Den reglementsmessige tid for kveldsmøtet er nå over, men presidenten vil foreslå at dette møtet fortsetter inntil dagens kart er behandlet – og anser det som vedtatt.
Samleproposisjonen om lov om endringer i folketrygdloven og i enkelte andre lover inneholder noen materielle endringer som delvis er knyttet til budsjettforslaget for år 2000, og enkelte lovtekniske justeringer og klargjøringer av praksis. Komiteen støtter enstemmig forslaget om at frivillig og pliktig førstegangstjeneste likestilles ved fremtidig beregning av pensjonspoeng i forbindelse med uførepensjon, slik at også kvinner får medregnet år da de har utført frivillig førstegangstjeneste. Likeledes er komiteen enig med departementet i at personer som er medlem av folketrygden under ferieopphold, bør få dekket utgifter til dialyse- og oksygenbehandling i utlandet i samme utstrekning som innen EØS-området, og støtter forslaget om dette. Komiteen er også enig i at man i særskilte tilfeller kan tilstå rehabiliteringspenger under aktivisering mv. også hos annen enn egen arbeidsgiver. Det er heller ingen merknader til at styret i Vinmonopolet fastsetter lønnen til administrerende direktør eller at folketrygdloven § 8-19 fjerde ledd presiserer gjeldende rett. Komiteens flertall, alle unntatt Høyre, viser til at minste inntektsgrunnlag for rett til sykepenger fra folketrygden ble hevet fra 50 pst. til 125 pst. av grunnbeløpet fra 1. januar 1999 som et ledd i en budsjettmessig tilstramning for dette år. Dette flertallet støtter forslaget om å tilbakejustere denne nedre inntektsgrensen til 50 pst. av grunnbeløpet, slik det ble varslet i St.prp. nr. 67 for 1998-1999. Flertallet viser til budsjettforliket mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, og foreslår derfor at endringen iverksettes fra 1. januar 2000. Komiteens medlemmer fra Høyre viser til at Høyre i sitt alternative budsjett viderefører dagens regler. Komiteens flertall er også enig i at grunnstønad til telefonhold bare ytes i særlige tilfeller. Ordningen med grunnstønad til dekning av ekstra utgifter til mobiltelefon og teksttelefon foreslås opprettholdt. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet vil stemme mot dette forslaget fordi de frykter at ordningen vil føre til at flere klienter med et reelt behov vil avstå fra å søke, og at behovsprøving vil føre til at for mange søknader blir avvist. Komiteflertallet, medlemmene fra Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, støtter forslaget om at arbeidstakers egen helsetilstand ikke skal ha betydning for arbeidsgivers plikt til å betale omsorgspenger ved barns eller barnepassers sykdom, slik at § 9-8 fjerde ledd annet punktum i folketrygdloven oppheves. Fremskrittspartiet, Høyre og Sosialistisk Venstreparti frykter at dette kan bidra til å legge sterkere belastning på arbeidsplasser som har kronisk syke tilsatt, og vil stemme mot dette forslaget. Det fremmes forslag om en lovendring som gir trygdeetaten hjemmel for å kreve at mottakere av utbetalinger fra etaten med en yrkesmessig forbindelse med denne, oppretter bankkonto. Komiteflertallet er enig i dette, men medlemmene fra Fremskrittspartiet vil ikke støtte et forslag om at man skal kunne pålegges opprettelse av slik konto. Komiteflertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet og Høyre, støtter også forslaget om at det gis hjemmel til forsøk med utvidet adgang til egenmeldt sykefravær kombinert med utvidet egenerklæring. En samlet komite er enig i at stortingsvedtaket om prøveordning, der henvisningskrav fra lege til kiropraktor faller bort, bør medføre en tilsvarende endring i folketrygdloven på dette punkt. Komiteen understreker betydningen av at disse forsøkene blir grundig evaluert. Jeg anbefaler komiteens innstilling.
Etter saksordførers innlegg har jeg ikke så veldig mye å tilføre. Jeg vil bare komme med noen små kommentarer. Fremskrittspartiet vil vise til den utviklingen som har funnet sted de senere år, der en har foretatt nedbygging av grunnstønaden på flere områder. Det kan her imidlertid vises til at både ved reduksjonen som ble foretatt overfor diabetikere, og ved fjerning av det skattemessige særfradraget, ble det gitt bedre ytelser på en del andre områder som til en viss grad reduserte virkningen av bortfall av grunnstønaden. Dette synes dessverre ikke å være tilfellet med den endringen som foretas i folketrygdloven § 6-3. Ved bortfall av grunnstønad til telefon er Fremskrittspartiet bekymret for at den trygghet en del uførepensjonister med store helseproblemer føler ved å kunne ha kontakt med omverdenen, vil kunne bortfalle som en følge av at en ikke har råd til å kunne nyttiggjøre seg telefonen av økonomiske årsaker. Fremskrittspartiet frykter at dersom grunnstønad bare skal gis i spesielle tilfeller, vil dette kunne føre til at mange klienter med et reelt behov faktisk vil la være å søke. Jeg frykter også at behovsprøving vil føre til mange avslag av økonomiske grunner. Fremskrittspartiet vil derfor stemme mot Regjeringens forslag om at grunnstønad til telefon bare skal innvilges i «særlige tilfeller». Fremskrittspartiet vil videre stemme mot Regjeringens forslag til endring av § 9-8 – dette fordi vi frykter at ved å foreta denne endringen skyver vi enda flere belastninger over på arbeidsgivere som har kronisk syke ansatt. Dersom dette forslaget til endring blir vedtatt, er jeg redd det vil vanskeliggjøre kronisk syke menneskers muligheter til å finne seg arbeid. Fremskrittspartiet vil også stemme mot Regjeringens forslag til endring av folketrygdloven § 22-18 andre ledd og bidragsinnkrevingsloven § 19 andre ledd – dette ut fra prinsippet om at dersom firmaer eller virksomheter av ulike grunner ikke ønsker å opprette bankkonto eller ikke ønsker å oppgi sitt kontonummer, må dette være en frivillig sak. Fremskrittspartiet vil videre stemme mot Regjeringens forslag til endringer i folketrygdloven § 25-13 om økt bruk av egenmelding for sykefravær. Dette kan nok føyes inn i rekken av forslag fra Regjeringen om stadig å påføre arbeidsgivere større utgifter og problemer. Men det må snart bli slutt på at arbeidsgivere skal bli overøst med en rekke problemer. Hvis man skal kunne få ned sykefraværet, som sikkert er hensikten med akkurat dette forslaget, er man nødt til å gå inn i selve sykelønnssystemet og ikke foreta dette grepet som Regjeringen nå gjør.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 149]]
En enstemmig komite anbefaler at brukerstyrt personlig assistanse blir lovfestet gjennom en endring av lov om sosiale tjenester § 4-2 bokstav a. Kommunene får nå en plikt til å ha et slikt tilbud om brukerstyrt personlig assistanse, og brukerne kan nå ha krav på å få tjenesten organisert på den måten. Brukerstyrt personlig assistanse er et tilbud om praktisk og personlig hjelp for sterkt funksjonshemmede som har behov for bistand i dagliglivet. Hjelpen er ikke begrenset til kun å være i hjemmet. For mange vil det være av stor betydning nettopp å få mulighet til å fungere og delta i aktiviteter utenfor hjemmet. Ved hjelp av sine personlige assistenter kan funksjonshemmede bygge opp sosiale nettverk og dermed forebygge isolasjon og ensomhet. At ordningen er brukerstyrt, betyr at den funksjonshemmede selv bestemmer hvilke behov han eller hun har. De bestemmer hva assistentene skal gjøre, og til hvilken tid hjelpen skal gis. Brukeren har rollen som arbeidsleder og får dermed større innflytelse over egen livssituasjon. Komiteen er enig om at andre enn brukeren kan være arbeidsleder, som f.eks. foreldre eller hjelpeverge. Det er uenighet om hvorvidt en skal ha en aldersgrense på 18 år. Alle partier, unntatt Fremskrittspartiet, mener at siden brukeren selv skal være arbeidsleder, lære opp og veilede assistentene i hvordan hjelpen skal gis, bør brukeren som hovedregel være 18 år. Det kan unntaksvis gis avtale om brukerstyrt personlig assistanse til yngre brukere dersom dette er til det beste for brukeren og deres foresatte. Fremskrittspartiet ønsker ingen aldersgrense. Det samme partiet mener at også foreldre og andre nærstående personer som yter omsorg, må kunne ansettes som personlige assistenter om brukeren ønsker det. Flertallet minner om at familiemedlemmer kan få omsorgslønn. Det samme flertall mener at bruk av en ekstern assistent kan være med og gi økt selvstendighet i forhold til foreldre. Dette er spesielt viktig for unge brukere. For den som ansettes som assistent, finnes det tre alternativer: Kommunen kan være arbeidsgiver, det kan være brukeren selv, eller et andelslag opprettet av brukerne. Komiteen peker på at ved ansettelse i kommunen kan de assistenter som ikke har full stilling, ha andre oppgaver i kommunen. Uavhengig av hvem som har arbeidsgiveransvaret, er det viktig at brukeren selv deltar i ansettelsen og godkjenner den som tilsettes. Komiteen understreker behovet for at brukeren får opplæring i arbeidslederrollen. Erfaringene fra forsøksperioder viser at dette var et kritisk punkt. I prøveperioden har det skjedd en økning i tjenestemengden for dem som har hatt brukerstyrt personlig assistanse. Det skal gis øremerket stimuleringstilskudd i tre år til. Komiteen ser det som viktig at erfaringene fra denne perioden vil bli tatt med i drøftingene om kommunerammen i inntektssystemet. Til slutt vil jeg uttrykke glede over denne lovendringen. Etter seks års prøvetid vet jeg at den blir godt mottatt. Mer enn 90 pst. av brukerne er tilfreds eller svært tilfreds med ordningen. Noe av det aller viktigste er at brukeren får færre personer å forholde seg til. Brukeren kan få hjelp til oppgaver som hjemmehjelptjenesten og støttekontakter normalt ikke utfører. Brukerne bestemmer selv mer over sin hverdag og sitt liv. Brukerstyrt personlig assistanse gir rom for fleksible løsninger, og jeg tror det også gir bedre livskvalitet.
Dette er en god sak for mange sterkt funksjonshemmede. Praktisk og personlig hjelp er et godt og nødvendig alternativ for dem som er sterkt funksjonshemmet og som derfor har behov for hjelp til gjøremål både i og utenfor hjemmet. I mange sammenhenger prøver vi å få til bedre brukerstyring på de sosiale helsetjenestene. Brukerstyrt personlig assistanse er et konkret tiltak som kan imøtekomme brukernes behov for og krav på personlig integritet, og behovet for selvstendighet. I dette korte innlegget vil jeg understreke følgende: Brukeren må selv så langt det er mulig, definere sine behov og assistentens gjøremål. Og selv om arbeidslederfunksjonen i hovedsak kan tillegges brukere over 18 år, er det meget viktig at unge mennesker under 18 år får mulighet til å utvikle en naturlig selvstendighet i forhold til f.eks. foreldrene, gjennom bruken av personlig assistent. I denne sammenhengen vil jeg understreke at Regjeringen, slik komiteen har pekt på, må vurdere å åpne for avtale om brukerstyrt personlig assistanse til yngre brukere når dette er til beste for brukeren og dens foresatte. Jeg viser her til positive erfaringer for mange unge under 18 år som har hatt avtale om brukerstyrt personlig assistanse.
Det er svært gledelig at denne saken som omhandler brukerstyrt personlig assistanse, nå ligger til behandling i Odelstinget. Det viser at man tar dette tiltaket på alvor, og på denne måten sier seg enig i at dette er en form for tiltak som hjelper en rekke mennesker til å kunne få en bedre livssituasjon. Fremskrittspartiet synes likevel at dagens forslag til lovendring ikke strekker seg langt nok til å kunne ivareta det som burde vært en selvfølge for en rekke mennesker. Det er etter Fremskrittspartiets mening behov for at brukerstyrt personlig assistanse blir tatt inn i lovs form som en rettighet betalt av staten. Jeg må si at jeg frykter at det ved bare å foreta denne lovendringen som det i dag legges opp til, er en viss fare for at det ikke i tilstrekkelig grad sikrer den enkeltes behov. Jeg håper derfor at Regjeringen på et senere tidspunkt vil vurdere å lovfeste retten til denne tjenesten, da finansiert av staten. Jeg vil understreke at de kriteriene som det legges opp til for å kunne ta del i dette opplegget, er for strenge. Jeg vil derfor påpeke at det ut fra Fremskrittspartiets syn ikke burde være noe til hinder for at andre enn brukeren selv skulle kunne være arbeidsleder. Dette har også flere av de organisasjonene som har kommet med innspill i denne saken, påpekt. I en rekke situasjoner vil det faktisk være naturlig at f.eks. foreldre eller hjelpeverge er den som kunne inneha arbeidslederfunksjonen. Jeg vil avslutningsvis bare påpeke at det i proposisjonen legges opp til at pårørende og andre nærstående personer ikke skal kunne ansettes som personlige assistenter, men at disse helle bør få kompensasjon ved tildeling av omsorgslønn. Dette er jeg ikke enig med Regjeringen i . Det bør være brukeren selv som er den som skal ha det avgjørende ordet om hvem som skal kunne ansettes. Dersom en bruker føler seg mer trygg på en av sine nærmeste, må det være opp til brukeren om det blir denne personen som skal ansettes. Når det gjelder selve finansieringen av denne tjenesten, er det viktig at så lenge kommunene er de som har ansvaret, må det være øremerkede midler, dette fordi det ikke skal være mulig for en kommune å ikke tildele denne type tjenester ut fra at kommunens budsjett ikke strekker til fordi man har prioritert andre tiltak foran dette gode tiltaket. Fremskrittspartiet vil likevel støtte Regjeringens forslag til lovendring. Selv om vi er av den oppfatning at en ikke strekker seg langt nok, er i hvert fall dette en god forbedring i forhold til dagens situasjon.
I Voksenåserklæringa slo Regjeringa fast at vi vil arbeida for å styrkja funksjonshemma sine kår og rettar, og for at alle ut frå eigne føresetnader må få høve til å delta i aktivitetar i samfunnet. Brukarmedverknad og brukarstyring er viktige element for å nå målet om full deltaking og likestilling for funksjonshemma. Å setja den einskilde i stand til å ta styring over eige liv betyr mykje for auka livskvalitet. Vi ynskjer det myndige mennesket – som tek ansvar for seg og sin eigen situasjon. Dei funksjonshemma har sjølv lenge, både i Noreg og internasjonalt, teke til orde for ordningar som kan hjelpa dei til i størst mogleg grad å styra sitt eige liv. Ein viktig del har vore å få til ordningar med brukarstyrt personleg assistent, altså ein eller fleire personlege hjelparar som m.a. gjer det mogleg å redusera talet på kommunale hjelparar. I dag kan det vera så mange som 20-30 personar som skiftar på å yta hjelp til ein enkelt person i løpet av ei veke, alt etter dei turnus- og tenesteplanane som gjeld i kommunen. Desse tenesteytarane kjem oftast inn i heimen til den funksjonshemma og grip såleis inn i privatlivet. Brukarstyrt personleg assistanse er ei alternativ organisering av praktisk og personleg hjelp for sterkt funksjonshemma som har behov for assistanse i dagleglivet, både i og utanfor heimen. Ordninga skal vera ei meir fleksibel omsorgsteneste, der brukaren sjølv har rolla som arbeidsleiar. Han eller ho tek slik på seg eit større ansvar for organisering og innhald i forhold til sine reelle behov. Brukaren kan ha med færre personar å gjera utan at det totale tenestetilbodet vert redusert. Det er viktig å understreka at tenesta ikkje skal bli ei særordning for bestemte brukar- eller diagnosegrupper. Før tilbodet vert gitt, skal det liggja føre eit enkeltvedtak etter sosialtenestelova om praktisk assistanse. Men innan dei timerammer som kommunen sitt vedtak set for praktisk bistand, kan brukarane sjølve styra kven han eller ho vil ha som hjelpar eller hjelparar, kva assistenten eller assistentane skal gjera, kvar og til kva tider hjelpa skal gjevast. Brukarstyring vil følgjeleg kunna medverka til betre ressursutnytting og kvalitetssikring. Tenesta skal vera ein del av dei samla kommunale omsorgstenestene og knytast til personen, ikkje til bustaden. Evalueringar frå Østlandsforskning og Ressurssenteret for Omsorgstjenester viser svært positive tilbakemeldingar både frå brukarar, assistentar og kommunar. Brukarane er svært tilfredse med at ordninga er føreseieleg, gjer ein mindre avhengig av pårørande og gjev meir fleksibilitet og høve til å leva eit sjølvstendig liv. Av omsyn til vørdnad for brukaren og trong for mest mogleg fleksibilitet har det vore eit sentralt poeng at tenestemottakaren sjølv skulle styra mest mogleg av hjelpa. Eg er samd i det. Det er hovudgrunnen til at vi konsekvent har nytta nemninga «brukarstyrt personleg assistanse» om den ordninga vi no gjer framlegg om. Ordninga med brukarstyrt personleg assistanse har vore prøvt ut både som eit forsøksprosjekt i regi av Norges Handikapforbund og som eit satsingsområde i Regjeringa sin handlingsplan for funksjonshemma. Opplegget er blitt, som sagt, gjennomgåande godt motteke. Vi ynskjer å føra denne ordninga vidare, og dermed knyta ho til det sosialrettslege systemet vi alt har. Det er difor vi gjer framlegg om at brukarstyrt personleg assistanse skal organiserast saman med den praktiske hjelpa som finst heimla i sosialtenestelova § 4-2 a), som ein måte å organisera denne hjelpa på. Eg er glad for at denne løysinga har fått støtte frå alle partia, òg frå Framstegspartiet, sjølv om dei helst ville hatt ei anna løysing. Dei punkta det er usemje om, er i fyrste rekkje i forhold til dei avgrensingane som er gjorde. Det er etter mitt skjøn viktig å ha slike avgrensingar, òg om dei ikkje kan – eller bør – gjerast heilt absolutte. Det er brukarstyring vi fyrst og fremst vil oppmuntra til, ikkje berre ei endring i det kommunale tenestemønstret i retning av færre tenesteytarar. Mindretalet tek etter mitt skjøn for lite omsyn til nettopp brukarstyringa når dei m.a. vil sløyfa kravet om at brukaren som hovudregel bør vera 18 år, og opnar for full bruk av andre som arbeidsleiarar. Dette er noko vi eventuelt får koma attende til når vi ser korleis ordninga utviklar seg. Eg viser òg til at når det gjeld nærståande, er det i proposisjonen opna for at dei, i enkelttilfelle, kan tilsetjast som assistentar. Nokre spørsmål må avklarast nærare før ordninga kan setjast i verk, slik det ofte er med nye tiltak. I proposisjonen har vi m.a. nemnt at det må eit samarbeid til med Kommunal- og regionaldepartementet om nokre av dei arbeidsrettslege sidene. Det arbeidet set vi i gang med straks. Lat meg til slutt seia meg glad for at vi no har fått til ei lovfesting av brukarstyrt personleg assistent. Eg er trygg på at det vil føra til eit betre liv for mange funksjonshemma. I 1999 er det løyvt 35 mill. kr, og 504 brukarar er omfatta av ordninga. I budsjettet for år 2000 er løyvinga auka med 10 mill. kr. Dette vil gje rom for 200 nye brukarar. Eg ser fram til oppteljinga etter år 2000. Eg trur vi då er nærare målet om at alle – òg dei funksjonshemma – skal få betre «mulighet til å leve og bo selvstendig og til å ha en aktiv og meningsfylt tilværelse i fellesskap med andre», slik det heiter i formålsparagrafen i sosialtenestelova. Nettopp dette vil ei lovfesting av brukarstyrt personleg assistanse medverka til.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 2.
Vi har i dag foretatt en underlig saksbehandling, vi har debattert en odelstingssak i Stortinget. Jeg trodde faktisk ikke det var mulig før det ble sånn, og jeg håper at vi slipper å komme i den situasjonen igjen. Fremskrittspartiet har fremmet et forslag basert på et genuint ønske om likebehandling og erkjennelse av likeverd for alle barn og deres foreldre. Vi har merket oss at Stortinget har vedtatt tre menneskerettighetskonvensjoner som overordnet norsk lov, og denne nye loven må bety at man anser menneskerettigheter for å være av avgjørende betydning også for innbyggere i Norge. Fremskrittspartiet mener videre at skal de ord som er sagt av flertallet gjentagne ganger både i denne sal og i valgkamper om det likeverdige opplæringstilbud, være noe mer enn festtaler, må rettighetene beskrevet i den internasjonale konvensjonen om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter få materielt innhold. Skal en rettighet ha noe som helst verdi annet enn kunstig pynt på f.eks. Stortingets juletre, må de økonomiske forhold for å oppfylle retten sikres. Under behandlingen av saken om kvalitetssikring av grunnskolen og den videregående skole fremmet Fremskrittspartiet forslag om minstestandarder og kontroller som en naturlig og nødvendig oppfølging av den nye lov som bygger på menneskerettighetene. Våre forslag ble nedstemt av flertallet. At forslagene ikke fikk flertall, betyr ikke at de var gale – snarere tvert imot. Fremskrittspartiets forslag om å heve kvaliteten i den offentlige norske skole og likedan våre forslag om økonomisk likestilling betyr at vi i Fremskrittspartiet tar spørsmålet om troverdighet i forhold til velgere og deres barn og unge meget alvorlig. Det vil være å håpe at flertallet i denne sal etterlever de konvensjoner de selv ratifiserer på vegne av oss alle, og senere vedtar som overordnet norsk lov. Med dette vil jeg fremme det forslaget som Fremskrittspartiet har i Innst. O. nr. 11.
Ursula Evje har tatt opp det forslaget hun refererte til.
På grunnlag av enighet i komiteen er debatten om denne sak avsluttet i stortingsmøtet, men jeg skal få ta opp forslaget fra Høyre, som står som forslag nr. 2 i innstillingen på side 3, annen spalte.
Inge Lønning har tatt opp det forslaget han refererte til. Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 3.[[Votering, se side 151]]
Odelstinget skal votere i sakene nr. 1- 3.
Fremskrittspartiet har varslet at de går imot.
Fremskrittspartiet, Høyre og Sosialistisk Venstreparti har varslet at de går imot.
Fremskrittspartiet har varslet at de går mot andre punktum. Det voteres først over dette punktum, deretter over paragrafens øvrige punktum.
Fremskrittspartiet og Høyre har varslet at de går imot andre ledd bokstav d). Det voteres først over bokstav d), deretter over paragrafens øvrige ledd og bokstaver.
Fremskrittspartiet har varslet at de går imot andre punktum. Det voteres først over dette punktum, deretter over paragrafens øvrige punktum.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten er det satt fram to forslag. Det er: forslag nr. 1, fra Ursula Evje på vegne av Fremskrittspartiet forslag nr. 2, fra Inge Lønning på vegne av Høyre Forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet, lyder:
Forslag nr. 1 B, fra Fremskrittspartiet, samt forslag nr. 2, fra Høyre, blir å sende Stortinget i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd. Det vil bli votert alternativt mellom forslag nr. 1 A, fra Fremskrittspartiet, og komiteens innstilling.
Det foreligger ikke noe referat.