Spoštovani! Ker pričenjam 30. sejo državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena poslovnika, vas prosim, če lahko zasedete svoja mesta. Preden bomo prešli na določanje dnevnega reda, vas bom obvestil, kdo se od kolegic in kolegov zaradi drugih obveznosti danes, prvega dne zasedanja seje ne more udeležiti. To so kolegi Battelli, Horvat, Jerovšek, Kangler, dr. Merlo, Partljič, Peterle, kolegica Pozsončeva, kolegi Školč, Terčon, Veber, kolegica Oražmova in kolega Zamernik. Na sejo sem povabil predstavnike Vlade Republike Slovenije, k vsem točkam dnevnega reda. K 1. točki predsednika vlade mag. Ropa, predstavnika Sodnega sveta in predstavnika Sveta fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij k 30. točki dnevnega reda. Vse že vnaprej lepo pozdravljam! Sedaj pa bo državni zbor prešel na določitev dnevnega reda 30. seje. Predlog dnevnega reda je pripravljen skladno z 59. členom poslovnika državnega zbora. Ta predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 17. oktobra letos. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena poslovnika. Najprej bomo prešli na odločanje o predlogih za umik. Kot veste, je kolegij predsednika državnega zbora na svoji seji 24.10.2003 sklenil, da bo zbor predloge za začetek postopka za spremembo ustave, to je od 2. do vključno 14. točke pri predlogu za sejo, obravnaval na izredni seji. Zato kolegij zboru predlaga, da te točke umaknemo z dnevnega reda te, 30. seje. Predlagam, da o vseh predlogih za umik razpravljamo skupaj. Če bo kdo tako želel - domnevam, da vlada ne želi besede, zatosprašujem, ali želijo besedo predstavniki poslanskih skupin, ki imajo do tri minute časa na razpolago? Če besede o tej odločitvi, ki je bila sicer soglasno sprejeta, ne želi nihče, bomo prešli na posamično odločanje, tako kot veleva poslovnik, za umik navedenih točk z dnevnega reda. Prehajamo na odločanje o predlogu za umik predloga za začetek postopka za spremembo ustave Republike Slovenije, EPA 708 /II. Glasujemo. Pardon! Ne dela? Ne dela. Dobro. Še enkrat prosim, preden bomo ponovno glasovali, da preverite, ali glasovalne naprave delujejo. V odločanje dajem predlog, da z dnevnega reda umaknemo predlog za začetek postopka za spremembo ustave Republike Slovenije, EPA 708 /II. Glasujemo. 57 navzočih, 49 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Enak predlog dajem za predlog za začetek postopka za spremembo ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona, EPA 702 /III. Glasujemo. 53 navzočih, 46 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 3.]] Tudi ta predlog je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona, EPA 700 /III. Glasujemo. Vseh glasovanj je 12. 55 navzočih, 46 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 3.]] Predlog je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu za umik predloga za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona, EPA 701 /III. Glasujemo. 56 navzočih, 46 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 3.]] Tudi ta predlog je sprejet. O enakem predlogu bomo glasovali pri začetku postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona, v primeru EPA 692 /III. Glasujemo. Prosim. 54 navzočih, 45 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 1.]] Predlog je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu za umik predloga za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona, EPA 703 /III. Glasujemo. 62 navzočih, 50 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 3.]] Predlog je sprejet. Prehajamo na enak predlog za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona, EPA 365 /III. Glasujemo. 62 navzočih, 52 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 3.]] Predlog je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu za umik predloga za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona, EPA 377 /III. Glasujemo. 57 navzočih, 48 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 2.]] Predlog je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu za umik predloga za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije, EPA 390 /III. Glasujemo. 61 navzočih, 51 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 3.]] Predlog je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu za umik predloga za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije, z osnutkom ustavnega zakona, EPA 391 /III. Glasujemo. 64 navzočih, 51 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 3.]] Predlog je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu za umik predloga za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona, EPA 693 /III. Glasujemo. 60 navzočih, 49 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 3.]] Sprejeto. Še dve taki glasovanji imamo. Najprej o predlogu za umik predloga za začetek postopka za spremembo ustave z osnutkom ustavnega zakona, EPA 394 /III. Glasujemo. 65 navzočih, 50 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 4.]] Sprejeto. In končno še za EPA 417 /III, to je zadnje glasovanje. Prosim! Glasujemo. EPA 417 /III. 61 navzočih, 48 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 3.]] Ta predlog je sprejet. Predlogov za širitev nisem prejel, tako da lahko odločimo o dnevnem redu. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem in sprejetimi spremembami. Prosim? Obrazložitev glasu? Prosim.
Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki bomo glasovali proti predlogu dnevnega reda, kajti ocenjujemo, da je, prvič, sramotno, da se državni zbor danes ni upal spoprijeti s točkami dnevnega reda iz naslova sprememb ustave. In pa drugič, kar v nacionalni stranki ocenjujemo kot skrajno neresno do posameznih političnih strank, da kljub temu, da smo v naši poslanski skupini naslovili na matično delovno telo, da se ne obravnava zakon o volitvah v državni zbor,zaradi tega, ker bo prvopodpisani odsoten tega dne, je državni zbor oziroma vodstvo državnega zbora prešlo po naši oceni mejo dobrega okusa in predlog zakona obravnavalo navkljub temu, da predlagatelja oziroma prvopodpisanega ne bo na seji in da ne bo mogel zagovarjati zakona. V nadalje ocenjujemo in pa pričakujemo, kajti le to bi bilo v smislu dobrih odnosov sodelovanja tega državnega zbora, da se tovrstne želje oziroma zahteve posameznih poslancev ali poslanskih skupin upoštevajo. Ker pa seveda te elastičnosti ta državni zbor in pa to vodstvo do sedaj ni obravnavalo oziroma ni upoštevalo, bomo v nacionalni stranki nasprotovali dnevnemu redu. Hvala.
Želi še kdo obrazložiti glas? Prav, potem bo državni zbor odločal o dnevnem redu. Prosim, glasujemo! 69 navzočih, 48 za in 10 proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je državni zbor določil dnevni red te seje in da lahko začnemo obravnavo posamičnih točk. Prva bo na vrsti ob 15. uri, ko bo predsednik vlade in ministrice ter ministri odgovarjali na vaša vprašanja. Do takrat sejo prekinjam.
Še enkrat voščim vsem dober dan! Ali lahko prosim, da vsi zasedete svoja mesta? Nadaljevali bomo pred slabo uro začeto sejo državnega zbora, in sicer s 1. TOČKO DNEVNEGA REDA zVPRAŠANJI POSLANK IN POSLANCEV. Najprej bomo slišali tista vprašanja, ki so namenjena predsedniku vlade. Rad bi opozoril, da so se nekateri ministri zaradi drugih obveznosti opravičili, minister But, Kopač, ministrica Kovačeva, ministri Mramor, Rupel ter tudi dr. Gaber. Menim, da lahko preidemo na postavitev poslanskih vprašanj. Prva tri, kot rečeno, iz vrst poslanskih skupin opozicijskih strank. Najprej kolega Peter Levič, predsedniku vlade. Imate čas za vprašanje, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav gospodu predsedniku vlade in vsem prisotnim ministrom! Moje vprašanje se nanaša na problematiko mladih, ki so vključeni v šolski proces po zakonu o izobraževanju odraslih in ki po novi razlagi pravilnika o pogojih za opravljanje dejavnosti agencij za zaposlovanje in ostalih predpisov ne bi smeli opravljati začasnih in občasnih del prek agencij za zaposlovanje. Pravica do začasnega in občasnega dela mladih izhaja še iz daljnega leta 1964 in se je ohranila vse do danes. Danes ima ta pravica zakonsko osnovo v zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti in v pravilniku o pogojih za opravljanje dejavnosti agencij za zaposlovanje. Veliko je mladih, ki zaradi različnih razlogov opustijo srednješolsko izobraževanje. Težave pri dojemanju učne snovi, disciplinske težave, nezainteresiranost in nemalokrat tudi težke socialne težave v družini so le nekateri razlogi za izstop iz srednje šole. Podatki kažejo, da skoraj vsak 4. dijak ne dokonča srednješolskega izobraževanja. Šele po letu ali dveh in po težavah pri iskanju zaposlitve se ti mladi ponavadi zavejo pomena izobrazbe in začnejo iskati pot za dokončanje prekinjenega študija. Ena od možnosti izobraževanja po zakonu pa je izobraževanje odraslih. Po tem zakonu se v tem trenutku izobražuje več kot 10.000 mladih, od tega jih je 75% mlajših od 25 let in praviloma izhajajo iz socialno šibkih območij. V prejšnjem tednu je resorno ministrstvo izdalo uradno razlago pravilnika, ki sedaj vse to onemogoča. Ti dijaki oziroma mlade, ki se odločijo, da bodo izkoristili še drugo življenjsko možnost za poklic, se onemogočajo. Na primer, primerjava s pozitivnim primerom pri študentih. Študentje oziroma tako imenovani izredni študentje, ki prav tako plačujejo svoj študij in niso zaposleni in niso prijavljeni na zavodu za brezposelne, spadajo med izjeme in po 5. členu istega pravilnika lahko opravljajo začasna in občasna dela. Zakaj potem to ni mogoče tudi za dijake, ki za svoj študij prav tako plačujejo in niso zaposleni oziroma prijavljeni na zavodu za zaposlovanje. Še posebej je nerazumljiva ta določba zato, ker nima nobenih finančnih posledic za državni proračun. Torej nasprotno, iz koncesije se gradijo študentski domovi, namenjajo se sredstva za razvoj in polni državni proračun. Poleg tega so vpisi v tako imenovane izredne programe za pridobitev srednješolskih nazivov za letošnje leto končani. Vsi ti mladi so se vpisali v dobri veri, da bodo še naprej imeli možnost, da si lahko s svojim delom sami plačujejo izobraževanje, ko iz takšnih ali drugačnih razlogov niso izkoristili prve brezplačne možnosti. Gre v bistvu za spreminjanje pravil igre, ko ta igra že poteka. Zato vas sprašujem: Na kakšen način boste odpravili diskriminatoren položaj mladih, ki so zaradi tolmačenja pravilnikov in ostalih predpisov izgubili možnost, da si lahko na pošten način, prek opravljanja začasnih in občasnih del prek agencij za zaposlovanje, še naprej služijo denar, da znjim plačujejo že tako zasoljene večerne šole in si s tem odprejo možnost pridobitve izobrazbe? Ta jim bo omogočila zaposlitev in delo, ki je osnova za človekovo dostojno življenje in predpogoj za kakršnokoli resno razmišljanje o uresničitvi sanj o ustvarjanju družine, nakupu ali najemu stanovanja, morebiti celo o nadaljnjem univerzitetnem izobraževanju. Kaj potem mladim sploh še ostane, če jim vzamete še edino konkurenčno prednost, to je izobrazbo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod predsednik vlade, prosim.
Najlepša hvala za vprašanje. Torej, gre za problematiko mladih, ki so vključeni v šolski proces po zakonu o izobraževanju odraslih. Verjetno bi uvodoma v odgovoru na to vprašanje veljalo povedati, da je v Sloveniji urejeno delo prek študentskih servisov z namenom, da bi vsem slovenskim študentom, pa tudi dijakom, ki so vključeni v redni študijski in izobraževalni program, omogočili dodatno delo, dodaten zaslužek in s tem tudi lajšanje socialnega položaja. Ta sistem je bil že kar dolgo tega nazaj uveden in relativno dobro funkcionira. Ureditev ter način urejanja tega dela smo še pred leti uredili skupaj s študentskimi organizacijami. Dogovorili smo se, da bomo - še za časa, ko sem bil tudi sam minister za delo - da bomo vse spremembe predpisov na tem področju urejali dogovorno, to pomeni, na osnovi diskusije v svetu za študentska vprašanja pri vladi. V juliju mesecu letošnjega leta je bil spremenjen pravilnik, ki ureja to področje, in ta pravilnik se je usklajeval kar leto in pol. Pravilnik je bil v celoti - tako so mi posebej navedli, ko sem se pozanimal - usklajen z vsemi študentskimi organizacijami v Sloveniji in bistvo tega pravilnika je, da izenačuje pogoje poslovanja študentskih servisov, in tisto, kar je zelo pomembno, da zagotavlja boljši vsebinski nadzor nad sredstvi, ki jih zaslužijo študentje in dijaki, ki se bodo poslej zbirala na enem računu, in ima v tem kontekstu računsko sodišče posebne pristojnosti. Vse te spremembe so bile zelo smiselne in tudi enotno podprte. V zvezi s specifičnim položajem tistih mladih, ki pa se vključujejo v izobraževanje kot brezposelni, pa je že vseskozi veljala posebna ureditev, ki se je sedaj s tolmačenjem in tem pravilnikom eksplicitno uredila. To pa je, da ti, ki se ponovno vključijo in ti, ki se bodo ponovno vključevali, teh je približno 10 tisoč, ti bodo dobili novo možnost, da se ponovno vključujejo, tem bo država, zavod za zaposlovanje financirala njihovo izobraževanje. Poleg izobraževanja, jim financira tudi štipendije, skratka dodatna sredstva, in upravičeni so tudi sicer do socialne pomoči in imajo za to poseben status, tistih udeležencev v aktivni politiki zaposlovanja, ki prihajajo iz brezposelnih. In torej, njihov status ni status študenta ali dijaka. Zaradi tega, ker to ni formalnopravno in tudi dejansko takšen status. Zaradi tega se za njih ne predvideva, da bi v času, ko se ponovno vključujejo v izobraževanje, občasno ob tem še delali. Seveda, se pa predvideva za njih, da je kadarkoli možno vključevanje v redno delo in v ponovno zaposlitev. In to je ureditev, ki je veljala in ki je sedaj samo bolj natančno določena.
Hvala lepa. Želite dopolnilno vprašanje? Prosim.
Samo kratko. V bistvu teh mladih je kar nekaj, kot ste sami omenili, jih je 10 tisoč. V bistvu niso samo neka točka na papirju, ampak so tudi mladi ljudje, na žalost s problemi, ki se tičejo vseh nas. Niso dokončali šolanja, in cilj nas vseh je verjetno, da seomogoča tem mladim ljudem, ker ne nazadnje bodo oni, so oni naši zanamci, oni krojijo našo usodo. Se ne bi dalo mogoče z dopolnitvijo pravilnika o pogojih za opravljanje, v 5. členu so te stvari naštete, mogoče kaj storiti? Vendarle so to ljudje, ki so iz šibkih, bom rekel, socialnih območij in imajo neke probleme v življenju. Hvala lepa.
Hvala, kolega Levič. Predsednik vlade.
Spoštovani poslanec. Ti mladi ljudje so izstopili iz procesa izobraževanja in s posebnim programom aktivne politike zaposlovanja smo jim omogočili, da se ponovno vključijo v izobraževanje, da se izobrazijo in da postanejo konkurenčni na trgu dela. In v tem kontekstu so, bi rekel, izjema Izjema v tem smislu, da se jim v celoti plača izobraževanje, da se jim plačajo štipendije, in seveda se predvideva, da bodo to svojo priložnost izkoristili. Izkoristili jo bodo pa tako, če se bodo izobraževali in predvsem izobraževali. In temu je namenjena celotna ureditev. V kolikor kdorkoli znotraj študentskih organizacij smatra, da je potrebno kaj posebnega še dodatno urediti za te mlade, potem je seveda možna diskusija znotraj sveta za študentska vprašanja, ki funkcionira znotraj vlade. In ta diskusija bo opravljena in bo tudi opravljena v tem kontekstu odnosa med tistimi, ki redno študirajo, ali izredno študirajo, ki so redno vključeni v študijski in izobraževalni proces. In tem mladim, ki jih je 10 tisoč, ki so zelo pomembni, je posvečena kar zadosti velika mera pozornosti v smislu finančnih sredstev.
Hvala lepa. Predsedniku vlade bo sedaj zastavil vprašanje kolega Jelinčič. Imate besedo, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V zadnjem času se ogromno govori o izbrisanih. Gospod Krivic širi protislovensko delovanje in se dela lepega odrešenika, s tem pa tlači slovenski narod v vedno globlje zadolževanje, iz katerega kmalu ne bomo imeli več izhoda. Zanimivo pa je to, kdo so tisti, ki gospodu Krivicu pomagajo. Bom prebral njegovo pismo, kjer piše takole: "Sprememba je naravnost šokantna. Namreč sedaj so tako imenovanim izbrisanim ugodili tako rekoč vse." Dalje piše: "Ugotovil sem šele ta trenutek, ko sem po drugih obveznostih zvečer odprl računalnik in pregledal tekst obeh zakonov, ki so mi ga poslali iz ZLSD." To je združena lista, če kdo ne ve. "Do teh sprememb je, domnevam, prišlo 13. ali 14. oktobra in ne že na seji vlade 9. oktobra Takoj po tej seji mi je namreč izvršni sekretar LDS Biščak sporočil samo to, da so iz zakona črtali najhujšo protiustavnost, izključitev vračanja statusa oficirjev in tako naprej." In se sprašuje: "Kaj je kasneje pripeljalo do tako dramatičnega preobrata ne vem, pritisk Potrča in ZLSD, pritisk Školča in dela LDS?" Skratka, kaj se dogaja. Sedaj bodo vsi vojaki, vsi oficirji Jugoslovanske ljudske armade, ki so tolkli po Sloveniji, ki so jo tlačili in ki so svoje delo potem nadaljevali kje drugje, bodo v Sloveniji dobili status ubogega izbrisanca, dobili bodo finance. Konec koncev, kaj je bilo črtano iz tega zakona, piše Krivic naprej. "Črtana je bila zadnja alinea tega odstavka, ki se je glasila: Če je tujec kot aktivna vojaška ali civilna oseba, zaposlena v JLA, zapustil Slovenijo zaradi umika JLA iz Slovenije, če je tujec kljub pozivu predsedstva Republike Slovenije z dne 26.6. zapustil RS kot aktivna ali civilna oseba, zaposlena v JLA, če je tujec zapustil Republiko Slovenijo zaradi sodelovanja v oboroženih spopadih v državah naslednicah." Krasno, ti ljudje bodo sedaj dobili približno 850 milijard tolarjev tako imenovane odškodnine, za katero celo Krivic pravi, da ni potrebno, da se pravdamo, ampak pravi: "Naše društvo predlaga državi celo poravnavo, da priporočimo vsem prizadetim pristanek le na povračilo polovice škode, če bi jo država bila pripravljena plačati brez pravdanja." Skratka, tisti, ki so 12 let ilegalno bili v Sloveniji, in ministri za notranje zadeve, ki so bili takrat, bi morali biti procesuirani zaradi tega, ker takega števila ilegalcev niso izgnali iz Slovenije, bodo sedaj podpisovali dekrete, s katerimi bodo slovenske davkoplačevalce udarili po žepu. To šteje približno najmanj 300.000 tolarjev na glavo vsakega, tudi zadnjega dojenčka. Sprašujem gospoda premiera: Ali res nameravate ta zakon izpeljati v praksi? Hvala.
Gospod predsednik vlade, prosim.
Hvala za vprašanje, gospod poslanec. Torej, kar se tiče sistemske ureditve tega področja, sem že enkrat odgovarjal na vaše poslansko vprašanje, in sicer sem takrat povedal in zatrdil, da bo vlada spoštovala odločbo ustavnega sodišča. To je seveda za nas eden od temeljev pravne države in popolnoma nepredstavljivo bi bilo, da ne bi tega storili. To smo storili, storili smo na takšen način, kot je pravna stroka predlagala, in sicer v dveh delih, čeprav se nekateri s tem niso strinjali - tudi ti in ta, ki ga vi posebej omenjate, prek tako imenovanega tehničnega zakona, ki ga boste v kratkem obravnavali, in prek sistemskega zakona, ki je bil obravnavan na seji vlade. Pri obeh zakonih je šlo izključno in predvsem za uveljavljanje in izpeljavo odločbe ustavnega sodišča, seveda v kontekstu varovanja človekovih pravic, na katere opozarja ustavno sodišče. Rad bi vam zagotovil - in ne nazadnje bo to tudi razprava v državnem zboru pokazala -, da se z nobenim od teh dveh zakonov, zlasti ne z vsebinskim, ne podeljujejo pravice avtomatično, ampak so v skladu z odločbo ustavnega sodišča predvideni kriteriji, po katerih bo, kdorkoli bo pač v skladu z odločbo ustavnega sodišča in zakoni prišel do te pravice, lahko to pravico na koncu tudi izkoristil. Torej nihče, razen teh, ki bodo dobili pravico po 8. členu odločbe ustavnega sodišča, ne bo avtomatično te pravice za nazaj dobil. Izpolniti bo moral kriterije iz 4. in 5. člena vsebinskega, sistemskega zakona o "izbrisancih". Torej vsi tisti, ki so se prekršili zoper Slovenijo, storili kazniva dejanja, tisti seveda teh pogojev in tega kriterija ne bodo mogli izpolniti in tudi te pravice ne bodo mogli dobiti. Sicer pa boste točno o teh kriterijih, verjamem, da zelo obširno diskusijo opravili tukaj. Ta diskusija bo javna in boste lahko predlagali svoje rešitve, svoje predloge, in če bodo ti predlogi taki, da bodo smiselni, da bodo seveda tudi v smislu ustave, ustavnosti sprejemljivi, potem verjamem, da bo o njih možna diskusija. Gre za izpeljavo odločbe ustavnega sodišča.
Prosim, kolega Jelinčič.
No, s tem nisem zadovoljen, kajti gre zgolj za premetavanje besed, ki so zelo lepo napisane v tem zakonu in ljudem dovoljujejo, da bo pravzaprav ponovno prišlo še dodatnih pet, šest tisoč ljudi, ki jih prej ni bilo tukaj. V bistvu se stalno govori o izgovorih o kršitvi človekovih pravic "izbrisanim", ki so sami krivi za to, kajti takrat niso spoštovali ustavnega zakona, ki jim je nalagal rok, do katerega si morajo urediti status državljana ali pa tujca. In zdaj bodo ti ljudje nagrajeni! Kaj pa človekove pravice za poštene državljane Ali pošteni državljani pa nimajo človekovih pravic, imajo jih pa goljufi in špekulanti? Zelo čudno je vse skupaj v tej naši domovini. Govori se, da tudi Evropa pritiska, kar je navadna laž, kajti komisar Evrope proti rasizmu in nestrpnosti Michael Head je jasno povedal, da je reševanje tega problema naša notranja zadeva in da bi bil vsak njegov komentar vmešavanje v notranje zadeve Republike Slovenije. Sprašujem se oziroma ugotavljam, da je to, kar počne vladna večina, v nasprotju z interesi slovenskega naroda in tu gre za ekonomski umor lastnega naroda. In izgleda, da bo vladna večina dokončala tisto, kar je Jugoslovanska ljudska armada začela s tanki; tam JLA ni uspelo, ker smo se dvignili. Nekateri od teh gospodov, ki sedijo tukaj, so ustanavljali stranke za Jugoslavijo, in še vedno se drli "živela Jugoslavija", takrat, ko smo se nekateri borili. In ker danes ljudje ne morejo več vzeti brzostrelk v roke, da bi branili svojo lastnino, izgleda, da jih boste pokopali s tem vašim zločinskim zakonom. Hvala.
Želite še kaj dodati, gospod predsednik vlade? Ne. Potem vam bo naslednje vprašanje zastavil kolega Janez Janša. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik vlade, kolegice in kolegi! V Sloveniji se vse bolj pogosto vršijo konkretne odločitve izvršilne in sodne oblasti, ki s svojimi neposrednimi in posrednimi učinki vzpostavljajo pravno neenakost državljanov. Ob reviziji lastninjenja je bilo odkritih za mnoge milijarde oškodovanj vseh davkoplačevalcev. Vloženih je bilo preko 700 kazenskih ovadb, vendar ni znano, da bi bil kdo od prijavljenih kakorkoli obtožen in obsojen. Znano pa je, da so vsi več ali manj izjemno obogateli. Kaj je s temi 700 ovadbami? Koprskemu županu Popoviču, se je prisluškovalo, zasledovalo, zaprlo in obtožilo, čeprav se ga dolži, če se vse skupaj sešteje in tudi dokaže, za kakih 10% od oškodovanja, kot pa je do njega prišlo v primeru znane SIB banke. Nikomur od najodgovornejših za milijardno krajo v SIB banki se ne dogaja nič podobnega kot Popoviču. Generalna državna tožilka je obtožbe zoper zunanjega ministra komentirala, citiram: "Gre za zelo resno zadevo". Pri tej zadevi naj bi šlo za 8 milijonov tolarjev, ki niso bili nakazani. Torej za verbalni delikt. Pri SIB banki gre za najmanj tri milijarde tolarjev, pa generalna državna tožilka še nikoli ni rekla, da gre za resno zadevo. Še več, kazenske prijave, ki smo jih poslali že v začetku lanskega leta, še vedno ni našla. Seveda, zato, ker so odgovorni za krajo del elite, ki je na oblasti. Nekdanji župan majhne slovenske občine Sveti Jurij ob Ščavnici Slavko Mihelič je bil letos obsojen na leto dni zapora pogojno, ker naj bi si nezakonito obračunal eno dnevnico v višini 18 tisoč tolarjev. Jasno je, da ni pripadal niti LDS-u niti Združeni listi. V zadnjih mesecih smo spremljali več poskusov rušenja objektov v lasti podjetnika in izumitelja Franca Stroja. Poleg njegovega objekta stoji lovska koča, ki je bila narejena prav tako brez gradbenega dovoljena, pa je nihče ne skuša porušiti. Leta 1997 je bil odkrit in dokazan, in o tem se je veliko govorilo tudi v tem prostoru, poskus podkupovanja poslanca Pavla Ruparja. Šimenc Igor, ki ga je skušal podkupiti, ni bil nikoli obtožen, ampak je od LDS dobil za nagrado funkcijo generalnega sekretarja Slovenskih železnic. Kje, gospod Rop, je v tem primeru obstala preiskava? Sprašujem: Kaj bo vlada storila, da bodo organi izvršilne oblasti v svojih postopkih do vseh enaki? Kaj bo storila, da bo prišlo do sistemskih spremembe v sodstvu, ker se izvršilna oblast, seveda, ne sme vmešavati v konkretne postopke, zato da bomo dobili res učinkovito in nepristransko sodno vejo oblasti? In sprašujem: Kdaj bo vlada zamenjala generalno državno tožilko, ki je očitno zelo pristranska?
Hvala lepa. Gospod predsednik vlade, prosim, imate besedo.
Hvala za vprašanje. Vprašanje je namenjeno temeljnemu načelu ustave, to je enakosti pred zakonom. V zvezi s tem lahko seveda povem, da - in to vsi dobro veste - da se ustavno načelo enakosti pred zakonom izvaja neposredno in da imajo dolžnost izvrševati to načelo prav vse veje oblasti, tako izvršna, zakonodajna kot tudi sodna. In če kdo ve za kakšno takšno dejanje ali je v takšni situaciji, ima vse možnosti, da se na ustrezne organe ustrezno pritoži in da ti tudi odločajo, odločajo znotraj svojih pristojnosti, tako vrhovno sodišče, ki je v nekaterih od teh primerov, o katerih sedaj govorite, seveda enostransko, pristrano in o katerem seveda jemljete samo tiste primere, ki vam ustrezajo, in mešate pristojnosti izvršilne oblasti, sodne oblasti in zakonodajne, ker želite prikazati krivca za nekaj, kar se pravzaprav ne dogaja oziroma mešate pristojnost in odgovornost različnih institucij. Tisto, kar lahko tu povemo, je, prvič, to načelo, drugič, policija in dejavnosti policije in kaj je vlada v zvezi s policijo storila. Že v letu 1998 je bil sprejet nov zakon o policiji, ki je izločil policijo iz ministrstva in jo določil kot organ v sestavi, ravno zato, da bi omogočil, tako kot ta zakon določa, njeno neodvisnost in ustrezno strokovnost. V minulem obdobju je bilo vzpostavljeno relativno zgledno sodelovanje med policijo in tožilstvom. To zgledno sodelovanje lahko preverite pri mednarodnih institucijah, ki so prišle pogledat, kako to sodelovanje funkcionira, na številnih primerih. Na primer, zdajle ste govorili o štirih primerih, trenutno ima tožilstvo v delu 43.000 ovadb. In predstavniki Interpola, Europola, pa tudi tujih policij so ugotovili, dagre za zgledno sodelovanje. Tudi na nekaterih konkretnih primerih se je pokazalo, da je to sodelovanje dobro in da pelje do določenih rezultatov. Že večkrat je direktor policije - trenutni, za katerega bi težko rekli, da je politično v posebno smer usmerjen ali pa da je posebej naklonjen poziciji ali LDS, ki ga tako čestokrat omenjate in s katerim se verjetno tudi večkrat dobite - posebej povedal, da gre pri različnih primerih za različne primere raziskovanja kaznivih dejanj. Da v nekaterih primerih postopki in kazniva dejanja še tečejo in se uporabljajo ene metode in ene metodologije. V drugih primerih so kazniva dejanja že storjena in takrat se posluži drugih primerov. Vsi ti primeri, o katerih ste govorili, so v postopkih in pristojne institucije te primere obravnavajo. Te pristojne institucije so v nekaterih primerih pod nadzorom vlade ali pa deloma pod nadzorom ministra za notranje zadeve, v mnogih ostalih primerih pa to ne drži in so v nekaterih primerih tudi pod nadzorom državnega zbora. Torej, kaj je vlada že storila? Vsekakor je ta zakon o policiji po moji oceni velik korak v to smer, ki zagotavlja večjo strokovnost in neodvisnost. Vi veste, da je bila pripravljena sprememba zakona o kazenskem zakoniku, ki ureja nekatere stvari na novo, opredeljujetudi nekatera kazniva dajanja na novo. Kazenski zakonik bo v kratkem poslan v državni zbor in je bilo tudi že javno predstavljeno, kaj vse bo v kazenskem zakoniku vsebovano in seveda lahko pristojni ministri tudi povedo kaj več v zvezi s tem. Vlada je obravnavala in sprejela strategijo obvladovanja gospodarske kriminalitete v Republiki Sloveniji. Tudi to bo državni zbor obravnaval. Ne nazadnje lahko vidite, da so tudi na osnovi te strategije v proračunu večja predvidena sredstva za izobraževanje kriminalistov, pripravljen je protikorupcijski zakon, za katerega vi menite, da nima posebnega smisla. Argumentirate pa to s tem, in to ste javno argumentirali, da so kriminalisti neizobraženi, nekvalificirani, da hodijo na posamezne primere ljudje s srednjo šolo, ki nimajo ustreznih znanj. Podatki, od policije pridobljeni, danes kažejo, da ima 93% kriminalistov, 130, ki se ukvarjajo z gospodarskim kriminalom, visoko izobrazbo oziroma z višješolsko izobrazbo. Torej ne drži, kar javno trdite. Tudi raziskanost kaznivihdejanj v Sloveniji je nad povprečjem v Evropski uniji, to so podatki Europola. To pomeni, da ta zgodba ni tako črno bela, kot jo želite prikazati. Mi se zavedamo, da je gospodarski kriminal problem, zavedamo se, da se je treba z njim spopadati in z inštrumenti, ki so vladi na voljo in s katerimi se lahko spopada in seveda [[...]]
Čas vam je potekel.
[[...]]ob sorazmerni odgovornosti vseh organov oblasti, izvršne, zakonodajne in sodne.
Hvala lepa. Gospod predsednik čas je enako omejen za vse. Kolega Janša želi postaviti dopolnilno vprašanje. Prosim.
Jaz sem postavil 5 kratkih in jasnih vprašanj, odgovor je bil zelo dolg in zelo nejasen. Ne drži, da vlada nima nobenih pristojnosti do nekaterih institucij. Jaz sem jasno vprašal: Kje bo vlada predlagala sistemske spremembe, ker se ne sme vmešavati v sodne postopke? In kaj bo naredila, da bo konkretno ravnanje izvršilne oblasti oziroma organa izvršilne oblasti, do katerega pa ima vse pristojnosti, do vseh enako? Ne nazadnje to, kar ste sedaj prebrali oziroma citirali, so vam, ta odgovor so vam pripravili na ministrstvu za notranje zadeve, na državnem tožilstvu. Če vi ne bi imeli nobenih pristojnosti do teh institucij, vam tudi teh odgovorov ne bi pisali. Mimogrede, itak je farsa, ko je potrebno ta vprašanja najaviti vnaprej, potem celotna administracija pripravlja odgovore in mnogokrat preberete zadeve, ki nimajo nobene zveze s konkretnimi vprašanji. Mislim, da se to ne dogaja v nobenem drugem parlamentu. V normalnih parlamentih opozicija sprašuje, vlada odgovarja, ne pa da moraš teden dni vnaprej najaviti sama vprašanja. Glede same enakosti ravnanja izvršilne oblasti ali pa vlade, tudi do tako razvpitih primerov, kot je, recimo, to ukvarjanje vlade same in izvršilne oblasti in organov pregona z njenim lastnim članom, zunanjim ministrom, proti kateremu ste danes začeli kazenski postopek oziroma vložili zahtevo za preiskavo, bi vprašal: Kako da ravnajo v nekem drugem primeru malo drugačne, zakaj ne preiskujete ministrice za kulturo, ki je sofinancirala reklamno akcijo za privaten časopis Mladina, ki sedaj poteka po medijih in tudi v galeriji? Zakaj tam ni nobene preiskave in nobenega kazenskega postopka?
Prosim, predsednik, za pojasnilo.
Torej, spoštovani gospod poslanec! Farsa je, da vi proglašate za farso odgovor, ki ima konkretne podatke, ki ima dejstva, ki ne temelji samo na na pamet izrečenih trditvah. V zadnjem času ste izrekli več na pamet trditev, in danes sem vam povedal, katere od teh so na pamet. In če je farsa to, da opozorim, kaj govorite na pamet, potem res ne vem, kaj je farsa. Želim vam še povedati to. V tem odgovoru, ki ste mi ga dali, ste zopet zavajali javnost. Vlada ni sprožila preiskave zoper Dimitrija Rupla. Zoper Dimitrija Rupla ja bil vložen predlog za začetek preiskave sodišču. In vlada s tem konkretno nima nič, razen, če vi ne menite, razen če ne menite, da je tožilstvo del vlade. Vendar vsakdo, ki je v tem državnem zboru, ve, da tožilstvo ni del vlade. In če vi trdite, da je tožilstvo del vlade, potem zavajate slovensko javnost, in to je nedopustno. Še nekaj. Jaz sem vam povedal, eksplicitno sem vam povedal, katere sistemske spremembe je predlagala vlada. Povedal sem, naštel sem vam jih. Lahko vam povejo ministri tudi natančno, kaj kakšna od teh sistemskih sprememb predvideva. In ne razumem, zakaj me ponovno sprašujete, katere sistemske spremembe vlada predlaga. To sem vam že povedal, in vam ne bom še enkrat ponavljal. Lahko pa kasneje ministri še enkrat povedo, in še enkrat natančno razložijo za vsako od sistemskih sprememb, kaj predvideva, kaj vsebuje in katere probleme bomo na ta način lažje reševali.
Gospod predsednik vlade, vlada imenuje [[...]]
Prosim, nimate besede, kolega Janša.
Vlada imenuje tožilce.
Nimate besede. Prosim, da se ne poslužujemo tega načina, da si vsakdo vzame besedo, ker je to sicer tehnično mogoče, vendar se mi zdi, da nekolegialno. Če bi vsakdo to storil, bi nastal nered. Prav. Kolega Levič želi postaviti naprej vprašanje ministru za okolje, prostor, energijo, vendar kot sem dejal, ministra Kopača ni. Ali boste prestavili to na naslednjo sejo? Prav. Tudi ministra za finance, ki mu želi postaviti vprašanje magister Drobnič, ni. Pa bo magister Drobnič sam povedal, ali bo to vprašanje zastavil na naslednji seji ali pa ga bo dal za pisno vprašanje. Vsekakor pa je tukaj minister za pravosodje. Njemu boste zastavili vprašanje sedaj. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni predstavniki vlade, torej ministri in ministrice, kolegice in kolegi! Rad bi zastavil vprašanje gospodu Mramorju. Tudi tokrat ga seveda ni, in jaz ne vem, koliko časa naj še čakam ministra, da bo prišel v parlament in odgovoril na vprašanje. Jaz bom vprašanje ponovno ponovil in ponovno vztrajam na tem, da odgovori pisno, da odgovori ustno v državnem zboru. Tudi če bo na koncu tega mandatnega obdobja morda 15 ali pa 20 vprašanj, mojih, na katere niso odgovorili ministri, bom zahteval ustni odgovor. Torej, še enkrat postavljam vprašanje v zvezi z delovanjem davčne uprave oziroma vlade Republike Slovenije.
Kolega Drobnič, to vprašanje boste naslednjič zastavili, doktorju Mramorju.
Danes ga bom [[...]]
Ste ga že zastavili.
Danes ga bom zastavil, ker ga imam pravico zastaviti, potem naj pa naslednjič odgovarja ustno, gospod minister.
Gospod minister je že zadnjič pojasnil [[...]]
Zato da bodo vedeli ljudje, kaj sprašujem.
Prosim. Prosim.
Hvala lepa. Je že poteklo, 15 sekund, prosim, če mi vrnete nazaj čas.
Prosim.
Davčna uprava Republike Slovenije je decembra leta 1997 izdala odločbo v zvezi z nepravilnostmi pri obračunavanju plačila davkov, prispevkov in obveznosti do države in drugih dajatev s strani ljubljanske zastavljalnice. Davčna uprava je namreč opravila inšpekcijski nadzor in ugotovila vrsto nepravilnosti, nepravočasno obračunavanje plačevanja davkov, prispevkov in tudi zamudnih obresti. V izrek odločbe je zastavljalnici naložila plačilo davkov akontacij od osebnih prejemkov, zamudnih obresti, plačilo davkov od najemnim, zamudnih obresti na najemnine, plačilo prometnega davka in zamudnih obresti, plačilo davka na dobičke za leto 1995 in zamudnih obresti in še vrsto drugih obveznosti. Na izdano odločbo se je zastavljalnica pritožila. Ministrstvo za finance je v odločbi navedlo, da pritožba ne zadrži izvršitve. Torej bi moralo priti do izvršitve. Iz dokumentacije se ugotavlja, da je splošni rok za izvršitev odločbe zamujen, kljub temu, da je to pet let. Torej, pet let ministrstvo za finance ni naredilo ničesar. V zvezi s tem me zanima: Kakšni razlogi so bili posredi, da v petih letih ni moglo izterjati tega dolga? In ob tem me zanima: Koliko je v evidenci še takšnih obveznosti, ki niso več obveznosti in je prišlo do ogromnega oškodovanja državnega proračuna? In zdaj drugo vprašanje, ravno tako postavljam vprašanje v zvezi z izdajo obveznic, gospodu Mramorju, finančnemu ministru. Kot veste, so avgusta leta 2001 zapadle v plačilo evro obveznice prve izdaje, v skupni vrednosti 325 milijonov ameriških dolarjev. To je vedel tudi predhodnik dr. Mramorja, gospod Rop, na ministrstvu. Zato so se v vladi že leta 2001 odločili za novo izdajo evro obveznic, s katerim bi pokrili, poplačali stari dolg. Pri tem je prišlo do napake. Glede na takratna medvalutna gibanja, ko je dolar rasel v primerjavi z evrom, so se odločili za nominacijo evro obveznic v ameriških dolarjih oziroma v evrih, ne pa v dolarjih, tako kot prej. Kot vemo, so se potem ta medvalutna razmerja zelo močno spreminjala, tako da je na koncu razmerje evro - dolar 1:15. Prej je bil pa 0,8 dolarja. Če bi se takrat odločili, pri izdaji teh evro obveznic, za nominacijo v ameriških dolarjih, kot prej, bi bil ta dolg obveznosti Republike Slovenije bistveno manjši, bistveno bistveno manjši. Ta znesek lahko ocenimo na 30 milijard tolarjev. Sprašujem: Ali bo v finančnem ministrstvu in vladi kdo odgovarjal za takšno katastrofalno odločitev? In naslednje vprašanje: Ali je v sistemu sklepanja aranžmajev zadolževanj v tujini določen kakšen postopek za izbiro boljših metod in oblik? In pa morda v zvezi s tem vprašanjem tudi: Ali je morda vlada razmišljala - ali pa to tudi dela -, da se zavaruje za nepredvidene medvalutne spremembe? Torej, to so vprašanja, ki so naslovljena dr. Mramorju, pa na njih ne odgovarja. Upam, da se bo odločil za obisk parlamenta na prihodnjem zasedanju državnega zbora. Sedaj pa vprašanje, ki se nanaša [[...]]
Ali lahko samo vprašam - to vprašanje mu želite zastaviti tako, da vam bo odgovoril ustno?
Tako je, da odgovori ustno.
Ali se lahko samo za hipec izključite, toliko da se resetira računalnik? Hvala lepa. No, zdaj pa, če se lahko znova vključite, kolega Drobnič, in zastavite tudi vprašanje ministru za pravosodje. Prosim.
Hvala lepa. Hvala lepa za to gentlemansko potezo. Zdaj pa vprašanje za ministra za pravosodje, gospoda Bizjaka. Vprašanje bo čisto kratko. Država se zelo velikokrat pritožuje v sodnih postopkih, čeprav tudi v tistih, ko je jasno in vnaprej znano, da bo tožbo izgubila. To se zlasti kaže pri denacionalizacijskih postopkih, ki trajajo že nerazumno dolgo. Pri tem se kopičijo sodni zaostanki, s takšnimi pritožbami pa se zmanjšuje pravna varnost, predvsem pa, kot že rečeno, sodni zaostanki. Na koncu koncev bo oškodovana tudi država zaradi ogromnih zamudnih obresti in stroškov. Zanima me: Zakaj prihaja do takšnih odločitev? In ali je morda s strani ministrstva dano pristojnim organom navodilo, da se v vsakem primeru pritožujejo, z očitnim namenom, da bi se odlašale obveznosti države oziroma da bi se sodni zaostanki oziroma sodne odločitve prestavljale na poznejše obdobje? Prosim za odgovor.
Prosim, minister Bizjak.
Gospod predsednik, spoštovani poslanec! Usmeritev, da bi vlagali pritožbe, kadar za to ni razlogov, nikakor ni usmeritev, ki jo daje vlada državnemu pravobranilstvu. Navodila, da bi delali tako, ni. Nasprotno, vlada je večkrat zavzela stališče, tako glede vseh zadev, v katerih zastopa Republiko Slovenijo državno pravobranilstvo, kot posebej tudi glede denacionalizacije, da naj tudi pristojna ministrstva pretehtajo, kdaj je pritožba utemeljena, in le v teh primerih pravzaprav zahtevajo od državnega pravobranilstva, da takšno pritožbo tudi vloži. Kot veste, državno pravobranilstvo v skladu z zakonom o državnem pravobranilstvu zastopa državo, njene organe in upravne organizacije v sestavi, ki so pravne osebe, pred sodišči, po pooblastilu pa tudi v upravnih postopkih. Po zakonu o denacionalizaciji pa zastopa interese zavezane stranke, kadar se zahtevek glasi na nepremičnine, ki so v lasti Republike Slovenije. Torej, na osnovi sklepa, ki ga je vlada sprejela v avgustu 2000, mora državno pravobranilstvo redno poročati o reševanju denacionalizacijskih zadev. Zadnje poročilo zajema obdobje od 1. junija do konec avgusta letošnjega leta in rad bi iz njega povzel samo nekaj številk, ki precej jasno kažejo, da trditev, da pravzaprav prihaja do nepotrebnih pritožb, ne drži. V navedenem obdobju je državno pravobranilstvo prejelo 324 delnih ali končnih odločb organov I. stopnje v denacionalizacijskih zadevah. Pritožbe so bile vložene zoper 15 odločb, kar predstavlja le 4,63% prejetih odločb, vsekakor izjemno majhen delež glede na celotno število izdanih odločb. Od teh 15 pritožb so bile 3 še v istem obdobju umaknjene, domnevam, da zaradi izdaje popravnih sklepov. V tem istem obdobju je bilo na upravnih organih I. stopnje odločeno o 7 pritožbah, pri čemer je bilo o vseh odločeno pozitivno. Na drugi stopnji pa o 17, pri čemer gre za 12 odločitev, ki so pritrdile pritožbi, torej, kjer je bilo ugodeno pritožbi, v 5 primerih pa je bila pritožba zavrnjena. Tudi to razmerje kaže, da so bile pritožbe v veliki meri upravičene oziroma, da je tudi pristojni organ, ki je o njih odločal ugotovil, da so obstajali resni razlogi, zaradi katerih je bilo potrebno ugoditi pritožbi. Torej, pri upravnem sodišču pa je v navedenem obdobju državno pravobranilstvo vložilo le 3 tožbe, od tega 2 iz javnega interesa, torej v primerih ko državno pravobranilstvo nastopa ne kot zastopnik države, ampak ko zastopa javni interes in v tej vlogi nastopa kot stranka v postopku. Torej, ti podatki, lahko bi jih pa navedel za neko daljše obdobje ali za katero drugo obdobje, ti podatki kažejo, da ne drži trditev, da bi prihajalo do špekulativnega vlaganja pritožb, do vlaganja pritožb za vsako ceno, zgolj z namenom, da se podaljšuje ali zapleta postopek zlasti v teh primerih denacionalizacije. Hvala.
Hvala lepa. Dopolnilno vprašanje, prosim, kolega Drobnič.
Same številke o pritožbah seveda ne povedo vsega kar je. Zelo pomembno je tudi, za kakšna oškodovanja oziroma kakšni so predmeti tega spora, koliko znašajo ti. Morda obrobne stvari ali pa majhni zneski imajo drugačno veljavo kot pa neke kardinalne reči v Sloveniji. Vemo, da se ključne reči vendarle ne odvijajo tako, kot je potrebno. Sedaj, če že omenjamo denacionalizacijske postopke, gospod minister, tudi sami ste omenili, kako bo hitro to rešeno, praktično 90 ali 100%. Sedajle kljub temu, da je za vami triletno obdobje, seveda, denacionalizacijski postopki še zdavnaj niso dokončani. Torej, tisto, kar ste napovedovali, ni res. Vaše prizadevanje in prizadevanje pristojnih institucij ni primerno, ni v skladu, konec koncev, tudi z evropsko konvencijo o človekovih pravicah, da morajo biti take razsodbe končane v razumnem roku, ne pa v 15-ih letih. Zato velja to opozorilo vam in vsem službam, da delajte tako, kot zahteva pravna država. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, želite dodati vašemu odgovoru? Prosim.
Nobenega razloga niste navedli, iz katerega bi lahko sklepal, da je pritoževanje, glede na vrednost predmetov, bolj ali manj intenzivno. Torej, če obstajajo tovrstni podatki, bi želel, da bi jih dobil, tako da bi videli, za kaj natanko gre. Nimam pa nobenega razloga, tudi po spremljanju vseh drugih podatkov, ki jih dobivamo s strani pravobranilstva, da bi domnevali, da gre za tovrstno ravnanje, torej različno, glede na vrednost posameznih zahtevkov oziroma na vrednost premoženja, o kateri se odloča. Glede samega postopka denacionalizacije. Res je, ta postopek poteka dolgo, poteka predolgo. Ministrstvo za pravosodje ne odloča o denacionalizaciji, ne vodi teh postopkov, to je treba poudariti, ker se odveč postavlja kot nekaj, kar je v pristojnosti ministrstva. Gre za to, da o teh postopkih na prvi stopnji odločajo pretežno upravne enote in v nekaterih tudi nekatera ministrstva. Da je bil narejen načrt za dokončanje denacionalizacije, da se ta načrt izvaja, da upravne enote, žal, niso toliko uspešne, kot so same predvidele, da bodo,to je treba poudariti, in to velja tudi kot kritika tega dela. Da pa se vendarle ta postopek bliža koncu in da računam, da bo v primernem obdobju tudi končan. Ni pa nekaj, kar bi veljalo pozdraviti, celotno trajanje teh postopkov. Pričakovali smo, da bo vsekakor hitrejše. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z vprašanji. Naslednje bo postavila kolegica mag. Potrata. Minister za finance, ki ga ni, mu boste vprašanje poslali v pisni obliki? Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri, spoštovane kolegice in kolegi! Ustno vprašanje sem nameravala zastaviti ministru dr. Dušanu Mramorju. Ga bom zastavila in prosila za ustni odgovor na naslednji seji. Vprašanje je pa tako: "Ponekod že končane, drugod še potekajoče razprave o izvrševanju občinskih proračunov v prvi polovici letošnjega leta in predlagani rebalansi občinskih proračunov opozarjajo na težave lokalnih skupnosti pri doseganju načrtovanih prihodkov, ki so posledica julija novelirane vladne napovedi o temeljnih ekonomskih izhodiščih za leto 2003. Pokazali so se tudi učinki spremenjene zakonodaje, ki po eni strani zmanjšuje pričakovane prihodke, po drugi strani pa sepovečujejo zakonske obveznosti lokalnih skupnosti. Te sicer najpogosteje omogočajo boljšo urejenost posameznih področij delovanja lokalne skupnosti in vanjo prinašajo večjo kakovost življenja. Hkrati pa tudi povečujejo obseg sredstev, ki jih je lokalna skupnost dolžna zagotoviti, s čimer se delež sredstev, s katerimi lahko prosto razpolaga in načrtuje svoj razvoj, zmanjšuje. Ne kaže prezreti tudi opozoril, da se še večje težave v zvezi z napovedujočo se spremenjeno zakonodajo napovedujejo, nekateri napovedujejo kar finančni zlom lokalnih skupnosti v letu 2005. Zato sprašujem finančnega ministra dr. Dušana Mramorja: Kako nameravate vrzel med vse večjimi obveznostmi, ki jih država nalaga lokalnim skupnostim, ne da bi zagotovila zanje tudi finančne vire, in zmanjšanimi prihodki, če že ne odpraviti vsaj zožiti? Pričakujem prihodnjič ustni odgovor finančnega ministra. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Sašo Peče bo postavil vprašanje ministrici za gospodarstvo. Prosim.
Spoštovani prisotni! Bela knjiga Evropske unije iz leta 1993 določa, da je politika zaposlovanja v pristojnosti nacionalnih držav in ne Evropske unije kot inštitucije. Po drugi strani pa Evropska unija ravno v pomoč daje navodila, kdaj se lahko uporabljajo določeniinštrumenti, ki pomagajo gospodarstvu po eni strani, po drugi strani pa seveda zmanjševanju brezposelnih. Naj povem, da so najpogostejši inštrumenti, ki jih predlaga Evropska unija, nepovratna sredstva, davčne olajšave, garancije in podobno. Prav tako pa za lažje razumevanje vprašanja poudarjam, da Evropska unija določa, kateri inštrumenti so dovoljeni in kateri inštrumenti niso dovoljeni. Niso dovoljeni tisti, ki bi uničevali gospodarsko konkurenčnost in podobne situacije. Vsi inštrumenti, ki pa jih lahkodržave članice uporabljajo, pa seveda morajo zasledovati najpomembnejši cilj, in sicer zmanjšanje števila brezposelnih oziroma z drugimi besedami ustvarjanje in ohranjanje delovnih mest. Prav tako Evropska unija v svojih navodilih omogoča določene finančne injekcije v obliki različnih skladov. Predvsem zaposlovanju so namenjeni 4 skladi. Malo več o njih v nadaljevanju. Evropska unija pa ob vseh ciljih, inštrumentih in pa navodilih določa oziroma predvideva, da so nacionalne vlade seveda odgovorne vlade. To so vlade, ki jim je do tega, da bo v njihovi državi čim manj zaposlenih in da se bo ohranilo čim več delovnih mest tudi ob vstopu v posamezne integracije. Žal pa seveda tega ne moremo trditi za slovensko vlado in ministrstvo za gospodarstvo. Po zadnjih statističnih podatkih se stopnja brezposelnosti povečuje. Makroekonomske analize ugotavljajo, da se bo v prihodnjih letih stopnja brezposelnih povečala. Ob upoštevanju dejstva, da čez nekaj časa vstopamo polnopravno v Evropsko unijo, ob upoštevanju oziromavedenju, da bomo s trenutkom vstopa v Evropsko unijo bili deležni toliko močnejšega konkurenčnega trga, se moramo zavedati, da bomo po nekaterih ocenah v naši državi izgubili približno 40.000 delovnih mest. Moje vprašanje je: Kaj bo vlada Republike Slovenije oziroma ministrstvo za gospodarstvo storilo, da bo preprečilo izgubo 40.000 delovnih mest? Po moji oceni in po oceni Nacionalne stranke je krivda izključno v zakonodajni in izvršni veji oblasti. Dejstvo je, da je ta parlament na predlog Vlade Republike Slovenije sprejemal zakonodajo, to zakonodajo pa je Vlada Republike Slovenije dobesedno prepisala iz konteksta Evropske unije, torej od tistih držav, ki so nekako v tržnem gospodarstvu že 40 oziroma 50 let. Osnovni greh je bil storjen, ker te zakonodajenismo prilagodili razmeram v Sloveniji, nismo je prilagodili gospodarskim subjektom, pač pa smo jim kar napovedali, to in to morate delati, ne glede na to, ali so sposobni. Vprašanje je: kaj bo Vlada Republike Slovenije storila, da ne bo prišlo do 40.000 novih brezposelnih oseb v naši državi.
Gospa ministrica, prosim za odgovor.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hvala za vprašanje, gospod poslanec. Politika zaposlovanja, oblikovanje raznih skladov dela in podobno sodi v pristojnost ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Kot ste rekli, je to vprašanje pravzaprav resnično vprašanje ne samo enega resorja, temveč nacionalne vlade, to se pravi, od različnih ministrstev, ki s svojimi ukrepi vplivajo na pogoje gospodarjenja v državi. Če pa mi dovolite, bom razložila tisti del, kako ministrstvo za gospodarstvo prispeva k tem pogojem, da bi do takih katastrofalnih ocen, ki so bile narejene - in vemo, kako so bile narejene in zakaj so bile narejene -, ne bo prišlo. Sama vem, glede na to, kako so bile narejene, da do tega seveda ne bo prišlo. Kako pa so bile te ocene narejene, vprašajte tiste, ki so to delali, ker mislim, da ni prav, da jaz podajam vse predpostavke ekonometričnih analiz, ki so bile narejene zato, daje prišel v javnost podatek 57.000 zaposlenih. Mogoče samo za ilustracijo: tudi če seštejete samo celotno zaposlene v delovno intenzivnih panogah, bi imeli težavo, da bi do te številke prišli, ker bi morale čez noč vse delovno intenzivne panoge izginiti s površja, kar pa vemo, da to ni tako. Če zdaj preidem na vprašanje, kaj namerava ministrstvo za gospodarstvo, s kakšno politiko in kaj smo v tem času naredili, bi pa povedala takole. Prvič, ko govorimo o ohranjanju delovnih mest, mislim, da je vsem jasno, da ohranjanje delovnih mest bo mogoče samo, če bo produktivnost slovenskega gospodarstva na nivoju produktivnosti tistih gospodarstev, katerih konkurenco pričakujemo. Zato je še toliko bolj pomembno, da izvajamo te ukrepe razvojne politike oziroma politike konkurenčnosti in razvoja podjetništva, kot jo izvajajo tudi druge države, ki so pred nami v produktivnosti. Kot rezultat triletnega izvajanja te politike, od leta 2001 do danes, vam lahko povem, da je rezultat 4.000 novo ustvarjenih delovnih mest, in sicer delovnih mest, ki pomenijo visoko produktivna delovna mesta, in da smo s 15 milijardami razvojnih sredstev spodbudili okrog 340 milijard razvojnih investicij s strani samih podjetij, in sicer v ključne faktorje, dejavnike produktivnosti, kot so znanje obvladovanje tehnologije in novi organizacijski prijemi. Prav tako smo se posebej ukvarjali z delovno intenzivnimi dejavnostmi, da bi prišlo do povečanja produktivnosti ter na ta način ohranjanja delovnih mest v teh dejavnostih. Za razvojno prestrukturiranje tekstilne, obutvene, čevljarske, oblačilne in usnjarske industrije smo od leta 2000, ko se je začel ta program, namenili 4 milijarde za razvojne spremembe v okviru teh podjetij. Moram reči, da kljub temu, da se stalno govori, da v teh dejavnostih prihaja do odpuščanja, so te dejavnosti zaposlile v teh letih 150 strokovnjakov ravno na tistih ključnih področjih, kot so tehnologija, trženje in pa seveda organizacija dela, z namenom, da bi ta podjetja prešla na višjo proizvodnjo, proizvodnjo višje dodane vrednosti. Prav tako moram reči, da smo za ohranjanje, če že govorimo o ohranjanju delovnih mest, tudi na podlagi tega zakona o reševanju podjetij v težavah, do sedaj v bistvu ohranili, če gledamo samo od lanskega leta naprej, okoli 5000 delovnih mest. Moram povedati, da je zelo pomembne pri ohranjanju delovnih mest aktivna politika zaposlovanja, ki mora spremljati to razvojno politiko, in sicer prav zato, da pride do prekvalifikacije tistih, ki v bistvu z nizko kvalifikacijsko strukturo ne morejo proizvajati proizvodov visoke dodane vrednosti. Skratka, lahko vam zagotovim, da naša vlada zelo aktivno deluje na tem področju in da smo v primerjavi z ostalimi državami, predvsem s srednje-evropskimi državami, pa tudi državami razvitega tržnega gospodarstva, ena izmed vodilnih glede zaščite tako imenovane pozitivne svobode. Hvala.
Kolega Peče, dopolnilno.
Aktivnost slovenske vlade se žal, poudarjam, žal, odraža v tem, da zadnji statistični podatki prikazujejo upad zaposlenih v naši državi. Vprašanje sem zastavil vam zaradi tega, ker je bila vlada Republike Slovenije bila naročnik naloge, iz katere študije pobiram. Če sedaj migate z glavo, pomeni, da materije ne poznate, kar pomeni slabo koordinacijo vlade. Po drugistrani so se pa s približno enako materijo ukvarjali tudi v uradu Republike Slovenije za makroekonomske analize in razvoj, kjer so ugotavljali, da bo zaradi pričakovane počasnejše depriciacije tolarja prišlo do resničnega zloma v slovenskem gospodarstvu. Nikakor se ne morem zadovoljiti z vašim odgovorom, češ, saj smo nekoč državnemu zboru predlagali zakon o pomoči družbenim težavam, ko točno veste, da je ta zakon bil pisan izključno za pomoč Muri, čemur ne nasprotujem. Osebno, in pa tudi naša stranka, pa bi rad, da ta država pomaga vsem tistim 40 tisočim, ki bodo izgubili delovno mesto zaradi te vlade, zaradi tega parlamenta, ker ni bilo sposobno zaščititi in ustvariti konkurenčnega gospodarstva. Naj vas s tega mesta ponovno pozovem, v Slovenski nacionalni stranki smo očitno žal edini, ki se zavedamo te bojazni in smo pričeli tudi s pisanjem zakona, zakona o zagotavljanju pravic delavcem, ki se jim zaradi vstopa Slovenije v EU, zmanjšajo oziroma ukinjajo pravice iz delovnega razmerja. Vlada Republike Slovenije ni bila niti toliko elastična, da bi pristopila k sodelovanju pri pisanju tega zakona. Zato s tega mesta pozivam vse sindikate, pa tudi vse socialne partnerje, da podajo svoja stališča, kaj bi bilo treba v tej državi narediti, da bomo zaščitili tiste,ki niso krivi, da bodo izgubili delovna mesta, ker se vladi pač ni dalo pisati zakonov, ki bi bili prilagojeni za našo državo. Iskreno upam, da se bodo vsaj socialni partnerji odzvali na prošnjo Nacionalne stranke, če se že v okviru ministrstva za gospodarstvo niste pripravljeni odzvati na našo prošnjo in zaščititi delovna mesta, preden bo prepozno. Gospa ministrica, verjetno ne veste, kaj pomeni status brezposelne osebe, kakšne so posledice na njegov nadaljnji razvoj. Fino bi bilo, če bi si Vlada Republike Slovenije enkrat vzela čas in si tovrstne termine tudi vsebinsko pogledala. Hvala.
Prosim gospa ministrica. Prosim bodite vsi pozorni [[...]]
Ni treba biti žaljiv, kdo in kako. Kar se tiče politike zaposlovanja, še enkrat poudarjam, da je to v pristojnosti ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, zato prosim, da se v zvezi s tem obračate na pristojno ministrstvo. Kar se tiče študije, ki jo citirate, je treba povedati, da je bil naročnik makroekonomskega dela ministrstvo za finance, medtem ko je bil drugi del, ki se je nanašal na mikro, in te študije še nimamo končane, pa ministrstvo za gospodarstvo. Nimamo še rezultatov. To študijo, ki ste jo citirali, zelo dobro poznam, zato sem vam tudi povedala, v čem je problem te študije.
Hvala. Kolega Peče utegne sedaj postaviti postopkovni predlog. Prosim.
V imenu preprečevanja bodoče zmede znotraj Vlade Republike Slovenije, ko en minister ne ve, kaj počne drugi minister, in v imenu tega, da bi bila ministrica za gospodarstvo seznanjena tudi z brezposelnostjo v naši državi, predlagam, da državni zbor opravi razpravo, kako lahko zaščitimo delavce, kakšen zakon moramo sprejeti in damo napotke vladi, ponavljam, ignorantski Vladi Republike Slovenije, do tega vprašanja. Istočasno pa vse stranke pozivam, da pustijo egoistične interese okoli volilne zakonodaje, Socialdemokrati, Nova Slovenija, Združena lista, LDS, in se spoprimejo s tovrstno zadevo. In ne gledajo več samo na to, kako bodo prišli v naslednjem letu v državni zbor, ampak jim postane prioriteta reševanje 40 tisoč delovnih mest. Hvala.
Kolega Peče, o vašem postopkovnem predlogu, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru ministrice na vaše vprašanje, bo državni zbor odločil jutri brez razprave ob začetku glasovanja o vprašanjih, ki bodo sicer na dnevnem redu jutrišnjega zasedanja. Kolega Kelemina želi zastaviti vprašanje ministru za pravosodje. Pristojnega ministra za okolje pa ni. Sprašujem, ali boste zastavili vprašanje ustno in zahtevali tudi ustni odgovor?
Hvala lepa. Spoštovani vsi skupaj. Spoštovani, gospod predsednik, proceduralno vprašanje. Sprašujem, kolikokrat zaporedoma lahko nek minister najavi svojo odsotnost. Gospoda Kopača drugič ni tukaj. Zadnjič sem postavil vprašanje, ga ni bilo. Danes je naslednja seja, ga zopet ni. Niti ni odgovoril na prejšnje vprašanje, ne pisno, ustno seveda ne more, ker ga ni. Danes želim postaviti ponovno vprašanje, odgovor sicer na prejšnje vprašanje, želim postaviti novo vprašanje, pa spet ne morem. Jaz sprašujem: Kako dolgo se lahko minister izmika poslanskim vprašanjem oziroma odgovorom, če točno ve in vlada točno ve, kdaj bo na razporedu ta točka poslanskih vprašanj? Samo to mi prosim odgovorite, da bomo tudi vsi ostali poslanci vedeli, kdaj mora oziroma lahko ali sploh imamo kakšne instrumente v državnem zboru, da ministra ponižno, vljudno oziroma ne vem v kakšnem stilu prosimo, da pride in odgovori na pomembna vprašanja. Ker ni odgovora na pomembna vprašanja, se dogaja vsakodnevno tudi gospodarska škoda. Če bi vlada na podlagi naših vprašanj učinkovito ukrepala - v enem mesecu se lahko zgodi velika gospodarska škoda zaradi neukrepanja ministrstva. Prosim, če na to najprej odgovorite, potem bom pa postavil poslanska vprašanja, vsaj tista, ki sem jih nameraval postaviti ministru za pravosodje in ministru za notranje zadeve.
Seveda bom vljudno odgovoril na vaše vprašanje, čeprav veste, da je mogoče odgovor prebrati v poslovniku. Ministrice in ministri so dolžni sodelovati na seji pri tej točki dnevnega reda. Veste pa tudi, da poslovnik ne določa sankcij ali kaznovanja, če se to ne zgodi. Tudi ni v poslovniku rečeno, kolikokrat lahko kdo zapovrstjo manjka. Dolžni so sodelovati. Če ne sodelujejo, so se dolžni opravičiti. Sankcij, razen političnih, pa ni. Tako prosim, da to vzamete na znanje. Kolikor je bilo v moji moči, smo se potrudili, da poslanska vprašanja in pobude postanejo zelo resna točka dnevnega reda. Mislim, da to postajajo. Tudi na klopi dobivate tista vprašanja, ki niso dobila odgovorov, in nata način, kolikor je v naši moči, silimo ministre, da to čim prej storijo. Več pa ni v naši moči in pristojnosti, zato vas prosim, da to upoštevate. Več od tega ne moremo storiti. Zdaj vas pa prosim, da postavite vprašanje, ki ste ga najavili.
Hvala lepa. Vendar sem zelo razočaran nad takšno organizacijo državnega zbora in celotnega sistema, ki ni sposoben zagotoviti učinkovitega dela državnega zbora in tudi vlade kot takšne. Zdaj pa postavljam vprašanje gospodu ministru za pravosodje in za notranje zadeve. Najprej vprašanje gospodu ministru za notranje zadeve, in sicer v zvezi z nadzornim svetom Komunale Trebnje. Se opravičujem, v napovedniku je bilo napačno navedeno. Bom kar konkretno vprašanje postavil: Na podlagi katerih zakonov je lahko na 1,5 milijona SIT odškodnine obsojen predsednik nadzornega sveta Komunale Trebnje - nadzorni svet je namreč kolektivni organ, to vam je verjetno znano - za naslednji stavek v uradnem poročilu nadzornega sveta [[citiram]] : "Obstaja domneva o črnem fondu direktorja, s katerim je razpolagal brez vednosti lastnika v letu 1996 v višini 28 milijonov..." in potem še dvakrat, trikrat navede neke številke, v skupni vrednosti 90 milijonov tolarjev. Za to domnevo je bil predsednik nadzornega sveta obsojen na milijon in pol mandatne kazni, ki jo je tudi plačal. Enako vprašanje gospodu ministru za notranje zadeve: Na podlagi katerih zakonov se po novem sodi in obsodi predsednika nadzornega sveta javnega podjetja za izražen sum nezakonitega poslovanja? Storilca kaznivega dejanja - poslušajte! - katerega ovadbo pa je zdaj podalo celo Računsko sodišče Republike Slovenije, pa se verjetno niti ne bo obravnavalo v nadaljevanju. Torej, predsednik nadzornega sveta je imel prav, pa ne samo predsednik, ampak celotni nadzorni svet. To je višek vsega, da se nekaj takega lahko zgodi. Zato tudi vprašanje gospodu ministru za pravosodje: Kateri so tisti zakoni, po katerih se lahko obsodi predsednika nadzornega sveta za uradno poročilo? Tu piše, poglejte, prvo poročilo nadzornega sveta javnega podjetja Komunala Sevnica! To je uradni dokument kolektivnega organa. Gospoda ministra za pravosodje pa sprašujem: Ali bo minister poskrbel za odpravo krivične sodbe, poskrbel za popravo krivice in poskrbel za povzročene sramotne posledice pravnemu redu Slovenije? In še naslednje vprašanje: Kako bo minister poskrbel, da se politična korupcija na nekaterih sodiščih odločno sankcionira in odpravi? Če mi lahko na to odgovorite, bi bil izredno vesel, pa ne zaradi sebe, temveč zaradi slovenske javnosti. Hvala.
Hvala lepa. Minister za pravosodje in minister za notranje zadeve, kako bosta odgovorila? Boste vi najprej, minister za notranje zadeve? Prosim.
Jaz sem razumel gospoda Kelemino, da je prvi del vprašanja namenjen ministru za notranje zadeve. Sem prav razumel? Najprej moram ugotoviti, da je to vprašanje popolnoma nekaj drugega od tistega, kar je gospod Kelemina najavil. Najavil je namreč nekaj v zvezi s predsedniki nadzornih odborov občin. Zelo lepo sem pripravil celotno analizo tega vprašanja, mi je žal, da je sedaj zamenjal svojo temo. Sedaj govori namreč o predsedniku nadzornega sveta nekega javnega podjetja in o domnevni sodbi, ki naj bi ga obsodila na neko odškodnino. Verjetno gospod Kelemina sam ve, da ni pristojnost ministra za notranje zadeve, da komentira sodbe sodišč, niti ne, da jih razlaga oziroma je do njih polemičen ali kritičen. Zato te sodbe, ki je niti ne poznam, danes ste jo prvič omenili, pa tudi če bi jo, ne bom komentiral Lahko pa na splošen način povem nekaj o odgovornosti članov nadzornih svetov, ker je to slučajno strokovno področje, ki ga poznam, pa ne iz naslova mojih pristojnosti na ministrstvu, ampak nasploh. Člani nadzornega sveta javnega podjetja so smiselno na enak način odgovorni kot člani uprav in nadzornih svetov gospodarskih družb. Zato se lahko uporabljajo pravila iz zakona o gospodarskih družbah za njihovo odgovornost. Govora pa je, če prav razumem, premalo ste dali podatkov, o odškodninski odgovornosti. Omenjali ste neko mandatno kazen, ampak če prav razumem, je šlo tu za odškodninski postopek na podlagi očitka oziroma tožbe za povrnitev škode. Tako bi bilo možno sklepati iz tega, kar ste povedali. Odškodninska odgovornost članov nadzornega sveta, kamor vključujem tudi predsednika, obstaja in popolnoma nič nenavadnega ni, če ga sodišče obsodi na odškodnino, če je izveden postopek na zakonit način, če se ugotovi škoda, če se ugotovi vzročno dejstvo med ravnanjem člana oziroma predsednika nadzornega sveta in povzročeno škodo, če se torej ugotovi, da je nadzorni svet pod njegovim predsedovanjem, pod njegovim vodenjem s svojo storitvijo ali opustitvijo povzročil škodo, kakršna koli že ta škoda je. Tak bi bil običajen odškodninski postopek pred pravdnim sodiščem. Ne vem, če se je to v vašem primeru zgodilo, ker ga ne poznam. Če se je zgodilo po poteh, ki jih tu navajam, z uporabo zakona o gospodarskih družbah, z uporabo zakona o gospodarskih javnih službah, tam je to mogoče, ampak ob razkritju, razčiščenju, dokazovanju številnih predpostavk odškodninske odgovornosti nadzornega sveta, ki pa obstaja, in nič ni drugačna za predsednika kot za člane. Vsak je odgovoren za svoje dejanje, ni pa kolektivne odškodninske odgovornosti. Ta v pravu ne obstaja, vsak je materialno odškodninsko odgovoren za svoja dejanja in s svojim denarjem. Nadzorni svet nima nikakršnega denarja, s katerim bi poravnaval škode, ki jih kot kolektivni organ stori. To se pravi, kolektivna odgovornost nadzornega sveta ne obstaja, predsednik pa seveda ima kvalificirano odgovornost, tako kot ima tudi kvalificirane pristojnosti, ker vodi nadzorni svet, ker ga usmerja, ker ima lahko tudi po statutu odločilen glas. Vse to je bilo potrebno upoštevati pri dokazni presoji tega ravnanja. To, kar govorim, govorim izključno na splošno, razlagam pravna pravila iz zakona o gospodarskih družbah, in ne kot komentar k neki sodni odločbi. Iz razumljivih razlogov ne, ker te odločbe ne poznam, niti ne vem, da je kaj takega obstajalo, hipotetično na podlagi podatkov, kiste jih dali. Če bi želeli kaj več, bi bilo potrebno s podatki bolj opremiti to vprašanje. Toliko z moje strani.
Prosim, še minister za pravosodje.
Gospod predsednik, gospod poslanec! Sodbe tudi jaz ne poznam. Iz podatkov, ki so bili navedeni, sklepam, da gre za kazensko sodbo. Ker je bilo govora o globi, verjetno o denarni kazni, pomeni, da na vprašanje, po katerem zakonu je bila izrečena, je najbrž kazenski zakonik tisti zakon, na osnovi katerega je bila sodba izrečena. Drugič. Za spremembo ali odpravo takšne sodbe, če gre za kazensko, je ta sprememba ali odprava možna po postopku in na način, ki ga določa zakon o kazenskem postopku. Če gre za drugačno sodbo, ustrezni drug postopkovnik. Edino na ta način je možno popraviti kakršnokoli odločitev, ki po vašem mnenju ni bila pravilna oziroma je bila krivična. Končno obstaja, če gre za kršitev človekovih pravic, tudi možnost, da se posameznik, ki ga je to prizadelo, obrne z ustavno pritožbo na ustavno sodišče. Minister, katerikoli bi že to bil, ne more nič storiti za odpravo takšne odločbe, ker za to enostavno ni pristojen. Ko odločba postane pravnomočna, jo mora spoštovati po ustavi vsak organ v tej državi. Kar pa zadeva korupcijo v sodstvu, pa tudi za sodnike velja kazenski zakonik na eni strani, na drugi strani se pa vse druge nepravilnosti obravnavajo skladno z zakonom o sodniški službi, glede na tisto nepravilnost, za katero pač gre. Če gre za disciplinski prestopek po določbah, ki določajo ravnanje v disciplinskem postopku, če gre za kakšno drugo vrsto nepravilnosti, pa tako kot je za to predvideno. Hvala.
Prosim, kolega Kelemina.
Hvala lepa. Poglejte, v Sloveniji se lahko vprašamo, kaj bo iz tega, če bomo mi obsojali predsednike nadzornih svetov, nadzornih odborov v lokalnih skupnostih, kjer je njihova temeljna naloga, da skrbijo za zakonito poslovanje nekega subjekta in opozarjajo na nepravilnosti, ki se tam dogajajo. In predsednik nadzornega sveta, skupaj s celotnim nadzornim svetom, v poročilu, ki je uradni dokument, poda samo domnevo o nekem črnem fondu, je zato s strani domnevno krivega na njegovo tožbo, obsojen za milijon pa pol. Si lahko predstavljate ta absurd? In potem vas jaz samo sprašujem, vas, gospod minister Bohinc, sem samo vprašal, kakšne pravice dejansko imajo, bi naj imeli predstavniki nadzornih svetov in nadzornih odborov v lokalni skupnosti, da bi lahko zakonito delali. In vi pravite, da je lahko, da predsednik v uradnem dokumentu, kjer se podpiše, lahko samo on odgovoren, ostali člani pa ne. Pa to je nedopustno! To je nedopustno! In s tem, kaj mi povzročamo s tem v Sloveniji?! Isto kot poslancem ne dovolite, da bi odkrito govorili o korupciji, ker pač nimamo nobene imunitete, ne smejo predsedniki nadzornih svetov, ne sme nihče govoriti. Tam vidimo, da nekdo pred preiskovalno komisijo ne sme pričati, ker nima odveze, ker bi takoj izgubil službo in bi ga vladajoča opcija takoj vrgla iz službe, mu še grozi z življenjem in tako naprej. Kdaj boste vzpostavili pravni red? Tako nezakonito oziroma tako krivično sodbo, gospod minister za pravosodje, bi morali poskrbeti, da se take sodnike enostavno likvidira, odstrani. Pa tega ne naredite, ne naredite ničesar! Imate vsa pooblastila, da lahko ukrepate v primerih, ko gre za krivične sodbe. Ne tako, da krivične sodbe odpravite, ampak da odpravite tiste temeljne vzroke, se pravi take sodnike, ki na tak način sodijo, in tiste, ki ne skrbijo za to, da se zakonito sodi, je enostavno treba odstraniti z njihovih položajev, pa bo zadeva rešena. Samo enkrat bi bilo treba to narediti, pa bi bilo vse rešeno. Ne vem, kdaj boste poskrbeli, da bodo te stvari našle svoje mesto v tej državi.
Hvala lepa. Želi kdo od spoštovanih ministrov besedo? Prosim, minister za notranje zadeve.
Samo eno drobno pojasnilo. Zelo jasno sem povedal, da tako kot člani ima tudi predsednik enak položaj, in tu ni nobene razlike, kar zadeva odškodninsko odgovornost, če sploh gre za odškodninsko odgovornost v tem primeru. Zdajle smo ugotavljali, da je bliže to, kar pravite, kazenski odgovornosti. Kazenske obsodbe, sodbe kazenskih sodišč tako kot druge sodbe sodišč se pa seveda odpravljajo prek pravnih sredstev, rednih in izrednih pravnih sredstev oziroma pritožbenih postopkov. In še tole: obstaja velika razlika v pravnem položaju med predsednikom nadzornega odbora občine, ki ste ga omenili, in predsednikom nadzornega sveta javnega zavoda podjetja. Samo za slednjega velja tisto, kar sem omenil, smiselna uporaba zakona o gospodarskih družbah.
Prosim, še minister za pravosodje.
Samo stavek, če dovolite. Postopek za razrešitev sodnika, o čemer govorite - beseda "likvidacija" je pa tuja in je ne bi uporabljal -, je predpisan v zakonu o sodniški službi. Tam je tudi zapisano, v katerih primerih in na kakšen način se takšen postopek lahko začne. Če bi obstajali razlogi za to, potem je tudi kaj takega možno.
Dve vprašanji naslednjih dveh spoštovanih kolegov zadevata področje ministrstva za okolje. Ker ministra ni, sprašujem kolega Lenka in kolega Diacija, ali bosta kljub temu zastavila vprašanji? Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi poslanci! Vprašanje je namenjeno ministru za okolje in ga bom postavil kljub temu, da ga ni tukaj, pa bi ga prosil, da mi morda pismeno odgovori. Gre pa za vprašanje glede poplavne varnosti na porečju Savinje. Vodnogospodarski strokovnjaki ocenjujejo, da je bilo na porečju Savinje ob zadnjih dveh poplavah, leta 1990 in 1998, za 81 milijard SIT neposredne škode. Menijo, da bi minimalna popravila, ki bi povečala poplavno varnost, stala okoli 20 milijard SIT. Leta 2001 je minister Kopač na obisku v Celju obljubil, da bo porečje Savinje kot najbolj ogroženo poplavno območje v državi prednostno obravnavano. Res, da je bila v državnem proračunu za leto 2000 planirana izgradnja odvajalnega nasipa na Savinji, toda kolikor mi je znano, načrti še do danes niso bili pripravljeni. Znano pa mi je, da je pripravljena študija: Ukrepi za zagotavljanje poplavne varnosti na območju urbanih območij spodnje Savinjske doline, zadrževanje visokih vod ob Savinji in Bolski na območju spodnje Savinjske doline, vendar ministrstvo za prostor in okolje ni pristopilo k naročilu izvedbenih projektov, kaj šele k podpisu pogodbe za izvedbo teh del. Zaradi vsega navedenega želim konkretno pojasnilo oziroma odgovor: Kdaj mislite izvesti ukrepe za večjo poplavno varnost v Savinjski dolini? Vaše ministrstvo je sicer obljubljalo vrsto ukrepov za razrešitev navedenega problema, vendar dlje od obljub nismo prišli. Čudi nas takšen odnos države in vašega ministrstva do prizadetega prebivalstva, zato menim, da je že skrajni čas, da bi bilo potrebno rezultate navedene študije čim prej realizirati, prizadetemu prebivalstvu pa pojasniti, kdaj se lahko nadeja večje varnosti pred hudournimi vodami Savinje. Ravno tako prosim ministra za okolje in prostor, da mi odgovori: Koliko objektov oziroma finančnih sredstev je bilo vloženih v objekte na Savinji za večjo poplavno varnost? Tu niso mišljena dela in sredstva, ki so bila vložena v sanacijo poškodb zadnje poplave. To bi prosil ministra, lahko mi tudi pisno odgovori. Hvala.
Minister vam je dolžan ustno odgovoriti na naslednji seji na to vprašanje. Kolega Diaci, prosim, želite tudi v zastaviti vprašanje? Prosim.
Želim postaviti vprašanje. Najprej bi vse lepo pozdravil. Ministru za okolje, prostor in energijo postavljam vprašanje, ki se nanaša na izgradnjo stanovanj, namenjenih mladim družinam, in tako imenovanih prvih stanovanj. Na podlagi novega stanovanjskega zakona kategorija socialnih stanovanj ne obstaja več. Njihovo vlogo naj bi prevzela neprofitna stanovanja, ki pa so večini mladih družin in tistim, ki si prvič urejajo stanovanjski problem, še vedno finančno težko dostopna. V Stranki mladih Slovenije smo že pred časom predlagali, da bi država zagotovila sredstva za izgradnjo ali sofinanciranje ureditve tako imenovanega prvega stanovanja. Prostorske zahteve za takšna stanovanja so veliko manjše kot pri neprofitnih stanovanjih, kar je osnova, da se lahko tudi najemnine ali investicijski stroški za izgradnjo takšnih stanovanj primerni finančni sposobnosti mladih družin. V tujini takšna stanovanja poznajo in so v veliki meri prva stanovanja, v katerih si mladi uredijo svoje domovanje. Poleg možnosti najema takšnega stanovanja v Evropski uniji tistim, ki se odločajo sami prvič urediti stanovanjski problem, to finančno spodbujajo z enkratnimi nepovratnimi sredstvi ali pa, kot na primer v Nemčiji, da jim finančno investicijo priznajo pri večletni oprostitvi plačila dohodnine ter vsklopu tega ukrepa na poseben način sofinanciranja izgradnje prvega stanovanja. V Stranki mladih Slovenije ocenjujemo, da je finančna nezmožnost mladih za ureditev lastnega stanovanja v Sloveniji ključno vplivala na tako imenovano podaljšano mladost, ko mladi živijo pri starših vse do 30 leta starosti in še dlje. Stanovanjske stiske mladih družin, ki se z otroki stiskajo v skupnem gospodinjstvu s starši ali starimi starši, zagotovo vplivajo tudi na odločitve pri načrtovanju števila otrok mladih družin. Stanovanjska odvisnost mlade družine od staršev pa v mnogih primerih vpliva tudi na sam proces ustvarjanja družine, saj zakonci o usodi svoje družine ne morejo odločiti samostojno, kar lahko v skrajnih primerih pripelje tudi do razvez in razpadov družin, negativne posledice tega pa najbolj občutijo prav otroci. Naj spomnim, da je bila pravica do stanovanja v bivši državi zapisana v ustavi. Slovenska ustava te pravice ne prizna več kot ustavne kategorije, kar pa ne sme biti izgovor za to, da država mlade družine prepušča same sebi, ali njihovim staršem, ki sami preprosto ne zmorejo tako velikega finančnega zalogaja, ki pa pomeni osnovni pogoj eksistence in je predpogoj za vsako resno razmišljanje o družini. Zaradi navedenega me zanima: Ali in kdaj boste na ministrstvu pripravili projekt spodbujanja ureditve prvega stanovanjskega problema in za uresničitev le-tega zagotovili ustrezna sredstva in morebitne dohodninske olajšave, kajti nacionalna stanovanjska varčevalna shema, po mojem mnenju, ne bo rešila teh problemov. Prosil bi za ustni odgovor, kajti mislim, da bom imel tudi dodatno vprašanje. Hvala.
Obe vprašanji, vaše in vprašanje kolega Lenka, bomo dali ministru in na naslednji seji ga je dolžan tudi ustno razložiti. Kolega Mamić bo postavil vprašanje ministru za promet. Prosim.
Hvala lepa. Pozdravljam vse prisotne. Jaz imam vprašanje za gospoda ministra za promet. Rajši bi videl, da bi bil zraven še minister za finance. Dobro, da njemu nisem naslovil tega vprašanja, potem bi bil med tistimi, ki niso dobili odgovora. Mene zanima koncesija v Sloveniji. Do zdaj ni bilo narejenega, kolikor jaz vem, nobenega objekta iz avtocestno-železniške mreže s koncesijo. Ne vem, zakaj se vlada temu izogiba? Naj nam vsaj razloži, zakaj. Ne bi rad kogarkoli obsojal, ampak me samo zanima. Že zdavnaj je bilo ugotovljeno, da tisti ambiciozni nacionalni program za gradnjo avtocest ni bil še zdaleč realen. Se pravi, pred petimi, šestimi leti se je že moglo vedeti, da na tak način avtocestnega križa ne bomo končali tako elegantno, kot je bilo zamišljeno, ko so bila odobrena sredstva in sprejeta z zakonom. Vlada je raje šla s predlogi, ki jih je državni zbor potrdil, seveda vladna koalicija, v drage kredite. Kredite bomo vračali še dolgo, dolgo časa. Če je informacija točna, celo do 2045. leta. S koncesijami, če bi trajale po pogodbi približno 20 let, bi se objekti naredili in bi pripadli potem državi v celoti in bi država pobirala cestnino iz teh objektov. Denarja iz cestnine bi ostalo za vzdrževanje, za amortizacijo, pa mogoče še za kakšne investicije, za razširitev avtocestne mreže, če ne bi bila takrat končana. Z železnicami, ni nič boljše. Slabše je. Mi se menimo o nekem lastninjenju, celo na referendumu smo odločali o tem, ta stvar se lastnini in izid je, kakršen je. Jaz sem vsaj to mislil, da ne bomo več dajali nobenega poroštva, saj poroštva ne dajemo več, najemamo pa še dražje kredite, kot so bila ta poroštva. Zanima me konkretno glede koncesije. Če je koncesija upravičena, zakaj se je ne uporablja? Če pa ni upravičena, naj mi gospod minister odgovori, zakaj ne. Hvala lepa.
Minister za promet, prosim.
Hvala lepa za vprašanje, gospod Mamić. Dejstvo je, da je trenutno v razpravi v državnem zboru, na začetku te razprave in kasneje seveda v sprejemu, nov zakon oziroma sprememba zakona o Darsu, ki bo omogočila tudi druge načine vlaganja kapitala v izgradnjo avtocestnega omrežja. Dejstvo je, da je ta nacionalni program, ki je ravno tako v parlamentarni razpravi, medgeneracijski projekt. To se pravi, je projekt, ki omogoča sorazmerno hitro izgradnjo, relativno hitro izgradnjo avtocestnega omrežja tega prepotrebnega dela v Republiki Sloveniji, in to s sredstvi, ki se bodo potem vračala na podlagi uporabe teh avtocest v naslednjih desetletjih. Podobna težava je pri železnici, kjer je bilo, mislim, da vaše konkretno vprašanje, predvsem drugi tir. Naj poudarim, da je ta drugi tir Koper-Divača sestavni del poročila posebne delovne skupine v okviru evropske komisije, ki obravnava 29 projektov, prioritetnih projektov v Evropi, za obdobje do leta 2020. V sklopu teh projektov, je tudi peti koridor na področju Slovenije oziroma projekt od Kopra do Madžarske. V sklopu tega projekta imamo drugi tir in pa modernizacijo proge Ljubljana-Hodoš, s posebnim poudarkom na elektrifikaciji proge Pragersko-Hodoš. To bi bil na kratko odgovor. Mislim, da je bilo tudi vprašanje, ali je možno "dolenjko" graditi v okviru koncesij. Dejstvo je, da je "dolenjka", torej avtocesta v smeri proti Zagrebu, v polnem gradbenem zamahu, da intenzivno seveda pripravljamo tudi ostale, še ne začete odseke dolenjske avtoceste. To je predpogoj, če hočemo realizirati predloženi nacionalni program izgradnje avtocestnega omrežja v Republiki Sloveniji in v okviru tega nacionalnega programa tudi dolenjski krak do vključno leta 2008, da je potrebno zelo intenzivno graditi, in zato v takšnem primeru ni možna koncesijska gradnja, ko imamo vendar že določene odseke, tako kot na večini območij, že zgrajene. Seveda pa lahko razmišljamo o drugih sredstvih, o drugih virih, drugih načinih gradnje na nekaterih odsekih, kjer se gradnja še ni pričela. Hvala lepa.
Dopolnilno vprašanje? Prosim.
Nekako sem pričakoval tak odgovor, vendar z njim seveda nisem zadovoljen, ker govorim o koncesiji kot kvaliteti, kot o neki kategoriji, kaj pomeni. Če je koncesija nekaj dobrega za naše gospodarstvo, zakaj se ni šlo v koncesijo, ko se je vedelo, da se na tak način, kot je bilo zastavljeno, ne pride daleč. Se pravi, bi moral biti avtocestni program, če o njem govorim, končan že lani, pa so porabljena vsa tista sredstva, ki so bila predvidena leta 1993, narejenega pa je le 41% avtocestnega križa. Zmotiti se za 60% - ja, kakšni so to analitiki? Tega enostavno ne razumem. Pri železniški mreži pa govorim o investicijah, sploh ne govorim o modernizaciji, vzdrževanju in tako naprej. Govorim o novih kilometrih ali vsaj metrih. Seveda sem mislil na drugi tir Koper-Divača. Jasno, da je zdaj za "dolenjko" brez smisla, da bi se iskalo koncesionarja, toda če bi se ga iskalo pred petimi leti, bi se zdaj lepo vozili po "dolenjki" - in cesta bi bila.Združili bi do zdaj tudi Koper s Šentiljem in Jesenice z Brežicami. To bi pa prineslo toliko denarja in toliko koristi, da ne naštevam vsega. Hvala.
Želite dodati svoj odgovor? Prosim, minister Presečnik.
Hvala lepa. Čisto na kratko bom povedal še to, da so bile izdelane ustrezne študije, ki so pokazale, da enostavno ni modro in ni možno posameznih kratkih odsekov dajati v koncesijo oziroma je možno dati v koncesijo nek daljši odsek, na podlagi katerega se da vkoncesijo tudi že zgrajene odseke. Vendar se moramo pri tem zavedati, da je treba posamezne odseke tudi cestniniti in na ta način zbirati sredstva tudi v bodoče, v naslednjih desetletjih, na podlagi česar se vračajo ustrezni krediti. Če bi bilo takšno razmišljanje mogoče, povsem na začetku avtocestne izgradnje, takrat bi bilo mogoče tako razmišljanje bolj smiselno. Danes ali pa zadnja leta seveda to ni možno.
Kolega Roman Jakič bo postavil vprašanje ministru za zdravje. Prosim.
Spoštovani ministri, predsednik, kolegice in kolegi! 22. aprila lanskega leta se je moja družina zbudila v grozljiv dan. Gala, trinajstletnega sina je ponoči zadel infarkt hrbtenjače in ga prisilil sesti na invalidski voziček. Mesec dni sem na pediatrični kliniki ob njegovi postelji presedel in prebedel vse noči, neudobno zleknjen na dveh šolskih stolih in z grozo opazoval ostale starše, speče na tleh v spalnih vrečah poleg svojih težko bolnih najdražjih, ter poslušal konsultacije med lečečimi zdravniki in starši na hodnikih, glede na to, da za to ni primernih intimnih prostorov. Izgradnja nove pediatrične klinike je otrokom, staršem, zdravstvenemu osebju ter slovenski javnosti obljubljana že leta. Na žalost pa tudi na bes vseh smo priče nenehnemu zamikanju datuma izgradnje, kar je seveda nesprejemljivo in vredno kritike in zgražanja. Spoštovani gospod minister! 11.9. ste v eni od zelo gledanih oddaj največje komercialne televizije v Sloveniji v razpravi o reformi zdravstva zatrdili, citiram: "Naj povem primer, projekt Pediatrične klinike peljemo kot projekt povezave med javnim in zasebnim segmentom.", konec citata. Vaši sodelavci, gospod minister, pa so šli dlje in na različnih mestih zatrdili, da na podlagi investicijskega projekta - mimogrede, ki ga ljubosumno držite na ministrstvu in ga ne pokažete niti pristojnim na Pediatrični kliniki - je že izračunana tudi donosnost investicije. Minister, govorimo o profitnosti delovanja univerzitetne učne tercialne bolnišnice za otroke in mladostnike. Tega ni v Evropi, tega ni v Evropi. Pediatrična bolnišnica je osrednja ustanova v Sloveniji, je del univerzitetnega kliničnega centra, navezana na univerzo oziroma njeno medicinsko fakulteto. Bolnišnica je edina, ki se na področju pediatrije sistematično ukvarja z izobraževanjem in raziskovalnim delom. Od kod torej dobiček, ki bo moral biti tako visok, da bo zasebni partner v doglednem času dobil povrnjen svoj vložek, obogaten z ustrezno profitno stopnjo? Zato gospod minister sprašujem: Ali vaša izjava, da bo država novo pediatrično kliniko gradila v javno-zasebnem partnerstvu drži? Kdaj in v katerih organih ministrstvo je do te odločitve prišlo? Seveda me zanima, ali je ta odločitev, imam pa sam pri sebi oblikovan odgovor pozitiven, da ta odločitev ponovno oddaljuje začetek izgradnje nove pediatrične klinike. In ne nazadnje: Minister, ali nam lahko zaupate, kdaj bo ministrstvo za zdravje objavilo razpis za gradbena dela izgradnje nove pediatrične klinike v Ljubljani? Za odgovore se vam v naprej zahvaljujem
Gospod minister za zdravje, prosim.
Spoštovani gospod predsednik! Gospod poslanec, poslanke in poslanci! Ja, res je, na ministrstvu za zdravstvo je bilo prisotno v času tudi mojega odgovora oziroma komentarja v javnosti aktualno razmišljanje o javno-zasebnem partnerstvu na področju investicij zlasti v bolnišnice. Vzrok za to je neposredno eden, da je pred nami bližajoči se razkorak med sredstvi za investicije in pa med potrebami slovenskih bolnišnic. Ob tem ko še menimo, in smo tudi predložili, da bo v letu 2004 investiranje še vzdržno, se pa v letu 2005 zanesljivo prikazuje razkorak med potrebami po vlaganju in med razpoložljivimi sredstvi, ki jih bomo morali reševati na različne načine: ali s krčenjem investicij, ali s temeljito racionalizacijo investicij, ali s pridobivanjem novih virov od posojil, lizinga in tudi do javno-zasebnega partnerstva. Naj omenim, da javno zasebno partnerstvo kot ideja je v tej državi legitimno. Mi smo ravno v zvezi z belo knjigo ta čas v teh mesecih dobili številne kritične opazke, da smo premalo pogumni na področju odpiranja možnosti, da v zdravstvo pridejo tudi drugi ustanovitelji in ne samo država. Temeljno vprašanje drži, ali mora država tudi v prihodnosti biti edini ustanovitelj in edini lastnik javnih zavodov. Projekt, kot je bil zamišljen, čeprav je ta čas prišlo že do drugačne odločitve, naj ga vseeno opišem v nekih potezah, ni bil nikoli mišljen, da bi bil projekt, ki bi z dobičkom poplačal vložene stroške. Bil je projekt, kot se podobno ustanavljajo številni projekti v Evropi, skupaj z univerzitetnimi ustanovami, kjer prihaja do oblikovanja posebnega zavoda v državno-javni in zasebni lasti. V našem primeru bi bila država prevladujoči lastnik in zato tudi prevladujoči odločujoči partner. Recimo, zaposleni nikakor ne bi bili zaposleni pri zasebnem investitorju, temveč še naprej pri kliničnem centru. Ampak ne bom šel v podrobnosti. Morda zgolj, kako bi se ta projekt, tudi tak zasebni lastnik ne bi investiral lastna sredstva temveč sredstva komercialnih bank, ki so pri mednarodnih, ki so v takem primeru solastništva, pripravljeni vlagati denar. Mogoče malo preprosto, pa vendar gre za obliko pritegovanja tujih kreditov na mesto, kjer garant ni več država. Naj odgovorim, da tuji partner ne bi bil poplačan iz dobička na vloženi kapital, ampak bi opravljal dejavnost upravljanja s sredstvi in bi se poplačal iz cene za svoje upravljalske storitve. Dva razloga sta nas v zadnjih tednih pripeljala do tega, da v primeru pediatrične klinike odstopimo od tega razmisleka. Povem naj, da je šlo za razmislek in ne za odločitev. Sprejeto bi šele bilo, če bi odločitev dozorela do ustreznega kvalitetnega predloga. Dva razloga. En razlog je, da se je ugotovilo, da je projekt pediatrične klinike že predaleč naprej od začetka gradnje, do priprave projekta in da bi se zmanjševal vpliv zasebnega investitorja, ki bi lahko zmanjševal stroške. Drugi razlog, naj povem po pravici, je bela knjiga sama, ki bistveno spreminja bodočo učinkovitost poslovanja bolnišnic in tudi predlagani oziroma pripravljeni izračun učinkovitosti tega projekta se zdaj spreminja. Reforma namreč, prinaša povečano učinkovitost znotraj javnega sistema. V tem primeru je ta čas tudi za drugega investitorja postala investicija tvegana. Tretji razlog ni za zanemariti, to pa je naraščajoče javno mnenje, ki je bilo odklonilno do takega projekta, čeprav naj omenim, da v prihodnosti in tudi sicer se ministrstvo ne more odpovedati razmišljanjem o javno-zasebnih posegih na to področje, ker sicer ne bomo mogli izvesti investiranja v zdravstveno varstvo, v obsegu, kot si ga želimo. Kar se tiče začetka razpisa za izvajanje gradnje. Vi veste, da se projekt srečuje s številnimi problemi, ki jih ne bom našteval. Mi smo številne odklonili. Ta čas čakamo samo še, ker je investicijska dokumentacija pripravljena, na odgovor urada za javna naročila. Čakamo ga pa že nekaj mesecev na komentar, ki zadeva avtorske probleme v zvezi z dosedanjimi lastniki dokumentacije tega projekta. Mi mislimo, da bo do konca tega meseca - še ta mesec imamo obljubljeno - prišlo do tega odgovora in bomo dejansko tudi to oviro premaknili. Hvala lepa.
Deležni boste dopolnilnega vprašanja. Prosim.
Gospod minister, jaz sem sicer vesel, da izgradnja nove pediatrične klinike v Ljubljani ne bo podvržena razmeroma nepripravljenemu, predvsem pa nepremišljenemu eksperimentu, ki ga je eden od piscev oziroma eden od novinarjev, gospod Kovač, označil z besedami "bolnišnica kot morski prašiček". Strinjam se z njim, ko pravi, da je tako početje eksperimentiranja z novimi oblikami upravljanja v zdravstvu na hrbtu hudo bolnih otrok neresno, neodgovorno in nemoralno. In gospod minister, neresno, neodgovorno in nemoralno je tudi dejstvo, da pediatrična klinika še ne stoji! Pediatrična klinika še ne stoji. Zato vas še enkrat vprašam: Kdaj bo ministrstvo objavilo razpis za gradbena dela, da bo ta pediatrična klinika se začela graditi?
Gospod minister, želite, kaj dodati? V okvirih časa.
Lepo je uporabljati močne parole v zvezi s klinikami za otroke. Te močne parole so bile uporabljene že leta 1996, ko so na podlagi močnih parol avtorji predlagali trikrat predimenzioniran projekt pediatrične klinike. Med drugim je zasluga ministrstva v tem mandatu, da je pediatrična klinika prišla v predviden, čeprav po nekaterih strokovnih mnenjih še vedno predimenzioniran projekt, in se je začela graditi. To ministrstvo je s to gradnjo začelo. Ta čas so še vedno nekatere ovire, ki jih ministrstvo zaradi resorjev in zaradi organov, ki opravljajo svoje delo ali ga opravljajo počasneje, ne more preprečiti. Na primer, ne more še vedno porušiti ali izseliti dveh stanovalcev, in čakamo na sodne postopke, podobno kot številni primeri čakajo na svojo sodbo. Pa kljub vsemu že kopljemo in vzpostavljamo vse potrebno, da ne bi prišlo do zakasnitve. Omenil sem, da čakamo samo še mnenje urada, in da lahko z dokajšnjo verjetnostjo, ne pa v celoti, obljubim, da bo ta ovira premagana, in da bomo prihodnji mesec lahko šli v razpis za ta drugi del. Kot veste, prvi del, gradbena jama, je bila že razpisana in se približuje koncu. Hvala.
Kolega Jakič, samo če imate postopkovni predlog. Prosim.
Postopkovno, v skladu s poslovnikom državnega zbora Republike Slovenije predlagam, da se na naslednji seji opravi razprava o problematiki izgradnje nove pediatrične klinike oziroma o odgovoru, ki ga je minister dal danes. Upam, da bo takrat lahko minister prišel z veselo novico, da po nekaj mesecih čakanja so razpis že dali in da so porušili tisti dve hiši in začeli z gradnjo. Hvala.
Kolega Jakič, predlaga, da državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru pristojnega ministra na njegovo vprašanje. O tem, ali bo državni zbor sklenil ali ne, bo odločal jutri, in sicer brez razprave, takoj na začetku točke, pri glasovanjih, s točkami, ki bodo jutri na dnevnem redu. Kolega Barovič želi postaviti vprašanje ministrici brez resorja, ki je ni, zato sprašujem, ali želite vseeno postaviti vprašanje ustno?
Hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, ministri! Da, in prosim za ustni odgovor na naslednji seji, pa ne zaradi odgovora samega, temveč zaradi dejanj, ki naj bi iz tega odgovora sledila, ker sem prepričan, da je vprašanje zelo, zelo pomembno in da krepko zamujamo. Zakaj? Leta 1970 je bila na podlagi analiz in izhodišč oblikovana zasnova slovenskega urbanega omrežja. Pripravljena je bila delitev na 12 regij, če želite pokrajin ali pa uporabite kakšen drug izraz. Leta 2001 smo imeli oblikovanih kar nekaj konceptov - predlog, da bi se oblikovalo 3 do 12 večjih regij ali 26 do 32 manjših regij, ali 8 večjih in 28 manjših regij. Danes je leto 2003, izdelanega regijskega oblikovanja ni. Zakaj je to pomembno? Ne samo zaradi nas. Zakonodaja Evropske unije ne predpisuje velikosti, števila in pristojnosti regij, priporoča pa njihovo ustanovitev. Zakaj to govorim? Zato, ker smo pred vrati v veliko državo, imenovano Evropska unija. V okviru Eurostata je bila natančno oblikovana klasifikacija regij, "Nomenclature of Teritorial Units of Statistic" - NUTS - po tuje, po slovensko "standardna klasifikacija teritorialnih enot". Iz zloženke urada za informiranje Regionalna politika in Evropska unija je jasno, da Slovenija nastopa na ravni NUTS 0 in NUTS 1 kot ena država, na ravni NUTS 2 nastopa v največ dveh regijah, na ravni NUTS 3, ki je najbolj primerna in pomembna za vso Slovenijo, pa naj bi bilo oblikovanih 12 statističnih regij. Naj dodam še, da zakonodaja Evropske unije daje strukturno pomoč le do ravni regij NUTS 3, kjer je predvidenih 12 regij. Postavil bom vprašanje: Kdaj - in končno, kdaj, še enkrat - bomo vedeli v Sloveniji, koliko regij imamo na tej ravni? To vprašanje utemeljujem z dejstvi, da so pokrajine v Sloveniji potrebne zaradi primerljivosti z državami Evropske unije, drugič, povsod po Evropi se regionalna raven krepi, skupni finančni in razvojni posegi Evropske unije so namenjeni regijam, in tretjič, države kot tudi politika Evropske unije podpirajo šibkejše, v razvoju nazadujoče regije. Torej, kdaj? In samo še dopolnilno vprašanje: Ali - razvidno iz izvedbenega programa v postavkah 22.124 [[v papirjih, ki jih te dni pregledujemo]] , kjer zasavske regije po letu 2006 ni več - ali to pomeni, da je to oblikovanje regij že oblikovano, že ustanovljeno in ali to pomeni, da zasavske regije naj ne bi bilo? Hvala.
Hvala lepa, kolega Barovič. Rekli ste, da vztrajate pri tem, da vam ministrica odgovori na naslednji seji, kar je tudi dolžna storiti. Ministru za notranje zadeve bo sedaj postavil vprašanje kolega Pukšič. Prosim.
Hvala lepa. Gospodje ministri, kolegice in kolegi. Imamo zakon o volilni kampanji in imamo zakon o volitvah v državni zbor. Eden in drugi govorita tudi o stroških volilne kampanje in o stroških za izvedbo volitev, zato gospoda ministra za notranje zadeve sprašujem: Ali ste kaj naredili v zvezi z oškodovanjem družbenega premoženja, ki je bilo izpostavljeno v državnem zboru ob obrazložitvi glasu "proti", pri glasovanju o zakonu o omejevanju korupcije. Ob tej priliki je bilo iz obrazložitve povedano, da je takratna stranka SDP, sedanja stranka Združene liste Slovenije, dolgovala sredstva za plačilo stroškov volilne kampanje podjetju Telstar, katerega direktor je Dušan Kumer, naredila koncesijsko pogodbo, in tako s tem oškodovala družbeno premoženje za 4 in pol milijonov tolarjev. Podatki so iz poročila Službe družbenega knjigovodstva. In drugo vprašanje: Kaj bi naredili, če bi dobili na mizo dokumente, ki bi izkazovali, da je aktualni poslanec ali poslanka na volitvah leta 2000 bil, bila izvoljena predvsem zaradi tega, ker je porabila ali porabil nekajkrat več denarja, kot je v skladu z zakonom o volilni kampanji, in tega politična stranka ni prikazala v poročilu porabe sredstev za volilno kampanjo. Se vam zahvaljujem za odgovore.
Prosim.
Kolega Pukšič, hvala lepa za to vprašanje. Vprašanje ste v bistvu naslovili, kakšna je vloga ministrstva za notranje zadeve pri nadzoru financiranja volilne kampanje. In v tej zvezi naj vam takoj neposredno odgovorim, da ministrstvo za notranje zadeve ne nadzira v skladu z zakonom o volilni kampanji in v skladu z zakonom o volitvah v državni zbor financiranje volilnih kampanj, pač pa so stvari urejene z 18. in 19. členom zakona o volilni kampanji tako, da nadzira financiranje volilne kampanje računsko sodišče, državni zbor sam za volitve poslancev v državni zbor in pa občinski sveti za volitve svetnikov oziroma župana na lokalni ravni. Stvari so v 18. členu tega zakona predvidene tako, da je potrebno 45 dni pred začetkom glasovanja odpreti poseben transakcijski račun pri poslovni banki z navedbo "volilna kampanja" in samo preko tega transakcijskega računa lahko tečejo vsa vplačila, pa tudi izplačila, ki morajo biti evidentirana v funkciji volilne kampanje. 19. člen, pa pravi, da mora organizator volilne kampanje izdelati o tem poročilo in najkasneje v 30-ih dneh od dneva glasovanja to poročilo predložiti državnemu zboru oziroma za lokalne volitve svetu, in pa, seveda, tudi računskemu sodišču. Računsko sodišče ukrepa v okviru svojih pristojnosti. Ministrstvo za notranje zadeve oziroma bolje rečeno policija pa prav tako ukrepa v okviru svojih pristojnosti, ne da bi bilo potrebno, da jo kdorkoli k temu spodbuja, ali ne da bi bilo potrebno, da bi minister za notranje zadeve policiji dajal v tej zvezi kakršnekoli usmeritve. Torej, policija vstopi takrat, kadar se ugotovi, da je podan utemeljen sum ali da so podani razlogi za sum, da je storjeno v tej zvezi kakšno kaznivo dejanje. Seveda, konkretnih primerov, ki jih tu navajate, ne morem komentirati. Z njimi nisem seznanjen. Če bi jih najavili, vnaprej, bi vam lahko pridobil s tem v zvezi informacije. Lahko vam pa povem, da organi pregona zanesljivo v vseh primerih postopajo na enak način, torej, da če je podan utemeljen sum ali so razlogi za sum, sproži ustrezne postopke. Toliko. Hvala.
Kolega Pukšič, želite? Prosim.
Gospod minister, seveda, poznam 18. in 19. člen, vendar ob obrazložitvi - tako kot sem že prej omenil - glasu "proti" pri glasovanju zakona o omejevanju korupcije se je torej pokazalo, da je tu šlo za volilno kampanijo v prejšnjem obdobju. Pa vendar, ker je to bilo povedano tudi tu v državnem zboru in prebrano iz poročila Službe družbenega knjigovodstva, sem seveda pričakoval, da boste prek policije vsaj odredili kakšno preiskavo oziroma naročili kakšno preiskavo v tej zvezi. Vsekakor pa niste nič odgovorili na tisto drugo hipotetično vprašanje, ali bi v takšnem primeru, ko pa je omenjena zakonodaja že veljala - torej, kaj bi v takšnem primeru naredili, če bi seveda dobili takšne podatke.
Prosim.
Na to drugo hipotetično vprašanje lahko odgovorim samo tako, da bi ravnal v skladu z zakonom. Kaj več na hipotetično vprašanje ni možno odgovarjati. In še tole, kar zadeva vprašanja vnaprej pripravljenega poročila v tej konkretni zadevi. Vaše pričakovanje ne more biti upravičeno, če najavite vprašanje, kakšna je vloga ministrstva za notranje zadeve pri nadzoru volilne kampanije. Iz tega ne morem slutiti, kateri konkretni primeri vas zanimajo. In še tole bi rad rekel. Minister za notranje zadeve ne naroča preiskav policiji, ampak policija ravna v okviru svojih zakonskih dolžnosti, tako kot ji zakonodaja veleva. Ni potrebno, da čaka ministra, da bi naročil kakršnokoli preiskavo, in prepričan sem, da je tudi v primeru, ki ga vi imate v mislih, tako kot v vseh drugih - konkretno v letošnjem letu prek 43.000 - primerih, da je ravnala na način, kot ji zakon veleva.
Gospod Pukšič.
V skladu s tretjim odstavkom 242. člena sem najavil generalnemu sekretarju vlade Republike Slovenije vprašanje. Namreč, dogodek se je dogodil šele po možnosti najave, in sicer v petek 24. oktobra je pred Zamernikovo preiskovalno komisijo, ki ugotavlja ozadje napada na novinarja Mira Petka, bil povabljen kot priča nekdanji uslužbenec NKB Bogdan Ribič. Bogdan Ribič pa na vprašanje komisije ni upal povedati resnice, dokler ga ne odveže od molčečnosti. Bogdan Ribič se je zbal, da se ne bi ponovila kakšna nenavadna okoliščina in mu seveda, ogrozilo življenja, kot se je to zgodilo gospe Miri Bergant iz Lenarta, ko se je odločila, da bo sodišču vse povedala po resnici v zadevi z afero Satex. Zato generalnega sekretarja sprašujem: Ali bo ukrepal vse, da bo Vlada Republike Slovenije, ki je lastnik NKB, preko svojih članov v nadzornem svetu omogočila pričanje gospodu Miru Bergantu po resnici? Kaj bo naredila vlada z gospodom Ribičem, saj je bila ovadba zaradi izdaje poslovne tajnosti že zavržena in kdaj bo predlagala nadzornemu svetu, da ga ponovno zaposli? Ali je Vlada Republike Slovenije zainteresirana za zakonitost in transparentnost poslovanja bančništva, ki je v njeni lasti, ali pa podpira tiste, ki ščitijo in perejo denar, tako kot se je to dogajalo v koroški podružnici? Ta vprašanja so postavljena zato, ker pričakujem od Vlade Republike Slovenije, da govorite resnico in zastopate zakonitost v Novi kreditni banki, katere je lastnik Vlada Republike Slovenije - ne sme pripeljati do zastraševanja poštenih državljanov.
To je bilo sedaj dodatno vprašanje gospod Pukšič, če sem prav razumel. Tukaj imam neka proceduralnih ovir [[...]]Mogoče lahko gospod minister odgovori na to vprašanje.
Tega nisem razumel kot vprašanje. Če pa želite kakšno informacijo v tej zvezi, jo pa lahko pripravimo pisno.
Hvala lepa. Potem lahko nadaljujemo. Gospod Franci Rokavec bo zastavil vprašanje ministru za okolje in prostor in energijo, ki ga ni.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica, ministri, kolegice, kolegi. Poslansko vprašanje bom kljub odsotnosti gospoda ministra zastavil ustno in pričakujem ustni odgovor na prihodnji seji. Gre za vprašanje opustelega rudnika Sitarjevec Litija. Namreč, rudarski inšpektor je 21. marca letos po uradni dolžnosti izdal odločbo, ki gospodarski družbi Rudnika svinca in cinka Mežice, d.o.o. v zapiranju naložil, da mora odpraviti ugotovljene nepravilnosti in pomanjkljivosti ter v ta namen izvršiti ukrepe na območju rudnika Sitarjevec, Litija, kot sledi. Prvič, na območju pridobivalnega prostora rudnika Sitarjevec, ki je določen z odločbo z dne 3.11.1954, je potrebno izvršiti sanacijo vseh vplivov rudarskih del na okolje, ki predstavljajo neposredno nevarnosti za življenje ljudi in živali, v obsegu in način, ki ga je potrebno opredeliti z rudarskim projektom. Drugič. Na območju pridobivalnega prostora iz točke 1, je za čas do izvršitve končne sanacije treba izvršiti ustrezne ukrepe zavarovanja, ki so potrebni za zagotovitev varnosti ljudi in živali, ter ukrepe vzdrževati v funkciji. Rok 30.9.2003. Poleg odrejenega ukrepa iz točke 1 dispozitiva te odločbe, mora zavezanec izvršiti še naslednje obveznosti: A - to odločbo nalepiti v posebno knjigo rudarskega nadzorstva, B - najkasneje v roku 8-ih dni po izteku izvršitvenega roka inšpektoratu za okolje in prostor v Ljubljani pisno poročati o izvršitvi ukrepa iz prvega odstavka te odločbe. Teh nalog namreč gospodarska družba Rudnika svinca in cinka Mežica v zapiranju ni opravila. Še več, v pritožbi na že omenjeno odločbo je spodbijala, da ni pristojni naslov za realizacijo omenjene odločbe. Glede na navedeno, in glede na zakon o zapiranju Rudnika svinca in cinka Mežica, v katerem ni bil zajet tudi rudnik svinca in parita Sitarjevec v Litiji, bil pa je ta rudnik tudi pravni dedič tega rudnika, se z izdano odločbo republiškega inšpektorata za rudarstvo o zagotovitvi nujnih del na zapiranju omenjenega rudnika zastavljajo utemeljena vprašanja. In predvsem: Ali bo mogoče omenjeno odločbo izvršiti v okviru zakona o zapiranju rudnika Mežica - in če, kdaj? Oziroma: Ali ne bi bilo mogoče bolj smiselno, da bi ministrstvo za okolje, prostor in energijo določilo izvajalca, ki bi bil pripravljen izvršiti omenjeno odločbo in s tem dejansko zagotoviti varnost ljudi in živali ter ukrepe vzdrževati v funkciji? Tako kot sem povedal, odgovor pričakujem na naslednji seji.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Igor Štemberger ministru za zunanje zadeve. Ga ni.
Hvala za besedo. Poleg vseh zapletov s sosednjo državo Hrvaško v zadnjih mesecih že dalj časa poslušamo in beremo o načrtih Hrvaške oziroma njene družbe Janaf za transport nafte iz Rusije do Jadrana, konkretno do Omišlja na Krku, potem pa s tankerji naprej, na zahod, proti Združenim državam Amerike. Na ekološko spornost projekta smo v Stranki mladih Slovenije opozarjali že od poletja naprej, vendar brez ustreznega odziva naše vlade in zunanjega ministrstva. Dejstvo je, da možnost razlitja nafte, predvsem pa problem balastnih vod in posledično biološko uničenje Jadranskega morja, ni stvar, ki grozi le Hrvaški, temveč tudi Sloveniji in vsem ostalim državam, ki si enakopravno delijo Jadransko morje. Posledic morebitne nesreče in razlitja nafte v zaprtem Jadranskem morju si ne upam niti predstavljati, kaj pa pomeni vnos tujih organizmov kot posledico balastnih vod, pa si lahko pogledamo na primeru Črnega morja. Kljub vsem tem črnogledim scenarijem, reakcije Slovenije nisem zasledil, čeprav onesnaževanje, kot sem že omenil, ne pozna meja in ne takšnih ali drugačnih con. Kot ugotavljam, pa se zadeva še slabša. Iz zapisov hrvaških medijev je videti, da predsednik sosednje države, gospod Mesić, nekako grozi hrvaškim nasprotnikom transporta nafte, da bo posel, v kolikor ga ne izpelje Hrvaška, prevzelo tržaško pristanišče. To bi pomenilo, naj bi se nafta transportirala preko Slovenije do Trsta. Zanima me: Ali je Slovenija reagirala na te trditve - in če ne, zakaj ni? Ali je bilo Hrvatom jasno povedano, da transport nafte preko Slovenije ne pride v poštev in da nasprotujemo njihovim kratkovidnim in dolgoročno škodljivim načrtom? Zanima me: Kakšno je stališče zunanjega ministrstva do omenjenega problema? Odgovor pričakujem ustno na naslednji seji državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima doktor Jožef Bernik. Vprašanje je namenjeno ministru za pravosodje in notranje zadeve. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospodje ministri, gospa ministrica, kolegice in kolegi! Moje prvo vprašanje je naslovljeno na problematiko gospoda ministra Bizjaka. Dejstvo je, da sam nikdar ne morem poslati vprašanja državni tožilki, zato vas prosim, da dobite od nje odgovore na naslednji komentar in vprašanja. Namreč, gre za po vojni pobite osebe, ki jih je bilo več tisoč, in mi se delamo, kot da to ne bi pomenilo ničesar, češ, to so drugi naredili, to se nas ne tiče. Vendar gre tu za poštenost in pravičnost slovenske vlade. Zato bi rad vedel naslednje. Ta gospa je vse te mrtve klasificirala kot civilne žrtve, to pa zaradi tega, da ji ni bilo treba raziskovati, kdo so bili storilci. Vendar, to so bili vojaki. Rad vedel: Kako je prišla gospa državna tožilka do tega sklepa ter na kakšni pravni osnovi ta njena odločitev stoji? Drugič: Ali ima ona sama pravico o tem odločati, ali je o tem odločala vlada, ali kdo je o tem odločal? Rad bi imel pismeno pravno mnenje o tej stvari. Končno bi vprašal še naslednje. Gospa državna tožilka je gotovo prebrala zakon, ta sramotni zakon o vojnih grobiščih, kjer je več laži, zlasti pri napisih. Kaj misli ta gospa narediti, da bi morda povedala vladi, da je to bilo nesramno in nečastno dejanje? Prosim za zelo natančen odgovor. Moje drugo vprašanje je gospodu ministru za notranje zadeve. Gre za zelo zanimivo aretacijo prejšnji teden, ko so naši policisti aretirali [[opozorilni znak za konec]] nekdanjega poveljnika razpuščene osvobodilne vojske Kosova [[...]]
Gospod dr. Bernik, oprostite! Informacijski sistem je razlog, da je najprej odgovor, pa potem naslednje vprašanje, če ne zamerite.
Dobro, z veseljem.
In poslovnik tudi. Izvolite, gospod minister.
Gospod predsednik, gospod dr. Bernik! Sami navajate, da postavljate vprašanje generalni državni tožilki. Vprašanje bomo posredovali in prepričan sem, da bo posredovala odgovore glede nekaterih tožilskih odločitev, o katerih govorite v svojem vprašanju.
Hvala.
Hvala lepa, gospod minister, toda vse, kar sem od nje doslej dobil, je bilo čisto brez vsake vrednosti.
Vaše drugo vprašanje, prosim.
No, drugo vprašanje je pa gospodu ministru za notranje zadeve glede aretacije tega človeka iz Albanije in postopkih po dolgourni izpustitvi. Menda je šlo tu za poziv Srbije, tiralico proti temu človeku, češ da naj bi storil vojne zločine proti srbskemu prebivalstvu. Tako je Slovenija reagirala na neko stvar, ki dejansko ni imela nobene možne osnove. Končno se je stvar razrešila tako, da so nekateri ljudje, vodja misije Združenih narodov in potem nekateri drugi [[Solana]] , protestirali proti temu in zahtevali, da se tega človeka izpusti. Namreč, zdi se mi, da je situacija na Kosovu izredno žalostna, prihodnost pa bo, se mi zdi, še bolj žalostna oziroma bo zelo zaskrbljujoča. Zdi se mi, da nima smisla, da tako postopoma z ljudmi s tega teritorija, kajti, morda bomo te ljudi še potrebovali. Sploh se mi pa zdi, da notranje ministrstvo ne bi smelo delali zunanje politike in se čudim, da smo bili bolj šlampasti, kot recimo slišim, Madžari, ki so v zelo kratkem času izpustili tega človeka - menda na isti osnovi oziroma prejeli so ga na osnovi tiralice, vendar so ga kasneje izpustili. Želel bi vedeti: Ali smo sposobni mi take stvari dognati, preden pride do nekega škandala? Hvala.
Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod dr. Bernik, za to vprašanje. Moral bi pa vendarle protestirati na trditev, da notranje ministrstvo vodi zunanjo politiko. Ne gre za to in tudi v tem primeru ni šlo za kaj takega. Policija je ravnala tako, kot je treba v takih primerih ravnati; in prav je ravnala. Ravnala je na podlagi 155. člena 4. odstavka zakona o kazenskem postopku, potem ko je bila razpisana mednarodna tiralica številka 194/99 z dne 18. 3. 2002. Šlo je torej za mednarodno tiralico, na podlagi katere je policija izvedla prijetje in izročitev prijete osebe preiskovalnemu sodniku. Koliko časa je trajal postopek pred preiskovalnim sodnikom in zakaj se je ta postopek zavlekel, bi vam lažje predstavil minister za pravosodje. Policija je ravnala učinkovito, na način, kot ji zakonodaja veleva. Storila je še nekaj, in sicer to, da je mednarodno tiralico preverila pri Interpolu, na sedežu Interpola v Lyonu, in je dobila potrditev te mednarodne tiralice. To pomeni, da jo pravna služba Interpola potrdila veljavnost te tiralice. To je policija storila prej, preden je izvršila prijetje. Policija pa seveda ni preverjala zunanjepolitičnih implikacij in zunanjepolitičnih razsežnosti tega prijetja in prav je storila, ker to ni njena pristojnost, ker ni na policiji, da presoja zunanjepolitične vidike. Pristojnost policije in njega odgovornost je, da ravna s skladu s slovensko zakonodajo. Tako je tudi storila, ravnala je v skladu z zakonom o kazenskem postopku, ki določa postopek v primeru mednarodne tiralice, in ravnala je v skladu z mednarodnimi obveznostmi, ki jih Slovenija ima v primeru Interpola. Kako je ravnal preiskovalni sodnik, na podlagi česa je ravnal preiskovalni sodnik, ko je odločil o tem, da se preiskovalni pripor ne uvede, je pa seveda drugo vprašanje in ne zadeva pristojnost ministrstva za notranje zadeve niti policije.
Hvala lepa. Dodatno vprašanje, najbrž.
To zvezi zelo dobro, gospod minister, ampak vprašal vas bi: Zakaj pa niso naši policisti že prej tega naredili, ker je ta gospod hodil skozi Slovenijo in so imeli nekaj prilik pred tem? To se pravi, ali so spali ali kaj se je zgodilo? Poleg tega pa slišim, da je bilo precej gospodarske škode narejeno, zaradi tega, ker so Kosovci z veliko vihro zlivali slovensko mleko in grozili z bojkotom itd [[..]]Mislim, da to tudi ni zanemarljivo. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Ponovno poudarjam, da ni na policiji, da ocenjuje zunanjepolitične ali tudi gospodarske posledice njenega ravnanja. Ravnati mora v skladu z zakonodajo in tako je, profesionalno, policija to pot tudi ravnala. Zakaj ni ravnala tako že poprej? O tem bi vam lahko pridobil podatke, operativne podatke policije, če o tem obstajajo. Dvomim, da policija ni izvršila svoje dolžnosti, če je prišla do možnosti, da tako ukrepa tudi prej. Takoj ko se je ta možnost pojavila, je policija ukrepala na način, ki je profesionalen in zakonit.
Hvala lepa. Gospod Bojan Kontič bo postavil vprašanje ministru za zdravje.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri, še posebej minister za zdravje, dr. Dušan Keber. Zakon o Rdečem križu Slovenije v 9. členu določa, da Rdeči križ Slovenije izvaja akcije za pridobivanje krvodajalcev in organizira krvodajalske akcije. Hkrati 27. člen istega zakona pravi, da Republika Slovenija iz svojega proračuna zagotavlja sredstva za naloge, ki jih Rdeči križ Slovenije opravlja kot javna pooblastila. Po mojih podatkih stroški za izvajanje in delovanje programa krvodajalstva v prvih devetih mesecih znašajo približno 135 milijonov tolarjev. Zanima me: Koliko tega zneska je država prispevala iz proračuna oziroma poravnala iz proračuna? Zanima me tudi: Kakšna je oskrba s krvjo, kako so urejeni prevozi in ali obstoji možnost, da pri operativnem posegu v posamezni bolnišnici zmanjka krvi?
Prosim za odgovor.
Spoštovani gospod poslanec! Vaše vprašanje, ki sem ga dobil poprej, ni bilo toliko podrobno in čisto možno je, da vam bom na kakšno podrobnost, ki ste jo zastavili odgovoril tudi pisno. Ampak, na mnoga vam pa lahko odgovorim danes. Najprej, da kljub občasnim problemom, ki dobijo vselej odmev v javnosti, je naš sistem zagotavljanja krvi za potrebe državljanov eden od boljših, je samozadosten in opravlja vsa leta svojo funkcijo v sodelovanju med zavodom za transfuzijsko medicino, potem Rdečim križem kot glavnim organizatorjem, pa strokovnim svetom za preskrbo s krvjo na ministrstvu za zdravje dokaj učinkovito ali pa lahko rečem celo zelo učinkovito. Novi časi prinašajo po eni strani povečano potrebo po krvi, po drugi strani pa potrebe po racionalizaciji zaradi spremenjenih tehnik in bolj varčne uporabe krvi. Skratka, prinašajo skoraj iz leta v leto nove napore, da se posodobi tako zbiranje kot tudi uporaba krvi. Zlasti je v zadnjem času pred nami naloga, da posodobimo zbiranje krvi, ki naj bi bilo nekoliko manj kampanjskain bolj prilagojena konkretnim potrebam. Ni nobena skrivnost, da naše dosedanje zbiranje krvi občasno prinaša nekatere viške, ki jih je težko uporabiti. Tu in tam pa, kot veste, pride do roba, ko že grozi zmanjkanje, vendar imamo dovolj dobro razvite alarmne sisteme, ki potem prek kampanje - takih se je treba v prihodnosti izogibati - hitro poskrbijo s strani solidarnih, osveščenih, humanih državljanov, da se taka kri zbere. Meni niso znani, spoštovani gospod poslanec, primeri, da bi lahko prišlo do pomanjkanja krvi. Ne morem v celoti teoretično izpustiti te možnosti, če bi prišlo do izrazito velike potrebe med operacijo pa izrazito redke skupine krvi, ki jo je treba pripraviti vnaprej, da se to ne bi zgodilo. Vendar tudi v takem primeru obstajajo začasna nadomestila krvi, ki jo je mogoče potem pridobiti iz drugih centrov. V prihodnosti, prav v tem času poteka novo načrtovanje boljše organizacije, bolj sprotne in tudi v dogovoru s krvodajalci uravnotežene preskrbe s krvjo, tako da bomo prihodnje leto najkasneje sprejeli nov plan preskrbe s krvjo, ki bo sledil tem usmeritvam, o katerih sem govoril. Ministrstvo za zdravje v letošnjem letu, po mojih podatkih, namenja temu področju 118 milijonov tolarjev neposrednih proračunskih sredstev za pokrivanje krvodajalskih akcij. Seveda v to ni všteto pokrivanje prostega dne pri delodajalcih. Zavedamo se, da je ta vsota skromna, vsakokrat jo moramo še klesati ob rebalansih in upamo, da bomo v prihodnosti, ker tudi sami priznavamo, da gre na spodnji meji financiranja, da bomo skušali izboljšati financiranje in tudi po tej plati prispevati k dobri preskrbi s krvjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kontič.
Hvala lepa za odgovor. Res je, gospod minister, da sem podrobneje, kot je bilo najavljeno v poslanskem vprašanju, zastavil vprašanje, zato se strinjam, da dobim tudi pismeni odgovor. Toda konkretno vprašanje, če lahko na njega odgovorite zdaj ali pa pismeno: Koliko od teh 118 milijonov, ki ste jih v proračunu planirali, je bilo do sedaj nakazanih na račun Rdečega križa? Ta podatek me resnično zanima in bi prosil, da mi ga posredujete. Kajti, v nasprotnem primeru me zanima, ali je res mogoče, da smo s to našo državo tako daleč, da potrebuje pomoč in kreditiranje Rdečega križa.
Hvala. Želite odgovoriti? Prosim.
Odgovor bom posredoval pismeno.
Hvala lepa. Gospod Rudolf Petan bo postavil vprašanji gospodu ministru za notranje zadeve in ministru za pravosodje. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Torej, tudi moje vprašanje se nanaša na aretacijo generala Čekuja, vendar bom to osvetlil še z drugega zornega kota, tako da bi se mogoče obe vprašanji dopolnili. Namreč, preteklo sredo in četrtek so slovenski mediji namenili izredno veliko prostora aretaciji poveljnika kosovskega zaščitnega korpusa, generala Agima Čekuja. Dogodek je bil pri tem prikazan kot izreden uspeh slovenskih varnostnih organov. Toda že naslednji dan, v četrtek 23.10., so Čekuja morali izpustiti, in to ob 01.15 uri ponoči, se pravi, sredi noči. Koga pa izpustijo pri nas na predlog dežurnega preiskovalnega sodnika ob eni uri in petnajst ponoči? Očitno je morala posredovati res neka "velika živina". In posredoval je - in tudi dosegel izpustitev - civilni upravitelj na Kosovu Harri Holkieri, ki predstavlja oblast na Kosovu, ki je tudi formirala ta zaščitni korpus in ki ima mandat Združenih narodov. Mi, hočem reči, naši organi pa so očitno s to aretacijo negirali, želeli negirati pristojnost Združenih narodov na Kosovu. Ne vem, od kod jim ta ideja. Seveda se je takoj pokazalo, da tiralica, ki naj bi jo zahtevali v Beogradu, ni veljavna za področje Kosova, temveč da je Kosovo v pristojnosti misije Združenih narodov, ki jo vodi omenjeni Holkieri. To je vedel tudi sam aretirani, slovenske oblasti pa očitno ne. Postavlja se tudi vprašanje: Ali pri nas naši organi ločijo zahtevo za tiralico in tiralico samo? Potem se seveda postavlja vprašanje - in to tudi jaz postavljam: Kako je mogoče, da se naša država na tak način smeši in da nekdo hoče dokazati, da imamo mi pristojnost nad Združenimi narodi? Kajti na Kosovu je misija Združenih narodovo, ki ima svoje pristojnosti, ki je formirala določen korpus, in ta gospod, kakršenkoli že je, je bil pod njihovo jurisdikcijo, ne pod našo. Kdo smeši slovensko državo na tak način?
Prosim za odgovor ministra. Gospod minister Bohinc.
Jaz k tistemu, kar sem povedal v tej zvezi, nimam kaj bistvenega dodati. Kategorično zavračam to, da bi se slovenska policija v tej zvezi kakorkoli osmešila. Policija je ravnala zakonito in v skladu s svojimi mednarodnimi obveznostmi. Ne bo držalo, da ta tiralica ni bila veljavna. Ta tiralica je bila veljavna in potrditev veljavnosti te tiralice je izrecno dala centrala Interpola v Lyonu preko pisnega sporočila, ki ga lahko tudi poslancu predstavimo, če bo to želel. Povsem drugo vprašanje, ki pa je izven pristojnosti našega ministrstva, pa je vprašanje, kako je ravnal preiskovalni sodnik in kaj je vzel kot podlago za svojo odločitev o tem, da ne sprejme odločitve o priporu. To je vprašanje, ki se nanaša na jurisdikcijo oziroma na pravni red, v okviru katerega so bile odločitve, ki so rezultirale v tiralico, tudi sprejete. To vprašanje, ki se nanaša na to, ali na Kosovu velja pravni red Združenih narodov oziroma tamkajšnje uprave ali pravni red države. To vprašanje ni v pristojnosti policije. Policija ne bi smela presojati in arbitrirati o tem, kakšen pravni red v danem primeru velja, ampak je podlaga za njeno ukrepanje izključno dokument, ki se mu reče mednarodna tiralica. Zato zatrjujem, ponovno, da je ravnala pravilno. In še več. Ravnala bi napačno, in bi se pregrešila zoper predpise, ki veljajo v Sloveniji, če ne bi ukrepala po tej tiralici. Stvar presoje, ki pa je v pristojnosti pravosodne veje oblasti, kamor uvrščamo preiskovalnega sodnika, je pa seveda povsem nekaj drugega. Preiskovalni sodnik kot pripadnik pravosodne veje oblasti pa ima možnost presojati, kaj bo vzel kot podlago za svojo presojo. Tako zavračam trditev, da bi se policija kakorkoli osmešila ali bi ravnala napačno. Ravnala je pravilno, kako je pa ravnal preiskovalni sodnik, o tem pa verjetno lahko kaj več komentira moj spoštovani kolega.
Gospod minister Bizjak, prosim.
Seveda tudi sam ne poznam sestave spisa o tej zadevi, ki jo je imel pred seboj sodnik, ko je odločil, da pridržanje ni več potrebno. Z vidika ministrstva za pravosodje lahko povem le to, da je ministrstvo nemudoma posredovalo sodišču pismo civilnega upravitelja, gospoda Holkerija, ki ga je prejelo preko ministrstva za zunanje zadeve. Tako domnevam, da je sodnik s tem pismom tudi razpolagal. Ne morem pa seveda ugibati, ali so bila dejstva v tem pismu ali kaj drugega odločilno za to, da je odločil, da omenjeno pridržanje v danem trenutku ni bilo več potrebno.
Hvala lepa. Gospod Petan, dopolnilno vprašanje, prosim.
Hvala za besedo. Še dodatno vprašanje. Najprej, nikjer nisem dejal, da je policija to naredila, govoril sem, da "naši organi". Zato sem obema postavil vprašanje, pač glede na pristojnosti, ki jo imata. Dejstvo je, da Slovenija mora delovati kot država, ne kot skupek, seštevek nekih organov, ko leva roka ne ve, kaj dela desna. Strinjam se, da je za to pristojen pravosodni del naših oblasti. Ampak oni bi morali preveriti in vedeti, kdo ima pristojnost na Kosovo in da srbska sodišča niso pristojna za področje Kosova. To je prvo. Sedaj pa dodatno vprašanje. Te vedno trdim, da to je blamaža naših organov. Pa še enkrat poudarjam, da ne trdim, da je to ali policija ali sodna veja, ampak naših organov, naše države. Postavlja se vprašanje o verodostojnosti podobnih korakov doma: Ali so vsi priprti tudi upravičeno? In: Ali kateri, ki bi to morali biti, niso? Če ne znamo tega raziskati in se dva organa ne moreta med seboj dogovoriti. Po drugi strani pa se postavlja vprašanja, ali naši represivni organi niso še vedno pod vplivom Beograda, ker takoj poskočijo - in če je treba, se tudi osmešijo - , ko v Beogradu mignejo s prstom. To vprašanje se ponuja meni in tistim, s katerimi sem se pogovarjal - ne vsi, ampak nekateri - ob dejstvu, da naši organi takoj reagirajo, ko v državi, ki je povzročila mnogo gorja in zločinov na Balkanu, omenil bom samo BIH, obsojajo druge. Pri tem vdinjanju Beogradu in ubogljivosti do Beograda in to kljub temu, da se pri tem postavlja vprašanje, da trčimo ob jurisdikcijo Združenih narodov. To se pravi, mi bi se radi postavili nad jurisdikcijo Združenih narodov, to se je tukaj pokazalo. In sedaj - bom pa mogoče malo tukaj provokativen, pa bom rekel - postaja jasno, tako kot se je moj kolega izrazil, zakaj tako medla reakcija v domačih aferah - na primer SIB banka. Očitno tega niso naročili in zahtevali v Beogradu. Pa se postavlja vprašanja: Ali res živimo v samostojni državi, ali imamo še vedno neke stare relacije, pa nam drugi ukazujejo, kaj moramo narediti? Hvala.
Hvala, gospod minister Bohinc.
Gospod Petan, moram reči, da ste iz tega razvili zelo zanimive politične zaključke. Zaključke velikanskih razsežnosti, čeprav se je dogajalo natanko to, kar se je v danih razmerah moralo zgoditi. In ponavljam: v vsakem primeru bi policija, ne glede na to, od kod je prišla tiralica, lahko iz Amerike, Nove Zelandije ali pa iz Srbije, v vsakem primeru bi morala ravnati enako. Izvršiti bi moral akt, ki se imenuje prijetje po 154. členu, 155. členu zakon o kazenskem postopku. To prijetje je tudi izvršila. In ne bi se želel spuščati v presojo preiskovalnega sodnika, ker je v svojih odločitvah povsem avtonomen. Ampak on ni storil ničesar drugega kot to, kar pravzaprav vi predpostavljate, da bi moral storiti. On je presodil, kakšno pravo v takšnem primeru uporabiti, in razumem, da se je zaradi tega odločil, da ne izvrši, da naj izpelje odločitve o priporu prav iz tega, ker je razumel jurisdikcijo na takšen način, kot jo razumete vi. In očitno je ravnal na enak način, kot bi v okviru presoje, ki ste jo tukaj predstavili, ravnali vi. Tako, je preiskovalni sodnik upošteval pravo Združenih narodov, zato ni sprejel odločitve o priporu. Ta odločitev ni bila sprejeta. Iz tega lahko samo rečemo, da sta obe veji oblasti, policija in sodstvo, ravnali dokaj usklajeno v tem primeru. Policija je pač spoštovala zakon in mednarodne obveznosti. Ko je prišel na vrsto preiskovalni sodnik, je ugotovil, dane velja ta jurisdikcija, in je sprejel odločitev, kakršna je bila sprejeta. Verjetno se s to odločitvijo strinjate.
Hvala lepa. Lahko nadaljujemo? Besedo ima gospod Bogomir Vnučec, ki bo zastavil vprašanje ministru za kmetijstvo, gospodu Butu, ki je danes sicer odsoten.
Hvala za besedo. Kljub temu da ministra ni, bom povedal vprašanje in bi želel, da mi minister ustno odgovori na prihodnji seji. V državnem proračunu za leto 2004 in 2005 je predvidena tudi odprodaja državnih gozdov in državnih kmetijskih površin, in sicer v letu 2004 do milijarde tolarjev, v letu 2005 pa do dveh milijard tolarjev. Glede na višino zneska skupaj je to 3 milijarde tolarjev in glede na relativno kratek čas za kvalitetno in strokovno odprodajo državnega premoženja lahko rečemo, da gre tu za razprodajo državne lastnine. Zaradi denacionalizacije smo že tako ali tako izgubili veliko državne zemlje in jo še bomo, tam, kjer še ni zaključena, tako da imamo sedaj v državni lasti samo20% slovenske zemlje. Za primerjavo, kaj pomeni 3 milijarde tolarjev, je to cela planota pokljuških gozdov, recimo 4.500 hektarjev, ali pa vsa državna kmetijska zemljišča v Vipavski dolini, 1.500 hektarjev, glede na trenutne tržne cene. Poleg tega je ta ukrep v nasprotju s strategijo razvoja slovenskih gozdov, ki je bila sprejeta v tem parlamentu, ki, nasprotno, predvideva povečevanje državnih gozdov in njihovo zaokroževanje, odprodaja pa je dovoljena samo v primeru pomoči visokogorskim kmetijam za zaokroževanje njihovih površin. Prav tako ni usklajena z ministrstvom za okolje in prostor, kjer zakon o ohranjanju narave predvideva oziroma prepoveduje prodajo zemljišč znotraj rezervatov. Večina državne zemlje, državnih gozdov in kmetijskih zemljišč je pa ravno znotraj teh rezervatov, narodnih parkov, regijskih in krajinskih, pa tudi bodočih, rezerviranih za nove parke. Tako z razprodajo te zemlje v bistvu izgubljamo vpliv nad nekaterimi življenjsko pomembnimi funkcijami, ki jih državna lastnina na teh površinah omogoča. To pa je ekološka funkcija, to so varovane površine, potem zavarovanje vodnih virov in pa socialna funkcija, odprt dostop do površin za rekreacijo. In seveda na ta način tu prepuščamo državni vpliv privatnim profitnim interesom. Poleg tega pa bodo za prodajo zanimive samo velike površine, kvalitetne, ne pa odmaknjene, zaraščene in močvirnate. Vse te površine so pa v kompleksih in so že sedaj dane v zakup, tako v 20-letni zakup za gozdove ter kmetijske površine v zakup kmetom, kar pomeni, da bodo ti upravičenci, koncesionarji zakupniki upravičeni do odškodnine v primeru, da bo država odprodala te površine. Zato me zanima: Kakšne so tu strokovne in strateške podlage. Glede na to, da slovenski kmet v tem trenutku lahko komaj preživlja samega sebe in nima denarja, da bi lahko odkupil te površine, kar pomeni, da bodo te državne gozdove in zemljišča odkupovali tujci oziroma kapitalske družbe, ki se ne ukvarjajo s kmetijstvom. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Špindler. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav ministrici in ministroma ter vsem vam, poslanke in poslanci! Svoje ustno vprašanje bi naslovil na vsa ministrstva, v katerih so inšpekcijske službe organizirane na izpostavah na območju upravnih enot. Zakaj se inšpekcijske službe selijo iz upravnih enot in se organizirajo v enotah na ravni statističnih regij? Ta predvsem otežuje delo tem samim inšpektorjem, ki sedaj opravljajo to delo in pa vsem občankam in občanom, ki te službe nujno rabijo. V našem kraju se na nek način sliši, da so to pritiski posameznih inšpekcijski služb v središču regij, da hočejo v najkrajšem možnem času te službe tudi združiti, kar bi seveda v vsakem primeru podražilo delovanje samih služb. Temu ostro nasprotujejo same občanke in občani ne samo v naši regiji, ampak tudi širše, da se od tega odstopi in da službe pač pustijo organizirane v okviru upravnih enot, ne pa, da jih selijo v neka središča, da potem ljudje nekako ne morejo do njih. Želel pa bi seveda pisni odgovor od vseh ministrstev, v katerih so organizirane vse inšpekcijske službe. Hvala lepa!
Mogoče gospod minister za delo, gospod Dimovski?
Tako kot ste rekli, lahko posredujemo ta vprašanja tudi ostalim ministrstvom in skupaj pripravimo pisni odgovor. Sam pa bi rekel samo to, da je dejansko v letih 2001 - 2003 prišlo do zmanjšanja števila izpostav, kar se tiče inšpektorata za delo za 4 izpostave. Razlog: so bili predvsem zmanjševanje materialnih stroškov in racionalizacija poslovanja. Ob tem lahko povem, da se število zaposlenih ni zmanjšalo, ampak se je v tem obdobju nekaj povečalo. Je pa prišlo do povečevanja, kar kaže tudi poročilo inšpektorata za delo, do povečevanja produktivnosti v številu opravljenih pregledov, tako rednih kot izrednih, in številu izdanih odločb, ureditvenih in drugih odločb. V tem trenutku je vsega skupaj poleg centrale še 14 območnih enot in 16 izpostav, kar se inšpektorata za delo tiče. V vsakem primeru pa, kar se tiče učinkovitosti, tako kot sem že rekel, sedaj delo izpostav prevzemajo območne enote, hkrati pa lahko trdimo, da se je učinkovitost, merjena na način, kot sem prej povedal, v tem obdobju povečala. Seveda, pa bomo, v kolikor želite, tudi bolj natančno pisno pripravili poročilo za vas, gospod poslanec.
Hvala lepa. Gospa Majda Zupan bo postavila vprašanje ministru za zdravje. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Gospod minister za zdravje, na vas naslavljam vprašanje. Pred letom dni je vaše ministrstvo uvedlo temeljit upravni nadzor v celjski bolnišnici, ki naj bi razkril, zakaj je prišlo do strokovne malomarnosti in kdo so najbolj odgovorni ljudje, ki so skoraj 15 let kopičili nepregledane vzorce tkiv ali pa vedeli, kaj se dogaja na patologiji. Vendar je strokovni nadzor odkril vse drugo, le krivcev ne. Ker so krivi vsi, ni kriv nihče. Kriva naj bi bila kolektivna malomarnost, ki je bojda značilna za celotno slovensko zdravstvo. Ne, spoštovani gospod minister! Državljanke in državljani takšne formulacije ne moremo kar tako sprejeti! Pravite, da ni mogoče s prstom kazati zgolj na posamezne krivce. Kaj pa tisti patolog, pri katerem se je v 10 letih in več nabralo največ neobdelanih vzorcev, med katerimi so kasneje našli kar 77 invazivnih malignomov. Točno se ve ali bi se moralo vedeti, kdo je opravljal in bil odgovoren za posamezne naloge. In če bi se zgodila takšna malomarnost le v enem primeru, bi morali biti plat zvona. Šlo pa je kar za 2500 nepregledanihvzorcev tkiv! Pravite, da niti upravni nadzor niti dosedanja kriminalistična preiskava nista razkrila še nobene osebe z imenom in priimkom, ki bi bila žrtev strokovne malomarnosti. Pa menda ne mislite, da smo pričakovali, da bomo izvedeli za eno ali nekajdeset imen, ki so zaradi takšne malomarnosti utrpeli škodo na svojem zdravju ali celo umrli? Še vedno velja, da vrana vrani ne izkljuje oči. Naši kriminalisti pa imajo tako ali tako premalo ali pa nič strokovnjakov, da bi lahko bili uspešni na tem področju. Pravite, da je mogoč le razmislek na filozofski ravni. Menim, da bi bil v tem primeru ustrezen razmislek o odstopu. Spoštovani gospod minister! Sprašujem: Kaj menite, kako se počutijo ob takšni formulaciji kolektivne malomarnosti slovenskega zdravstva tisti slovenski zdravniki, ki vestno, odgovorno in strokovno opravljajo svoje delo? Kako naj državljanke in državljani po vsem tem verjamemo, da po naših bolnišnicah ali kje drugje ne čakajo po kotih nepregledani, zamenjani ali celo zavrženi vzorci tkiv, krvi ali česa drugega? In še zadnje vprašanje: Kaj naj si mislijo svojci bolnikov, ki bi morebiti ob pravočasnem pregledu rakavih vzorcev preživeli? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa poslanka, da imam še enkrat priliko odgovoriti na vprašanje in da še enkrat morda poudarim nekatere drugačne poante, kot ste jih vi uporabili, pa čeprav ste deloma uporabili odgovor ministrstva za zdravje oziroma moj osebni odgovor. V primeru celjske afere je ministrstvo za zdravje izvedlo izredno natančen upravni nadzor in izredno natančno pokazalo na obsežnost problema, in tudi na obsežnost krivde. Ni pokazalo na kolektivno odgovornost, in zato na neodgovornost, ampak pokazalo je, da so številni posamezniki, vsak zase, s svojo lastno odgovornostjo bili odgovorni za te dogodke, ki so se dogajali 17 let. To smo sporočili. Potrdili smo in pokazali s prstom na številne, domala na slehernega zdravnika, ki je morda enkrat samkrat naročil izvid, pa ni terjal, da se mu ga dostavi, in je bil posredno odgovoren za morebitni strokovni slab izid zdravljenja. Še več, povedali smo, da v primeru, če bo prišlo do posameznih ugotovljenih strokovnih napak, da bo v takem primeru celo najbolj odgovarjal tisti zdravnik, ki ni zbral podatkov, da bi lahko za pacienta odgovarjal. V morebitnih primerih posameznih napak bi bil najbolj odgovoren zdravnik posameznik, dovolite, da rečem, in ne patolog, pačeprav je on na svojem mestu zavlačeval in opravljal storitve v določenem obsegu. V primeru 17-ih let, v primeru zdravniških generacij, ki so se v tem času menjavale, v primeru predstojnikov, ki so se menjavali, in z ekipo, ki je v zadnjem času - v zadnjih dveh, treh letih, mislim, da od leta 2001 - poskrbela, da teh zaostankov ni bilo vsaj v zadnjih dveh letih, bi bilo hipokrizija pokazati na zadnjo garnituro in ne govoriti o vseh tistih prejšnjih. Mi mislimo, da smo s strani ministrstva za zdravje na vsak način pokazali: in javnost je dojela in tudi zdravniki v celjski bolnišnici so dojeli svojo krivdo. Dovolite mi, da to rečem: Javnost je pokazala, mediji so pokazali in zdravniki in zdravstveno osebje v bolnišnici je to sprejelo. Če terjate pa konkretne kazni, potem moram povedati, da ni za to pristojno ministrstvo, ministrstvo je naročilo svetu zavoda, naj ugotavlja posamezne odgovornosti. V tem času je že prišlo do zamenjave generalnega direktorja, še poprej so zamenjali predstojnika tega oddelka in na koncu se postavlja res vprašanje, kako globoko in do kam? Morda do slehernega zdravnika pelje tudi tisto vprašanje kazni - in kakšne kazni. In tukaj se, morda, ne strinjamo s tem. Na tem področju menimo, da je to prilika za nov razmislek za odpravljanje napak. Ministrstvo je naročilo bolnišnici obsežen program aktivnosti, bolnišnica jih je začela izvajati. Mislimo, da je to ustrezen odgovor. Naj vas pa opozorim, da hkrati še teče predkazenski postopek, kjer bodo tudi tožilstvo in ostali pristojni organi ugotavljali posamezno konkretno odgovornost. Tudi v tem zboru se često pokaže, da od posameznega ministrstva terjate, naj "ad hoc" v enem mesecu, z enim samim upravnim nadzorom, s pomočjo dveh, treh ljudi, odgovori na nekaj, kar potem tožilstvo in sodstvo ne more ali ne more v celoti odgovoriti tudi skozi leta postopkov. Mi ne moremo biti v celoti nadomestilo za to. Mislim pa, da smo zelo jasno in ne da bi odpravljali, ampak pokazali smo, da so krivi dobesedno vsi - ne pa, da ni za to kriv nihče - vsak s svojo posamezno odgovornostjo, za vsak primer, pri katerem je sodeloval.
Hvala lepa. Dodatno vprašanje - gospa Zupanova.
Hvala lepa za odgovor, gospod minister. Kljub temu menim, da je nedopustno, da ste afero pred javnostjo nekako zgladili in si na ta način zbirate tudi somišljenike za zdravstveno reformo. Pri tem pa dovolite še dodatno vprašanje v zvezi s prvim delom. Ali menite, da mora zdravnik zahtevati pisni izvid, saj telefonski klic ni dokazljiv? Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister.
Najprej nimam občutka, da si zbiram kakšne posebne točke pri zdravnikih. Tudi ta primer mi zdravniki ne štejejo v dobro. To pač naj bo prepuščeno ocenjevalcem, ki so za to. Sam nisem pristojen, da ocenjujem, kako gledajo na moje početje v zvezi s tem. Res je, zdravnik mora zahtevati izvid in če ga ni dobil je to dokaz, da ga nima, da mu ni bil posredovan. Prav gotovo je zdravnik dolžan priti do izvida, ki je potem razviden v njegovi dokumentaciji. Samo telefonsko sporočilo o tem je premalo za dokazovanje, ali je tak izvid dobil. Tudi telefonsko sporočilo je premalo objektivno in je podvrženo morebitnim različnim interpretacijam. To pomeni, da mora biti strokovni izvid vselej zapisan, da ga lahko vrednotimo, da je bil izdelan. In seveda: prejemnik ga mora tudi prejeti.
Hvala lepa. Gospod Franc Sušnik bo postavil vprašanje ministru za promet.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister. Zakon o prevozih v cestnem prometu določa med drugim tudi pogoje in način opravljanja prevozov potnikov v notranjem prometu. Javni linijski prevoz potnikov naj bi zagotavljala država kot javno dobrino s podeljevanjem koncesij najugodnejšim izvajalcem. S koncesijskim aktom naj bi bila določena koncesijska območja, vrsta in obseg prevozov, standardi dostopnosti do javnega linijskega prevoza, prevozne cene in nenazadnje kakovost prevoznih storitev. Vse lepo in prav, realnost je pa na področju javnih linijskih avtobusnih prevozov vse drugačna. Več ali manj so avtobusni linijski prevozi v medkrajevnim prometu zreducirani na prevoze osnovnošolskih otrok in dijakov, prevozov izven delovnih dni, izven šolskega časa praktično ni, tako je onemogočeno koriščenje te javne dobrine, ki naj bi jo država nudila. Tako poznamo na podeželju območja, cela področja, kraje, kjer praktično ni več avtobusnih linijskih povezav. Da pa teh povezav ob sobotah in nedeljah in praznikih absolutno ni, to tudi drži. Tukaj se kaže popolna odsotnost prometne politike, popolna odsotnost države zato vas sprašujem: Kdaj boste popravili to nevzdržno stanje? Kdaj boste uredili dostop do javnega linijskega prevoza tudi za prebivalce Republike Slovenije, ki živijo v odročnejših, v odmaknjenih predelih in ki so zaradi tega bistveno prikrajšani? Na drugi strani bi rad tudi vedel: Kdaj bo v povezavi s tem cena prevozov v javnem linijskem avtobusnem prometu postala zanimivejša in ugodnejša za morebitne koristnike in kdaj lahko računamo tudi na to, da bi se pritisk v smislu povečevanja prometa s poživitvijo medkrajevnih prevozov zmanjšal? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Sami ste že navedli, kaj predvideva nov zakon oziroma trenutno veljavni zakon o prevozih v cestnem prometu glede javnih linijskih prevozov. Kar pa niste navedli, je to, da zakon predvideva tudi uvedbo teh javnih gospodarskih služb do 31.12. naslednje leto 2004. Na podlagi tega zakona sta v izdelavi proti koncu dve strokovni nalogi, ki bosta pokazali, na kakšen način organizirati to javno gospodarsko službo linijskega prevoza, prevoza potnikov. Na podlagi predvsem strokovne razprave o tem bo dan predlog za ustrezen model organiziranja te javne gospodarske službe. Kot rečeno, je ta rok določen z zakonom do konca leta 2004. Do takrat se uporablja še v prehodnih določbah določen stari zakon, ki avtobusne prevoze obravnava kot tržno dejavnost in se na vsakoletnih usklajevalnih konferencah med avtobusnimi prevozniki tudi določajo posamezni vozni redi. Tako se bomo seveda trudili, da z organizacijo teh javnih gospodarskih služb pridemo najprej pred vlado in potem pred državni zbor čim prej, vsekakor pa v tem, z zakonom predpisanem. obdobju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lahko nadaljujemo? Besedo ima gospod Samo Bevk, ki ima vprašanje za ministrico za gospodarstvo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Vlada je v odgovoru komisiji za peticije zapisala, da v letu 2003 glede izvajanja tako imenovanega azbestnega zakona ni utemeljenega razloga, da se zakon ne bi izvajal tako po vsebini kot po obsegu. Obenem pa ugotavlja, da s predvidenimi proračunskimi sredstvi ni bilo mogoče bistveno zmanjšati števila čakajočih na poravnave. Zakon bo prenehal veljati leta 2004. Ministrstvo za zdravje predvideva, da bo še vrsto let naprej okrog 150 novih primerov obolelih zaradi azbesta na leto. Strokovnjaki ocenjujejo, da se bodo primeri obolelih pojavljali v večjem številu še v naslednjih desetletjih. Oboleli za azbestom že sedaj predolgo čakajo na odškodnine. Čakalna doba je skoraj dve leti. V letošnjem oktobru je namreč komisija obravnavala vloge iz januarja 2002, višina odškodnin pa je že od leta 1998 nespremenjena. Negotovost obolelih je zaradi prenehanja veljavnosti zakona do konca leta 2004 zelo velika. Neizvajanje zakona po tem letu pa bo predvsem pomenilo kratenje pravic obolelim, ki bodo odkriti kasneje. Oboleli delavci so zaradi obolelih pljuč težko zaposljivi oziroma nezaposljivi in lahko postanejo socialni problem. Življenjska doba obolelih za azbestozo je občutno krajša kot pri zdravih delavcih, vendar pa mnogim zdravje trenutno še dopušča, da so normalno zaposleni. Preteča ukinitev izvajanja azbestnega zakona in s tem bojazen, da se kasneje ne bodo mogli več upokojiti, pa sili obolele v dokup delovne dobe in upokojitev, čeprav bodo dobili nizke pokojnine. Ker gre za mlajšo populacijo staršev s šoloobveznimi otroki, je ta problem še toliko bolj zaskrbljujoč. Ministrico dr. Petrinovo sprašujem: Kako bo vlada izvajala zakon do konca njegove veljavnosti ter kako bo vlada dolgoročno pristopila k reševanju problema azbestnih bolnikov, predvsem z vidika podaljšanja zakona? Najlepša hvala za odgovor.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani poslanec! Na to vprašanje smo že večkrat odgovorili. Mislim, da izvajanje zakona poteka skladno s proračunskimi sredstvi, kot je bilo tudi povedano. V tem letu bomo poravnali sto oškodovancev. Res je, da ministrstvo za zdravje ocenjuje priliv stopetdesetih, ker sicer bi bila seveda poravnava oškodovancev bistveno večja. Ravno zaradi tega so tudi planirana sredstva, in sicer v letu 2003 in 2004, ki znašajo 1,48 milijarde tolarjev. Naj tudi spomnim, da je bil pravzaprav ta zakon, na podlagi katerega se izvajajo odškodnine, namenjen za prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno. V ta program je bilo vključenih 11 podjetij in vsa podjetja so tudi ta proces prestrukturiranja končala. Tako je, kar se tiče vprašanja izplačila odškodnin, tudi v tem zakonu jasno določeno, da gre za subsidiarno odgovornost za izplačilo odškodnin. Zaradi tega bi v nadaljevanju, ker so se ta podjetja uspešno prestrukturirala, začeli razgovore tudi o tem, ali bi se lahko delno vključila tudi ta podjetjav nadaljevanju, kajti pojavljajo se vedno novi oškodovanci, ki jih v času sprejetja zakona ni bilo videti. Želim še poudariti, da absolutno ta problem ne bo prepuščen prizadetim ljudem samim. Zato se bo že kmalu sestala medsektorska delovna skupina. Kot veste, imamo celo več komisij. Ena komisija je za uveljavljanje pravic do pokojnine pod ugodnejšimi pogoji, kar ste že citirali, nadalje komisija za postopke sporazumevanja za priznavanje odškodnin in pa interdisciplinarna komisija v okviru Kliničnega centra Ljubljana. Ta medresorska delovna skupina se bo sestala, pregledala obstoječi zakon, ocenila obstoječe stanje in stanje, ki ga lahko pričakujemo v prihodnosti - kot rečeno, se vedno pojavljajo novi problemi, novi oškodovanci -, in bo pripravila ustrezne spremembe za zakonsko reševanje tega problema v prihodnosti.
Hvala lepa. Še dodatno vprašanje? Gospod Bevk, izvolite.
Če sem pravilno razumel vaš odgovor, potem se v vladi zavzemate za to, da bi obstoječi zakon podaljšali še za neko določeno obdobje, ne vem, štirih, petih let. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lahko nadaljujemo? Besedo ima gospod Sok za postavitev vprašanja ministru za finance, ki pa je odsoten.
Hvala lepa za priložnost, da za magnetogram postavim svoje vprašanje. Tudi že na prejšnji seji parlamenta sem postavil vprašanje gospodu Mramorju. Dobil sem odgovor, in sicer v zvezi s poplačilom letošnje škode v kmetijstvu, vendar z odgovorom nisem zadovoljen. Odgovarja mi, da sredstva za poplačilo škode v proračunu za leto 2003 so, vendar niso vidna, torej ne vidi se, kje so dejansko ta sredstva. Seveda me takšen odgovor ne more zadovoljiti. Kar se pa tiče današnjega vprašanja, pa bom na kratko povedal takole. V zadnjem času, najbrž tudi zaradi ugotovitev računskega sodišča v zvezi z delovanjem Davčne uprave Republike Slovenije, se na nas poslance obrača vse več obrtnikov in malih podjetnikov, ki trdijo, da jih je davčna uprava pri svojem delu oškodovala. Zadeve so toliko bolj problematične, ker so odločitve drugostopenjskega organa največkrat, če ne celo v vseh primerih, enake odločitvam na prvi stopnji. Upravna sodišča pa potem ne odločijo o zadevah tudi po dve leti in več. Jasno je, da se v tako dolgem času ob blokiranih transakcijskih računih in visokih zamudnih obrestih dolgovi povečajo in na koncu pomenijo neizbežen propad davčnega zavezanca. Dogaja se, da v primeru izgubljenih tožb prav zaradi dolgotrajnosti postopkov davčni zavezanci končajo na zavodu za socialno delo kot socialni upravičenci ali pa v primeru dobljene tožbe v korist davčnega zavezanca država plačuje visoke odškodninske zneske. Od štirih pritožb, ki sem jih prejel v zadnjih štirinajstih dneh, sem izbral eno, ki jo želim na kratko predstaviti in potem ministru postaviti ustrezno vprašanje. Davčni zavezanec, kmetovalec "xx", ki se ukvarja z dopolnilno dejavnostjo reje in zakola perutnine na domu. Pri ugotavljanju ustvarjenega dobička je davčni urad zaradi nestrinjanja z davčno napovedjo davčnega zavezanca naredil lastno oceno njegovega poslovanja in pri tem izkazal precejšen dobiček, in to v višini 11 milijonov tolarjev. Pri izkazovanju dobička pa je davčni urad po trditvah zavezanca, to izhaja tudi iz dokumentacije, ki sem jo proučil, ki mi je dostavil celoten popis spisa, sam izračunal prirast piščancev, in sicer v obdobju enega do dveh tednov. Davčni zavezanec je poleg lastne reje kupoval za zakol piščance tudi pri perutninskem podjetju Pivka. Iz zapisnika davčnega urada izhaja, da je bila povprečna teža kupljenih piščancev 1,60 kilogramov in jih je nato še sam krmil v obdobju enega do dveh tednov. Davčni urad pa je nato brez ustreznih podlag ugotovil, da je te piščance, potem ko jih očistil, zavezanec prodajal po povprečni teži 1,70 kilograma. Ker nastaja pri klanju piščancev tudi do 30 in več procentov konfiskata, ki ga je v Republiki Sloveniji potrebno neškodljivo odstraniti, to pomeni, da bi tako nabavljeni piščanci morali v roku enega tedna po nabavi prirasti v povprečju za več kot 0,5 kilograma, in to kljub dejstvu, da pri transportu živali zaradi stresa najprej izgubijo težo in šele nato to težo tudi dejansko povečajo. V ugotovitvenem postopku [[...]]
Gospod Sok, vprašanje postavite prosim.
Moje vprašanje je sledeče: Ali davčni urad Republike Slovenije izkazuje dovolj specialnih znanj v tem in pa drugih tovrstnih primerih, da lahko sam na takšen način ugotavlja ustvarjeni dobiček. In še drugo vprašanje: Koliko plačuje Republika Slovenija letno zaradi izgubljenih tožb v postopku delovanja davčne uprave? Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Andrej Bajuk, vprašanje ministru za zdravje in ministru za delo.
Hvala, gospod predsednik. Ministra za delo in socialo ni. Bom pa začel s poslanskim vprašanjem gospodu ministru za zdravstvo. Gospod minister, potem ko ste odstavili direktorja jeseniške bolnišnice zaradi afere na ginekologiji, direktorja celjske bolnišnice zaradi afere z ritropoetinom, ste uspeli tudi zamenjati vodstvo kliničnega centra zaradi afere z operacijskimi mizami. Vendar o teh zadevah vas danes ne bom spraševal. Gotovo bo tudi ta zgodba, ko je cilj bil dosežen, uplahnila in šla v pozabo. S časoma pa se bo najbrž ugotovilo, seveda na strokovni ravni, da so dobavljene operacijske mize znamke Mequese zaradi kvalitete in ob upoštevanju nižjih stroškov vzdrževanja celo cenejše od drugih in tako dalje in tako dalje. Ravno zato vas sprašujem o prejšnjem nakupu operacijskih miz iz celotne opreme očesne klinike, pri katerem ste vi osebno sodelovali kot strokovni direktor kliničnega centra. Pri tem nakupu je namreč šlo za bistveno težje kršitve zakonodaje o javnem naročanju kot pri sedanji aferi. Naj vas spomnim na nekaj značilnih točk. Javni razpis je bil presežen za več kot 150 milijonov tolarjev, namesto ponujene medicinske opreme je bila nabavljena slabša, številne so reklamacije. Naj omenim samo operacijske mize. Tudi v ponudbi, ki je bila sprejeta po razpisu, so bile naročene Makejeve mize, ki so jih sedaj naročili tudi v kliničnem centru. V ponudbi za opremo nove očesne klinike je bilo med drugim navedenih 5 Makcejevih operacijskih miz za odrasle v vrednosti 5 milijonov tolarjev za komad, in tri za otroke po 2 milijona tolarjev za komad. Toda namesto 8 Makejevih miz so na kliniki dobili operacijske mize UFSK, ki so za odrasle stale po 1,68 milijona tolarjev, za otroke pa še manj. Jasno je tudi, da je naročnik plačal celotno ceno operacijskih miz po ponudbi, kar pomeni, da je podjetje Molier samopri petih mizah za odrasle neupravičeno zaračunal 16,5 milijonov tolarjev. Ob tem je najbolj čudno, da ste v sedanji aferi v kliničnem centru navajali ravno ponudbo firme Molier kot tisto, ki bi bila mnogo ugodnejša od dejanske izbire. Gospod minister, sprašujem vas naslednje: Kaj ste do sedaj storili, ali kaj nameravate storiti, če sploh kaj, za razjasnitev postopka javnega naročanja opreme za očesno kliniko? Ali ste zamenjavo naročenih kvalitetnih operacijskih miz za mnogo slabše zahtevali vi osebno, kiste bili takrat strokovni direktor kliničnega centra? Če vas slučajno to ne zanima, vam zagotavljam, da marsikoga še kako zanima, kdo je pobral razliko v ceni plačanih in dobavljenih operacijskih miz. Ali si naši bolniki resnično ne zaslužijo vrhunske opreme in boljšega delovanja našega zdravstvenega sistema? Hvala.
Hvala lepa. Prosim za odgovor.
Spoštovani gospod poslanec! Najprej glede prvega. Javnosti je znano, da nisem zamenjal niti direktorja jeseniške bolnišnice, ki je odstopil sam, niti direktorja celjske bolnišnice, ki ga je odstavil svet zavoda, niti generalnega direktorja kliničnega centra, ki je odstopil sam. Mislim da celo sem že danes doživel vprašanje, zakaj nisem ostreje ukrepal pri neki drugi zgodbi. Torej se navsezadnje postavlja vprašanje, ali je oboje narobe. Če ukrepam, po vašem mnenju, premalo ostro, ali morda preveč ostro. Najprej so se zgodili nekateri dogodki. Na osnovi teh dogodkov so ljudje bodisi odstopali ali pa so bili odstavljeni s strani svetov. Jaz mislim, da je tudi prav tako. Če se postavi potem vprašanje, kaj ima kdo v ozadju oziroma kakšne namene ima minister, na vsak način dovolite, da rečem, minister si ne želi, da bi imel afere po slovenskih bolnišnicah, na osnovi katerih bi moral disciplinsko ali kakorkoli drugače ukrepati. Ne želi si, ne zaradi sebe, predvsem pa ne zaradi slovenskih bolnikov. Pri zadevi okulistične klinike, spoštovani gospod poslanec, posegate v svoje lastno obdobje, ko ste bili predsednik vlade. Naj vas [[...]]
[[...]] [[Nima vključenega mikrofona.]] [[...]]Pazite se, kaj govorite, ker dobro veste, za kaj gre.
Bom razložil in bom tudi razložil, da čeprav gre za tisto obdobje, pri tem ne sodelujete, za razliko od vas, ki obtožujete mene, ne sodelujete niti vi, niti poprejšnji minister za zdravje. Treba je pa vedeti, da je v času okulistike kot investitor sodelovalo ministrstvo za zdravstvo. Gre za popolnoma drugo situacijo, kot je v primeru operacijskih miz, ko je investitor klinični center. V primeru, ko je gre za investitor ministrstvo, ministrstvo poskrbi za vse okoliščine, organizacijske, strokovne podlage, preverjanja, ki pripeljejo do ustreznih strokovnih odločitev. V primeru nabave opreme je ministrstvo za zdravje pooblastilo klinični center, da izvede razpis, in izvede nabavo. Res ga je izvedlo, poslovni del tega. Ta pogodba je korektna. To pogodbo je podpisal tedanji minister za zdravje Bručan, direktor kliničnega centra Rode in dobavitelj Molier. Ta pogodba, naj ponovno povem, je korektna, je bila na podlagi javnega razpisa, in njena vsebina, tudi danes, ko smo jo preverjali, je korektna. Po pogodbi pa je prišlo, kar pa je nam postalo znano šele letos, tudi tedanjemu ministrstvu še ne, nam je postalo znano letos, da je prišlo do parcialnega dogovarjanja neposrednih uporabnikov opreme, to je ljudi, zaposlenih na okulistični kliniki, ki so želeli namesto dražjih miz, ki so bile že odobrene, in na osnovi katerega smo mi v sedanjem obdobju govorili, da gre za cenejšo ponudbo, namesto teh miz so predlagali še cenejše. Za pridobljeno razliko v denarju pa so si od dobavitelja zaželeli dražje in bolj učinkovite mikroskope za svojo dejavnost. Mi smo preverili to zgodbo v letošnjem letu, morda pred mesecem, ali dvema in ugotovili naslednje. V ekonomskem smislu ta zamenjava ne pomeni finančnega oškodovanja, celo dobavitelj je nekoliko popustil pri dobavitvah, pri ceni. V vsakem primeru pa pomeni kršitev zakona,ker je v takem primeru, ker je bila pogodba že sklenjena, moralo priti do ponovnega razpisa, zato je evidentno prišlo do kršitve zakona. To smo mi tudi ugotovili, obvestili ustrezne pristojne o tem, da je v tistem času, govorim o letu 2000, prišlo do kršitve. Vendar je v tem času postalo znano, da je postopek v tem smislu prekrška že zastaral. Naj torej odgovorim. V tem primeru, ki ste ga vi našteli, spoštovani poslanec, ni prišlo do ekonomske kršitve. Prišlo pa je do kršitve zakona, ki smo ga sedaj sicer skušali sankcionirati, vendar ga časovno več ne moremo. To je pač odgovor. Moje osebne udeležbe v tem primeru sploh ni bilo.
Hvala. Dodatno vprašanje gospod dr. Bajuk.
Hvala lepa, gospod minister. Prosim vas, zdaj ste omenili, da ste napravili neko raziskavo o tej zadevi. Prosim, če tudi posredujete temu državnemu zboru, v vedno, da bomo tudi vedeli, kako ukrepati v naprej. Sicer pa kršitev zakona o javnih naročilih, ki je bila očitna, je bila tudi s strani ministrstva za finance, in sicer državnega sekretarja Cvikla, je bilo dano pisno mnenje, da naj se nikar ne izpelje ta pogodba, ker je bila v očitni kršitvi zakona o javnih naročilih. Ta dokument pa imam v svoji lasti in vam ga tudi lahko posredujem, če ga slučajno niste videli v vaši raziskavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lahko nadaljujemo z vprašanjem gospodu ministru Dimovskemu.
Hvala, gospod predsedujoči. Gospod predsednik, to vprašanje je za gospoda ministra Dimovskega. Pozdravljeni! Predsednik vlade mag. Rop je na prejšnji seji državnega zbora trdil, da vlada ne more plačati svojih obveznosti do sklada obrtnikov, ker obstajata dve tolmačenji zakona, ki urejata obveznost. Po tem odgovoru je bila izdana pisna delna sodba, podčrtano, delna sodba okrožnega sodišča v Ljubljani, po kateri mora država do konca tega meseca izplačati skladu obrtnikov 64,4 milijonov tolarjev, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 24. oktobra dalje. Na podlagi nekaterih ocenitev naj bi to vse skupaj stalo, zdaj slovensko državo 700 milijonov tolarjev. Iz obrazložitve te delne sodbe je razvidno, da gre za plačilo nespornega dela obveznosti, ki ga je priznala tudi vlada kot predstavnica toženke. Toženka je pa Republika Slovenija. Sprašujem vas, gospod minister: Ali je bila ta obveznost države že plačana oziroma do kdaj bo plačana? Istočasno pa vas sprašujem: Ali bo, glede na to delno sodbo, država plačala skladu obrtnikov nesporni del svojih zapadlih obveznosti za leti 2001 in 2002, za kateri ste že prejeli obračuna? Ob tem vas kot ministra, ki je odgovoren za celotni sistem pokojninskega zavarovanja, sprašujem: Ali se ne čutite osebno odgovornega za uničevanje sklada obrtnikov? Zakaj niste v roku plačali, vsaj obveznosti države v višini, ki jo sami priznavate? Izvedel sem, in tu bi rad potrditev zdaj z vaše strani, da je ministrstvo za finance v enega od osnutkov letošnjega rebalansa oziroma v proračunu za leti 2004 in 2005 že zapisalo sredstva za pokritje obveznosti države do sklada obrtnikov in naj bi v vašem ministrstvu črtali to postavko. Vprašanje: Ali je to res in zakaj ste to storili? Gospod minister, končno bi pa rad tudi vam postavil isto vprašanje, kot sem ga postavil predsedniku vlade na prejšnji seji: Kaj vam pomeni zakon? Od kod ta pravica, ki si jo vzame vlada, da dejansko ignorirate zakonske določbe in ne izvršite tistega, kar po zakonu morate napraviti? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim za odgovor.
Glede na to, da je predsednik vlade, kot ste že sami omenili, na prejšnji seji, mislim, da odgovarjal na vprašanje o skladu obrtnikov, naj povem, da smo za odgovor na to vaše vprašanje, ki je bilo najavljeno, priskrbeli nekatere informacije s strani ministrstva za finance. Ministrstvo za finance je namreč postopke, ki so bili sproženi s strani sklada obrtnikov pri pristojnem sodišču s tožbo, ne glede na to sicer, da je uprava SOP imela možnost, da bi razreševala ta vprašanja, kar so obveznosti države, z neko posebno komisijo, vendar je vseeno vložila tožbo pri pristojnem sodišču. Tako kot smo bili obveščeni - pismene sodbepa nimamo pred seboj in jo zato težko komentiram -, pa je bila izdana delna sodba, s katero se je priznalo tožeči stranki, SOP-u, zgolj nesporni del vloženega zneska oziroma toženega zneska. Lahko pa v tem trenutku povem, da sodba še ni pravnomočna, zato pričakujemo, da se bo, tudi po mnenju ministrstva za finance, državno pravobranilstvo na omenjeno sodbo pritožilo, saj sodišče ni upoštevalo dejstva, da sklad obrtnikov podjetnikov ni aktivno legitimiran za tožbo, saj v skladu z zakonom, na katerega ste sesklicevali, ni bil ustanovljen oziroma se ni preoblikoval v skladu z zakonom o gospodarskih družbah. Prvi od pogojev za to, da bi sklad aktivno deloval, je bil, da se sklad preoblikuje v skladu z zakonom o gospodarskih družbah. Mislim, da je to tudi navedeno v zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. In to je, bi rekel, tista osnova, na podlagi katere se je na nek način ministrstvo za finance tudi v skladu s to tožbo, ki je bila pred sodiščem, sklicevalo. V vsakem primeru pa naj povem, tako kot je že predsednik vlade povedal, da se pravzaprav pripravljajo rešitve, ki bodo ljudem, se pravi zavarovancem, pomenile zagotovitev oziroma izpolnjevanje obveznosti, kar se te njihove zaščite za starost tiče. To se pravi, potrebna je neka celovita rešitev, ki jo pa seveda pripravljamo oziroma jo pripravlja ministrstvo za finance v skladu s preoblikovanjem kapitalske družbe. V vsakem primeru pa, če nisem bil zadosti natančen, bomo skupaj z ministrstvom za finance posredovali informacijo v pismeni obliki, če bo to za vas potrebno.
Hvala. Dodatno vprašanje, gospod dr. Bajuk? Prosim.
Hvala lepa, gospod minister, za vaš odgovor. Seveda nisem z njim zadovoljen, na noben način ne. Težko je razumeti, da bo sedaj vlada, ko je sodišče že odločilo za tisti nesporni del, ki ga sama vlada priznava, da se bomo še naprej tožarili. To se nam dogaja vseskozi, in ne samo na tem področju, potem pa država plačuje ogromne vsote zamudnih obresti. To nas vodi v še večje finančne težave v prihodnosti. Sicer pa tudi ne razumem vašega argumenta, češ, saj niso preoblikovali v skladu z zakonom o gospodarskih družbah. Kaj pa to pomeni? Ali jih ni? Kaj bomo pa povedali tem ljudem, ki še vedno vlagajo v ta pokojninski sklad in berejo zakon in ga tolmačijo, da so tam določene obveznosti, ki jih je slovenska država prevzela v tem zakonu, da se bodo spoštovali. Kaj bomo pa tem ljudem rekli? Jaz resnično ne razumem, zakaj skrivamo pod preprogo stvari, ki so zelo jasne in ki morajo biti in so del odgovornosti te države, ki jih je ta državni zbor v prejšnjih sestavah že sprejel, a vendar porivamo vse to v prihodnost. Ne najdem v tem proračunu, tudi v sedanjem ne, nobene postavke, da je slovenska vlada pripravljena to priznati vsaj v tistem delu,ko je že sodniku rekla in priznala, da je dolžna. Se bomo še naprej pravdali? Čemu? Da bomo še nekaj mesecev vlekli naprej zgodbo o uspehu, da bo pač lepše izgledalo. Vendar problemi ne bodo šli stran, to obstaja, ta dolžnost je tam, vi se dobro zavedate tega in še enkrat bom ponovil to, kar sem povedal predsedniku vlade. Slovenska vlada nima pravice, da dela druge stvari, kot da, ko so sooči z zakonom, ali zakon izpolni ali pa pride v ta državni zbor in ga skuša spremeniti. Nima pravice, da si vzame dve, tri, štiri leta, da se o tej stvari tožari in pa ureja razne sestanke in se pogaja, kako bi morda drugače to uredili. To ni pravna država, to ni resna vlada. Zelo hudo mi je, da po enem mesecu še enkrat ugotavljam isto, kar sem že pred enim letom. Hvala lepa.
Hvala. Izvolite gospod minister.
Sem odgovoril. Kar se tega tiče, še enkrat, gre za zelo, kot sami veste, kompleksno zadevo, zato bomo natančno pripravili pisni odgovor v vsakem primeru. Sklad obrtnikov se bo moral oblikovati po zakonu o gospodarskih družbah. To so tudi mnenja pravnikov. Obstaja trenutno kot družba Sui generis in po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in drugih zakonih se mora preoblikovati. To je tudi spoštovanje zakona s strani vlade oziroma jaz mislim, da je to tisti način, ki bo omogočil reševanje tega problema, s katerim se pa strinjam, da ljudje, zavarovanci, ne smejo trpeti, kar se tega dela tiče.
Hvala. Gospod Jože Tanko bo postavil vprašanje ministru za promet. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Slovenija se zelo neenakomerno razvija in posodablja tudi cestno infrastrukturo na zelo podoben način. Na eni strani se ob izgradnji avtocest posodabljajo tudi vzporedne in druge državne ceste, ki omogočajo uporabnikom izbiro ceste in hitrejšo dostopnost do izbranih lokacij in ciljev. Na drugi strani pa nimajo ustrezne in zadosti dobre povezave z avtocestnim omrežjem nekatera večja področja. Eno takih področij, ki nima primerno urejene navezave na avtocestno omrežje in kateremu se obnova prometnice, ki je edina vez za osrednjo Slovenijo, prelaga v svetlo in daljno prihodnost, je tudi ribniško-kočevsko področje. Navezava ceste Škofljica - mejni prehod Petrina na ljubljansko obvoznico predstavlja največje ozko grlo, saj se tu vozniki dnevno soočajo z dolgotrajnimi zastoji. Velike težave imajo tudi domačini, ki se le stežka vklopijo v promet. Zlasti ogroženi pa so številni osnovnošolci, ki so prisiljeni prečkati zatrpano cesto. Za izgradnjo primernega priključka na avtocesto se sicer že nekaj let prizadevajo tudi vse lokalne skupnosti, ki jim ta cesta prestavlja edino povezavo z Ljubljano in na katero je navezano več kot 95% aktivnosti vsega področja. Na resolucijo po nacionalnem programu izgradnje avtocest so bili vloženi tudi amandmaji, s katerimi se želi to področje uvrstiti nacionalni program kot ta cesta uvrsti v nacionalni program kot navezovalna cesta. Zanima me stališče ministrstva in vas osebno do teh amandmajev. Vprašanje: Kako in kdaj nameravate dejansko pristopiti k izgradnji te nujno potrebne prometne povezave? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister.
Hvala lepa tudi vam. Moram reči, da je v SLoveniji kar nekaj področij takšnih, o katerih še zelo dolgo ali pa nikoli ne bo speljanih hitrih cest ali avtocest. Vlada je predložila državnemu zboru nov nacionalni program izgradnje avtocestnega omrežja. V tem nacionalnem programu bomo določili, kateri so tisti odseki ki bodo sestavni del tega nacionalnega programa državni zbor bo to na koncu seveda določil - in v katerih rokih in za katero ceno bodo posamezni avtocestni odseki tudi zgrajeni. Poleg tega so seveda ostale cestne mreže, ki jih je v Sloveniji okrog šest tisoč kilometrov. Za to cestno mrežo skrbimo v sklopu direkcije za ceste Republike Slovenije, ki je organ v sestavi ministrstva za promet. In seveda je tudi področje, ki ste ga omenjali v vašem vprašanju, sestavni del, študij načrtovanj bodočih investicij,ki gredo v smer, da te prometne zastoje in te prometne zagate razrešimo, kot jih poskušamo reševati tudi na nekaterih drugih področjih, kjer je prometna problematika podobna. Ko me sprašujete, kakšno je moje mnenje glede amandmajev, seveda ne morem jaz svojega mnenja podajati v okviru poslanskih vprašanj in pobud, ampak bo to tema razprav in sprejemanja nacionalnega programa, ki je v začetni fazi obravnave v državnem zboru. Takrat se bo seveda vlada opredelila. Najprej bo ministrstvo pripravilo predlog in vlada se bo opredelila do posameznih amandmajev, ki so in ki bodo vloženi v procesu sprejemanja tega nacionalnega programa.
Hvala lepa. Dodatno vprašanje, gospod Tanko.
Dejte, dejstvo je, da se vi kot minister lahko do tega opredelite. Jaz mislim, da bi se celo morali. Vlada sprejme to vaše stališče ali ga pa tudi ne, ker gre za kolektivno odločanje. Dejstvo je, da že sedaj v stanju, kakršnem smo, je veliko problemov na tej cesti. Nadalje pa se nam obetajo še dodatni novi zapleti, kajti na tem področju se bodo aktivirala skladišča naftnih derivatov oziroma blagovnih rezerv, kar bo predstavljalo približno 20 procentov vseh blagovnih rezerv Republike Slovenije. Prav tako je predvidena gradnja več kot 800 stanovanjskih enot. Odpirajo se nove obrtne in poslovne cone na Škofljici, gradnja novih šolskih objektov. Zaradi vseh teh povečanj se bo stanje na tem področju samo še bistveno, bistveno poslabšalo. Ko sem zadnjič na seji odbora za infrastrukturo vložil amandmaja k proračunoma za leto 2004 in 2005, in sicer najprej za 2004, da se da 20 milijonov za projekte, študije in podobne zadeve, in za leto 2005 za 300 milijonov za odkupe zemljišč, ste tem amandmajem kot minister, ki ste zastopali vlado, nasprotovali. Zanima me: Zakaj ste temu nasprotovali?
Gospod minister, prosim.
Pri dopolnilnem vprašanju bi rekel to, da ponovno poudarjam, da za vse te cestne odseke skrbimo v okviru izvajanja programa izboljšanja infrastrukture v državni cestni mreži. Seveda se bomo o teh stvareh, ponovno poudarjam, pogovarjali takrat, ko bomo ta nacionalni program sprejemali, in ko bomo sprejemali tudi državni proračun. Jaz sem nasprotoval amandmaju za leto 2004 zaradi tega, ker menim, da je proračun 2004 že sprejet, in zaradi tega, ker je vaš predlog posegal v neko drugo področje. Jaz sem zaradi tega rekel, da bo vlada verjetno temu amandmaju nasprotovala, ker jemlje na nekem drugempodročju. Meni osebno pa ni poznano, ali je možno tam vzeti ali ne. Ne strinjam se pa z vašo trditvijo, da sem nasprotoval amandmaju za leto 2005, ker o tem amandmaju sedaj prvič slišim in v tistem delu seje nisem bil prisoten oziroma za ta amandma prvič slišim. Se bom pa seveda seznanil, ko dobim spisek amandmajev za 2005 na mizo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marija Ana Tisovic bo postavila vprašanje ministru za okolje, prostor in energijo v odsotnosti. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi! S svojim vprašanjem se obračam na ministrstvo za okolje in prostor in energijo. Med delovna področja tega ministrstva spada tudi izvajanje nadzora nad vodnimi zajetji in zagotavljanje in zaščita vodnih virov za kvalitetno pitno vodo v Sloveniji. Zanima me: Kako je to področje urejeno? Kako zagotavljate in ščitite vodne vire, kako izvajate nadzor? Do kakšnih ugotovitev ste prišli in kakšne ukrepe izvajate? Kaj nameravate storiti v prihodnje, saj v Sloveniji, ne samo med sušnimi obdobji, že primanjkuje pitne vode predvsem v vzhodnem in jugozahodnem delu Slovenije? Zaradi klimatskih sprememb, ki so nezadržno na pohodu, saj tudi klimatologi napovedujejo še večje pomanjkanje zdrave pitne vode, je potrebna še toliko večja skrb za zagotavljanje in zaščito vodnih virov. Zakaj to sprašujem? Med drugim tudi zato, ker so primeri, na primer primer, ki ga bom opisala, zaskrbljujoči in je zagotavljanje zdrave, pitne vode zadeva vsakega izmed nas. V občini Komenda je na območju bogatega vodonosnika načrtovana izgradnja velike poslovne cone. V bližini tega predela pa je tudi vir pitne vode za območja sosednje občine. Ali se je v postopkih pridobivanja dovoljenj za izgradnjo res spregledalo to pomembno dejstvo samo zato, da bi bil lahko izpeljan velik posel? Zanimivo je tudi to, da svetniki občine Komenda ne morejo pridobiti podatkov o nameravanem projektu, saj jim župan tega noče posredovati, pri tem se pa sklicuje na postopke na državnem nivoju. Gospod minister, sprašujem: Kako boste ukrepali v tem konkretnem primeru in kakšna je vaša vizija zagotavljanja zdrave pitne vode, saj smo končno odgovorni tudi za naše zanamce? Hvala lepa. Želim ustni odgovor pri naslednjem sestavu državnega zbora oziroma pri naslednji seji državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala za vprašanje in za opredelitev, kako z odgovorom. Dajem besedo za vprašanje odsotnemu ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Janez Cimperman, prosim.
Hvala. Spoštovani predsedujoči. Ker se moje vprašanje nanaša na nevzdržne razmere v slovenski konjereji in na odnos ministrstva za kmetijstvo do tega vprašanja, želim, da je minister prisoten, ko bom postavljal vprašanje, zato bom vprašanje postavil na naslednji seji. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Za vprašanje ministru za notranje zadeve in ministru za zunanje besede dajem besedo dr. Mihu Brejcu. Prosim.
Hvala lepa. Najprej bi želel postaviti vprašanje ministru za zunanje zadeve dr. Dimitriju Ruplu, in sicer v zvezi možnostjo odpiranja gospodarskega predstavništva Republike Kitajske, Tajvan v Sloveniji. Večina evropskih držav ima razvite gospodarske odnose z Republiko Kitajsko, Tajvan, ki seveda pogosto preraščajo v kulturnejše in druge. Med članicami Evropske zveze samo Grčija in Portugalska nimata gospodarskih predstavništev v svojih državah oziroma svojih predstavnikov na Tajvanu. Od pristopnic pa so izredno živahni odnosi vzpostavljeni z Republiko Poljsko, Madžarsko, Slovaško. Madžari imajo najdaljšo tradicijo v tem pogledu in tudi zelorazvite gospodarske odnose. Tajvan je veliko investiral ravno pred časom, pred nekaj meseci na Slovaškem, na Poljskem, da Madžarske niti ne omenjam. Slovenija pa v tem pogledu nekako stoji ob strani in iz meni neznanih razlogov ne spodbudi gospodarskih odnos z Republiko Kitajsko, Tajvan. Na nedavnem obisku so mi predstavniki tajvanske vlade izrazili ponovno zaskrbljenost in hkrati vprašanje, češ, ali Slovenija res ni zainteresirana za boljši razvoj gospodarskih in drugih odnosov z Republiko Kitajsko, Tajvan. Sprašujem ministra: Kje so razlogi, da se to ne zgodi, kje so te ovire? S tem je povezano tudi vprašanje: Kdaj bo vizni režim poenostavljen? Vsem nam je znano, da je ta vizni režim za predstavnike Republike Tajvan predvsem zapleten, dolgotrajen, v drugih državah pa ni takšen. Vprašanje: Kje so razlogi, da smo mi posebej zapletli pridobivanje viz za državljane Republike Kitajske, Tajvana? Drugo vprašanje pa se nanaša na [[...]]
Ali smem vprašati za opredelitev - pismeni odgovor ali na naslednji seji?
Zadovoljen bom tudi s pismenim odgovorom.
Hvala lepa. Še vprašanje ministru za notranje zadeve, prosim.
Zdaj pa še vprašanje ministru za notranje zadeve, gospodu Bohincu. Lansko leto aprila smo v državnem zboru sprejeli zakon o sistemu plač v javnem sektorju. Takrat smo v opoziciji dali vrsto tehtnih pripomb, predvsem pa smo izrazili dvom, da je mogoče tako zapleteno vprašanje, kot so plače v javnem sektorju, še posebej ob dejstvu, da so vse Drnovškove vlade in tudi seveda Ropova vlada popuščale na vseh koncih in krajih in v bistvu s svojo mlačnostjo ter nesistemskim pristopom omogočile kaos na tem področju. Zato smo takrat podprli pobudo, da se vendarle začne to področje urejati. Vendar pa nas skrbi, da v rokih, ki so bili postavljeni, ne bo prišlo do uresničitve tistih pogojev, ki so nujni, da bi zakon lahko začeli uveljavljati. Pri tretjem branju je gospod minister navajal oziroma omenjal, da je prvi rok za sprejetje skupne metodologije za uvrščanje delovnih mest in nazivov 30. november 2002. Drugi rok, ki je bil zelo pomemben, v zvezi s kolektivnimi pogodbami bi se nanašal na - , gre za javni sektor, z določitvijo orientacijskih delovnih mest in nazivov, kar naj bi bilo storjeno do 30. marca letos. In tretji rok, to je sprejem kolektivnih pogodb dejavnosti oziroma nekaterih poklicev, je pa 30. november 2003. Tako so bili ti roki takrat določeni. Mi smo v to dvomili. Zato vprašanje: Zanimalo bi me, kakšna je sedaj situacija? Ali lahko pričakujemo, da bo zakon o sistemu plač v javnem sektorju zaživel, če smem tako reči, s 1. januarjem 2004? Hvala lepa.
Hvala vam. Prosim ministra za odgovor.
Spoštovani gospod poslanec, predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi! To vprašanje ima velik pomen in sem hvaležen, da je kolega Brejc dvignil to na raven poslanskega vprašanja. Že takoj po sprejetju zakona v lanskem aprilu je steklo obsežno socialno partnerstvo oziroma pogajanje s skoraj 20 sindikalnimi organizacijami na uveljavitvi številnih podlag za začetek uporabe tega zakona s 1.1.2004. Prav o teh vprašanjih je vse od lanske pomladi, prek jeseni in letošnje pomladi tekla razprava s socialnimi partnerji. Ne moremo namreč mimo tega, da je zakon zasnovan tako in tudi opozicija in celoten državni zbor je ob razpravi o zakonu močno podprl pomen socialnega partnerstva na tem področju ter pomen kolektivnih pogodb, iskanje konsenza s sindikati pri izgradnji tega nadvse občutljivega družbenega podsistema. Zato smo zares vložili veliko truda in naporov v to, da bi pripravili najprej metodologijo, potem orientacijska delovna mesta ter nato kolektivno pogodbo za javni sektor, pa tudi kolektivne pogodbe dejavnosti ter poklicne kolektivne pogodbe. Prek 70 sestankov usklajevanja vlade in sindikatov je bilo v tem času izvedenih. Izdelana je bila metodologija, in to v roku. Res pa je, kot pravilno ugotavlja gospod poslanec, da ni bila sprejeta s strani obeh partnerjev. Bila je pa izdelana in, se je uporabljala pri nadaljnjem delu. Izdelana, določena so bila tako imenovana orientacijska delovna mesta, in tudi to je res, da niso sprejeta v ustrezni kolektivni pogodbi, ker do konsenza glede tega ni prišlo. Ampak ne glede na to, določitev orientacijskih delovnih mest je bila podlaga za nadaljnje delo na tem področju. V celi vrsti dejavnosti javnega sektorja teče prav v tem obdobju tako imenovano uvrščanje delovnih mest in položajev v plačne razrede. To je zelo občutljivo vprašanje novega vrednotenja posameznih delovnih mest, poklicev, tako v sami javni upravi, v ožji javni upravi, pa tudi širše v drugih dejavnostih javnega sektorja. Prehajam sedaj na neposredni odgovor na vprašanje, ali bodo podlage za začetek uporabe zakona s 1.1. naslednjega leta pripravljene, tako kot sedaj kaže, na vseh področjih ne bo uspelo priti do uskladitev in do sklenitve kolektivnih pogodb, kar je po zakonu pogoj za začetek uporabe. Bo pa na marsikaterem od teh področij, konkretno na področju tako imenovane javne uprave v širšem smislu. Glede državne uprave, pa tudi lokalne samouprave, tudi tistega, kar se nanaša na plače funkcionarjev, ravnateljev, tajnikov, na plače v pravosodju, stvari zelo dobro tečejo, delo zelo dobro poteka in obstajajo možnosti, da bi na tem področjuzakon uveljavili v roku, kot je zastavljen. Pač pa se zatika ali bolje rečeno, teče usklajevanje in utegne še teči, ni še prišlo do konsenzov, na drugih področjih javnega sektorja. Tako smo ta trenutek pred dilemo, ali uveljaviti zakon na tistih področjih kjer so stvari pripravljene v zadanem roku, ali pa z vsem skupaj počakati do tako imenovanega zadnjega vagona v konvoju. To pomeni, ko bo v slehernem področju javnega sektorja prišlo do konsenza znotraj socialnega partnerstva. Sindikati so se do tega opredelili različno. Tisti del sindikatov, ki pri delu prednjači oziroma kjer bi lahko bili konsenzi doseženi, se zavzema za to, da bi na njihovih področjih uveljavili zakon prej oziroma v roku. Preostali del sindikatov je mnenja, da je treba razpravo podaljšati in zagotoviti več časa. Težko je reči, da je časa bilo premalo. Od lanskega aprila do letošnjega aprila je minilo eno leto. Do konca tega leta, kolikor je še časa, bo minilo več kot leto in pol. Leto in pol je dovolj časa za to, da se izpelje ta projekt, ki je res zahteven, ki je res kompleksen, ki je res občutljiv. Pa vendarle v prid spoštovanju socialnega partnerstva se nagibamo k temu, da bi vendarle ustregli sindikalni zahtevi in rok podaljšali do 30.6. naslednjega leta. Že pripravljena novela zakona, ki ima še nekaj drugih podrobnosti, med drugim pa tudi opredelitev do vprašanja začetka uveljavitve zakona, ta novela zakona o sistemu plač v javnem sektorju, je tudi že v usklajevanju pri sindikatih. Dosedanje usklajevanja je pokazalo, da se večina sindikatov nagiba k temu, da se rok podaljša do 30.6., da bi se lahko v ta rok vključili tudi vsi tisti, ki nekoliko kasnijo z usklajevanjem oziroma z doseganjem konsenza glede kolektivne pogodbe za javni sektor oziroma kolektivnih pogodb dejavnosti. Hvala lepa.
Hvala za odgovor. Želite še dopolnitev odgovora dr. Brejc? Prosim.
Jaz se zahvaljujem za ta odgovor. Ampak poglejte, gospod minister, mi smo že imeli letos novelo zakona, tega zakona, in sedaj napovedujete drugo novelo. Pa je možno predpostavljati oziroma verjeti, da bo prišlo do uskladitve, če v enem letu in pol nekako ni bilo dovolj časa oziroma rekli ste sami dovolj časa je bilo, ampak nekako so bili drugi razlogi. Ali obstajajo možnosti oziroma verjamete, da se bo pa v naslednjih, recimo, šestih mesecih pa zgodilo vse tisto, kar se v enem letu in pol ni? Moj vtis je in s tem je pravzaprav samo potrjeno tisto, kar sem jaz v razpravi takrat govoril, da se bojim, da je to 10-letno obdobje ko je vlada popolnoma zanemarila plačni sistem oziroma ravnala pravzaprav neodgovorno, zelo težko sedaj v enem letu ali letu in pol nadoknaditi s sicer nujnim sistemom. Ali obstaja verjetnost, da bo pa potem novi rok, ki ga boste postavili realen? Hvala.
Hvala. Lahko dobimo še na to odgovor. Prosim.
Pri sindikatih smo postavili dve alternativi v noveli zakona, ki je že pripravljena in ki se že usklajuje. Pred sindikati je ena od možnosti, da se z uredbo vlade začasno določijo minimalni standardi, kar pomeni, da zakon uveljavimo, kolektivna pogajanja pa tečejo naprej, uveljavimo pa ga na minimalnih standardih z administrativnim izvršnim predpisom. Druga možnost pa je, da rok podaljšamo za pol leta in omogočimo, da pride do dogovorov znotraj podaljšanega roka. Sindikati so ostro nasprotovali predlogu, da bi z uredbo, četudi začasno in četudi samo minimalne standarde uredili samo zato, da bi zakon lahko s 1.1. začel veljati. Ker verjamem v socialno partnerstvo in razumem, da verjamete tudi vi, saj iz vaših dosedanjih razprav je bilo tako razumeti, se mi zdi smiselno sprejeti zahtevo sindikatov o podaljšanju tega roka, še posebej, ker sem prepričan, da z resnim, odgovornim pristopom je v razpoložljivem času, sedajše podaljšanim, možno priti do teh rešitev. Še vedno pa imamo z večjo kredibilnostjo potem po izteku naknadnega roka možnost sindikatom predlagati potem rešitev, ki bo rezervna rešitev, ki je takšna, za katero se država mora odločiti, v primeru da tudi ponaknadnem roku ne stečejo stvari tako, kot si želimo verjeti v okviru socialnega dialoga. Jaz verjamem, da do tega 30.6. naslednje leto ne bo prišlo, da bodo stvari stekle. Ogromno dela je bilo že vloženega, ogromno je tudi napravljenega in mislim, da bi bilo smiselno, ni pa to dokončna vladna odločitev, niti ne dokončna odločitev ministrstva. Ta bo sprejeta po morda še enem, dveh usklajevanjih, če bomo sprejeli takšne ocene, kot jih jaz sedaj navajam, da je smiselno iti v to podaljšanje in na ta način zagotoviti dodaten čas za konstruktiven socialni dialog še naprej. Morda imajo prav tisti, ki pravijo, da ne bi sedaj v naglici dveh, treh mesecev na tako občutljiva vprašanja in pod pritiskom časa reševali, ampak si vzeli dejansko še toliko časa, da stvari na nek urejen način pripeljemo h koncu ter na ta način vzpostavimo nek sistem v tej državi, sistem - zelo se strinjam z vami -, ki ga ta država po tolikem času vendarle mora zgraditi. In ker ga bo gradila na načelih socialnega partnerstva, je to nekoliko zahtevnejši proces, zato pa toliko bolj kakovosten.
Hvala, minister. To so bila vprašanja poslank in poslancev. Dva poslanska kolega, Sašo Peče in Roman Jakič, nista bila zadovoljna z odgovorom ministra, zato sta predlagala, da državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru. O tem bo odločal državni zbor jutri v nadaljevanju seje, v okviru glasovanj. Predsedniku vlade, ministrici in ministrom se zahvaljujem za prisotnost in podane odgovore. Prekinjam to točko dnevnega reda in hkrati današnjo sejo zbora. Sejo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Hvala za sodelovanje in lahko noč!