti je važan. Određena liberalizacija koja se predlaže posebno u onom dijelu linearnih medija koji su zaista bili jako normirani u odnosu na medije na zahtjev, usluge na zahtjev koje su bile potpuno deregulirane dakle tu je ovaj zakon pokušao napraviti određeni balans i u tom smislu se išlo i sa određenim mi mislimo poboljšanjima koja će donekle olakšati rad linearnih medija. I ono na što svakako stavljamo naglasak, a to je poticanje hrvatskih sadržaja, hrvatske kulturne i kreativne industrije. Čuvamo Fond za pluralizam medija kao važan instrument koji omogućuje velikom broju medija u Republici Hrvatskoj da ispunjavaju svoju javnu uslugu bez obzira što nisu javni nego komercijalni mediji, a očekujemo kao što smo prošle godine prvi put raspisali javni poziv za financiranje kvalitetnog novinarstva da ćemo u vremenu koje je ispred nas i kroz europske fondove koji će u novoj financijskoj perspektivi po prvi put imati sredstva za razvoj medijske pismenosti i poticanja kvalitetnog novinarstva, pa onda i komplementarnim nacionalnim financiranjem pomoći daljnji razvoj medija i posebno ulaganje u kvalitetno novinarstvo i u razvoj novinarske profesije koja je u Hrvatskoj kao i nažalost u mnogim drugim državama ugrožena. Mi ćemo svakako razmotriti sve prijedloge koji su bili izneseni i vjerujemo da ćemo u drugom čitanju doći sa ponešto poboljšanim zakonom koji će moći dobiti široku potporu u ovom Visokom domu. Hvala vam.
Hvala lijepa. Imamo više replika. Prva je poštovane zastupnice Benčić.
Hvala. Prvo bih samo komentirala nešto što ste sada rekli, a to je da ste primijetili da nisu zastupnici upoznati sa svim podzakonskim aktima, samoregulatornim mehanizmima, odlukama Vijeća za elektroničke medije, pa zato možda ne razumijemo cjelokupnu materiju ovoga Zakona. Pa pitam se kako će neki mali lokalni radio to razumjet i da li ima kapaciteta da to razumije i kapaciteta da zapravo … [[ne razumije se]] sav taj niz propisa? I zbog toga smo vam i davali te naputke da se stvari pojasne u samom zakonu. Druga stvar. Ja i dalje tvrdim da ne može biti slobodnih medija ako su izloženi ovakvoj razini tržišne utakmice. Da li ste namjeravali, da li ste razgovarali da se osnuje javni fond koji bi bio usmjeren na novinare koji bi poboljšao njihov položaj koji je sada krajnji … [[ne razumije se]] i koji bi omogućio da se bave kvalitetnijim istraživačkim novinarstvom.
Poštovana ministrica Nina Obuljen Koržinek.
Poštovana gospođo zastupnice, ja ne bih podcjenjivala kako vi kažete male lokalne medije. To su profesionalci koji se bave ovom djelatnošću i vitalno su zainteresirani i prate rad Vijeća za elektroničke medije, nemaju nikakav problem sa ispunjavanjem svojih obveza što se vidi po malom broju upozorenja i malom broju kazni. Očuvat ćemo Fond za pluralizam, a kao što sam rekla upravo je naša Vlada prošle godine po prvi put osigurala sredstva za razvoj profesionalnog novinarstva u okviru pregovora i naše funkcije predlagatelja kad se finalizirao program medija, odnosno kreativna Europa. Zalagali smo se i pomogli smo da se i u okviru tog fonda u sljedećoj financijskoj perspektivi osiguraju financijska sredstva za kvalitetno novinarstvo i za razvoj medijske pismenosti.
Sljedeća replika je poštovane zastupnice Peović.
Pa evo rekli ste da se neke stvari ne treba mijenjati ako je zakon dobar, to se slažem. Ali neke stvari bi uistinu trebalo mijenjati. Jedna od tih je dakle ona praksa koja predviđa da javni sektor 15% svojih sredstava za oglašavanje treba utrošiti na lokalnim i regionalnim radijima i televizijama. To je bila osnova koja je omogućila veliku aferu Fimi Medie, izvlačenja novaca, velikog suma novaca iz tijela državne uprave i javnih poduzeća na ime oglašavanja. Ovdje se dakle to ostavlja člankom 39. gdje se dakle nastavlja sa praksom oglašavanja tijela državne uprave, javnih poduzeća na lokalnim radijima, televizijama i portalima. Dakle, zašto se to ne nazove svojim imenom, zašto se ne omoguće javne subvencije, dakle lokalnim medijima a ne na ovaj način koji je itekako bio koruptivan u prošlosti i pokazao se loš.
Poštovana ministrica Obuljen Koržinek.
Poštovana gospođo zastupnice, usudila bih se reći da ste zaista krivo protumačili tu odredbu. Radi se o tome da ovi koji su navedeni u tom članku oni imaju svoje budžete za oglašavanje. I intencija ovog članka je da sav taj budžet ne bi otišao samo prema velikim nacionalnim medijima, da se minimalno 15% usmjeri prema lokalnim medijima, dakle to nije nikakva mjera koja bi poticala bilo kakav oblik korupcije nego upravo suprotna mjera koja želi poticati lokalne medije, uostalom i jedan instrument za koji se snažno zalažu u svim iteracijama zakona … [[Govornica se ne razumije.]] kao krovne udruge Nacionalna udruga televizija i Hrvatska udruga radijskih nakladnika.
Sljedeća je replika poštovanog zastupnika Tomaševića.
Mislim bilo je dosta prijedloga danas, pa bih htio čuti neku reakciju od vas na te prijedloge. Primjerice konkretno ovo što je najspornije bilo i mjesecima prije ove rasprave u Saboru. Konkretno zašto se ne bi onda nakladnicima dozvolilo ta dva modela. Znači ili da imaju neanonimne komentare na način da su registrirani i kod nakladnika. Oni ne moraju biti vidljivi svim čitateljima imenom i prezimenom, ali ukoliko se radi o govoru mržnje ili poticanju na nasilje da se tada može preko nakladnika utvrditi identitet ljudi koji su to napisali. I onda su ti ljudi odgovorni za to što su napisali. Ili s druge strane da se dozvole anonimni komentari, međutim onda da ih filtriraju urednici i nakladnici. I u tom slučaju su nakladnici odgovorni za taj sadržaj. Na taj način bi se ipak nekako išli u korak sa svjetskim praksama, pa jedan Guardian ima isto takav sličan model i ne vidim šta bi tu bilo problematično. A s druge strane da kazne budu proporcionalne prihodima tih nakladnika, a ne profitu ili da budu jednake za sve.
Hvala. Odgovor poštovane ministrice Obuljen Koržinek. Izvolite.
Hvala vam na ovom komentaru. Od trenutka kad smo počeli govoriti o ovom zakonskom rješenju i komunicirati ga javno, a tome ima i više od godinu dana navodili smo različite primjere. Dakle, baš i te primjere koje ste i vi rekli, ali i ostale primjere, dakle medija koji neki ograničavaju vrijeme u kojem se može komentirati. Dakle, možete nekoliko sati nakon objave članka nakon toga se to zatvori. Neki imaju određeni tip uredničkog filtera kao ona klasična pisma čitatelja. Dakle, postoji neki urednik komentara koji odobrava objavu onih komentara koji su vezani uz taj članak i koji se smatraju primjerenima. Dakle, cijeli je niz rješenja. Postoji i određeni algoritmi, međutim oni imaju svoja ograničenja s obzirom da ne mogu se uključiti u kontekst. Postoje i neka druga rješenja. Čuli smo danas neka. Vidjet ćemo do drugog čitanja kako to precizno urediti.
Hvala. I zadnja replika je poštovanog zastupnika Marina Miletića.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine Reiner, gospodine Bukarica, uvažena ministrice. Ja bih htio na kraju, mislio sam nešto, ali ću skroz drugačije. Više od 14 sati smo u sabornici od 9,30, dva iznimno važna zakona. Ono što je dobro, da je to dobro čitanje. I uistinu vjerujem da ste čuli puno dobrih prijedloga i evo molim vas da ih ugradite već u drugo čitanje, da onda i ta rasprava bude baš kvalitetna. Puno smo čuli danas dobrih stvari ovdje. Ja bih htio sve kolege evo iz oporbe pohvaliti, evo i kolege koji su tu iz vladajuće stranke isto od 9,30 i vas ministrice cijeli dan vas gledam iako se ne slažemo u nekim stvarima ali to je nebitno sada. Vrlo stoički sudjelovali ste, evo bili ste strpljivi vi sa nama, pa evo hvala svima na današnjem danu ovdje u Hrvatskom saboru.
Hvala lijepo. Evo s tim lijepim riječima ćemo zaključiti ovu raspravu i glasovat ćemo o ovoj točci kad se steknu uvjeti.