Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 10. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Andreja Rihter, Janja Klasinc, Darja Lavtižar Bebler, Zmago Jelinčič Plemeniti, Ljubo Germič, Alojz Posedel, Bogdan Barovič, Miran Jerič, Milenko Ziherl, mag. Vasja Klavora od 12.00 dalje in mag. Franc Žnidaršič. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O REPREZENTATIVNOSTI SINDIKATOV (REDNI POSTOPEK). Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zakona, gospodu mag. Branku Grimsu, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona.
Spoštovani! Vsem zbranim prav lep pozdrav v imenu Poslanske skupine SDS oziroma predlagateljev zakona! Stara slovenska modrost pravi: Čisti računi, dobri prijatelji. In danes se soočamo z vsebino, ki na najboljši način odraža to staro modrost. Vsi dobro veste, da so nekateri dogodki v zadnjem obdobju izrazito omajali zaupanje v slovenske sindikate, predvsem v njihova vodstva, žal pa tudi v sindikalizem na splošno. To je slabo, kajti to ruši nek že dosežen demokratičen standard, sposobnost in pripravljenost za socialni dialog in za socialno partnerstvo, kar je vendarle pridobitev, ki jo v Sloveniji zagotovo spoštujemo in jo je vredno ohraniti. Edini način, da se prekine spirala govoric o tem, koliko tisoč evrov ima kdo prihodkov v vodstvu posameznega sindikata, s koliko premoženja upravlja, kje kdo nalaga delnice, kakšne nepremičnine ima, kje kdo kupuje in prodaja ter vse podobne pametne in ne tako zelo pametne stvari, ki krožijo v obliki govoric med ljudmi, da se torej vse to prekine in da se znova okrepi zaupanje v sindikate nasploh, je zagotovo edina prava pot, da se naredi njihovo poslovanje transparentno, da se v celoti razgrne javnosti in da se ljudje torej na najboljši možen način seznanijo z resnico. Kajti samo na ta način se bo zagotovo odprla pot za krepitev že doseženih demokratičnih standardov na tem področju. Predlagatelji zato predlagamo, da se struktura njihovega poslovanja in lastnine razgrne javnosti in to utemeljujemo tudi z dejstvom, da je tu očiten tudi javni interes. Poglejte, sindikati nimajo samo vloge zaščitnika dela delavstva, ampak imajo prav zaradi že uveljavljenega instituta socialnega partnerstva in socialnega dialoga pomembno vlogo v našem družbenem in političnem sistemu oziroma v življenju naše države. Vsi veste, da so mnoge oblike socialnega partnerstva instutiucionalizirane v različnih predpisih, v različnih sporazumih in izvajane v več oblikah tako v posameznih svetih, ki so namenjeni izključno socialnemu partnerstvu, delno pa so zajete tudi v nekaterih drugih zakonskih rešitvah. Že to utemeljuje, da je vloga sindikatov mnogo širša, kot je vloga nekih zgolj zasebnih organizacij, ampak da opravljajo tudi pomembno družbeno nalogo. Iz tega razloga je zagotovo predlog za transparentnost njihovega poslovanja tudi ustavnopravno upravičen. Je pa v prvi vrsti, smo trdno prepričani vsi predlagatelji, to interes sindikatov. Če nadaljujem tam, kjer sem začel. Samo s tem, da se bo njihovo poslovanje v celoti predstavilo javnosti, bo zagotovo mogoče okrepiti izgubljeno zaupanje v te iste sindikate, da se ne bi ponavljali prizori, ki smo jih videli v minulih tednih, ko se je določene sindikalne voditelje celo dobesedno izžvižgalo kot znak nezaupanja, ali pa, če želite, celo nezaupnice s strani delavcev, prav tistih, ki naj bi jih ti sindikati ščitili in zagovarjali. Predlagatelji smo prepričani, da bi bilo dobro, da bi bile predlagane rešitve, torej transparentnost in javnost poslovanja in premoženja sindikatov, plod najvišjega konsenza v Državnem zboru, kajti zelo težko si predstavljamo, da bi sedaj del politike začel temu vehementno nasprotovati. To bi samo okrepilo vse tiste domneve, prisotne med delavstvom, da obstaja naveza med nekimi ozkimi elitami teh sindikatov in nekimi ozkimi političnimi elitami posameznih političnih strank, ki seveda nekaj njim, torej delavcem, grdo prikrivajo in izvajajo vse mogoče in nemogoče na njihov račun. Naj se zato vrnem na začetek. Zaradi krepitve socialnega dialoga kot vrednote bi bilo danes nujno sprejeti predlog javnosti in transparentnosti poslovanja sindikatov, kajti stara modrost pravi: Čisti računi, dobri prijatelji.
Hvala lepa. Besedo dajem predsedniku vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Prosim. Gospod dr. Ivan Svetnik, minister za delo, družino in socialne zadeve.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog skupine poslancev bi najprej postavili v kontekst dejstva, da temelje sindikalnega delovanja določa Ustava Republike Slovenije, ki v 76. členu določa, da je ustanavljanje in delovanje sindikatov ter včlanjevanje vanje svobodno, zato Zakon o reprezentativnosti določa le osnovne pogoje za pridobitev lastnosti pravne osebe sindikata. Le-to sindikat pridobi s tem, da mu izdamo odločbo o hrambi statuta sindikata. Po zakonu mora sindikat zahtevi za hrambo statuta priložiti zapisnik z ustanovitvenega sestanka in statut, katerega hramba se zahteva. In to je za enkrat tudi vse. Določb pogojih in načinu delovanja sindikata pa ta zakon ne vsebuje. Sindikati tako lahko sami s svojimi internimi akti uredijo način njihovega delovanja, hkrati pa seveda imajo obveznost predložitve letnih poročil AJPES-u, kar izhaja iz Zakona o računovodstvu. V skladu s tretjim odstavkom 51. člena Zakona o računovodstvu mora AJPES podatke iz letnih poročil dati na razpolago vsakomur, ki to zahteva, ter mu proti nadomestilu dejanskih stroškov izdati tudi predpis zahtevanih podatkov. S tako ureditvijo je po mnenju Vlade RS zagotovljena javnost podatkov poslovanja sindikatov in njihovega premoženja. Podobno ureditev, kot jo določa predlog, sicer vsebuje Zakon o gospodarskih družbah, ki določa, da mora AJPES javno objaviti letna poročila in konsolidirana letna poročila družb, zadrug in podjetnikov, tako da jih zajame v informatizirani obliki in objavi na spletnih straneh, namenjenih javni objavi letnih poročil, vendar pa hkrati zakon tudi določa, da morajo družbe, zadruge in podjetniki za javno objavo letnih poročil plačati nadomestilo, ki ga določa tarifa nadomestil za storitve, ki jih AJPES opravlja po Zakonu o gospodarskih družbah. Predlog, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev, tega vprašanja, torej vprašanja, kdo bi v primeru javne objave letnih poročil sindikatov kril stroške javne objave, ne ureja. Vsekakor pa je treba opozoriti na dejstvo, da bi AJPES za pripravo ustrezne aplikacije in izvedbo javne objave potreboval določena proračuna sredstva, ki pa za ta namen niso predvidena. Naj k temu dodam še to, da mednarodna primerjava, ki smo jo napravili, pokaže, da samo v nekaj izjemah, kadar je njegova dejavnost razširjena preko notranjega urejanja odnosov v sindikatu samo v nekaj izjemah določa obveznost take objave, v večini držav pa take zakonske obveznosti sindikatu ne nalagajo. Gre za vsebinski problem v tem smislu, da bi takšna zahteva napram sindikatom pomenila zelo problematično vprašljiv presedan, kar zadeva urejanje odnosov med državo in civilnodružbenimi organizacijami, kar sindikat tudi je in kar bi lahko pomenilo, da bi podobne zahteve naslovili tudi na druge nevladne in humanitarne organizacije, pa tudi na cerkve in podobne ustanove pri nas. Tako je naša sodba pravzaprav ta, da bi takšna rešitev v resnici bolj škodila, kot koristila sindikatu oziroma spodkopavala njegovo verodostojnost in samostojnost in seveda zaupanje v sindikat. Se pa strinjamo, da je treba sindikat kot civilnodružbeno organizacijo krepiti. Na podlagi tega Vlada nasprotuje tako oblikovanemu predlogu zakona o dopolnitvi Zakona o reprezentativnosti sindikatov, saj veljavna zakonodaja že sedaj omogoča javni dostop do letnih poročil sindikatov vsakomur, ki za to zaprosi, zato Vlada predlaga Državnemu zboru Slovenije, da predloga zakona o dopolnitvi tega Zakona o reprezentativnosti sindikatov ne sprejme za ustrezno podlago za naslednje faze zakonodajnega postopka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi. Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o reprezentativnosti sindikata je nekako nastal po osamosvojitvi leta 1993. Takrat smo kar nekaj sindikatom podelili reprezentativnost, danes je malo težje, ker Vlada pač ne želi širiti tega kroga pogajalcev, če lahko temu tako rečemo. In takrat je sorazmerno malo listin bilo potrebnih za dokazovanje reprezentativnosti sindikata. Kot vidimo, imamo celo paleto sindikatov, ki nosijo privilegij reprezentativnosti in po uradni dolžnosti se mora Vlada tudi z njimi pogovarjati, pogajati in dogovarjati kot partnerjem in dovoliti tudi soupravljanje preko sveta delavcev. Vendar pa se lahko hitro vprašamo, če je vse transparentno, ko pogledamo Zakon o reprezentativnosti in določitev zakona, ki pravi, da v letnih poročilih sindikatov njihovo poročilo mora biti javno in objavljeno preko AJPES-a. To pa vemo, da ni. Lahko rečem tudi v bran sindikatom, da sindikati potrebujejo finančna sredstva, kajti z njimi tvorijo stavkovni sklad. In če tega stavkovnega sklada nimajo, potem so sindikati dejansko na nek način nemočni in nimajo sredstev za legitimni boj. Njihov legitimni boj pa je stavka. Tukaj lahko hitro zaidemo v dilemo, kaj je prav, kaj ni prav. Vendar če pogledamo članstvo, članstvo je danes v teh sindikatih prikrajšano, ker ne ve, kje so člani in kakšen je ta njihov sindikat, ali je to zdravo jedro ali je tukaj stavkovni sklad ali je tukaj socialna varnost ali je sindikalno vodstvo porabilo ta denar ali ni - ker pač ta podatek ni dostopen. Vemo pa, da posamezni sindikati razpolagajo z ogromnimi finančnimi sredstvi in ne želijo tudi, da bi jih Vlada videla na njihovem računu, kajti potem se razkrije tudi njihova moč v nasprotnem smislu. Dilema je torej odprta. Soditi o tem, ali je to prav, da se na transparenten način objavlja in da lahko to skoraj vsak vidi, je v bistvu vprašanje. Prav gotovo bi pa bilo treba vsaj članom naliti čistega vina, to pa je dolžnost sindikatov, da vedo v bistvu, kje so člani. Če gledamo zakonsko neskladje po sedaj veljavni zakonodaji, je prav gotovo nujnost to, kar predlagatelji predlagajo, in ni čisto nič narobe, če bi se to tudi zgodilo. Vendar v tem kontekstu moja beseda tudi v bran sindikatom, vendarle moramo zaščititi ta podatek v tem okviru, da na nek način zagotovimo sindikatom to, kar sem sedaj navajal. Kako to storiti ne vem, to bo minister moral s svojo ekipo zagotoviti. Moč sindikata je izražena v denarju. Kolikor denarja ima sindikat zbranega na računu, tako močan je, toliko časa lahko stavka, tudi napoveduje stavke, nudi brezplačno pravno pomoč in ostale zadeve. Je pa tudi druga dilema, ki se pa pri nas izpostavlja, to pa so plače sindikalnih funkcionarjev. Zakaj so te plače tako visoke, zakaj se izplačujejo na tako netransparenten način in zakaj se v tistih podjetjih, ki so tik pred stečajem, ali v podjetjih, kjer se prejema zgolj minimalni osebni dohodek, pobira taka članarina. To pa bi moralo biti nekako tudi s tem zakonom urejeno. Če vzamemo samo primer Mure, delavci, ki so prejemali osebni dohodek 400 evrov ali pa manj, so plačevali do 10 evrov članarine. Na ta račun so se zbrali milijonski zneski denarja, s katerim razpolaga danes sindikat. Delavci so na cesti. Kam bo šel ta denar, je veliko vprašanje. Ali bo šel med sindikalne veljake ali se bo to razdelilo nazaj med delavcev, ker podjetja ni več? Odprte zadeve kar silijo po tem, da cilj novele, ki sledi načelu javnosti za razkrijte letnih poročil, ni zadostna dopolnitev tega zakona. Jaz lahko podprem to, kar je predlagatelj predlagal, vendar pa želim, da Vlada to področje uredi bolj kompleksno, bolj celovito, da pride pred Državni zbor z nekim zakonom, ki bo pil vodo tudi v teh pogledih in odpravljal te pomanjkljivosti, ki jih mi navajamo. Ni prav, da imamo na neki strani sindikate s polnimi pooblastili in reprezentativnostjo in da jim dovolimo, da ti sindikati pred svojim članstvom skrivajo dejansko finančno stanje. In tudi ni prav, da plače sindikalnih liderjev niso omejene. Nedopustno je, ne bom imenoval nikogar, da sindikalisti prejemajo večje plače kot premier. Če bo Vlada predlagala predlog zakona in dopolnitev Zakona o reprezentativnosti sindikata, ki bo urejal celotno odprto problematiko, bomo to z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu poslanke skupine LDS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Pozdrav gospodu ministru, sekretarju in vsem vam! Jaz moram reči, da danes je pred nami res zanimiv zakon, ki mu v Poslanskem klubu Liberalne demokracije ne bomo dali podpore, kajti ta trenutek zagotovo to ni tisti najbolj nujen, najbolj protikrizen ukrep, s katerim bi se najbolj mudilo. Predvsem zato, ker so vsem dobronamernim obrazložitve jasne, da je javnost premoženja, sredstev in poslovanja sindikatov že zdaj javna, samo potruditi se je treba in vsakdo te podatke lahko dobi. Zdaj pa predlagatelj zakona hoče, da tisto, kar je javno in normalno dostopno, da še na največje obcestne jumbo plakate obesimo in iz tega želi nekdo kovati politični kapital in dobiček. Sindikati so v tej državi zagotovo potrebna in pomembna zgodba. Če se mi misli povrnejo na včerajšnji intervju v časopisu Finance, ki sta ga dva pomembna sindikalna voditelja dala, in tam se v delu teksta navaja, da je največji nasprotnik sindikatov na eni strani lastništvo premoženja, na drugi strani pa politika, potem si lahko mislim, kam pes taco moli, če je strategija nekoga in nekaterih v tej državi, ki nam dnevno operirajo z vojaško retoriko in tako imenovanimi štabnimi in drugimi dokumenti, potem se bojim, da gre tudi pri tem zakonu razprava in pa cilji v to smer. Želja je, da se javno razkrije podatki o poslovanju in premoženju sindikatov in njihovih letnih poročilih. Ker so sindikati osebe zasebnega prava, mislim, da morajo ta interes pred in poleg politike imeti predvsem tisti, ki različnim sindikatom plačujemo. In nas, tiste, ki smo včlanjeni v najrazličnejše sindikate, mora zanimati, kaj se v osebi javnega prava z našim, vašim in mojim denarjem dogaja. Tudi v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo ta trenutek mnenja, da je za to javnost premoženja dobro poskrbljeno. Prepričan sem, da bo današnja razprava v nadaljevanju pokazala, kam pes taco moli tudi v tej zgodbi in kakšni so cilji politike na tem področju, ali je mogoče treba nadaljevati zgodbo, ki se je začela v Gorenju, Muri in še kje. Če se vrnem na vsebino predloga zakona in zakaj za nas ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glede ciljev novele zakona, to je sledenje načelu javnosti, kar se po mnenju predlagatelja doseže z obveznostjo javnega razkrivanja letnih poročil, pa želim dodati naslednje. Pravilno se ugotavlja, da sodijo sindikati med pravne osebe zasebnega prava in morajo po veljavni zakonodaji AJPES-u predložiti letno poročilo. Nikakor pa se ne strinjamo s trditvijo, da ta poročila že sedaj niso javna, saj so vir za letna poročila poslovne knjige, ki nosijo definicijo javnih listin in so sestavljene iz bilance stanja, izkaza prihodkov, odhodkov in tako naprej. Predlagatelji tudi nimajo prav, da po sedanji zakonodaji ta poročila niso javna. Prav nasprotno, organizacija, pooblaščena za objavljanje podatkov, v tem primeru AJPES, mora vsakomur, prav vsakomur, ki to želi, omogočiti vpogled ter mu proti nadomestilu dejanskih stroškov izdati tudi prepis podatkov. Tega natančnega vprašanja plačila nadomestila objave pa predlagatelj v predlogu zakona ni predvidel. Ali povedano drugače, na eni strani pravimo, da zakon nima dodatnih finančnih posledic, na vsak način pa s takim zakonom AJPES-u, za katerega vemo, kako je financiran, nalagamo dodatno obveznost in s tem tudi dodatne stroške, kar se nam v tem času, ko denar lahko koristneje porabimo za marsikaj drugega, zdi nespametno. Naj na zaključku še enkrat poudarim, AJPES mora vsakemu, ki izrazi željo, omogočiti vpogled v letna poročila sindikatov. To omogoča že do zdaj veljavna in obstoječa zakonska ureditev. Torej je glavni cilj predloga - načelo javnosti - že uresničen. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije se seveda vedno močno potegujemo za transparentnost, javnost in preglednost poslovanja. Tako bomo storili tudi pri tej točki zakona, ki predlaga zakonsko rešitev, ki v tej državi že obstaja. Ker bi šlo torej za podvajanje ali neko dodatno nadgradnjo, mogoče tudi s političnim motivom, tega ne podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Iz uvoda predlagatelja bi lahko zaključil, na podlagi njegove ugotovitve, da je predlagani predlog sprememb v interesu sindikata, da je pred tem bil opravljen širok socialni dialog, ki se rezultira z današnjim predlogom, ki ga obravnava Državni zbor. Seveda pa niti približno ni tako, čeprav tisti, ki ga predlagajo, imajo pogosto v mislih in se tudi sklicujejo na socialni dialog, na socialno partnerstvo, ki pa ga v tem predlogu ni zaznati. Verjetno ste že vsi slišali tisto: "Prosim, ne me braniti, ker me bodo ubili." Predlagatelj Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o reprezentativnosti sindikatov je v ciljih zakona zapisal, da cilj novele zakona, ki sledi načelu javnosti, je določitev obveznosti javnega razkritja podatkov o zaposlovanju in premoženju sindikatov oziroma letnih poročil. Za uspešno delovanje in doseganje ciljev sindikatov, mora biti njihovo poslovanje in premoženje javno in pregledno. Danes smo že večkrat slišali, da je ta pogoj izpolnjen že v sedanji pravni ureditvi. Ampak iz tega predloga je mogoče ugotoviti, da je predlagatelju popolnoma neznan namen in cilj zakona o reprezentativnosti sindikatov. Namen zakona namreč ni urejanje načina delovanja sindikatov v Republiki Sloveniji, temveč določa način pridobitve lastnosti pravne osebe in pridobitve lastnosti reprezentativnosti. Obveznost predložitve letnega poročila in njegova objava po omenjenem zakonu nimata nobene zveze niti s pridobitvijo lastnosti pravne osebe niti s pridobitvijo reprezentativnosti. Lastnost pravne osebe sindikata, sindikat pridobi z izdajo odločbe o hrambi statuta ali drugega temeljnega akta. To je pogoj za dosego lastnosti pravne osebe. Kot pogoj reprezentativnosti pa zakon določa demokratično delovanje in uresničevanje svobode včlanjevanja v sindikate, uresničevanje članskih pravic in hkrati obveznosti, neprekinjenost delovanja najmanj zadnjih šest mesecev, neodvisnost od državnih organov in delodajalcev, to posebej poudarjam, neodvisnost od državnih organov in delodajalcev, financiranje pretežno iz članarine in drugih lastnih virov in določeno število članov v skladu z zakonom. Torej milo rečeno, je predlagatelj sprememb zgrešil zakon in posredno nalaga obveznosti objave AJPES-u. Dogodki, ki smo jih in jih še lahko spremljamo, razna namigovanja o bogatenju sindikalnih predstavnikov na račun delavcev, vložitev predloga, ki ga danes obravnavamo, dnevne ocene o pristranskosti sindikatov in naklonjenosti sedanji vladni koaliciji, seveda niso naključje. Ocene o sindikatih so lahko in tudi so različne, vendar pri tem ne gre spregledati dejstva, da je tudi po ustavi ustanavljanje in delovanje sindikatov, ter tudi včlanjevanje vanje, svobodno. Država se ne sme vmešavati v delovanje sindikatov. Pravica do svobodnega ustanavljanja sindikatov pomeni tudi pravico, da sindikati sami sprejemajo svoja pravila delovanja in svobodno izbirajo svoje predstavnike. To seveda pomeni, da se delavci svobodno odločajo ali se bodo včlanili v sindikat, kako bodo organizirali sindikat, kako bodo delovali in tudi kako bodo upravljali s svojim premoženjem. Veliko besed je bilo v preteklosti porabljenih v zvezi s premoženjem. Toda bil je dosežen sporazum o razdelitvi premoženja, kjer je bilo premoženje, ki ga je prejela posamezna sindikalna centrala, tudi jasno in javno podpisan. Članice in člani sindikata organizirajo tudi nadzor. To funkcijo opravljajo nadzorni odbori. Njihova naloga je nadzor nad poslovanjem sindikata in upravljanjem premoženja. Članice in člani sindikata izvolijo oziroma imenujejo sestave teh nadzornih odborov, ki o svojih ugotovitvah poročajo organom sindikata. In še enkrat, kar je bistveno, članstvo v sindikatu ni obvezno. Torej je prostovoljno, je izbira posameznika. Tem posameznikom članicam in članom je vodstvo dolžno transparentno predstavljati svoje delovanje in poslovanje članicam in članom. Tudi upravljanje s premoženjem. Ne pa kar vsem, tudi tistim, ki niso člani. To bi bilo smiselno in zakonsko obvezno, če bi se financirali iz državnega proračuna. Pa se ne, niti v najmanjšem deležu. V primeru, da bi predlog sprememb doživel podporo, bi sindikati postali izjema glede obveznosti javne objave letnega poročila. Kljub temu ali pa ravno zaradi tega, ker je predlagatelj zapisal, da predlog dopolnitve zakona ni predlagan z namenom usklajevanja s pravnim redom Evropske unije, saj-le tega področje ne ureja, je prav, da nekaj besed rečemo tudi o tem. Predstavil bom, kako je to vprašanje urejeno v nekaterih državah Evropske unije. Predlagatelju naj najprej priznam, da je težko najti mednarodno primerjavo, ki bi podkrepila njegov predlog. Če se sprehodim po državah, lahko ugotovim naslednje, Avstrija - ni zakonske obveznosti, da morajo sindikati javno objavljati finančna poročila. Belgija - ni zakonske obveznosti, Češka - ni zakonske obveznosti, Estonija - julija 2008 je v veljavo stopil spremenjeni zakon o neprofitnih organizacijah, ki sindikatom nalaga, da morajo od leta 2010 naprej javno objavljati finančna poročila. Grčija - ni zakonske obveznosti. Irska - javno objavljeni podatki se nanašajo samo na število članov sindikata, ki sofinancirajo delavsko stranko. Znesek vseh prihodkov v enem letu je znesek odhodkov ter končno stanje na računu. Italija - ni zakonske obveznosti, Madžarska - ni zakonske obveznosti, Nemčija - ni zakonske obveznosti. Poljska - ni zakonske obveznosti. Velika Britanija - obstaja zakonska obveznost, da morajo sindikati objavljati vse finančne podatke in ne samo sredstva, ki so namenjena financiranju delavske stranke: Razlog: takšna določila naj bi bila sprejeta predvsem zaradi tega, ker sindikati upravljajo z različnimi skladi, med drugim tudi pokojninskim. Malta - ni zakonske obveznosti. Švedska - ni zakonske obveznosti, Portugalska - ni zakonske obveznosti. Španija - ni zakonske obveznosti. Francija - ni zakonske obveznosti. To je primerjava današnjega predloga, ki ga obravnavamo, in podkrepitev z mednarodnimi primerjavami. Res je težko najti argument za predlog, ki ga imamo danes na mizi. Ne le, da bi bil sprejem danes obravnavanega predloga poseg v avtonomijo sindikata, ki je zagotovljena z Ustavo Republike Slovenije,bilo bi v nasprotju z mednarodnimi dokumenti. Naj omenim le konvencijo mednarodne organizacije dela številka 87 o sindikalnih svoboščinah in varstvu sindikalnih pravic. Pri tem velja opozoriti, da je že sedaj veljavna ureditev lahko sporna, kajti omenjena konvencija o paragrafu 490 jasno določa, da nadzor javnih institucij nad finančnim poslovanjem sindikatov ne sme presegati obveznosti predložitve periodičnih poročil. Kot sem že omenil, izhaja iz citiranega paragrafa jasna obveznost, da nadzor javnih institucij nad finančnim poslovanjem sindikatov ne sme presegati obveznosti predložitve periodičnih poročil. Zakon o računovodstvu pa v določbi tretjega odstavka 51. člena določa, da mora organizacija, ki je pooblaščena za obdelovanje in objavljanje podatkov, podatke iz predloženih letnih poročil dati na razpolago vsakomur, ki to zahteva. Proti nadomestilu dejanskih stroškov pa mu mora izdati tudi prepis zahtevanih podatkov. Iz navedenega je tako moč razbrati, da mora AJPES vsakemu, ki to želi, omogočiti vpogled v letna poročila sindikatov. Stroški nadomestila dejanskih stroškov pa so izredno majhni in se gibljejo po preverbi pri AJPES-u od 8 do 10 evrov. Navedeno pomeni, da ima vsakdo dostop do podatkov o poslovanju sindikatov in njihovega premoženja. Tudi to dejstvo dokazuje, da skrb za javnost podatkov o sindikalnem poslovanju ni pravi motiv predlagateljev današnjih sprememb zakona. Upoštevajoč prej navedeno, pa se utemeljeno postavlja vprašanje, ali je tudi sedanja ureditev skladna s konvencijo mednarodne organizacije dela, torej številka 87, kot sem prej omenil. Naj temu dodam še tako imenovani stavkovni sklad, tudi o tem je bilo danes že govora, ki je povsod po svetu največja skrivnost sindikatov. Njegov obseg seveda pomeni moč sindikata v primeru stavke. Naj torej sindikati ta del razkrijejo in s tem sporočijo tudi moč svoje akcijske sposobnosti, vas sprašujem. Moj odgovor je seveda ne. Ne morem mimo ugotovitve, da so sindikati izpostavljeni pritisku na podlagi ocen, da so naklonjeni koaliciji in nenaklonjeni opoziciji. Kako zanimivo! Spomin je še živ, prvi protesti so se v prejšnjem mandatu desnosredinske vlade zgodili po letu dni! Leto dni ni bilo protestov. Predlog enotne davčne stopnje je povzročil množične proteste. Takrat je predsednik vlade izrazil skrb za protestnike zaradi slabega vremena. Morda so tudi sedanja vprašanja, zakaj protestov še ni, pogojena s skrbjo, povezano z vremenom. No, ampak protestov je bila ta vlada, sedanja, deležna takoj, ko so ministri pričeli z opravljanjem svojih nalog. Takoj, dva dni po tem. Glede na čas in razmere, v katerih živimo, so verjetno ti protesti neizogibni. Bom pa z zanimanjem spremljal, če bo morda kakšen sindikat, tako kot pred leti, s plakati na jumbo panojih podprl prizadevanja sedanje vlade. Toliko o sindikalnih in političnih povezavah. Pri predlaganem zakonu gre torej za orkestriran napad na sindikate, posebej na največjo sindikalno centralo, Zvezo svobodnih sindikatov Slovenije, ki jo je predsednik največje opozicijske stranke označil za lakaja vladajoče koalicije. Takšne izjave so več kot absurdne. Tako glasnih in uporniških lakajev, ki grozijo s protesti praktično na vsak vladni predlog strukturnih sprememb, si verjetno ne želi nobena vlada. Bi si pa vsaka oblast verjetno želela takih sindikatov, ki so pripravljeni denar iz članarin, torej denar delavk in delavcev, vložiti v promocijo vladnih ukrepov. To smo že doživeli. In bi seveda predsedniki teh neodvisnih sindikatov, pa ne govorim zdaj o točnem nazivu določenega sindikata, kandidirali na listi vladajoče stranke. Zanimivo, tudi to smo v preteklosti že videli; govorim, vladajoče stranke, ne opozicijske. Take sindikate in sindikaliste bi upravičeno zmerjali z lakaji vladajoče politike. Vendar pa takih sindikatov v tem mandatu ni, spoštovane kolegice in kolegi. Se jih pa dobro spomnimo, kot sem dejal, iz prejšnjega mandata, ko pa za predsednika sedanje največje opozicijske stranke niso bili moteči, saj je bil takrat slučajno v vlogi predsednika vlade. V Poslanski skupini Socialnih demokratov svobodo sindikalnega združevanja vidimo kot eno najpomembnejših pridobitev boja za delavske pravice. Na sindikate ne gledamo kot na enega ključnih partnerjev v socialnem dialogu. V tem dialogu sindikati zastopajo šibkejšo stran in zato delujejo po načelu solidarnosti. Članarino plačujejo vsi člani, da jo porabijo za pomoč tistemu članu, ki pomoč potrebuje. To je namreč solidarnost. Iz solidarnosti in številčnosti sindikati črpajo svojo moč. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se s sindikati v stališčih pogosto tudi ne strinjamo. Ali pa. Povsem odvisno od vsebine, ki jo obravnavamo. Vendar pa, ne glede na razlike v stališčih, napada na avtonomnost in neodvisnost sindikatov, kakršnemu smo priča danes, ne moremo razumeti, saj gre po naši oceni pravzaprav za napad na socialno partnerstvo in solidarnost samo. Očitno pa so nekateri v želji, da čim hitreje ponovno pridobijo tisto, kar so lani izgubili, pripravljeni poteptati doseženo raven socialnega partnerstva in celo vrednote, na katerih temelji slovenska družba. Poslanska skupina socialnih demokratov pri tovrstni demontaži slovenske družbe ne bo sodelovala in zato predlaganih sprememb zakona o reprezentativnosti sindikatov ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan v imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hval za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, državni sekretar, spoštovani! Glede na to, da se razprava o tem zakonu praktično še ni začela, smo predlagatelji že deležni ostrih puščic in pa obtožb. Pa mi dovolite. Kaj pa sploh predlagamo predlagatelji? V Slovenski demokratski stranki predlagamo, da mora AJPES javno objaviti letna poročila sindikatov. To poročilo pa je sestavljeno iz bilance stanja, izkaza prihodkov in odhodkov, pojasnil k izkazom in poslovnega poročila. AJPES-u pa mora biti predložena do zadnjega dne v mesecu februarja tekočega leta za preteklo leto. In to je tako hudo, da smo že praktično pred pričetkom razprave deležni tako hudih obtožb. Sindikati so pravne osebe zasebnega prava, ki jim po aktualni zakonodaji ni treba javno objavljati letnih poročil. Vendar sindikati niso kakršnekoli osebe javnega prava. So zelo pomemben akt ali osebe javnega prava. V Sloveniji so bili v preteklosti vsi zaposleni člani sindikata, članstvo je bilo tako rekoč avtomatsko, kar lahko rečemo, da mogoče niti ni bilo tako slabo. Danes je svobodno, kar pa ne pomeni, da je organizacija popolnoma avtonomna. Dejstvo iz zgodovine pa nas poučuje ali nakazuje, da je v Sloveniji sindikalno organiziranih ta trenutek preko pol milijona državljank in državljanov. Vsak pa mora za svoje članstvo plačevati članarino. Že preprost račun pove, da se zaradi velikega števila članov kljub majhni članarini letno nabere velika vsota denarja, reda velikosti milijonov evrov. Seveda imajo, glede na aktivnosti, sindikati tudi porabo. Sindikati so v preteklosti imeli tudi kar zajetno premoženje, ki je v procesu tranzicije doživelo različno usodo. Pojavljajo se različna vprašanja, odgovorov pa ni. Lahko bi rekli, da ravno zaradi nejavnih podatkov, bilanc, ali skritih, postavlja nova vprašanja in nove dvome. Vprašanja, na katere ni odgovorov, so seveda upravičena, prav gotovo pa dvomi in namigovanja, ki se ob tem pojavljajo, ni nujno da so upravičeni. Vendar že po starem pravilu: Tisto, kar je skrito, je bolj zanimivo in ustvarja dvome in nelagodje. V zadnjem obdobju, ko se finančne razmere v Sloveniji zaostrujejo, ko je preživetje ali sestavljanje družinskega proračuna vedno bolj aktualna tema, ki je pridobila na pomenu in se vsakršna poraba denarja budneje spremlja, še posebej ko gre za sredstva, ki jih člani zberejo sami in tudi sami ustvarijo fond. In sredstva sindikatov so prav gotovo takšna. Zadnji dogodki v velikih slovenskih podjetjih so pokazali, da so ljudje občutljivi tudi na delovanje svojih predstavnikov do delodajalcev. Delavci so izrazili svoje dvome o svojih zastopnikih in tudi javno izrekli nezaupanje. Če dvomi veljajo za zastopanje, prav gotovo veljajo tudi za stvari, s katerimi organizacija razpolaga oziroma s katerimi sredstvi gospodari. Ker pa gre za nemajhna sredstva, je toliko bolj pomembno, kje in kako se uporablja sindikalna članarina in razmerja v porabi teh sredstev. Ni vseeno, koliko teh sredstev sindikalne članarine se porabi za plače funkcionarjev in koliko za druge aktivnosti in katere so to. Finančni izkaz je bolj nazoren, kot so kakršnekoli druge splošne opredelitve. Nihče ne trdi, da se sredstva ne uporabljajo namensko. Vendar dvomi o uporabi, ki pa ni javna, predstavljajo in obstajajo in se vedno bolj poglabljajo, poglablja pa se tudi nezaupanje. Ne nazadnje je dvome o porabi povečala ugotovitev, da sindikati posedujejo tudi delnice. Nič hudega. Vendar se takoj pojavi množica vprašanj, čigave delnice in koliko, zakaj ravno te, kdo je o tem odločal. Tako pač je, če bilance sindikatov ali kogarkoli drugega niso javne. In ne nazadnje, po klasični teoriji se sindikalna članarina uporablja tudi za nadomestila plač delavcev v primeru stavke. Zadnji velik in odmeven primer je stavka angleških rudarjev iz 80. let prejšnjega stoletja, ki jo je vodil takrat legendarni Scargill, in je sindikat šest mesecev iz pretekle članarine plačeval nadomestila plač. Vemo, da pri nas še ni bilo takega primera in je vedno stavko plačalo podjetje. Zato se postavlja vprašanje, v kaj je bil naložen denar in koliko ga je. Ali je pri nas sindikalna organiziranost sploh takšna? Poudarjam, da v Slovenski demokratski stranki nihče ne trdi, da se manipulira s sredstvi in da se sindikalna članarina več kot pol milijona slovenskih delavcev porablja nenamensko. Vendar letna poročila sindikatov, ki po nekaterih informacijah iz medijev segajo v desetine milijonov evrov, niso javna, zato se pojavljajo vprašanja in dvomi - ali so upravičeni ali ne, o tem ne bi sodili. Zato v Slovenski demokratski stranki predlagamo spremembo zakona, da naj bodo bilance sindikatov poslej javne, transparentne za vsakega državljana, brez dodatnega plačila za vpogled. Če je vse v redu, ni treba skrivati, in se po nepotrebnem dela škoda. Transparentnost dela in poslovanja bi zagotovila povrnitev zaupanja v sindikate. V Slovenski demokratski stranki podpiramo zakon o javnosti bilanc sindikatov za nadaljnji postopek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Kot smo lahko slišali, se predlog zakona, ki je pred nami, nanaša na oddajo letnih poročil sindikatov oziroma na njihovo javno objavo preko AJPES-a. To, da sindikati sodijo med pravne osebe zasebnega prava, je tisto, kar drži - niso osebe javnega prava, kot je bilo prej najbrž pomotoma rečeno. Osebe zasebnega prava morajo po zakonu o računovodstvu in zakonu o državni statistiki AJPES-u predložiti letno poročilo, ki je sestavljeno, kot rečeno, iz bilance stanja, izkaza prihodkov in odhodkov ter pojasnil k izkazom poslovnega poročila. Poročilo mora biti predloženo AJPES-u do zadnjega dne v februarju tekočega leta za preteklo leto; to so ti splošno znani parametri. Predlagatelji se pri predlogu zakona sklicujejo na dejstvo, da se sindikati večinoma financirajo iz članarin, ki jih plačujejo njihovi člani, zato naj bi torej javna objava podatkov o premoženju in poslovanju sindikatov ne smela biti sporna. Predlagatelji novele želijo slediti načelu javnosti in s tem določiti obveznost javnega razkritja podatkov o poslovanju in premoženju sindikatov oziroma letnih poročil. Po njihovem mnenju je to edina poglavitna rešitev zakona, da AJPES ta letna poročila objavi, ker Zakon o računovodstvu tako določa, da so te poslovne knjige javne listine. Prav tako tretji odstavek 51. člena istega zakona določa, da mora AJPES dati na razpolago vsakomur, ki to zahteva, oziroma izdati proti nadomestilu dejanskih stroškov ta prepis zahtevanih podatkov. Tako je dilema o tej želji po javnosti podatkov očitno le dilema o tem, kdo bo plačal nadomestilo teh 8 do 10 evrov. Sedaj pa, če se mi o tem tukaj pogovarjamo, je verjetno res škoda našega časa. Res pa seveda je, da je delovanje in ustanavljanje sindikatov po 76. členu Ustave Republike Slovenije svobodno. Zakon določa samo osnovne pogoje za pridobitev lastnosti pravne osebe. Zakon, ki naj bi ga danes začeli novelirati, zakon o reprezentativnosti sindikatov pa določb o pogojih in načinu delovanja, upoštevajoč naravo sindikalnega združenja, ki izhaja iz navede ustavne določbe, ne vsebuje. Torej lahko sindikati sami s svojimi internimi akti uredijo način njihovega delovanja. Tukaj se vsaj nekateri v naši poslanski skupini mogoče strinjamo s predlagateljem oziroma smo mnenja, da bi sami sindikati doslej lahko naredili več na tej svoji preglednosti in s tem tudi verodostojnosti. Najbrž bi bilo zaupanje članstva v njihovo delo večje, če bi te prakse že doslej obstajale. Če seveda že obstajajo, potem se opravičujem, ker sindikatom delam pravico. Bi pa verjetno bilo lažje se tudi marsikateremu delavcu odločiti, v kateri sindikat se bo včlanil, če bi te podatke poznal. Pa tudi v konkretnih primerih, pri delovanju v različnih akcijah, različnih primerih, mogoče recimo v primeru Vzajemne zdravstvene zavarovalnice, bi bilo za javnost, za vse vpletene, dobro vedeti, če obstajajo kakšne finančne povezave ali pa kakšne druge med sindikati in mogoče kakšno drugo organizacijo. Vsi, ki se ukvarjamo s politiko, točno vemo, pod kakšnim drobnogledom so finance naših strank, da se ne smemo financirati iz tujine, ker bi na ta način mogoče lahko naše delovanje bilo nepravično, pogojeno s kakšno uslugo, pridobljeno v preteklosti, in zaradi tega se ne bi mogli avtonomno odločati. Ampak kot rečeno, to so stvari, ki bi jih verjetno sindikati tudi v odnosu do svojega članstva morali razrešiti sami. Dejstvo seveda tudi je, da ima ta oseba zasebnega prava - sindikat v našem pravnem redu velika javna pooblastila. Vloga, ki jim jo Republika Slovenija priznava v ekonomsko-socialnem svetu in še kje, je verjetno kar evropsko in svetovno primerljiva in ni majhna. V Poslanski skupini Zares nismo prepričani, da je resnični namen predloga zgolj večja transparentnost delovanja sindikatov. Bojimo se, da je pravi namen spodkopavanje verodostojnosti sindikatov in posledično tudi zanikanje zakonske oziroma celo ustavne vloge, ki jo sindikati imajo. Mogoče v kakšni drugi republiki je ne bodo imeli, v tej republiki jo zaenkrat še imajo. In glede na to dejstvo in na dejstvo, da so ti podatki že tako ali tako dandanes dostopni in mora AJPES vsakemu, ki to želi, omogočiti vpogled v letna poročila sindikatov, v Poslanski skupini Zares predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovani gospod minister in državni sekretar, spoštovane poslanke in poslanci! Predstavil bom stališče Poslanske skupine DeSUS glede predloga zakona o reprezentativnosti sindikatov. V Poslanski skupini DeSUS želimo na začetku izraziti začudenje, da je predlagatelj novele zakona, ki je pred nami, pri pripravi besedila sprememb storil nekaj osnovnih nomotehničnih napak, ki si jih eden izmed najbolj aktivnih vlagateljev predlogov zakonov v tem mandatu nikakor ne bi smel privoščiti. Še več, sama vsebina napake nakazuje, da dejstvo, da predlagatelj v resnici ni imel resnega namena urediti problematiko, ki se jo loteva v noveli, temveč gre za ponoven populističen izpad predlagatelja. V Poslanski skupini DeSUS se sicer načeloma strinjamo z opozorili predlagatelja, da je potrebno premoženje sindikatov javno objaviti. Vsakokratna objava višine plač sindikalistov na Slovenskih železnicah, ki presegajo višine plače mnogih slovenskih poslancev, vedno znova opozarja na to, da v delovanju sindikatov nekaj škripa. Vendar pa se strinjamo z mnenjem Vlade, da predlagatelj v svojem predlogu ne upošteva kar nekaj pomembnih dejavnikov. Tako na primer napačno trdi, da poročila, ki jih sindikati letno oddajajo, niso javna, kar je v nasprotju s 5. členom zakona o računovodstvu. Še bolj pomembno pa se nam zdi to, da je predlagatelj prezrl dejstvo, da AJPES nima zagotovljenih proračunskih sredstev, ki bi jih potreboval, da bi lahko pripravil ustrezne aplikacije in izvedbo javne objave letnih poročil. Sicer pa že 51. člen zakona o računovodstvu določa, da mora organizacija, pooblaščena za obdelovanje in objavljanje podatkov, torej AJPES, vsakemu, ki to želi, omogočiti vpogled v letna poročila sindikatov. S tem je zagotovljena javnost podatkov poslovanja sindikatov in njihovega premoženja. Zato v Poslanski skupini DeSUS menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Bogovič v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Lep pozdrav spoštovani podpredsednik! Spoštovane kolegice, kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog o dopolnitvi zakona, ki je bil sprejet že davno leta 1993, podprli, ker podpiramo javno objavo podatkov o premoženju in poslovanju sindikatov. Sindikati sodijo med pravne osebe zasebnega prava, zato poročila, ki so jih sindikati sicer dolžni letno oddajati Agenciji Republike Slovenija za javnopravne evidence in storitve AJPES, po sedaj veljavni zakonodaji niso javna. Res pa je tudi, da Zakon o računovodstvu v 51. členu tudi določa, da mora AJPES, ki je pri nas organizacija, pooblaščena za obdelovanje in objavljanje podatkov, dati na razpolago podatke iz letnih poročil pravnih oseb vsakomur, ki to zahteva, ter mu proti nadomestilu dejanskih stroškov izdati tudi prepis zahtevanih podatkov. Zato po mnenju Slovenske ljudske stranke ni zadržkov, da bi podatke objavili tudi javno in bi bili dosegljivi brez posebnega zahtevka pri AJPES-u. Predvsem pa upamo, da bi taka javna objava dokumentov o premoženju in poslovanju sindikatov vplivala na večjo informiranost članov in sindikatov in posledično vplivala na bolj neodvisno in aktivnejšo delo sindikatov. Če pa bi bila takšna objava podatkov, kakor smo danes slišali, spodkopavanje verodostojnosti sindikatov, potem pomeni, da je res nekaj narobe in to še toliko bolj kliče po objavi teh podatkov. Tudi slovenski menedžerji in konec koncev politiki, z nami vred, ki smo največkrat tarča kritik ravno predstavnikov sindikatov, moramo zelo javno objaviti svoje premoženje, kakor tudi naše prejemke in pa tudi vse podobno z našimi aktivnostmi. Zato še enkrat, v Slovenski ljudski stranki mislimo, da je prav, da so takšni podatki javni in da bomo s tem sindikatom samo pripomogli, da se tudi neopravičene kritike ovržejo in da bodo svoje delo lahko samo bolje opravljali.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospod minister s sodelavci, kolegi in kolegi! Temeljni cilj novele zakona, ki je pred nami je razkritje podatkov sindikalnih organizacij. Upravičenost takšnega posega vidijo predlagatelji v tem, da se sindikalne organizacije financirajo iz članarin in da se v javnosti pojavljajo insinuacije o zlorabah sredstev. Sama zakona ne bom podprla. Za to obstajajo najmanj štirje razlogi. Prvi razlog je v samem namenu in cilju zakona, ki je ne nazadnje izražen tudi v naslovu. Gre za to, da je zakon namenjen praktično urejanju statusnega vprašanja. To se pravi, govori izključno o načinu pridobitve lastnosti pravne osebe in pridobitve lastnosti reprezentativnosti. Določb o pogojih delovanja sindikatov zakon ne vsebuje. In to zato, ker se Vlada, ki je pripravljala ta zakon, točno zaveda, da bi bil v koliziji s 76. členom Ustave, ki opredeljuje pravico do samoregulacije ter prepoved poseganja in vmešavanja države v ustanavljanje in delovanje sindikatov. Najmanj, kar bi dosegli s sprejetjem vašega predloga, je to, da bi bil presežen namen in cilji zakona, če ne tudi to drugo, kar sem že govorila, to se pravi neskladje z Ustavo. Drugič. Predlagatelji trdijo, da poročila, ki jih sindikati letno oddajo, niso javna. To ni res. Vsi, ki oddajo bilance AJPES-u, vedo, da lahko vsakdo, ki to želi, te podatke tudi pridobi, pridobili so jih tudi novinarji in so jih interpretirali v javnosti dostikrat napačno, če pa kdo to želi, lahko proti minimalnemu plačilu 8 do 10 evrov, dobi tudi izpis teh podatkov. S tem je tudi po mnenju Vlade, ki ste ga slišali, zagotovljena javnost podatkov poslovanja sindikatov kot tudi njihovega premoženja. Tretjič. Sindikati so prostovoljna organizacija, v katero se včlanjujejo tiste osebe, ki to želijo. Članstvo ni obvezno, v članstvu lahko vstopijo ali iz članstva izstopijo. Odgovornost sindikatov za njihovo delovanje je zgolj odgovornost do njihovih članov, ne pa tudi odgovornost do tistih oseb, ki to niso. Pravica do svobodnega ustanavljanja sindikatov pomeni, da sindikati sami sprejemajo svoja pravila delovanja, zakonska regulativa in določanje obveznosti, ki presegajo obveznosti predočitve periodičnih poročil, pa bi pomenila kršitev konvencije ILO številka 87, 11. člena Evropske konvencije o človekovih pravicah, 8. člena Mednarodnega pakta o ekonomskih in socialnih in kulturnih pravicah. Četrtič. Sindikati so osebe zasebnega prava, tako kot so osebe zasebnega prava društva, ustanove, pa tudi verske organizacije. Za vse te subjekte velja pravica do samoregulacije in omejitev poseganja države v njihovo delovanje. Ve se, kakšni sistemi so in še vedno omejujejo avtonomijo delovanja civilne družbe. O tem boste imeli vedno veliko povedati. Kaj če bi nekaj takšnega zahtevali za vse subjekte civilnega prava? Pa ne. Vi to zahtevate za sindikate. S sprejemom predlagane dopolnitve bi bili tako sindikati edina oseba zasebnega prava, katere letno poročilo bi se javno objavilo, kar bi pomenilo diskriminacijo sindikatov glede na ostale subjekte civilnega prava. Ko se sprašujemo, kaj je hotel povedati pesnik, kaj je resnični namen predlagateljev zakona. V silni skrbi za nebogljeno in zaslepljeno sindikalno članstvo v Zakonu o socialnem varstvu nisem našla opredelitve skrbništva za posebne primere, ki bi opisali takšno stanje. Člani so odrasle osebe pri polni zavesti in lahko ravnajo kot člani in zahtevajo svoje pravice. Če jih ne dosežejo, lahko tudi izstopijo. Zgolj in samo načrtno rušenje sindikatov, ki je po oceni nekaterih najvidnejših predstavnikov opozicije lakaj vladajoče pozicije, stoji za tem predlogom. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu predlagatelja ima gospod mag. Branko Grims. Prosim.
Hvala. Glede na že sorazmerno burno zadnjo razpravo, dovolite, da vam zaželim dobro jutro. Zdi se mi, da bi bil čas, da se vsi v tej dvorani zares zbudimo ob tej za Črno goro sorazmerno zgodnji jutranji uri, ampak smo v Sloveniji, v Evropski uniji in predlagam, da se tudi pogovarjamo na tak način. Zdaj namreč večina tega, kar ste trdili oziroma kar sploh postavljate kot izhodišče svojih trditev, vsi od ministra navzdol, je blago rečeno, vsaj pod vprašanjem, če to postavimo v luč nekaterih javno objavljenih člankov v nekaterih najbolj branih javnih glasilih v zadnjem obdobju. Pa pojdimo po vrsti. Najprej, kako je s to silno javnostjo teh podatkov, o kateri vsi zatrjujete, da obstaja in da je vsakomur dosegljiva. Poglejmo, kako je bilo s tem v resnici v konkretnem primeru novinarja, ki je o tem objavil en zelo poučen članek. "Tajna letna poročila. Sindikati o poslovanju poročajo z letnimi poročili AJPES-u in Dursu, a teh v bazi AJPES-a ni, sindikati pa jih ne objavijo niti na svojih spletnih straneh. Sindikati so pravne osebe zasebnega prava, zato letna poročila niso nikoli javno objavljena, so na vprašanja, kje najdemo letna poročila sindikatov, pojasnili na AJPES-u." Zanimivo, kako pa gre to skupaj s tem, kar ste vi tukaj govorili?! In temu novinarju očitno ni uspelo pridobiti teh poročil. To zelo jasno sledi iz članka. Ampak, če dvomite v tega novinarja, gospe in gospodje, dovolite, da vam preberem, kaj pravi Nataša Pirc Musar, informacijska pooblaščenka, na katero se sami tako radi in tolikokrat sklicujete in zagotavljate, da so njena mnenja izjemno strokovna in utemeljena. Citiram: "Podatke o številu članov in prihodkih so sindikati dolžni razkrivati članom, javnosti pa ne," je včeraj povedala Nataša Pirc Musar, informacijska pooblaščenka. Informacijska pooblaščenka je ob tem poudarila, da po pravni poti ne moremo dobiti teh podatkov, gospe in gospodje. To je stališče Nataše Pirc Musar. Ga še enkrat citiram in se še enkrat zamislite, kaj ste govorili celo uro: "Po pravni poti ne morete dobiti teh podatkov v sedanji zakoniti ureditvi." Pa pojdimo naprej, in dodaja: "razen, če bi zanje zaprosili koga od članov sindikatov." Kajti vsi ste pa v en glas zatrjevali, "veste, to pa je nekaj, kar pa morajo sindikati predstaviti vsako leto sproti in ves čas, vsak trenutek svojemu članstvu." Kako pa je s tem v resnici? V zadnjih dneh sem se pogovarjal s kar nekaj svojimi kolegi v različnih firmah in nekateri od teh so tudi člani sindikata, nobeden ni sindikalni funkcionar. Ne boste verjeli, ampak niti eden od teh še nikoli ni dobil na vpogled ničesar v zvezi s plačami sindikalnih funkcionarjev, v zvezi s premoženjem sindikatov, v zvezi s prihodki in odhodki. Lahko, da so vsi slučajno člani takih sindikatov, ki tega ne počnejo, in da kakšen sindikat to dosledno dela. Ampak očitno je tu nekaj hudo narobe. Še več, eden od starejših sindikalistov v eni od večjih kranjskih tovarn, ki je nad tem sindikatom pravzaprav že skoraj obupal, mi je povedal naslednji podatek: "Jaz sem prosil za to, da bi to dobil na vpogled, zlasti v luči teh dogajanj." Veste, kaj je bil odgovor: "Ti podatki so pa dostopni izključno sindikalnim funkcionarjem." Zanimivo, kajne, samo sindikalnim funkcionarjem. On, kot navaden član, pa ne more dobiti na vpogled ničesar. Zanimiva sindikalna organiziranost, moram reči. Potem se pa čudite, če v istem članku oziroma še en komentator zraven že razpira misli, ki gredo v smer sindikalnega tajkunstva - to je pojem, ki so ga oni uporabili - in izhaja prav iz tega. Bom prebral citat, ki je tudi zelo poučen, kako potem na to gledajo novinarji, za katere dobro veste, da so zagotovo vse prej, samo ne kaj povezani z nami: "Številke o sindikalnih plačah in vsem ostalem so ena najbolj varovanih skrivnosti," citiram, "kot da ne bi šlo za težko prislužene delavske evre, ampak tajne račune kakega tajkuna v liechtensteinski banki." Zanimivo! Kako gre to skupaj s tem, kar ste vsi zdajle eno uro trdili, ne vem. Meni osebno, moram reči, to ne gre, in mislim, da tudi večini delavk in delavcev v Sloveniji to ne gre skupaj. Morali pa bi še na nekaj drugih stvari opozoriti. Že v vaših razpravah so zelo zanimive kontradiktornosti. Tako je še minister trdil, da so vsi podatki dostopni vsem, "vsak lahko dobi te podatke," ta citat imam prav tule, medtem ko je predstavnik največje vladne stranke potem to relativiziral, "ja, članicam in članom so dolžni predstaviti te podatke." To se pravi, ne več vsem, kajne? Dajte se malo med sabo uskladiti. Predvsem bi vam pa še enkrat citiral Natašo Pirc Musar, ki je dejala: "Po pravni poti ne moremo do teh podatkov." No!? Pa pojdimo naprej. "Ni zakonske obveznosti v mnogih evropskih državah," ste dejali. To je sicer res, ampak imel sem pa tudi sam priliko ponekod opazovati, da mnogi v teh državah to storijo sami, ker to objavijo v sindikalnih glasilih in ni s tem nobenega problema. Res pa je, da je v nekaterih sindikalno premoženje največja skrivnost, ampak v nekaterih, ne povsod. Namreč, v čem je ta bistveni "hakelc" in v čem vas pravzaprav vaše lastne besede postavljajo spet na laž: zaradi tega, ker je to skrivnost v tistih državah, kjer sindikat plačuje stroške stavke. V Sloveniji pa je stavka ustavna pravica. Povejte mi, katero stavko doslej je financiral v celoti in plačal sindikat? Zaradi tega je to popolnoma neprimerljivo in v tistih državah, kjer sindikat plačuje vse stroške stavke, od stroškov delavca, pa do ne vem česa, tam je to smiselno in upravičeno. Pri nas je ta ureditev popolnoma drugačna in služi to premoženje kvečjemu za pridobivanje dodatnih sredstev za plače sindikalnih funkcionarjev. Omenjena je bila sindikalna podpora sedanji vladi. Jaz nisem čisto prepričan, če sem zelo diplomatski, da je popolnoma isti vatel bil pri prejšnji in sedanji vladi. Sem pa trdno prepričan, da kakšna skušnjava o tem, da bi jo sindikati podprli že gotovo obstaja, samo dobro vedo, da sindikalna vodstva bi jo že podprla, ampak delavci je pa ne bi. To je tisti problem, ki ga sedaj imajo in mogoče imajo shizofreno situacijo med vodstvi in članstvom sindikati. Zanimivo je, kaj iz tega izvede spoštovani sogovornik, predstavnik največje vladne stranke SD, "da je to napad na neodvisnost sindikatov", citiram. Sedaj pa dovolite tukaj zelo jasen odgovor, spoštovani kolega, ki ga trenutno ni, žal, v dvorani, ampak največji napad na neodvisnost sindikatov je dejstvo, da je lahko en najvišji sindikalni funkcionar, predsednik sindikata hkrati dolgoletni član predsedstva politične stranke. To je pa največji možni napad na neodvisnost sindikata, ki si ga lahko zamislimo, Kaj mislite, v kateri politični stranki bi lahko opazili tako stanje v času po osamosvojitvi države Slovenije? Saj ne boste verjeli, to je vaša stranka, SD. Namreč, v pravni predhodnici, ki pa je direktna, politična, pravna in vsekakršna prehodnica sedanje vaše SD je bil dolgoletni član predsedstva predsednik največjega sindikata. In zato, lepo prosim, kadar govorite o neodvisnosti sindikatov in kaj je napad na neodvisnost sindikatov, se spomnite tudi na svoja lastna ravnanja. Se pa strinjam s kolegi iz Zaresa, ki so opozarjali, da imajo sindikati v našem sistemu zelo velika javna pooblastila. Omenjen je bil Ekonomsko-socialni svet, jaz ob tem opozarjam, da ne gre samo za to. Ampak, da so po naši zakonodaji, predpisih, mnogih točkah ta pooblastila širša, segajo dlje v različne sklope, različne institucije in je zaradi tega njihova javna vloga izjemno pomembna. Tudi zaradi tega je težko utrjevati oziroma utemeljevati to primerljivost. Vi ste uporabili izraz, da je to evropsko oziroma svetovno primerljivo, jaz trdim, da je položaj sindikatov glede javnih pooblastil pri nas neprimerljiv, ker je boljši, je bolj pomemben, imajo bistveno večja javna pooblastila in večjo moč, kot jo imajo v večini vseh drugih držav na svetu. Zaradi tega je tudi njihov položaj toliko bolj občutljiv. In, če hočemo ohraniti to kot kvaliteto, je treba prvo, kar je, vsaj povrniti en del zaupanja. En del zaupanja pa lahko povrneš samo tako, da narediš vse stvari, povezane s poslovanjem, s plačami, s premoženjem, transparentne, da jih narediš javne. Ravno ta njihova javna pooblastila so razlog, to ste nekateri očitno preslišali. Ključni razlog, ki utemeljuje in trdim, tudi ustavno dovoljuje, dopušča tako rešitev. Če bi bila ureditev drugačna, če ne bi bilo teh javnih pooblastil, bi se z marsikaterim vašim pomislekom strinjal, ampak v našem redu oni imajo izjemno javna pooblastila in izjemno javno vlogo, ki jo sprejemamo kot demokratično kvaliteto in dajmo jo ohraniti. Kajti poglejte, če se zagovarja, da naj vse ostane prikrito, če se ob tem trdi stvari, ki jih že prvi časopisni članek, ki pride v roke, v celoti postavi vsaj pod vprašaj, če že ne na laž, potem se bojim, da danes ravno tisti, ki trdite, da ste na strani sindikatov, izvajate v bistvu na nek način rekviem socialnega dialoga in da pravzaprav nastaja položaj, o katerem bo težko še ohraniti sedanji položaj in razširjenost sindikalizma in pa s tem tudi socialnega partnerstva, ki pa je en pomemben element, ki je bil ves čas uveljavljen v slovenskem družbenem in tudi političnem prostoru. Zaradi tega bi vse tiste, ki ste zagovarjali, da naj vse stvari ostanejo očem prikrite, vprašal, kaj skrivate. In naj vas vprašam, zakaj nase prevzemate vlogo pogrebcev sindikalizma in likvidatorjev socialnega partnerstva v Sloveniji, ki je že po sami ustavi pravna in socialna država. Gre za dejstvo, da zagotovo ni čas za rekviem socialnega dialoga, ki ga zagovarjate. Nasprotno, je čas za to, da bi se socialni dialog okrepil, po našem trdnem prepričanju, toda okrepil na kvalitetnih temeljih, ko bo tudi vsak zaposlen zaupal sindikatom, ampak prvi razlog, prvi temelj takšnega zaupanja je pa tista stara slovenska modrost, na katero se vedno znova vračam: čisti računi, dobri prijatelji.
Gospod Juri, imate proceduralni predlog?
Proceduralno, gospod podpredsednik. Predlagatelj je v svojem nastopu, ko je zaželel dobro jutro vsem nam, povedal dobesedno: morda je zgodnja ura v Črni gori, v Sloveniji ne. Gre za eklatantno žalitev na nacionalni osnovi in prosim predsedujočega, da ga o tem opozori. Hvala.
To, kar ste rekli, gospod Juri, s tem se strinjam, kajti s to državo imamo prijateljske in vse druge dobre odnose. Gospod Kontič, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Za nekoga je že lahko noč prepozno danes, tako da se z dobro jutrom lahko strinjam, lahko bi pa dajal tudi: "Lahko noč." Zavedam se težavnosti pojasniti mag. Grimsu, kaj sem govoril oziroma kaj sem mislil, ker on ve, kaj sem mislil, ko sem govoril in predstavljal stališče. Kljub temu da se zavedam te težavnosti, sem se odločil za repliko, za pojasnilo, upanje namreč umira zadnje, drugače bi učitelji že davno nehali poučevati v našem šolskem sistemu. Govoril sem o objavi podatkov oziroma o dostopnosti podatkov, govoril sem o AJPES-u in govoril sem, kdo ima možnost pridobiti podatke na AJPES-u, na eni strani, in na drugi strani sem govoril, in to je vse skupaj pobrkljal gospod mag. Grims, o pravicah članstva do podatkov znotraj sindikata. Govoril sem o nadzornih odborih znotraj sindikata in pravicah članic in članov sindikata, da jim je predstavljeno tako delovanje, tako poslovanje kot upravljanje s premoženjem. Seveda je potreben interes tega članstva, da na srečanjih, sestankih, sejah, ki jih imajo, zahtevajo tudi ta poročila in dolžni so jih dobiti, saj tudi sami volijo svoja vodstva, imenujejo organe v nadzorni odbor in verjetno so ti organi dolžni odgovarjati njim, ne pa kar vsem vsepovprek, kdor si želi. Če jaz plačujem članarino v sindikatu, sem kot član sindikata upravičen do podatkov, ki jih sindikat ima in mi jih mora posredovati. In ko je potem odgovor, da te podatke vedo funkcionarji, delavci in delavke pa ne. Seveda so si izvolili svoje predstavnike, ampak od teh predstavnikov upravičeno lahko zahtevajo podatke. In ko govorimo o sindikalnih voditeljih, podobno zgodbo smo že imeli v preteklosti, so izjeme, ki mečejo tudi slabo luč na delovanje sindikata, ampak ni moč to posploševati in ni moč dajati splošnih ocen. Mag. Grims, še enkrat v razumevanje, govoril sem o AJPES-u in pravici vsakega, da pridobi podatke, in govoril sem o pravicah članic in članov sindikata, da pridobijo podatke.
Besedo ima gospod Miran Györek. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi sindikati so pravne osebe in kot takšne podležejo določbam Zakona o računovodstvu. Med drugim bi vsekakor morali javno objavljati svoja letna poročila. Takšna poročila morajo biti javna, saj so po zakonu poslovne knjige javne listine. Tudi AJPES kot pooblaščena organizacija za obdelavo in objavljanje podatkov je dolžna posredovati javnosti takšna letna poročila in s tem zagotoviti javnost poslovanja sindikatov. Ne nazadnje, zakaj pa ne bi bilo premoženje sindikatov in njihovo poslovanje javno? Še posebej, če pomislimo na dejstvo, da se njihovo premoženje napaja tudi med drugim neposredno iz žepov delavcev. Logično je, če delavci plačujejo svoj denar v blagajno sindikata, imajo tudi pravico do vpogleda v finančno stanje in poslovanje svojega sindikata. Nikakor pa se ne bi strinjal z opozorilom Vlade Republike Slovenije, da naj bi AJPES potreboval dodatna proračunska sredstva iz naslova, recimo, pod narekovajem "povečanega obsega dela in nalog" ali kako bi to že rekli in "zaradi stroškov oziroma priprave ustreznih aplikacij". Prosim vas, kakšnih dodatnih posebnih aplikacij le?! AJPES poseduje že tako ali tako ustaljene in izdelane aplikacije, ki so jih in jih vsako leto še kako drago plačujejo vse pravne osebe: s.p., obrtniki, itd. Sploh pa nas v Slovenski nacionalni strani zanima med drugim tudi, s kakšnim premoženjem razpolaga tudi AJPES, ki vsako leto izčrpava že tako ali tako ubobožene podjetnike, s.p.-je itd.? Dogaja se celo to, da AJPES v primeru neplačila podjetnikov v obveznosti blokira bančni račun in s tem poslovanje podjetnika. To razumemo v Slovenski stranki kot višek parazitskega delovanja in izčrpavanja podjetnikov. Vladi Republike Slovenije in tukaj prisotnemu Državnemu zboru predlagam, da revidira tudi poslovanja AJPES-a in razmisli o upravičenosti takšnih dragi storitev oziroma aplikacij. Če je že kriza, če jo občutimo vsi na svoji koži, občutimo to slabo gospodarsko stanje, naj tudi občutijo takšne in podobne birokratske institucije to krizo in tudi one prispevajo k razbremenitvi podjetnikov, obrtnikov, d.o.o., itd. Če se vrnem k sindikatom. Dejstvo je, da so sindikati izgubili ugled, kredibilnost, ne samo med svojimi člani tudi med slovenskim ljudstvom sploh. Lep primer je nedavno nastala krizna situacija v podjetju Mura. Vsem v Murski Soboti je bilo jasno, da so posredno tudi sindikati krivi oziroma so krivi za zlom murskosoboškega gospodarskega giganta, saj s svojim delom sindikat ni prisluhnil delavcem, kateri so ga, mimogrede, še kako drago plačevali iz svojih že tako ali tako mizernih plač. Prav nasprotno. Očitno se je raje "zlizal" z lastniki in vodstvom podjetja, ki so pa, kot sami veste, pripeljali podjetje v prepad in na cesto vrgli brezobzirno več kot 3 tisoč delavcev. Zato v Slovenski nacionalni stranki zahtevamo transparentnost poslovanja sindikatov in javno objavo njihovega premoženja, tudi plač funkcionarjev in vsekakor podpiramo Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o reprezentativnosti sindikatov. Hvala.
Besedo ima mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Sam osebno ta zakon podpiram, saj je prav, predvsem pa pošteno in pravično, da javnost in s tem med drugim tudi članice in člani sindikatov izvedo, kako sindikati poslujejo. Še posebej za to, ker se govori marsikaj. O tem, da so dobički iz poslovanja veliki, da plače funkcionarjev presegajo plačo predsednika Vlade in podobne. Predvsem slednje seveda ne oporekam nikomur, tudi sindikalnim funkcionarjem ne. Prav pa bi bilo, da bi tudi sindikati pometli pred svojim pragom. Zavedati se je pač treba, da se v pretežnem delu financirajo ravno iz članarin delavk in delavcev. In da je ta članarina tudi obremenitev plač delavk in delavcev, kar v tej krizi ni nezanemarljivo. Pričakoval bi, da bi sindikati sami javno podprli ta zakon. Še več, pričakoval bi, da bi sindikati sami zaradi svoje verodostojnosti in transparentnosti poslovanja sami predlagali takšen ali podoben zakon. Najostreje pa protestiram proti politični instrumentalizaciji sindikatov, tako z leve kot z desne strani. Ne morem se izogniti in znebiti občutka, da politični vpliv na mnoge sindikate obstaja in je prisoten. To se je zelo očitno in v vsem svojem sijaju prikazalo in tudi dokazalo v primeru Gorenja in Mure, ko so se delavke in delavci uprli tudi, med drugim, sindikatom. Pa pustimo politiko. Pričakoval bi, da bi ta zakon podprli, saj ne gre za nobene finančne posledice, tudi ne za finančne posledice proračuna. Gre za transparentnost poslovanja in zato smo prav gotovo vsi v tej dvorani. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Andrej Magajna.
Spoštovani prisotni. Ko sem prebiral predlog dopolnitve zakona o reprezentativnosti sindikata, sem dobil občutek, da predlagatelju ni znan namen in cilj zakona o reprezentativnosti sindikatov. Povrniti se je treba nekoliko v zgodovino, v čas nastajanja tega zakona. Zakon je bil sprejet 26. 2. 1993, eden najstarejših zakonov, ki sploh ni doživel nobene spremembe. Okoli njega je bil takrat dosežen konsenz. Snovanje tega zakona pa seže v čas prve Demosove vlade, tudi sam sem se takrat javljal k razpravi in skupaj s Francetom Tomšičem sva zagovarjala načelo avtonomnosti, neodvisnosti. Razprave so šle v tej smeri, da država nikakor ne sme posegati v organizacijo, delovanje in avtonomnost sindikata. Celo se je govorilo o tem, da niti zakona ne bi sprejeli, da bi bil samo nek predpis o hrambi statutov. In tudi danes, če pogledamo ta zakon, določa način pridobitve lastnosti pravne osebe in lastnosti reprezentativnosti, nič drugega in kako se vlaga statut. Vse je pravzaprav prilagojeno avtonomiji sindikalne organiziranosti. Pri tem je ostalo vsa leta. Danes pa nevarno posegamo v revizijo tega zelo pomembnega zakona, ki zagotavlja neodvisnost sindikalne organiziranosti. Namigovanja o tem, da gre za politične naveze in transmisije. Sigurno so transmisije vedno bile in bodo. Kdor pa o tem govori naglas, mora pa biti tudi kritičen in povedati, da je pri vseh sindikalnih organizacijah šlo za določene politične povezave, še posebej pri novih, novonastajajočih sindikatih. To pravzaprav niti ni bila nobena skrivnost, da smo takrat v novih političnih strankah pomagali pri ustanovitvi novonastajajočih sindikatov; tu so bile številne personalne unije, povezave. Transmisije so, bi rekel, pri tako imenovanih desnih sindikatih še veliko bolj transparentne kot pri sindikatu, ki se ga danes največkrat omenja, v to sem prepričan. Tak je bil pač razvoj in nastajanje novih sindikatov. Danes je bilo že večkrat rečeno, da obstajajo drugi načini nadzora in kontrole nad poslovanjem sindikatov. V prvi vrsti je to interes samega članstva, tudi javni interes, vendar nadzor imajo pravico izvajati člani in ne nečlani sindikati ter za to pristojni organi znotraj sindikata. Zakon se torej odmika od temeljnih smernic in namenov, ki so nastali pri samem zakonu o reprezentativnosti sindikatov, kar pomeni zelo nevarno revizijo.
Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Danes torej obravnavamo zakon, ki smo ga v proceduro vložili poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke, in sicer zaradi ene bistvene zadeve, sploh glede na to, v kakšni situaciji se trenutno nahajamo. V Slovenski demokratski stranki želimo, da so javno znani prihodki sindikatov, njihovo poslovanje in javno znani prihodki sindikalistov. Vendar je nekaj drugega izjemno zanimivo. Tudi ko sem zdaj poslušala tu v dvorani razprave nekaterih poslancev s strani koalicije, tako koalicijski poslanci kot tudi Vlada vztrajno zatrjujejo, da so ti podatki že danes javno dostopni, da so znani in da se pravzaprav ne ve, zakaj bi to uveljavljali. Jaz bom pa vprašala drugače. Če je res to, kar vi trdite, da je vse tako javno, transparentno in da lahko vsak danes pogleda, kakšno plačo ima, recimo, gospod Semolič in tako naprej, zakaj se potem tako bojite in tega preprosto ne uzakonimo s tem zakonom? To je čisto preprosto vprašanje. Ampak, tega ne govorim kar tako na pamet. Tudi v medijih je bilo jasno zaslediti, da tako Agencija za javni promet kot tudi informacijska pooblaščenka pravita, da sindikati ne objavljajo svojih letnih poročil na spletnih straneh, čeprav bi bili dolžni to storiti, se pravi, sindikati bi bili dolžni to storiti, pa tega ne naredijo. In še več! Tudi eden izmed mojih kolegov prej je že povedal, informacijska pooblaščenka hkrati tudi zatrjuje, da po pravni poti ne moremo priti do podatkov, razen če nisi bodisi član sindikata ali pa če ne zaprosiš nekega člana, ki je v sindikati, da ti da to možnost vpogleda v stanje. Se pravi, to, kar trdite v koaliciji in v Vladi, absolutno ne drži, če pa drži, potem ne vidim razloga, zakaj ne bi tega izpeljali tako, kot smo predlagali v Slovenski demokratki stranki. Torej, mi želimo samo javno dostopnost podatkov in objavo. To bi bilo danes v teh časih več kot utemeljeno predvsem zaradi namigovanj o previsokih plačah sindikatov oziroma sindikalistov, tistih vodilnih, ki so že nekateri celo 20 let že na svojih položajih, in tudi zaradi nezaupanja v vodstvo sindikatov. Vidimo, kaj se dogaja v zadnjem času v Sloveniji, vsem so znani dogodki iz Gorenja, vsem so znani dogodki iz Mure, vsi se jasno zavedamo, kako resna situacija je v slovenski družbi, ki ni več vezana samo na gospodarstvo, ampak gre predvsem za hude stiske posameznikov, ki so se znašli v tej situaciji, ki je brez izhoda za njih v tem trenutku. In seveda so zaradi tega tudi upravičeni do tega, da tisti, ki vodijo sindikate, da jih tudi ščitijo, se pravi, da ščijo njihove delavske pravice in s tem tudi neko dostojno življenje, ki si ga zaslužijo. Sama menim, da bi morali vodilni sindikalisti tudi resno razmisliti o svojem delovanju, saj so po mojem mnenju dobili dejansko popolno nezaupnico s strani delavcev. Delavci so namreč v tem obdobju prepoznali dvoličnosti sindikalnih voditeljev, ki so v času gospodarske krize pred približno štirimi leti bili izjemno glasni, sedaj, ko pa bi se morali jasno opredeliti v podporo delavcev, pa so pretežno na strani kapitala! Da ne rečem, da so ti sindikalisti tudi politično kontaminirani - seveda se ve, v katero smer, čeprav je gospod Kontič prej povedal, kdo vse je kontaminiran s strani desnice, v sindikatih pa lahko pogledamo, da je gospod Dušan Semolič, ki že 20 let, če se ne motim, vodi ta glavni sindikat. Če se ne motim, je bil član predsedstva predhodnice Socialni demokratov. Zelo zanimivo. Tukaj so neka ravnanja, o katerih bi vsekakor morali razmisliti, predvsem zaradi velikega nezaupanja, ki so ga deležni sindikati in vodilni sindikalisti. Zaradi tega tudi sama apeliram, da podpremo ta zakon, da so te stvari bistveno bolj transparentne. Glede na to, da tudi informacijska pooblaščenka kot AJPES ugotavljata, da ti podatki niso dostopni in jih ni mogoče videti, zato predlagamo, da podpremo ta zakon. Najlepša hvala.
Besedo ima gospa mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcem, poslanke in poslanci. Me ima, da bi s Pirandellom zastavila vprašanje: kaj je resnica? Poglejmo, kaj je zapisano v predlogu zakona, ki ureja eno samo vprašanje, in za katerega celo predlagatelji pravijo, da skušajo v zakon, ki definira reprezentativnost sindikatov in je to njegov temeljni namen, vpeljati zahtevo po javni objavi podatkov, pri čemer sami govorijo o tem, da je to objavljanje izjema glede javne objave podatkov o premoženju in poslovanju sindikatov, ki so pravne osebe zasebnega prava. Sami torej ugotavljajo, da je to enkratna izjemna ureditev, za katero mi, ki ne podpiramo tega zakona, govorimo, da nima absolutno nobene trdne podlage v tem, ker če nekdo hoče priti do podatkov, lahko neko minimalno pristojbino plača in podatke dobi. Seveda pa je to zvezano z namigovanji, špekulacijami o neupravičenem bogatenju funkcionarjev na račun delavcev ter o drugih nepravilnostih. To so pa sedaj že namigovanja in špekulacije, ki naj bi jih kot neko zdravilo priti temu vgrajevali v zakon. Sama nasprotujem takemu ravnanju. In tudi prvič bom danes to naredila, kar bom naredila. To, kar kažem, ni ne namigovanje, pa ne špekulacija, ampak je dokument, fotografija, na katerem vidite dva pomembna funkcionarja sindikata z daleč najvišjimi dohodki. To sta pravzaprav edina tista, ki imata enormno visoke [[...]] [[Izvolite, gospod Prijatelj, vaš železničarski sindikat je tu zraven, gospod Berdajs in gospod Pavlič.]] [[...]]in ne gre sedaj za kontaminiranost, kakor je bilo govorjeno, ali nekontaminiranost, ampak gre za ugotovljivo dejstvo, da je gospod Albert Pavlič na lokalnih volitvah leta 2006 kandidiral na listi SDS in bil izvoljen v Občinski svet v občini Šentjernej in da je gospod Silvo Berdajs bil kandidat za svetnika na listi SDS v občini Ivančna Gorica, prav tako na lokalnih volitvah 2006. Gospod Albert Pavlič je celo bil kandidat SDS za poslanca v šesti volilni enoti v drugem volilnem okraju. Toliko, če že kar naprej namigujete in če je bilo v nekaterih medijih mogoče brati, da gre za politične transmisije, da so sindikati politične transmisije. Stvar vsakega posameznika je, ali razkrije članstvo v sindikatu ali ne. Informacijska pooblaščenka je povedala, da ni pravne osnovne za to, da bi bilo treba razkrivati število članstva v posamičnem sindikatu. Dokler nisem postala politična funkcionarka sem bila članica tistega reprezentativnega sindikata, ki sem mu zaupala. In za to gre: med članom in sindikatom mora obstajati zaupanje. Če ima član, če pokaže, če izkaže nezaupanje, ima možnost zahtevati podatke in jih tudi dobiti, to je bilo že nekajkrat povedano, tako da ne bi sedaj pletli zgodb o tem, kako z nekim zelo dobrim namenom utrjevati zaupanje v sindikate predlagate razkrivanje podatkov, ki so AJPES-u tako ali tako dostavljeni in jih je mogoče na zahtevo dobiti. Je pa, zanimivo, se stvar spremenila, glede na to, da iz pozicijskih klopi v prejšnjem mandatu ni bilo nikoli slišati zaupanja v sindikate, tudi v druge pravne osebe zasebnega prava, pa tudi v nevladne organizacije ne, pa tudi v društva. O nevladnih organizacijah je bilo celo govora, da so to protivladne organizacije, ne nevladne. In kar naenkrat ste zaskrbljeni zaradi socialnega dialoga. Me veseli, da se je utrdilo zaupanje v sindikate. Glede spontanosti nezaupanja v sindikate imam pa svoje mnenje, ker je tudi za tiste, ki so bili v prvih vrstah spodbujevalcev nezaupanja v sindikate, mogoče prepoznavati politične funkcionarje neke stranke. Tisto, kar bi v zvezi z zakonom - poleg vsega, kar je bilo že povedano - še rada omenila, je, da sem pravzaprav presenečena, da je zakon uvrščen in da je v zvezi z njim stekel zakonodajni postopek. Po Poslovniku Državnega zbora bi moral imeti vsak predlog zakona tudi prikaz ureditve v drugih pravnih sistemih in prilagojenost ureditve pravu Evropske unije. Govoriti, da sindikati niso del mreže evropskih sindikatov, da ne delujejo v skladu s konvencijo o sindikalnem gibanju, da zanje ne velja konvencija mednarodne organizacije dela ali ILO, kot tujo kratico tudi citiramo, je pa sprenevedanje. Ampak tisto, kar se mi zdi zelo zanimivo in signifikantno za Državni zbor, za eno samo državo Evropske unije je mogoče ugotoviti, da ima podobno rešitev, kot jo predlagate iz Poslanke skupine Slovenske demokratske stranke - Estonija. Na to državo se zadnje čase nekam pogosto sklicujete. Nobena druga država take ureditve nima. Če mene vprašate, jaz se z Estonijo v nobenem elementu ne bi želela primerjati. Zakona ne morem podpreti, rekla pa bi, da bi bilo dobro, če bi se v teh časih v resnici ukvarjali s situacijo, kakršna v naši državi je, in tudi kaj storili za to, da bi lahko v Državnem zboru razpravljali o resničnih problemih. Hvala.
Gospod Prijatelj, želite?
Repliko.
Ne, mislim, da vam v tem primeru ne morem dati besede za repliko.
Bil sem omenjen in poslovniško [[...]]
Ste bili omenjeni, ampak ne v zvezi z vašo prejšnjo razpravo. Boste pa prav hitro na vrsti. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala, predsedujoči. Kako naj sintetiziramo dogajanje v današnjem dnevu? Če bi bil to film, bi se imenoval "SDS vrača udarec". Vrača udarec na račun sindikatov tokrat. Danes se pravzaprav nadaljuje kulturni boj, ki so ga inscenirali včeraj zopet v zvezi z resolucijo o totalitarizmih, kjer ni v interesu opozicije priti do konca in razčistiti določene plati, ampak je cilj ustvarjanje nekih izrednih razmer, tokrat na račun sindikalizma. Torej na račun pomembnega socialnega partnerja, ki marsikoga moti; ne samo v Sloveniji, moti v Evropi. Vsa desnica vidi priložnost, da bi se znebila nadležnih sindikatov, da bi jih očrnili, da bi jih diskvalificirali in da bi se jih končno rešili. Ampak zanimivo je to, kar je bilo povedano danes in kar je bilo povedano pred dvema tednoma s strani vodje te stranke. Danes morda ni slučaj, moj kolega Rožej je to imenoval lapsus, napaka, ampak v predstavitvi stališča SDS je gospod Petan dvakrat zavajal javnost in povedal dobesedno, da so sindikati oseba javnega prava. Dvakrat, v uradni predstavitvi! To pomeni, ali ne poznate problemov ali pa zavajate javnost. Gospod Janša pa je v svojem znamenitem intervjuju opredelil sindikate kot lakaje sedanje vlade, sedanje oblasti. Takega napada si ne privošči nihče v Evropi danes, morda samo kak skrajni desničar, mogoče v Estoniji. Estonija je bila omenjena večkrat, edina izjema, kjer so dejansko sindikati podvrženi sistemu, ki ga predlaga SDS. Ampak Estonija je tista država, ki je uvedla tudi enotno davčno stopnjo in ki je sprožila največji odstotek brezposelnosti. To se jim vrača danes. In ko pravim, da "SDS vrača udarec", pomeni, da se maščuje. Želi se maščevati in onesposobiti, očrniti, diskvalificirati sindikalne voditelje. Zakaj? Spomnimo se, v času Janševe vlade je nastala ideja, zamisel in tudi poskus, da bi prišli do enotne davčne stopnje. Ne vem, kaj bi se danes dogajalo, če bi imeli sistem enotne davčne stopnje, ampak razmere v sedanji krizi bi bile bistveno hujše. Če se takrat to ni zgodilo, se ni zgodilo, ker so sindikati pripeljali na tisoče in tisoče delavcev na ulice Ljubljane in zahtevali, naj se ta nora ideja takoj umakne. Uspeli so v tem, ampak SDS in voditelji te stranke seveda ne pozabljajo in sedaj izkoriščajo ugoden položaj opozicije za to, da bi z udrihanjem po sindikatih in vladi poskušali doseči tisto, česar niso dosegli v tistem času. Za srečo vseh niso bili uspešni. In zato se sprašujemo, kaj stoji pravzaprav za takim predlogom, ki zveni všečno: transparentnost, ugotovimo transparentnost. Pozabljajo, da transparentnost že obstaja, da člani sindikata imajo dostop do vseh relevantnih informacij, ki so pri AJPES-u, medtem ko oni še naprej zavajajo in poskušajo dokazati, da mi trdimo, da je ta transparentnost drugačna, da vsi imamo pravico do teh podatkov. Nihče ni tega rekel! Saj Vlada je lepo pojasnila in tudi pooblaščenka je pojasnila, da to pravico imajo prostovoljni člani, člani, ki se včlanjujejo v sindikate, ki plačujejo članarino in lahko zahtevajo in dobijo vse relevantne podatke o tem. Zakaj pravzaprav SDS zahteva samo od sindikatov to izjemo? Zakaj, se sprašujem, ne zahtevajo nekaj podobnega od drugih oseb iz osebnega prava, ki so še kako relevantne v tej družbi? En primer. RKC - Rimskokatoliška cerkev in vsi segmenti, ki ustvarjajo, ki sestavljajo ta ogromen sistem, ki je še kako pomemben družbeni faktor in ki ima bistveno več premoženja, kot ga imajo sindikati, kot ga imamo vsi mi skupaj tukaj, kot ga ima marsikateri tajkun. Ampak me zanima, če boste s podobno vztrajnostjo in načelnostjo jutri zahtevali polno transparentnost vseh plač škofov, kardinalov, o vsem premoženju, o vseh transakcijah, ki se dogajajo znotraj tega velikega in vsemogočnega okvira. Ne, tega ne boste zahtevali nikoli! Me zanima, če boste postavili kakšne podobne zahteve. Zato, vračajte udarec drugače. Niste prepričljivi. Tajkuni oziroma menedžerji, ki imajo 100-krat večjo plačo od povprečne plače delavca v lastnem podjetju, so s temi plačami taki postali pod vašo vladavino. In zdaj končno moramo popravljati stvari, ki so nastajale v času prejšnjega mandata. Te ogromne razlike! Te ogromne razlike, 1 proti 100! In vi se sedaj maščujete v imenu tistih menedžerjev, ki seveda ne marajo sindikatov. Seveda jih ne marajo. Bi si jih želeli znebiti. Čim prej! To vemo. Saj je dovolj prebirati ves evropski tisk, ki ga sponzorira velekapital, in bomo videli, da cilj je to. In cilj je ta diskreditacija, ki jo uresničujete na zelo neroden način, neprepričljivo, neverodostojno. To, kar vi predlagate danes, posega v bistvo sindikalne avtonomije. In če po celi Evropi sindikat, ki nastaja prostovoljno, na podlagi prostovoljnega članstva, kjer delavci plačujejo in ne država, delavci plačujejo članarino, je seveda treba zagotoviti tem delavcem in tem članom sindikatov, da imajo dostop do vseh relevantnih podatkov. Ne pa tako, kot bi si želeli vi; vi, ki ste edini dokazali, da sindikalizem vas ne zanima, ker ste za korporativistično družbo, ker vi vidite v sindikatu samo lakaja. Veste, tista izjava gospoda Janše je bila verjetno nek čuden lapsus, freudovski lapsus. V bistvu on je povedal to, kar mislijo sindikati, ker on jih je tako doživljal, on jih je tako ustvarjal, vaši sindikati so taki. In to je bilo dokazano s tistimi panoji, s podporo vaši stranki in tudi s članstvom in kandidiranjem relevantnih predstavnikov vaših sindikatov. Tisto ni sindikalizem, tisto je klientelizem, politični klientelizem, ki ste ga vi vedno spodbujali, konstruirali in sedaj ne morete dojeti, da v tem času sindikati so lahko kritični tudi do levosredinske vlade. In žal za to vlado so, saj to vlado zelo skrbi, kaj se bo dogajalo s sindikati jutri na ulicah. Ampak kljub temu ne posegamo v njihovo pravico, v njihovo pravico, da se organizirajo samostojno, avtonomno, in da so kritični in tudi vehementno kritični do sleherne vlade. Vi žal tega ne morete razumeti in boste nadaljevali s tem ideološkim, s tem kulturnim bojem, kjer vas ne zanimajo ne človekove pravice, ne delavske pravice, ne transparentnost, ampak samo blatenje, se znebiti tistega sindikata, ki bi lahko bil nadležen, tako kot je danes, tudi jutri, ko bi morebiti prevzeli vajeti te vlade ponovno vi. Lep trenutek je za, da se znebi sindikatov, ampak tega ne boste dosegli, vsaj z našo podporo ne.
Besedo ima gospod Marijan Križman. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Časa je bilo tudi štiri leta, ko ste SDS imeli vlado v svojih rokah in bi z vašo večino, s katero ste sprejemali vse tisto, kar si je vlada zamislila, in tisto, kar je mislila, da je prav, lahko vi v tistih štirih letih naredili, to kar hočete narediti danes. Jaz bi rad samo, da bi mi nekdo pošteno odgovoril, pa ne sprevrženo in lažnivo, zakaj tega v prejšnjih štirih letih niste naredili, ko ste bili na oblasti in ste imeli vso možnost ta zakon "spraviti skozi". Zakaj tega niste naredili v prejšnjih štirih letih? Ste mogoče rabili sindikate, ste se z njimi pogajali? Kaj ste delali ves ta čas, da ravno zdaj, ko niste na oblasti, ugotavljate, da je treba to transparentnost skozi zakon vzpostaviti? Tudi z manj žolča in z manj takšnih in drugačnih besed bi lahko to uredili in bi imeli mir in bi vzpostavili transparentnost in danes bi vsi skupaj vedeli, kaj in kako se dogaja v sindikatih. Vendar ne! Kot rečeno, takrat ste jih "gladili po dlaki navzdol", ker ste morali z njimi sprejemati vse tisto, kar je gospod Virant takrat moral "spraviti čez" s sindikati. Ampak toliko o tem, kako se spreminja zgodba, ko si na vladi, pa potem, ko nisi več na vladi - diametralno nasprotje, danes bi vse uničili, vse zrušili, vse pokopali, samo da bi se dokopali ponovno do oblasti. Ampak, moj kolega tu poleg mene, Magajna, vam je danes nastavil ogledalo, v katerem najdete sebe in ne se ustrašiti, vi ste pred tem ogledalom. Kot je bilo že rečeno, nezaslišano je sploh, da se v demokratični državi pogovarjamo o tem, kako bi sindikate spravili v tak položaj, da bi jih nadzirali in da bi jih spravili v položaj, kjer bi bili odvisni od dnevne politike. Si predstavljate, da bi vsaka opozicija sproti hotela imeti sindikate v svoji domeni in da bi kar naprej nekdo te sindikate klical na preverjanje in jih spravljal v položaj, kjer bi jih popolnoma razvrednotil? Moje mnenje je, da je to zelo napačen korak, da je to korak k dodatnemu razsuvanju socialnega miru v državi, ustvarjanje konfliktov, klicanje na vse možne načine, klicanje tudi, če hočete, ljudi na ulico, kajti s tem in s takim načinom želite resnično zrušiti vse tisto, kar v tem trenutku kolikor toliko, v tako težki situaciji, drži skupaj. Čim slabše državi, tem boljše vam, vendar sem prepričan, da s tem ne boste uspeli, kajti osebno nisem v nobenem sindikatu, tudi dolga dolga leta nisem bil, ker se nisem z nekaterimi stvarmi strinjal. Nisem pa nikoli tako žolčno razpravljal in želel vplivati na to, kaj bodo oni počeli. Ker jasno je vsakomur, da sindikati, tako kot vsi drugi, imajo svoj nadzorni svet, imajo svoje skupine po dejavnostih, imajo svoje zaupnike in vsi vedo, kako je v sindikatu. Vsi vedo, kaj se v sindikatu dogaja - seveda, vsi tisti, ki so člani, ki plačajo članarino, da postanejo člani in lahko uživajo vse pravice, ki jim jih statut daje. Danes smo slišali tudi veliko besed o Semoliču, se pravi, vaš cilj je jasen. Jasen je, zrušiti Semoliča - če sem prav razumel, tolikokrat se je to ime pojavilo. Mislim,da je Semoličeva plača bila včeraj v sredstvih javnega obveščanja. Sam bi si pa želel res to, o čemer je prej kolegica govorila, želel bi vedeti, kolikšno plačo imajo tisti, ki delajo v železniškem sindikatu, za primerjavo, da se laže pogovarjamo. Spoštovani kolegi, po mojem prepričanju vodi sindikat tisti, ki si ga sindikalisti, če lahko tako rečem, izberejo. Pravico imajo izbrati tisti, ki plačujejo članarino in sedijo v tistem sindikatu. Če jim je všeč tak predsednik - kjerkoli ga pač imajo, na železniškem sindikatu, na Svobodnih sindikatih ali še kje drugje, v Neodvisnosti-, naj ga imajo, ker so si ga izbrali in očitno mu tudi zaupajo. Ali si predstavljate, da bomo mi zdaj kot Državni zbor začeli razkrinkavati sindikate in vnašati velikansko zmedo, pa tudi vplivati na to, kdo naj bi tam sedel?! Izgubljamo dragocen čas, toda ga pač moramo izgubljati, ker po poslovniku se da tudi čas izgubljati v Državnem zboru. Danes zapravljamo dragoceni čas za to, da bi prestrašili sindikate in da bi sporočili članstvu, da je v njihovem sindikatu nekaj zelo zelo narobe, ker se o tem pogovarjajo v Državnem zboru, in bog ve, kakšne plače imajo ti ljudje, in kdo ve, kaj oni vse delajo, da njihovi člani tega ne vedo. Sedaj je seveda to najlažje, ko je trenutna situacija in kriza zelo velika in so ljudje zelo ranljivi. In besede, izrečene iz tega doma, niso besede, izrečene v veter ali besede kar tako. S tem, kar ste pripravili, ste dali veliko popotnico za nadaljnje vnašanje nemira v slovensko delavstvo. Bilo je govora tudi o tem, da je gospa Musar rekla, da se do nekaterih podatkov ne da priti. Toda tisti, ki bere in kaže razne panoje, naj pove, do kakšnih podatkov. Veste, stvari iztrgati iz konteksta, včasih pomeni, da lahko zavajaš. In mislim, da je to golo zavajanje. Sem siguren, da je gospa Musar dovolj previdna in zna pravilno stvari postaviti ter dajati izjave za javnost tako, kot je treba, in da je verjetno povedala še kaj poleg tega - katerih podatkov ne moremo dobiti. Katere podatke lahko dobijo člani, katere podatke lahko dobi nadzorni svet, katere podatke lahko dobijo sindikalni zaupniki, ki jih ima vsaka ustanova, vsako podjetje in tako dalje. Sam ne bom nikoli pristal na takšne načine razprav in na tovrstno razpravljanje o sindikatih, zato bom nasprotoval temu zakonu in bom, nasprotno, podprl vse sindikate, ne glede na to, ali so obrnjeni proti vam ali proti komu drugemu. Zato, ker če je kdaj delavstvo potrebovalo sindikate, potem jih potrebuje zdaj, ko so ljudje v krizi. In kot rečeno, imate plačo gospoda Semoliča v včerajšnjem časopisu, pa si jo poglejte! In boste videli, kakšno plačo ima. Zato jih bom podprl, ne samo tokrat, podpiral jih bom zato, da ostanejo sindikati v tistem svojem pomenu, pravem pomenu besede, da ščitijo najšibkejše člene v delavstvu. To je njihova naloga! Lahko bi jih še bolj, če bi imeli več denarja, vi pa bi radi vse to pregledali in ne vem kaj vse naredili in ustvarili eno velikansko zmedo in veselo skakljali naokrog in rekli: "No, končno! Tudi tukaj smo Pahorju zagodli, zdaj ima zmedo še v sindikatih, še malo, pa gremo na predčasne volitve." Ne, gospodje! Boste morali še kaj veliko več narediti, da se bomo lahko tako pogovarjali! Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dejan Levanič.
Hvala lepa za besedo. Jaz moram reči, da je vedno bolj zanimivo spremljati poskuse opozicije, kako nekako usmeriti probleme oziroma tiste bistvene probleme v družbi v nekaj, kar je mogoče ta trenutek pomembno ali pa naj bi bilo pomembno. Moram reči, da sem malo zaskrbljen glede na to, da v obdobju osmih, devetih, desetih mesecev in tudi že prej spremljamo odnos opozicije do Računskega sodišča, ki je za njih nepomembno in Računsko sodišča nima prav, spremljamo odnos do Ustavnega sodišča, katerega mnenja sploh ne sprejemajo, spremljamo odnos do protikorupcijske komisije, ki je koruptivna in ne vem kaj vse, se pravi njihovi zaključki niso ustrezni in niso dobri in danes so očitno na vrsti sindikati. Ne vem sicer, kašno je tukaj ozadje pri vseh argumentih, ki sem jih pregledal. Ne vidim argumenta, zakaj bi danes podprli ta zakon, razen v tem, da želi opozicija ponovno nagajati v smislu prikazovanja sindikatov kot tistih, ki ne zastopajo delavcev, kot tistih, ki so na strani vladajoče elite in tako naprej. In strinjam se z vsemi tistimi, ki so dali pomisleke v smislu, zakaj v času, ko je bila priložnost narediti tak zakon na tak način, da bodo podatki sindikatov znani javnosti, splošno znani javnosti, zakaj v tistem trenutku to ni bilo tako pomembno, zakaj ravno danes. To pa zaradi tega, ker argumenti ne držijo, ker ti podatki so javno dostopni, je pa razlika med javno objavljenimi in javno dostopnimi. In danes smo slišali veliko argumentov, na kakšen način lahko pridemo do teh podatkov, do podatkov sindikatov, do podatkov, ki so objavljeni oziroma dostopni na AJPES-u, za te podatke je treba plačati od 8 do 10 evrov, odvisno od zahtevnosti teh podatkov. In če Slovenska demokratska stranka želi razkriti podatke tudi nečlanom največjega sindikata oziroma drugih sindikatov, predlagam, naj "riskira" teh 8, 10 evrov, plača AJPES-u, dobi podatke in jih objavi na svoji strani. Takrat bodo v bistvu obveščeni vsi ljudje o tem, kaj se v sindikatu dogaja, kateri podatki so zajeti in kaj je bistvo teh podatkov, ki bi lahko med ljudmi sprožali kakršnokoli bojazen za to, da v sindikatih ne bi bilo kaj v redu. Moje mnenje je, da sindikati morajo delati transparentno, predvsem iz principa njihove vloge do delavk in delavcev. V tisti točki, ko bi se ugotovila kakšna netransparentnost, bi sindikati izgubili vse zaupanje med delavci, ki jih seveda podpirajo in so njihovi člani. In verjetno mi vam ni treba ponovno predstavljati argumentov, da gre za prostovoljno organizacijo, kjer se ljudje sami včlanjujejo v sindikate, jih podpirajo in sindikati so bili, so in bodo zagovorniki delavcev tudi pri vseh pogajanjih, ne samo v času prejšnje vlade, tudi v času te vlade. Če vidite, na marsikaterem pogajanju niso ne vem kako navdušeni nad predlogi Vlade. In govoriti, da so lakaji vladajoče elite je naravnost smešno. Je pa mogoče res predpostavka, ki je bila danes tukaj večkrat izrečena, da pa se mogoče maščujete za demonstracije, ki so bile izvedene v preteklem mandatu, mogoče za nepodporo, ki je bila izražena v prejšnjem mandatu. Ampak poslušajte, nobena politična elita si ne more pridobiti sindikalnega gibanja na svojo stran. To ni prav. Sindikati so v zgodovini že od druge svetovne vojne odigrali zelo pomembno vlogo v zastopanju delavcev in nekaj tudi dosegli. In danes imeti razpravo v Državnem zboru, kaj narediti s sindikati, kako jih omejiti, kako v bistvu onečastiti voditelje teh sindikatov, je naravnost smešno in poskus degradacije vseh tistih, ki pa so nekaj naredili za delavske pravice. Ne bom ponavljal, ampak danes je že veliko ljudi govorilo, katere države imajo takšno ureditev, kot jo danes predlagate vi. Zgolj Estonija. Velika Britanija mogoče, ampak samo takrat, ko so sindikati lastniki nekaterih podjetij, recimo kakšnega pokojninskega stebra in tako naprej. Vse ostale države ne poznajo takšne ureditve, kot jo danes predstavljate vi. In gospod Grims je danes veliko govoril o Dušanu Semoliču. Jaz ne vem, zakaj vas ta Dušan Semolič toliko iritira, mogoče zato, ker je bil, ali je - saj ne vem - član naše stranke oziroma ker je sedel v predsedstvu takratne Združene liste ali še prej, niti tega ne vem. Ampak, očitno je Dušan Semolič tisti, o katerem se bo danes veliko govorilo in ki je trn v peti opoziciji. Mogoče zaradi tega, ker je imel v preteklosti kar nekaj argumentov proti politiki prejšnje vlade, in jih ima tudi danes. Tudi danes ne sprejema z veseljem vseh ukrepov, vseh strukturnih reform, ki se napovedujejo ali so bile sprejete. In za javnost je treba jasno in glasno povedati, veliko se je govorilo o nekaterih podatkih, plačah in tako naprej. Pa povejmo, Dušan Semolič ima 1700 evrov neto plače. To je bilo včeraj objavljeno. Ali je to preveč ali premalo za največji sindikat, naj ocenijo članice in člani tega sindikata. Naj ocenijo, naj mu povedo in naj se drugače pri tem organizirajo. Treba je pa tudi povedati, da tista slika, ki jo je takrat kazala Majda Potrata, na kateri sta gospod Albert Pavlič in Silvo Berdajs, s kongresa Slovenske demokratske stranke, ta dva gospoda sta sindikalista v Slovenskih železnicah, ki so v preteklosti pridelale ogromne izgube. Nihče iz takratne opcije, in sicer Slovenske demokratske stranke, ni stopil na stran delavcev, kot se danes želite postaviti v javnosti, da ste veliki zagovorniki delavcev. In treba je povedati tudi številke. Ta dva gospoda, ki sta bila kandidata na listah Slovenske demokratske stranke, imata, gospod Albert Pavlič 6.637 evrov bruto plače in Silvo Berdajs 5.390 evrov bruto plače. Zakaj nihče od vas ne problematizira teh dveh zneskov? Zakaj nihče ne problematizira teh dveh sindikalistov v Slovenskih železnicah, kjer so delavke in delavci prav tako na minimalnih plačah, kjer je izguba velika in kjer se ne ve, kakšna bo prihodnost podjetja, kako bomo razvijali zadeve naprej. Ne, to se vas ne tiče. Se pravi, sindikate, ki niso na vaši strani, je treba obtožiti, treba jih je postaviti na stran, ki bo nesprejemljiva za javnost, medtem ko je treba sindikate, ki so kakorkoli vaši člani ali so bili kandidati na vaših listah, pustiti ob strani. Če bi bil vaš namen res iskren, da je treba te podatke predstaviti javnosti, potem bi, kot je bilo že večkrat danes rečeno, predlagali tudi javno objavo podatkov, na primer, za Združenje delodajalcev, Rimskokatoliške cerkve in tako naprej. Ne, vi ste se osredotočili na sindikate z enim samim namenom. Ko so sindikati začeli izgubljati zaupanje med ljudmi, v javnosti, takrat, ko se je zgodila Mura, ko se je zgodilo Gorenje, in tu pridemo do drugega problema, dokler bodo sindikati plačani od strani delodajalcev, do takrat mogoče ne bodo imeli toliko avtonomne vloge, kot bi jo lahko imeli. Toda, ko se je začela tista razprava v javnosti, ste vi prišli z zakonom v Državni zbor, se pravi, napasti še sindikate, jim znižati vrednost in, po mojem mnenju, skušati čim prej spraviti ljudi na ulice, proti sindikatom, proti Vladi, proti vsemu, brez argumentov, kaj in kako naprej, samo da bi mogoče prišli do nekaterih vzvodov oblasti. Ampak, poslušajte, v preteklosti so bili rezultati jasni. Štiri leta rezultatov je jasnih, kam je Slovenija prišla. Napake, pa bom pravičen, ne samo iz preteklih štirih let, tudi od prej, so se nakopičile do te mere, da so vse "eskalirale" in jih ni moč več posamezno reševati in sanirati. Danes so potrebne sistemske spremembe, ki jih zanesljivo ne bomo sprejemali s podporo opozicije, ker si tega ne želite, ker govorite o partnerstvu, ker govorite o skupnem razvoju, ampak si tega enostavno iskreno ne želite. Imeli ste veliko podporo v preteklem mandatu s strani takratne opozicije, ki vas je pri nekaterih stvareh želela podpreti in vas je podpirala. Vi tega ne boste naredili iz dveh razlogov. Prvič, če bo kakšna dobra ideja, ne boste podprli zato, ker ni vaša. In drugič, ne želite si, da bi kakršnakoli pozitivna točka bila zapisana tej vladajoči koaliciji, z enim samim ciljem, to sem pa že povedal, totalno destrukcijo in rekonstrukcijo, kakorkoli že, trenutne vlade in pa nekako željo po oblasti. Jaz upam, da se bodo vaši nameni jasno videli v javnosti, in da bo javnost spoznala, ne samo to, da ne predlagate tistih pomembnih tem v Državnem zboru, ki bi nekako omogočili razvoj Slovenije naprej. Tudi sam sem marsikdaj pripravljen sprejeti kakšen dober predlog, glasovati za njega, ampak tega žal ni bilo. In drugič, da boste iskreno povedli na kakšen način si vi želite razvoja te Slovenije. Ne odpirajte samo ideoloških tem kot so resolucija o totalitarizmih, boj proti sindikatom, razni referendumi itn. Bodite pokončni, bodite politična stranka in delajte za to, za kar ste bili izvoljeni. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod France Cukjati.
Hvala za besedo. Jaz se ne bi spuščal na nivo, ki so ga uprizorili zadnji govorci. Namreč današnja tema niso vsi skriti nameni opozicije, vsi pritlehni, zlobni napadi na sedanjo vlado, sindikate, nameni opozicije, da hočemo uničiti sindikalno gibanje in podobno. Ni to tema. Tema je vprašanje javnih informacij o premoženjskem stanju sindikatov oziroma kaj se dogaja s članarino, ki jo delavci vlagajo v sindikate. Namreč, menim, da so vedno bili vsi sindikati podvrženi skušnjavi, da se na tak ali drugačen način povežejo s politiko oziroma s kapitalom. Mislim pri tem na vodstva sindikatov in ne na sindikat kot celotno gibanje. Mi poznamo v zgodovini zelo tragične primere, ko se je sindikalno vodstvo na podlagi sredstev zbranih iz članarine pravzaprav spremenilo v mafijo, prodajalo socialni mir kapitalu, državi in podobno, izsiljevalo za svoje lastne zaslužke predvsem pred drugo svetovno vojno pa tudi kasneje v zahodnih državah in podobno. To je bila in je vedno skušnjava. Glede na veze in zveze s politiko, sam menim, da ni tako nevarno. Tudi prijateljevanje najvišjih sindikalistov, največjih naših sindikatov z levo politično opcijo ni nujno slabo. Ni nujno slabo. Verjetno bo v tem mandatu in prav pod levo vlado možno marsikatere radikalne spremembe sprejeti. Recimo samo podaljšanje delovne dobe na 65 let, v prejšnjem mandatu bi bilo to nemogoče. Ali trenutno, recimo, zamrznitev pokojnin ali omejevanje plač in podobno. To, kar je potrebno, ampak to verjetno pod desno vlado ne bi bilo možno. Kar se kritičnosti in kritičnih odnosov sindikatov v prejšnjem in sedanjem mandatu ali predprejšnjem kaže, je bilo, moram reči, v prejšnjem mandatu stanje in samo v prejšnjem mandatu zelo normalno stanje. Sindikati so bili resnično kritični do Vlade in to je normalno. To je prav, tako kot recimo mediji. Mediji morajo biti kritični do aktualne vlade in v prejšnjem mandatu je bilo to normalno. Dobro. Ampak pustimo prijateljevanje, prijateljske odnose z določeno politično situacijo. To ni tak problem - problem, zaradi katerega se je prav v zadnjem času pokazalo veliko nezaupanje do sindikatov in prav to je razlog, zakaj vlagamo ta zakon. Nezaupanje, ki se še nikoli od osamosvojitve Slovenije ni pokazalo v tako drastični meri, in sicer nezaupanje zaradi povezave vodilnih sindikalistov, ne vseh, jasno, da ne vseh, ampak če eden umaže, ena črna kapljica umaže cel liter vode. Prav zaradi teh povezav želimo narediti korak naprej in vrniti zaupanje oziroma omogočiti rezmere, da bo delavstvo bolj zaupalo sindikatom, kajti sindikate potrebujmo. Potrebujemo. Potrebuje jih Vlada, kot sogovornike pri ohranjanju in obvladovanju situacij, pri ohranjanju miru, pri iskanju najboljših rešitev za vse. Potrebujejo jih tudi delavci, ki ne morejo sami reševati svojih problemov. Naj povem samo en primer, zelo svež. V nekem dokaj uspešnem podjetju v Sloveniji, ne bom povedal imena, je pa pri meni shranjeno, je nadzorni svet pred dobrim mesecem zamenjal prejšnjega predsednika uprave in na njegovo mesto, na čelo podjetja, imenoval kar člana nadzornega sveta, to se pravi nadzorni svet, sami so izbrali svojega člana, ki je tudi solastnik podjetja. Ne boste verjeli, kdo je to. To je sekretar Sindikata kovinske in elektropredelovalne industrije za celjsko območje, M.H., ki obvladuje in je že postal lastnik podjetja, eden glavnih lastnikov, s tem, da je svoje člane "nahecal", da so umetno prikazano nizko vrednost delnic sprejeli, odprodali svoj delež, ki je bil takrat razdeljen med delavce in jih je odkupil on. Ampak on je še vedno sekretar sindikata. Ne vem, če je to prav za ta sindikat. Ne vem, če je to prav za delavce. Ne vem, če je to prav za higieno sindikalnega gibanja v Sloveniji. In prvi korak je to, kar predlagamo v zakonu, da se obdelava teh sredstev, zaključni računi in podobno, objavijo in bodo vsem delavcem na voljo. Jaz se čudim temu nasprotovanju, ki ga kažete do tega zakona. Namreč, sindikat, ki ima čiste roke, čiste račune bo podprl ta zakon prvi. In bo rekel, ne, mi bomo sami, tudi če zakon ne bo sprejet, mi bomo sami objavljali naše finančno stanje, kam gredo te članarine. Sami bodo to naredili. In še več, sindikat, ki želi ustvariti in zopet povrniti in najti zaupanje delavcev bo tudi objavil plače svojih najvišjih funkcionarjev, in pa tudi lastniške deleže v firmah oziroma premoženjsko stanje. Mislim, da bi to pričakovali, ne da bi to določili v zakonu. Zaradi tega, gospodje, ostanimo pri problemu, ki je kulminiral, ki se je izkazal, odprl prav v zadnjih dogodkih, prav v letošnjem letu, ko se nam ruši sistem sindikatov prav na podlagi nezaupanja delavcev do sindikatov, ki pa, ponovno poudarjam, temelji ne toliko na prijateljevanju s politiko, tudi ne na prijateljskih odnosih Semoliča do leve politike. Jaz nimam nič proti temu prijateljstvu, navsezadnje, zakaj bi se moral človek skregati s svojimi nekdanjimi prijatelji, če bi hotel biti funkcionar, še vseeno lahko korektno dela. Gre za to, ker se določeni profili v teh sindikatih spreminjajo v mafijo in svojo situacijo izkoriščajo, da postajajo lastniki tistih podjetij in se spreminjajo v nosilce kapitala in jasno, da potem ne bodo več iskreno zastopali interesov delavcev. Torej, želim da je zakon vendarle obravnavan korektno in prenehajmo s tem, kaj so bili vaši nameni, zakaj tako delate, kako so pritlehni, zakaj tega niste naredili v prejšnjih letih, ko ste bili na oblasti. Seveda ne, takrat ni bilo problema zaupanja do sindikatov. Da, potem je potrebno vse drugo, je potrebno tudi Rimskokatoliško cerkev in podobno. Ne bodite tako zelo proti temu predlogu, za katerega tudi jaz menim, da ga sindikati ne bodo proti, nasprotno, ampak bodo celo sami izvršili to, kar želimo s tem zakonom, tudi če ne bodo, če ne bo zakon sprejet. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala za besedo. Spoštovani visoki zbor! Danes je delavcem težko. Težko je tudi sindikatom, saj so pričakovanja članstva velika. Iskreno si želim, da bi bili nekateri izmed sindikatov, ki so si zadnjih osemnajst let prizadevali izboljšati položaj delavstva, v teh kriznih časih močnejši in bolje organizirani, da bi imeli močno podporo članstva v svojih prizadevanjih, da bi imeli bolj aktivno članstvo in da bi imeli dovolj sredstev, da bi lahko zaposlili še bolj strokoven kader, ki bi se lahko v pogajanjih enakovredno kosal z delodajalci in tudi z Vlado. Videti je namreč, da so bili sindikati prešibki, da bi uspeli zadnjih osemnajst let ohraniti ali povečati delavske pravice, saj so se te predvsem zniževale. Zato je danes minimalna plača takšna, da z njo ni več možno preživeti. Zato se je zdravstvo tako obsežno privatiziralo, da nam zadnja leta zdravstveni domovi razpadajo pred očmi, ljudje pa ne pridejo več do potrebnih zdravstvenih storitev. Zato znaša danes socialna pomoč komaj 50% potrebne pomoči. Zato si danes toliko delodajalcev privošči šikaniranje zaposlenih, zato smo v evropskem vrhu po poškodbah pri delu, zato se danes poklicnih bolezni niti ne beleži, kapital pa lahko marsikje onesnažuje okolje in škodi zdravju prebivalstva. Zato si lahko podjetniki, nekateri podjetniki, že leta prisvajajo družbeno premoženje, zaposleni pa plačujejo njihove kredite. Ne bolj šibke sindikate, čemur je morda namenjen Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o reprezentativnosti sindikatov, ki ga danes obravnavamo, Slovenija potrebuje močne sindikate, močne zagovornike pravic delavcev. Dobro je, da so sindikati zagovorniki delavstva. Sindikati so se zadnja leta uspeli upreti vsaj najbolj radikalnim neoliberalnim reformam, ki so jih skušale pod vplivom kapitala uveljaviti dosedanje vlade. Spomnimo se enotne davčne stopnje, s katero se je želelo vzeti najrevnejšim, da bi se dalo najbolj premožnim. Delno je kapital uspel, ko je prejšnja vlada znižala davčne stopnje najbolj premožnim. Spomnimo se predlogov krčenja bolniških nadomestil, brezčutnih predlogov, s katerimi se je želelo zmanjšati socialno in zdravstveno varnost najbolj bolnim in revnim. Najbolj bolne se je skušalo spraviti med brezposelne. Sindikati so doslej to uspešno preprečevali in upam, da se bodo uspešno uprli tudi tovrstnim nadaljnjim poskusom. Uspešni so bili sindikati tudi v skoraj 90% sodnih tožb proti delodajalcem, ko so priskočili na pomoč svojim članom. S stavkami in protesti so uspeli sindikati ohraniti določene pravice, brez katerih bi bilo sedanje ekonomsko, socialno in zdravstveno stanje prebivalstva še slabše. Glede na prejšnje govornike naj še enkrat ponovim kaj pravi zakon. Sindikati so pravna oseba zasebnega prava, ki se mora glede nadzora računovodskih izkazov in javnosti letnega poročila ravnati po Zakonu o računovodstvih in po ostalih zakonih. Letna poročila sindikatov so že zdaj javna, saj zakon dovoljuje vsakomur, da mu AJPES proti nizkemu nadomestilu dejanskih stroškov izda prepis zahtevanih podatkov iz letnih poročil. Čemu je torej namenjena današnja razprava o sindikatih? Delodajalska stran, to je kapital, se brez dvoma trudi zmanjšati vlogo sindikatov. Brez močnih sindikatov je lažje izkoriščati zaposlene. Družba pa postane bolj nestabilna, saj bi delodajalci in Vlada ostali brez kompetentnega partnerja, ki bi zagovarjal interese najbolj množičnega dela prebivalstva. Interes prebivalstva in Vlade, ki želijo imeti socialni mir in s tem očuvati demokracijo, pa je imeti za sogovornika kompetentnega predstavnika delavstva. Prepričan sem, da je delavstvo dovolj zrelo, da zna ločiti zrno od plevela. Prepričan sem, da bo delavstvo znalo pravilno oceniti tudi namen predloga, ki ga danes obravnavamo. Menim, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Zaradi tega ga ne bom podprla. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Potrč.
Hvala lepa. Zakona ne bom podprl. Ko sem prvič prebral njegovo vsebino in predno sem pogledal, kaj sindikati kot oseba zasebnega prava imajo obveznost, tudi v zvezi z objavljanjem svojih podatkov, sem rekel, ali je to res takšen problem, da je treba zakon pripravljati in spreminjati. Ko sem pa poslušal današnjo razpravo, sem ugotovil, da seveda dejanski namen današnjega predloga zakona ni v tem, da bi reševali problem objavljanja temeljnih podatkov, ker so ti dostopni, niso javno objavljeni, so pa dostopni, če kdo to želi, na enak način kot za vse druge civilno-pravne osebe in ni nobenega posebnega razloga, da bi morali biti objavljeni posebej, sem danes ugotovil, kaj pravzaprav je ali pa kje je nevarnost vašega dejanskega namena. Gospe in gospodje, veste dobro, da je ta trenutek Slovenija v resni krizi. Veste dobro, da bo treba poleg kratkoročnih ukrepov, ki so mnogokdaj vsak dan težji tudi za ljudi z nizkimi prejemki, tako za zaposlene, ki so povezani, mnogi v sindikate, kot tudi za upokojence, ki nimajo sindikata, imajo pa svojo upokojensko organizacijo, da za vse te rešitve ne bo enostavno iskati. Še manj enostavno bo poiskati dolgoročne rešitve za sistemske spremembe na področju pokojninskega zavarovanja, zdravstva, socialnih transferjev in še marsičesa. In da bi bilo mogoče te rešitve oblikovati strpno, razumno, ob sodelovanju, rabimo močne vse institucije družbe, ki temu lahko pomagajo. To so pa tudi sindikati, ki so predstavniki delavstva, ki so člani ekonomsko-socialnega sveta, ki na ravni državne sodelujejo pri oblikovanju temeljnih odločitev, o katerih odloča Ekonomsko-socialni svet, ki jih preko socialnega partnerstva predlaga Vlada v odločanje Državnemu zboru. In interes ošibiti to Vlado je tudi interes ošibiti tiste, s katerimi se edino lahko normalno o problemih pogovarja, to je sindikate. In to, gospe in gospodje, je vaš cilj. To se je iz nekaterih razprav danes nesporno jasno videlo, ker drugače temeljni problem razprave ne bi bil v tem, ali ima nek predsednik sindikalne organizacije višjo ali nižjo plačo, kakšna je njegova politična zgodovina. To so tako pritlehne razprave, da je človeku hudo, če jih mora poslušati. Nekdo sme biti predsednik sindikata, nekdo ne sme biti. Glavni problem je njegova zgodovina in njegova plača, ne pa njegovo delo. Počasi boste morali tudi vi, gospe in gospodje iz opozicije, spoznati, da je treba računati na enake pravice, ekonomske, socialne pa tudi politične, glede na veljavne zakone in Ustavo, ne pa na to, kaj si vi mislite o kom glede na njegovo preteklost. Ker potem boste morali začeti razmišljati tudi o ljudeh v lastnih vrstah in o tem, da so morda tudi sami kdaj sodelovali v kakšni združbi, ki vam danes ni všeč. In potem boste morali razumeti, da je temeljni cilj vseh nas, da oblikujemo odnose, v katerih bo vsak igral svojo vlogo glede na funkcijo, ki jo ima. In to so tudi sindikati. Sindikati so organizirani na štirih nivojih in najlažje je danes v izjemni stiski, v kateri se pojavljajo delavci, prepričati te, da sindikati niso naredili dovolj. Niti za to, da bi bila zakonodajo boljša, niti za to, da bi se bolj uspešno reševali konkretni problemi plač v panožnih in podjetniških sporazumih oziroma pogodbah, niti, da bi sindikati dajali dovolj socialne pomoči tistim, ki so v težavah. To prepričati ljudi danes res ni nobena težava. In, če boste šteli, da ste veliko dosegli s tem, ko ste vložili ta zakon in poskušali to ljudi prepričevati, pa moram reči, da ste naredili majhen korak, lahek korak, pritlehen korak, naredili ste pa škodo Sloveniji in slovenskemu delavstvu. Zato razumite, da ni prav nobene podlage za to, da bi človek vaš zakon podprl, ni je niti v razmerah doma, ni je niti v tem, da podatki ne bi bili javni, ni je niti v tem, kakšne so mednarodne primerjave, na katere se sicer tako radi sklicujete, ničesar in nobene podlage ni. Naj še jaz rečem, res je, spominjam se, da je vaš odnos do različnih civilno-družbenih organizacij in organizacij civilne družbe različen. Pa še meni zamerite, da bom omenil Rimskokatoliško cerkev. Pred dvemi leti sem ministra Šturma spraševal, če mi lahko pove podatke, koliko je slovenska Rimskokatoliška cerkev dobila na račun denacionalizacije vrnjenega premoženja. Prvi odgovor njegov je bil, da tega ne more in ne sme, ker gre za civilno-družbeno organizacijo. Kasneje je cerkev sama dovolila objavo nekaterih podatkov in smo lahko vsaj deloma, na podlagi zaupanja, verjeli, da je to res, kar so povedali in te podatke dobili. Takšen je bil takrat vaš odnos oziroma odnos vašega ministra do civilno-družbene organizacije. Prav bi bilo, da je takšen odnos danes tudi vaš, ko gre za vprašanje sindikatov. Verjemimo, da je naš skupni interes okrepit sleherno inštitucijo, ker drugače delavci, tudi sindikati, ne bodo vedeli, na koga naj se obrnejo. Ker, priznajmo si, v zadnjih 20-ih letih so sindikati tako ali drugače edini najbližje delavcem tudi takrat kadar so slabi, ker edino oni so, pa mislim na vse, so povezani z delavskim gibanjem, edino oni so tisti, ki so zagovarjali interese delavcev in jin znali tudi organizirati. Če jih delavci ne bodo več videli kot svoje zastopnike, bodo imeli samo eno možnost, ali da se direktno povežejo s politiko, kar jim ne bo uspelo, ker ta politika nikoli do njih ni bila posebej prijazna, ali pa da bodo šli na ulice. In jaz se bojim, da je kolega Levanič povedal prav, ko je rekel, da je to morda eden od vaših skritih ciljev, omajati, saj to ste že povedali, gospod Petan, to je bilo ne z vaše strani osebno, ampak s strani vaših ljudi je bilo povedano, saj delavci nimajo druge priložnosti, kot da gredo na cesto, kar se da na drug način šteti tudi kot možen, preko stranskega kanala, poziv: Dajte vendar to narediti. Jaz zakona ne bom podprl in moram reči, da tudi ne razumem, kakšen je njegov dejanski namen, razen želje po tem, da se prikaže sindikat kot neustrezen za zastopanje delavstva, kar pa v času, v katerem bo treba izjemno težke aktualne in dolgoročne naloge reševati, ni dobro. Hvala.
Hvala. Gospod Petan, replika. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Repliciram gospodu Potrču. Ne vem, zakaj je ravno mene našel za očitanje nečesa, kar sicer jaz nisem rekel. Če je kdo drug rekel, obrnite se na njega. Moje ime pustite v tem primeru pri miru. Kar se pa tiče, da vi vse veste, koga bi mi želeli diskreditirati in kaj mi mislimo, pa kaj vi mislite, da imamo mi insinuacije in podobno. Ja to pa ne vem, ali ste nas "rentgenizirali" ali imate kje kakšne prisluškovalne naprave, da nas poslušate, kaj se mi pogovarjamo in da veste, o čem mi razmišljamo, kaj mi mislimo, kaj imamo zlobnega v namenu. Kar pa se tiče, gospod Potrč, mnenja o sindikatu - ne nam očitati, da želimo znižati ugled ali da ga želimo dvigniti; ampak, vi govorite o znižanju; kdo si kaj misli o sindikatu, to poglejte, zadnje primere, ki so bili v Gorenju in Muri. Jaz, da ne bi slučajno mislili, da je meni to všeč - daleč od tega. Kaj vi mislite o meni - imate pravico, ampak ne mi tega javno očitati, ker mi ne "rentgenizirate" glave. Vsak si sam ustvarja ugled, v veliki meri sam. In zato nam ne očitati, da mi želimo komu znižati ugled. Ta zakon pa govori o preglednosti bilanc in financ. O tem. Tega pa nam verjetno ne morete očitati, če se zavzemamo za to. Tako, kot gre za preglednost financ in javnosti dela, recimo, poslancev, gre verjetno tudi za koga drugega. Ne vem, javnih služb, za plače managerjev, da so javne, tako so lahko javne tudi bilance koga drugega. Za to gre. Če smo v isti državi, velja ista zakonodaja in imamo enaka merila, enake vatle, enake metre, potem velja javnost bilanc tudi za sindikate. Samo ne nam očitati, da imamo zadaj nekaj zlobnega. Nimamo nič proti, če je javnost dela za druge, ampak naj bo za vse. In potem v tem primeru tudi velja tako. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Brunskole.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni. Res je, da resnica boli. Zato je bil tudi tako kritičen odziv na predstavitev stališča vodje Poslanske skupine Socialnih demokratov kolega Bojana Kontiča. Vsaj tako sem jaz zaznala nekatere od odzivov. Res pa je, da je empatija, kako se vživeti v človeka oziroma zanimivejše, danes je bilo celo o tej empatiji zaznati s strani razprave nekaterih, ko so že nekako točno vedeli, kaj je nekdo mislil in tako naprej. Seveda je današnja razprava, in verjetno bo danes še kakšna od razprav tudi pri naslednjih točkah in verjetno tudi še jutri, ena izmed tistih, ki izkazuje medijsko in populistično prikazovanje poskusa. Jasno je tudi kolegica dr. Andreja Črnak Megličeva povedala in tudi argumentirano navedla v štirih točkah. In naj strnem njen zadnji stavek: Gre za zgolj in samo načrtno rušenje sindikatov. Saj, morebiti, kaže se interes v tej smeri. Jaz pa v tem vidim tudi ponovni poskus medijske diskreditacije te vlade in vseh tistih, ki se trudijo, da bi pomagali čim večjemu številu državljank in državljanom Republike Slovenije, predvsem tistim, ki danes resnično razmišljajo, pa ne samo razmišljajo, ampak se trudijo preživeti svoje družine, preživeti sami. Delavci zaposleni v podjetjih, ki so množično vključeni v sindikate, so tisti, ki se odločijo, komu bodo izkazali zaupanje v sindikatu, kdo jih bo vodil in tudi kdo in kako bo upravljal s sredstvi zbranih iz članarin in tako naprej. Zato me zelo preseneča danes izkazana nezaupljivost, tudi s Predlogom zakona o dopolnitvi Zakona o reprezentativnosti sindikatov. Pred dobrim letom dni, lahko s čisto argumentiranim dogodkom navedem, da temu ni bilo tako. Vsako leto zadnjega aprila imajo sindikati Slovenije oziroma predstavniki podružnice Dolenjske in Bele krajine tradicionalno kresovanje na Smuku nad Semičem. Tja pridejo članice in člani, delavke in delavci, prebivalci tega območja, Dolenjske in Bele krajine. Lansko leto zadnjega aprila je bilo nadvse zanimivo in pestro. Sama hodim dolga leta in nadvse zanimivo mi je bilo lani, ko smo bili prisotni tudi tisti, in so bili nekateri predstavniki, ki jih letos ni bilo, tisti, ki so bili lansko leto kandidati raznih strank, nekateri tudi niso v Državnem zboru, ampak lani smo bili pa vsi zbrani tam, vsi za delavce, vsi za sindikate. Prej je nekdo omenil, nisem dobila občutka, da bi šlo za čiste račune in dobre prijatelje, oprostite, res ne. Letos se mi je pa to potrdilo, ker teh ljudi ni bilo v podporo sindikatom. Ni jih bilo. Izgleda, da so se mnenja in razmere spremenila. Zatorej, ljudje, ki delajo za majhen denar, ki se trudijo in ki želijo prispevati k temu, da bi v Sloveniji imeli čim več otrok, čim večje družine in bi želeli izkazati neko strpnost, nimajo vedno podpore. S strani sindikatov pa jo še vedno čutijo. In z današnjo razpravo na nek način nekateri želijo ponovno vnesti nemir med ljudi, nemir med delavce. Pri vsem tem izkazovanju nemira, se zopet vračamo naprej, nazaj na sindikate, ne vem, teh, onih, ali je to leva opcija, desna opcija, zopet nemir pa navedba Mura - Gorenje. Ne vem, ni omenjeni Beti, ki je zelo blizu čisto drugi opciji, lastniško čisto drugje, ampak problem pa je to za Belo Krajino, kot enega od primerov navedem zato, ker gre v neko drugo zgodbo, ki pa jo drugi neradi omenijo. Zato, ker potem bi nekako, kot je rekel kolega Magajna, bi se morali pogledati v ogledalo. Hvala, sama tega predloga resnično ne bom podprla.
Hvala. Besedo ima gospod Prijatelj.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Danes vodi to državo Socialna demokracija, in če je logika tista, po kateri bi morali slediti, potem delavci res ne bi smeli potrebovati sindikatov. Danes pa res ne. Država, ki jo vodi Socialdemokratska stranka - ta ista prisega na enakost, bi morala biti danes vzor vsem drugim državam, ki doživljalo globoko gospodarsko krizo. In delavec v tej državi bi moral dobiti vsaj toliko poplačila za opravljeno delo, da bi lahko normalno živel, da bi plačal tisto košarico življenjskih stroškov, svoje račune in da bi bil vzoren državljan. Kaj se dogaja zdaj? Če smo prejšnjo vlado Janeza Janše kregali in prav je bilo, da smo bili kritični do njih, da jih je tudi sam predsednik Vlade, takratni, gospod Janša napotil, da naj gredo v smetnjak iskat kruh. Bojda ga je bilo takrat dovolj, da so ga lahko kar iz smetnjakov pobirali. Danes ga ni niti v smetnjakih. Potem moramo nekaj reči tudi o tej vladi, kaj dela danes za delavstvo. Kdo ima prednost pri poplačilu? Mene veseli, da je gospod Svetlik, danes tukaj med nami, minister. Ko gre podjetje v stečaj, so sindikati praviloma tiho, ker takrat se deli po pogrebu tudi sindikalna članarina, ki ostane na računu. In kdo dobi poplačilo odprtih terjatev? Vsi, razen delavec ne. Delavec je zadnji v vrsti, ki lahko dobi plačo za svoje opravljeno delo. Kot že rečeno, če imaš pravico do dela in možnost, da delaš, nimaš tudi pravice do poštenega plačila in to je narobe v tej državi, da delavci ne dobijo niti toliko, da bi lahko normalno živeli. S to strpnostjo se lahko še nekaj časa igramo, vendar vam zagotavljam, da te strpnosti pri delavstvu ni več. In ko bo prišel čas, da bodo delavci iskali pravico na ulici zaradi obupa, bom tudi takrat z njimi. Jaz sem na vseh tovrstnih demonstracijah zelo rad prisoten, ker vem, da imajo delavci prav. Kar se tiče tajkunov, ki jih je nekdo omenjal, saj tudi sindikati podpirajo tajkunstvo. Danes so ti ljudje še vedno glavni, ki demontirajo slovensko gospodarstvo, nič se jim ni zgodilo. Vršijo demontažo tega stroja, ki nosi v državni proračun denar, kar naprej, odkrito. Sploh ne skrivajo imen in priimkov in država jih ne preganja. Tudi zaradi tega te strpnosti pri delavcih ne bo več. Prišel bo čas, ko bodo delavci ne glede na to, kateri voditelj je na njihovi strani, sindikalist, ali je črn ali rdeč, šli na cesto in bodo tam iskali pravico. In motite se, spoštovani iz Socialne demokracije, če mislite, da Vlada lahko s toleriranjem netransparentnosti poslovanja v sindikalnem delu kupuje sindikate, da bodo že vodje prepričali delavce, da bodo tiho. Te strpnosti ni več. Glede svinjarij, ki so jih počeli sindikalisti, naj sam povem nekaj teh svinjarij. Splošna plovba, ki smo jo sanirali s 75 milijoni dolarjev, s posebnim zakonom, sprejetim v Državnem zboru, in zaradi neizplačanih plač pomorščakom ustanovili družbo pooblaščenko, dali to družbo pooblaščenko, ki naj bi zagovarjala delavske interese, v roke predsedniku sindikata, gospodu Zevniku, je bila pod mizo prodana tujcem, ta družba pooblaščenka. Danes je tujec prevzel največjega ladjarja za nič evrov, kupil ga je. Vmes se je seveda še gospod Bajuk kar v pisarni zmenil, kako bodo to naredili, mogoče tudi ne zastonj. In danes je ta gospod Zevnik zelo, zelo težak na tekočem računu. Ni treba posebej ugibati, iz katere politične opcije prihaja. In ko govorimo o Rdečem križu, veste, tudi tam vam ni bilo sveto, spoštovani kolegi iz socialne demokracije, pravnomočno sodbo imate, tudi tam ste kradli. Če pa govorimo o železnicah, ker sem sam železničar, pa moram poudariti sledeče: demontaža železničarskih sindikatov se dogaja že odkar je ta oblast prišla na površje. Nisem odvetnik gospoda Pavliča, moram pa povedati, da je gospod Pavlič član uprave in prejema plačo po sklepu Vlade, je delavski direktor in ne manipulirati s podatki, ki niso resnični. Pa tudi železničarji niso v minusu, zaradi tega, ker bi sami slabo delali, zelo dobro delajo. Vlada dejansko ni spoštovala sklepov, ki jih je sprejela. Dve leti in pol imamo poroštveni zakon za najem kreditov za temeljito obnovo železniškega infrastrukturnega sistema, niti enega evra nismo počrpali iz tega naslova. Iz meseca v mesec je agonija ali bo za plače, pri tem pa nam tovor odteka zato, ker smo še zelo hlapčevski do tujcev, ki prihajajo kot tuji operaterji na naše tire. Če vprašate železničarje, ki delajo dobro, potem vam bodo povedali, da njim je vseeno, kateri sindikat imajo in da ta sindikat, ki ga imajo jih dobro zastopa. Je pa res, če na gori izrečeš besede, ki si jih bom jaz sedaj dovolil izreči: "fašist ali komunist, komunisti ali fašisti", da je odmev: "Isti-isti". Ta Vlada seveda zagovarja levosredinske sindikate, ki naj bi bili podpora tej vladi, prejšnja je pa desnosredinske. Nobene razlike ni, spoštovani gospodje in gospe. Če boste na tak način seveda hoteli zopet vlivati Pelinkovec v čašo delavstva, da ne boste niti dovolili, da delavci vidijo, kakšna je v bistvu njihova izbrana strokovni masa oziroma strokovni sklad, da jim niti tega ne boste omogočili, seveda, potem podpirate lumparije, ki se dogajajo tudi znotraj vodstev sindikata. Jaz sem prej povedal primer splošne plovbe. Ali je kateri od kriminalistov povprašal, kako in od kod izvor premoženja gospodu Zevniku? Nihče in tudi ne bo, zato ker je skoraj vsak od političnih veljakov bil vmešan in prisklednik k tej vreči. Gospa Potrata, vedno dobrovoljna, kadar kažete slike, bodite vsaj toliko korektni, da poveste, koga na sliki vidite in od kod ta plačo prejema. Še enkrat vam povem, gospod Pavlič prejema plačo po sklepu Vlade Republike Slovenije in je član poslovodstva, delavski direktor. Albert Pavlič, je to. Gospod Silvo Berdajs je ravno tako vezan na plačo, ki je vezana na plačo direktorja. In jaz sem vas v tem Državnem zboru, spoštovana predstavnica vladne stranke, tudi vas neposredno, posredno če hočete, vprašal, zakaj Vlada oziroma gospod Pahor dovoljuje, da imajo direktorji, predvsem pa državnih podjetij, večje plače kot on sam. Vam jaz povem zakaj? Zato, ker se delate tukaj lepe, plačujete kavice, od teh direktorjev pa zahtevate, da polnijo račune vaših strankarskih potreb. To se dogaja, seveda, skozi Elektro in skozi, bom rekel, vsa državna podjetja. Ne bom našteval, da ne bom zopet obtožen. Dejstvo je, da nočete narediti reda na tem področju in tudi tako imenovanih tajkunov nočete prijeti za, ne vem kaj, ne bom vulgaren. Ker če bi to želeli, bi to tudi storili. Gospod Bavčar se sprehaja, kot da se ni nič zgodilo, še smeje se nam. Najprej je razdal celo Slovenijo, da imamo danes probleme s Hrvaško in dokazujemo, da je Savudrijska vala res Piranski zaliv, sedaj se pa ukvarjamo še z njim, ko je uničil pol gospodarstva. Na obali ni več Droge, ni več Kolinske. To je vse uničil on. Je svoboden in verjetno bo tudi. Splošno plovbo ste prodali zato, da je lahko nekdo od ministrov dobil dvakrat po dva milijona evrov. V vreči jih je nesel domov. In seveda, takih podjetij je še ogromno in tukaj potrebujete sindikate, zato jih v bistvu tudi zagovarjate. Vsak po svoje svojo politično opcijo.
Hvala. K repliki se je javila gospa Potrata. Prosim.
Hval za besedo, gospod podpredsednik. Sedaj bom najprej replicirala, potem bom imela pa še postopkovni predlog. Gospod Prijatelj, jaz vem, da vas nedavna odločitev Ustavnega sodišča spodbuja k temu, da lahko v Državnem zboru žalite vsevprek. Mene ste kot Socialno demokratko prišteli v vrsto tistih, ki kradejo. Jaz izjavljam, da ni nobenega dokaza niti nobenega vzroka za to, da bi mi kdo pripisoval, da sem komu kaj v življenju ukradla. Govorili ste slabšalno o civilno-družbenih gibanjih, brez dokazov. Vas pa vprašam, ali je res, da ste eden redkih delavcev, ki ima plovilo? Toliko glede tega, kako naštevate. In še glede gospoda Brdajsa in gospoda Pavliča. Kar pomnim, sem ju na televiziji poslušala kot ugledna sindikalna predstavnika in moja reakcija na očitke predsednika Zveze svobodnih sindikatov, ki naj bi bil član predsedstva, pa od kar sem jaz, in to sem že kar nekaj mandatov, članica predsedstva, ni gospod Semolič član predsedstva. Gospod Brdajs in gospod Pavlič sta tudi do teh položajev, do katerih sta prišla, prišla preko svojega sindikalnega dela. To je bila replika. Sedaj pa, če dovolite, še postopkovno. Gospod spoštovani podpredsednik, jaz sem vas sicer videla, kako mižite, ko poslušate razpravo. To bi povezala s tem, da verjetno res težko prenašate take besede. Ampak pričakovala bi od vas, da bi opomnili govorca takrat, kadar vsevprek žalijo in s tem žaljivim govorjenjem tudi znižujejo ugled Državnega zbora. Pričakujem, da boste postopkovno tako ravnali. Hvala.
Hvala. Gospa Potrata, težko bi jaz spremenil metodo vodenja v prejšnjem delu, ko sem poslušal silne žalitve z ene in druge stvari, glede tega kaj je bil razlog, kaj ima predlagatelj tega zakona za bregom, kako pritlehne namene ima in podobno, pa ni nihče ustavil razprave o takih žalitvah. To verjetno pač spada v svobodo govora. Gospod Prijatelj ni replike na repliko. Imate postopkovni predlog? Prosim.
Spoštovani podpredsednik. Jaz moram opozoriti, da je dovoljeno gospe Potrati, da vedno znova in znova potvarja resnico, ne bom rekel, da laže. Če ji kaj ni všeč, naj ne zavaja vse slovenske javnosti. Prvič, jaz nimam nobenega plovila. Gospa Potrata, nobenega plovila nimam. Drugič, gospod Pavlič [[...]]
Gospod Prijatelj, predlog.
Ja, bom podal predlog. Gospod Pavlič je član uprave, gospod Silvo Brdajs je pa predsednik sveta delavcev. To sta dve različni funkciji, ki nimata s sindikalizmom popolnoma nič skupnega. In gospa Potrata je zopet lagala. Prosim, nobenega nisem žalil, še niti najmanj pa ne nje. Je pa res, da imajo v svojih vrstah pravnomočne obsodbe ljudje, ki so kradli tudi iz Rdečega križa. To pa je že res. Dejansko je tako. Pa tudi gospod Zevnik pripada vaši politični opciji.
Gospod Prijatelj, to je polemika. Tudi vi ste zlorabili Poslovnik.
Bi prosil, če opozorite naj ne trosi laži.
Besedo ima gospod Hrovat.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Glede na to, da ste v koaliciji prepričani, da so že sedaj vsi podatki v zvezi s premoženjem sindikalnih central javni, se sprašujem, zakaj potem nasprotujete uveljavitvi tega zakona. Ni res kar govorite, da je sedaj javno dostopno in da je to potem dostopno vsem. Veste, treba je razlikovati, eno je javno dostopni podatek, torej za tistega zainteresiranega, ki lahko vpogleda v te podatke. Dejstvo pa je, da teh podatkov ni možno objaviti, javno objaviti. In to je intenca predlagateljev zakona, da ljudje lahko v časopisu preberejo, kakšne so bilance teh in onih sindikalnih central. Veste, določili ste nam pravzaprav razloge za vložitev. Nekdo je rekel, da gre za zaroto Slovenske demokratske stranke, drugi je rekel, da gre za povzročitev škode delavstvu itn. Veste, po vsem tem, kar je bilo danes tukaj povedano s stani koalicije, bi rekel to; razloge za zavrnitev tega zakona vlečete pravzaprav iz petnih žil in s tem branite pač delo določenih sindikalnih central. Jaz se sprašujem, ali je to s kakšnim namenom ali ne? Jaz pač verjamem, da ne. Ampak ne glede na to, mislim, da je prav, da se še enkrat spomnimo, kaj pravzaprav Slovenska demokratska stranka predlaga v tem zakonu? Gre za spremembo samo enega, enega člena, ki je ključen. Dobro, dva sta, eden je samo redakcijski. Ampak gre za to, da bi se letno poročilo sindikatov javno objavilo. In piše naprej; organizacija pooblaščena za obdelavo in objavljanje podatkov - torej govorimo o AJPES-u - mora letna poročila sindikatov javno objaviti: "Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve javno objavi letna poročila sindikatov že za leto 2008." In to je vse kar se spreminja, samo to, nič drugega. Torej gre pravzaprav za dva stavka in takšnim polemikam smo sedaj priča. Priča smo pa še nečemu. Priča smo splošnemu nezadovoljstvu slovenskega delavca. Temu smo priča. Vsak dan lahko spremljamo v sredstvih javnega obveščanja, predvsem na televiziji, kakšna je stopnja zaupanja delavk in delavcev v sindikate. In ne govorite, da smo mi prišli sedaj z neko idejo, da bomo povzročili škodo delavstvu oziroma da pripravljamo neko zaroto. Sploh ne. Pobuda za vložitev tega zakona je pravzaprav prišla s strani delavk in delavcev. Vsi smo to slišali, vsi smo slišali to nezadovoljstvo, kateremu smo bili priča v zadnjih tednih. Seveda je pa po drugi strani, pa lahko rečete, da je to tudi cinizem, ampak ni, je iskreno - pravzaprav lahko s tem zakonom pomagamo sindikatu, sindikatom, da si pred javnostjo umijejo obraz. Dejstvo je, da je prišlo do splošnega nezaupanja, in mi, torej Državni zbor, lahko damo priložnost sindikatom, da se izkažejo v pravi luči in objavijo podatke. In če je vse v redu, potem ne vidim nobenega problema. In kot je že kolega, gospod Cukjati, prej rekel, je to najbrž v interesu sindikatov. Po tej razpravi danes bodo najbrž sami objavili te podatke, ker to je tisto, kar je pravzaprav najbolj pomembno. V medijih je bila očitana tudi neaktivnost sindikatov. To smo vsi lahko brali, tega si ni Slovenska demokratska stranka izmislila, tega nam ne morete pripisati. V zadnjem letu je prišlo do 50.000 novih brezposelnih. To je dejstvo, tega si ni izmislila Slovenska demokratska stranka. Temu smo priče vsi. Veste, tudi to, kar se je govorilo o bogatenju vodstev sindikatov na račun članarin, izplačevanja plač, ki so višje od premierjeve, kar je po mojem mnenju nedopustno, tega človek skoraj ne more verjeti, ampak to se dogaja. In o teh zadevah ni javnih podatkov. Mediji tega ne morejo objaviti. Če bodo mediji te zadeve objavili, potem se zna zgoditi, da bo to zaupanje ponovno padlo na najnižjo točko. Če pa je vse v redu, tako kot zagotavljajo sindikalisti, potem pa ni nobenega razloga, da se te zadeve ne bi objavile. Ampak se bojim, da se pod to zaupnostjo nekaj skriva. Mogoče samo še beseda, dve glede gospoda Pavliča in gospoda Berdajsa; ne želim biti njun odvetnik, vendar je gospod Prijatelj prej jasno povedal, da to sploh nista sindikalista. Torej, govoriti tu, mešati jabolka in hruške, je pravzaprav nedopustno. Jaz predlagam, spoštovane kolegice in kolegi, da ta zakon podpremo in s tem damo možnost sindikatom, da si pred javnostjo umijejo obraz in rečejo: "Izvolite podatke. Vse je O.K." in gremo naprej, pač v nekem soglasju. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci. Ko poslušam to razpravo, me veseli, da se z vseh strani zavzemate za pomembno vlogo sindikatov v prihodnje. Brez njih bomo težko vodili razvojni in socialni dialog in čim močnejši so, tem bolj smo zanje zainteresirani. Jaz se ne bom spraševal o iskrenosti, namenu in tako naprej, posameznih razprav, ampak mislim, da je osnovna poanta, če bomo kaj iz te razprave odnesli, ta, da ti sindikati morajo ohranjati svojo vlogo. Bi pa rad dal nekaj informacij, ki so potrebne iz te razprave in ki jo je gospod Hrovat že nakazal, namreč to, da je res treba natančno razlikovati med javnim dostopom do podatkov in javnim objavljanjem podatkov. Kar zadeva javni dostop, je notorno res, da vsak državljan lahko pride do podatkov, ki jih AJPES ima. Ti podatki so urejeni po veljavnih računovodskih standardih in jih lahko v tej obliki dobi vsak. Res pa je, da vsak državljan ne more skozi te podatke priti do podatkov o vsakem državljanu. In to je najbrž tisto, kar deluje pri javnem dostopu do podatkov moteče. Do podatkov o vsakem državljanov, tistih, ki so najbrž najbolj zanimivi za to razpravo, se lahko pride, če gre za javnega uslužbenca, za katerega mora itak vsaka javna ustanova dati podatke na razpolago. In to je srž cele zgodbe. Ko pa gre za javno objavo, pa gre za načelno vprašanje, ali smemo osebe zasebnega prava izpostavljati večji kontroli in nadzoru države, kajti načelno izhodišče je, da so organizacije civilne družbe, kamor sodijo tudi, sindikati avtonomne in morajo to avtonomijo ohranjati. Tukaj bi naredili nedopusten korak, če bi v to smer spreminjali veljavno zakonodajo. In prav gotovo so lahko vse osebe, torej vse civilnodružbene organizacije, vključno s sindikati, notranje same dovolj dobro organizirane in je treba zaupati članstvu, njegovi moči in njegovi kontroli teh organizacij, da bodo te organizacije pravzaprav sami notranje lahko ustrezno upravljali, ne, da bi jih upravljali s strani zakonodajalca oziroma države. To je tisto, kar je ključno. Kajti, če naredimo eden korak v primeru ene organizacije, kot je bilo rečeno že s strani drugih razpravljavcev, potem moramo narediti te korake tudi v primeru drugih. To pa pomeni, da bi želela država povečati kontrolo nad civilno družbo. Tukaj je opozorilo, ki ga je treba jemati, izjemno resno. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Župevc.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Prej je bilo nekaj dileme, če je kdo koga žalil ali ni, rečeno je bilo tudi "Socialni demokrati so kradli v Rdečem križu". Sedaj, če to ni žalitev, jaz ne vem, kakšne standarde imajo nekateri v tej dvorani za žalitve. Kako daleč lahko s tem gremo? Tudi "Socialni demokrati so kradli". Mene v tej dvorani ne bo nihče obtoževal, da sem kradla in tukaj se zgodba konča. Rada bi pa povedala, kar se tiče te točke, o kateri razpravljamo, vidim, da koncentracija v tej dvorani popušča in da ni več toliko zanimanja za to. Moj odziv na predlog zakona je "kuj železo, dokler je vroče." Zakaj? Že prej je bilo omenjeno: zgodila se je Mura, zgodilo se je Gorenje. Izraženo je bilo nezaupanje v sindikalne voditelje in dajmo to nezaupanje v tem parlamentu še mi okrepiti. Tako jaz razumem sporočilo. Dajmo jih torej še mi tukaj, v tej dvorani, po domače povedano, "pribiti na križ". Jaz tega ne bom počela. Rečeno je bilo, da naj pomagamo sindikatom, da si bodo "umili pred javnostjo obraz", in Slovenska demokratska stranke se je tukaj postavila v vlogo branika demokracije, branika resnice javnosti in transparentnosti. Ni bilo 14 dni nazaj ali malo več, ko se je Slovenska demokratska stranka zavzemala za to, da dajmo pomagati sodnikom, da si "umijejo pred javnostjo obraz". Kaj pa, če bi si mi sami pred javnostjo najprej "umili obraz", kot pa, da se ponujamo, komu vse bomo pomagali pri njegovi javnosti, transparentnosti, predvsem pa pri večjem ugledu. Če vi mislite, da bo politika pomagala sindikatom, da bodo imeli večji ugled, kar so danes govorili predlagatelji zakona, potem vam moram povedati, da si boste na tem "polomili zobe", ker ta bo pa težka. Če mene vprašate, saj vemo, v čem je problem! Problem so sindikalni voditelji in problem so njihove plače. To ste povedali, jasno, javno, glasno. Če mene vprašate, jaz nimam nobenih težav s tem. Če se sindikati sami odločijo, da bodo objavili te podatke, bom to pozdravila, ker v tem ne vidim popolnoma nobene slabe stvari. Da bo pa politika od sindikatov zahtevala, kaj morajo objaviti, torej plače sindikalnih voditeljev, tu se mi pa zdi, da gremo zelo daleč. Kot rečeno, sindikati so tisti, ki bodo morali sami poskrbeti za svoj ugled. Ali jim to uspeva ali ne, to sindikati dobro vedo sami. To jim je pokazala ne nazadnje tudi javnost in tudi konkretni zaposleni v konkretnih podjetjih. Oni dobro vedo, kakšen je njihov ugled. In oni so tisti, ki bi morali tudi, po mojem mnenju, storiti kakšen korak naprej v dviganju svojega ugleda. Ampak da jih bo politika silila v to, mislim, da s tem ne bomo prišli daleč. Rečeno je bilo, da tu zagovarjamo, citiram, "rekviem socialnega dialoga". To je tako lepa beseda! Ne vem, kje ste to slišali in kje ste to pobrali. Ker s te strani je bilo večkrat rečeno ravno nasprotno, da se mi zavzemamo za močne sindikata in za močan socialni dialog. Za to se mi zavzemamo, če slučajno ni bilo razumljeno, da ne bo kakšnih nesporazumov okrog tega. Ko govorimo o javnosti in transparentnosti, torej - letno poročilo naj bi se javno objavilo. Morda bi veljalo tam še eno stvar napisati, "na spletni strani SDS", ker to je postal zadnje čase nek simbol, standard javnosti in transparentnosti. Lepo vas prosim! Dajte malo pomisliti, kaj govorite. In ko govorite o tem, kako vas skrbi ugled slovenskih sindikatov, bom citirala. Janša: "Zveza svobodnih sindikatov je lakaj sedanje vladajoče politike." Pa tista slavna o tem, da naj raje ne hodijo ven v slabem vremenu, ko je snežilo pa je bil mraz, naj se raje zberejo kak drug letni čas, bo bolje za njih. Tako da ne vi govoriti o tem, kako si vi prizadevate za ugled slovenskih sindikatov, ker dokler bodo s strani vaše stranke prihajale takšne izjave o tem, da so sindikati, pa ne vsi, ampak točno določeni sindikati lakaji sedanje vladajoče politike, potem jaz v vašo dobronamernost, da vas skrbi ugled in transparentnost sindikatov, žal ne verjamem. In kot že rečeno, sindikati, po mojem mnenju, bi tudi morali storiti kakšen korak naprej. Morda bi bila dobra kdaj tudi kakšna prevetritev, kakšen nov obraz. Jaz to zelo iskreno povem. Ampak to, kar počnemo v tem parlamentu danes ne bo nič pomagalo k temu, kaj vi govorite. Govorili ste o splošnem nezadovoljstvu slovenskih delavcev. Da, res je, ampak zaradi tega zakona, zaradi vašega zakona ne bodo delavske plače nič višje in zaupanje v slovenske sindikate ne bo nič večja. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Frangež.
Sindikati so odgovorni svojim članom, ti člani plačujejo članarino in ga s tem financirajo. Predlagam, dopustimo slovenskim delavkam in delavcem možnost, da s svojim zaupanjem odločajo, kakšnemu sindikatu zaupajo ali ne. To naj ostane presoja delavcev. Tudi meni ni všeč, recimo, šef Slovenske demokratske stranke, pa ne pozivam SDS, da ga zamenja, ker to ni moja stvar. Kaj je pravi namen današnje razprave? Mislim, da predlagatelji zelo dobro vedo, da tega zakona ne bomo sprejeli, da bomo danes ugotovili, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ker je v svojem bistvu nesmiseln, ker želi javno objavo nečesa, kar danes je javno že zagotovljeno, ampak nekaj drugega - in to se danes ves dan že dogaja: žolčna, srdita, ideološka razprava o pogledu sindikatov, o pogledu na sindikate, ki seveda naj služi temu, kar se odločno kot kamenček v mozaiku vklaplja v veliki načrt velikega stratega. Saj veste, koga mislim! To je, da se prikaže prepletenost sedanje oblasti s sindikalnim gibanjem kot samo eden od tistih alarmantnih kazalcev, ki naj pripeljejo do zamenjave oblasti. To je samo del scenarija, ki je usmerjen v destabilizacijo oblasti, v destabilizacijo države, v ustvarjanju izrednih razmer in končno k velikemu cilju, ponovnem povratku SDS in Janeza Janše na oblast, ker še vedno menite, da se vam je zgodila krivica. Ne, ni se vam zgodila krivica, zgodila se vam je demokratična presoja ljudstva. Tudi nam se seveda ta utegne zgoditi zanesljivo se bo zgodila in prepričan sem, da bomo do tedaj brez vaše pomoči in navkljub vašemu neprestanemu nagajanju slovenski javnosti dokazali, da vemo, kam gremo, da se ukvarjamo s pravimi vprašanji in da bomo na ta vprašanja dali tudi prave in učinkovite odgovore, v to srčno verjamem. Preseči moramo današnjo zaostreno situacijo, ki jo najdemo na vsakem koraku in to kljub zelo težkemu nahrbtniku, ki je še posebej težak, tudi zaradi težke dediščine vaše vlade. Socialni demokrati pa vendarle imamo eno povezavo s sindikati: druži nas skupno zgodovinsko izhodišče, ki črpa v močni tradiciji slovenskega in mednarodnega delavskega gibanja. Sam 1. maj še vedno štejem za največji praznik. Zato ker v njem vidim en poziv k temu, da se moramo skupaj organizirati za to, da bo ljudem v tej državi in v vsem svetu bolje, da bodo živeli v pravični družbi in da bodo v tej pravični družbi deležni solidarnosti in poštene tekmovalnosti za to, da si zagotovijo blaginjo za svoje življenje. Sindikati imajo pri tem izjemno pomembno vlogo, kot danes ugotavljamo tukaj vsi, še posebej, ko smo na pragu izjemno težkih odločitev, ki so lahko samo boljše, če jih bomo skrbno pripeljali skozi zahteven proces sindikalnega dialoga. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod oziroma gospa Cveta Zalokar [[...]]Je ni. Gospod Černač.
Spoštovani kolegici, spoštovani kolegi, vsi ostali prisotni! Danes pri tem zakonu v glavnem govorimo o zaupanju oziroma o krizi zaupanja. Javnost ne verjame več nikomur. Ne verjame več sodiščem, ne verjame več inšpekcijam, ne verjame več predsedniku države, ne verjame več ministrom, Državnemu zboru, ne verjame več predsedniku Vlade, Vladi. Točka zaupanja v vse institucije in tudi v sindikate je na najnižji točki v zgodovini te države. Sedaj o tem nezaupanju in o razlogih smo že dosti povedali, pa mogoče velja še enkrat spomniti, zakaj pravzaprav do tega prihaja. Velikokrat prihaja do tega zaradi tega, ker se ne uresniči tisto, kar je bilo napovedano in potem se ta kamen, ki se mu reče kriza zaupanja, ko se enkrat začne valiti, se ta kepa samo še veča in nevarnost je, da s seboj pobere tudi tisto, kar ni sodelovalo pri ustvarjanju te krize zaupanja. In tak dober negativen zgled za povzročanje valjenja te kepe je ravno gospod Borut Pahor, predsednik Vlade. On je v zadnjem letu s temi obljubami, s temi izjavami o tem, kaj se bo zgodilo, kje se bo zgodilo, na kakšen način se bo zgodilo, ustvaril neka pričakovanja, ljudje so temu verjeli, tako pred volitvami kot po volitvah, in rezultatov tega ni bilo. In nezaupanje se je začelo poglabljati tudi pri zaposlenih. Ena izmed tistih najbolj tipičnih izjav, spomnite se, pred in po volitvah, približno bom citiral. "Tukaj pred javnostjo dajem javno zavezo, da ne bom nikogar zamenjal, z besedo ga ne bom vprašal, kateri politični opciji pripada." In potem tukaj v Državnem zboru: "Ne pristajam na delitev na vaše in naše." In v enem letu ugotovimo, da je zamenjano praktično vse, kar se je zamenjati dalo. In ne gre za problem številk. Ne gre za problem številk! Tudi če bi bil samo en sam v nasprotju s to javno zavezo zamenjav je to dovolj, da se ta kriza nezaupanja začne, da se vzpostavlja, da se vzdržuje in da se širi. Tega ni več mogoče odpraviti. Ko danes govorimo o tem zakonu glede sindikatov, bi človek pričakoval, popolnoma drugačne razprave. Prva zadeva, ki bi jo pričakovali je, da bi sindikati sami oziroma njihova vodstva po tistem, ko so ugotovili, da to nezaupanje delavstva oziroma članstva pri njih upada, sami razkrili bilance. Sami bi morali razkriti bilance in si poskušati tudi na tak način ponovno povrniti zaupanje, ki je bilo izgubljeno. Kajti govorimo o transparentnosti. Danes o transparentnosti sindikatov, ki ji seveda vladajoči nasprotujete, kot ste nasprotovali neki drugi objavi transparentnosti na področju javnih funkcionarjev, sodnikov in tako naprej, kjer ste nasprotovali zakonu, po katerem bi funkcionarji to premoženje razkrili. In tisti, ki so ga, ki smo ga mimo zakona, smo bili ob pomoči nekaterih medijev še dodatno "pribiti na križ", ker smo to razkrili, namesto da bi se ost javnosti usmerila proti tistim, ki tega niso storili oziroma proti tistim, ki kljub temu da so bili zaloteni, da so nekaj prikrivali, to še vedno skrivajo oziroma sedaj fiktivno prenašajo na neke tretje pravne osebe, da si bodo nekako umili roke, da s tem davkoplačevalskim denarjem, ki ga v veliki meri dobivajo iz proračuna, nimajo nič. In enake zgodbe poslušamo danes: na eni strani obtožbe nas, češ da s tem zakonom želimo rušiti sindikalna vodstva, da želimo uničiti sindikate, da vnašamo nemir, da smo proti nekaterim vodjem teh sindikatov. Nič od tega ni res in nič od tega tudi ni bilo z naše strani rečenega! Da želimo, je bilo celo rečeno, s tem zakonom diskreditirati Vlado. Ena izjava od nekoga od vladajočih poslancev je bila zelo zanimiva in simptomatična, nekako je pokazala v tej vsej svoji preprostosti na "zlizanost" vladajoče politike z nekaterimi vodstvi sindikalnih central, ko je ta poslanec rekel: "Tu in tam smo Pahorju zagodli, no zdaj pa ima zaradi tega še zmedo v sindikatih." Pahor ima zmedo v sindikatih! Ta izjava, res da preprosta, je bila nekako resnicoljubna. Povedala je tisto, kar je poslanec mislil, in potem smo poslušali še izjave o tajkunih, ki da so nastajali pod prejšnjo vlado. Zanimivo pa, da imajo vsi vaše članske izkaznice, nekateri so jih sicer javno vrnili, nekateri so vaši simpatizerji, ampak vsi so tam. Katerikoli pokrov odpremo - same glave vaših simpatizerjev oziroma privržencev pricurljajo na dan. In sami veste, da je v prejšnjem mandatu bilo sprejetih nekaj zakonov - resnici na ljubo, nekateri tudi z vašo podporo, ko ste bili še v opoziciji-, ki so omogočili, da so se te glave, ki so bile prej skrbno, hermetično skrite pod temi pokrovkami, začele razkrivati. Govorim o tistem zakonu, ki je zagotovil, da so se poštni nabiralniki počasi našli, da so se začele zadeve prijavljati. Dokler tega zakona ni bilo, tudi te obveznosti ni bilo in tajkuni, ki so nastali v prejšnjih mandatih, so se lahko veselo skrivali pod krinko zakona. Ta zakon, ki ga imamo danes na mizi, pa je seveda predvsem v interesu sindikatov. Ne razumem, da tega ne razumete - ne vi, ne sindikati. Ta zakon je v interesu sindikatov, predvsem v interesu vodstev sindikatov. V interesu tistih, ki so zgubili zaupanje članstva. Enostavno ne razumem, da tega ne - to je nekaj podobnega kot Vlada. Vlada je izgubila zaupanje javnosti in opozicija dobronamerno sprašuje, kaj boste storili, da boste to zaupanje povrnili, in doživimo kontraefekt v zasmehovanjih, v nekih napadih in tako naprej. Normalno bi bilo, da bi se ti podatki razkrili. Konec koncev se sindikati napajajo iz plač, večinoma iz plač tistih, ki imajo najnižje plače. Zaradi tega bi bilo prav, da so te številke na mizi. Mnoge zaposlene mučijo oziroma skrbijo podatki o tem - te posamezne špekulacije, da gre za nekaj milijonov evrov presežkov prihodkov nad odhodkih, za neko premoženje. Skrbijo jih tudi špekulacije o tem, da ni kakšnih drugačnih povezav. Slišali smo prej, zadeve so lahko zelo nevarne, če niso transparentne. Imamo v neposredni soseščini izkušnje z neko državo, ki je ta sistem žal razvila do skrajnosti. Ni dobro, da bi se kaj podobnega zgodilo tudi v tej državi. V teh gospodarskih razmerah, ko so ljudje dejansko v skrbeh, ali bodo jutri še imeli službo, delo; v teh razmerah, ko se zaupanje javnosti nikakor ne pobere, bi bilo seveda prav, da bi imeli sindikate, ki bi zaupanje članstva in celotne javnosti uživali. Tega ni in kar nekaj je primerov, zakaj se je to zaupanje tudi v preteklih tednih, mesecih, letih porušilo. Poglejte, vam bom povedal, ker nimam časa, samo en primer. Primer, ki se je zgodil lani in posledice tega se dogajajo letos: Steklarska Nova, tri leta se niso plačevali prispevki. Lani smo obravnavali novelo kazenskega zakonika, vi ste mu nasprotovali, takrat ste bili v opoziciji, bil je vložen veto. Sindikalisti, gospod Semolič, gospa Jerkič, gospod Ščernjavič, gospod Štrukelj, so vsi glasovali za veto, ki je določal, da se takšne stvari, ko se prispevki za zaposlene ne plačujejo, kriminalizirajo. Glasovali so proti temu, glasovali so proti interesom članstva, glasovali so proti interesom zaposlenih, kajti na podlagi te kriminalizacije, na podlagi te določbe, ki je bila potem v ponovnem poskusu, ob vašem nasprotovanju, da ne bo pomote, uveljavljena, se zdaj dogajajo zadeve, kot je Steklarska Nova in tako naprej, ko gre lahko postopek do te mere, da se tistemu, ki je te zadeve zakrivil, odvzame tudi premoženje. Ampak, ne samo opozicija, tudi glavni sindikalni liderji - mimogrede nekateri sedijo v teh foteljih že več kot 18 let - so bili proti temu, da se to stori. Proti temu! In potem se sprašujete, kako to, da se je zgodilo to nezaupanje oziroma da je opozicija, konkretno SDS, tista, ki je to povzročila oziroma da je v našem interesu, da se je to zgodilo - lepo vas prosim! V interesu celotne politike v tej državi, je da institucije uživajo ugled, in v teh razmerah je v interesu celotne politike, da uživajo ugled tisti, ki lahko na dolgi rok zagotavljajo socialni mir. Zaupanje v sindikate pa je v tem trenutku omajano do te mere, da predstavlja resno grožnjo vzdrževanju tega socialnega miru. Zaradi tega je vaše ravnanje, moram reči, nedopustno, neodgovorno in na nek način dodaten pokazatelj te "zlizanosti" tega dela politike z vodstvi nekaterih sindikatov. Z vodstvi nekaterih sindikatov. Ocenjujem, da tak primer, ki je relativno minoren, da bi se javne bilance, ki bi tako ali tako morale biti javne, objavijo, da če do tega v Državnem zboru ne bo prišlo, in če tudi sindikati ne bodo potegnili te poteze in sami od sebe razkrili te bilance, se bo to nezaupanje še nižalo - kar je slabo - vendar ne zaradi tega, kriviti opozicije. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Rožej.
Hvala za besedo. Že v predstavitvi mnenja poslanske skupine se, dejal, da tudi nekateri v naši poslanski skupini seveda obžalujemo, da mogoče sindikati niso že kdaj prej naredili kaj več za preglednosti njihovega delovanja in da bi objava določenih podatkov najbrž pozitivno delovala tudi na njihovo članstvo, mogoče tukaj njihovo bodoče članstvo, ki bi se seveda lažje odločalo, kako in kdo bo branil njihove pravice. Žal pa je debata do sedanja pokazala, da se je resnično izkazala tista bojazen, ki sem jo ravno tako omenil, da skratka namen ni zgolj transparentnost delovanja sindikatov, ampak predvsem v skladu s tisto modrostjo, da če že ne moreš prepričati, pa vsaj zbegaj, da se nekako omaja ugled sindikatov. Težko razumem ta zatrjevanja, da po eni strani se sindikatom ne odreka njihove vloge, ki jo imajo v socialnem dialogu, po drugi strani pa se seveda lahko slišijo s strani predlagatelj take pripombe na njihovo delovanje, kot se pač slišijo. Če bi sindikalni voditelji ne bili zadosti prepričljivi, potem najbrž ne bi več bili sindikalni voditelji. Če smo lahko priča temu, da se na vsake štiri leta zamenja sestava državnega zbora, da se zamenja oblast - enaki procesi demokratični se dogajajo tudi v sindikatih in bi se seveda lahko zgodili, če stvari ne bi bile zadosti dobre, da bi članstvo ocenilo, naj ostanejo takšne, kakršne so. Še vedno seveda lahko ostajamo pri nekem javnem pozivu sindikatom, da naj vsaj svojem članstvu v internih biltenih, predstavijo podatke, za katere menijo, da so koristni, da pa se bi mi, kot je bilo tukaj povedano s strani politike, ukvarjali, s "čiščenjem obraza" sindikatov, pa najbrž ni na mestu. Seveda tudi ne razumem izjav, kot so, da opozicija dobronamerno sprašuje, kaj bo Vlada naredila za povrnitev svojega ugleda. Jaz sicer nisem dolgo časa v tem parlamentu, vseeno pa zadosti dolgo, da sem si dobronamernosti takih pozivov že lahko ustvaril svoje mnenje. Sam sem, moram povedati, bil na začetku te razprave bolj naklonjen predlogu zakona kot sem pa sedaj. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Jeraj.
Hvala za besedo. Danes, ko se pogovarjamo o sindikatih in o njihovem delu nam nekateri očitate in govorite, kaj je naš cilj, kaj je naš resnični namen. Moram reči, da mi že malo preseda, da nam očitno vsi v koaliciji vidite v glavo, vsi veste, kaj mislimo, kaj nameravamo narediti. Še hujše se mi zdi pa to, da si nekateri domišljajo, da se je svet začel takrat, ko so bili izvoljeni za poslance v Državnem zboru. In po enem letu solijo pamet o vseh in o vsem, nam, ki smo morda tukaj že nekaj več, medtem pa njihov spomin seže samo eno leto nazaj. Ampak pojdimo k zakonu. Članstvo v sindikatu je prostovoljno. Res je in zato imajo člani pravico vedeti, kaj se z njihovim prispevkom oziroma z njihovo članarino dogaja. Vendar ne. Član, razen vodstvenih delavcev, ne sme nič vedeti o finančnem poslovanju sindikalnega vodstva. Lahko to sicer izve, vendar mora iti na AJPES, plačati 10 evrov, poleg članarine, ki jo plačuje vsak mesec in potem lahko dobi podatke. Vodja njegovega sindikata oziroma vodstveni delavec sindikata pa lahko to dobi kadarkoli, brezplačno, čeprav bi to najbrž lažje plačal, kot ta delavec, ki mora po to na AJPES. Očitno to ugotavljajo že novinarji. Skratka, večina članov sindikatov, če ne postanejo posvečeni funkcionarji nikoli ne izve, koliko denarja se nateče v sindikate. Šele vpogled v podatke omogoča nadzor in vsak član je zainteresiran, da ve, kaj se z njegovim prispevkom, njegovo članarino dogaja. In, če ne bo zadovoljen s svojim sindikatom, se bo morda odločil in šel v kakšen drug sindikat ali pa povprašal svojega sindikalnega zastopnika, zakaj je na primer sindikat plačal to in to, porabil denar za to in to. Jaz sem predsednica društva in moji člani lahko oziroma člani našega društva lahko kadarkoli pogledajo v finančno stanje in za to ne potrebujejo nobenega prispevka, nobenega plačila. Minister je rekel, da bo to nekaj stalo in da tega predlagatelji nismo predvideli. AJPES je državno podjetje oziroma pravna oseba, ki jo je ustanovila Republika Slovenija. To pomeni, da sredstva za svoje delovanje pridobiva iz proračuna Republike Slovenije in najbrž ne bi bilo tako težko najti sredstva, da bi vzpostavili tudi to aplikacijo. Zakon je zelo kratek in enostaven oziroma novela in pravi takole: "Letna poročila se javno objavijo. Objavi naj jih AJPES, ki že tako obdeluje te podatke." Sedaj pa k današnji razpravi. V razpravi je bilo rečeno, kaj vse bi to povzročilo. Zdaj bom nekaj teh stvari naštela, ker so lahko celo zelo grozljive ali pa šokantne. Najprej bi objava letnega poročila škodila sindikatu. Kako lahko transparentnost škodi? Škodi lahko samo tistemu, ki kaj skriva. In če bi sindikati želeli biti transparentni, bi letna poročila sami objavljali, jih posredovali svojim članom. Potem pravite, da bi s sprejetjem takšnega zakona onečastili sindikate. V interesu vodstva bi moralo biti, da je njihovo delovanje transparentno in financiranje transparentno, da njihovi člani vedo vse o tem, za kaj in kako se porablja njihov denar. Potem nekateri pravite, da če bo sprejet tak zakon, torej, da se letna poročila javno objavijo, bo sindikat manj verodostojen. Ne vem, kako je lahko zaradi objave letnega poročila sindikat manj verodostojen: ali je ali pa ni verodostojen. Potem pravite nekateri, da s tem rušimo sindikat, da se bomo znebili sindikatov in da bomo vplivali, na to kdo bo vodil sindikate. Še enkrat, javna objava letnega poročila ne more zrušiti sindikata, zamenjati vodstvo ali kaj podobnega. Kako se pa to res lahko zgodi? V primeru sindikalista v podjetju se to lahko zgodi tako, da delavci skličejo sindikalni sestanek in na njem povedo razloge, zakaj predsednika menjajo in ga zamenjajo. Torej, to nima nobene zveze z zakonom. V primeru predsednika sindikata na nacionalni ravni pa se to lahko zgodi tako, da če delavci zahtevajo odstop, se sestane predsedstvo sindikata, to so voditelji sindikatov po dejavnostih. Potem se skliče izredni kongres, na katerem se glasuje o nezaupnici predsedniku sindikat in če je izglasovana, se ga zamenja. Torej, zakon, ki mu nasprotujete v koaliciji in ki smo ga vložili, o tem ne govori nič, jasno da ne, ker ne rušimo sindikatov in ne odločamo o tem, kdo jih bo vodil, pač pa samo predlagamo, da se letna poročila javno objavijo. Potem nam nekateri pravite, da bomo razvrednotili sindikate, razsuli socialni mir; to so zelo hude obtožbe in takšni izrazi, za katere ne vem, v katerem členu o čem takem govorimo. Potem govorite, da se maščujemo. Komu in zakaj? Meni ni nihče nič naredil in se nikomur ne maščujem, če bom podrla zakon, da AJPES objavi letna poročila sindikatov. Drugi pravite, da zahtevamo nekaj, kar je javno že zagotovljeno. Torej, tisti, ki pravite, da je to javno že zagotovljeno, kolegi, prosim, da mi to, kar je javno zagotovljeno, posredujete, pa se bom potem o tem prepričala, da je to že javno zagotovljeno. Z nobenim zakonom ni določena nezdružljivost funkcij. Torej, da član stranke ne more biti tudi vodja sindikata ali član sindikata. In zato je irelevantno, ali je predsednik enega sindikata član SDS, ali član SD, ali katere druge politične stranke, to mu ustava omogoča. Čisto vseeno je, ker če bo sprejet zakon, ki ga predlagamo, bo AJPES objavil letna poročila tako tistega sindikata, katerega vodja je član SDS, kot tistega sindikata, katerega vodja je član SD. V nobenem členu ne piše, da bo AJPES objavil samo določena letna poročila, moral bo objaviti vsa. In v zadnjem času se je zgodilo kar nekaj stvari, tudi zaradi stari, ki nam jih nekateri očitate, torej da v preteklosti nismo nič naredili, ko smo bili na vladi in smo imeli moč in čas, da bi to lahko storili. Mnogo smo storili, okrepili delo Agencije za trg vrednostnih papirjev in nekaterih drugih uradov, da so danes z nami nekateri podatki, ki so se v preteklosti skrivali, iz vemo kakšnih razlogov. In kaj se je zgodilo v zadnjem času? Javnost je bila obveščena o tem, da je Vzajemna 200 tisoč evrov namenjala Zvezi svobodnih sindikatov. Zakaj ni tudi kateremu drugemu sindikatu? Tisti, ki plačujejo premije Vzajemne, verjetno niso vsi v enem sindikatu, ampak v različnih - vsaj po podatkih o članstvu, ki pa so tudi bolj skriti kot javni, kar ni logično, kajti moč sindikatov se kaže tudi v tem, da bi na primer nek vodja sindikatov določeno stvar zahteval, ker to zahteva 50 tisoč članov njegovega sindikata. Zato ni logično, zakaj sindikati ne želijo razkriti, koliko članov imajo in koliko znašajo prihodki od članarin. Če se vrnem k Vzajemni, Vzajemna je naša, večina nas plačuje prispevke, ki jih moja Vzajemna, na primer, porablja za to, da se financira dejavnost sindikata, s katerega aktivnostmi in stališči se jaz morda ne strinjam. In kaj se je še zgodilo? Vodja Zveze svobodnih sindikatov je zaposlenim v Gorenju grozil, da jim bodo odpoklicali vsa posojila, ki jih imajo v Delavski hranilnici. Sedaj vemo, da je večinski lastnik hranilnica Semoličev sindikat, pogoj za pridobitev posojila pa je članstvo v tem sindikatu. Denar od zbranih sindikalnih članarin gre namreč v depozite pri Delavski hranilnici, ta pa odobrava posojila članom sindikata in tudi lastnikom podjetij. In še kaj drugega se je zgodilo, zato bom zakon, ki ga predlagamo, podprla. Ne vidim nobenih od teh strahov, ki ste jih navedli, če bo zakon sprejet, torej če bodo objavljena letna poročila sindikatov, da bo to povzročilo malodane izredno stanje v državi. Mislim, da temu ne bo tako, zato bom seveda zakon podprla.
Hvala. Besedo ima gospod Presečnik. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavko, spoštovani kolegice in kolegi! Torej mojem mišljenje je seveda tako, da gre preprosto za to, da naj bo poslovanje sindikatov transparentno in pri tem jaz in naša poslanska ne vidimo nobenih ovir. Že v poročilu oziroma mnenju poslanske skupine smo rekli, da zakon o računovodstvu v enem od členov določa, da mora AJPES podati podatke, na zahtevo dati ustrezne podatke. Tudi zaradi tega po mnenju naše poslanske skupine ni nobenih zadržkov, da bi ti podatki ne bili objavljeni tudi javno in dosegljivi brez posebne zahteve pri AJPES-u. Vendar tudi v času seje smo dobili nekaj sporočil, konkretno od sindikalne zaupnice, kjer v SMS sporočilu trdi, da kljub zahtevi ni dobila poslovnega poročila sindikata, kateremu pripada. Jaz ne vem, ne morem tega preveriti v času trajanja te seje, vendar taka sporočila tudi prihajajo. Strinjam se z eno od razpravljavk malo nazaj, da morajo socialni voditelji sami poskrbeti za svoj ugled. Seveda, s tem se strinjam. Tudi poslanci moramo in ministri in vsi javni delavci moramo sami poskrbeti za svoj ugled, ampak zagotovo tega ne bomo dosegli s tem, da bomo objavljali ali neobjavljali, jaz sem izrazito pristaš objavljanja vseh teh podatkov, ampak si je treba ugled pridobivati na druge načine. Tudi mi, tudi jaz si ga moram pridobivati, če lahko rečem, da ga vsaj malo v okolju, v katerem živim, mogoče pa tudi imam. Več tez je bilo danes navrženih, strinjam se, na primer, z eno od tez, da je večina sindikatov oziroma sindikalistov v precejšnji meri, če že ne pod vplivom različnih strank pa vsaj v občasni navezi s posameznimi strankami. Zanimiva je bilo enkrat tudi trditev enega od strokovnjakov s tega področja v razpravi na eni od slovenskih televizijskih postaj, da se bodo razmere v sindikatih same po sebi uredile, približno tako je rekel, ko bo čez nekaj let menjava generacij v vodstvih sindikatov. In pa še ena druga, ki se je tudi večkrat pojavila, da se bodo razmere v eni od največjih državnih firm začeli urejati takrat, ko bosta odšla dva vodilna sindikalista. Ampak danes je bilo že rečeno, ko je bilo omenjeno, da eden ni sindikalist, ampak je član uprave. Večkrat je bilo rečeno, da zapravljamo dragocen čas. To je bilo rečeno od mnogih razpravljavcev. S tem bi se lahko tudi strinjal, ker mislim, da je to zakon, ki mu ni treba posvečati - dobro, pa tudi jaz zapravljam ta čas-, ki mu ni treba posvečati toliko časa, ampak bi lahko z njim opravili tako kot z večino zakonov na tem zasedanju Državnega zbora. Kaj pa imamo konkretnega na tej seji Državnega zbora? Če pogledamo dnevni red, imamo, mislim, da 27 točk dnevnega reda, od tega je večina takih točk, ki jih opravimo v 40 minutah, in večina teh ne prispeva k možnosti za izboljšanje gospodarske situacije ali pa socialnega položaja ljudi. Verjetno z eno veliko izjemo, zagotovo z izjemo Predloga zakona o razvojni podpori Pomurski regiji. Kaj bo prinesel, se bo videlo, ampak je konkreten zakon, ki prispeva k temu, ki je, bi lahko rekli, izjema na seji Državnega zbora, ki poteka ta teden. Če se vrnem na ta zakon, ne razumem trditve, ki je bila izrečena, da če bodo podatki o sindikatih javni, bo njihova moč manjša. Mislim, da bi morala biti kvečjemu večja. Tudi ne vem, zakaj je taka nervoza pri tej razpravi oziroma v čem je sploh tak problem. Mislim, da je z danim predlogom možno hitro opraviti, in zagotovo bom pri glasovanju izrazil stališče, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Morda ga je treba še kje dodelati, ampak je pa zagotovo primeren za nadaljnjo obravnavo in upam, da bo na koncu tudi obveljalo takšno stališče. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Sicer sem mnenje povedal v imenu poslanske skupine, ampak vseeno, nekaj razprav je bilo pravih cvetk, zato je mogoče dobro kaj pokomentirati. Rečeno je bilo, sindikalni funkcionarji lahko imajo vpogled v poslovanje, ubogi delavci morajo pa plačati 10 evrov, da gredo na AJPES in pridobijo podatke. Zopet ne ločimo bistva članstva v sindikatu. Člani imajo pravico pridobiti podatke znotraj svoje organizacije, znotraj svoje strukture. Ne rabijo ti delavci hoditi na AJPES, sindikalno vodstvo jim mora poročati. Ostali zainteresirani pa preko AJPES-a, zato je pač treba odšteti teh 10 evrov. In ne morem uporabiti drugega izraza kot hinavščina. Ko govorimo o predsednikih sindikatov, ki niso "naši - vaši", potem ni nobenega problema, če so člani političnih strank, pa so hkrati tudi predsedniki sindikatov, saj to pravico jim daje ustava. Ko pridemo do Semoliča pa še koga, pogrom nad njim: je bil v SD-ju, je bil v Združeni listi, pa je hkrati predsednik sindikata, 18 let že sedi v fotelju, vse najslabše o njem. To so dvojna merila, dvojni kriteriji in ni dobro, da se uporabljajo dvojni kriteriji in zato imamo ta izraz, ki sem ga prej uporabil. Ko govorimo o financiranju in poročanju, jaz sem o uvodu povedal, kaj je bistveno tega, vsaj za mene, stavkovni sklad; sklad, s katerim sindikat razpolaga v primeru stavke, ki mu omogoča akcijsko sposobnost v določenih primerih. Ali naj to objavi, naj to sporoči delodajalcem: toliko imamo denarja, do tukaj sežemo, tri dni lahko stavkamo, četrti dan nimamo več sredstev, če boste zadržali tri dni, nas boste četrti dan zlomili. Ali to naj sporočimo s tem objavljanjem? Če je to namen, izvolite, jaz sem proti temu! Ko govorimo o dvojnih merilih, še nekaj, tukaj je bila razprava tudi o verskih skupnostih, o Rimskokatoliški cerkvi. Ali pri njih zahtevamo transparentnost? Odgovor je že bil, da je nemogoče, da to zakon ne določa, da to ni mogoče narediti in da nas nič ne briga, kakšno premoženje imajo in kako poslujejo. Delno je to tudi skladno z zakonodajo in verjetno res. Če uporabim malo za šalo na koncu mogoče te težke razprave. Tudi to, ko pravijo, mi pač naberemo, kolikor naberemo, potem vržemo v zrak, kar ostane v zraku, je božje, ostalo je pa naše in vas ni nič briga, kaj mi s tem počnemo. To so dvojna merila, kar ni dobro. Ko to zahtevate od enega, zahtevajte potem od vseh, je pa vprašanje, če je to v tem trenutku sprejemljivo. Tega predloga zakona enostavno ni moč podpreti v dobro delavskega gibanja na Slovenskem.
Hvala. Besedo ima gospod minister. Želite? [[Ne.]] Predlagatelj, gospod Grims, izvolite.
Še enkrat, vsem lep pozdrav. Naj nadaljujem tam, čeprav pravijo, poštenemu človeku se enkrat pove, ampak očitno so ljudje v tem parlamentu, ki jim je treba večkrat povedati. Govoriti o sindikalnem skladu in s tem utemeljevati zaupnost oziroma tajnost, če smo pošteni, podatkov, je seveda smiselno v tistih državah, kjer sindikat plača nadomestilo delavcem, kjer sindikat plačuje stroške stavke, kjer sindikat poskrbi za vse tisto, kar pri nas ureja zakon in kolektivne pogodbe, gospe in gospodje, ker je pri nas stavka ustavna pravica. Pri nas sindikat ne plačuje iz svojega žepa plače delavcu in podobne stvari. Ne! Plačuje pa plače sindikalnim funkcionarjem, to pa ja. Zaradi tega se s tem argumentom zgolj megli situacija, mešajo jabolka in hruške in tistega, ki ve, za kaj gre, tudi, odkrito rečeno, pošteno zabava. Ko se govori o članstvu v politični stranki in sindikatih. Seveda ustava tega ne omejuje. To smo vsi enakega mnenja. Ampak nerodno je, če je bil nekdo zelo visok političen funkcionar, pa je bil pred tem član stranke, pa funkcionar v sindikatu. In se potem iz vodstva politične stranke spet vrne v sindikat, pa tudi to za mene ne bi bilo toliko sporno. Ampak, gospe in gospodje, vi ste začeli debato, da je to napad na neodvisnost sindikata. Čakajte, kdo se iz koga tukaj heca? Prav točno to je bilo rečeno: napad na neodvisnost sindikata s strani vodje Poslanske skupine SD. Lahko preverite magnetogram, si vse skrbno beležim. Če govorimo o dejstvih. Sami ste navedli kar nekajkrat, saj delavec, če je član sindikata, lahko vse dobi, vse podatke s strani sindikata. Jaz pa z vso odgovornostjo trdim, gospe in gospodje, to lahko preverite, če želite, da navadni člani sindikata zelo težko pridejo do tega. Morda v nekaterih sindikatih je to lepo urejeno. Vem pa zanesljivo, ker sem z ljudmi govoril, ki so želeli priti do tega, pa so člani sindikata, pa so rekli, da koliko pa dobi naš funkcionar, to je pa rezervirano za funkcionarje v tej stranki - pardon, v sindikatu. Koliko pa dobi naš sindikalni predsednik, toliko je pa samo za člane vodstva tega sindikata, ker to je zaupen podatek. Kje pa je vaše spoštovanje tajnosti [[...]]Poslušajte, a sindikat se iz članarine financira, ki jo plačuje ta isti človek! A verjamete, kaj si zdaj on o vsem skupaj misli? In ob tem še prebere v časopisju, da obstajajo načini, da se preko hranilnice lahko financira tudi kakšen kredit lastniku podjetja iz sindikalne članarine. Halo! To je pa res zanimiv način poslovanja kakšnega sindikata. Jaz ne trdim, ali je to res ali ni res, vsekakor pa bi bilo vseh takih ugibanj, navedb in morda tudi kakšne naresnice v trenutku konec, ko bi se vse te stvari javno objavile; in samo to predlagamo. Ko bi bili vsi ti podatki transparentni, ker je to v interesu zaupanja v sindikate, ker je to v interesu sindikalnih voditeljev in v interesu zaupanja njihovega lastnega članstva vanje in ker je to v interesu najširše javnosti. Nekateri ste opozarjali na različne vidike, da to, recimo, zdaj postavlja pod vprašaj položaj ali pa odnos članstva proti vodstvu sindikata. S tem se absolutno strinjam. Toda vsi skupaj pa spregledamo ključno: transparentno delovanje sindikatov v sistemu, kakršen je naš, s tolikšnimi javnimi pooblastili, kot jim jih daje naš pravni sistem, je, gospe in gospodje, v javnem interesu. In zaradi tega je javnost njihovega poslovanja, transparentnost njihovega poslovanja tudi v javnem interesu. To je bistvo te zgodbe. To ste spregledali vsi, ki se te teme sploh niste dotaknili. Kako je v praksi s pridobivanjem vseh teh podatkov? Nekateri ste zagovarjali drugačne trditve. Ne vem, še vedno opozarjam na to, da je tule objavljena izjava gospe Nataše Pirc Musar, ki pravi, da po pravni poti vseh teh podatkov enostavno fizično ni mogoče dobiti. To je zelo zanimivo. Če imate drugačno mnenje, predlagam, da se pogovorite z gospo Natašo Pirc Musar, da dobimo neko enotno mnenje. Ampak če se že vi tu ne morete uskladiti, kako naj bo to jasno nekemu navadnemu delavcu, ki bi zgolj rad verjel, da se tisti na čelu sindikata res bori zanj in ne za kaj drugega in da je ves socialni dialog namenjen dejansko njemu, njegovim pravicam, njegovim koristim. Saj za to naj bi šlo v socialnem dialogu, da se usklajuje interese zaposlenih, še zaposlenih, s tistimi predstavniki preostalih skupin v družbi, ki tudi sestavljajo v normalnem demokratičnem svetu elemente oziroma bistvene sestavne dele socialnega dialoga. Koliko je v tem trenutku mogoče računati na kakšno dobro voljo sindikatov, kar ste nekateri že rekli, ja, saj to bodo sami razgrnili, to bodo sami potrdili. Dovolite, da izrazim utemeljen dvom, spet na osnovi časopisnega članka, v katerem lahko preberemo tudi tole: "Vprašanje o podatkih glede prihodkov in glede članstva" - se pravi, samo število, ne kakšnih imen in priimkov, da ne bi kdo spet zlobno interpretiral zadeve-, torej, vprašanje glede skupnega števila članstva, okvirnega, pa seveda prihodkih o poslovanju, so naslovili na sindikalne centrale. Na enajst sindikalnih central. Verjamete ali pa ne, to je točno zapisano v tem članku, iz osmih niti odgovora niso prejeli! Toliko o javnem delovanju sindikatov in njihovi dobri volji, o kateri ste ravnokar govorili, pa če nič drugega, je že znak nespoštljivosti do javnega medija. Ampak zanimivo je, da še v dveh so izrecno zapisali, "na ta vprašanja vam ne moremo odgovoriti, ker so to naši podatki povsem internega značaja." In pika. In samo iz ene same častne izjeme, so poslali neke delne podatke, pa tudi tam seveda niti približno ne vseh. Toliko okoli dobre volje in koliko se tukaj lahko računa na dobro voljo. Zdaj moram reči, da to težko razumem. Razen v kontekstu tega, da se kaj želi prikriti, ampak če ljudje enkrat začutijo, da jim nekdo nekaj prikriva, potem se zgodi to, kar se vam je že zgodilo, da gre predsednik Vlade pa predsednik največjega sindikata v neko podjetje in oba na točno isti način, z enako frekvenco, delavke in delavci, zaposleni, veselo izžvižgajo. Jaz ne vem, ali je to vaša predstava socialnega dialoga? Če se hoče obrniti ta začaran krog, ker sedaj se je zavrtela neka spirala nezaupanja, potem je prvi in temeljni pogoj, da se nalije čistega vina, da se stvari predstavijo javnosti v celoti in sploh, še enkrat poudarjam, ne razumem tistih, ki nase prevzemate to, da pravzaprav na nek način postajate pogrebci sindikalizma in pa likvidatorji socialnega partnerstva, ker s tem, ko zagovarjate skritost, tajnost, prikrivanje podatkov pred ljudmi, v bistvu vnaprej rušite neko demokratično normo, ki je bila v tej državi že uveljavljena. Ker če ne bo več zaupanja, če ne bo več sindikalnega organiziranja v zadostni meri, potem socialni dialog ne bo polno več živel v tej državi in to bo velika in nepopravljiva škoda. In to zgolj zaradi zasejanega nezaupanja, ki ga ni zasejala nobena politična stranka, ampak se je zelo jasno izkazalo ob prej navedenih obiskih predsednika Vlade in pa nekaterih ključnih sindikalistov v kakšnem največjem podjetju države, ki se je znašlo v težavah. In težko je razumeti, da se na to ustrezno ne ukrepa. Tukaj gre vendarle za ohranjanje nečesa, kar je tudi ustavna dobrina, in to, verjemite, v SDS govorimo brez fige v žepu. Tisti, ki mislite drugače, ste mogoče pozabili, da je SDZS, katere soustanovitelj sem bil tudi sam, nekoč nastala na osnovi sindikalnega gibanja, Tomšičevega sindikalnega gibanja še v prejšnjem režimu. Ampak lepo vas prosim, ne njegovo junaštvo primerjati s tem, kar počnejo sedanji sindikalni voditelji. Kajti gospod Tomšič je takrat dobesedno nosil tudi glavo naprodaj, če bi se stvari malenkost drugače obrnile in kakšen hladen vetrič zapihljal tam z vzhoda, bi gospod Tomšič končal v kakšnem trajnem taborišču, za kar je, žal, tudi kdo iz Slovenije podpisal v Uradnem listu ustrezno pravno podlago, kolikor se je tudi to že pozabilo. Danes je pravzaprav žalostno, da se ob tem, ko je tudi en del prav te najbolj pozitivne demokratične zgodovine Slovenije nastal prav na delavskem gibanju iz samoorganiziranja zaposlenih, da se pravzaprav to izrojeva v neko sindikalno elito in da ima ta sindikalna elita, ki ji očitno članstvo ne zaupa več zaradi vseh stranpoti, ki jih seveda denar, lastnina in vse ostalo potegne za seboj. In da ima ta situacija še politične zaščitnike, ki se borijo, da se ja kaj ne bi slučajno spremenilo, ker jim pač prija, da je tu nekje prikrito. In pri tem se celo sami v besedah zavzemate za to, da se socialni dialog ohrani. Mimogrede, kako to v praksi izgleda, smo si ogledali pri zakonu o visokem šolstvu. Najprej smo tudi mi podprli to, da bi večjo besedo imeli sindikati, da bi večjo besedo imeli tudi tisti, ki jih to neposredno prizadeva, torej študentje, potem je prišlo do vaše politične kupčije, pa ste to veselo vrgli ven. Toliko o vaši doslednosti pri socialnem dialogu in teh stvareh. V kontekstu dejstva, da je to vendarle nekaj, kar v modernem svetu ne pozna samo Slovenija, da je to nekaj, ker je evropska norma, zlasti severnoevropska norma, kjer veste, da so te stvari izrazito razvite in razvejane, bi vendarle veljalo vas vse pozvati še enkrat, da ponovno pretehtate to odločitev. Temelj delovanja vsake politike, celo temelj delovanja vsake vlade, kolikor tisti, ki si mislite, saj kaj nam pa morejo, še tri leta je do volitev - temelj delovanja vsake vlade je njena legitimiteta, gospe in gospodje. To pa govorim kot politolog. To piše v vsakem poceni učbeniku, pa tudi v najboljšem učbeniku točno isto piše. Temelj je zaupanje. In ko enkrat ni več zaupanja, ni več legitimitete. In s tem problemom vse vi soočate dvakrat, ko gre za vašo vlado v celoti in, žal, tudi ko gre za nekaj kar presega vsakokratno vlado, ker trdim, da institut socialnega partnerstva, socialni dialog kot vrednota to presega tistega, ki je na oblasti. Zato sem na začetku izrazil upanje, da bo vendarle prevladala zrelost. Povedal sem, da bi bilo dobro, da bi bila transparentnost teh podatkov plod nekega visokega, skupnega konsenza, ker gre za stvar, ki dolgoročno začrta okvir delovanja neke države. V našem primeru celo njene ustavne ureditve, kajti v ustavi, še enkrat poudarjam, zelo jasno piše: "Slovenija je pravna in socialna država." Glede na to, da imate nekateri izjemno veliko dela s klepetom sami med seboj in da vas očitno ta tema prav nič ne skrbi, mislim, da na nek način zelo jasno tudi s tem v vladajoči koaliciji kažete svoj odnos do socialnega partnerstva in socialnega dialoga, ki vas pač zanima do tistega trenutka, ko je to vzvod vaše oblasti ali pa vzvod na njeni poti. Tisti trenutek, ko pa gre za to, da bi bilo treba narediti stvari zgolj transparentne, take, kot se v besedah za to vsi tudi sami zavzemate - transparentnost poslovanja, mimogrede, piše tudi v vašem predvolilnem programu oziroma v tistem, kar ste podpisali po volitvah - tisti trenutek vas pa to ne zanima več, ker se pač sledi nekim drugim interesom. Tudi to je legitimno, nisem pa prepričan, da ne bo imelo posledic, celo žal, prepričan sem, da bo imelo pogubne posledice za socialni dialog, da bo imelo to nezaupanje, ki je bilo sedaj zasejano zaradi pač mnogih okoliščin pa tudi, delno, zaradi odnosa sorazmerno sprva vehementnega ali pa podcenjujočega do vprašanja zmanjševanja števila zaposlenih, do daljšanja vrst na zavodih za zaposlovanje, ki so ga kazali nekateri iz Vlade. Krepitev tega bo seveda pomenila, da se na ta način delajo, če hočete, tudi politična kultura za naprej. To je nekaj, kar trajno začrta pot nadaljnjega razvoja države Slovenije. Zato me čudi, kje so danes vsi tisti, ki imajo v svojem programu tako poudarjen socialni dialog, in predvsem, zakaj tisti iz teh vrst, ki imate socialnega dialoga polna usta, pravzaprav danes zagovarjate, naj se vse to pred javnostjo skrije. Kaj skrivate, gospe in gospodje? Vsak, ki vas danes gleda, vsak sindikalist, vsaj navaden član sindikata, ki bo postavljen pred plačilo položnic v naslednjem mesecu, se sedaj sprašuje: v čemu je problem, zakaj ne bi bilo to javno? Na to ne znam odgovoriti jaz. Jaz upam, da jim boste znali to odgovoriti vi skupaj s sindikalnimi voditelji. Ker, če ne boste znali, potem bo danes, žal, dan, ko bo pač treba se soočiti z realnim stanjem in da ste še na nekem dragocenem področju družbenega življenja v času vaše vladavine povzročili nepopravljivo škodo. Tako, kot ste že na področju podjetništva, gospodarskega razvoja in zunanje politike in na ta način seveda to očrtava tudi našo skupno pot v prihodnost. Žal mi je samo, da se nekateri [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Želi še več razpravljavcev. Dajem čas za začetek prijave. Prijavljenih je 6 razpravljavk in razpravljavcev. Vsak bo imel na razpolago 5 minut. Prvi ima besedo gospod Borut Sajovic.
Hvala lepa. Zadnje besede, ki jih je izrekel moj predgovornik, so bile, pa jih seveda kamere in mikrofoni niso zajeli, so bile: "Smeh vas bo minil na volitvah". S tem se močno strinjam in to seveda tudi prikazuje, zakaj v tej zgodbi gre. Gre za politizacijo in pa za podreditev sindikalnega gibanja trenutni in pa aktualni politični oblasti. Tisti, ki danes to predlagajo, tista štiri leta, ko so bili na oblasti, niso imeli nobene potrebe, da bi premoženje sindikatov postalo bolj javno in pa bolj transparentno. S predlogom so želeli povedati, da je pa taka ureditev, kot se predlaga, neka mednarodno prepoznana evropska zgodba in pa še kaj. Jaz sam berem stališča njihovega predloga, ki pravi v točki 4: Prikaz ureditve v drugih pravnih sistemih in prilagojenosti ureditve pravu EU. Predlog dopolnitve zakona ni predlagan z namenom usklajevanja s pravnim redom Evropske unije, saj le-ta tega področja ne ureja. Se strinjam. Nadalje. Predlog novele zakona obravnava specifično področje, ki v drugih pravnih sistemih ni obravnavano oziroma določeno, zato mednarodna primerjava ni možna. Enostavno nesmisel nad nesmisli. Evropa ima v sindikalnem gibanju daljšo tradicijo kot pa Slovenija. Po njej se lahko pozitivno zgledujemo in tam gre seveda ureditev v smislu če si nekje član, če plačuješ članarino, potem moraš biti do tega tudi zelo odgovoren in je tvoj interes in pa pravica, da izveš, kaj se s tvojim denarjem v neki organizaciji, ki je organizacija zasebnega prava, tudi dogaja. Če seveda s tem nisi zadovoljen, če podatkov ne dobiš, potem je tvoja naloga, da opozoriš, da sistem ne deluje pravilno oziroma da se iz tega sistema odstraniš in pa izstopiš. To je tvoja naloga. Če pa bo naloga politike, da bo legalizirala, kako naj vsakokratna oblast gleda na premoženje osebe zasebnega prava - danes so na vrsti sindikati, jutri bomo vzeli, če bo politična potreba za to, pod drobnogled športna, kulturna, gasilska, taborniška in še kakšna društva, če bo le aktualni oblasti to ustrezalo. Naslednji korak pa bo, če bo aktualna oblast smatrala, da je to potrebno, potem je treba pogledati tudi, kaj se dogaja v družinah med rjuhami in kaj vsakdo od nas tisti trenutek nosi v denarnici. Gre enostavno za korak, ki je v tej logiki varovanja človekovih pravic šel predaleč. In ta razmislek, gospe in gospodje predlagatelji, ni pravi. Vas pa podpiram, in se strinjam s tistim delom zgodbe, da vsak od nas, ki je član kateregakoli od sindikatov, na svojem področju naredi kar največ, da bo delo sindikatov postalo javno, transparentno, pregledno - najprej za tiste člane, ki so plačali članarino, v nadaljnjih korakih pa javnost dobiva ustrezne podatke, preko sistema, ki ga v Sloveniji ta trenutek zagotavlja AJPES, in jaz mislim, da je to to. Je pa seveda slabo, kadar se politika poskuša na tak ali drugačen način podrediti sindikatom. To ni naša naloga. Naša naloga je zakonodaja, naloga sindikatov pa, da varujejo in spoštujejo pravice delavcev, pa ne proti politiki, ampak v rezmerju do delodajalcev in lastnikov. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Ivan Grill.
Najlepša hvala. Naj uvodoma najprej demantiram izjavo mojega predhodnika in tudi nekaterih razpravljavcev, da Slovenska demokratska stranka v preteklem mandatu ni sprejela tega zakona oziroma da ni želela, da se takšne stvari objavljajo. Ni res. Predlagali smo zakon, ki ga vi niste podprli in tudi Ustavno sodišče je takrat zavrnilo takšno rešitev. Ampak, Slovenska demokratska stranka še zdaj resnično predlaga, da se vsako premoženje javnih funkcionarjev javno objavi. Zakaj bi kaj skrivali? Zato vaš poskus tukaj predstaviti, da se Slovenska demokratska stranka s tem zakonom skuša maščevati sindikatom - to preprosto ne drži. Naj tisti, ki niso spremljali razprave, zdaj dobijo še enkrat informacijo - ta zakon ima v bistvu samo en člen, ki določa, da se podatki iz poročila o delovanju sindikalnih central na AJPES-u objavijo javno. Vsaka resna sindikalna organizacija bi lahko take podatke objavila na svoji spletni strani, zakaj bi jih pa skrivali. Ali pa, če temu nasprotujete, da ne bi bilo slučajno nekaj evrov stroškov za državo, če bi moral to AJPES javno objaviti, napišimo amandma, da lahko novinarji objavijo to poročilo. Pa sem prepričan, da bodo novinarji tistih 10 evrov žrtvovali, da bodo dobili tako poročilo na AJPES-u, pa bodo to tudi objavili. Nobenega razloga ni, da se nekaj skriva. Bo pa to veliko prispevalo k temu, da bodo imeli člani teh sindikatov večje zaupanje v sindikate, kot ga imajo zdaj. Pa zdaj nekaj o tem delovanju naših sindikatov, o zaupanju. Zelo je omajano to delo sindikatov. Zakaj? Sindikat ni več tisto, kar je bil včasih, da samo enkrat na leto priskrbi ozimnico in da prireja sindikalne zabave, silvestrovanja, izlete. Delavci od sindikatov pričakujejo pomoč takrat, ko jo bodo potrebovali, da bodo zaščitili njihove interese takrat, ko bodo v nevarnosti, da izgubijo delo. Da se jim pomaga takrat, ko bodo izgubili delo. Žal je od tega zelo malo takrat, ko je ta pomoč potrebna. Poglejmo primere Mure, Steklarske nove, Gorenja, ni se hudo veliko govorilo o Labodu iz Novega mesta, o Beti iz Metlike, o Novoteksu in številnih firmah, ki so v bistvu tiho propadle, pa so sindikalisti takrat tudi bili zelo, zelo pasivni oziroma o njih ni bilo slišati hudo veliko. Kako se predsedniki sindikalnih central na veliko širokoustijo, kako je treba plače delavcem zvišati, kako je treba plače menedžerjem znižati. Strinjam se s tem, da je marsikatera plača menedžerja neetična, ampak kljub temu so menedžerji tisti, ki so odgovorni, da podjetje posluje in da imajo na ta način delavci tudi delo. Nisem pa še slišal, pa tudi nikjer prebral, da bi se kateri od predsednikov sindikatov zdaj v tej krizi, ko se številni odpovedujejo svojim plačam oziroma si jih znižujejo, da bi kateri takrat izjavil, da si bo tudi sam solidarnostno znižal svojo plačo. Še več, v bistvu skrivajo podatke o svojih plačah kot kača noge. Zdaj naj bi bilo to nekje objavljeno, ampak dvomim, da je bilo to povsem prostovoljno. Pravijo ali pa pravite predvsem v koaliciji, da so delavci prostovoljno v sindikatu. So, resnično so, zato ker pričakujejo neko zaščito takrat, ko bodo pomoč potrebovali. Vendar se vedno potem izkaže, da pomoči, ki jo pričakujejo, ne dobijo takrat, ko je to potrebno. Sedaj imamo številne take primere in zato je prav, da bi s tem, ko bi se premoženje ali pa poslovanje teh sindikalnih central javno objavilo, bi lahko marsikomu, ki je član enega sindikata, lahko na podlagi takih podatkov predvsem prostovoljno izbiral, da se včlani v nek drug sindikat. In pa tudi to, izjave, da so pač voljeni, da so delavci tisti, ki volijo svoje vodstvo, vsi veste, da ni res temu tako. Te volitve in vse tisto, kar je, je farsa. Vse se dela v ozadju, po receptu še iz časa partije in komunizma tudi pri nas, in to je v sindikatih sedaj še zelo prisotno. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima mag. Branko Grims.
Bom kar nadaljeval tam, kjer je spoštovani kolega Sajovic iz LDS nehal. Navedel je s čim sem končal, seveda je pa pozabil navesti prvi del stavka zato, ker mu ni ustrezal. Namreč, kaj sem jaz opozoril? Da posmehovanje, ki ste ga zdaj ob koncu izvedli, in vas je bila cela vrsta, to je; tudi največja vladna stranka, da ji ne naredim krivice, je bila aktivno udeležena v tem posmehovanju; to je objektivno posmehovanje socialnemu dialogu in pa transparentnosti poslovanja, torej vrednotam, na katere v besedah pa tudi po vaših zapisanih programih sami prisegate. In to je vaš problem, zaradi tega, ker vi očitno govorite eno, delate pa nekaj popolnoma drugega, celo povsem nasprotno. Zato se ne čudite, če se potem soočate vsi skupaj s krizo zaupanja in legitimitete, ki počasi prerašča v politično krizo. Če gre tukaj samo za politiko, s strankami je pač tako, pridejo pa grejo in enako velja za vlade, drugo pa je, ko gre za socialnih dialog kot celoto, kjer bi bila transparentnost in njegov dolgoročni obstoj celo krepitev zagotovo v javnem interesu. Ne samo za to, ker je to v skupnem interesu celotne družbe, ampak tudi zato, ker je to zapisano v slovenski ustavi in gre torej tudi za odnos do ustavne vrednote. To objektivno posmehovanje socialnemu dialogu in transparentnosti poslovanja, ker smo mi več čas dosledno zagovarjali, ki ste ga izvedli prej, pa je, če ga dobro premislite, tudi objektivno posmehovanje vsem zaposlenim, kajti njih to neposredno bremeni. Zanje v resnici gre, za njihove pravice in seveda za njihovo delo, pravico do dela in njihove plače in vse, kar iz tega izhaja. Zakaj to počnete, ne vem, ampak zagotovo pa vem, katero metodo se potem uporablja. Tisto, ki jo danes ves čas zagovarjate, ko gre za vprašanje transparentnosti sindikalnega poslovanja. To je metoda skrivanja. Če kdo misli, da pretiravam, bi samo opozoril, da kolikor je meni znano, prvič v zgodovini samostojne Slovenije so bili uradni podatki, ki jih je izmerila agencija, ki je za to pristojna v zvezi s poslovanjem našega gospodarstva, jih je Vlada kar deset dni skrila pod embargom, vrgla v predal. Ko so bili končno podatki objavljeni, glej čudo, naslednji dan je čisto slučajno prišlo do nekih aretacij in potem so vsi v javnosti z gospodarstveniki vred vedeli poimenski seznam, kdo je bil aretiran, pa celo njegovo življenjsko zgodbo, kako uničujoče podatke je pa nameril naš sistem in tudi Evropa preverila glede poslovanja gospodarstva v tem obdobju, tega pa nihče ni vedel. Fantastičen trik. Ampak zgolj slučajno. Tukaj je vse slučaj. In tukaj gre za enako. Ko predlagamo, da bi se vendar te stvari, zato ker gre za obrambo vrednote, ki je tudi ustavna vrednota, naredilo transparentne, da bi se ponovno okrepilo zaupanje, da bi se okrepilo socialni dialog, se vi temu posmehujete in temu nasprotujete na vse kriplje. Želite, da vse to ostane očem prikrito. In če mislite, da je samo moja izkušnja in da ni realna, ki sem jo navedel, ko sem se pogovarjal z ljudmi,da kot člani sindikata niso uspeli priti do podatkov svojega lastnega sindikata, koliko denarja se je priteklo vanj, še manj pa, kako v resnici je bil uporabljen po strukturi, kje pa, da bi to dobili. Če mislite, da je samo moja izkušnja taka, vam spet nekaj citiram iz časopisa: "Večina članov sindikata, če ne postanejo posvečeni funkcionarji, nikoli ne izve, koliko denarja se nateče v sindikat." In naj dodam, o njegovi porabi pa še veliko manj. In potem se čudite, če se tudi tam pojavlja kriza zaupanja. Še enkrat, če imate vi kot stranke, kot Vlada, kot koalicija zdaj probleme s krizo zaupanja in s tem tudi krizo legitimitete, prav, sami ste odgovorni za svoja dejanja, za svoje delo in soočite se s posledicami. Ampak ni pa prav, da se prepušča še naprej sedanje stanje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]na tem področju, tako kot je bilo do sedaj, ko gre za socialni dialog, ker bo to spodneslo en dragocen demokratičen institut, en demokratičen standard, ki smo ga v Sloveniji imeli [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Besedo ima gospod Vito Rožej.
Hvala za besedo predsedujoči. Jaz sam nimam nobenih osebnih izkušenj s sindikati, tako kot so zelo pičle tudi moje osebne izkušnje z redno zaposlitvijo in to je mislim, da tudi problem, ki bi se ga konec koncev morali tudi sindikati lotiti, ker velik del mlade populacije enostavno ne ve, kaj je to redna zaposlitev za nedoločen čas in temu primerno je tudi njihovo poznavanje sindikalnega dela. Dobro, to je sicer razprava, ki se tega obrobno dotika, ampak želim samo povedati, da sem do zdaj skratka sam kot liberalec, "libertarec", če hočete svobodnjak, umetnik na svobodi vedno bolj zaupal sebi v zagotavljanju socialnih pravic kot sindikatom in tudi sebi bolj, kot pa sistemu pokojninskega zavarovanja, ki ga mi imamo. Če to spet skušam združiti nazaj, mi je zato v tem trenutku zdaj, ko sem osebno zelo na strani predloga nove pokojninske reforme, čudno nasprotovanje sindikatov tej reformi, ampak to je vse, kar bi jaz lahko iz vidika emotivne osebne stvari lahko o celi situaciji rekel. V današnji debati se je pokazalo, da imate mnogi med vami seveda pestrejše izkušnje, eni pozitivne, drugi spet ne. Jaz sam sem že tudi prej v razpravi rekel, da sem načeloma naklonjen transparentnosti delovanja vseh akterjev javnega življenja. Moram pa reči, da se je, kot sem že prej rekel, skozi razpravo moja naklonjenost temu predlogu zmanjševala, ne pa povečevala. Položim na dušo predlagateljem zakona vsaj to, da naj mogoče v prihodnje, če v resnici želijo, da bi nek zakonski predlog speljali skozi to parlamentarno proceduro, kar v tem trenutku sicer dvomim, ker se sprašujem, kaj bi potem počeli, mogoče za predlagatelja izbrali prepričljivejšega oziroma priljudnejšega zagovornika. Se pa seveda tu sprašujem, kaj bi pa bilo, če bi pa bila podpora temu zakonu izkazana. Kaj bi pa potem v tej celi razpravi predlagatelji govorili in močno dvomim, da bi; v tej silni želji po pomoči sindikatom, da si učvrstijo svoje zaupanje med svojim članstvom; da bi s sprejetjem tega zakona pomisleki, napadi, šikaniranja sindikalistov prenehali. Zato jaz žal svoje podpore k temu zakonu v prvem branju ne bom mogel dati pa bi jo sicer mogoče lahko. Glede na vse navedeno pa, saj razumete. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Med privoščljivim smehljanjem opozicije so na moj račun v eni od prejšnjih razprav letele obtožbe, da lažem. Drugo. Želim demantirati. Oba sindikalna funkcionarja boste našli poimenovana na spletni strani sindikata Alternativa in Solidarnost. Oba sta sindikalna funkcionarja, sicer leže spletna stran. In ta dva sindikalna funkcionarja nista razkrila podatkov o tem, koliko dobivata nagrade iz članarine sindikatov. Se pa v nekaj tisoč evrih merita plači, ki jih dobivata kot član uprave. Eden kot delavski direktor in drugi kot predsednik sveta delavcev. Zato od tistih, ki mi očitate, da lažem, pričakujem,da se mi boste opravičili. To je prva stvar. To, da se boste še kar naprej paternalistično vedli do poslank je pa tako ali tako stalna praksa. Sedaj pa o tem, o čemer je bilo, govora o evropski normi, ki da bi jo vpeljal ta predlagani zakon. Težko verjamem, da se lahko kdo sklicuje na evropsko normo, ko kot predlagatelj ni poskrbel za to, da bi v predlogu zakona bil opravljen tudi primerjalni pregled, ker je rekel, da se to ne da narediti. Ampak mi smo do teh podatkov prišli in edino v Estoniji imajo taka določila, po katerih je treba javno objavljati podatke o finančnem stanju, ali bilanco, ali če hočete te stvari. Pravite,da so malenkostne spremembe v zakonu. Eden je celo rekel, vsaj ne zavrniti, bomo pa popravili. Ja, kaj? V enem samem členu? In če gre za tako malenkostno spremembo zakona, zakaj je bila hkrati z vložitvijo zakona, pa ne po skrajšanem postopku, ampak po rednem, vložena tudi zahteva za splošno razpravo? Če so to take drobnarije, zakaj bi ure in ure razpravljali o stvareh, ki se jih da v hipu popraviti, če bi to veljalo. Rečeno nam je bilo, da smo likvidatorji socialnega partnerstva. To je spet ena izmed tistih z lahkoto izrečenih obtožb, ki je res cinična, če jo povežemo s tistim, ki jo je izgovarjal. V preteklem mandatu smo obravnavali Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju. Takrat so bili sindikati in sindikalisti razglašeni za požigalce firm. Takega nezaupanja do sindikatov, kot smo ga takrat slišali, nisem slišala. Ali pa pri Zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Takrat je odbor vodil poslanec takratne največje vladajoče stranke. Žaljiv, nesramen, aroganten odnos do predsednika reprezentativnega sindikata je kazal. Ta se nadaljuje tudi v tem mandatu. To so stvari, ki jih je treba vedeti, ko govorimo o likvidatorjih socialnega partnerstva in o tistih, ki si danes na svoj prapor obešajo zahtevo po socialnem dialogu. Kje ste bili takrat, ko smo predlagali Zakon o soudeležbi delavcev pri delitvi dobička. Kaj vse ste o nas govorili, ko smo tej predstavniški demokraciji govorili, in niste sindikatov priznali za reprezentativne predstavnike delavstva. In ko govorimo še o kakšnih drugih rečeh, pravne osebe zasebnega prava ne prijavljajo prihodkov in premoženja. Največja takšna zasebna pravna oseba že več kot tri leta ne prijavlja prihodkov. Ampak, veste, lahko je seveda takrat skriti vse te podatke, vsi ti ne dajejo, kar je seveda [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[....]]dobra krinka za vse tisto, česar ne želite poimenovati. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Jaz bi zelo rad spregovoril o tem: če bi bilo v tej državi normalno, bi moralo biti tako, da bi bili sindikati vedno na strani delavca in vedno resni sogovorniki Vladi, z močnim pravnim aparatom, ki bi zagovarjal pravice delavcev. Pa ni tako. Če pogledamo dejansko sliko, vidimo, da je delavec zelo prepuščen sam sebi. Tudi takrat, ko se deli iz stečajne mase tisto, kar je ostalo na pogorišču, pride zadnji na vrsto. Ko se izplačuje je prvi seveda stečajni upravitelj, ki mora domov nesti 100 in več tisoč evrov za svojo pokopališko dejavnost, potem pa, če kaj ostane, damo delavcu. Nič ne zanima, niti to, niti prejšnjo vlado, kako bo delavec preživel, ali ima zadostno plačilo za svoje opravljeno delo, ali je to zadosti debela denarnica za to, da si kupi tisto, kar je nujno za preživetje, normalno košarico življenjskih stroškov, ali bo lahko plačal položnice. To še zdaleč ni prioriteta te vlade, da bi skrbela za to, kako bo delavstvo preživelo. So pa seveda polna usta solidarnosti v vseh ministrstvih, ki se znajo pohvaliti s tem, kako želijo rešiti probleme. In danes smo priča, recimo, eni zelo veliki neumnosti, da rešujemo pogorišče Mure, ko je to že pogorelo. Jaz vas sprašujem:Kkje so bili sindikati, ko smo na Primorskem zapirali Drogo, pa, recimo, v Ljubljani Kolinsko, pa Tobačno, pa ko smo v bistvu kar tako podarili Splošno plovbo, pa ko smo v bistvu predajali Elan v roke Hrvatom, pa ga kasneje kupovali nazaj z državnim denarjem? Kje so bili sindikati, ko smo prodajali Zlatorog Henklu? Kje so bili sindikati, ko so prodajali Istrabenz OMV-ju? In še bi lahko naštevali. En sam primer vam dam. Nemčija je bila porušena do tal, vendar Mercedeza niso prodali. Mi prodajamo danes vse, kar se prodati da, zato da se kuje dobičke, za delavce pa vam ni mar. Sindikalizem v Sloveniji bi moral delovati tako, da bi zagovarjal interes delavstva. Če govorimo o korupciji, potem prav gotovo je sedaj tej vladi naklonjen levosredinski sindikalni aparat, kakor je bil prej prejšnji vladi naklonjen desnosredinski aparat. Ker pa sem v bistvu nekako povezan z Železnico, bi pa rad izpostavil dve razliki. Železničarji nimajo minimalnih plač in prejemajo za svoje delo, tudi zavoljo sindikata, normalno plačilo. Medtem ko v mnogih podjetjih, ki jih vodi levosredinski sindikat, delajo nenormalno dolge delovnike in ne dobijo niti zajamčenega osebnega dohodka. In še enkrat to, kar je gospa Potrata povedala. Seveda zavajate, ko govorite o tem, koliko kdo dobi plače. Gospod Albert Pavlič dobiva plačo po sklepu Vlade, ki ga je vaš predsednik podpisal. In če dobiva preveliko, ja, nekaj je narobe potem v tem kontekstu. In kaj je narobe še na železnici? Narobe je to, da minister Vlačič še zdaj ni prišel na Slovenske železnice, ni potrkal na vrata. Dvakrat smo že zamenjali direktorja, enkrat, ko je vaš predsednik Vlade odšel na, v bistvu, pogovor z Merklovo, kako bosta izvršila nakup Slovenskih železnic, je gospod Vlačič na hitro porinil osebo, ki niti ni imela programa, pa je sedaj ugotovil pred dnevi, da ta oseba ni primerna za vodenje, pa smo imenovali novega direktorja. Bojda bo ta primeren. Izgubljamo čas, medtem ko tujci prodirajo na naše tire, na našo infrastrukturo, dobivajo ustrezna dovoljenja za uporabo te infrastrukture in seveda nam kradejo tudi tovor, ki prihaja v Luko Koper. Ampak to Vlade ne zanima. To so partnerji, tako imenovani strateški partnerji. Seveda, to je problem na Slovenskih železnicah in tudi na to opozarjajo železniški sindikati in zato so neželeni in že nekaj časa se vrši demontaža tega sindikalnega gibanja in Vlada "bojda" misli, če bo eliminirala sindikat, bodo rešeni vsi problemi na Slovenskih železnicah, kar pa seveda še zdaleč ni res. Začnimo že enkrat obnavljati to infrastrukturo in Vlada naj poskrbi, da bodo projekti tudi realizirani. Skratka, nepravilnosti je na vladni strani kar ogromno in je treba pogledati resnici v obraz.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v četrtek, 22. oktobra 2009, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O GLAVNEM MESTU REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavnici Vlade gospe Meti Vesel Valentinčič, državni sekretarki Službe Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem, spoštovane poslanke in poslanci! Pred seboj imate novelo Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije iz leta 2004, ki ureja razmerja in sodelovanje med državnimi organi na eni strani in Mestno občino Ljubljana na drugi strani pri izvajanju njihovih pristojnosti. Gre za naloge, ki so pomembne za razvoj Ljubljane kot glavnega mesta države, in gre za urejanje pogojev za delovanje državnih organov in organizacij državnega pomena, tujih diplomatskih in drugih predstavništev ter organizacij. Mestna občina Ljubljana kot glavno mesto je torej pri izvajanju svojih avtonomnih nalog zavezana upoštevati tudi interese države. Ljubljana je seveda tudi upravno središče Slovenije in kot taka gravitacijski center. Seveda je glavni atribut Ljubljane kot glavnega mesta atribut državnosti. Pa vendar, prav to, da je v Ljubljani kot gravitacijskemu centru skoncentrirana večina najzahtevnejših področij na gospodarskem, finančnem, izobraževalnem in še katerem področju, zahteva tudi drugačne standarde izvajanja teh različnih dejavnosti in zahteva tudi zelo razvejano infrastrukturo. V zvezi s tem pa se pojavlja tudi socialna problematika v najširšem smislu. Glede na to, da je vloga glavnega mesta predvsem ta, da zagotavlja državi in državnim organom in njenim organizacijam pogoje za delo, smo opravili analizo stroškov in prihodkov, da vidimo, kakšno je razmerje Ljubljane kot glavnega mesta na tem področju do ostalih slovenskih mestnih občin. Ta analiza je pokazala, da je Ljubljana kot mesto, kot glavno mesto bolj obremenjena od drugih mestnih občin, saj so stroški Ljubljane za izvajanje občinskih nalog presegli povprečne stroške za iste namene v mestnih občinah za približno 9,4%. Upoštevajoč tudi načelo koneksitete ugotavljamo, da njeni prihodki niso sorazmerni obremenitvam, ki izhajajo iz statusa položaja in delovanja glavnega mesta. Izhajajoč tudi iz identifikacije dodatnih nalog in obremenitev, kakor tudi prednosti, ki jih mesto Ljubljana ima v obliki finančnih posledic, vse kar prinaša status tega glavnega mesta, in tudi na podlagi analize finančnih odnosov med Vlado Republike Slovenije in glavnim mestom, je definirana strokovna utemeljenost dodatnega financiranja glavnega mesta skozi ta zakon, katerega predlagamo danes v novelacijo. Tako stališče je podkrepljeno tudi s primerjalno pravno analizo, ki smo jo v gradivu pridali in ki kaže na to, da se vendarle status in financiranje glavnega mesta večinoma ureja posebej. Na podlagi tako oblikovanih analiz predlagamo dve spremembi, ki sta ključni. Prva je, da se omogoča sofinanciranje z dogovorom opredeljenih razvojnih programov mestne občine iz državnega proračuna neposredno s pogodbo z Vlado, torej ne z javnim razpisom. Ko govorimo o odgovoru, gre za dogovor iz zakona, ki ima pravno naravo pisma o nameri. In druga točka,da se zagotovi trajni vir financiranja nalog in programov, s katerimi v okviru svojih pristojnosti mesto zagotavlja širši javni interes. To je v višini 0,73% dohodnine vplačane v predpreteklem letu in za leto 2010, ko bo zakon začel veljati in se uporabljati, bi to zneslo 15 milijonov in 950.000 evrov. To razmerje med dohodnino in stroški financiranja se bo preverjalo štiriletno. Metodologijo bo pa določila posebna vladna uredba. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Anton Anderlič bo predstavil stališča Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovani! Spremembe Zakona o glavnem mestu so na dnevnem redu zato, ker je zakon iz leta 2004 s svojim namenom dosegel samo polovico želenega. Takrat je bilo predvideno, da se bo nadaljevala reforma lokalne samouprave do te mere, da bomo dobili pokrajine, da bomo znotraj tega tudi določene druge funkcije, ki naj bi jih mesto imelo znotraj osrednje pokrajine, umestili skupaj s spremembo Zakona o financiranju občin, ki bi zagotovil tudi tisti del, ki je pravzaprav pri vsakem zakonu nujen, možnost realizacije, torej zagotovitev finančnih sredstev in vzpostavitev nekaterih relacij, ko gre za dogovarjanje ali za izvajanje nekaterih prenesenih oziroma dogovorjenih funkcij. In ker temu ni bilo tako, da bi v teh petih letih naredili te spremembe - verjamem, da bo slej ko prej narejena regionalizacijo v Sloveniji do te mere, da bo mogoče tudi znotraj tega, po vzoru Avstrije ali kakorkoli drugače, imelo tudi glavno mesto Republike Slovenije nek poseben status v povezavi s prenosom funkcij in podobno, kar je vse stvar drugih diskusij. Bistvo pri tem zakonu je, da to ni zakon proti občinam, navadnim občinam, če temu tako rečem, ali mestnim občinam, ki imajo, recimo, z zakonom že tudi določen nek poseben status, pa vendar ne do konca operacionaliziran do te mere, da bi določene funkcije, ki bi jih lahko država mirne duše prenesla na te občine, tudi konec koncev takrat, ko smo vzpostavljali nov sistem lokalne samouprave in ko smo določili 12 mestnih občin, je bil to poskus, da bi to že bila neka zasnova za nadaljnjo reformo. Ko pravim, da to, kar urejamo s tem zakonom, nikakor ni naperjeno proti komurkoli, ampak predvsem utrditev nekaterih prepričanj tako v parlamentu kot tudi v javnosti, da vse države imajo glavna mesta, da imajo glavna mesta v vseh državah neke posebne vloge, posebne pristojnosti. Konec koncev, tudi odgovornosti, saj vendarle gre za stari, ki jih uporabljamo in so namenjene vsem državljanom in državljankam in tudi drugim, ki prihajajo v glavno mesto in zato je treba vzpostaviti ustrezne pogoje. Narobe bi bilo, da bi mi, ki pripadamo tistemu delu volivcem in poslancem, ki prihajamo iz Ljubljane, da bi se borili za to, da Ljubljani zagotovimo nek poseben status. Kakorkoli bi bilo tudi narobe, da vsak, ki prihaja iz katerekoli drugega okolja, da bi gledal izključno samo na interes svojega okolja. Slovenija ima idealne pogoje za to, da se primerja z nekaterimi državami - primerjave so navedene tudi v uvodu tega zakona. Skozi geografsko pozicijo, skozi zgodovinsko, kulturno in siceršnjo pozicijo, ki jo Ljubljana ima, naravnost kliče po tem, da se država, ki ima večino svojih institucij v Ljubljani, dogovori s tem mestom, kako in na kakšen način se bodo nekatere stvari skupnega pomena urejale, kako, na kakšen način se bo tudi to lahko izvajalo. Novo je vsekakor to, da so tiste stvari, ki so dogovorjene med mestom in Vlado, posebej opredeljene, dobijo posebno mesto. Seveda to urejanje o tem zakonu nikakor ne pomeni, da tekoče investicije, tekoče funkcije, ki jih mesto upravlja, v ne morejo biti privilegirane v odnosu na ostale občine, na ostalo funkcioniranje lokalne samouprave. Nam je iskreno žal, da smo v vseh teh letih naredili veliko poizkusov, da bi Zakon o financiranju občin bil na eni strani pošten, na drugi strani pa seveda tudi, da bi zagotavljal solidarnost v smislu prelivanja določenih sredstev tja, kjer se težje zagotavljajo nekateri pogoji, da na drugi strani seveda to nikakor ne bi smelo pomeniti, da pa Ljubljana kot glavno mesto ne bi imelo možnosti avtonomnega razvoja z dodatnimi pogoji, z dodatnimi izboljšavami v tistem delu, ko pa se opravlja skupne funkcije za vse državljane, za vse državljanke, za vse prebivalce in seveda konec koncev tudi za pritok tujcev v Ljubljano, pa naj gre za turizem, za poslovne, politične ali katerekoli druge vloge, v katerih se znajdejo in ko se znajdejo v Ljubljani. Res je, rekli boste, seveda, saj to je tudi vir prihodka, to je večja možnost razvoja, pa vendarle najprej je treba vzpostaviti vse te pogoje, potem lahko govorimo tudi o tem. Jasno pa je, da od prihodkov vsi plačujemo, plačujejo, sploh poslovni subjekti, davke in razne druge stvari, ki gredo spet v skupno blagajno in to potem v sistemu nekega poštenega, pravičnega, če hočete tudi solidarnostnega načina financiranja vseh funkcij, tudi na lokalnem nivoju. Konec koncev mi vemo, da v Sloveniji, ne vem koliko je to po zadnjih podatkih, ampak ne verjamem, če je več kot 30 občin, ki so samozadostne, je bilo včasih rečeno, sedaj je to malce drugače in je to sila različno porazdeljeno po Sloveniji, odvisno seveda od mnogo faktorjev. Ampak, kot rečeno, v Poslanskem klubu Liberalne demokracije ta zakon podpiramo, ker je bil tisti iz leta 2004 prešibak, da bi udejanjil tisto, kar je bil njegov cilj. Je pa to tudi, kot rečeno, posledica nekaterih drugih še neizpeljanih reform oziroma sprememb zakonov, ki pa nam seveda slej kot prej sledijo. Veliko je bilo že v tem zakonu povedanega. Mi nikakor ne mislimo, da moramo imeti zaradi tega, ker je treba tudi Ljubljani urediti status, imeti slabo vest. Nasprotno, tako kot za vse, je potrebno tudi v tem delu imeti posluh in verjamem, da bo zakon dobil podporo za nadaljnjo proceduro.
Hvala. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov podpira Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije. Pet let po uveljavitvi zakona se je namreč pokazalo, da njegove rešitve niso v zadostni in ustrezni meri zagotavljale urejenih medsebojnih odnosov med državo, Republiko Slovenijo in njenim glavnim mestom. Da je bilo uresničevanje skupnih nalog preveč odvisno od pripravljenosti glavnih akterjev dogovarjanja, to je od Vlade Republike Slovenije in županstva Ljubljane, in da ti dogovori niso dali ustreznih rezultatov. Zaradi tega je zagotavljanje uresničevanja ciljev, ki smo jih sprejeli ob sprejemu zakona v letu 2004, v mnogočem zaostajalo. Prav je zato, da ponovno poudarimo, da določene institucionalne oblike sodelovanja ali posebnih nalog glavnega mesta do države pozna večina evropskih držav - ali v obliki posebnega statusa glavnega mesta, ali v obliki posebne ureditev o splošnem zakonu o lokalni samoupravi, ali tudi v obliki posebnega zakona. To smo kot nesporno ugotovili tudi ob sprejemanju zakona leta 2004 in to dejstvo je spoznal in sprejel Državni zbor, kot podlago, da je bil potem 26. februarja 2004 končno sprejet veljavni zakon, ki ga danes dopolnjujemo. O njem je v treh obravnavah do leta 2004 tekla obsežna, poglobljena in tudi polemična razprava, vendar je končno glasovanje ob zakonu, ko je bilo ob 70-ih navzočih za zakon kar 57 poslank in poslancev in le 2 proti, potrdila velika večina. In velika večina poslank in poslancev je soglašala, da zaradi medsebojne prepletenosti, zaradi tega, ker je treba nekatera vprašanja glavnega mesta in države urejati skladno, skupaj dogovorjeno in programirano, da je treba ta zakon sprejeti. Veliko razprav je ob sprejemanju zakona bilo, tudi kaj ta zakon pomeni vizavi lokalne samouprave in drugih občin v Sloveniji. Ugotovljeno je bilo, da Zakon o glavnem mestu ne ureja bistvenih problemov organiziranja pristojnosti in financiranja lokalne uprave kot celote. Da nas ta vprašanja še čakajo, da so marsikje in mnoga vprašanja neustrezno urejena in da se jih bomo morali lotiti bolj temeljito. Ugotovljeno je bilo, da zakon ne daje glavnemu mestu nekih posebnih pravic, ampak da pravice in obveznosti, ki jih ima glavno mesto, veljajo tudi za druga mesta v Sloveniji, kolikor in kadar opravljajo enake funkcije, kot jih opravlja glavno mesto za državo. In da Zakon o glavnem mestu nima ambicij in ne more reševati problemov decentralizacije in dekoncentracije oblastnih in samoupravnih pristojnosti Republike Slovenije, saj je bilo veliko govora o tem, ali Zakon o glavnem mestu že vnaprej predpostavlja, da morajo biti vsi državni organi, vsa ministrstva in podobno, v Ljubljani ali ne. Mi smo jasno rekli, ne. To rešujejo drugi zakoni, ki ustanavljajo in dajejo pristojnosti posameznim državnim organom. To vse, kar je bilo takrat ugotovljeno, po trdnem prepričanju v poslanski skupini velja še danes. Posebej pa tudi velja, da spremembe in dopolnitve Zakona o glavnem mestu niso predlagane zato, da bo z njimi boljše kot doslej urejeno financiranje lokalne samouprave kot celote, posebej potem, ko so bila občinam zmanjšana sredstva, s katerimi zdaj razpolagajo. Ni cilj zakona urediti sistem financiranja lokalne samouprave kot celote, čeprav se zavedamo, jaz verjamem, da tudi Vlada, da je to eden od resnih nerešenih vprašanj v naši državi. Zato moramo sistem financiranja lokalnih skupnosti, organiziranosti lokalne samouprave vključno z ustanovitvijo pokrajin urediti v doglednem času in posebej. Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije niti ne posega v temeljno ureditev zakona. Predlog predvsem ne spreminja navajanja nalog, ki so naštete v 3. členu in ki zahtevajo uresničevanje usklajenih interesov države in mestne občine. Niti predlog zakona ne spreminja nalog, ki jih morajo usklajevati državni organi in organi mestne občine, zaradi uspešnega in nemotenega delovanja naštetega v 6. členu zakona. Tako, kot je to veljalo leta 2004, po našem prepričanju velja to tudi danes. Dosedanja zakonodaja o lokalni samoupravi, pa tudi o glavnem mestu, pa ni upoštevala objektivnih trajno večjih obremenitev mesta, ki so posledica izvajanja nalog glavnega mesta in upravnega središča države in urejanja teh nalog ni predvidela na način, ki bi zagotavljal določeno gotovost in trajnost. Praksa je pokazala ravno obratno, da zgolj poseben dogovor, ki naj bi ga sklenili Vlada in mestna občina in ki je predviden v 5. členu veljavnega zakona, ni dovolj operativen in ne daje rezultatov. Na njegovi podlagi se namreč doslej niso financirale nobene posebne naloge posebne občine, zaradi česar je veljavni zakon ostal le lepa želja, dajal pa ni posebnih učinkov. Hkrati pa se je za ves ta čas, tudi ob sprejemu veljavnega zakona do danes, ugotavljalo, da so povprečne obremenitve Mestne občine Ljubljana na prebivalca, kot posledica prej navedene vloge Ljubljana, višje od povprečja vseh mestnih občin v Sloveniji. Zato je bila in v ta namen je bila opravljena posebna analiza, ki je pokazala, da je razlika v porabi na prebivalca med Mestno občino Ljubljana in ostalimi mestnimi občinami v povprečju kar 46 evrov na prebivalca več v mestu Ljubljana, kar glede na število prebivalcev predstavlja 12,4 milijona evrov - računano za leto 2007. Tako velike razlike v obremenitvah proračunov ni mogoče ignorirati niti prepuščati dobri voljo partnerjev države in mestne občine, kakor doslej, posebej zato, ker so te obremenitve posebej poudarjene na nekaterih za mesto in državo posebej pomembnih področjih. Tako so rezultati analize pokazali, da je razlika v obremenitvah posebej velika na področju stanovanjske in komunalne dejavnosti, izobraževanja, kulture, socialnega varstva in drugod. Upoštevaje ugotovljene razlike v porabi za preteklo leto, glede na to, da je predvidena uveljavitev sprememb in dopolnitev zakona v letu 2010, znaša 0,73% dohodnine v tem letu, kar bi za leto 2010 znašalo 15 milijonov 952.498 evrov. Procent odstopanja in s tem višino izračunane dohodnine se bo ugotavljalo vsako četrto leto. Naslednjič se bo to ugotavljalo v letu 2013 in obračunalo za leto 2014. Kar pomeni, da ne gre za nobeno fiksno številko, ampak se ta spreminja glede na dejanska gibanja porabe. Tako bo Mestni občini Ljubljana zagotovljen poseben vir financiranja sredstev za tiste programe in naloge, s katerimi zagotavlja širši javni interes po tem zakonu. V skladu z dogovorom iz 5. člena zakona se namreč prvenstveno zagotavljajo posamezni projekti ali investicije, ocenjeni kot programi posebnega pomena. Spoštovane poslanke in poslanci, Predlog sprememb in dopolnitev zakona je po prepričanju Poslanske skupine Socialnih demokratov v interesu vseh, saj gre za naše skupno glavno mesto. Zakon nadalje ne omejuje pravic nobene druge lokalne skupnosti, saj soglašamo, da bomo morali skupno ne samo zahtevati, ampak tudi zagotoviti, da se pripravijo predlogi in sprejmejo odločitve, ki bodo uredile druga pomembna vprašanja delovanja lokalne samouprave v državi. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zvonko Černač bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, vsi ostali prisotni! Zakon o glavnem mestu Republike Slovenije je bil uveljavljen v letu 2004 in takrat je po vsebinski plati uredil razmerja med državo oziroma Vlado in glavnim mestom Republike Slovenije. S spremembami in dopolnitvami, ki jih imamo danes na mizi, se, tako kot je bilo že prej rečeno, v samo vsebino ne posega. Bistveno pa se posega v financiranje posameznih nalog oziroma v način financiranja nalog tako, da se mimo veljavnih sistemskih okvirov in mimo razpisov Ljubljani namenja dodatna sredstva za sofinanciranje posameznih projektov. Ker ni nobene finančne ocene, ne vemo koliko bo to stalo. Vsako leto posebej bomo izvedeli. Namenjajo se dodatna sredstva v določenem odstotku dohodnine, ki sicer pripada Mestni občini Ljubljana, v višini približno 15 milijonov evrov letno. Finančne posledice uveljavitve sprememb tega zakona bodo torej odvisne od vsakokratnega dogovora med Vlado in Mestno občino Ljubljana in, žal, tako kot je bilo kritizirano malo prej, od dobre volje ali pa od slabe volje obeh partnerjev. Ravno to prinašajo spremembe in dopolnitve tega zakona. Arbitrarnost brez kakršnihkoli meril, brez jasnih finančnih posledic. S tem se seveda s strani Vlade in očitno tudi vladajoče koalicije Ljubljana postavlja v privilegiran položaj glede na ostale občine, predvsem pa glede ostalih mestnih občin, in to izven sistemskih ustavnopravnih okvirov. Ta zakon na drugi strani tudi kaže lestvico prioritet Pahorjeve vlade. Zanimivo, da je bil ta zakon, spremembe Zakona o glavnem mestu, na Vladi in tudi v Državnem zboru v obravnavi prej, sprejet je bil prej, kot pa zakon o razvojni pomoči Pomurju. Tudi mi bomo šele jutri obravnavali zakon o razvojni pomoči Pomurju. Namesto z ostalimi regijami, ki so v razvojnem zaostanku, se Vlada z Ljubljano ukvarja praktično tam nekje od začetka volilne kampanje lani in od volitev naprej do danes. Predsednik Vlade je Ljubljano oziroma gospoda Jankovića obiskal 16. 2., to je mimogrede edina izmed regij, ki jih je v letu dni uspel obiskati, za Pomurje oziroma za Muro ni imel časa, kljub javni obljubi dani tudi tukaj v tem Državnem zboru. Čas si je našel šele, ko je bilo prepozno, nekaj dni pred stečajem. Ljubljana je torej edina od območij, ki jo je Pahorjeva vlada v zadnjem letu obiskala, kljub temu, da nima nekih izrazitih razvojnih problemov. Ima mogoče pomanjkanje dolgoročne vizije, ampak to je stvar župana. V Ljubljani so sedeži številnih institucij, ministrstev, Vlade, predstavništev, številnih gospodarskih družb, univerz, fakultet in ostalih pomembnih institucij, kar so prej prednosti, ne slabosti, oziroma ne gre za neka bremena, zaradi katerih bi bilo treba delovanje posebej sofinancirati oziroma za to namenjati dodatna državna proračunska sredstva, in to mimo razpisov in mimo sistemskih okvirov. Marsikatere občine, ne samo mestne, tudi marsikatere druge občine bi z veseljem same zagotovile iz svojih sredstev prostore za marsikatero od teh institucij, ki sem jih prej omenil. Nekatere so to tudi storile. Poznamo primere na Primorskem, ko so občine neodplačno zagotovile prostore za univerze in fakultete. In so s tem potencialom, ki se je zgodil potem, ko so se te institucije umestile v lokalno okolje, vedele, da to za njih pomeni dodatno razvojno priložnost. In bi bilo čudno pričakovati oziroma nekateri bi se čudili, če bi za to še zahtevali dodatna sredstva. Tudi po vseh kazalcih, kateregakoli izmed kazalcev vzamemo, je osrednja slovenska statistična regija oziroma Ljubljana v vrhu med slovenskimi regijami. Najvišje plače so v Ljubljani, najvišja vrednost GDP, bistveno lažja dostopnost do zaposlitve in tako naprej. Tudi po indeksu razvojne ogroženosti je Ljubljana izrazito v prednosti, indeks znaša 9, v Pomurju, recimo, 160, za primerjavo. Postavlja se torej logično vprašanje: Čemu imamo na mizi spremembe zakona, za katerega v tem trenutku ni popolnoma nobene potrebe? Jaz bi še razumel, če bi imeli na mizi neko spremembo, ki bi jasneje in na bolj določen način definirala vsebino, ki je bila postavljena leta 2004, in s tem tudi v Slovenski demokratski stranki ne bi imeli nobenih problemov. Takoj smo za to, da se te vsebinske naloge, ki so navedene v zakonu, jasneje, določneje dopolnijo in opredelijo. Smo pa proti temu, da se mimo sistemskih okvirov zagotavljajo dodatna sredstva zaradi nekih predvolilnih obljub. Tudi primerjalni pregled, ki ga imamo v zakonu, kaže, da ostale sredine ne poznajo takih modelov. Je eden izmed njih podoben, ki govori o nekem skladu, mislim, da gre za Rim, ampak vsi ostali takih modelov, kot ga imamo v tem zakonu, ne poznajo. Model, ki ga uveljavlja ta sprememba zakona, je unicum. Če naredimo primerjavo z zakonom, ki ga bomo obravnavali jutri, o razvojni pomoči Pomurju, je tu bistvena razlika. V primeru sprememb zakona o Ljubljani imamo takojšnje neposredne finančne učinke, transferje. Na podlagi pisma o nameri se bo zgodil obseg sredstev za sofinanciranje posameznih projektov, pri Pomurju vsega tega ni. Tam imamo pa veliko besed, veliko aktivnosti se bo zgodilo, ampak edina konkretna aktivnost, ki se je glede zakona o razvojni pomoči Pomurju zgodila že pred uveljavitvijo zakona, je guverner za Pomurje, ki Pomurce že stane. Preden je bil zakon na Vladi sprejet, je bil imenovan in to je strošek, ki bo bremenil ta zakon, ki bo šele sprejet, Zakon o razvojni pomoči Pomurja. Tukaj, v primeru Ljubljane, pa se je dalo najti model, ki pomeni neposredno financiranje brez jasnih kriterijev, vsako leto posebej, glede na to, kako se bo pisal posamezen župan. Če bo naš oziroma vaš, tisti, ki vas je podpiral, in če bo Vlada primerna, bo dogovor tak oziroma bo malha, recimo, taka, če ta razmerja ne bodo ustrezna, ne bo taka. To ni ustrezen pristop, za nobeno Vlado ne. Zaradi tega takega načina ni mogoče podpreti. Da pa je bila ambicija, da se bo prej ali slej nekaj zgodilo, kažejo pa tudi aktivnosti, ki so se odvijale v tem letu s strani posameznih poslancev. Spomnite se, kar nekaj poslancev vladajoče koalicije je ob rebalansu proračuna podpisalo nek mega amandma, ki je Ljubljani dajal, mislim, da okoli 35 milijonov evrov, je jemal Ministrstvu za obrambo, za neka stanovanja ali nekaj podobnega in ki ste ga potem vsi, razen treh, te podpise umaknili in ga potem niste izglasovali. Zakaj se torej to dogaja? Dogaja se zato, ker se moramo ob tej priložnosti povrniti eno leto nazaj in se spomniti predvolilnih obljub vladajoče koalicije in sedanjega predsednika Vlade gospoda Boruta Pahorja pred volitvami. Na podlagi teh obljub, ki so bile dane pred volitvami, je ob obisku Ljubljane 16. februarja letos gospod Janković spomnil, da je pred volitvami dobil zagotovila vseh strank vladajoče koalicije, da bodo krivico Ljubljani, ki se jim je domnevno zgodila s spremembo zakona o financiranju občin - za katero vemo, da je ni bilo; bom potem povedal in citiral odločbo Ustavnega sodišča -, da se bo ta krivica popravila in da se bo Ljubljani vrnil domnevno izgubljeni denar. Predsednik Vlade, gospod Pahor mu je tako zagotovilo 16. februarja tudi dal. In to naj bi se zgodilo do aprila. Glede na timing, ki ga ima ta vlada se je še zelo hitro to zgodilo zdaj, oktobra meseca. Govorilo se je o približno 50-ih milijonih evrov letno, zdaj v finančnih posledicah tega zakona niti ne vemo, ali gre v celoti za 50, 100, 200, saj ne vemo, glede na to, da je vezano na podpis posamičnega dogovora. In temelj te obljube naj bi bila odločba Ustavnega sodišča, postopek presoje sprememb zakona o financiranju občin pa so poleg Ljubljane takrat sprožile še tri občine. Če bi bila res temelj ta odločba in ta domnevno izgubljeni denar - kje so potem te tri občine? Zakaj jih zdaj v tem zakonu ni, zakaj jih ni na mizi? Se pravi, to je en argument, da temu ni tako. Odločba Ustavnega sodišča pa pravi popolnoma drugače in sprejeta je bila na Ustavnem sodišču soglasno. Niti Ljubljana niti ostale občine, ki so postopek presoje ustavnosti sprožile, zaradi spremembe zakona nimajo nobenih možnosti za kakršnokoli uveljavljanje terjatev do države. To vladajoča koalicija in tudi gospod Pahor zelo dobro ve in vedeli so tudi takrat, ko so te obljube dajali. Ustavno sodišče je med drugim zapisalo v svoji odločbi v letu 2007, "sprememba sistema financiranja občin ima poleg pozitivnih učinkov za posamezne občine tudi negativne finančne posledice, ki se glede na prej veljavno ureditev kažejo v znižanju lastnih sredstev za financiranje primerne porabe iz naslova dohodnine, sama po sebi ne pomeni protiustavnega posega do ustavno zagotovljene pravice s področja lokalne samouprave." Torej en razlog, da imamo ta zakon oziroma to spremembo danes na mizi, so predvolilne obljube vladajoče koalicije oziroma gospoda Pahorja gospodu Jankoviću. Gre za to, da je bila dana izrazita podpora temu tako imenovanemu levemu trojčku pred volitvami in je sedaj treba to podporo seveda ne nek način iz javnih sredstev plačati. To je treba pošteno povedati, za to gre. In drugi razlog seveda je pa ta, da se je gospod Janković, v svojem mandatu enormno zadolžil. Eden izmed največjih skokov povečanja zadolžitev je ravno pri gospodu Jankoviću, približno nekaj manj kot 700 evrov na prebivalca znaša ta dolg, v povprečju Slovenije tam nekje okrog 230 evrov na prebivalca, in Ljubljana je tudi po dveh parametrih tako po zadolženosti na glavo prebivalca kot po absolutnem znesku dolga, ki dosega skoraj 200 milijonov evrov, med občinami za najvišjo stopnjo zadolženosti. V drugih občinah te številke niso take. V Postojni, ko ste me iz klopi spraševali, se v zadnjem mandatu po letu 2007 dolg ni povečal in povprečna stopnja zadolženosti znaša 275 evrov na prebivalca - vse skupaj, gospod Kumer. Torej, v Slovenski demokratski stranki dopuščamo možnost, da je treba zakon nadgraditi. Če je Vlada ocenila, da je treba to, kar imamo v zakonu, dopolniti, potem je to mogoče tudi sprejeti, vendar nikoli na tak način, kot beremo v predlogu sprememb in dopolnitev zakona, ki pomeni, da bo Ljubljana oziroma v tem konkretnem primeru gospod Janković, privilegiran glede na ostale občine predvsem pa glede na ostale mestne občine - tisto, kar je bistveno - tako, da ni mogoče oceniti finančnih posledic tega zakona. Torej, očitno pa bomo končno dočakali, končno bomo le dočakali uresničitev prve Pahorjeve obljube, pa še ta bo uresničena z zamudo in v okrnjeni obliki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije, ki je bil v osnovi sprejet leta 2004, je zdaj pred nami kot dopolnitev veljavne ureditve medsebojnih razmerij države in Mestne občine Ljubljana na območju glavnega mesta Republike Slovenije, predvsem pri izvajanju razvojnih programov, dogovorjenih v skladu s 5. členom zakona, in Mestni občini Ljubljana zagotavlja ustrezen vir financiranja nalog iz njene pristojnosti, s katerimi se zagotavljajo pogoji za delovanje organov in organizacij. Ljubljana je pač po 10. členu naše ustave glavno mesto in kot taka simbol državnosti te države. Ne vem, če obstaja kakšna država, ki ne bi imela glavnega mesta. Obstajajo države, ki jih imajo mogoče več. Slovenija ima enega, in ta je Ljubljana. Predlog zakona temelji na zagotavljanju lokalne samouprave in načelu koneksitete, se pravi, sorazmernosti virov financiranja z nalogami lokalnih skupnosti in stroški, ki jih imajo le-te pri izvrševanju svojih nalog. Tako da gre tu res za izključitev pravil o določanju višine in namena porabe sredstev državnega proračuna za sofinanciranje posameznih nalog ali programov iz pristojnosti občin, s katerimi se zagotavlja širši javni interes z zakonom ali predpisom na podlagi zakona ter merila za določitev obsega sofinanciranja občinskih investicij. Upam, da pri teh nalogah, o katerih tu govorimo, nalogah prestolnice, ne bo nekih hudih dvomov. Lahko si sicer kdo misli, da jih Ljubljana opravlja bolj ali manj dobro in da bi jih kakšno drugo mesto opravljalo bolje, ampak stvari so zaenkrat take in Ljubljana jih vsekakor v skladu s svojimi možnostmi opravlja. Zakon o glavnem mestu glede nalog in programov iz pristojnosti Mestne občine Ljubljana ureja zagotavljanje širšega javnega interesa za razvoj glavnega mesta in zagotavljanje pogojev za delo najvišjih državnih organov ter drugih organov in organizacij, ki jih zakon našteva taksativno. V 5. členu zakon odloča poseben postopek, v katerem Vlada zagotovi uveljavitev širšega javnega interesa ter vsebino pisma o nameri oziroma dogovora. Vsebinsko ta 5. člen izključuje ureditev iz 19. člena Zakona o financiranju občin, z uveljavitvijo katerega je ta nedosledna uveljavitev določb Zakona o glavnem mestu, sprejetega v letu 2004 postala še očitnejša. Res je, da to počnemo šele leta 2009, pozno, kot je bilo tukaj urejeno. Mislim pa, da bi ob izpadu sredstev iz ljubljanskega mestnega proračuna se to dalo narediti že v letih 2007, 2008 ali vsaj v letošnjem letu, ne šele za leto 2010. S tem je najbrž da trpelo tudi izvajanje nalog, ki jih Ljubljana kot prestolnica mora delati tako rekoč "za državo", kar najbrž ni v interesu nikogar izmed nas, da ta država ne bi maksimalno dobro funkcionirala. Predlagani novi 6.a člen določa financiranje nalog iz pristojnosti Mestne občine Ljubljana, glede katerih ni dogovorjeno sofinanciranje države, in tistih nalog, katerih stroškovna obremenitev je zaradi zagotavljanja pogojev za delo organov in organizacij, določenih v zakonu, višja, kot bi sicer bila. Vseh stvari se ne da vedno točno predvideti. Kot dodatni vir financiranja je predlagan delež prihodkov od dohodnine. Po vsebini gre za dodatno financiranje izvajanja nalog iz pristojnosti Mestne občine Ljubljana, s katerimi se zagotavlja ta širši javni interes, določen z že omenjenim zakonom. Ocena višine stroškov, ki temelji na primerjalni analizi stroškov obveznih nalog občin in stroškov Mestne občine Ljubljana za istovrstne naloge, in ocena prihodkov občine oziroma prihodkov Mestne občine Ljubljana za financiranje teh nalog, in ta je pokazala, da so stroški Mestne občine Ljubljana višji, prav na področju nalog, pri katerih je dolžna upoštevati zahteve državnih organov pri vzpostavljanju ali izboljševanju pogojev za delo organov ali organizacij, ki jim je po zakonu te pogoje treba zagotavljati. Predlagano je, da se z zakonom določi odstotek dohodnine, vplačane v predpreteklem letu. Tako, da ste tudi sami v gradivu videli, da gre za precej komplicirano formulo, ki pa jasno pokaže, od kod in kako je izračun teh stroškov. Ne gre vedno za dobro voljo vlade, kot bi lahko rekli, da gre tudi v marsikaterih drugih deželah. Ne vem, koliko ste prebrali material, v Franciji, Italiji, Latviji, Luksemburgu in Slovaški je podobno, da vlada z vsakoletnim aktom ali ob sprejemanju proračuna določi, kakšna so ta sredstva. V našem primeru je bila tudi dogovorjena neka formula, na podlagi katere se približno da predvideti, kolikšna sredstva bodo vsako leto namenjena. Res je, da - skratka, dogovorjeno je, da se bodo za vsako proračunsko leto izkazovala ta sredstva zmanjšanih prihodkih javnofinančne blagajne iz javnega proračuna in s hkratnim povečanjem prihodkov proračuna Mestne občine Ljubljana oziroma javnofinančne blagajne občinskega proračuna. V tem letu, letu 2010, bodo prihodki manjši za nekaj manj kot 16 milijonov evrov, ob tem prihodki vseh ostalih občin ne bodo nič manjši, kot je bilo to po uveljavitvi Zakona o financiranju občin, ko so nekatere občine dobile več, nekatere enako, druge spet manj. In med temi, ki so dobile manj, je bila tudi Ljubljana. Kar se tiče naslednjega leta, je jasno, da zaradi podatkov o dohodnini v letu 2009 še ne moremo vedeti, kolikšni so, in bo to znano, praviloma - predvidoma v decembru letošnjega leta, formula pa je znana. Jaz bi nujnost sprejema tega zakona lahko ponazoril s tem, da če komisar za Pomurje zdaj nekaj tednov oziroma kakšen mesec že stane, čeprav še niso izpolnjeni vsi pogoji za njegovo delo, potem državo Ljubljana vsaj že pet let, od sprejema Zakona o glavnem mestu, nekaj stane. Ljubljana je rade volje prestolnica te države, pričakuje pa, da bo tudi država razumela, da so s tem povezani določeni stroški, za katere bi bilo dobro, da se jih sorazmerno pravično porazdeli med občinski proračun in med državni proračun. Ker že od leta 2004 to sofinanciranje ni dogovorjeno in urejeno, smo nekateri poslanci vložili amandmaje, ki bi Ljubljani vsaj malo olajšali to finančno stanje, zato ker smo mnenja, da si Ljubljana to zasluži, ker dovolj dobro opravlja funkcijo glavnega mesta, in tudi zaradi tega, ker se Ljubljana ne more avtonomno razvijati v skladu z Evropsko listino o lokalni samoupravi, če ji država po eni strani z Zakonom o financiranju občin na nek način odreka lastna sredstva, sredstva iz dohodnine njenih občanov, po drugi strani pa nalaga neke obveznosti, ki jih druge občine nimajo. Zato smo mnenja, da v tem primeru te dogovorjene spremembe Zakona o dopolnitvah Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije ne privilegirajo Ljubljane, ker po drugi strani ima Ljubljana tudi določene zadolžitve, ki jih druge občine nimajo. Vsak tukaj prisotni župan, pa upam, da tudi kakšen podžupan, vsi podžupani najbrž da ne, bo razumel, da kadarkoli tukaj, recimo, razpravljamo o kakšni novi nalogi, ki jo država nalaga občini, se župani takoj vprašajo, kje pa je zdaj vir, ki ga je država predvidela za to, da bomo mi to izvajali. Enako je tudi s tem zakonom: ker je Ljubljana glavno mesto, zagotavljamo s to spremembo zakona tudi vir za to, da bo lahko vršila svoje dolžnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovana gospa državna sekretarka in kolegice in kolegi! Predstavljam stališče DeSUS-a glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije. Pred nami je besedilo Predloga novele Zakona o glavnem mestu, s katerim Vlada Mestni občini Ljubljana določa dodaten, višjim stroškom sorazmeren vir financiranja. V letu 2010 naj bi Mestna občina Ljubljana na podlagi tega zakona dobila okoli 15 milijonov evrov. Vlada je namreč ocenila, da uresničevanje pristojnosti državnih oziroma mestnih organov na območju glavnega mesta zahteva posebno ureditev in način sofinanciranja razvojnih programov v Mestni občini Ljubljana. Predlog novele omogoča, da se bodo po dogovoru med Mestno občino Ljubljana in državo določeni razvojni projekti izvajali s podpisom neposredne pogodbe med posameznimi proračunskimi uporabniki in Mestno občino Ljubljana, torej bo šlo za dodeljevanje sredstev brez razpisa. Predlog novele uvaja tudi dodatni vir financiranja prestolnici v višini 0,73% dohodnine, s čimer bo mesto zagotavljalo pogoje za izvajanje vseh tistih nalog, ki izhajajo iz potreb državnih organov in Mestne občine Ljubljana. Dogovor, ki ga bodo sklepali vsakokratna županja oziroma župan Mestne občine Ljubljana in Vlada, bo napovedal, kateri projekti bodo sofinancirani s strani državi, na podlagi tega pa bodo podpisane ustrezne pogodbe. Predvsem bo šlo za financiranje izgradnje različne infrastrukture. Vsake štiri leta pa se bo preverilo, ali je treba to višino korigirati. Predlog novele zakona o glavnem mestu temelji na zagotavljanju lokalne samouprave in sorazmernosti virov financiranja nalog lokalnih skupnosti s stroški, ki jih imajo pri izvrševanju svojih nalog. Mestni občini Ljubljana se kot glavnemu mestu zagotavlja ustrezen vir financiranja nalog iz njene pristojnosti, s katerim se zagotavljajo pogoji za delovanje organov in organizacij ter predstavništev v skladu z nacionalnimi interesi. Po oceni Poslanske skupine DeSUS je nemogoče spregledati, da Ljubljana kot glavno mesto nosi posebno odgovornost in da je po vsebini predvsem upravno središče države. Na njenem območju se pri izvrševanju svojih pristojnosti srečujejo državni organi in organi Mestne občine Ljubljana. Obenem se moramo zavedati, da je Ljubljana kot glavno mesto Slovenije v skladu z 10. členom Ustave tudi simbol naše države. Prav zaradi tega je, po naši oceni, v interesu države in pa seveda tudi mestne občine zagotovitev usklajenega programiranja razvojnega območja glavnega mesta v vseh razvojnih programih, tako državnih sektorskih programih in ustreznem prostorskem aktu, regionalnem programu, kot občinskih, prostorskih in drugih razvojnih planih, ter usklajeno izvajanje nalog iz pristojnosti državnih in občinskih organov. Prav zaradi posebnega pomena, ki ga ima, po naši oceni, vsako glavno mesto, torej tudi Ljubljana, je težko oceniti, kakšni so tisti pravi kriteriji za določanje, kakšna je ustrezna višina sredstev, ki jih Ljubljana dobi. Obenem pa se zavedamo, da je problem financiranja Mestne občine Ljubljana treba rešiti takoj oziroma čim prej. Prav tako v poslanski skupini ne vidimo jasnih kriterijev, preko katerih bi lahko ocenili, ali predlagana novela nosi dobre ali slabe posledice. In to je tisti razlog, zaradi katerega smo v poslanski skupini različnega mnenja. Torej, bomo na glasovanju odločali vsak po svoji veste in svojem prepričanju. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Franc Bogovič.
Lep pozdrav! Spoštovani podpredsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice, kolegi! Državni zbor Republike Slovenije je 26. februarja 2004 sprejel Zakon o glavnem mestu Republike Slovenije, ki je podlaga za ureditev razmerij in sodelovanje državnih organov in organov Mestne občine Ljubljana pri izvajanju nalog iz njihovih pristojnosti, ki se nanašajo na izvajanje nalog, pomembnih za razvoj glavnega mesta države in urejanje pogojev za delovanje državnih organov in organizacij ter predstavništev. Zakon temelji na dejstvu, da je glavno mesto Slovenije v skladu z Ustavo Republike Slovenije, o tem govori 10. člen, eden od simbolov državnosti. Mestna občina Ljubljana ima tudi sicer iz svoje zgodovine, geografke lege, demografskega položaja, strukture, gospodarstva in prebivalstva poseben družbeno-kulturni, upravni in ekonomski pomen. S tega vidika predstavlja gravitacijski center oziroma središče, v katerem je zaznava povečana frekvenca in obseg družbenoekonomskih dogajanj oziroma dogodkov. Slednje za mestno občino nedvomno pomeni tudi dodatno stroškovno investicijsko-razvojno obremenjenost, saj je primorana aktivno sodelovati v razvoju in vzdrževanju niza infrastrukturnih omrežij, tako cestnih, komunalnih, socialnih, institucionalnih in podobno, ki so namenjena tako rezidentom kot dnevnim ali občasnim migrantom, z njimi pa se zagotavljajo pogoji za uresničevanje funkcij Ljubljane kot glavnega mesta države. S tem se seveda tudi v Poslanski skupini Ljudske stranke strinjamo in se seveda sprašujemo, zakaj se ta zakon ne izvaja. Še več, ne vidimo nobene potrebe po dopolnjevanju zakona, saj se obstoječi sploh ne izvaja. Vsekakor se zadeve v Ljubljani premikajo, saj je Ljubljana eno samo gradbišče, menimo pa, da so nekateri projekti zastavljeni prerazkošno in v tem šibkem finančnem položaju celotne države niso uresničeni in tudi ne dvigajo kakovosti življenja meščank in meščanov v prestolnici. Po našem mnenju se kljub velikim investicijam tudi meščani mesta Ljubljana srečujejo s takšnimi in drugačnimi socialnimi stiskami, ki jih je treba vsekakor prednostno urejati, kot so na primer socialna stanovanja. V Slovenski ljudski stranki se strinjamo z vodstvom Mestne občine Ljubljana, da nastajajo dodatni stroški pri uresničevanju funkcij Ljubljane kot glavnega mesta države in vsekakor je treba te stroške mestni občini plačati. Najbolj pomembno se nam zdi, da se sredstva iz državnega proračuna namenijo za upravičene investicije Ljubljane kot prestolnice ob tem pa je treba nujno zagotoviti nadzor nad porabo teh sredstev. Omenjene predlagane spremembe zakona ne zagotavljajo financiranje upravičenih projektov, temveč kar določijo višino sredstev iz državnega proračuna. V predlogu zakona pa tudi ni vgrajenih nobenih mehanizmov kontrole nad porabo dodeljenih sredstev. V Slovenski ljudski stranki se zavedamo pomen Ljubljane kot glavnega mesta naše države in tudi Ljubljane kot evropske prestolnice, vendar bi bilo treba financiranje rešiti kompleksno in pregledno. To pa lahko dosežemo z reorganizacijo Slovenije in s sprejetjem celotne zakonodaje in ne samo takšnimi spremembami zakonov. Danes govorimo o zakonodaji v glavnem mestu, jutri bomo o Pomurju in se bomo v Državnem zboru na vsaki seji pogovarjali o rešitvi posameznih pokrajin in upam, da ne bodo poslanci pričeli tekmovati med seboj, kdo bo prej vložil zakon o financiranju kakšne pokrajine. To je razdrobljen pristop k reševanju regionalnih in lokalnih vprašanj, ki kaže na pomanjkanje in neobstoja celovite strategije Vlade Republike Slovenije na tem področju. To področje je treba urediti kompleksno za območje celotne države in sprejeti potrebno zakonodajo o regijah, v tej zakonodaji pa tudi urediti status glavnega mesta naše države. Podpiramo mesto Ljubljana, njene meščane in si želimo, da se zadeve uredijo tako, da bo Ljubljana resnično imela in krepila vse svoje vitalne funkcije prestolnice, vendar zaradi neštetih problemov in netransparentnosti ne bomo podprli predloženih sprememb zakona. Dodeljevanje sredstva mestne občine Ljubljana iz državnega proračuna brez javnega razpisa ne zagotavlja transparentnega poslovanja, kajti sredstva, namenjena za financiranje funkcij glavnega mesta, morajo biti namensko porabljena. Bojimo se, da so predlagane spremembe zakona namenjene izpolnjevanju obljub vladne koalicije in poplačilo podpore na zadnjih volitvah. Sredstva, dodeljena iz državnega proračuna, pa bodo porabljena za projekte, od katerih bodo imeli koristi posamezniki ne pa meščani, meščanke naše prestolnice. Ko bo na poslanskih klopeh predlog zakona, ki bo omogočil financiranje potreb glavnega mesta po projektih na osnovi javnega razpisa in bo izrecno pogojeval, da so dodeljena sredstva namenska, pa bomo takšne spremembe v Slovenski ljudski stranki z veseljem podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo prestavil gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! S predlogom novele zakona o glavnem mestu, torej Mestne občine Ljubljana, postaja nekaj zelo jasno. Ljubljana je s svojim dolgom in z dolgom svojih pravnih oseb v višini preko 180 milijonov evrov skorajda bankrotirano mesto. Dolg mestne občine Ljubljana je velik skoraj kot polovica dolga vseh ostalih 210 slovenskih občin. Dodati je treba tudi to, da ta znesek predstavlja samo glavnico dolga, ne pa obresti, ki vsakodnevno rastejo. Nadalje, Vlada Republike Slovenije se je s predlogom novele zakona o glavnem mestu dejansko lotila sanacije dolga in obstoječega katastrofalnega stanja, ne loteva pa se iskanje izvirnega greha, torej vzrokov za takšno stanje. Predlog novele zakona pomeni z drugimi besedami, da bomo vsi slovenski davkoplačevalci plačevali zavoženo negospodarno poslovanje MOL-a. In to samo v letu 2010, okrog 15 milijonov evrov, poleg tega pa še 0,73% dohodnine, torej vsakoletno milijoni in milijoni evrov. In vse skupaj z obrazložitvijo, da gre za zagotavljanje pogojev za delo državnih organov, institucij itd. Težko v Slovenski nacionalni stranki lahko razumemo logiko takšne vsebine obrazložitve. Ali to pomeni, da Mestna občina Ljubljana iz svojega občinskega proračuna financira državne organe in državne institucije? Glede na vsebino državnih proračunov to nikakor ne drži. Višek pa predstavlja predlog oziroma zahteva, da naj bi se prej navedene zneske oziroma odstotke še dodatno preverjalo in po potrebi povečevalo vsake štiri leta. Mislim, res neverjetno! Če se vrnem k teoriji o financiranju državnih organov, institucij v Ljubljani. Potemtakem bi lahko takšno zahtevo vložile tudi druge mestne občine. Recimo Celje, Maribor, Murska Sobota in tako naprej. Tudi tam delujejo državni organi in državne institucije. Je že res, da je v Ljubljani kot glavnem mestu večina reprezentativnih institucij. Vendar ponovno, le-te financirajo državni proračuni. In pa kot smo danes že od enega razpravljavca slišali, kvečjemu lahko predstavljajo tudi določeno boniteto mestni občini. Da ne omenjam megalomanskih projektov MOL-a, recimo, raznorazni stadioni, muslimanske džamije in tako naprej. Ali se morda tudi v tem grmu skriva kakšen zajec? In kdo so osebe, odgovorne za takšno porazno finančno stanje naše prestolnice? To se ve. Samo Ljubljančani so mu zaupali štiriletni mandat na volitvah pred tremi leti, če sploh lahko še govorimo o Ljubljani, o avtohtonih slovenskih Ljubljančankah in Ljubljančanih. Bojimo se, da postaja Ljubljana vsak dan manj slovensko mesto. In sedaj pridete s predlogom, da naj vsi Slovenci plačujemo nesposobno, neodgovorno, če ne tudi nevestno in kriminalno vedenje in upravljanje z občinskimi proračunskimi sredstvi, ki jih plačajo prebivalci Mestne občine Ljubljana. In prav nesramna je zahteva, da naj razsipnost, nesposobnost in potratnost Jankovića plačujejo: obubožani slovenski delavec, socialno ogroženi pomurski kmetovalec, slovenski upokojenec z 200, 300 evri pokojnine in tako naprej. Prosim vas, bodite resni, vsaj malo uvidevni do Slovenk in Slovencev! Kako si le drzne ljubljanski župan zahtevati kaj takšnega! V kakšnem Zagrebu ali Beogradu bi mu kaj takega še na misel ne prišlo, kajti tam s takšnimi župani opravijo po kratkem. Ali gre morda s to novelo za kakšno kompenzacijo, kakšen poračun ali poravnavo? Tudi o tem namreč govori ulica. Kajti ta hip visi v zraku ves čas, od časa zadnjih državnozborskih volitev naprej. Tudi vse aktivnosti prestolnice in njenega župana pred volitvami in posledično tudi volilni rezultati kažejo na to, da bi lahko bila tudi takšna hipoteza utemeljena. In sedaj nekateri v Vladi Republike Slovenije in gospod župan pričakujejo in zahtevajo od nas poslancev, da s sprejetjem takšne novele zakona glasujemo za in podpiramo potratno delo nesposobnega in zapravljivega župana. In kaj si bodo v takšnem primeru mislili naši volivci? Kaj si bo mislil obubožani pomurski kmet? Kaj si bo mislilo nedavno 3.000 na cesto vrženih delavk tovarne Mura? Kaj bo rekel takšnemu poslanstvu upokojenec s takšno nizko pokojnino? Kaj mislite? Kaj bi mi rekli, če bi glasoval za takšen zakon? Veste, kaj bi mi rekli? Naj kar ostanem v Ljubljani in naj niti slučajno ne pomislim na kakšne volitve v Prekmurju. Da bomo vsi Slovenci in Slovenke plačevali dolgove ljubljanskega župana - kategorično ne in še enkrat ne. In ravno Jankoviču bi naj dajali velike denarce posredno preko državnega proračuna tudi Prekmurci in Pomurke, ki se še dobro spomnimo oropanja pomurske regije in sovražnega prevzema takrat v naši regiji zelo uspešnega trgovskega podjetja Potrošnik, ki ga je Mercator posredno preko do vratu zadolženega podjetja Živila in s pomočjo podkupljenih prekmurskih lizingov za drobiž kupil in tako prispeval k ropanju Prekmurja in tako s svojo upravo Mercatorja med drugim tudi prispeval k žalostnemu stanju, v katerem se je znašla naša regija. Iz teh in, še bi lahko našteval, kakšnih drugih razlogov v Slovenski nacionalni stranki ne podpiramo takšnega neupravičenega trošenja denarja Slovenk in Slovencev in ne nasedamo politikantskim obrazložitvam, da bi bilo takšno dodatno financiranje Jankovičeve blagajne v skladu z nacionalnimi interesi slovenskega naroda. Prosim lepo, kakšna hipokrizija. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Anton Colarič.
Hvala lepa za besedo. Moram kar takoj povedati, da sem rojen v Ljubljani in sem Ljubljančan, pa se nič za to slabo ne počutim glede na besede mojega predgovornika, ko bi morali se, ne vem kaj, Ljubljančani se zdaj skriti pred celo javnostjo in Slovenijo. V prejšnjih letih sem imel priložnost in srečo, da sem kar nekajkrat sodeloval na srečanjih županov evropskih prestolnic, in to ni bilo samo nekajkrat. Več kot desetkrat sem sodeloval na teh srečanjih županov prestolnic Evropske unije in kandidatk. Večkrat sem sodeloval na srečanjih županov srednjeevropskih glavnih mest in jugovzhodne Evrope, pa tudi to priložnost sem imel, da sem sodeloval na srečanju županov sveta. In vedno znova sem dobival podobna ali ista vprašanja: ali ste že uredili status glavnega mesta države Slovenije, ali je zakonodaja urejena? Vedno sem bil v težavah, ker srečeval sem se z župani evropskih prestolnic nekako od leta 1995 in leta in leta sem se izmotaval, da se ureja zadeva, da bomo prav zdaj uredili v Sloveniji status glavnega mesta, njegove pravice, dolžnosti, vendar na žalost imam občutek, da tudi danes je bila marsikatera beseda že izrečena, ki gre v smer, da tega tudi danes s to novelo zakona ne bomo uredili. Jaz sem optimist in upam, da bomo izglasovali to novelo in da bomo naredili korak v pravo smer ureditve statusa prestolnice kot gibala razvoja države. Moram tudi na začetku takoj odvreči vse sume, da smo nekje v vlogi župana, sedanjega župana ljubljanske prestolnice. Osebno sem se z urejanjem statusa Ljubljane ukvarjal in vidite, da se še danes, od leta 1995, ko ljubljanskega župana, sedanjega, gospoda Jankovića ni bilo še v Ljubljani, bili so drugi župani, bili smo drugi podžupani in mestni svetniki, vendar 15 let se že ukvarjamo s tem statusom in upam, res upam, da bomo enkrat to dokončali. Pa da se vrnem mogoče k zakonu, ki je danes v splošni razpravi. V 6.a členu Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije se določa odstotek dohodnine, ki pripada glavnemu mestu Ljubljani, s katerim v okviru svojih pristojnosti se zagotavlja širši javni interes, razen investicij. Predlagani odstotek 0,73% izhaja iz strokovne študije Primerjava stroškov izvajanja občinskih obveznih nalog Mestne občine Ljubljana z ostalimi mestnimi občinami v Sloveniji. No, jaz sem zadovoljen, da to študijo niso delali v Ljubljani, ampak drugod, ker če bi se delala v Ljubljani, bi bile še hujše polemike, kaj notri piše. Odstotek pa je zakonodajalec izračunal s pomočjo rezultatov študije, ki je za MOL ugotovila višje odhodke, tekoče stroške in transfere kot povprečje mestnih občin, ki naj bi za leto 2007 znašale približno 50, bom rekel, evrov na prebivalca oziroma to predvideno za leto 2010 pomeni približno 16 milijonov evrov dohodnine. V študiji je izračun utemeljen z naslednjim povzetkom. Rezultati kažejo, da je MOL v povprečju in po posameznih letih opazovanja resnično zabeležila nekoliko višje odhodke za potrebe izvajanja občinskih nalog. Na agregatni ravni je bilo najvišje odstopanje zabeleženo v letih 2003-2004, primerjavo pa so naredili tudi za leto 2007 in prišli do 10%. V povprečju pa se je zaključilo, da so stroški MOL presegali povprečne stroške mestnih občin za okoli 9,4%, kar je, kot sem rekel, za leto 2007 znašalo 46,7 evra na prebivalca. In kje so se pokazala ta odstopanja predvsem? To je na stanovanjsko-komunalnem področju, kjer so bila odstopanja, na primer, v letu 2002 kar 41,9%, v letu 2007 pa 34,9%. Odstopanje visoko je tudi v šolstvu, kulturi, rekreaciji, športu, manjše pa na področju socialnega varstva in delovanja administracije in javne uprave. Ne bom našteval vseh zadev, ki sem si jih pripravil, ker so že uvodničarji marsikaj povedali, vendar bi predvsem opozoril, da pri določitvi nalog, ki so opredeljene v 6.a členu novele zakona je treba izhajati tudi iz določene osnovne opredelitve, ki je opisana v komentarju Ustave Republike Slovenije in tam piše, citiram: "predvsem državna predstavniška funkcija terja tudi po finančni strani raven in standarde kakovosti celotne mestne infrastrukture, urejenosti mesta, sposobnosti zadovoljitve potreb po bivanju, prometu, kulturnih institucijah, ki odražajo ne samo močan ugled mesta, ampak državo kot celoto, čeprav se nujno odražajo le na območju mesta." To pomeni, da je treba pri vseh nalogah glavnega mesta skrbeti, da med drugim te naloge odražajo moč in ugled države kot celote, ne glede na to, ali so to naloge, ki jih ima MOL kot lokalna skupnost, pa se zaradi glavnega mesta izvajajo na poseben način oziroma drugače, kot bi se sicer, ali pa so to naloge, ki sicer ne sodijo med naloge MOL kot lokalne skupnosti, ampak so takšne naloge prisotne zaradi posebnosti, ki jih določa status glavnega mesta in sodijo med dodatne naloge MOL. To so različne naloge, marsikatere seveda poznate, vendar nima pogojev za delovanje državnih organov in organizacij ter predstavništev, na področju varstva okolja urejanje in raba prostora, javne varnosti, prometne varnosti in tako naprej, zagotavljanje prostorskih in infrastrukturnih potreb z umeščanjem v urbani prostor Ljubljane državnih institucij in organov, zagotovitev dodatnih neprofitnih stanovanj v Ljubljani - v tem trenutku jih manjka več kot 2.000 - zagotavljanje posebnih nadstandardnih ureditev in storitev na določenih območjih, od prometne ureditve, posebne komunalne ureditve, komunalne infrastrukture, zagotavljanje parkirnih mest, zagotavljanje posebnih in nadstandardnih storitev za tujce, ki živijo in delajo na MOL, s področja zdravstva, šolstva, kulture bivanja, športa, rekreacije in tako dalje. Seveda apeliram na razum vseh poslancev Državnega zbora. Osebno menim, da je tudi ta 0,73% prenizko in da bi predlagatelj lahko razmislil tudi o višjem odstotku. Seveda pa menim, da je nujno takoj začeti postopke za sprejetje novega zakona o financiranju občin in na novo opredeliti financiranje lokalnih skupnosti, ne samo Ljubljane, ampak vseh lokalnih skupnosti v Sloveniji. Vesel sem tudi, ker sem slišal, da je Državni svet to novelo zakona danes že podprl, in upam, da jo bomo tudi mi ob jutrišnjem glasovanju. Še mimogrede, ker je bilo prej omenjeno, da druge občine zemljišča ponujajo ali pa dajejo različnim institucijam države, univerzam in tako naprej. Tudi Ljubljana je neodplačno prenesla zemljišča za izgradnjo umetniških akademij pred časom. Tako bodo lahko umetniške akademije v Ljubljani dobile svoj prostor in svojo novo vlogo, ko bo zagotovljen denar za izgradnjo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo. Ponovno lep pozdrav! Mislim, da bi nas vse skupaj moralo skrbeti, ne samo za izgled in ugled, za usodo te države, če so mnenja o funkciji glavnega mesta takšna, kot smo jih lahko slišali v eni izmed predstavitev mnenj poslanskih skupin, še posebej, če je šlo za Nacionalno stranko. Mislim, da se vsaka nacionalna država, in tudi naša je takšna, mora zavedati, kaj njeno glavno mesto je, in je kot je bilo že rečeno, simbol, in se temu primerno do njega tudi obnaša. Poenostavitve, ki smo jim bili priča, mislim, da si ne zaslužijo mesta v tej dvorani. Razumem, da si mogoč kdo od gledalcev, volivcev misli, da včasih smo dajali vse dajatve v Beograd, zdaj jih dajemo v Ljubljano. Prav gotovo pa si lahko marsikdo misli lahko tudi, čeprav enako neupravičeno, včasih smo dajali za nerazvite na Kosovu, zdaj pa bomo dajali za nerazvite v Prekmurju. Oba pogleda sta seveda zgrešena. Zavedati se moramo medsebojne soodvisnosti in potrebe, da se za določene potrebe nekje, na določenih prostorih v državi nameni pač več pozornosti in tudi več sredstev. Seveda se za socialne probleme v Prekmurju namenja več denarja kot za socialne probleme kje drugje, zato ker so ti socialni problemi v Prekmurju pač največji. Enako velja seveda tudi za potrebe države; v Ljubljani se namenja več kot za potrebe države kje drugje, kjer ni tako zalo prisotna. Ker med temi nalogami, ki jih glavno mesto vrši za državo, so lahko tudi takšne, kot je, recimo, poglobitev železnice, kjer je interes obojestranski - in iz sosednje Avstrije imamo lep primer, kako to lahko funkcionira dobro -, do kakšnih, za katere bi težko rekli, da so nek izrazit lokalni interes. Urejanje nacionalnih in nadnacionalnih grobišč, obeležij in drugih podobnih objektov je seveda v interesu vseh državljanov in državljank. Ali pa morda opredeljevanje območij za reprezentativne javne prostore, zagotovitev površin za manifestacije, kulturne prireditve in proslave državnega pomena. To je najbrž nekaj, kar je nam vsem skupno. Čeprav se včasih zgodi, da lokalna skupnost organizira tudi kakšno stvar, ki je nacionalnega pomena, država pa tukaj, čeprav bi morala, ne naredi nič. Vsi se najbrž spomnite, da so pred tedni naši košarkarji uspešno zastopali naše barve na evropskem košarkarskem prvenstvu, osvojili četrto mesto. Kdo jim je pripravil sprejem? Kej je bil? V Ljubljani. Na čigave stroške? Na stroške Mestne občine Ljubljana. Ali je bil odmev tega dogodka nacionalno širok? Ja. Ali je bilo to našim košarkarjem všeč? Pa še kako! Bodo zaradi tega bolj srčno branili barve naše države v prihodnosti? Bodo! Sami so povedali da česa takšnega niso pričakovali, da so seveda razočarani, ker niso dosegli medalje, ampak da po tem sprejemu v Ljubljani se pa počutijo zadovoljne in bodo z veseljem še branili barve naše države. To je en tak primer, kjer lahko, če želimo in če smo dobronamerni, pridemo na pol poti in skupaj. In za konec: ena od teh stvari, ki bi se dala tudi s pravilnim dogovorom države in glavnega mesta dokončati, je dokončanje prenove Ljubljanskega gradu, ki sicer, roko na srce, nikoli ni bil pravzaprav do konca zgrajen. Je pa to ena podoba, ki jo kateri koli vizualni vtis iz naše države pravzaprav ne more zaobiti in dokler razmere med državo in njeno prestolnico niso urejene na obojestransko zadovoljiv način, bo na Ljubljanskem gradu vihrala - kakšna zastava? Ljubljanska! Zakaj nacionalne gor ne bo? Zato, ker zaenkrat za to še ni nobenih razlogov. Zakaj pa bi morala? Žal. Jaz upam, da bodo čim prej na tem gradu zavihrali obe zastavi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman. Ne bo. Silven Majhenič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. V gradivu so izpostavljena dejstva, ki govorijo, da župana Mestne občine Ljubljana zanimajo samo gradbeni projekti in da je Ljubljana enostavno gradbišče. Seveda je razmišljanje župana, ki tako govori in se zalaga za razvoj glavnega mesta, treba pozdraviti, pa vendar istočasno vprašam, ali je vse to izvedljivo glede na zadolženost, katera pesti Mestno občino Ljubljana? Dolg Mestne občine Ljubljana in njenih pravnih oseb znaša skoraj 40% dolga vseh 210 slovenskih občin. Po podatkih iz junija tega leta ima občina Ljubljana skoraj 95 milijonov evrov dolga, pravne osebe javnega sektorja pa še dodatnih 87 milijonov in pol. Tako skupni dolg presega 180 milijonov evrov. Skupni dolg občin v Sloveniji pa znaša 475 milijonov. Omenil sem le glavnice posojil. Obresti tu niso vključene. Všteto pa tu ni še dodatnih 15 milijonov evrov in dodatna zadolžitev 31 milijonov evrov v letošnjem letu ob rebalansu, za kar imajo že soglasje Ministrstva za finance, kar pomeni do konca leta še 16 milijonov evropskih posojil. Zakon o javnih financah določa, da se lahko javni zavodi in javna podjetja, katerih ustanovitelj je občina, zadolžujejo in izdajajo poroštva, ki jih določi občinski svet. Kot je razvidno iz razpoložljivih podatkov, so vsi ti javni zavodi, ki so pod okriljem Mestne občine Ljubljana, krepko zadolženi. Seveda, kot je zapisano v zakonu, to ni v nasprotju glede zadolževanja, po zakonu o javnih financah. Seveda pa je zaskrbljujoče, ker so nekateri javni zavodi prezadolženi in bo morala v končni fazi država reševati finančne težave Mestne občine Ljubljana, ki je ustanoviteljica vseh teh javnih zavodov. Eden od teh je Javni stanovanjski sklad, ki je zadolžen kar za 36,2 milijona evrov, od tega ima 3,5 milijona kratkoročnih kreditov. Cilj predlaganega zakona je dopolnitev veljavne ureditve države in Mestne občine Ljubljana. Zakon naj ne bi do sedaj urejal sofinanciranja dogovorjenih razvojnih programov Mestne občine Ljubljana iz državnega proračuna ter so spremembe na nek način nujne. Predlagani novi 6.a člen določa financiranje nalog iz pristojnosti Mestne občine Ljubljana, ki niso dogovorjena za sofinanciranje države. Mestna občina Ljubljana je bila vseskozi, odkar se jaz spomnim, protežirano mesto. Razumem, da so zastavljeni cilji visoki ter želja, da se predvolilne obljube izpolnijo. Vendar mislim, da zdaj ni pravi trenutek, ni pravi čas, da sprejemamo nekaj, o čemer sanjajo vse občine, pa se jim te želje in potrebe, ki jih imajo občani, ne bodo uresničile skozi državni proračun. Imamo tudi drugo največje mesto v državi, Maribor, ki pa ni nikoli deležen takšne pozornosti, kot je Ljubljana. Prej bi lahko rekel, da se ga v razvoju zavira, kar je stalnica od takrat, ko je druga opcija sprejela vodenje Maribora. Zagotovo bi pričakoval in to pričakujejo tudi občani vseh občin, da bodo opažene tudi njihove potrebe s strani politikov, ki izhajajo iz njihovih območij in ki so jih izvolili. Pa vendar kaže praksa drugače. Jaz bom glasoval proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Pukšič, prosim.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod predsednik, predstavniki Vlade! V naši poslanski skupni smo že povedali, kakšno je naše stališče, torej pozitivno stališče do glavnega mesta, pozitivno stališče do Ljubljane, pa negativno stališče do načina pristopa reševanja nekaterih zadev. Sistemsko je bila stvar zelo dobro nastavljena februarja 2008, ko je tudi zdajšnja koalicija, takrat opozicija, bila do trenutka, dokler naš minister in takratna naša vlada nista pripravila vseh šestih zakonov za regionalizacijo, pripravljena to podpirati. Ko pa so vendarle videli, da je ta vlada delala resno, zavzeto, pošteno in korektno, ko je zakonodaja bila pripravljena, pa seveda niso bili pripravljeni podpreti enega od temeljnih nadaljnjih razvojev naše države. Če bi se pred letom in pol to dogodilo, danes ne bi imeli toliko problemov, kot jih imamo v celotni državi na vseh področjih. Sedaj pa Vlada prihaja z nekim invalidnim popravkom zakona, namreč zakon o glavnem mestu imamo, in če se ne izvaja, je seveda problem Vlade in župana oziroma občine, zakaj se ne izvaja. Priti in zapisati, da bodo posameznim projektom ali investicijam mestne občine s pismom o nameri dodeljena sredstva iz državnega proračuna brez javnega razpisa. Veste, da morajo vse občine, tudi če imajo na postavki, govorim tudi o manjših občinah, 3.000, 2.000 evrov za razvoj kulture, športa in tako dalje narediti celotno proceduro od najave, razpisa, meril, kriterijev, komisije, zbiranje in tako dalje, in tisto potem porazdeliti. Tu pa bo v 1. členu brez razpisa, kar tako, ad hoc, zraven bo še sfinancirano, sponzorirano verjetno marsikaj, tako kot smo že navajeni, razni sinovi županov in tako dalje imajo gromozanska premoženja, podjetja. In na takšen način se podpira in narašča in bo naraščala korupcija še naprej. Nobenega, res popolnoma nobenega razloga ni za 6.a člen, kjer bo Ljubljana dobila kar tako, ad hoc dodatnih 16 milijonov evrov za naslednje leto. Če takšen predlog zakona primerjamo s predlogom proračuna, ki ga ta vladna koalicija dala v obravnavo v Državni zbor, ki je bil predstavljen, in ugotovimo, da se je samo na Ministrstvu za promet na investicijah za cestno infrastrukturo zmanjšalo za približno 30 milijonov in se je manjšim občinam pobralo tudi do 3 milijone evrov investicijskega denarja, enostavno ne moreš verjeti. Ne moreš verjeti! Po drugi strani pa se bo dajalo 16 milijonov za nekaj, pri čemer sploh ne vemo, za kaj bo namenjeno. Država ima večino institucij v Ljubljani - ja, žal res, ampak lahko bi jih imela tudi drugod po Sloveniji. Vendar tega ni bila sposobna narediti do sedaj očitno še nobena koalicija. Zakaj ne bi te institucije funkcionirale tudi drugje oziroma če bi imeli regionalizacijo, če bi prenesli vse tisto, od zdravstva, srednjega šolstva, državnih cest tretjega reda in tako dalje na regionalno raven, ne bi bilo treba imeti ne toliko institucij ne toliko aparata v Ljubljani, temveč bi s tem upravljali na območjih, kjer ljudje živijo. Čeprav je predsednik Vlade, gospod Pahor, ko je predstavljal svoj program, povedal, da bo regionalizacija ena najpomembnejših in prvih točk, se žal po letu in pol to ni zgodilo in nič na tem področju se ni premaknilo. Pa bi to bila edina sistemska rešitev, ki bi peljala celotno državo naprej, ne pa sedaj s spreminjanjem zakonodaje, z nekimi novimi zakoni in tako dalje, kar je, skratka, popolnoma nesistemsko reševanje, da torej država oziroma mestna občina zgradi določene objekte, ki se uporabljajo za državne institucije. Garantiram vam, da ne poznam nobene od manjših občin, pa jih imamo v državi, hvala bogu, 210, da bi tako javne institucije, zdravstvo in tako naprej, gradili te ustanove tudi po teh občinah. Toda če so hotele lokalne skupnosti, župani, občine, občinski sveti pripeljati zdravnike, lekarne, zobozdravnike in tako dalje v te kraje, so občine zgradile te objekte, dale v uporabo koncesionarjem ali pa javnim zavodom, ki so dali tja svoje zdravnike, in še kar nekaj časa ne bodo in ne pobirajo nobenih najemnin zato, da pripeljejo torej storitev bliže ljudem. Veste, grozno pa se mi zdi, ko nekdo v tem parlamentu govori o tem, da na Ljubljanskem gradu ne bo vihrala slovenska zastava, dokler ne boste dali za to denarja. V slovenskih občinah, v malih občinah vihrajo slovenske zastave, pa tudi takrat so vihrale, ko ste denar pobrali. Z istočasnim napovedovanjem, da pa boste tudi spreminjali zakon o financiranju občin - kar seveda pomeni z drugimi besedami, za to več ne rabiš biti pameten, iz vaših ust, pomeni jemanje denarja. In tako, kot je bilo tudi danes že rečeno, ukinjanje majhnih občin - in nekateri koalicijski poslanci govorijo, da velike občine trpijo prav na račun tega, ker imamo toliko malih občin. Ampak poglejte si po državi. Edini evropski projekti, ki tečejo, so projekti, ki tečejo v občinah. Saj ostalega tako ali tako niste sposobni narediti oziroma niste nič naredili. Mestu Mariboru nismo dali ali pa država ni dala niti tistih treh borih milijonov za kandidaturo za univerzijado. Ker je pač Maribor. Ampak veste, kljub temu v Mariboru vihra slovenska zastava. Je pač tudi župan tisti, ki se zaveda, kaj pomeni slovenska identiteta, slovenski jezik, slovenska kultura. Jaz upam, da se bo to povrnilo tudi v Ljubljano in da se v Ljubljani več ne bo postavljalo pogojev: denar, če hočete, da bo vihrala slovenska zastava. Zato, seveda, takšne anomalije zakona ne bom podprl.
Hvala lepa. Besedo ima Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni vsi skupaj. Seveda zelo vesel oziroma bistveno drugače bi lahko razpravljal, če bi danes namesto Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o glavnem mestu imeli predlog in spremembo Zakona o financiranju občin. Seveda, če bi bil zakon o financiranju občin na mizi in bi urejeval razmerja tako med mestnimi občinami in ostalimi občinami, in sicer pa uvodoma želim povedati, da smo mi v zakon o lokalni samoupravi napisali, da imamo dva tipa občin, če lahko tako rečem: mestne občine in vse ostale občine. Prav tako imajo tudi mestne občine in ostale občine svoje naloge in obveznosti do svojih občank in občanov. Res pa je, da je financiranje občin, če lahko tako rečem ali pa boljše, če povem drugače; denar, ki je namenjen za lokalno samoupravo v proračunu, je bistveno premajhen za vse občine z ozirom na naloge in obveznosti, ki jih seveda občine imamo. Najboljše bi bilo, če bi lahko v novem Zakonu o financiranju občin, pravzaprav napravili financiranje občin po naslednjem ključu. Mestne občine, ki sicer, sem trdno prepričan, da imajo nekaj več nalog in obveznosti kot mogoče občine, ki imajo sedeže upravnih enot, in mogoče tudi vse ostale občine. Načeloma bi pa bilo treba zagotoviti občinam toliko denarja, da bi lahko s svojim denarjem zagotovili kolikor toliko enake pogoje vsem občankam in občanom. Zdaj, v tem trenutku je pa seveda treba povedati, da mi na nek način gasimo požar, ki je za leto 2010 težak nekaj manj kot 16 milijonov evrov. To je resnica. In seveda se bojimo, da bomo z naslednjim zakonom gasili nek drugi požar. Zato bi človek pričakoval od Urada za lokalno samoupravo in tudi od finančnega ministrstva, da se bi čim prej v parlamentu pojavil Zakon o financiranju občin, ki bi odpravil vse te pomanjkljivosti, ki so sedaj bile. Tako kot ugotavljajo v mestni občini, tako ugotavljamo tudi v ostalih občinah, da je tega denarja za zagotavljanje obveznosti, ki jih imamo, seveda premalo. Lahko trdim, da večina občin, ki dobivajo glavarino ali primerno porabo, tako kot jo pač imenujem, zagotavlja smo tisti del sredstev, ki jih rabijo občine za normalno delovanje, za vse ostale investicije, seveda, pa tega denarja ponavadi zmanjka. Zato bi bilo treba, tako kot danes govorimo o tem, da Mestni občini Ljubljana manjka nekaj denarja, bi bilo v prihodnje tudi dobro, da se spomnimo, da manjka nekaj denarja v Halozah, v Slovenskih goricah, v Prekmurju, za tisto osnovno preskrbo našega prebivalstva kot so seveda vodovodi, ceste, zdravstvene ambulante, lekarne in še kaj bi se dalo našteti. V Državnem zboru seveda večkrat slišimo, da so majhne občine ali pa, bom raje rekel, podeželje skorajda edini krivec za to, da imamo v državi recesijo, da nam v proračunih manjka denar, da nismo razvojno naravnani ali da niso razvojno naravnani. Seveda do neke mere, da nismo vlagali v dodano vrednost, se celo strinjam, saj smo v osnovi morali najprej zagotoviti tisto, kar je v nekih večjih sredinah že bilo in kar je pravzaprav normalno za preskrbo nekega prebivalstva, kot je zagotoviti normalno telovadnico, kolikor toliko urejen vrtec, zagotoviti enoizmenski pouk v osnovnih šolah, zagotoviti pitno vodo in nekaj denarja zraven temu nameniti tudi še ljubiteljski kulturi in športni dejavnosti. Mislim, da sem pravzaprav skorajda zašel iz teme dnevnega reda, ker danes obravnavamo spremembe in dopolnitvah Zakona o glavnem mestu Republike Slovenije. Na koncu želim poudariti, da se na nek način zavedam, da mesto ima ali mestne občine imajo dodatne ali neke drugačne obremenitve, kot jih imajo v ostalih občinah. V vsakem primeru bi postavil vprašanje ob sprejemu proračuna za leto 2010 in tudi za naprej, kako bomo ob tej gospodarski situaciji, kakršna je, zagotovili dodatna sredstva za pokrivanje razmer v mestu Ljubljana. Ali to ne bo, sicer je to napisano v obrazložitvi, škoda za vse ostale občine? Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Dušan Kumer.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Jaz moram za začetek reči, ne da sem razočaran, ampak pričakoval sem drugačno razpravo, ker o Zakonu o financiranju občin in tako dalje naj bi ob drugih priložnostih. Mislil sem, da bomo danes diskutirali o tem, ali po petih letih na podlagi izkušenj, ki smo jih pridobili, ima smisel in smoter, da veljavni zakon o glavnem mestu, ki smo ga sprejeli v Državnem zboru leta 2004, nadgradimo. In jaz sem smatral, da bo v tej smeri šla tudi razprava. Za začetek bi vseeno rekel, tisti, ki ste malo cinični, pronicljivi in bi kolegu Pukšiču predlagal, da vzame pot pod noge, se sprehodi po Ljubljani in prešteje vse državne zastave, ki plapolajo. Začne naj tu na Trgu republike in konča v Podutiku na gasilskem domu, pa bo ugotovil, da je tega izredno veliko. Potem pa naj pride s podatki, preden govori, da v Ljubljani ne plapolajo državne zastave, v njegovem Destrniku pa jih je veliko. Naj se vrnem na zakon. Vendar mogoče še nekaj. Pri prejšnji točki dnevnega reda smo poslušali, sam sem od nekega razpravljavca slišal 20-krat, da ne upoštevamo evropskih standardov, vendar smo diskutirali o povsem drugi temi, in sicer o sindikatih. In bi zdaj to isto stran vprašal, zakaj pa pri obravnavi glavnega mesta ne diskutiramo na enak način in se pogovarjamo o tem, koliko in zakaj ne upoštevamo evropskih standardov. V gradivu za ta zakon ste dobili tudi pregled, kako imajo to urejeno v drugih evropskih mestih, pa ne boste našli enega mesta, ki ne bi teh stvari imel urejenih s posebnim zakonom ali posebej urejeno v nekaterih drugih zakonih, ko gre za glavno mesto. Zato glede na to, da se vsi strinjate, da je Ljubljana glavno mesto, da je simbol države in upravno središče države, morajo veljati višji standardi pri izgradnji infrastrukture in vseh spremljevalnih stvareh, ki spadajo k tej infrastrukturi. Seveda to pomeni, da je treba zagotoviti tudi neka dodatna sredstva, da bo to glavno mesto z uveljavitvijo teh zadev lahko funkcioniralo. In v nasprotju z nekaterimi, ki ste danes razpravljali, meni ustreza ta 5. člen, ki pomeni, da se morata oba partnerja pri sofinanciranju usesti in vsako leto dogovoriti, kateri so tisti skupni projekti, ki so širšega javnega interesa in ki pomenijo tudi neko infrastrukturo za funkcioniranje in uveljavljanje Ljubljane kot središčnega mesta za upravljanje države, in koliko bo za izvedbo tega projekta treba zagotoviti tudi iz državnega proračuna. Jaz pa sem za to, da se to ureja vsako leto in da tudi mi skozi proračun v Državnem zboru to vidimo in se s tem seznanimo. Te prakse do zdaj ni bilo, zato stvar tudi ne funkcionira. Zato predlagam, da to prakso na nek način podpremo. Mogoče čisto na koncu še nekaj. Jaz razumem, da je ta današnja razprava o glavnem mestu izkoriščana predvsem za ocenjevanje, vrednotenje realizacije in uveljavljanje mestnega proračuna Ljubljane. To je tudi edini proračun mesta Ljubljane, ki je na vpogled in je predmet kritike, ker je pač glavno mesto in je največji proračun Slovenije. Ampak, vprašal bi vas, če bi na ta način, na katerega nekateri razpravljate, razpravljali o proračunih nekaterih drugih občin od 210-ih. V Državnem zboru smo imeli župane, ki so zadolžili svoje občine čez letne proračune, tukaj so sedeli, v teh klopeh, v prvih vrstah so sedeli, pa takrat na ta način niste diskutirali. Jaz se strinjam, da je težava v policentričnem razvoju in ko govorijo iz teh manjših občin, saj je upravno središče v Ljubljani, ampak en policentrični razvoj pa je, 209 županov je pa razporejenih po Sloveniji. Res je, da so državne inštitucije v Ljubljani, ampak 209 županov z vrečkami denarja, ki je za razvoj teh občin, pa je razslojenih in posejanih po Sloveniji. Ti pa niso v Ljubljani.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! Obravnavamo Zakon o prestolnici Ljubljani in naj pri tem rečem, da smo tisti, ki sedimo v teh klopeh ponosni na glavno mesto, na prestolnico, kajti lahko smo ponosni. Te stranke so Ljubljano ustoličile za glavno mesto, te stranke so bile tiste, ki so si želele samostojno Slovenijo, v kateri bo Ljubljana prestolnica. Na drugi strani so stranke, ki so temu tudi v tistem času marsikdaj, nekateri njihovi predstavniki, nasprotovale. Govorili so, da bodo Ljubljančani in drugi Slovenci jedli slamo v samostojni Sloveniji. Eden je celo sporočil, eden še sedaj sedeči, da bo v tistem času, ko se bo Ljubljana okronala za glavno mesto, prestolnico, Republike Slovenije, sedel v kavarni Loggia na Titovem trgu. Takšna so bila sporočila z vaše strani. In mi smo ponosni na Ljubljano in zaradi tega, ker smo ponosni na Ljubljano in na Slovenijo, želimo, da se celotna Slovenija razvija nekje enakomerno, bolj enakomerno. Tu, ko opažamo, in Ljubljana je s prestolnico pridobila največ, daleč največ, pridobiva vsakodnevno sredstva, ki gredo avtomatsko iz proračuna na podlagi tega, da je prestolnica. In zato je bil izjemno krivična in demagoška in "žleht" izjava ljubljanskega župana, da ji je ta opcija, ki je storila Slovenijo samostojno in Ljubljano kot prestolnico, vzela denar, da je škodovala Ljubljani. Najbolj je koristila ta opcija Ljubljani. In sploh nisem vedel, da ljubljanski župan Janković sedaj grozi, da v primeru, če ne bo dodeljen denar, ki ga zahteva, ne bo plapolala slovenska zastava na ljubljanskem gradu. Ja, katera pa bo plapolala? Katero zastavo bo obesil? Lahko si domišljam katero zastavo mislijo obesiti in bo vihrala na ljubljanskem gradu. Ta današnji zakon je zadnji zakon, ki ga je podpisala ministrica Ploštajner. Sedaj, med tem časom, je ministrica že odsotna, je ni več. In zakaj? Povedala je, da odstopa zaradi tega, ker ni imela politične moči. Ker je odločal, tako so vsi poročali, minister Gaspari, ker je bila pod koratelo ministra Gasparija. Ko to povežemo, kdo, kje odloča je ta zakon logična zadeva. Moramo pa se vrniti v tisto zgodovino pred nastankom samostojne Slovenije, ker se porajajo paralele. Namreč, ko smo obravnavali proračun, rebalans številka 2, proračuna države, je 17 poslancev, vključno z vami predsednik, vložilo amandma, s katerim bi se naj iz obrambnega ministrstva vzelo 33,5 milijona evrov. To sem ocenil takrat in ocenjujem danes, da je bil poskus vdora v slovenski proračun. In, ker se ta poskus vdora takrat ni posrečil, se to kaže v drugih oblikah. Današnji zakon je vdor, direktno napajanje iz proračuna za polovico te vsote. Drugo je to, da imajo tri ministrstva sredstva za nakup Jankovićevih stanovanj od lani. Takrat je bila utemeljitev, da je tistih 33 milijonov in pol namenjenih za odkup že zgrajenih stanovanj, nepremičninskih mešetarjev v Ljubljani. Vemo, od kod ti mešetarji prihajajo večinoma, ne iz otoka. In to je bil direktni ukaz ljubljanskega župana 17-im poslancem Državnega zbora vladajoče koalicije. In vdor se je zgodil v finančni sistem bivše države s strani Srbije, pred razpadom države. Takrat je bil gospod [[...]]
Prosim, da zbrano prisluhnete govorcu.
Takrat je bil gospod Gaspari viceguverner Banke Jugoslavije. Vice guverner Banke Jugoslavije. Takrat o tem slovenskega vodstva, kar so pisali, ni opozoril. Ta vdor, ki se dogaja zdaj, za nakupe, ki se direktno prelivajo potem v žepe privatnikov, ta vdor je po istem receptu. Bojim se, da prihaja iz istih logov in istih sotočij Donave in Save, mislim idejno - isti vzorci se uporabljajo. Zaradi tega, spoštovane kolegice in kolegi, je to nevaren zakon. Kajti tu predvideva v 6. členu, in ne vem katerih še, v 2. členu direktno prelivanje, brez javnih razpisov. Pogodbe podpisuje župan, popolnoma nepregledno. In ne bo šlo samo 16 milijonov. Ne bo. Ljubljansko občino je župan zadolžil, "zapufal", kot rečemo, popolnoma, ni čakal na to, da bi [[...]]Nič ni prepustil slučaju - kaj če se zgodi, da zaradi kakšne stvari ne bi bil več župan, treba je imeti napolnjene fonde. In seveda se bo to precejalo iz državnega proračuna znatno bolj. Zato je to tudi nevarno za Ljubljančane, ne samo za Prekmurce, Haložane, Belokranjce, za Posočje, ki bodo še bolj siromašni. Ki bodo še bolj siromašni. In naj mi kdo pove, če gre po Ljubljani, ali se sprehodi po Prekmurju, ali po Soški dolini, ali po Koroški, kje je boljša kvaliteta življenja, kje je večje pomanjkanje. Ali je v Ljubljani pomanjkanje?! Ali se čuti, da je tu ogromno služb, tam pa so brezposelni?! In to je opcija, to je Vlada in to je koalicija, ki omogoča vdor v državni proračun, ki omogoča nekontrolirano pretakanje v žepe. Zaradi tega tudi delate gonijo zaradi nekaterih stvari. Tisti, ki sedijo v Loggii, tisti delajo propagando za državo, za par tisoč evrov proti strošku, ne vprašajo pa se za 600 tisoč evrov menedžerskih plač in ne vem koliko prikazujejo. To pa ni problem, to pa ni problem za obravnavo v medijih. In seveda, ve se, zakaj takšni linči in zakaj takšna propaganda - da skrivajo požar, ki se dogaja drugod, da skrivajo vdore v proračun, da skrivajo nekontrolirano potrošnjo državnega denarja in zaradi tega vdora v proračun ne morem podpreti, pa čeprav boste vsi glasovali zanj.
Hvala. Gospod Anderlič, replika. Ste se prepoznali v govoru?
Sem se prepoznal in [[..]]
Potem izvolite.
[[...]]upošteval sem tudi vaše navodilo, da naj zbrano poslušam, kajti takšen prispevek k blaznosti, kot je bil zdaj, redkokdaj slišiš, ampak je [[...]]
Imate vsebinsko repliko?
[[...]]je zato treba biti zbran in sem se potrudil, da je temu tako. Gospod Jerovšek je napačno razumel, kaj smo uvodoma ob predstavitvi stališč poslanskih skupin in tudi s samim zakonom želeli urediti. Želeli smo urediti preprosto to, da ne bodo samooklicani varuhi te države in tega glavnega mesta kadarkoli po svoji presoji zlorabljali to veliko, kar je in kar bi glavno mesto moralo biti, v ponos vsem državljanom in državljankam. Sam sem trdno prepričan in zato sem tudi prej uvodoma rekel, da je ta zakon namenjen vsem državljankam in državljanom Republike Slovenije, kajti ureja vprašanje glavnega mesta, ki je glavno mesto vseh državljanov in državljank, ne pa da je to ropanje ostalih predelov Slovenije in dokončno je Jerovšek zgrešil ob tem, ko ni prepoznal, da sam jaz in še mnogi iz naše stranke so glas za to, kar imamo sedaj, dali. Vprašanje pa je, kako je z vami gospod Jerovšek. Od nekod ste prišel, mogoče kot majski hrošč, ali pa še to ne. Mogoče še mnogo kasneje.
Hvala lepa. Franco Juri proceduralno. Ampak opozarjam, proceduralni predlog, ni možna polemika [[...]]
Ne, ne, proceduralno [[...]]
[[...]]ali replika, ker niste govorili.
Jaz vam predlagam oziroma pozivam, da zaprosite gospoda Jerovška, naj omeni osebo, ki je pila v Loggii kavo. Kajti, bilo je izrečenih nekaj hudih obtožb na račun nekoga, ki pije v Loggii kavo, Loggiia je zaprta že dve leti, sicer, žal, ampak tja sva zahajala gospod Luka Juri in jaz. Sedaj bi rad vedel, kdo je tukaj sedeč, [[...]]
Sem razumel proceduralni predlog [[...]]
[[...]]kje je pil kavo [[...]]
To je proceduralni predlog. Vašega proceduralnega predloga ne bom upošteval, kar tudi ni v skladu s Poslovnikom. Ni replike in ni proceduralnih predlogov. Rad bi vas, kolega Jerovšek, opozoril, da ste hote ali nehote polemiziral tudi s [[....]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ne bom vam dal proceduralnega. Želim vas opozoriti, gospod Jerovšek, da ste hote ali nehote vsebinsko polemizirali tudi s predsednikom Državnega zbora, ki vodi sejo in vam vsebinsko ne morem odgovarjati. Prosil bi vsa, da se temu izognete, ker če ne, bom moral pustiti navado in potem pozneje iti v klop in vam odgovarjati, sicer sem najavljen v diskusiji. Proceduralni predlog.
Gospod predsednik, proceduralno predlagam, da ne navajate neresnice. Jaz sem samo navedel [[....]]
Hvala lepa za vaš proceduralni predlog. Hvala lepa, gospod Jerovšek. Hvala. Seveda, sem nedemokratičen, kadar moram biti, jasno, sicer ne bi prišli nikamor. Hvala lepa. Besedo ima dr. Andreja Črnak Meglič. Prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi, ponovno pozdravljeni! Točka dnevnega reda, o kateri razpravljamo sedaj, ima naslov Spremembe in dopolnitve Zakona o glavnem mestu in ne spremembe in dopolnitve zakona o Ljubljanskem županu Zoranu Jankoviću. Leta 2004 je Slovenija po analogijo ostalih evropskih mest sprejela Zakon o glavnem mestu. V njem je uredila osnovna razmerja med državo in mestom, ki so seveda skupnega pomena za vse prebivalce Slovenije. Vsebinsko so naloge zapisane v osnovnem zakonu. Tako kot so nam povedali predlagatelji, je sprememba in dopolnitev tega zakona namenjena zagotavljanju pogojev za delo. Ne neke insinuacije, ugibanja, mnenja - zdi se mi, itn., pač pa primerjalna študija, ki sta jo izvedla dva strokovnjaka, dr. Žan Oplotnik in dr. Boštjan Brezovnik iz mariborske univerze, sta v primerjalni študiji stroškov za izvajanje obveznih nalog Mestne občine Ljubljana v primerjavi z ostalimi mestnimi občinami v Sloveniji ugotovila, da sredstva, ki jih Ljubljana prejema za izvajanje teh nalog, ne zadoščajo za pokrivanje teh nalog. To se prvi, če je študija za osnovo vzela leto 2007, se moramo zavedati, da je bilo zaključeno leto 2008 in leto 2009, ko je morala Ljubljana iz svojih lastnih sredstev pokrivati primanjkljaj za izvajanje teh nujnih in obveznih nalog. Zategadelj predlagatelji postavljajo dve spremembi v 5. in pa v 6.a členu in pravijo, da se bo vsake štiri leta ugotavljalo, ali je ta prispevek oziroma ta kompenzacija ustrezna, prevelika ali premajhna in se bodo izvajale projekcije. Zato seveda kakršnikoli namigi o izpolnjevanju predvolilnih obljub nikakor niso na mestu in so pravzaprav grobe "insinuacije". Rada bi rekla tudi to, da ima navkljub vsemu seveda vsako glavno mesto na nek način tudi korist od tega, da je glavno mesto. Mene to zelo spominja na razprave o Beogradu in Ljubljani, Sloveniji, Jugoslaviji itn. Vendar bi vam rada povedala, na vrhu vsega tega, kar ta zakon ureja, da je Ljubljana do vas vseh prišlekov izredno prijazno mesto. Dnevna migracija v Ljubljani znaša 100 tisoč ljudi, od tega 70 tisoč delavcev in 30 tisoč dijakov in študentov. Ljubljana mnogim tem subvencionira mestne prevoze. V Ljubljani je 25 tisoč začasno prijavljenih ljudi, od tega jih 10.000 živi v Ljubljani začasno več kot leto, pa ne prispevajo ničesar za to. V veliki meri pa koristijo vse storitve in infrastrukturne pogoje, ki jih zagotavlja Ljubljana. Ljubljana je celo tako prijazna, da ne tako kot nekatere druge občine, kar 1.600 otrokom, ki so vključeni v ljubljanske vrtce iz drugih, priljubljanskih občin, ne zaračunava dodatnih prispevkov, ampak tako kot svojim otrokom prispeva približno 70% cene storitev v vrtcih. Gostoljubje nudi Ljubljana tudi osnovnošolcem, ki obiskujejo šole, ki jih je zgradila ona, pacientom, ki so Neljubljančani in obiskujejo zdravstvene domove, ki jih je zgradila Ljubljana iz lastnih sredstev, in še bi lahko naštevala. Te razprave so resnično neproduktivne in menim, da pravzaprav z osnovno zavezo, da smo sprejeli Zakon o glavnem mestu, je treba urediti tudi pogoje, da se ta zakon lahko izvaja. S tem pa ne oporekam temu, da bo treba nujno odpreti tudi Zakon o lokalni samoupravi in se pogovoriti tudi o tem, kako urediti status ostalih mestnih občin. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franco Juri. Želite proceduralno? Izvolite. Vendar želim, da res podate proceduralni predlog, sicer vas bom takoj prekinil.
Gospod predsednik, opravljam dolžnost, ki bi jo morali opraviti vi. Gospo, spoštovano kolegico, bi morali opozoriti, naj ne bo žaljiva. Gleda sem nas [[...]]
Hvala lepa. Hvala lepa, gospod Jerovšek. Če bi primerjali njene besede z vašimi, potem [[...]]Hvala lepa, gospod Jerovšek. [[Oglašanje v dvorani.]]
Protestiram!
Hvala lepa, gospod Jerovšek. Prosim, da se umirite in da ne poskušate tako impulzivno komentirati besed drugih kolegic in kolegov poslancev. Hvala. Besedo ima v tem, če smem reči, vročem popoldnevu Franco Juri.
Hvala, gospod predsednik. Oglašam se kot prišlek v Ljubljani, in to koprski, istrski prišlek, ki pa se zelo veseli svojega glavnega mesta takrat, ko je glavno mesto res takšno. In sem ponosen, ko prihajajo drugi tako imenovani prišleki, tudi iz tujine, ko obiščejo glavno mesto in jim s ponosom lahko razkazujem lepote tega res čudovitega srednjeevropskega mesta. Vsako glavno mesto ima določene zahteve, ki presegajo standarde navadnih mest. To vemo vsi, še zlasti tisti, ki smo tako ali drugače živeli in gledali po drugih glavnih mestih. In povsod je način in standard obravnavanja glavnega mesta specifičen. Tu se nahaja največ oziroma se nahajajo vsa tuja predstavništva, tu se dogajajo pomembnejši dogodki Republike Slovenije. Iz tega vidika je logično, da je treba prilagoditi zakon, ki ima pet let, ki sicer vse to že predvideva, ampak ne v polni meri. Ali je to zdaj optimalni način, ali je to najboljši od možnih zakonov, sam ne znam presoditi, kajti nisem strokovnjak za finančno-pravne rešitve, v bistvu zagotavljanja tistih ključnih značilnosti in infrastruktur glavnega mesta. Ampak jasno je in to po vseh objektivnih ocenah, da je Ljubljana kot glavno mesto bila prikrajšana in dejstvo, da smo prišleki v Ljubljani tudi del tega mesta, še bolj zahteva od nas odgovorno ravnanje in tudi odgovorno ocenjevanje potreb in specifičnosti glavnega mesta oziroma prestolnice Slovenije. Slovenija sicer geografsko ni velika dežela, je pa zelo pestra, zanimiva in vsi vedo, da je Ljubljana nekje locirana ob samem ali ob, blizu samega geografskega središča te čudovite dežele, je mesto, ki nam je v velik ugled in jo vsi spoštujemo, tudi tisti, ki hodimo popivati oziroma uživati kapučine in kave po naših lokalih. Ob tem bi rad dodal, da je Loggiia čudoviti renesančni biser starega sredozemskega [[...]]
Kolega Juri, govorimo o mestu Ljubljani in tega lokala po mojem vedenju v Ljubljani ni.
Veste kaj, gospod Pukšič in drugi kolegi so govorili o vseh drugih občinah. Dovolite, da nekaj besed namenim tudi svoji občini v svoji državi [[...]]
[[...]]Ampak ne o lokalih. Lahko govorite o svoji mestni občini prav gotovo.
Tako. Želim poudariti, da smo v tisti čudoviti lokal, ki je žal zaprt že dve leti, zahajali vsi Koprčani, tudi ko smo razmišljali, kako in kaj bomo rekli v Ljubljani. Torej ta naveza med Ljubljano in Koprom je dejansko zelo intenzivna. Mi se tega zavedamo in Loggia zaenkrat, tudi takrat, čas, ki ga omenja cenjeni kolega Jerovšek, je bila, če se ne motim, del, sestavni del Republike Slovenije. In za razliko od nekaterih drugih, ki so bili zelo domovinsko usmerjeni, nekateri nismo zapustili te domovine, drugi pa so za kratek čas to postorili zato, da bi se seveda zavarovali pred posledicami prihajajoče ujme. Tako, da če dovolite, pridem nazaj v Ljubljano [[...]]
Jaz pričakujem, da boste prišli, ker če ne, vas bom moral opomniti.
Ampak, ker si nisem privoščil replike prej gospodu Jerovšku, mi niste dali te možnosti, čeprav [[...]]
Niste je imeli [[...]]
[[...]]dobesedno, če citiram cenjenega kolega, je rekel, tukaj sedeči poslanec, ki je pil kavo v Loggii. Oprostite, ni nobenega drugega kot popisani tukaj. Kje si bil tisti dan? Dejstvo je, da si je gospod Jerovšek privoščil spet eno hudo obtožbo, spet eno hudo obtožbo. Je izkoristil to razpravo o glavnem mestu Ljubljani, o čemer razpravljam tudi jaz v tem trenutku, zato da bi obračunaval, zaradi užaljenosti, ker morda ne bo [[...]]
Kolega Juri, jaz mislim, da je nesmiselna razprava v tej smeri. Marsikdo je pil kavo v Loggii, tudi jaz velikokrat. Tako, da se ni treba takoj prepoznati v vseh besedah [[...]]
Gospod predsednik, dovolite [[...]]
Bi vas prosil, da se omejite na razpravo o predlogu zakonskega osnutka, [[...]]
Gospod predsednik [[...]]
[[...]]da pridete nazaj v glavno mesto, kolega Juri. Prosim.
In iz prelepe Ljubljane samo to sporočam, da so bile izrečene hude obtožbe na račun tistega človeka, ki si dovoli piti kavo v koprski Loggii. Jaz sem zaprosil kolego naj pove, kdo naj bi bil ta, ki bi za nekaj 100 evrov deloval za tuje države. Ta obtožba se stalno ponavlja. In nekateri smo siti teh blodenj. Jaz prosim, ko govorimo, bodimo jasni, tako da se bomo znali tisti, ki smo obtoženi, tudi braniti, tudi na sodišču po potrebi, če bodo kolegi pristali na to, da jih ne bo varovala in zaščitila imuniteta. Zato še enkrat, mi bomo, jaz bom podprl ta zakon, ker mislim, da je potreben, da je potreben. Mogoče bi se dalo kaj izboljšati, verjetno, vsak ima svoje mnenje o Ljubljani. Ampak jaz kot državljan te države si ne dovolim razmišljati o tem, da bi bila Ljubljana sovražna do ostale Slovenije. To je naše glavno mesto. Bodimo ponosni. Bodimo ponosni. Za kaj gre v tej razpravi? Recimo bobu bob. Ne živce vam gre sedanji župan Ljubljane. Vam gre na živce. In zato vsa ta namigovanja, ta povezovanja z Beogradom. Danes smo že slišali ene neokusne vice na račun Črne gore. Zdaj pa poslušamo o navezah z Beogradom in tako dalje. Lepo vas prosim. Bodimo iskreni. Tukaj gre za to, da imate neko politično in tudi siceršnjo averzijo do sedanjega župana in mu skušate nagajati na vsak način. In danes želite to narediti z oviranjem obravnave oziroma z nasprotovanjem temu zakonu. Ta zakon je nepotreben za župana Ljubljene, ta zakon je potreben za Ljubljano in celotno Slovenijo. Kajti želimo biti ponosi na svoje glavno mesto, želimo ostati takšni - navezani na glavno mesto, nočemo se počutiti tujce v slovenski prestolnici. To nismo. Če se nekateri počutijo tako, je to njihov problem. Ampak Ljubljana je urbano središče, in prav če bo ta urbanost artikulirana v glavnem mestu, bo to dobro za celo Slovenijo. Tudi sam sem proti centralizmu in tudi sam sem bil večkrat, in tudi bom, kritičen do nekaterih centralističnih skušnjav, ki nastajajo ob tem ali tistem zakonu, ali ob tem in tistem razpisu. Ne, to povemo, saj to je normalen dialog med periferijo in centrom. Ampak, ustaviti nekaj, kar bi normaliziralo stanje glavnega mesta, seveda ni spodobno. In najmanj spodobno je še naprej obtoževati kolege poslance nečesa, za kar že 18 let nekateri vztrajno iščejo kakšne dokaze, jih ne najdejo in potem vedno govorijo tako na pamet. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Kolega Franco Juri je tokrat nastopil, mene obtožil marsičesa in govoril, da ne govorim resnice. V prispevku je sam napisal: Mene ne bo ob ustanovitvi države in prestolnice, v kolumni, da bo sedel v kavarni Loggia na Titovem trgu. In to je dejstvo. Jaz ne vem, in grozi mi tudi na podlagi drugega citata. Jaz ne vem, ali lahko jaz preberem citate in vprašam, ali to drži. Namreč, ko sem prvič Drnovška vprašal, ali ta citat iz pisma objavljenega v Delu, gospoda Paola Parovela z 5. 12. 1998 drži, in ta citat se je glasil: "Franco Juri je bil član skupine mladih komunističnih voditeljev v Sloveniji, ki so se ji italijanske obveščevalne službe približale preko transnacionalne radikalne stranke Marca Pannelle." Tega nisem rekel jaz in tega nisem zapisal jaz. Takrat pa je meni grozil, da me bo tožil, slišal pa sem, mi je avtor poslal pismo: "Zakaj ne toži mene, Paola Parovela, ki sem to zapisal in ki upam o tem pričati?!" In tudi, gospod Juri, prosim vas, da drugič ne govorite, da jaz govorim kakšno neresnico. Jaz sprašujem in imam pravico spraševati. In tožite tiste, ki so to zapisali, če imate dokaze. Seveda moram odgovoriti tudi kolegici, ki je imela poslance za prišleke. Mi smo poslanci, sedimo enakopravno v tem Državnem zboru kot vi, ki ste morda iz prestolnice. Takšno podcenjevanje je negiranje ustavne vloge poslanca. In niso prišleki drugi poslanci. Lahko pa žalite na ta način, in ste žalili. Tu je velika razlika, da se čutite del tiste oligarhije, ki o vsem odloča v tej državi, kapitalske oligarhije, ki ima izjemno moč, ki si je v teh letih delila menedžerske plače še in še in je prevzela Slovenijo. Priznam, da se je premalo naredilo. In s teh pozicij oligarhije se tu govori in žal je tudi ta zakon izraz tega, oči te oligarhije, ki hočejo ukazovati celi Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replike vam ne morem dati, lahko pa po svojem vedenju povem, da gospod Franco Juri ni bil nikoli član nobene komunistične stranke, če se ne motim; toliko za informacijo. Ja, potem ponavljate neresnice drugih, ki jih pišejo. Ampak to ni važno. Ostanimo v dostojnih mejah, to nima nobene zveze z glavnim mestom, zakonom in tematiko, ki jo obravnavamo. Vse druge stvari pa z veseljem lahko rešujete kje drugje, ne v tej dvorani. Hvala lepa. Besedo ima Silva Črnugelj. [[Oglašanje v dvorani.]] Proceduralno, Andreja Črnak Meglič.
Nekateri imajo itak pravico, da vedno o vsem govorijo. Proceduralno predlagam, da si gospod Jerovšek prebere Slovar slovenskega knjižnega jezika, da bo vedel, kaj pomeni beseda "prišlek".
Gospa Črnak Meglič, to ni bilo proceduralno vprašanje v skladu s Poslovnikom. Hvala. Besedo ima Silva Črnugelj. Prosim, govorimo o zakonu o glavnem mestu Slovenije in se zavedajmo tega.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni, kolegice in kolegi! Zavedam se dejstva, da Državni zbor ni prostor za uglašeno zborovsko petje in da so pač danes tu prikazani zelo različni pogledi in mišljenja na pričujoče spremembe in dopolnitve Zakona o glavnem mestu. Jasno je, da so mnenja vseh nas o tem in tudi drugih zakonih tako različna, ker smo tudi ljudje med seboj zelo različni. Ampak ne govorim kot tista, ki je rojena v Ljubljani, po kategorizaciji moje dobre kolegice Črnakove sem na nek način prišlek, ki že 35 let uživam v Ljubljani in jo imam zelo rada. In sem tudi, mislim, da z osebnim delom veliko prispevala, da so se nekatere stvari uredile. In ravno lokalna samouprava je tista, ki je omogočila, da smo v Ljubljani dosti naredili. Če je zakon o glavnem mestu zakon, ki nam govori o tem, da je treba vendarle z državo nekatere stvari urediti in če smo pred petimi leti le ob veliki zdrobljenosti Slovenije na občine ugotovili, da je treba sprejeti en zakon, mislim, da je dobro, da po petih letih tudi ugotovimo, ali smo ta zakon uresničevali, kako smo ga uresničevali in če ga je treba spremeniti. In jaz mislim, da smo po petih letih ugotovili, da je ta zakon treba spremeniti in tukaj so nekateri členi, ki jih zelo dobro tudi spreminjamo. Seveda je pa statistika tista, ki najbolj nadzorno pove, kaj je treba spremeniti. Mislim, da tako kot so nekateri vabili kolege in kolegice, da bi se sprehodili po Ljubljani, da bi pogledali in sešteli številke oziroma tiste zastave, ki plapolajo ali ne. Jaz bi kolege in kolegice povabila naj se sprehodijo in vidijo, koliko je dejansko ulic neasfaltiranih, koliko je takih pločnikov, ki nimajo niti robnikov. Ker mi govorimo o mestu, govorimo o temu, da je to urbana celota, ki je urejena na specifičen način, ki pač veleva urejenost mesta. Če bi pogledali statistiko, bi videli, koliko hiš v Ljubljani nima vodovoda in kanalizacije in koliko ulic nenazadnje nima pristopa do tega in nenazadnje bi tudi videli še marsikaj drugega ob vseh lepih muzejih in galerijah, za katere vam predlagam, da jih pogledate in verjetno s ponosom se nekateri vračajo in diplomati nam enostavno zavidajo, da živimo v tako kulturnem mestu in da v to kulturno mesto tudi veliko vlagamo. Zanesljivo je daleč težje urejati zadeve v mestu, kot urejati v eni manjši občini, kjer živi 3.000 prebivalcev, ker sto tisoče prebivalcev seveda tudi izrabi drugače in na drugačen način. Tudi za vzdrževanje je treba daleč več denarja in tudi za dogovarjanje o različnih skupnih interesih, ki jih država uresničuje in tudi vi vsi. V tem mestu, je treba veliko več volje, veliko več vizije in veliko več vztrajnosti, da nekaterim dokažeš, kaj je treba narediti in na kakšen način. Ker to je glavno mesto in to ni zakon samo o glavnem mestu in ni zakon, ki bi bil proti ostalim občinam, ampak je predvsem zakon, ki je za Slovenijo in jaz mislim, da se tega morate dobro zavedati in klub dejstvu, da mogoče ni najbolj idealen, ampak si vsaj prizadeva to postati. Hvala lepa.
Besedo ima Melita Župevc, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Veliko argumentov v prid temu zakonu je bilo že podanih. Jaz bom morda tudi kakšnega ponovila, ampak res sem rekla, ali ima sploh pomen razpravljati, saj je bilo že vse povedano, potem pa slišim cenjenega kolega pa si ne morem pomagati, da ne bi razpravljala. Pa ga namenoma ne bom imenovala, da mi kasneje ne bo repliciral.
Saj se bo sam prepoznal. [[...]] [[Smeh.]] [[...]]
Ampak jaz sem pa šla pogledat v SSKJ, da se [[...]]
Mir v dvorani, prosim!
Jaz sem pa šla pogledat v SSKJ in vsi tisti, ki se kot prišleki počutijo, ne vem, slabo, da ne bom rekla celo manjvredno, naj jim povem, da SSKJ ne pozna slabšalne rabe besede "prišlek". Prišlek pač pomeni priseljenec. Tukaj so se naselili prišleki, domačini in prišleki, pozdraviti prišleka, in potem je celo beseda prišlica, prišlico je lepo sprejela. Tako, da ta beseda je čisto lepa slovenska beseda in ni nobene potrebe, da se kdo kaj slabo ali hudo ob tem počuti. Rečeno je bilo, izražen je bil ponos, da smo ponosni na glavno mesto. Veste, samo od ponosa se včasih ne da živeti. Za ta ponos je treba včasih tudi kaj dati tudi kakšen evro, kaj ne. Niso dovolj samo lepe besede. Če bi se dalo živeti od lepih besed, potem bi nam bilo vsem veliko boljše in lepše. Rečeno je bilo, da s tem zakonom v bistvu mi nasprotujemo enakomernemu razvoju. To ne drži. Mi smo za enakomerni razvoj. Očitano nam je bilo, da izpolnjujemo predvolilne obljube. Ta je pa najboljša. Ker včeraj smo v tej dvorani poslušali očitek, da nobene predvolilne obljube še nismo izpolnili. Torej zdaj, ko jih izpolnjujemo, tudi ni v redu. Veste kaj pravijo, bolje pozno kot nikoli!
Mir v dvorani, prosim!
Bolje pozno kot nikoli! No, če mislite, da je ta prva, pa naj bo prva. Jaz mislim, da ni prva, da je ena izmed številnih drugih in ravno z izpolnjevanjem kažemo, da mislimo resno. Tudi te predvolilne obljube. Prav je, da Ljubljani vrnemo tisto, kar ji je bilo odvzeto. Ne vse, ampak del tega.
Prosim, mir v dvorani!
Jaz sem res navdušena, da tako zavzeto [[...]]
Boste imeli priložnost za razpravo, če se prijavite. Prosim, da ne prekinjate govornice. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik.
Govorke, prosim, ne govornice.
Hvala. Saj rečeno je že bilo, saj vsi vemo, v čem je problem. Problem je Zoran Jankovič. Zelo zanimivo! Nekdo, ki je bil danes v tej dvorani zelo glasen in to ni cenjeni kolega, ki se bo zdaj prepoznal, je ob nezdružljivosti poslanske in županske funkcije zelo dobro povedal, v čem je bistvo. Problem je, za tem stoji Janković. Za predlogom stoji prvi mož Ljubljane Janković, ki po njegovih besedah teži k ohranitvi centralizirane Slovenije in ohranjanju denarja v Ljubljani. "Verjamem, da smo Jankoviću in podobnim v napoto župani poslanci, ki se vedno zavzemamo za enakomeren razvoj Slovenije, kar je nujno." Jutri bomo imeli tudi v tej dvorani zakon, ki govori o vse prej nasprotnem, kot pa o tistem, kar ste govorili danes. Imate tudi preiskovalno komisijo, kjer boste lahko pod prste in v drobovje pogledali Zoranu Jankoviću in ugotovili vse tisto, kar je bilo, kar je in kar še bo narobe. In še ena stvar. Govorite, kot da je to Jankovićeva Ljubljana. To je naša Ljubljana. To je naše glavno mesto. In če morda ne veste, ali že dolgo časa niste pogledali, koliko prebivalcev ima slovensko glavno mesto, potem si pojdite pogledati. Tistih 260.000 in migranti ali prišleki, ki so bili omenjeni, tisti, ki se vsak dan vozijo v Ljubljano. Ko tako po nemarnem opletate z glavnim mestom, naj vam povem, to ni Jankovićeva Ljubljana. To je naša Ljubljana. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite repliko. Opozarjam vas, da imate repliko prav pri vsakem govorcu, ki ni iz iste politične skupine kot vi. Dejansko mislim, da zlorabljate to inštitucijo. Zdajle vam jo še dam, ker verjamem, da ste se prepoznal. Drugič bom pa bolj rigorozno razmislil o tem, ali vam to prepoznavanje opravičim.
Gospod predsednik, nisem naprosil nikogar, da mora z menoj polemizirati. Poslovnik smo pa izglasovali, da drži. Gospod Potrč je včeraj rekel, da ga redkokdaj uporabljamo. Vesel sem, da kolegica Župevčeva poroča iz Zasavja, kjer je bila izvoljena, implicitno seveda, da Zasavje živi boljše od Ljubljane. Tega doslej nisem vedel.
Kolega Jerovšek, to [[...]]
Sem rekel implicitno.
[[...]]takšno potvarjanje besed, ki so bile izrečene [[...]]
[[...]]implicitno [[...]]
Jaz [[...]]Ni važno ali gre za kolegico Župevc ali gre za SD, Zares ali SDS, gre za vprašanje komunikacije med nami. Vsi smo poslušali in tega ni rekla, gospod Jerovšek.
Implicitno je to [[...]]
[[...]]in jaz vas [[...]]
[[...]]povedala.
Nič implicitno [[...]]
Ja seveda.
Obstaja jezik, ki je precej natančen [[...]]
Seveda [[...]]
[[...]]določen, pomenski. Vsi govorimo slovenski jezik [[...]]
Jaz pa [[...]]
[[...]]in tega nismo slišali, gospod Jerovšek.
Jaz pa sem slišal [[...]]
Potem vam; če boste nadaljevali, vam bom vzel besedo. Res vam bom vzel besedo.
Nisem protestiral zaradi besede "prišleki" same, in tudi ne zaradi etimologije te besede, ampak ker je kolegica Črnakova gledala v nas in o poslancih govorila kot o [[...]]
Hvala lepa, gospod Jerovšek!
[[...]]prišleki [[...]]
To me pa zdaj spominja [[...]]
[[...]]mi pa nismo prišleki v tej funkciji [[...]]in ni slaba beseda. Dobro. Imam še pravico do konca izrabiti repliko [[...]]
Samo če boste [[...]]
Ja.
[[...]]ostali [[...]]
[[...]]in moram reči, da je tudi to, kar je bilo prej rečeno, da v Ljubljani dosti ulic ni asfaltiranih in da hiše nimajo vode, sramota za župane! Drugi župani po Sloveniji so za bistveno manj denarja naredili asfalt in vodovod. Poglejte si te male občine, nekatere za bistveno manj denarja in to pomeni, da se ta denar steka [[...]]
Gospod Jerovšek, vi greste [[...]]
[[...]]nekontrolirano [[...]]
[[...]]preko replike v razpravo.
[[...]]v neke žepe. In to je sramota [[...]]
[[...]]greste preko replike v razpravo!
Hvala.
Vzdržal se bom komentarjev. Besedo ima Ivan Grill.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj. Seveda tudi sam takšnega zakona ne morem podpreti, vendar da ne bo pomote, tudi sam globoko spoštujem mesto Ljubljana in sem ponosen nanj, na naše glavno mesto. Verjamem, da je vsak Slovenec ali vsak državljan Slovenije ponosen, ima biti za kaj, še posebej pa ljudje, katerih stalno prebivališče je mesto Ljubljana. Zato sem prepričan, da si ti ljudje, ki v Ljubljani živijo, zaslužijo boljšo kvaliteto življenja, kot pa jim ga nudi Ljubljana zdaj. Ampak, zakaj je ta kvaliteta tako slaba? Predvsem zato, ker se na 10 tisoče ljudi iz cele Slovenije vsakodnevno vozi na delo v Ljubljano, in tukaj je potem veliko število vsakodnevnih, tistih, ki morajo v Ljubljano v službo, so težave s parkirišči, so težave z gnečami in ne nazadnje z velikim onesnaženjem zraka. In to dela predvsem centralizacija, ki je v Sloveniji že od samega začetka. In ta zakon, ki ga zdaj; verjamem, v koaliciji boste seveda tudi izglasovali; ne bo te slabe kvalitete življenja v ničemer spremenil. Še več, prepričan sem, da se bo ta kvaliteta še poslabšala. Zakaj? S tem denarjem, ki se bo, prepričan sem, namenjal predvsem za gradnjo nekih stvari, neke infrastrukture, stadiona [[...]]
Prosim, mir v dvorani!
[[...]]česarkoli, kar bo zopet [[...]]
Mir v dvorani!
[[...]]dejansko sililo na 10 tisoče ljudi, da se bodo vedno znova vozili v Ljubljano, da bodo te infrastrukturne pridobitve tudi koristili.
Prosim mir v dvorani.
Predvsem pa, zakaj ne bi mi tega denarja, ki ga zdaj jemljemo drugim občinam, to je nedvomno, zopet skušali porazdeliti na način, da se bo začelo Slovenijo decentralizirati. Zakaj so tukaj spet zapostavljene mestne občine? Tudi mestne občine kot regijska središča imajo velike stroške za zagotavljanje raznih institucij regijskega pomena. Pa naj bo to katerakoli mestna občina. Bom omenil Novo mesto. Velika občina, z veliko institucijami, ki niso namenjen samemu Novemu mestu, ampak celi regiji. Financirajo se pretežno s strani občinskega proračuna Novo mesto: knjižnica, gledališče, muzej, izobraževalni centri, pa je tukaj zdaj povsem izločena s strani finančne pomoči države. Ampak, to sem dal kot primer. Vse mestne občine so v bistvu na ta način zapostavljene. Jaz verjamem, da je prav, da protokolarne institucije, ki imajo državni pomen, da se financirajo s strani države. To si seveda Ljubljana tudi zasluži. Ampak naj bo to delano načrtno, naj bo to povsem s strani države, nikakor pa ne, da se zdaj tukaj daje 15 milijonov evrov na leto občini Ljubljana, ker vsi zelo dobro vemo, da je to v bistvu zdaj plačilo računa, ki ga je župan Janković poslal že takoj po volitvah. To je jasno vsakemu izmed nas in ta cena je zelo visoka. In to je cena za tisto podporo, ki jo je župan Janković dal SD-ju, Zaresu, LDS-u pred volitvami. Ampak, žal to ceno plačujejo vse občine v Sloveniji, kar pa ni pošteno in ni dobro. Ampak, kljub temu, če bi takšna rešitev res prispevala k temu, da se v Ljubljani dvigne kvaliteta življenja prebivalcev, da bodo s tem ljudje nekaj pridobili, bi bil v takšnem primeru ta zakon tudi pripravljen podpreti. Ampak na ta način, s takšnimi rešitvami, ki so diskriminatorne, lahko rečem, da so celo protiustavne, pa tega zakona v nobenem primeru ne bom podprl. To je slabo za vse. In mislim, da si Ljubljančani oziroma prebivalci Ljubljane zaslužijo več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Bojan Kontič.
Hvala lepa. Ravno sem se s poslanci iz Maribora pogovarjal o tem zakonu, zato nekoliko zamude. Ni račun, ki bi ga izstavil Zoran Janković, kajti če bi bil račun, je to že eno leto nazaj. Mi račune poravnavamo, ne tako kot vi, po dveh letih še niste plačali, vsaj eden izmed vas. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Gospod Marinič, konkretno.
Mir v Ljubljani! [[...]] [[Smeh.]] Mir v dvorani.
Saj želja je dobra, tudi Ljubljana potrebuje mir. Župani se zavzemate za skladnejši regionalni razvoj, tako vsaj pravite, s poudarkom, še posebej za svojo lokalno skupnost. Pa to ni nič narobe, saj je prav. Kakšni župani pa bi bili, če tega ne bi počeli. Ampak, ko počne to župan Ljubljane, pa je spet vse narobe, ker je to Zoran Janković, trn v peti. Popoldan Zoran Janković, dopoldan Dušan Semolič. Razpravljamo o ljudeh, ki jih ni tu in s to materijo niti dopoldan niso imeli kaj veliko, sedaj popoldan pa tudi ne. Glavno mesto je glavno mesto Slovenije, Ljubljana. Kot je bilo rečeno, to ni glavno mesto Zorana Jankovića. Prej je nekdo dejal, da je Miran Potrč govoril o neuporabi Poslovnika. Govoril je o zlorabi Poslovnika, ki smo mu priča vsak dan, kar nekajkrat. Gospod Jerovšek vi lahko mahate. Malo pazite, da se ne boste zraven prehladil, ampak mislim, da je tudi za to opozorilo že prepozno. Govoril je o zlorabah. Nič boljše ali slabše besede ne najdem, ko ocenjujem delovanje in razprave danes dopoldan. In ko govorite, da vas spoštovana kolegica Andreja gleda, ko razpravlja, ja, kam pa naj gleda, saj si ni sama izbrala tega pogleda. Je pač obrnjena tja proti vam in vas gleda. Mi je zelo žal, morda tudi njej. Ne vem, zakaj me te razprave, ki jih poslušam, spominjajo na čase pred osamosvojitvijo, ko smo vsi za težave s prstom kazali v Beograd. Zdaj smo že nekaj let pripravljeni pokazati tudi Bruselj, ampak večina oči in prstov je uprta v Ljubljano, ko imamo težave zunaj Ljubljane. Zakon o glavnem mestu ni prispevek dekocentrcij državnih funkcij, ni pa tudi ovira. To ne pomeni, da morajo vse inštitucije pred katerimi plapolajo slovenske zastave, biti skoncentrirane v Ljubljani. Kaj lahko je katera tudi v katerem drugem mestu, v kateri drugi mestni občini. Ne gre za privilegije glavnega mesta. Glavno mesto je eno samo. Enega imamo v Sloveniji in to je Ljubljana in zaradi tega, ker je glavno mesto, ima določene prednosti pa tudi slabosti in seveda ni dovolj, da rečemo, da je Ljubljana glavno mesto. Opravlja funkcije glavnega mesta, Ljubljana namreč, in zato potrebuje tudi finančna sredstva. Žal je vedno povezano delovanje s finančnimi sredstvi in s tem zakonom, s temi sredstvi ne bo oškodovana niti ena lokalna skupnost v Sloveniji. 209 je še ostalih. Ne gre na strošek lokalnih skupnosti. Te iz proračuna, čeprav so tudi one financirane iz proračuna, ta ugotovitev pa vsekakor drži. In ko sem pred časom slišal, da je potrebno zadeve urejati tako, da ostane koza cela, volk pa sit, je treba pri tej zgodbi povedati, da ima ta koza veliko mladičev. 209. Pa mali pašnik in težko je pri takšni razdrobljenosti Slovenije finančno zadovoljiti, zadostiti vse lokalne skupnosti. Zato bo pa potrebno nekaj drugega, ne zakon o glavnem mestu. Potrebna bo sprememba Zakona o lokalni samoupravi, kjer bomo zapisali pogoje za ustanovitev novih občin, drugačne kot so zapisani danes, in potrebna bo sprememba Zakona o financiranju teh istih lokalnih skupnosti. Financiranje takšno, da bo spodbujalo lokalne skupnosti k povezovanju, ne k drobljenju, to kar imamo danes. Če je kdo pred leti želel ustanoviti občino in je ni ustanovil, ne bom uporabil izraza, kaj bi mu lahko rekli. Kajti veliko več sredstev je dobil v tisto teritorialno skupnost, ki se je izdvojila iz občine, kot pa prej. Pa ne zato, v večini primerov, ker center ni financiral teh manjših skupnosti po teritorialnem obsegu in številu prebivalcev, ampak enostavno zato, ker imamo zakon tak, "primerna poraba", "zagotovljena poraba", kaj vse smo že v preteklosti uporabljali. In to je kar klicalo po ustanavljanju občin. In še vedno imamo tak zakon in ta zakon bo treba spremeniti. Torej, ko govorimo o zakonu o glavnem mestu, govorimo tokrat o financiranju nalog, ki jih glavno mesto ima. Zakon o glavnem mestu je bil sprejet, mislim, da leta 2004, če se ne motim. Danes posegamo v ta zakon zato, da tej isti Ljubljani, temu istemu glavnemu mestu dodelimo določena sredstva za to, da opravlja funkcijo glavnega mesta. In zato je seveda vredno ta zakon podpreti, ne glede na to, iz katere občine prihajamo. Tudi za mestno občino velja, da je Ljubljana glavno mesto Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Marinič, niste govorili, niste razpravljali, zato ne morete dobiti replike, tako kot pred vami niso dobili replike tudi tisti, ki so se javljali, pa niso razpravljali. Besedo ima Andrej Magajna. [[Oglašanje v ozadju.]] Proceduralno vam ne bom dal besede, ker ne vidim razloga, zakaj bi svojo razpravo opravljali, repliko dali v proceduralni formi. Hvala lepa. Ni proceduralnih vprašanj. Proceduralno, gospod Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik Državnega zbora, poslancu, ki želi govoriti o postopkovnem predlogu, mora predsedujoči dati besedo takoj, ko jo zahteva. To nalaga 69. člen Poslovnika Državnega zbora. Menim oziroma prepričan sem, da bi moral predsednik Državnega zbora do tega našega akta, ki ga uporabljamo pri svojem delu, biti bolj spoštljiv in se ravnati po njem dosledno. Če komu morda kdaj že uide kakšna zadeva, ki ni po poslovniku, predsedniku Državnega zbora v času vodenja seje se to ne more in ne sme zgoditi. In predlagam vam, da daste kolegu Mariniču, ki je zahteval proceduralno, besedo, da pove svoj proceduralni predlog. Vam pa predlagam, da Poslovnik Državnega zbora spoštujete tako, kot je napisan. Ni treba nobenih komentarjev, nobenih razlag, nobenih dodatnih pojasnil, čisto natančno in vse lepo piše v 69. členu, v tem konkretnem primeru. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Tanko. Dal sem vam proceduralno besedo, ker ste hoteli. Jaz spoštujem Poslovnik in vodim sejo v skladu s Poslovnikom. Moja ocena in moja odgovornost je, da včasih presodim z veliko mero utemeljenosti, da bi lahko ali bo prišlo do zlorabe proceduralnega vprašanja in ga zato tudi ne dam. Če se je poslanec javil za repliko, ki je ni mogel dobiti, in se takoj javil za proceduralno vprašanje, ni treba šteti do pet, da ne bi vedeli, koliko je ura. Hvala lepa. Besedo ima Andrej Magajna. [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]]Ne bom vam dal proceduralnega predloga. Andrej Magajna, prosim.
Hvala za besedo. Končno, če ne bo vmes še nekaj proceduralnih zahtev. Novele zakona, ki so pred nami, so v bistvu usmerjene v ureditev statusa glavnega mesta, implementirajo to, kar je zapisano v 10. členu Ustave: "Glavno mesto Slovenije je Ljubljana." Kratek stavek, vendar samo Ljubljana kot mestna občina in posebno kot glavno mesto ima svoje mesto tudi v ustavni ureditvi. Žal pa danes ne diskutiramo o ustreznosti zakonskih členov in rešitev, ampak poslušamo dolgovezne debate o političnih ozadjih - kot je že predgovornik, gospod Kontič, omenjal - o Jankoviću, Semoliču in tako dalje, o namenih, o skritih in prikritih potezah nekih centrov moči. Tako smo dopoldne slišali, kdo je povezan s sindikati, poslušali smo zgodbo ponovno o kadrovski politiki, ki je politična in ob glavnem mestu podobna debata. Ob tem, ko je popolnoma jasno, da tudi pri nastajanju tako imenovanih novih neodvisnih sindikatov sodelovala Demosova politična elita. Tudi sam se pomagal pri nastajanju teh sindikatov. Kot je v vseh obdobjih, do zdaj v vseh mandatih bilo prisotno politično kadrovanje, pa vseeno je v mandatu 2004-2008 šlo to politično kadrovanje najbolj široko in najgloblje. Morda bo kdaj tudi narejena neka temeljita, neodvisna, mogoče tudi zunanja analiza teh dogodkov. Tretja zgodba o političnem ozadju je zgodba o Zoranu Jankoviću in glavnem mestu. Menim, da edine relevantne debate, ki so bile, so bile namenjene konkretnim rešitvam zakonom. Vesel sem bil, da je kolega Anton Colarič pripravil tako dobro analizo vlog in pomeni glavnega mesta. O tem bi bilo dobro slišati kakšno repliko. Pa ne, kot vedno bomo obremenjeni ves ta mandat z ideološkimi vprašanji. Opozoril sem na licemerstvo, ki se bo, zgleda, pojavljalo do konca tega mandata. Vse skupaj zveni nekako tako: Nam, ki smo pravični, na strani resnice je dovoljeno politično kadrovati. Vam ni. Nam, ki smo pravični in na strani resnice, mi lahko ustanavljamo svoje sindikate. Nam, ki smo pravični - mi lahko kadrujemo v svetu RTV-ja svoje ljudi, ker vemo, kaj hočemo in ker smo na strani resnice in pravice. Dovolj je bilo tega licemerstva in upam, zato bom tudi sam nehal politizirati in iskati ideološka ozadja. Pogovarjajmo se o glavnem mestu Ljubljane in morda bo čez nekaj let, ko bomo videli, ali so te rešitve ustrezne, pravi trenutek, da ocenimo ali je stopnja od dohodnine, ki je bila namenjena, v bistvu ustrezna, ali so prilivi, ki jih bo sedaj dobilo glavno mesto, zadostni. Takrat bo morda pravi čas in pravi trenutek za razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dobro gospod Marinič. Zdaj recimo, da ni več zveze med vašo zahtevo in repliko in proceduralnim vprašanjem. Denimo proceduralno, ampak opozarjam, da morate dati proceduralni predlog v skladu s Poslovnikom. Prosim.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Po trikratni intervenciji za proceduralni predlog. Tega si nikakor ne morete šteti v čast in to ne sodi v demokracijo, ker bi morala tukaj dominirati. Prvič, ko sem se javil k besedi, da bi repliciral kolegu, ki je na žaljivi način uporabil moje ime, kajti obveznosti do Ljubljane, do mesta Ljubljane, do glavnega mesta, ki je povezano tudi s plačevanjem nekih stroškov, ki jih imamo poslanke in poslanci, poravnavam [[...]]
Prosim mir v dvorani.
[[...]]sproti in imam poravnane vse obveznosti iz tega naslova do stanovanja in do glavnega mesta. Če o tem niste seznanjeni, se dajte seznaniti. Vam, spoštovani predsednik, pa želim povedati samo to. Zaman je bil najin dialog o tem, ali sem Marínič ali sem Márinič. In vedno, ko me poimenujete z napačnim naglasom, me žalite. In če mi ob tej priložnosti niste dali besede, da bi vam to pojasnil že ne vem kolikokrat, potem je seveda to dovolj trden razlog, da ste tudi tokrat želeli zaobiti poslovniška določila. Ta vsakemu, poslanki in poslancu v Državnem zboru, daje možnost, da se oglasi vselej, kadar meni, da je treba nastopiti po institutu tega proceduralnega predloga zaradi katerega, žal, velikokrat delate krivico nekaterim poslankam in poslancem, predvsem takrat, ko gre za nenehno ponavljanje - in ne želim nikogar poučevati o tem, ampak zdi se mi žaljivo do poslank in poslancev, ki niso niti pravilno imenovani, s svojim imenom in priimkom; ampak saj se to zgodi prvič, pa se zgodi drugič, ampak to se ponavlja in to je do mene osebno žaljivo. In vas vljudno prosim, da takrat, ko vi štejete do pet in ste prepričani, da niso izpolnjena poslovniška določila o tem, ali poslanka ali poslanec ima proceduralni predlog, premislite, ali se med tem časom, ko ste vi šteli do pet, resnično ni kaj spremenilo. Ste meni povedali, da se v tem času, ko ste šteli od ena do pet, ni nič zgodilo, se je zgodilo ravno to: poimenovali ste me napačno. Hvala lepa.
No ja, to je dober primer, kako se da, bi rekel, v proceduralnem predlogu, ki ga ni, hkrati torej žaliti in napadati predsednika Državnega zbora. To ni prvič, ni drugič, to je za v šolske lekcije. Hvala lepa. Besedo ima Srečko Prijatelj, prosim. Ga ni. Franci Kek. Ga ni. Miro Petek, besedo ima Miro Petek. Prosim.
Hvala lepa. Nisem Ljubljančan, toda Ljubljano imam zelo rad, čeprav sem po dikciji kolegice prišlek, in to povedano v izrazito negativni konotaciji. Eno je tisto, kar je zapisano v Slovarju slovenskega knjižnega jezika, drugo je pa to, kako je povedano s kakšno intonacijo in v kakšnem kontekstu. Zdaj samo še čakam, da boste nas, ki nismo iz Ljubljane, izgnali v nek geto ali pa nek rezervat, bog ne daj v kakšno taborišče. Ko sem tukaj bil pred tridesetimi leti in sem začel študirati, takšnih dikcij s strani Ljubljančanov enostavno nisem slišal in seveda je to zelo zaskrbljujoče. Pred četrt stoletja so bili Ljubljančani do vseh ostalih dosti bolj strpni. Ljubljana je lepo mesto. Ljubljana je mesto z dušo in dovolite, da je to tudi glavno mesto za vse nas, ki prihajajo od drugod, tudi za Korošce. Mislim, da je prav, da Ljubljani namenimo ustrezno pozornost, ustrezna sredstva, vendar toliko, kolikor ji gre. Nič več in nič manj. Seveda pa na drugi strani ni dobro, da se razvija samo Ljubljana, okolica, podeželje pa se na eni strani stara, ljudje se izseljujejo, podeželje pa se zarašča. Okoli 65% Slovenije je danes že poraščenih. In seveda ni dobro, da Državni zbor sprejema neke parcialne zakone, enkrat o Ljubljani, enkrat o Pomurju. Imamo pa tudi druga okolja v Sloveniji, ki so v velikih razvojnih težavah, o njih pa v tem Državnem zboru ne govorimo. Ko na eni strani nekem okolju nekaj dajemo, na drugi strani jemljemo. Poglejte, v Mežiški dolini je ta vlada vzela notarsko mesto v Ravnah na Koroškem. Ljudje se morajo voziti 50, 60 kilometrov daleč, da pridejo do prvega notarja. To je katastrofa. Morajo vzeti dopust, da lahko pridejo do notariata. Res pa je, da to seveda ni problem Ljubljane, tega zakona, da je pač to problem strategije te vlade, ki gradi na centralizmu, kajti iz enega samega centra je pač lažje vladati. Razlike med regijami so danes seveda prevelike. Na primer Koroška zaostaja glede plač za okrog 40 do 50% za osrednjo Slovenijo in Ljubljano. Brezposelnost na Koroškem se je od avgusta 2008 do avgusta 2009 povečala od 40 do 61%. Bruto domači proizvod v Ljubljani je enkrat večji kot na Koroškem in še bi lahko naštevali. Seveda pa ni vse denar. Večkrat je tukaj bil že omenjen župan. Mislim, da Ljubljana potrebuje nekega župana s širino, nekega župana z intelektualnim ozadjem in velikim duhom, kot je bil to duh bivšega župana, župana izpred desetletij gospoda Hribarja, in Ljubljana bo tako ali drugače denar, ki ji je zmanjkal iz preteklosti, dobila tako ali drugače. Na Ministrstvu za okolje in prostor se kohezijska sredstva delijo precej po domače. Pravila pišejo na Mestni občini Ljubljana in ko bo Bruselj izvedel, kako se ta sredstva delijo tukaj v Ljubljani, bo še "lep cirkus".
Hvala lepa. Besedo ima Dejan Levanič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Moram reči, da se včasih res sprašujem pri kateri od točk dnevnega reda, o čem mi v bistvu sploh govorimo. In danes je ponovno dokaz temu, da je veliko populizma. Govorimo namreč o zakonu o glavnem mestu, govorimo pa, kaj bo to prineslo delavki Mure, kaj bo to prineslo delavcu Gorenja, govorimo o izgnanosti, kdo bo koga izgnal iz Ljubljane. Govorimo celo o drugih regijah v Sloveniji, vendar se opravičujem, danes ni ne prostor, ni ne čas, da se pogovarjamo o skladnem regionalnem razvoju, kar bi se pa morali v preteklosti, in če pogledamo, kakšna je bila regionalna politika v preteklosti, je marsikoga zabolela glava. Tudi za nekatera področja Slovenije, ki so bila ravnokar omenjena. Treba se je pač zavedati, da bo tudi to prišlo na dnevni red. Tudi skladen regionalni razvoj bo treba upoštevati v prihodnje. Jutri bomo en takšen zakon imeli na dnevnem redu. Treba bo razmisliti, kaj se bo delalo v prihodnje in v katero smer se bo vlagalo. Prav tako bo še veliko stvari odprtih ostalo, ki jih bomo pa morali rešiti. In sigurno ni stvar debate danes, ko govorimo o zakonu o glavnem mestu, da govorimo o vseh drugih temah. Je pa res, da obstajajo problemi in da jih je treba čim prej sanirati. Osredotočil se bom izključno na zakon o glavnem mestu. Veliko strokovne literature jasno pravi, da imajo glavna mesta z vidika ureditve lokalne samouprave zelo pogosto poseben položaj. To so običajno zelo veliki urbani aglomerati, velika mesta, ki imajo z vidika opravljanja lokalnih zadev tudi posebne zahteve. Verjamem, da vsi tisti, ki živite v mestnih občinah ali v Ljubljani, veste, da je v takšnih centrih veliko civilnodružbene sfere, veliko institucij, ki delujejo širše, ker veliko ljudi hodi v ta mesta, tako v glavno mesto kot mestne občine, in se tu udejstvujejo, izobražujejo, obiskujejo knjižnice, vrtce, gledališča in tako naprej. Za vso to infrastrukturo je pač na neki točki treba poskrbeti. In če smo iskreni, če bi Ljubljana želela poskrbeti za vse to, kar tudi vsi mi, ki ne živimo v Ljubljani, pa smo tu gostje, če bi vse to želela primerno urediti, potem 15 milijonov evrov letno še zdaleč ni dovolj. Verjetno je bilo na tem mestu že večkrat povedano, da to ni neka posebna ureditev, ki jo uvajamo v Sloveniji. To že poznajo drugod v Evropi, ker se zavedajo pomena tega in urejajo status med državo in glavnim mestom. Samo primer, Dunaj v Avstriji, Budimpešta na Madžarskem, Bruselj v Belgiji, Lizbona na Portugalskem, Helsinki na Finskem, Luksemburg v Luksemburgu, Kopenhagen na Danskem in tako naprej. Vse to so mesta v državah, ki imajo status glavnega mesta in kjer obstaja zakon o glavnem mestu. To ne pomeni, da ta zakon kakorkoli govori proti nekaterim drugim občinam, nikakor ne, treba je razvijati tudi druge občine, vendar to ta trenutek s tem nima nobene zveze. Zato, ker se urejajo neka statusna razmerja med državo in Ljubljano, ki so nujno potrebna. Če samo pogledamo tekočo porabo, recimo, mestnih občin, ko smo prej veliko govorili o mestnih občinah, skupno na prebivalca v letu 2007 vidimo, da ima Ljubljana najvišji indeks porabe na prebivalca. To pomeni, da mora resnično veliko vlagati v infrastrukturo in prebivalstvo na vseh področjih, kulture, športa, investicij in tako naprej. Če se osredotočimo na mestne občine, gospod Grill je prej govoril o mestnih občinah, in strinjam se, da moramo paziti v skladnem regionalnem razvoju v prihodnje, da ne bodo občine zapostavljene, pri tem zakonu zanesljivo ne bodo in če se osredotočim, recimo, na Mestno občino Ptuj, je takoj za Ljubljano, recimo, porabnica denarja na število prebivalcev oziroma na prebivalca, ker ima veliko okoliških občin, ki nekako koristijo tudi infrastrukturo, ki je na voljo v Mestni občini Ptuj. Zato je nujno potrebno, da zraven tega zakona v prihodnje razmišljamo tudi o zakonu o financiranju občin, kjer bo to jasno razvidno - in gospod Grill, jaz upam, da boste tudi takrat takšen podpornik mestnih občin, ko bo ta zakon na mizi, ker tudi mestne občine se soočajo s tem problemom, da imajo veliko večje stroške kot ostale občine in ta status bo slej ko prej treba urediti. In strinjam se, gospod Grill, tudi z vami, da je problem tistih, ki se vozijo v Ljubljano, tukaj ne morejo parkirati, dnevno migrirajo in tako naprej, ampak to je tudi problem Ljubljane, Ljubljana je zaradi tega bolj onesnažena, ima večje stroške, da te zadeve uredi, tako da potrebuje nekatera sredstva, da za vse tiste, ki nekako večji del delovnega tedna preživimo v Ljubljani, lahko to uredi. In še enkrat: to ni mesto enega človeka ali prebivalcev zgolj Ljubljane, to je mesto vseh nas, gre za prestolnico Slovenije, na katero moramo biti vsi ponosni, in ne s populističnimi izjavami govoriti, da je to proti delavki Mure, da je to proti delavcev v Gorenju, da je to proti regionalnem razvoju, ker to enostavno ni res. Če drugih argumentov ta trenutek ne najdete, potem to povejte, ne pa manipulirati z javnim mnenjem in govoriti, da ne želimo razvijati celotne Slovenije. Ker če pogledate statistiko za preteklost, potem boste jasno videli, da marsikdo od vas, ki je danes poln besed o tem, kako bi se morala skladno Slovenija razvijati v prihodnje, na to ni pomislil takrat, ko je imel za to sijajno priložnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Bogdan Čepič. Prosim. Gospod Grill, replika. Prosim.
Glejte, zelo kratka. Gospod Levanič, z veseljem bom podprl zakon, ki bo mestnim občinam zagotavljal več sredstev od države, vendar poudarjam, ne na račun ostalih manjših občin. Če bo s strani države - prvi sem! In verjamem, da celotna poslanska skupina SDS, ki bo tak zakon podprla. Čakamo, kdaj bo na mizi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Bogdan Čepič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Naj na začetku povem, da sam ne nasprotujem osnovnemu zakonu o glavnem mestu, saj sem dal tudi podporo takrat, ko se je zakon sprejemal in to, ko smo obravnavali ta zakon v Mestni občini Maribor. Mislim, da je bila Mestna občina Maribor ena od redkih občin, vsaj mestnih, zagotovo pa tudi ostalih, ki je zakon leta 2003 ali 2004, ko je bil osnovni v nastajanju, dajala pripombe in ga je tudi podprla, zato da bi seveda glavno mesto Slovenije dobilo svoj zakon, zaradi tega, ker priznava glavnemu mestu določene pomembnosti in določene stvari, ki jih je treba tudi v glavnem mestu urediti. Predvsem zato, da ne bi nekdo napačno razumel, da sem kakorkoli proti glavnemu mestu in da ne priznavam tega statusa. Ocenjujem pa kot slab način spreminjanja osnovnega zakona s tem, da se uzakoni samo povečanje proračunskih sredstev, ki pripadajo mestu, ki opravlja funkcijo glavnega mesta. Težko je prepričati nekoga, da je to potrebno samo za financiranje nalog za širši javni interes. Ob tem pa seveda ne definiramo, kateri je ta širši javni interesi, ne povemo, kaj vse bomo skozi to financirali in kaj vse seveda je. Toliko bolj, ker nimamo pred seboj tudi analize delovanja sedanjega zakona, in kaj se je vse uredilo v glavnem mestu Slovenije na osnovi že sedanjega zakona. Ko bi imeli takšno analizo in ne študije primerjave stroškov občinskih obveznih nalog Mestne občine Ljubljana z ostalimi mestnimi občinami v Sloveniji, bi lahko dejansko ugotavljali, kaj je treba v obstoječem zakonu spremeniti ali pa celo napisati povsem na novo in kako bi razrešili to celovito: kaj se mora zaradi posebnega pomena, ki ga ima za Republiko Slovenijo glavno mesto Ljubljana, s strani državnih organov tudi urediti in financirati. Ta del bi z veseljem podprl in bi seveda videli, kaj to je. V razpravi je bilo že do sedaj povedano, kaj je treba vse urediti, da bo Ljubljana lahko uspešno financirala naloge širšega javnega interesa. Ali ne velja vse to tudi za ostala regijska središča oziroma za vse mestne občine v Sloveniji? Za mestne občine pa nimamo posebnega sistema financiranja. Nasprotno. V sistemu financiranja lokalnih skupnosti primerno porabo za mestne občine na osnovi kriterijev zmanjšujemo podkoličnik ena na 0,8, 0,9. S tem zakonom pa samo za eno mestno občino delno popravljamo, za ostale mestne občine, ki imajo prav tako probleme, pa tega nesmisla ne popravljamo. Sam ocenjujem, da je pravzaprav tukaj izvirni greh, ki pa ga je takrat, ko se je spreminjal Zakon o financiranju občin poslanci, ki so sprejemali takratni zakon niso dovolj dobro zavedali, kaj sprejemajo in koga bodo predvsem finančno prizadeli. Prizadeli so večja mestna središča, seveda tudi Ljubljano, nagradili pa manjše občine in ob tem je vedno več zahtev po drobljenju občin. Zakaj? Zaradi tega, ker so seveda izračunali, da manjša občina je, večji je priliv. Če je ena občina imela pred razdelitvijo 100 enot denarja, ga bosta imeli po razdelitvi obe skupaj več kot 100. In to je problem in napaka v sistemu financiranja. Če te napake ne bi bilo, danes ne bi imeli 210 občin in zahtevek še po šestih, sedmih občinah. Sprašujem pa tudi Vlado, ali je določilo v dopolnjenem 5. členu, šesti odstavek, ki govori, da se na osnovi pisma o nameri dodelijo sredstva nekomu brez javnega razpisa, skladno z Zakonom o javnih financah, ki določa, kdaj je mogoče direktno financiranje. Sam ocenjujem, da bi bilo bolje, da ima Ljubljana kot glavno mesto Republike Slovenije dodatne točke, s katerimi bo lažje konkurirala na razpisih in s tem tudi financirala določene projekte, ki so pomembni za Ljubljano kot glavno mesto. Te prioritete pa se lahko določijo tudi na osnovi tega 5. člena in dogovora med predsednikom Vlade, Vlado in mestom kot takim. Predvsem zato, da ne bomo v zakon zopet zapisali nekaj, česar pravzaprav ne bo mogoče uresničiti in bo to del, ki ni uresničljiv. Namenoma ne izpostavljam sedaj mesta Maribor, čeprav bi lahko navedel, kaj vse je mesto Maribor s samoprispevkov meščanov zgradilo, da lahko izvaja vlogo regijskega središča in tudi širšega javnega interesa. Prav tako v Maribor hodijo tudi otroci iz okoliških občin v vrtec, šolo, prav tako se del ljudi iz okolice vozi v službo v mesto. To je pač naloga regijskih središč, tam se dogaja. In v vseh regijskih središčih imamo tako, gledališča in druge stvari, ki pomenijo neko dodatno obremenitev in obogatitev. Ljubljana je na tem področju zagotovo tudi dovolj bogata. Upam, da bo Vlada pri določanju sedežev pomembnih vladnih služb ali agencij, ki jih ima sedaj v Ljubljani, ustanavljala določene kot sedež družb izven Ljubljane. S tem bo v veliki meri razbremenila Ljubljano, predvsem na tistih področjih, ki jih sedaj opredeljujemo kot najbolj kritična, kot so promet, stanovanja, poslovni prostori, javni promet, otroško varstvo in druge stvari. Verjamem pa, da bodo mesta zelo vesela, da bodo dobila v svoj kraj nekaj dobro plačanih delovnih mest in se bo s tem razbremenila Ljubljana. In verjamem, da mesta ne bodo nasprotovala takšnim predlogom. Zanima me tudi, kako dolgo bo veljal ta zakon. Ali tudi takrat, ko bo Slovenija imela, predvidevam, tri regije, torej, vzhodno, zahodno in osrednjo regijo? Ali bomo takrat še imeli ta del zakona, kjer Ljubljano kot mesto posebej sofinanciramo in financiramo regijo kot regijsko središče? Sam bom sicer predlog zakona v prvem branju podprl, predvsem v želji, da v nadaljevanju najdemo boljše in celovitejše rešitve za zagotovo posebne potrebe glavnega mesta Ljubljane, ki ji ne odrekam te funkcije, a pri tem ne smemo pozabiti tudi na druga regijska in mestna središča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Kaj reči, res zanimiva razprava. Pri tej točki se tudi vidi, da je domoljubje in ponos Slovenk in Slovencev vsaj v parlamentu na zelo nizki točki. Prepričan pa sem, da če bi o tem povprašali ljudi po Sloveniji, da bi razmišljali pozitivno. Če so elementi slovenske državnosti opredeljeni v naši ustavi, potem moram reči, da sem ponosen tako na zastavo, na grb, tudi na našo vojsko, kot tudi na glavno mesto. In da so več spoštovanja in domoljubja do tega mesta imeli že 150 let nazaj. Pa vam bom povedal samo dva, tri odlomke iz zanimive Prešernove pesmi, napisal jo je pa France, da ne kakšen Jožek mislil in tudi na to repliciral. Pesem ima pomenljiv naslov in ji je ime Elegija svojim rojakom. In pravi takole [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] Ne, nisem je pozabil, samo da razmislim, katero kitico vam je treba povedati. [[Nemir v dvorani.]]
Mir v dvorani, prosim!
Tako je, hvala lepa, predsednik, za pomoč. Bistvo tega sporočila je, da smo se Slovenci pomena glavnega mesta takrat, ko nam je šlo težko, ko so nas ogrožali tuji in drugi narodi, zavedali bistveno bolj, kot se pa zavedamo danes. Vesel sem, da sem v Ljubljani študiral in tudi doštudiral, da imamo v Ljubljani številne dogodke in prireditve, ki zbirajo in združujejo v glavnem mestu domala celo Slovenijo. Poglejte, roko na srce, kdo od nas ne bi bil vesel, če bi spoštovani gospod župan Janković že uspel z gradnjo nogometnega stadiona. Prepričan sem, da bi bil ob zgodovinski tekmi Slovenija-Rusija zagotovo premajhen. In to seveda mora glavno mesto narediti za vso Slovenijo. Konec tega tedna ste vsi lepo povabljeni tudi kot gledalci ali pa udeleženci na ljubljanski maraton. Tudi tam bo tekla cela Slovenija, več kot 10.000 udeležencev, in za vsemi nami bo treba pospraviti gore in tone odpadkov ter smeti, ki jih bomo tu pustili. Tudi živalski vrt je tak, da zasluži svoje ime, imamo samo enega, da o fakultetah, knjižnicah, narodnozgodovinskih galerijah, operi in drugih znamenitostih ne govorim. Prej sem slišal nekoga iz najbolj zavedne in nacionalno ozaveščene slovenske stranke. Iz njegovega govora in predstavitve stališča je bilo razbrati, kot da mu ni prav, da je Ljubljana glavno mesto. Ne vem, ali si mogoče, ker prihaja iz nekih drugih koncev, bolj želi, da bi bila to, recimo, Budimpešta, ali pa bi, recimo, raje navijal za Beograd. Jaz moram reči, da 16 milijonov evrov za glavno mesto ni velik denar, še posebej ker se strinjam s kolegi, ki vsi oporekajo, kako hudo je naše glavno mesto zadolženo. Torej očitno potrebuje pomoč in denar. Če preberemo, da seveda nima urejenega odlagališča, da se v ljubljanskih vodovodih izgubi 30% pitne vode, potem je zagotovo čas in prav, da ta država in Državni zbor tudi k temu, kar gre v korist vseh nas, kaj stori in pa kaj prispeva. Zato bom seveda tako kot vsi poslanci LDS dal podporo zakonu, ki rešuje vsaj nekatere probleme, ne pa vseh glavnega mesta, obenem pa seveda tudi opozarjamo, da je čas, da se lotimo tudi Zakona o financiranju občin, ki bo omogočil skladen in enakomeren regijski razvoj. Dajmo tudi roko na srce, na eni strani je res, da smo občinam v zadnjih letih naložili kar veliko dodatnih nalog, da so problemi, da so težave, vendar pa kar se tiče financiranja države do občin, moramo reči, da občine dobivamo tisto, kar nam pripada, da tudi letos potekajo pogajanja o tako imenovani glavarini, da so obeti dobri, ne da bomo sredstva zmanjševali, celo nek pribitek na tem področju bomo dobili in to se mi zdi pomembno. Statistike kažejo, da je glavno mesto seveda nominalno zadolženo, vendar če pa gledamo realno, pa na prebivalca bistveno manj kot katera od podeželskih slovenskih občin. To je dejstvo. In vsi tisti, ki danes kritizirajo zadolževanje kar povprek, seveda je velika razlika, ali se dogaja, tako kot se je dogajalo v preteklosti v nekaterih občinah, ko so se krediti jemali za pivo, cvetje in pa zabave, ali se krediti jemljejo za razvojne projekte, ki omogočajo črpanje evropskih sredstev. Če hočemo izpeljati kohezijske in evropske projekte, potem seveda brez zadolževanja ne gre, če na en evro kredita, ki ga vzameš, dobiš dva ali tri evre iz Bruslja, in če Slovenke in Slovenci vemo, da se za nas zlati časi črpanja evropskih sredstev s finančno perspektivo 2013 končajo, potem je vsekakor razvojno in pa razumno zadolževanje občin še kako na mestu. Veliko je bilo govora tudi o gospodu županu, ljubljanskem. Moram reči, da bi bil, večina od tistih 90-ih, ki sedimo v Državnem zboru, če bi kdajkoli kdo od nas dosegel tako podporo na volitvah, kot jo je spoštovani gospod sam s svojim imenom kot župan ali pa kot je dosegla njegova lista. Tudi vse javnomnenjske ankete in pa analize kažejo, da so Ljubljančani s svojim županom, ki so ga izvolili, zadovoljni in prav je tako. Zato tisti, ki prihajamo od drugod, nimamo prav nobenega razloga, da v pravilnost njihove odločitve in v njihovo zaupanje dvomimo. Zagotovo bodo volivci povedali svoje čez eno leto in takrat bomo zopet lahko ocenjevali in govorili, kaj in kako. Zdaj pa še tisto, da bodo tudi vsi tisti razumeli Prešerna, ki sem ga omenil, da z njim zaključim, v elegiji svojih rojakov gre tako: "V sedem gričih je prebival volk in jastreb tankovid, ko je že Navport umival več sto let Emone zid." In kitica se nadaljuje: "Kaj de tuj´c ne ve od mesta, ko de tu meglé je dom, ko de skozi pelje cesta tje, kjer je val morjá se lom'?" Bistveni je pa zaključek te elegije, ki pravi: "Tiho pesem! - bolečine ne razglašaj naših ran, če nečast te naša gine, domu, Kranjc moj, zvest postan!" In to gre: kdor ljubi glavno mesto, ima rad tudi to domovino Slovenijo.
Hvala lepa. Replika, gospod Jerovšek, potem gospod Györek.
Ja, Jožef, Jožef [[...]]
Gospod Györek, vi še niste govorili? Ali ste že govorili?
Kolega Sajovic [[...]]
Samo trenutek, gospod Jerovšek. Gospod Györek, niste govorili? Prosim, gospod Jerovšek.
Hotel je biti zajedljiv kolega Sajovic in me je z imenom Jožef, da si ni kaj mislil, da je kdo drugi napisal, ne Prešeren. Ampak, moram reči, da je bil Prešeren res preroški in žal ne živi, ker če bi še danes živel, ko bi poslušal gospoda Sajovica, bi napisal še ogromno elegij. Napisal je pa verjetno preroško tudi tisto "nam utile je zrno, dulce pleva". In gospod Sajovic je govoril o plevih.
Gospod Jerovšek, prosim vas. Jaz vas res opozarjam. Verjetno vam tokrat res ne bi smel dati replike, ker niste bili v nobenem omenjeni. Ampak vas res opozarjam, da se ne spuščati v komentar vsakega. Gospod Györek, zakaj želite repliko? Ste bili omenjeni?
Kot razpravljavec [[...]] [[Ni vključen.]] [[...]]Zanalašč se je izognil imenovanju mene osebno.
Če ste se prepoznali, potem [[...]]
Edini razpravljavec sem bil jaz.
Prosim.
Edini razpravljavec sem bil jaz v imenu naše stranke. Se pravi je šlo to na mene.
Očitno, gospod Györek. Prosim, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Na nebulozne govore, prizadete govore gospoda Sajovica smo sicer v Državnem zboru že vajeni, ampak tukaj je pa šlo čez mejo, ko govori, da naj bi Slovenska nacionalna stranka ne spoštovala glavnega mesta Republike Slovenije in da bi to naj bilo celo nekje v Budimpešti, ali kaj jaz vem kje - je prekoračil rubikon. Tega naj se zaveda, da največ izdajalcev ravno prihaja iz njegove stranke, da ne naštevam vseh tistih, ki so naše ozemlje ob osamosvojitvi prepustili Hrvatom. In proti takšnim se borimo. In takšni sedaj meni govorijo o slovenski zavesti, ko sami njihovi župani [[...]]
Gospod Györek, prosim vas [[...]]
[[...]]ne dovolijo zastave na gradu sredi slovenske prestolnice. Vsako mesto, vsaka nacija, [[...]]
[[...]]prosim gospod Györek, da se umirite [[...]]
[[...]]ki kaj da nase, ima vse te simbole državnosti, to je zastava Republike Slovenije, izobešene v prestolnici na najbolj vidnem mestu. Gospodu Sajovicu je pa očitno bolj pri srcu, da bi tukaj visela celo hrvaška zastava, glede na njihove člane v tej stranki, kaj vse niso škode naredili tej državi [[...]]
Gospod Györek, jaz vas bom moral opozoriti [[...]]zaradi tona vaše razprave [[...]]
[[...]]in sedaj o Nacionalni stranki [[...]]
[[...]]zaradi tona vaše razprave [[...]]
Dovolite, da končam repliko.
Prvi opomin.
[[...]]in on sedaj očita Nacionalni stranki premalo slovenske zavesti. To zveni res prizadeto. To je mil izraz, da ne bom uporabil katerega drugega izraza, ker raje ostanem na nivoju in da ne bom provociral replike, ker že vidim, da drži roko v zrak. Toliko, gospod Sajovic, za naprej. Lahko pa razčistimo takšna odprta vprašanja tudi kje drugje [[....]] [[Izključen mikrofon.]]
To je nesramno, to je brez primere. Gospod Györek, to kar ste sedajle povedali, to je nedostojno poslanca v tem parlamentu in kateremkoli drugem parlamentu. Poziv k razčiščevanju nekje drugje [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Seveda, gospod Györek. Hvala lepa. Žal, gospod Sajovic, vam ne morem dati besede, ker ni replike na repliko. Rekel bi samo to, če je kaj gospod Sajovic prestopil, ni reka rubikon, ampak kvečjemu reka Mura. Hvala lepa. Besedo ima Vili Trofenik. [[....]] [[Oglašanje iz klopi.]] Sem že dal besedo gospodu Trofeniku. Proceduralno boste dobili takoj [[...]]
Proceduralno ima prednost. Takoj ko zahtevam, mi morate dati besedo po Poslovniku. Preberite si.
Gospod Prijatelj, izvolite.
Hvala bogu. Spoštovani predsednik Državnega zbora. Žalil ste mojega kolega. Ste samo prvi med enakimi, ne pozabiti to. Prvi med enakimi.
Dajte proceduralni predlog.
Bi vas prosil, da se pomirite. Vzemite kakšen Biobil in boste bolj mirni in boste lahko strpno vodil debato [[....]] [[Izključen mikrofon.]]
Spoštovani kolega Prijatelj, [[...]]
[[...]]ali pa pojdite pa prepustite vodenje podpredsedniku.
[[...]]to ni prvič iz vaših ust, da na tak način govorite s predsednikom Državnega zbora, ki vodi sejo in je zadolžen za to, da ta seja poteka normalno v okvirih poslovnika, in da poskuša preprečiti razprave takrat, ko gredo preko določenih meja, v našo skupno korist. In vas še enkrat opozarjam, da ne bom dovoli, da bi si vi dovolili takšen odnos do predsednika Državnega zbora. Prosim, mir v dvorani! Besedo ima Vili Trofenik.
Hvala za besedo. Današnja razprava pač kaže na nekaj, da se slovenskim občinam in slovenskim državljanom ni bati, da bi dobili kvaliteten zakon o financiranju občin. Toliko, kot je bilo povedano tu neresnic, neustreznih špekulacij in podobnih stvari, človek mora biti zgrožen in upam, da ne bom tega dobil vrnjenega, da je tu mogoče govoriti vse. Imam občutek, da preveliko število kolegov in kolegic misli, da se lahko o takšnih zadevah, kot so občine, kot je financiranje občin in podobno, govori vse počez in pri nas v Sloveniji še vedno ni spoznanja, da so teme, kot je lokalna samouprava, regionalizacija, ustanavljanje občin, financiranje občin, ustanavljanje regij, financiranje regij in podobno, resna tema, ki zahteva konsenz na nacionalnem nivoju, če hočemo zadevo v korist državljanov in državljank rešiti. Jaz sem že slišal napovedi, z ene in druge strani, kako se bom opredelil. Seveda bi najprej na nek način bi izrazil hvaležnost, da so podpisniki zahteve za to splošno razpravo [[...]] [[Nemir v dvorani.]] [[...]]
Gospod Györek, lepo prosim, dajte mir v dvorani.
[[...]]da so podpisniki zahteve omogočili to razpravo danes, samo je vprašanje, če bo ta razprava dala pravi rezultat. Treba se je vprašati: zakaj ta zakon? Ta zakon je eden izmed odgovorov na situacijo, ki se je zgodila neodgovorno leta 2006. Ko se je zgodila danes [[...]]
Gospod Jerovšek, prosim vas, točno za govornikom klepetate. Dopustite, da lahko govori. Gospod Trofenik, izvolite.
[[...]]ko se je zgodilo neodgovorno ravnanje, namesto da bi kvaliteto financiranja s spremenjenim zakonom izboljšali, smo v resnici sistem razgradili in ga centralizirali ter oškodovali posamezne sredine. Treba je vedeti, da je leta 2006, ko je bil zadnje leto v veljavi stari, sicer pomanjkljiv zakon, je bilo za področje lokalne samouprave največji delež GDP v zgodovini slovenske samostojne države, 5,23%. Po novem zakonu je prvo leto veljavnosti 2007 to padlo na 5,1% in da je drugo leto veljavnosti sedaj veljavnega zakona v lanskem finančnem letu padlo še za spoznanje, na 5,05% GDP. To je resnica o toliko opevani reformi, ki je prinesla slovenskemu prostoru toliko dobrega. Seveda je pa prerazporedila sredstva. Bom ponovil to, kar sem že enkrat prikazal, pa očitno nekateri niso hoteli slišati. V 11 mestnih občinah živi 34,1% slovenskega prebivalstva. Stari zakon jim je priznaval kot primerno porabo 33,1% celotne primerne porabe, novi zakon, ki je v veljavi, je to znižal na 29,5%. V drugi skupini občin, kjer so sedeži upravnih enot, ki so praviloma sedeži mesta, živi 34,9%; stari zakon pred reformo jim je priznaval potrebna sredstva v višini 35,9% vseh sredstev, novi jim je priznal enako. Ostalim občinam, v katerih živi 31% slovenskega prebivalstva, je po starem zakonu pripadalo 29,9%, po novem 34,6%. Gre za močno prerazporeditev ali prerazporeditev iz mestnih občin v ostale, kjer ni sedežev upravnih enot in niso mestne, da jih ne bom kako napačno navajal. Seveda, to je bilo mogoče napraviti samo v škodo mesta Ljubljane. Če smo imeli prej sistem do neke mere še sprejemljiv z vprašljivo stopnjo 35% dohodnine kot lastnim virom občinam, je novi zakon to ukinil in lastnega prihodka iz tega vira ni, ampak je dotacija državnega proračuna. Zato je bil to korak nazaj v smislu avtonomnosti lokalnih javnih financ. Ampak zanimivo, po letu 2006 je Ljubljani pripadlo iz naslova 35% dohodnine 126 milijonov evrov, zaokroženo ali po dejanskem obračunu pozneje, ko so bili obračuni, 130 milijonov. Če bi veljav v letu 2007 isti zakon, bi Ljubljani pripadlo slabih 132 milijonov evrov in poglejte ga zlomka, novi zakon je Ljubljani priznal iz naslova dohodnine z eno neodgovorno, nestrokovno, politikantsko porazdelitvijo 96 milijonov evrov. Ljubljani je vzel od 131 na 95 ali 96; in to seveda še ne pove vsega. V starem sistemu je imela Ljubljana na razpolago v letu 2006 - 172 milijonov, zaokroženo, slabih, v letu 2007 pa 140 milijonov ali 32 milijonov več. Sprašujem, kateri sistem kot sistem lahko prinese tak prelom od 31. decembra do 1. januarja. Nobeden! In seveda sedaj govoriti o nekem odrešujočem in ne vem kako dobrem sistemu, seveda to je bilo zavestno napravljeno, govorim o popravku zakona po ustavni pritožbi ali odločitvi Ustavnega sodišča, ki je bila izigrana, zato ker so bili izbrani zavestno parametri, ki so v škodo Ljubljane in drugim urbanim središčem in uporabljeni neki novi, kot je površina Nature 2000, mimo logike pri investicijah, ker ne vem, kako bi z Naturi 2000 površino, nepovezane, logično, s stroški investicij. Stroški investicij in pomoč investicijska je lahko odvisna izključno od finančne potence posamezne občine, običajno Evropa to meri z indeksom finančne moči. Mi smo pa tako dolgo obračali ali predlagatelji in akterji so obračali tudi svoje formule, da je prišel pravilen politični rezultat, ki pa s korektnim financiranjem nima nobene zveze. Čisto nič. Zdaj pa je to mogoče ilustrirati s številnimi dejanskimi podatki o realizaciji in očitno, glede na razpravo, ki je bila, bi bilo to duhomorno, zato se ne bom zaenkrat tega, razen za ilustracijo nekaterih trditev in mnenj, preveč posluževal. Zdaj pa seveda ta novi zakon. Ta novi zakon je reakcija na slabo akcijo in na slabo akcijo ne more biti dobre reakcije. S tega vidika je ta zakon slab. Osebno odgovorno povem, ga ne bom podprl, ker ne rešuje Ljubljane in daje opoziciji možnost za današnje razprave, ki z resnim problemom financiranja nimajo nobene zveze. Ker diskusije, ali je financiranje neke lokalne skupnosti ustrezno glede na barvo ali, oprostite, se bom primitivno izrazil, "faco" župana, so skrajno neodgovorne. Ne gre za nobenega župana nobene občine, gre za občanke in občane, državljane in državljanke in občino kot institucijo, ki ji je treba zagotoviti primerno financiranje, spodbujeno iskanje lastnih virov, da zagotavlja z ustavo in zakonom določene naloge. O tem ni bilo debate. Predlagatelji zakona, zdaj bo čudno, ker kot od koalicijskega poslanec tega nihče ne pričakuje, da bi to izjavil, kar bom zdaj izjavil, seveda, opravičujejo to z neko študijo. Jaz o avtorjih študije ne bom govoril, ker so ugledni strokovnjaki, ampak očitno to še ne jamči ustrezne strokovne podlage. Prva ugotovitev te študije, ki jo navajate, je, da je Ljubljana podfinancirana. To je dejstvo. Za to niti ne vem kako zahtevne študije ni treba, ker to pokažejo hitro zelo enostavni preračuni oziroma statistični podatki. Drugo pa je, da v predlogu dodatnih sredstev akterji študije niso znali zmeriti in da bi ga "kvazi" strokovno podprli, so ga utemeljili na povprečne stroške mestnih občin. Oprostite, to je kriminal ali sramota. Kaj pa ima strošek prestolnice, ki je v Ljubljani, kako je povezan s povprečnimi stroški mestnih občin v času X, od Ptuja, Murske Sobote, Slovenj Gradca do Kopra in naprej - z ničemer. Zato lepo prosim, ne opirajte zakona, ki razburja po nepotrebnem in razdvaja Državni zbor in slovensko javnost, tudi laično, s takimi nepremišljenimi. Ljubljana je bila oškodovana in Ljubljani je treba omogočiti, da bo v finančnem smislu izvajala funkcije pod normalnimi pogoji. In tisti, ki mislite, da je ta zakon v korist Ljubljane, ker ji z neko politično akrobacijo dodeljujete 16 dodatnih milijonov, ko ste ji pa vzeli čez 40, in še tisto je vprašljivo, po starem sistemu - zakaj? Ker "per capita", ali drugače povedano, že stari zakon Ljubljani ni priznal 100% povprečja na glavo prebivalca, ampak 98 in nekaj, bom zaokrožil na dve decimalki, 99%, novi pa 83,3% od povprečja. Jaz se predstavnikom službe Vlade opravičujem, da ne bom v tej dokaj ostri izjavi, ki jo bom zdaj povedal, napačno razumljen. Menim celo, da je ta zakon diverzija, da se sproži neka razprava, ki ne vodi k rešitvi resnega problema. Kot koalicijski poslanec sem decembra lansko leto predlagal, da se takoj sprejme interventni zakon, ki bi veljal že od 1. januarja na področju financiranja občin, vendar za to ni bilo posluha. Nisem nič užaljen zaradi tega, vendar sem globoko prepričan, da je ta nujno potreben. In tudi napovedujem, če ga Vlada v kratkem ne bo predložila, ga bomo vložili drugi, ker je vse pripravljeno in je v zaključni fazi. Ker je s tem treba omogočiti odgovorno in resno razpravo, ne pa takega politiziranja. Zdaj pa še nekaj o obrazložitvi, veste. Danes so tu padale žalitve, vse počez - eno, drugo, tretje. Osebno pa jemljem kot žalitev obrazložitev zakona v uvodu in primerjalne rešitve. Meni Avstrijci in avstrijski sistem ni noben vzor. Nekaterim pri nas je, ker je tam sistem enako razdrobljen, ampak to je njihov problem, ne naš. Ampak kar ste napisali o Dunaju, v tem enostavno ne drži. V Avstriji, citiram, "Federalizmus und Finazusgleich", da ne bo pomote, je faktor za občine do 10.000 prebivalcev ena cela ena tretjina osnove ali povprečja. Za občine od 10.000 do 20.000 ena cela dve tretjini. Za občine od 20.000 do 50.000 je faktor dva - pri nas pa ima Ljubljana 0,083 - in za občine nad 50.000 in prestolnico Dunaj je v Avstriji veljaven faktor dva cela ena tretjina. Več kot dvakrat več, kot je glavarina, če bi prevedel v naš jezik. Mi se pa zdaj tu, oprostite izrazu, ga bom preskočil, ukvarjamo z nečim, ki daje samo možnost za politiziranje, ne pelje pa k nobeni kvalitetni rešitvi. Še druga pomanjkljivost. Nekompatibilnost dveh sistemov v isti državi za isto občino. Najprej za osnovno dejavnost v Ljubljani, enako kot ostalim 209 občinam, ne priznamo vira deležev. Ne. Dotacijo iz državnega proračuna s katero mahiniramo tako ali drugače. S tem zakonom o glavnem mestu bi pa naenkrat jih dali v %. V %, manj kot 1%, to se malo sliši, ampak od osnove dohodnine v celi Sloveniji. Kdo mi lahko pricipelno brani tak pristop, da večino sredstev, ki jih bo Ljubljana dobila v obliki neke posredne dotacije iz državnega proračuna, za tisto, kar bi naj bilo vezano s prestolnico, pa to ni, ker ni izmerjeno, verjamem pa, da je težko zmeriti, pa bi ji dali kar v relativnem %, ki je pa seveda nekaj drugega. Nekateri so govorili o problematičnem, jaz bom to poenostavil, pismu o nameri. Lahko bi rekel, ne se hecati. Jaz razumem, da je treba za nekatere investicije, ki jih rabi samo Ljubljana pa nihče drugi, država mora odgovoriti, koliko bo participirala. Ampak ne na način, da bosta minister in župan spisala pismo o nameri, to pismo o nameri bo pa podlaga za proračunsko potrošnjo. Oprostite, jaz ne bi rad nikogar učil. To je edini način, da tak objekt pride direktno, na postavko v državni proračun in se na podlagi sprejetega državnega proračuna realizira. To je še ena izmed rešitev, za katero sumim ali pa s katero utemeljujem, da sumim, da je bil ta zakon napisan kot provokacija. Zato seveda ta zakon ne rešuje Ljubljane. Ljubljano rešuje kvaliteten, in ostale slovenske občine, novi zakon ali popravljen zakon, kakor hočete, o financiranju občin, ki je nujno potreben; in sedaj se pojavlja tukaj filozofija, sedaj za Ljubljano, potem za mestne občine, potem bomo imeli za tisti občine, potem bomo imeli občine, kjer je župan v tej stranki, potem bomo imeli za občine, kjer je župan v oni stranki, pa pod Sotlo, pa gor [[...]]Pa, dragi ljudje, bodimo resni! Saj skupnost je za eno občino ali eno mesto, mi bomo pa imeli ne vem koliko zakonov o financiranju, vsak bo malo drugačen, vsak bo pisan po trenutni politični razporeditvi moči. In seveda, ne moremo slediti pri zakonih o financiranju tem neodgovornim idejam, da imamo dve reprezentativni združenji, zdaj se tretjo ustanavlja, vsako je pod patronatom neke politične opcije, ni pa važno, kaj je z lokalno samoupravo in z odgovornim financiranjem lokalne samouprave. Zato, lahko govorili bi o tem 24 ur, ampak vem, da marsikdo ne bi poslušal, glede na razpravo, ki je bila. Povem, da tega v korist Ljubljane ne bom podprl, bom pa podprl ali pa celo vložil zakon, ki bo to bistveno kvalitetneje reševal, ne pa s takimi parcialnimi. Pričakoval bi, da na nek eleganten način napravi najprej nov zakon o financiranju občin in se z njim ustrezno rešijo vsi problemi, ki so odprti, ki so rezultat nekega neodgovornega ravnanja, na kar smo sicer nekateri takrat opozarjali, ampak v resnici je bilo financiranje občin sredstvo za oblast in za delitev nekega političnega plena, če hočete. To pa to ne more biti že po svoji naravi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Renata Brunskole.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Danes je bilo raznoraznih razprav in tudi govora o prišlekih v Ljubljani in tako naprej. Naj ob tej priložnosti povem, da je tudi v Ljubljani postavljen prvi javni slovenski spomenik, verjetno veste, Valentinu Vodniku, s katerim se je po navedbah strokovnjakov odprla pot poudarjanju nacionalnih vrednot prek upodobitev izstopajočih osebnosti iz slovenskega kulturnega življenja. Ta prvi javni spomenik Valentinu Vodniku, baronu Janez Vajkardu Valvazorju, pa tudi kiparske umetnije na pročelju slovenske opere so delo Alojzija Gangla, katerega 150-letnico rojstva praznujemo v letošnjem letu. S ponosom pa naj povem, da je gospod Alojzij Gangl rojen v Metliki in z velikim zadovoljstvom lahko rečem, da gre tudi za področje kulture in umetnosti, k čemur so tudi mestu Ljubljani veliko prispevali tudi ljudje iz drugih krajev, mest ali pa tudi iz raznih območij Republike Slovenije, pa tudi iz drugih mest, morebiti iz preteklosti tudi bivše Jugoslavije, ki so kakorkoli prispevali k razvoju glavnega mesta Republike Slovenije. Zatorej tudi za današnjo razpravo menim, da v nekaterih, kot so kolegi že prej rekli, resnično žaljivih razpravah, tudi razpravah nekako dobi človek občutek, da morebiti celo ni dobro, če se kaj dela res dobro ali pa celo odlično, če se kaj dela drugače, pa morebiti ne vedno vse po željah vseh ljudi, ker ugoditi vsem nikoli ni mogoče. Naj pa tudi povem, da sem bila v preteklem letu pobudnica in organizatorica drugega srečanja županj Evropske unije v Sloveniji, ki je bilo ravno v času predsedovanja Slovenije Evropski uniji tukaj, in mi je bilo v veliko veselje in čast, da je bil poseben posluh ravno župana glavnega mesta Republike Slovenije, torej Mestne občine Ljubljana, da je sprejel nas, županje Evropske unije. Nekako si ne predstavljam, da pridejo županje iz držav Evropske unije in da ne bi obiskale glavnega mesta države, v katero prihajajo. Zatorej mislim, da pri razpravi kaj glavno mesto je in tako naprej, da je treba biti korekten, realen. Seveda je zanimivo obiskati tako območje Štajerske, Gorenjske, Primorja, Koroške, kjerkoli v Sloveniji, pa tudi Bele krajine, vendar je treba biti realen, da glavno mesto je eno, in to je Ljubljana. Zelo pa mi je bilo danes všeč še eno izrečeno dejstvo, pravzaprav so bile izrečene javne pohvale tako koalicije kot opozicije, česar res ne doživimo na vsaki razpravi. Recimo, večkrat je bilo v razpravah, ko sem si zapisovala, izrečeno: Ljubljana je eno samo gradbišče. Mene osebno ta stavek asociira na nekaj pozitivnega, na razvoj, na napredek, na delo - ne vem, če je kdo mislil v tej smeri negativno, se mu opravičujem, če se bo v tem prepoznal, jaz tukaj vidim pozitivne premike. Zatorej pri tudi razpravah sedaj, ali je prav podpora temu zakonu ali ne, sama ocenjujem in verjamem tudi županu, da glede na to, da je to glavno mesto, in glede na nekatere morebiti pretekle odločitve, tudi politične, ki so bile storjene v škodo glavnemu mestu, da je nekoč treba postopoma to zadevo tudi popraviti. Mi vsi, če gledamo: če ima kakorkoli kdo od nas zdravstvene težave, verjetno sploh ne pomišljamo o tem, da se zagotovo najde ustanova v Ljubljani. Noben od nas pa ne pomisli - pa mi je na enem od odborov nekdo celo izrekel, če sem morebiti kakšna zastopnica Ljubljane - noben od nas takrat ne pomisli, ali sama Ljubljana kot takšna ima dovolj kapacitet, recimo, bolnišnične oskrbe za same prebivalce Ljubljane. Ko veliko govorimo, tudi sama opažam razprave, razmišljanja o izgradnji domov starejših občanov po Sloveniji. S strani Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve je bilo nekajkrat sedaj že ugotovljeno, da največji manko oziroma potreba po dodatnih kapacitetah so - kje drugje kot v glavnem mestu Republike Slovenije, v Ljubljani. Zopet očitno tudi v Ljubljani ni vse idealno, ni vse najboljše. Torej je treba tudi glavnemu mestu Republike Slovenije pomagati. Zatorej naj ob koncu še izrečem nekaj. Sama osebno bom to podporo zagotovo dala spremembi, in prepričana pa sem, tako kot so tudi ostali kolegi že razpravljali o tem, vezano na zakonodajo o financiranju občin, da bo treba - tudi sama sem danes na Odboru za lokalno samoupravo izrekla, da so bili pozitivni "bombončki", če gledamo kot občanke, občani posameznih občin v Sloveniji, ampak, če pa smo v vlogi lokalnih skupnosti, ki morajo zagotavljati deleže in financirati določene, kot pravimo, "bombončke" ali pa določene potrebe, ki so zakonsko opredeljene oziroma so obveznosti lokalne skupnosti, pa to ni ravno enostavno. In verjamem in se zavedam, da zagotovo tudi Mestni občini Ljubljana pri vsem tem ni enostavno. Pri samem delu župana gospoda Zorana Jankovića pa imam celo občutek, da neketarim ni prav, ker je to človek, zagotovo spoštovanja vreden, ker se je pri svojem delu že ničkolikokrat izkazal. In kadar je pri delu človek, kot pravijo - vemo, kako pravi tisti rek o konju, prahu in kako se kadi in praši in potem nikoli ni samo pohvala, je vedno tudi negativna plat s strani nekaterih. Vendar tudi posluh in da človek ne pozabi na ohranjanje vrednot narodnoosvobodilnega boja, na ohranjanje ostalih zgodovinskih dejstev, tudi na podporo športu, kot je bilo rečeno, Ljubljanski maraton, ki bo za ta konec tedna in tako naprej, določeni dogodki, ki se tukaj dogajajo, pa tudi nekateri dogodki ali sprejemi, ki so tudi izvedeni s strani Mestne občine Ljubljana kot glavnega mesta Republike Slovenije, tudi tega ne moremo kar tako zanemariti in pozabiti. Sama osebno tudi meni, da, tudi podpiram pobudo, kolega Trofenik je razpravljal o tem, tudi sam župan Mestne občine Ljubljana kot glavnega mesta je dal pobudo, da naj se tudi tako Skupnost občin Slovenije, Združenje občin Slovenije in tudi neke vrste združenje mestnih občin Slovenije združijo v eno močno skupno združenje oziroma skupnost, kakorkoli bi se poimenovala, ki bi na eni strani predstavljala potrebe, na drugi strani pa tudi problematiko lokalnih skupnosti. Menim, da bi bilo nekako čudno, da se tukaj ne bi upoštevalo tudi mnenja velikih občin, mestnih občin, najmanjših občin, pa tudi glavnega mesta Republike Slovenije. Tukaj je treba biti realen, tudi vodenje večjega mesta, večje občine je zagotovo drugačno. In ko tukaj nekateri razpravljajo na pamet, pa nikoli v življenju niso vodili nobene občine, verjamem, da je lažje razpravljati kot mogoče kakšno zadevo tudi sam v praksi poskusiti, opaziti in občutiti probleme. Mogoče nekdo pozna problematiko nekega področja, mogoče, ne vem, kateregakoli področja, lahko sociale, pa morebiti manj gospodarskega področja ali področja infrastrukture, vendar pri vsem tem, kar se na razvoju lokalnih skupnosti dogaja, je zagotovo Mestna občina Ljubljana tista, ki naj bi bila - in prav je, da je -tudi neke vrste ostalim občinam. Zagotovo potrebuje glavno mesto stadion, ki bo eden večjih, če ne največji, in tako naprej. Tako je tudi drugje v svetu. In bodimo realni, nikar žaliti. Mislim pa, da bo zagotovo tudi gospod Zoran Janković kot sedanji župan Mestne občine Ljubljana pustil pomemben pečat v delovanju in razvoju v zgodovini tudi za nadaljnje rodove Ljubljane oziroma glavnega mesta Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Peter Verlič.
Hvala lepa. Pri obravnavi zakona o glavnem mestu se vedno odpre, in mislim, da je bilo to danes v razpravi kar nekajkrat čutiti, vprašanje centralizacije in decentralizacije. Kakorkoli govorimo o glavnem mestu, vedno se pojavi vprašanje odnosa do drugih občin. Pa se je odprlo vprašanje do mestnih občin, pa se je odprlo vprašanje do manjšin občin. Skratka, mislim, da je treba pri tem vprašanju upoštevati nek sistemski okvir, kako bo pravzaprav tudi to, da je mesto Ljubljana glavno mesto, kljub vsemu umeščeno v nek sistemski okvir. Namreč, če pogledam zakon kot tak, tista aktualna dodana vrednost tega zakona je v tem trenutku 16 milijonov evrov iz državnega proračuna, ki se prenese na Mestno občino Ljubljana. In, oprostite, ne morem tega razumeti drugače kot delček plačila za podporo levemu trojčku na volitvah. Vem, da ste govorili drugače, ampak mislim, da je to tista cena, ki jo je pač treba v tem hipu plačati. Saj sicer ne morem razumeti nepodpore temu zakonu od kolega poslanca Trofenika, ki je, mislim, tudi povedal, da je ta zakon neke vrste provokacija. In pravzaprav je verjetno res, če ga takole pogledamo, ker ne rešuje vseh teh problemov, ki bi jih morali, ob tem, ko se sprašujemo o glavnem mestu, o financiranju glavnega mesta, bi se morali vprašati, kako pa je to v odnosu do drugih občin in do drugih delov Slovenije. Namreč, ko govorimo o Ljubljani, da ne bo zdaj pomote, recimo, v redu, da je teh 16 milijonov spornih. Spomnili se boste pokrajinske zakonodaje, ki je nikakor ni bilo v prejšnjem mandatu mogoče sprejeti v Državnem zboru. Po predlogu pokrajinske zakonodaje je Mestna občina Ljubljana dobila status svoje pokrajine. In če pogledate te številke, te številke so še vedno v gradivih, bi na Ljubljano prišlo ne 16 milijonov evrov, ampak 129 milijonov evrov na letni ravni, skupaj s prenosom 500 zaposlenih iz državne administracije za reševanje vseh teh problemov. Ko govorimo o diskriminaciji do ostalih regij, seveda lahko govorimo, ker ko pogledamo ostale regije, ostale dele Slovenije, moramo seveda nujno upoštevati tudi, kakšna je razlika v bruto domačem proizvodu, ki ga ustavi Ljubljana ali pa nek revni del Slovenije. Kakšna je stopnja brezposelnosti, kakšne so plače, kakšen je indeks razvojne ogroženosti? Mislim, da Ljubljana lažje zmore nekatere težave od regij v drugih delih Slovenije. Ampak izgleda, da poguma za, recimo, ustanovitev pokrajin, ki bi sistemsko rešile ta okvir regionalizacije, ki bi sistemsko rešile financiranje naloge, aktivnosti - za to nekako ni volje, ni poguma, je pa pogum takoj pripraviti nek poseben zakon: Zakon o glavnem mestu, Zakon o Pomurju. Ko bomo sprejeli Zakon o Pomurju, sem prepričan, da se bo nekje našla regija, ki se bo prepoznala v vseh teh težavah in bomo spet vložili zakon. Škoda. Ne razumem, zakaj ne moremo, recimo, teh nalog rešiti s preprosto ustanovitvijo pokrajin. Mislim, da je bila tam Mestna občina Ljubljana že zelo dobro definirana in tudi rešena, kar se tiče tudi virov financiranja in izpolnjevanja nalog, ki glavnemu mestu pritičejo. Pri tem pa bi se znebili še enega občutka, ki ga zdaj imamo; namreč, da gre za neko izjemo, da to morda ni pravično in je diskriminatorno. Temu se zdaj s tem zakonom ne moremo izogniti. Če bi imeli sistemski okvir z ustanovljenimi pokrajinami, potem merimo vse z istimi vatli. Če mi dovolite še vprašanje, ki se nanaša na šesti odstavek 5. člena, pa ga je tudi načel gospod poslanec Trofenik. Tudi mene je ta način, kako se projekti opredelijo, zmotil, in upam, glede na to, da imajo predstavniki Vlade še čas, vem, da jim ni treba odgovarjati, ampak vendarle, ker gre za vprašanje, morda bi bilo dobro za razjasnitev, da pojasnijo ta način, kako se projekti izpeljejo. Gre za nek dogovor med predsednikom Vlade in županom, ki podpišeta dogovor, ki pa ima pravno naravo pisma o nameri. Če jaz razumem, nisem pravnik, ampak če jaz razumem, je pismo o nameri neka - ne vem, ni pogodba. To je neko pismo o nameri, o lepih željah, kaj bi napravili. Pogodba je za mene nekaj drugega kot pismo o nameri. S pismom o nameri sam opredelim želje, s katerimi bi rad nekaj napravil, s pogodbo pa opredelim nekaj drugega. Ampak na podlagi tega pisma o nameri se z novim šestim odstavkom dogovori financiranje iz državnega proračuna, sredstva mestni občini pa se dodelijo brez javnega razpisa. Torej, seznam želja postane za državni proračun pravno obvezujoč in sredstva se mestni občini dodelijo brez javnega razpisa. Kakšnega javnega - tega ne razumem. Tega res ne razumem. Se pravi - kaj? Te investicije se izvajajo brez javnih razpisov ali kako? Ali je to brez sistema javnega naročanja? Torej s pismom o nameri med predsednikom Vlade in pa županom prenesemo sredstva - in kaj? Investicije grejo brez javnih razpisov. Ja, lepo prosim. Potem pa spoštovani kolegi poslanci, ki ste tudi župani, čim prej predlagajte kakšen poseben zakon, ki bo to omogočal. Skratka, morda pa se sam motim, če bomo dobili pojasnilo, bo toliko bolje. Vsekakor mislim, vsekakor mislim in tukaj je tudi kolega Trofenik zelo dobro opozoril na to, to sem tudi sam opazil, je to pravzaprav vprašanje. Če že poleg šestnajstih milijonov evrov, ki jih dajemo, dajemo, ne vem, pismo o nameri, ki ga bo pač predsednik Vlade županom podpisal za en cel kup investicij, se bodo potem morala ta sredstva prerazporediti, in to brez javnega razpisa. Zdaj ne vem, kako je bilo to mišljeno. Morda se motim in če mi bo odgovorjeno, bo seveda morda kakšna dilema, ki se s tem nehote sproža, pojasnjena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mirko Brulc.
Hvala lepa. Lep pozdrav. Ob tej pozni uri že pravzaprav premlevamo, bi rekel, tudi zakon o lokalni samoupravi, ki je res potreben korenitih spremembi in sam živim v prepričanju, da bo do teh sprememb prišlo. Gre za to, ker je zakon prilično zastaral, ker se v marsikaterih zadevah ne prilaga več situacijam na terenu. Ne glede na vse povedano pa sem prepričan, da je zakon o glavnem mestu potreben. Lahko, da bo imel rok trajanja do ustanavljanja pokrajin ali kakšnih drugih sprememb v naši lokalni samoupravi, vendar sedaj je tak zakon potreben. Potreben je zato, ker je Ljubljana glavno mesto Slovenije, ker je mesto, na katerega želimo biti ponosni, ki mora biti lepo, urejeno in ki ima iz tega naslova, ker je glavno mesto, veliko dodatnih nalog. Ne bi zdaj omenjal samo investicij in drugih projektov večjega pomena, ampak ne nazadnje je nešteto protokolarnih in drugih dogodkov, ki jih mora to glavno mesto tudi pokrivati in če bi jih pokrivali nestrokovno ali površno, potem je ugled ne samo glavnega mesta ali župana ali županje, ampak tudi celotne Slovenije vprašljiv. Zato mislim, da imamo širši interes, celotna družba, da ta zadeva dobro funkcionira in se sedaj sploh ne bi oziral na to, ali je to župan Janković ali kdorkoli drugi, ampak kdorkoli bo vodil in vodi to mesto, mora biti vzor tudi drugim županom. Veliko besed je bilo tudi o tem, da je pač predsednik Vlade Borut Pahor šel v mestno hišo. Po moji oceni je to bonton, ki ga je treba spoštovati. Ko predsednik Vlade nastopi službo - eden od partnerjev tudi na tem področju mednarodnega sodelovanja in tako dalje, ne Slovenije in ne samo glavnega mesta -, se zahteva, da se tak dogodek dogodi. In sedaj očitanje predsedniku Vlade, da je storil tak korak in povezovanje z ne vem kakšnimi nameni - bi negiral. Moram povedati, da je bil predsednik Vlade izvoljen na Goriškem in v Novi Gorici, pa še ni bil, pa ne govorim, da sem zato ljubosumen, ker je bil pa v magistratu tukaj v Ljubljani. Dalje je bilo rečeno, prihaja guverner za Prekmurje, je strošek. Tisti, ki govori take neumnosti, naj se vpraša ali pa, če upa vprašati volivce, kakšen strošek smo pa mi, moja, vaša plača, prenos teh sej, ki so v mnogih primerih res ena gostilniška razprava. Rad bi se od tega oddaljil in mi je zelo hudo, ker nisem tip, ki bi tako kot kolega Jerovšek kričal "na drugi strani" pa ne vem kaj, ko gre za neko domovinsko ljubezen. Jaz bi prosil, gospod Jerovšek, da ko govorite o "drugi strani," o izdajstvu in ne vem čem, da ne gledate mene. Če škilite, dobro poglejte čez, da ne bom užaljen, ker nimate pravice, da me žalite dobesedno, kajti na tej drugi strani sem jaz in jaz nisem vajen takih razprav, me bolijo in se jim nočem pridružiti. Imamo različne poglede, imamo različna mišljenja, lahko jih predstavimo na kulturen način, ne pa danes, že neštetokrat, kričanje na to stran, kakšni izdajalci domovine smo. Oprostite, točno tako, tudi pri resoluciji včeraj in tako dalje. To lahko dokažemo z magnetogrami. Na tej strani ne sedijo nobene barabe, pa tudi na oni strani ne. Sedimo poslanci, s svojim odgovornim obnašanjem pa moramo državljankam in državljanom pokazati, da smo po njihovi volji izbrani in da si zaslužimo ta ugled. Ko je predsednik parlamenta odhajal iz dvorane, je bilo obnašanje kolegov tamle - ja, pa to, glejte, se ne dogaja na našem mestnem svetu, pa je, bi rekel, vaški, nikoli. Dajmo si malo te kulture vzeti k srcu. Tudi hvaležno vam pride ta problem Mure. Karkoli rečete, je Mura. Dobro, pa bom rekel jaz, Mirko Brulc, imam plačo tako in tako, kaj bi rekle delavke Mure. Ali reče to kdo na oni strani? Dajmo se tako pogovarjati, ne pa zdaj tu na nek res neverjetno grd način, z grdimi odnosi. Saj ko se srečamo na hodniku, se pa posmejemo drug drugemu in smo človeški. Jaz bi želel, da smo taki tudi jutri, ko bomo razpravljali o Muri, o novem ministru in še čem. Ni razloga, da s takimi neverjetno grdimi odnosi nastopamo v tej dvorani, ki je taka, da ko pridejo ljudje sem, se jim zdi, da so prišli v katedralo in se počutijo mogočno. Pokomentiral bi tudi razpravo gospoda Vilija Trofenika. V marsičem se strinjam in ima zagotovo zelo prav. Mestne občine so prikrajšane pri nekaterih sredstvih, obremenjene s posebnimi, dodatnimi nalogami in tako dalje. Zato je nujno treba spremeniti zakon o lokalni samoupravi in pripraviti neke druge parametre, da bomo vsi skupaj preživeli. To pa ne pomeni, da bomo vsi dobivali več denarja, kajti ta malha je taka, kot je, in ni pričakovati, da bi, tudi ko bomo v naslednjem obdobju razpravljali o novih občinah, dvigovali roke kar tako, zato ker bi živeli v prepričanju, da bodo iz neke druge vreče te nove občine dobile sredstva. Zakonodaja mora biti nastrojena v to smer, da bo pospeševala združevanje. To se dogaja v Italiji, to se dogaja povsod. Ali pa bi imeli take žepne občine, kjer je župan res govornik na pogrebih, na dveh proslavah in to je v glavnem vse. Jaz nisem za to. Cenim delo tudi županov majhnih občin, vem, koliko si prizadevajo, ki glede na odgovornosti, ki jih imajo župani v nekih drugih sredinah, včasih niso primerljive. V skupnosti občin Slovenije se trudimo, da bi reševali vse te probleme in zato tudi apeliram na ministrstvo, na vlado, da ima predvsem kontakt z Združenjem občin in s SOS-om pri pripravi te nove zakonodaje, da bo čim manj boleča razprava potem tukaj, kajti tukaj je politizacija, v teh združenjih pa je, na srečo, še ni bilo. Se pravi, bom podprl ta zakon, ne zato ker bi to bilo volilno plačilo, ampak v želji, da bi res prišli do drugačne organiziranosti te lokalne samouprave in takrat bi mogoče lahko ta zakon tudi ugasnil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek ima repliko. Izvolite.
Hvala lepa. V enem bolj konfuznih nastopov v tem parlamentu je gospod Brulc meni pripisal nekatere besede, ki jih nisem izrekel. Res sem kot prostorsko, na drugo stranko kazal, to drži, ko sem mislil tudi na stranko ali pa na levi trojček. Ni pa res in mislim, da se ne motim, da sem besedo "izdajstvo" sploh uporabil, "izdajo". Govoril pa sem, gospod Brulc, o tem, da smo mi še kako ponosni na Ljubljano kot glavno mesto. Iz teh klopi, kjer sedijo poslanci strank, ki izhajajo iz strank slovenske neodvisnosti. Kajti te stranke so najbolj zaslužne, da je Ljubljana danes glavno mesto, da je samostojna Slovenija. Drugi vaši predhodniki iz tistih klopi, nekateri, takrat so drugače sedeli, pa so govorili, da bodo Ljubljančani in Slovenci jedli travo. Veste. Eden je zapisal, "mene ne bo na proglasitvi Ljubljane in Slovenije za samostojno državo." In pred kratkim je medijski linč naročil. Takrat pa se je opredelil proti tej državi. Zato, gospod Brulc, pozorno poslušajte. Ne vem, v kateri kavarni ste morda takrat sedeli, pa vas je tole zabolelo. Ne vem. Vendar jaz nisem nič takega rekel, kar ne bi prebral in da bi ne držalo. Seveda pa moram reči, da je tudi mene zbodla in prizadela - ko ste omenjali ta odhod predsednika parlamenta - njegova opazka o prestopu Mure, ne rubikona. Kot da je Mura [[...]]
Gospod Jerovšek [[...]]
[[...]]slovenski [[...]]
Gospod Jerovšek [[...]]
To je očital meni.
Gospod Jerovšek, ne mi zameriti, to ni več pojasnjevanje [[...]]
Bom zaključil [[...]]
[[...]]nima nobene zveze. Bodite korektni!
Kot da je Mura slovenski rubikon, kot da je trianonski mir, ki je dal Sloveniji, Prekmurje nekaj slabega. Zgrožen sem bil. Tam je gospod Györkos po mojem upravičeno bil razburjen. Nekomu očitati, da ni domoljub na takšen način [[...]]
Gospod Jerovšek, to nima zveze z vašo razpravo. Bodite korektni [[...]]
Hvala lepa.
[[...]]in nehajte z vsebino, ki ni vaša. Hvala lepa. Človek pričakuje korektnost in ko že sliši tričetrt lepega nastopa, potem na koncu morate govoriti nekaj, kar ne gre zraven. Gospod Prijatelj, proceduralno.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Po izrečenem opominu gospodu Györeku s strani gospoda Pavla Gantarja si je gospod predsedujoči, predsednik Državnega zbora, dovolil grobo žalitev našega poslanca. Rekel je: "Rekel bi samo to. Če je kaj gospod Sajovic prestopil, ni reka rubikon, ampak kvečjemu reka Mura. Hvala lepa, besedo ima gospod Vili Trofenik." Še prej, dovolite, da končam, spoštovani predsednik. Mi dovolite? Še prej je gospod Sajovic zelo žaljivo govoril o naši stranki, seveda tudi o razpravljavcu, navajal, da prihaja gospod Györek iz Budimpešte in da si želi, da bi bilo glavno mesto bolje Beograd. Ker je gospod predsednik prekoračil vso mejo dobrega okusa, zahtevamo javno opravičilo. Podali bomo tudi pisno zahtevo, če pa to ne bo storjeno na tak način, kot je bilo izrečeno, bomo zaradi razžalitve pravico iskali na sodišču. Mislim na to, kar si dovoli prvi med enakimi, ni okusno in ni vredno nikakršne debate več. Pričakujemo pa opravičilo, spoštovani gospod Gantar.
Gospod Prijatelj, hvala lepa. To ni bil proceduralni predlog. Vaša razprava pa je zabeležena. Izvolite, gospod Sajovic. Proceduralno.
Moj proceduralni predlog je, da se stiska stališče predstavitve Poslanske skupine Nacionalne stranke in da se natisne tudi moj govor in se primerja [[...]]
Gospod Sajovic, vsa razprava je v magnetogramu, ta je objavljen v Lotus Notesu. Vi, jaz in vsi drugi si jo lahko preberemo. Lepo vas prosim, ne dajajte še vi predlogov, ki niso utemeljeni.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Vam pritrjujem.
Hvala lepa.
Vam pritrjujem.
Hvala lepa. Ali lahko dam besedo gospodu Miranu Györeku? Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Presenetili ste. Saj vidim, da ste rutinirani pri vodenju tega visokega zbora kot tudi druga dva podpredsednika. Ko vi vodite Državni zbor, ko vodi gospod Klavora Državni zbor, ko vodi Državni zbor gospod Cukjati, nikoli ne pade nivo razprave v Državnem zboru na tako nizko raven, kot ko ga vodi gospod predsednik. In zato sem prej vodji Poslanske skupine SD predlagal, da greste vi za stol, ker drugače ta debata res ne pride nikamor. Provokacije gospoda [[...]]
Gospod Györkos [[...]]
[[...]]Sajovica [[...]]
Gospod Györkos, jaz [[...]]
Ne, zopet Györkös [[...]]
[[...]]vas lepo prosim, da ostanete v okviru točke [[....]]
[[...]]ja [[...]]
[[...]]dnevnega reda, prosim.
Ne bom komentiral, ker so zabeležene v magnetogramu, je tudi stališče Slovenske nacionalne stranke, ki sem ga podal, zabeleženo v magnetogramu. Lahko preberete moje oziroma naše stališče in če je tam kaj žaljivega, v tistem stališču, kako ste vi potem žaljivo reagirali na naše stališče, prosim lepo, to tudi polpismen človek razbere iz zapisanega v magnetogramu, gospod Sajovic. In to, kako ste se danes obnašali, tako, na tak način se tudi najbolj primitivni ljudje ne obnašajo, skrajno žaljivo.
Gospod Györek, ali vas smem prositi, da ostanete v okviru teme ali pa nehajte.
Ne, saj je kolega Prijatelj povedal, da bomo [[...]]
No, potem [[...]]
[[...]]dali [[...]]
[[...]]lahko zaključim, da ste nehali z razpravo?!
Dobro.
Hvala lepa.
Hvala.
Besedo ima mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Tako zakon o glavnem mestu, torej o Ljubljani, in vzporedna obravnava zakona o Pomurju sta dokaz, da smo v Sloveniji zamudili s formiranjem oziroma z vzpostavitvijo druge ravni lokalne samouprave, torej vzpostavitvijo regij ali, če hočete, pokrajin. Veliko besed je bilo izrečenih na temo regionalizacije, vendar dejstvo je, da bi v primeru že vzpostavljenih regij danes imeli instrumente in vzpostavljen sistem, skozi katerega bi lahko reševali vse probleme, ki smo jim priča danes tako v Ljubljani kot v Pomurju in tudi drugod. Denimo, v Slovenskih goricah, na Koroškem, v Halozah, Beli krajini in še kje. Sam vidim [[...]] [[Nemir v poslanskih klopeh.]]
Gospod Žerjav, samo da prosim. Če se imate kaj za pogovoriti, dajmo zdaj dokončati to sejo. Gospod Žerjav, imate besedo.
Sam vidim projekt regij ozirom pokrajin, kot možnost, da bi se regije, ki so razvojno najbolj problematične, razvijale hitreje, da pa hkrati ne bi zavirali ali zaustavljali hitrosti razvoja v najbolj razvitih regijah, torej tudi mesta Ljubljana ne. Bojim se, da z napovedanimi tremi regijami tega ne bomo rešili. Pokrajin torej nimamo, nimamo torej instrumenta in zato zadevo rešujemo parcialno in nesistematično. Ob tem zakonu se postavlja kar nekaj vprašanj, predvsem pa je ključno zame naslednje. Katere funkcije ali pa, če hočete, dolžnosti, v skladu z zakonodajo ima Ljubljana in jih ostale mestne občine, denimo Maribor, Celje ali pa tudi druge, nimajo. Torej, katere funkcije Mestna občina Ljubljana ima in jih druge mestne občine nimajo? Po mojih informacijah - nobene! Torej, gre predvsem na nek način za reševanje predvolilnih obljub ljubljanskemu županu in nič drugega. Vprašanje je, ali je to v tem kriznem času, ko je treba pas zategniti do konca to umestno in upravičeno. Sam menim, da ne, še posebej zato, ker nam na mnogih koncih Slovenije dobesedno razpadajo pokrajine. Ob vsem tem je treba poudariti še nekaj zadev za ilustracijo situacije po Sloveniji. Maribor že več kot leto dni ni dobil iz naslova regionalnih razvojnih projektov, kljub že podpisanim pogodbam, niti evra, pa čeprav bi to moral dobiti v skladu s pogodbami. Zakaj tega ne dobi? Ali je tudi tukaj vmes politika in ne dobi tega denarja zato, ker je župan član Slovenske ljudske stranke in ga je zato treba sesuti, ker se bližajo lokalne volitve. Očitno se ne more preboleti dejstva, da je to župansko mesto na zadnjih lokalnih volitvah dobil nepravi župan. Sprašujem se, zakaj takšna dvoličnost. Zakaj? Zakaj mora Maribor zaradi tega problema najemati kredite, da premosti te likvidnostne težave, ki izhajajo iz že podpisanih pogodb? Drugič. Financiranje mesta Ljubljana se uspešno vrši na mnogih področjih, denimo tudi na področju visokega šolstva in zadnjega primera izbora centrov odličnosti. Trije centri odličnosti so bili dodeljeni Kemijskemu inštitutu Ljubljana, trije centri Institutu Jožef Stefan Ljubljana, in dva centra odličnosti Univerzi v Ljubljani. Niti en center odličnosti Univerzi v Mariboru, niti en center odličnosti Univerzi na Primorskem. Čemu temu tako, ne vem. Verjamem pa, da zagotovo tako Univerza v Mariboru, kot tudi najbrž na Primorskem nista tako slabi, da sta izpadli iz vseh kombinacij, kot se temu reče. Kar se tiče evropskih razpisov je Univerza v Ljubljani dobila 29% sredstev, Institut Jožef Stefan 20, Kemijski inštitut Ljubljana 6%, Univerza v Mariboru 6%, na Primorskem 2% ter vsi ostali 36%. Pa s tem ne želim reči, da Ljubljani ta sredstva ne pripadajo. Zagotovo si zaslužijo. Tudi druge univerze si zaslužijo. Vendar pa je prav, da to vemo tudi pri odločanju o tem zakonu. Danes ponoči in jutri bomo najbrž veliko razpravljali tudi o vodooskrbi v Pomurju. Ta projekt premetavamo v proračun, iz proračuna, v zakon, iz zakona in tako naprej, žalostno pa je, pa kakorkoli že obračamo zadevo, da vse Pomurke in Pomurci še danes nimajo zdrave pitne vode. Tudi to je treba vedeti. Socialni transferi, ki bodo narasli zaradi tega, ker je v nekaterih regijah prišlo do občutnega povečanja brezposelnosti bodo, recimo, v primeru Pomurja po nekaterih izračunih županov narasli na 30 milijonov evrov. Gre za socialne transfere, ki jih bodo lokalne skupnosti oziroma občine, pač, morale izvesti. Tudi to moramo vedeti. Vsa ta dejstva, hvala bogu, da tega problema pri mestu Ljubljana ni v takšni meri izraženega. Želim si, da do tega niti ne bi prišlo. Ampak vsa ta dejstva je treba ob odločanju ob tem zakonu upoštevati in predvsem zanje vedeti. Zagotovo mora imeti glavno mesto Ljubljana ustrezen status kot glavno mesto. Sam pa za to, da se financiranje glavnega mesta uredi tudi v duhu skladnega regionalnega razvoja. Sam pa ta skladen regionalni razvoj razumem kot hitrejši razvoj razvojno problematičnih regij, vendar ne na račun zaviranja razvoja mesta Ljubljane in razvitih regij. Pa na koncu še nekaj številk. Danes je bilo navedenih ogromno številk, pa bi k tem raznoraznim statistikam dodal še nekaj svojih. Govorim o proračunih nekaterih mestnih občin na prebivalca. Mesto Ljubljana po podatkih, ki sem jih zbral danes, bo imelo proračun cirka 1.170 evrov na prebivalca, mesto Maribor 890 evrov na prebivalca, mesto Celje 909 evrov na prebivalca, mesto Murska Sobota 1.016 evrov na prebivalca in Lendava, ki sicer ni mestna občina, 1.049 evrov na prebivalca. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo. Spoštovani. Zadnji razpravljavci so resnično dokazali, da je bila velika napaka, da se proces regionalizacije ni nadaljeval in da so tisti, ki so takrat s figo v žepu glasovali proti, naredili napako. Dobro, kar je, je. Danes smo imeli ob tem zakonu o glavnem mestu veliko čustvenih razprav o tem, kdo ima bolj prav in kdo ima kaj bolj rad. Vi, ki ste iz Ljubljane, ste nam razložili,da imate radi svoje mesto, mesto Ljubljana. Jaz pravim, da imate prav in da je to dobro, da imate radi svoje mesto in vas popolnoma razumem in tudi spoštujem takšno razmišljanje. Ampak tudi mi, ki nismo iz Ljubljane, nimamo nič proti Ljubljani, tudi mi jo imamo radi kot prestolnico. Vi verjetno kot prestolnico in verjetno tudi kot mesto, kjer živite. Dovolite pa, da mi, ki nismo iz Ljubljane, da imamo tudi mi poleg glavnega mesta radi svoj kraj, kjer živimo. Sam sem iz Slovenskih Konjic in poleg tega, da imam rad Ljubljano kot glavno mesto države, imam rad tudi Slovenske Konjice. Dopustite, da poleg tega, da imam rad svoj kraj, da za to tudi kaj naredim in da se naši kraji in ljudje iz mojih krajev prizadevamo, da se tudi ti kraji razvijajo. Do tega imamo tudi mi svojo pravico. Imamo pravico do enakomernega razvoja in da si tudi prizadevamo za sredstva, kajti brez sredstev razvoja ni. Tako kot si vi, ki ste iz Ljubljane, prizadevate za razvoj Ljubljane. Kraj, od koder sam prihajam, iz Slovenskih Konjic - mi se tam zavedamo, da tam nikoli ne bomo imeli univerze in takih pogojev, ampak zato pa dovolite, da za univerzo, za katero denar daje cela Slovenija, ker jo mi ne bomo imeli, imamo pa mogoče kakšen meter ceste več. To povem zato, ker je tekla razprava v tej smeri, da kaj bi še radi, Ljubljani jemljete, Ljubljana pa še nima kakšne asfaltirane ceste, vsi tisti kraji nekje na obrobju pa imajo. Čisto tako ni. Ampak vsi dajemo za, recimo, centralne institucije, kot je, recimo, univerza, cela Slovenija, za to pa ne bi smeli nič dobiti. Mogoče imamo pa lahko pravico do enega metra ceste več. To povem seveda karikirano. Tam, od koder prihajam, seveda tudi ne bomo imeli nikoli Kliničnega centra in ga tudi ne bomo iskali. Ampak tudi mi prispevamo za klinični center in to je dobro. Zato pa dovolite, da imamo mogoče kakšen meter pločnika več. In naj manj bo to dovoljeno. In ta dilema, da se je komu kaj vzelo pa se sedaj komu daje, jaz sem prepričan, da je lažna. Tako verjetno ne bomo prišli nikamor. Postavlja se vprašanje nekih izhodišč. Sedaj ne bom vztrajal na stališču, da se je prej jemalo odročnim krajem, podeželju, pa se je vse koncentriralo v mestu Ljubljana. Tega ne bom rekel. Ampak tudi vi ne morete reči, da pa bomo sedaj, zato da bomo nekje bogu za hrbtom dobili kakšen meter asfalta več, pa Ljubljano prikrajšali, ne vem za kaj. Če bomo tako razmišljali, potem verjetno ne bomo prišli nikamor. Na tak način ne. Verjetno se bomo morali dogovoriti in najti neko soglasje, to soglasje pa verjetno ne bo prišlo s kakšnim interventnim zakonom, s kakšnim zakonom po rokohitrskem postopku, kjer bomo nekomu, ko smo mu rekli, da smo mu vzeli ne vem koliko milijonov, sedaj pa dali. In soglašam s tistimi, ki pravijo, to je sedaj, recimo, prvi tak primer, jutri bomo obravnavali mogoče drug primer, ki ima neko drugo zgodovinsko dejstvo. Kje pa piše, da se naslednji teden ne bo pojavil nekdo tretji, ki bo ravno tako upravičeno zahteval še zase poseben zakon, pa naslednji teden ali pa naslednji mesec pa četrti. Prav gotovo, če velja za enega, zakaj ne bi veljalo tudi za drugega? S tem hočem povedati, da verjetno na tak način ne bomo prišli nikamor in se bomo morali res dogovoriti in pristop za regionalizacijo je verjetno bil pravi. Tam je prestolnica dobila svoj status v okviru celotne Slovenije in nihče ne bi mogel reči, da smo komu dali izjemo. Verjetno nihče ni imel nič proti, da bi prestolnica bila kot neka samostojna pokrajina v takšnem konceptu. Sedaj, ko pa obravnavamo samo prestolnico, se pa pojavlja kup pomislekov, kup razmišljanj, da smo ostali prikrajšani. Lahko da je to neupravičeno, ampak do tega razmišljanja prideš, če samo enega potegnemo ven in samo za enega napišemo zakon. Zdaj bomo pa verjetno, če bo ta zakon sprejet, prišli v slučaj, kot smo bili, mislim, da pred štirimi leti, ko smo kar začeli vlagati zakone za pokrajine. Najprej je bila ta pokrajina, potem je bila druga, pa tretja, pa četrta, pa peta, pa šesta, en kup pokrajin je bilo. In zdaj vas vprašam, ali nismo imeli vsi pravice, da vložimo zakon za svojo pokrajino? Prav gotovo. Samo na tak način ne pridemo nikamor. Treba je rešiti konceptualno, skupaj in predlog za regionalizacijo koncem prejšnjega mandata je verjetno pripeljal do nečesa, seveda bi ga lahko tudi malce drugače popravili ali kakorkoli, ampak koncept je bil pravi. Zdaj se pa vračamo na začetek postopka regionalizacije. To so dejstva in ko se pogovarjamo o zakonu o Ljubljani, sem za to, da se Ljubljana razvija še hitreje, pa da je lahko še večje gradbišče. Kdo pa ima kaj proti? Vendar ne na ta račun, da bo, recimo, periferija ali kraj od koder prihajam jaz, pa moji kolegi, da bodo pa sedaj prikrajšani, ker se jasno pove, da bo sedaj Ljubljana dobila na račun nekoga drugega, ker je prej šlo v obraten postopek. Verjetno to jemanje iz levega žepa v desnega, pa iz desnega potem nazaj v levega ne bo pripeljalo nikamor. Takšen koncept ni dober, je zgrešen. Da zaključim. Kot sem dejal, v Ljubljani prav gotovo imamo institucije, ki so vse državne, se pravi, za celotno Slovenijo ali pa, dobro, mogoče imamo dve takšni instituciji, ampak Ljubljana vsekakor je center nekih institucij. In vsi plačujemo za to, da te institucije lahko funkcionirajo. Tako je tudi prav. Vendar sedaj pa morate tudi vi razumeti, ki ste iz Ljubljane, da če vsi plačujemo za te institucije, da jih lahko financiramo, nam vsaj omogočite, da bomo tudi v krajih izven Ljubljane lahko tam, kjer nimamo univerze, kjer nimamo Kliničnega centra, kjer tudi služb ni ali pa jih je manj kot jih je v Ljubljani, ker so to tudi državne službe, da bomo vsaj imeli solidno cesto, da se bomo lahko pripeljali v Ljubljano v službo. In potem, ko se bomo pripeljali zvečer nazaj, da ne bomo prišli v temo in da bomo rekli: "Zdaj smo pa prišli bogu za hrbtom." Delamo v prestolnici, kjer je življenje kolikor toliko normalno urejeno, ko pa se pripeljemo zvečer nazaj iz služb, ki jih je v prestolnici največ, pa pridemo, kot temu rečemo, bogu za hrbtom. To verjetno ne pelje države na nek višji nivo, dobro, fraza, evropski nivo. Zato je treba najti skupno rešitev. Zato skakanje z enim zakonom za eno pokrajino, recimo, kar Ljubljana je, parcialno ni dobro. In verjetno se bomo morali vrniti na začetek in razmisliti o Sloveniji kot celoti, o regionalnem razvoju, da se bo Slovenija regionalno razvijala, celotna Slovenija, ne pa samo parcialno, po delih. Zato imam ob tem zakonu, kljub temu da vem, da Ljubljana rabi sredstva, ima državne institucije, grenak priokus, zato ker se rešuje parcialno. In jaz za takšno parcialno reševanje nisem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matevž Frangež.
Spoštovani! Osnovni problem je v protiurbani politiki v tej državi, ki jo razvijamo že dolgo, kjer na račun velikih urbanih središč profitirajo majhne občine. To je osnovni problem današnje razprave. Žal smo se v preteklosti odločili za model, ki ni prinesel optimalnih učinkov v tem, da bi na učinkovit način zagotovili skladnost razvoja. In to ne pomeni, da je kdorkoli proti skladnemu razvoju, ampak da smo pri programiranju tega skladnega razvoja stavili na napačnega konja. V tej državi moramo uveljaviti model, ki bo razvoj koncentriral okoli močnih urbanih središč, z razvojem teh središč pa se bodo dvignila tudi zaledna območja okoli teh središč. Dovolj dobro je znano, da prihajam iz Maribora in stereotipno bi verjetno danes pričakovali od mene, da udarjam po mizi in kričim, kako tega zakona za Ljubljano ne bom podprl. No, tega danes ne bom storil, zato ker sta Maribor in Ljubljana v istem čolnu te problematike. Maribor je prav tako prizadet. Sam bi vam pa lahko na dolgo in široko, pa tega časa žal nimam, dokazoval, zakaj je iz zgodovinskih, gospodarskih, socialnih in drugih okoliščin prizadet še bolj kot Ljubljana. Moram reči, da sem se s tem zakonom srečal pred nekaj meseci in takrat smo opravili nekaj resnih vsebinskih pogovorov o tem zakonu. Jaz bom ta zakon podprl, četudi delim stališče, da gre za izvensistemski ukrep, s katerim se rešuje del problema, ki pa ga zasledimo vsaj še v Mariboru pa morda tudi v Celju in drugih večjih regionalnih središčih. Podprl bom pa zato, ker smo v teh pogovorih uskladili pogled na to problematiko, ki jasno kaže, da v tej državi potrebujemo nov zakon in to je zakon o financiranju mestnih občin, ki naj reši problem Ljubljane, pa Maribora, pa še koga drugega. Verjamem, da bomo s takim zakonom potem lahko tudi izbrisali iz zakona o glavnem mestu tiste določbe, ki jih danes v finančnem delu skušamo uveljaviti. In ne nazadnje tudi zato, ker sem v preteklih mesecih, ko smo se Mariborčani tukaj bojevali za podporo velim strateškim projektom Maribora, kot so evropska prestolnica kulture, univerzijada pa tudi nadaljevanje gospodarskega prestrukturiranja Maribora - in ne pozabite, da je Maribor nekoč bil Pomurje v svoji gospodarski in socialni razsežnosti pa, da danes to ni več -, ampak to ne pomeni, da ne zasluži posebne razvojne pozornosti države, da čez 10 let ponovno ne postane velika socialna bomba. Imamo mnogo težav, predvsem pa imamo veliko idej, kako se izkopati iz teh težav in narediti mariborsko gospodarstvo konkurenčnejše in skupnost bolj socialno povezano. In prav zato, ker smo te podpore bili deležni tudi od svojih ljubljanskih kolegov in ker se te podpore nadejamo tudi naprej, ko se bo tudi za Maribor govorilo o velikih in pomembnih stvareh, bom štel ta džentelmenski dogovor med nami in bom danes ta zakon podprl. Morda boste rekli, da sem naiven, ampak štejem, da so bila zagotovila dana tudi s strani oseb, ki so že dolgo v politiki in ki jih tudi sam štejem kot vzor in vem, da nas v tem pričakovanju Maribora ne bodo razočarali. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Križman.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi. Tudi sam bom podprl ta zakon, ker moram reči, da sem ponosen na naše glavno mesto in želel bi, da bi se to naše glavno mesto še bolje in hitreje razvijalo z infrastrukturo in z vsem tistim, kar potrebuje in kar v svojih nederjih vsako glavno mesto ima. Prav gotovo je vsak najbolj ponosen na tisto mesto, v katerem živi. Hvala bogu, saj smo vsi domoljubi in tudi na zoženem teritoriju, tako kot ima jaz rad Koper, ima nekdo drug Maribor, moja kolegica Breda Izolo in tako dalje. Vendar so stvari, ki jih je treba včasih preseči in ugotoviti, po mojem prepričanju, naslednje: v glavno mesto prihajajo tuji veleposlaniki, tuji državniki, prihajajo ljudje iz vseh drugih držav, vseh vetrov, takšni in drugačni. V našem mestu študirajo ljudje iz celega sveta. Naše mesto se mora razviti tako, da bo postavljeno ob bok vseh drugih držav in da bomo na to mesto ponosni. Če je to ta zakon, potem naj bo eden izmed virov tudi ta zakon. Prepričan sem, da gre ta denar v dobre roke. Ne bom hvalil gospoda Jankovića. Povedal bom le, da podpora, ki so mu jo dali državljani oziroma občani Mestne občine Ljubljana, pove vse. Pove veliko, ker je dobil zelo veliko podporo in težko bi vsem tem ljudem odrekal pravico, da gospod Janković razvija svoje projekte, ki so v končni fazi verificirani na občinskem svetu in ki so do sedaj uspešni in nadvse premišljeno vodeni. Zato ni nobenega razloga za politiziranje, nobenega razloga ni za primerjanje, kaj bo dobil kdo drug. Ko se bomo pogovarjali o drugih zadevah, se bomo pač pogovarjali o drugih zadevah. Danes se pogovarjamo o tem, ali bomo Ljubljani namenili s tem zakonom sredstva, ki so nujno potrebna za hitrejši razvoj tega mesta. Prepričan sem tudi v to, poglejte, veliko stvari se je naredilo tudi v preteklosti, prav gotovo. Vendar s tem, kar imajo v načrtu danes v Ljubljani do konca tega mandata in še čez, po mojem prepričanju, ker upam, da dobri župani ne razmišljajo samo o svojem mandatu, sem prepričan in še enkrat trdim: denar, ki ga bomo dali, gre v dobre roke, denar gre tistim, ki ga bomo znali oplemenititi in z njim zadovoljiti potrebe vseh nas, ki tu živimo, tako ali drugače, začasno ali za stalno, vseh tistih, ki v Ljubljani živijo in delajo in, kot sem rekel, v ponos vseh naših državljanov, ki morajo začutiti in biti ponosni na svoje glavno mesto. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata, izvolite.
/Ni vključena./
Samo moment. Gospod Križman, izklopite se.
Zakon. [[No, zdaj mi je pa tako vse ušlo.]] Obravnavamo zakon o glavnem mestu, ga bom podprla, ne razpravljamo o zdajšnjih, bodočih in preteklih županih, ampak o tem, kako zakon ureja tiste naloge, ki jih mora glavno mesto [[..]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]imeti za svojo državo. Če bi o tem govorili, bi hitreje našli soglasje in bi uporabljali manj grobih, žaljivih besed in klevet. Žal je raven razprave [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Gospod Anton Anderlič.
Kot je bilo pričakovati, se je tudi zgodilo. Mnogi so mislili, da je to prilika, da povedo vse o tem, kaj je v Ljubljani narobe in kaj bi bilo bolje, če bi kdo drug županoval. Ampak, še enkrat povem, tako kot danes že vsaj nekajkrat, da je to zakon za vse državljane in državljanke Republike Slovenije, pa tudi za druge prebivalce in za vse tiste, ki v Ljubljano prihajajo. Vsak mora imeti, vsaka država in vsak državljan in državljanka, svoje glavno mesto in tako kot smo se ga lotili urediti, je po našem prepričanju prav. Ni nič vzeto nikomur in na račun tega ne bo nobena občina ali nobeno mestno središče drugod po Sloveniji prikrajšano. Nasprotno! Vsi lahko s tem pridobimo in verjamem, da je [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]smiselno zakon podpreti.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj. [[Ne.]] Gospod Jože Tanko. [[Ne.]] Gospod Franc Bogovič. [[Ne.]] Dr. Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Na kratko. Bilo je nekaj besed rečeno o regionalizmu in o tem, če bi sprejeli koncept pokrajin, kot jo je predlagala prejšnja vlada, bi bila večina problemov, ki se vežejo na Ljubljano, pa tudi na druga območja, rešenih. Jaz sem zelo dejavno sodeloval v razpravah okoli regij v prejšnjem mandatu. Večkrat sem se tudi srečal oziroma smo se srečali z ministrom Žagarjem. Moram zelo jasno reči, kot sem že večkrat povedal, da je projekt v začetku potekal razmeroma dobro, da je bil resno zastavljen in da sem jaz v nekem trenutku celo verjel, da ga bomo uspeli pripeljati do konca. Vendar ni bil upoštevan nikoli en naš nasvet in navodilo, in to je, da ni mogoče razpravljati o funkcijah in pristojnostih pokrajin, ne da bi hkrati razpravljali tudi o teritorialni organizaciji pokrajin. Ti dve zadevi sta bili ločeni in zato je prišlo do tega, do česar je prišlo. Imeli smo na koncu pokrajino, recimo, eno od variant ljubljansko pokrajino, omejeno na sedanjo Mestno občino Ljubljano, okoli nje pa obljubljansko pokrajino. Najprej celovito, potem severno in potem celo južno. To, če bi se zgodilo, če bi dobili 14 pokrajin in takšen zmazek, ki je v nasprotju z vsem, kar velja v regionalni teoriji, to bi šele bil udarec za Ljubljano. Odrezana, omejena, brez svojega naravnega zaledja, brez vplivnega območja in naravnega zaledja. Zato je prav, da je ta regionalizacija padla. Upam, da bo prišlo do boljše. Takšna regionalizacija bi šele uničila mesto Ljubljana. Kar zadeva ta zakon, kot ljubljanski poslanec bom zelo odkrit in bom rekel, da me ta zakon ne impresionira. Da me ne impresionira in da seveda mislim, da bi bilo dobro, če bi ta problem, ki ga ima Ljubljana, rešili z Zakonom o financiranju občin, s spremembami, in upam, da bo to tudi storjeno. Da pa je do tega zakona prišlo, je pa jasno. To je rezultat sistematične antiurbane politike nekega mesta, ne samo Ljubljane, mestom sovražnega odnosa, ki je bil izražen skozi vsa štiri leta prejšnjega mandata. Z vsemi možnimi načini se je poskušalo oslabiti moč urbanih centrov, najbolj pa seveda Ljubljane. In rezultat številnih sprememb zakonodaje je bil prav ta. In navsezadnje tudi v organizacijah, kot je bila, ki je bila protiurbana in antiurbana in proti nekim naravnim procesom, ki v tem prostoru potekajo. Sam seveda mislim, da je ta finančna osnova tega zakona, 16 milijonov, seveda nekaj, vendar boljše bi bilo, če bi to znali rešiti na nek drug način, z Zakonom o financiranju občin, ne pa da se sedaj dajemo v zobe celi Sloveniji in poslušamo nadaljevanje takšne antiurbane in antimestne razprave, kot jo poslušamo danes. Zakon bom seveda podprl, ker je kljub temu, kljub vsemu boljši kot nič. Hkrati pa mislim, da je edina pot, ki vodi v organizacijo lokalne samouprave ta - povečana finančna samostojnost občin in občinskih virov. Tedaj se bo takoj videlo, katere občine so sposobne življenja in katere ne. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Hvala lepa. Mi Zakon o glavnem mestu imamo, imamo ga od leta 2004, razmerja so v njem urejena. To, kar imamo danes na mizi, pa je plačilo predvolilnih uslug gospoda Jankovića levemu trojčku. Usluge, ki so bile dane pred volitvami in obljube, ki so bile v zvezi s tem s strani levega trojčka in gospoda Pahorja dane gospodu Jankoviću. Danes smo poslušali ob tej razpravi tudi številne razprave o domoljubju, o tem, kdo ima Ljubljano bolj rad, o tem, kdo je nanjo bolj ponosen. To so razprave, ki nimajo nobene zveze s to spremembo zakona, ki jo imamo danes na mizi, ki je tudi nesistemska, je neustrezna, povzroča nemir tudi pri ostalih mestnih občinah, predvsem pa je nesistemsko to, da se lahko denar deli brez razpisa, na podlagi nekega dogovora, pisma o nameri, in da v tem delu finančni obseg ni opredeljen. Tistih 16 milijonov, ki so opredeljeni, je samo en del te zgodbe. Treba se je vprašati, ali je res nekaj milijonov evrov tisto, kar Ljubljana potrebuje? Ali je to res tisto vprašanje, o katerem naj bi Državni zbor, danes smo nekaj ur o tem razpravljali, odločal. Ne vem kako ste se o tem pogovarjali v drugih strankah. V Slovenski demokratski stranki smo se tej temi kar se Ljubljane tiče, posvetili. Na 9. kongresu 9. maja letos, smo sprejeli resolucijo o glavnem mestu, z naslovom "Prestolnica je simbol državnosti". In kar nekaj je izhodišč, ki so pogojevala sprejem zaključkov v enajstih oziroma desetih točkah, za katere menimo, da bi bilo prav, da bi jih skozi tako ali drugačno zakonodajo tudi uveljavili. Vendar pa to ni zapisano v teh spremembah zakona, ki jih imamo danes na mizi. En del tistega, kar bi lahko uredili, bi se dalo urediti skozi spremembe zakona, ki jih imamo danes na mizi. En del tistega, kar bi lahko uredili, bi se dalo urediti skozi spremembo zakonodaje na področju pokrajin oziroma regionalizacije. In če bi bile te rešitve, take ali drugačne, v prejšnjem mandatu sprejete, bi velik del problemov odpadel. Dosti pa je stvari, ki se tičejo tako strategije mestnega in regionalnega prometa, spoštovanja namenov zakonodaje na področju urejanja prostora in prostorskega načrtovanja, usmeritev pri načrtu razvoja Ljubljane, ki bo temeljila na tistem, kar bo povedala najširša zainteresirana javnost in ki bo zaobsegla vse tiste, ki od te Ljubljane na tak ali drugačen način živijo oziroma v njej participirajo. Vsega tega pa teh nekaj milijonov evrov, spoštovani, ne bo rešilo. Teh nekaj milijonov evrov, ki jih namenjate s temi spremembami zakona, bo samo nekoliko znižalo enormno proračunsko luknjo, ki jo je ustvaril gospod Janković. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica Vlade? Gospa Meta Vesel Valentinčič, državna sekretarka, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Po tej dolgi iz izčrpni razpravi malo bolj razumem, zakaj smo v Sloveniji rabili skoraj 9 let, da smo prišli do Zakona o glavnem mestu. Seveda zdaj tudi vidim, da smo daleč od kakšnega soglasja ali pa razumevanja glavnega mesta, kot ga razumemo mi in kot ga je tudi že postavil zakon, ki je bil sprejet leta 2004, ki ga danes želimo novelirati tako, da bo dosleden zakon. Da bo zakon, ki bo imel neke učinke. Tudi bolj razumem zdaj, zakaj je bil zakon, ki je bil sprejet leta 2004, tako nekako skoraj neka brezzoba žival. Nič ni bilo od tega zakona zato, ker ni imel določb, ki bi lahko za sabo potegnile dejanske učinke in neke zavezujoče dogovore. Razlogi so seveda bili podani skozi spremembe, skozi spremljanje dogajanja v mestu Ljubljana v teh letih, odkar je bil zakon sprejet. Z ozirom na vse to, kar se je tudi dogajalo s financiranjem v tem obdobju, in dejansko smo prišli z analizo, ki smo jo zaupali strokovnjakom, do rezultatov, ki so pokazali, da je Ljubljana v tistem delu, ki se dotika funkcije glavnega mesta, prestolnice Ljubljane, da je pač oškodovana oziroma ima manj sredstev kot bi jih, sledeč načelu koneksnosti, morala dobiti. Morala dobiti, seveda, od države, ker prestolnica, glavno mesto, te naloge, ki sledijo iz te funkcije, so tiste, kjer se neposredno srečajo država, mesto in državni interes. V razpravi je bilo večkrat povedano marsikaj, kar izhaja tudi iz gradiva, ki je priloženo k noveli zakona, tako da ne bi ponavljala vseh podatkov, na nekatere stvari, se mi zdi, pa je treba opozoriti. Prva stvar. Mi danes ne govorimo o financiranju Mestne občine Ljubljana, o financiranju njenih nalog, ampak govorimo zgolj in le o glavnem mestu Ljubljana. Zato tudi mislim, da je zelo pomembno, da se zavedamo tega, da je kljub vsemu neka distinkcija med Ljubljano, ki je v kontekstu vseh mest v Sloveniji, mestnih občin, in Ljubljano, ki je prestolnica. Naloge oziroma zaveze mesta Ljubljane na področju, o katerem govorim, so v osnovnem zakonu navedene. Ko so strokovnjaki, skupaj s tistimi, ki v naši službi že leta in leta spremljajo ta področja, ugotavljali parametre, ki naj pripeljejo do rezultata, ki bo objektiven, ki bo sledil temu, kar želimo, namreč, glavno mesto osmisliti tudi finančno, so upoštevali prihodke iz tega naslova in odhodke oziroma stroške iz tega naslova. Kljub temu, da nekateri zelo dvomijo v korektnost in strokovnost te raziskave, lahko rečemo, da smo zaupali pravzaprav tem strokovnjakom, ki so prišli do teh številk in razmerij, ki smo jih potem v zakon vgradili. Kar se tiče tega, koliko so zdaj druge občine zaradi tega prizadete, koliko bodo druge občine dobile manj, seveda nič. Financiranje drugih občin se zaradi teh sprememb ne spreminja in ostaja tako, kot je, kajti te 0,73% dohodnine je znesek, za kolikor se zmanjša prihodkovna stran v državnem proračunu. Tudi kar se tiče relacije do drugih mest oziroma občin bi rekla tako. Ta zakon določa v svojem 9. členu,da se ga smiselno uporablja tudi takrat, kadar država svoje funkcije oziroma katerekoli funkcije o katerih govorimo tu že v primeru mesta Ljubljane kot glavnega mesta, če se izvajajo v kakšni drugi občini, se smiselno uporabljajo določbe tega zakona. Mislim, da je lahko marsikatera občina ali mesto, v kolikor bo prišlo do takih dejavnosti, seveda v popolno enakem položaju do države, kot je mesto Ljubljana v tem primeru. Glede tega, da je Ljubljana kot upravno središče, kot središče, seveda tudi center vseh migracijskih tokov, tudi to je lahko vprašljivo. Zato, ker je kot glavno mesto tukaj, to vemo, večina državnih organov, tukaj je dejansko veliko tudi javnih uslužbencev, državnih uslužbencev, ki hodijo v Ljubljano dnevno. In za teh 100.000 ljudi kljub vsemu je treba zagotavljati v Ljubljani tudi infrastrukturo. Vsi morajo imeti možnost priti do zdravnika, pa še kaj. Tudi to so momenti, ki kažejo na to, da je državno središče, prestolnica, pač obremenjena v primerjavi z drugimi mesti morda kljub vsemu bolj. To je pokazala tudi ta analiza. Veliko je bilo govora o dogovoru, ki je v obliki pisma o nameri predviden že v osnovnem zakonu. Pismo o nameri ima seveda pravni status obligacijsko, recimo temu, ponudbe, in je obvezujoč. Znotraj tega dogovora bo marsikaj, kar je morda v teh razpravah bilo izrečeno, da je nedorečeno, da ni določeno, marsikaj bo v tem dogovoru kljub vsemu določeno. Kar se tiče investicij oziroma določb 6.a člena, je pa tako. Prvič, gre za investicije, ki morajo biti uvrščene v načrte razvojnih programov. Drugič gre samo za to, da se izključi 24.a člen iz Zakona o financiranju občin, ki pravi, da neposredni proračunski uporabnik, v tem primeru so to v glavnem ministrstva, da pač določi po svojih merilih, koliko se financira nek projekt v neki občini, tukaj gre za nekaj drugega. Tukaj gre za partnerski odnos pri investiciji, v kateri sta oba partnerja udeležena s svojim interesom v različnih razmerjih. Zato je tudi tukaj možnost pogajanja oziroma dogovora, koliko se pravzaprav neka investicija, ki pa je umeščena v vse potrebne dokumente, koliko se dotika obeh partnerjev. In od tukaj naprej izbor izvajalca, izvedba te investicije, vse to teče po zakonitih postopkih, po javnih razpisih izvajalca. Tako, da tukaj ne moremo govoriti o tem, da je denar kar netransparentno dan občini, ki lahko potem z njim prosto razpolaga. Te stvari seveda bodo tudi v dogovoru vedno dokončno in natančno urejene. In da končam. Zelo veliko je bilo seveda govora, in tudi meni je razumljivo zakaj, o problemih na nivoju regij, o problemih na področju Zakona o lokalni samoupravi, Zakona o financiranju občin. Ta naša lokalna samouprava, predvsem Zakon o lokalni samoupravi z vsemi mnenji vred, uradni je bil do sedaj mislim da 36-krat že spreminjan, gotovo, potrebuje neko zelo resno presojo. Ravno tako Zakon o financiranju občin. Vendar podlaga za spremembe, za katere upam, da bodo kljub vsemu take, da bodo dosegle visoko stopnjo nekega konsenza tudi v parlamentu, je pač treba vedeti, da so zelo pomembni analitični podatki. Vlada sedaj pripravlja zelo korenito in večplastno analizo dogajanja na nivoju lokalne samouprave, se pravi na nivoju funkcioniranja občin iz vseh aspektov in od tukaj naprej potem lahko začnemo izgrajevati ali novo zakonodajo na teh področjih ali pa seveda novele teh zakonov. Seveda je jasno, da vse, kar se veže na lokalno samoupravo, tudi pokrajine, ima interakcijo z vsemi zakoni, pa vendar menim, in s tem bi končala, da Zakon o glavnem mestu bomo verjetno tudi po vzoru drugih držav kljub vsemu imeli vsaj v primerjalnem gradivu, v gradivu kjer imamo mednarodne primerjave smo videli, da se vendarle glavno mesto obravnava posebej. Upam, da bomo tudi mi pri tem ostali in to glavno mesto, ki je resnično glavno mesto vseh državljank in državljanov, razvijali naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi, ki ste želeli, ste dobili besedo. Sprašujem, ker je še 14 in 50 minut časa. Želi še kdo razpravljati? Odpiram čas za prijavo. Trije prijavljeni. Vsak ima štiri minute. Gospod Brulc.
Štiri minute bo preveč. Bi pa samo rad omenil, ko sem prej razpravljal o teh odnosih tukaj med nami, se je naš kolega zopet spozabil in rekel: V kateri gostilni sem sedel, ko je bilo hudo? Jaz bi vprašal: V katerem jarku je pijan ležal, ko je bilo hudo? Tak dialog ne vodi nikamor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Ob koncu te današnje, se mi zdi, da zanimive razprave, bi želel reči samo to, da sem prav ganjen, ko sem poslušal, kako so skoraj vsi župani iz teh vladnih strank prepričani, da je treba gospodu Jankoviću pomagati iz denarnih težav. Da praktično ima samo gospod Janković finančne težave, v njihovih občinah je pa vse v redu, nimajo problemov. Tudi poslanka iz Zasavja vidi več problemov v Ljubljani kot v Zasavju. In kolegica županja iz Metlike je rekla, da je prepričana, da bo gospod Jankovič pustil pomemben pečat. Jaz sem prepričan, na slovenskem proračunu bo pustil pomemben pečat. Ga je že pustil in morda bo ta pečat pomagal tako hudo, da bomo še enkrat sanirali slovenske banke. Kajti ta krog ljudi, ki pušča pečate, praktično postaja vedno bolj razpoznaven. Vedno več je v tem krogu ljudi, ki so nepokrite kredite jemali. In tu se pač na drugačen način dogaja pri tem zadolževanju mesta Ljubljane, enaka stvar. Če pa vi menite, da so v Sloveniji edini problem stanovanja, ki jih je nekdo zgradil, pa je bilo obljubljeno, da se bodo kupila iz proračuna, pa je zdaj malo manj denarja, potem pač izvolite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Celotna današnja razprava, moram reči tudi s strani predstavnice Vlade, je temeljila na podmeni, da je država, Vlada Ljubljani nekaj dolžna, češ da je Ljubljana nekaj v preteklosti izgubila. Spomnimo se razprav v letu 2007, ko je bila prejšnja vlada obtožena, da je Ljubljani nekaj vzela. Slišali smo že danes, da to ne drži. Ustavno sodišče je o tem razsojalo in soglasno razsodilo, da to ne drži. In če ima gospod Janković kakršnekoli terjatve do Vlade, do države, so v temelju neutemeljene. Če bi to držalo, potem vas vprašam, zakaj danes nimamo na mizi rešitve še za ostale tri občine, ki so tej zadevi osporavale, Trzin, Log-Dragomer in občina Šempeter-Vrtojba. Vse štiri so bile na tej podmeni. Vendar 16. februarja, ko je bil ta obisk predsednika Vlade v Ljubljani, smo brali [[Pahor]] : "Dogovora o vračilu denarja MOL še ni." In potem te obveze, kako se bodo ustanavljale mešane komisije, kako bodo to urejale in kako bodo to uredile do 4. aprila in tako naprej. Zaradi tega zakona ni mogoče na tak način podpreti, kot je koncipiran in kot je danes na mizi. To je en razlog. Drugi razlog je ta, da ni res, da so znane finančne posledice. Vsako leto sproti se bo na podlagi dogovora določalo, kateri projekti in v kakšni višini se bodo sofinancirali iz občinskega in državnega proračuna. Niti odstotek sofinanciranja ni določen, kaj šele obseg. Samo tisti del 0,73% dodatne dohodnine je določen in zaradi tega znaša za naslednje leto približno 15 do 16 milijonov evrov. To je popolnoma nesistemski pristop, vnaša neenakost na področju lokalne samouprave, je tudi neustaven pristop in ne rešuje tistega, kar naj bi urejal Zakon o glavnem mestu, ki je bil sprejet leta 2004. Vsi se strinjamo, da je prestolnica po svojem položaju, da ima specifičen status in da zaradi tega je treba določene zadeve v skladu s to specifiko tudi urejati. In te zadeve so v zakonu iz leta 2004 urejene. V kolikor je bila ambicija Vlade, da se nadgradijo, super, mi se strinjamo, vendar ne na ta način. Ta način, ki je danes tukaj na mizi, ne pomeni nobene nadgradnje vsebinskih rešitev. Kajti Ljubljana ima, gotovo ima določene probleme, ki jih mora reševati v skladu z neko dolgoročno vizijo. Eden izmed teh problemov bi bil lahko rešen tudi, v kolikor bi prišlo do uveljavitve pokrajinske zakonodaje, ko bi se določene naloge v skladu s tem načelom subsidiarnosti prevzemale. Mislimo tudi, da bi bilo dobro, da bi bila sprejeta državna strategija mestnega in regionalnega prometa, preko katere bi se tudi zagotavljala ustrezna proračunska sredstva za subvencijo ekološko najbolj sprejemljivih oblik javnega prevoza. To je gotovo eden izmed problemov, ki ga Ljubljana sama ne bo mogla rešiti, ampak ga je treba rešiti v sodelovanju, na tak način, da bo transparenten in da bo obsegal tiste vire, ki so že zdaj na voljo, pa jih ne znamo na ustrezen način izkoriščati. Mislim predvsem na evropske vire. Menimo, da bi bilo treba Zakon o lokali samoupravi spremeniti tako, da bi četrtne skupnosti na področju glavnega mesta dobile večjo možnost avtonomnega delovanja na svojih področjih, seveda ob predpostavki regionalizacije, in da bi bilo potrebno vključevati okoljske infrastrukturne in socialne projekte glavnega mesta v sheme evropskih sistemov financiranja. Tukaj vidimo to vsebino in to dodano vrednost, ki bi jo bilo skozi ustrezne zakonske rešitve mogoče implicirati in sprejeti v tem Državnem zboru. Tak zakon bi podprli. Takega, kot ga imamo danes na mizi, žal ne moremo.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali jutri, v četrtek 22. oktobra 2009, v okviru glasovanj. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVČNEM POSTOPKU, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 25-ih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev. Državna sekretarka mag. Helena Kamnar, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanci in poslanke! Spremembe in dopolnitve Zakona o davčnem postopku imajo za temeljni cilj in izhodišče preglednost, pravno varnost, in poenostavitev davčnega postopka in tudi uskladitev zakonskega besedila z evropskim pravnim redom. Pričakujemo, da bo dopolnitev zakona pomembno prispevala k zmanjševanju administrativnih bremen in izboljšala odnos davkoplačevalcev do svojih obveznosti, izhajajočih iz zakonskih obveznosti. Glavne dopolnitve in spremembe zakona so sledeče: razširitev nabora podatkov, označenih kot davčna tajnost za taksativno določene druge namene. Gre za primer, ko lahko Davčna uprava da drugemu organu na voljo podatke za namene, ko je to eksplicitno z drugim zakonom določeno. Kot primer navajam, recimo, Zakon o javnem naročanju. Zakon določa odgovornost oseb, ki upravljajo premoženje zavezanca fizične osebe, ki je razglašena za pogrešano ali opravilno nesposobno, ter odgovornost osebe, ki upravlja s premoženjem umrle osebe do prevzema premoženja s strani pravnega naslednika. Do zdaj ta vprašanja v zakonu niso bila dovolj urejena, zato, kot veste iz poročila o davčnem dolgu, niso majhne vsote neizterljivega dolga, ker so posamezne osebe umrle oziroma so pogrešane, davčni dolgovi pa so ostali, čeprav je za njimi ostalo tudi premoženje. Zakon oziroma spremembe in dopolnitve zakona natančneje urejajo obveznosti plačila davčnega odtegljaja v primeru nekaterih transakcij, ki so se začele pojavljati v zadnjem času in so posledica razvoja finančnih trgov. Kot primer navajam recimo transakcije povezane z uvedbo fiduciarnih računov. Tudi evropska zakonodaja in zakonodaja tujih držav sledita takšnim ali podobnim ureditvam s področja davčnih obveznosti. Predlog zakona nadalje določa tudi pogoje in posodobitev z odmero oziroma odpisom dohodnine za rezidente, ki so v obdobju od 2005 do 2008 prejemali dohodek iz delovnega razmerja iz zaposlitve v Avstriji pri avstrijskem delodajalcu. Verjetno vsi poznate razmere tako imenovane "pobude Apače", ko je Vlada sprejela leta 2007 sklep, da tem davčnim zavezancem ni treba plačati akontacije dohodnine in tudi poračuna dohodnine za leta od 2005 do 2008, posledica tega je relativno velik davčni dolg, ob tem, da je treba izdati še davčne odločbe, ker do podpisa konvencije z Avstrijo, ki bi to vprašanje uredila na obljubljen način Vlade, ni prišlo. Z Zakonom o dohodnini, ki ga boste še obravnavali, urejamo posebej to vprašanje, s tem zakonom pa urejamo odpis nastalega davčnega dolga, ker ocenjujemo, da je do tega dolga prišlo zaradi razmer, ki niso na strani davčnih zavezancev. Nadalje zakon določa primer prekinitve davčnega postopka, kadar je zaradi ugotovitve dejanskega stanja treba opraviti poizvedbe v drugih državah Evropske unije in organih za izmenjavo podatkov. Skrajšuje se čas za navadno vročitev davčnih dokumentov oziroma listin iz 20 na 15 dni. Vključuje se nov obnovitveni razlog, katerega smisel je odprava nepravilnosti pri odmeri davka. Podaljšuje se rok za zastaranje, pa še nekaj drugih posebnosti v samem davčnem postopku, ki po naši presoji izboljšujejo sam postopek. Ocenjujem, da je zakon [[...]]
Gospa državna sekretarka, hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Bogdan Čepič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep večer državni sekretarki in sodelavki! Sprejetje novele zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku narekuje potreba po spremembi nekaterih rešitev, in sicer na podlagi spoznanj izvajanje sedanjega zakona in davčnega sistema, predlogov strokovne javnosti in davčnih zavezancev. S spremembami bomo dosegli tudi večjo preglednost zakona, pravno varnost in poenostavitev davčnega postopka. Predvidevam, da bodo spremembe tudi stimulirale davčne zavezance k prostovoljnemu izpolnjevanju davčnih obveznosti. Prav tako se Zakon o davčnem postopku spreminja zaradi sprememb evropskega pravnega reda. S spremembami zakona se ureja poseben primer prekinitve davčnega postopka, kadar je zaradi ugotovitve dejanskega stanja treba opraviti poizvedbo pri pristojnih organih drugih držav članic in pristojnih organih za izmenjavo podatkov. Predloga zakona tudi določa nov obnovitveni razlog. Smisel tega izrednega pravnega sredstva je v odpravi nepravilnosti pri odmeri davka tudi po dokončnosti odločbe. Na ta način se uravnotežita načelo zakonitosti in načelo pravnega varstva strank, ki zagotavlja nesprejemljivost konkretnih pravnih razmerij. Davčni organ lahko v roku šestih mesecev od dokončnosti določbe obnovi postopek. Novi obnovitveni razlog se veže na dejstvo,da je nepravilna odmera davka posledica napak povzročenih z uporabo informacijskega sistema, ki vseh podatkov potrebnih za določitev davčne obveznosti ni uporabil oziroma jih ni pravilno uporabil. Predlagana sprememba, ki se nanaša na obračun obresti pri plačilu davka po 97. členu, in sicer se obrestujejo plačane zamudne obresti, ko davčni organ ne vrne preveč plačanih ali neupravičeno plačanih zamudnih obresti v zakonskih rokih za vračilo davka. Gre za zaščito davčnih zavezancev. Zakon o davčnem postopku kot generalni zakon, ki ureja prekrške za zastaranje prekrškov, določa dvoletni rok in omogoča drugačno ureditev tudi v posebnem zakonu. S predlagano spremembo se tako podaljšuje rok za zastaranje postopkov ob posebno hudih davčnih prekrških, in sicer iz dveh let na tri leta. Ocenjujemo, da je to predvsem zato, da bi se zmanjšalo število tistih, ki so se želeli izogniti davčni obveznosti do države. Vprašanje je, ali je ta rok dovolj dolg in bi ga mogoče podaljšali še za kakšno leto, vse v cilju, da zajamemo vse obveznike za plačilo davkov in zmanjšamo število tistih, ki se hočejo na takšen ali drugačen način tej obveznosti izogniti. Predlog zakona uvaja novost, ki omogoča poplačilo davčnega dolga tudi po zastaranju, če je davčni dolg zavarovan s hipoteko in če je pred potekom zastarane pravice do izterjave vložen predlog za izvršbo na nepremičnino, vse v cilju, da vsi plačamo obvezne davščine. Zakon način poplačila dolga s predlagano izvršbo prepušča davčnemu organu, saj je cilj takšne prodaje doseganje najugodnejše cene in ne eventualnega špekulativnega nakupa. Na ta način pa je zavarovan davčni zavezanec, kakor tudi tisti, ki bi naj dobil plačano davščino. Če davčni zavezanec informativnega izračuna ne prejme do 15. junija tekočega leta mora do 31. julija vložiti napoved, v kateri navede podatke potrebne za odmero davka. V tem primeru velja, da informativni izračun ni bil vročen in torej nikoli ni postal odločba. Davčni zavezanec je dolžan preveriti pravilnost podatkov v informativnem izračunu. Če ugotovi, da le ti niso pravilni ali popolni, mora vložiti ugovor. Obveznost velja v primerih, če so podatki o dohodkih previsoko izkazani, pa tudi če niso izkazani oziroma so prenizko izkazani. Če davčni zavezanec vloži napoved oziroma ugovarja prejetemu informativnemu izračunu, davčni organ na podlagi svojih podatkov in podatkov davčnega zavezanca izda novo odločbo. Na novo se tudi določa, da lahko davčni zavezanec pošlje davčnemu organu podatke o upoštevanju davčnih olajšav, na primer, o vzdrževanih družinskih članih, do 5. februarja tekočega leta za preteklo leto. Predlog opredeljuje pojem in vsebino izraza "plačnik davka". Za plačnika davka se šteje tudi upravnik večstanovanjske stavbe, ki prejme dohodek za račun etažnih lastnikov stavbe. S tem bo dosežena administrativna razbremenitev etažnih lastnikov, saj po novem etažni lastniki ne bodo dolžni oddajati posebne napovedi za odmero akontacije dohodnine od dohodka iz oddajanja nepremičnine v najem tudi v primeru, ko so bili skupni prostori s posredovanjem upravnika večstanovanjske stavbe oddani v najem najemojemalcem, ki so fizične osebe. V tem členu je med drugim določeno, da se za plačnika davka šteje oseba, ki za tuj račun prejme dohodek iz nematerializiranih finančnih instrumentov, od katerih se v skladu s tem zakonom in zakonom o obdavčenju izračunava, odteguje in plačuje davčni odtegljaj. V zakonu se natančneje opredeljuje postopek davčnega obračuna v primeru stečajnega postopka ali likvidacije gospodarske družbe oziroma davčnega zavezanca. In to je dobro, predvsem v izogib davčnim utajam. Pozdravljamo, da je predlagatelj posebej opredelil posebnost rezidentov v Sloveniji, ki so bili ali pa so še zaposleni pri delodajalcih v Republiki Avstriji. To področje do sedaj ni bilo urejeno in treba ga je urediti tudi z zakonsko, da se izognemo vsakokratnemu prepričevanju davčnih zavezancev, kaj je posebej treba plačati oziroma kakšna je njihova davčna obveza v Sloveniji in ne samo tam, kjer delajo, živijo pa dejansko tukaj. Zaradi nejasnosti, ki so v sedanjem zakonu, je predlog, ki določa tudi pogoje in posebej za odmero oziroma odpis dohodnine za rezidente, ki so v obdobju 2005-2008 prejemali dohodke iz delovnega razmerja in zaposlitve v Avstriji, pri avstrijskem delodajalcu. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina Socialnih demokratov podprla predlog sklepa, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Gospod Zanoškar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku je sledeče. Vsekakor je Zakon o davčnem postopku najpomembnejši procesni zakon na davčnem področju, saj lahko pristojni davčni organi zgolj na njegovi podlagi obračunavajo, odmerjajo in pobirajo predpisane davke. Zato njegovo noveliranje terja izjemno previdnost, spremembe so dopustne samo na podlagi podobnih analiz, izvajanje davčnega sistema, če slednji več ne ustreza trenutnim družbenim razmeram. Da bi se ta zakon spreminjalo kot po tekočem traku na podlagi interesov posameznih skupin, tega si verjetno ne moremo in ne smemo dopustiti. Gre, kot rečeno, za preveč in pravzaprav zelo pomemben zakon. Že moj uvod nakazuje, da poslanci Poslanske skupine DeSUS z vsemi predlaganimi rešitvami, ki jih ponuja novela, nikakor nismo zadovoljni. Sicer podpiramo idejo o spremembah določb, ki se nanašajo na razkritje podatkov, na vročanje, na obnovitvene razloge, na določila javne dražbe, podpiramo tudi podaljšanje roka za zastaranje postopka v posebno hudih davčnih prekrških. Skratka, več predlaganih rešitev je za nas popolnoma sprejemljivih. Kljub temu v tem trenutku ne moremo zagotoviti absolutne in brezpogojne podpore tej noveli. Glavni razlog je sledeč. Številni formalni, lahko rečemo lepotni popravki zamegljujejo spremembo, ki po našem prepričanju korenito posega v enakopravnost zakonskih pravic in obveznosti davčnih zavezancev. Da bom jasen, gre za posebno ureditev, tako je naslovljeno poglavje v predlogu za novi 146. člen, glede katerega ni niti jasno, kam naj se nomotehnično umesti, če bo novela seveda sprejeta, prečiščeno besedilo. O čem govori ta posebna ureditev in novi 146. člen, izhaja že iz naslova člena. Posebna odmera in posebni odpis ter pogoji za posebni odpis dohodnine za davčne zavezance, prejemnike določenih dohodkov iz Avstrije za leto 2005, 2006, 2007 in 2008. Vsi vemo, verjetno, za kaj gre. Bojimo se, da je to uklonitev Vlade pred izredno močnim lobijem skupin oseb, ki s svojo samovoljo in agresivnim delovanjem, terjajo od naše države, da kljub večjim dohodkom, ki jih zaslužijo v Avstriji, in klub temu, da dnevno koristijo slovenske javne dobrine, kot so materialna in komunikacijska infrastruktura, socialno zavarovanje, finančno infrastrukturo, varovanje njih samih in njihovih bližnjih, s strani slovenske policije in še mnogo drugih, torej terjajo od države, ki jim vse to nudi, torej od Republike Slovenije, da jim zakonsko zagotovi ne samo neplačevanje davkov od dohodnine, temveč tudi odpis dohodnine za vsa ta leta, torej 2005, 2006, 2007 in 2008. In vse to pod pretvezo, da so dvojno obdavčeni. Naj povem, da v tem primeru nikakor ne gre za dvojno obdavčitev, saj njihov celotni dohodek ni obdavčen niti v Avstriji niti v Sloveniji. Temveč gre za morebitno doplačilo davka dohodnine, in sicer razlike med dohodnino, ki bi jo morale take osebe glede na višino dohodka plačati v Sloveniji ter med dohodnino, ki jo je tej osebi odmerila avstrijska davčna inšpekcija. Glede na to, da so dohodki v Avstriji bistveno višji od slovenskih, glede na to, da so v Avstriji določene bistveno nižje davčne prispevne stopnje, saj, na primer, za 10.000 evrov ni obdavčitev, ter glede na to, da je v Avstriji bistveno višja splošna davčna olajšava, je posledično treba to razliko seveda doplačati. Tako velja na podlagi mednarodnega davčnega prava, na podlagi sklenjenih mednarodnih pogodb o izogibanju dvojnega obdavčenja za rezidente Republike Slovenije, ki delajo v Italiji, na Hrvaškem, v Franciji, Švici, Španiji in ostalih evropskih državah. Zato poslanci DeSUS-a ne vidimo niti enega samega razumnega razloga, zakaj to ne bi veljalo tudi za osebe, ki delajo v Avstriji. Da v primerih, ko slovenski rezidenti delajo v tujini, ne bi prihajalo do dvojne obdavčitve ter dohodkov, je poskrbljeno v pravilih mednarodnega prava in tudi v nacionalnih zakonodajah, z ustreznimi davčnimi inštrumenti, ki to preprečujejo. Slovenska davčno-pravna določila to dvojno obdavčitev jasno in nedvoumno preprečujejo. Vendar to ni vse. Rešitve tega predloga gredo še bolj onstran meje razumnosti v določitvi, da se bo pa tistim slovenskim rezidentom, ki delajo v Avstriji in so to davčno razliko doplačali, ta plačilni davek vrnili za vsa ta leta. Torej od 2005 do 2008. Poslanci Poslanske skupine DeSUS smo prepričani, da ta predlagana rešitev predstavlja kršitev ustavnega načela enakosti z vidika slovenskih rezidentov, ki so zaposleni v lastni domovini, pa tudi z vidika tistih slovenskih rezidentov, ki so zaposleni izven Avstrije. Saj slednji niso vključeni v ta neargumentirani davčni privilegij. Takšen privilegij bi bilo še mogoče nekako razumeti v času gospodarskega razcveta, ko se država koplje v denarju, ne pa v današnjem času, ko se utapljamo v rdečih številkah na vseh koncih in krajih in ko je varčevanje nujen pogoj, da bomo prebrodili to finančno gospodarsko krizo. Pri tem naj samo opozorim predlagatelje na pomoto v oceni finančni posledic predloga, saj predlagatelj operira zgolj s podatkom opravičila davka, ki so davek zakonito plačali. Nikjer pa ni podana ocena, koliko bo državni proračun in s tem tudi državljane in državljanke, ki svoje davčne obveznosti redno plačujejo, prikrajšani na račun neplačanega davka teh oseb. Po naših ocenah gre za 17 do 19.000 teh oseb, ki delajo v Avstriji, potem je lahko preprosto izračunati, kakšno vrzel v javnofinančni sferi bi to pomenilo. Skratka, Poslanska skupina DeSUS neustavnosti ni nikoli in tudi v bodoče ne bo podpirala, tako ne podpira tudi te predlagane neustavnosti, ki se nanaša na noveliranje Zakona o davčnem postopku in na noveliranje Zakona o dohodnini. Prepričani smo, da bi bili z morebitnim sprejemom državljani in državljanke Slovenije, ki stežka zaslužijo za svoj vsakdanji kruh pri slovenskih delodajalcih, v bistveno slabšem položaju in resnično si tega ne želimo. Kot že rečeno, Poslanska skupina DeSUS nekako pogojno sprejema ta predlog novele o davčnem postopku. Pogojno zato, ker smatramo, da je še vedno čas, da se v postopku sprejemanja in obravnavanja te novele preprečijo te neustavnosti in nezakonitosti in da se vsebine vsaj v nekaterih členih, ki to dokazujejo, korigirajo v tem smislu. Hvala.
Hvala. Gospod mag. Radovan Žerjav bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Pred nami je obsežna novela Zakona o davčnem postopku, katere sprejetje po besedah predlagatelja narekuje potreba po spremembah nekaterih rešitev na podlagi spoznanj izvajanja sedanjega sistema, predlogov strokovne javnosti in davčnih zavezancev ter tudi zahteva po uskladitvi s spremembami evropskega pravnega reda. Predlog zakona prinaša spremembe na mnogih področjih. V praksi se je izoblikovala potreba po razširitvi podatkov, označenih kot davčna tajnost, ki jih davčni organ lahko razkrije določenim subjektom v taksativno predpisanih primerih. Gre za podatke, ki izkazujejo okoliščine v zvezi z izpolnjevanjem obveznosti zavezancev za davek. Nadalje, predlog zakona ureja poseben primer prekinitve davčnega postopka, kadar je zaradi ugotovitve dejanskega stanja treba opraviti poizvedbo pri pristojnih organih drugih držav članic EU in pristojnih organih za izmenjavo podatkov. S predlagano spremembo se fikcija vročitve nadomešča z domeno o opravljeni vročitvi, ki jo je mogoče v primerih, določenih z zakonom, izpodbijati, vročitev pa se po novem šteje za opravljeno 15. dan od dneva odpreme. Predlog zakona nadalje uvaja novost, ki omogoča poplačilo davčnega dolga tudi po zastaranju, če je davčni dolg zavarovan s hipoteko in če je pred potekom zastaranja pravice do izterjave vložen predlog za izvršbo na nepremičnino. Ker se je javna dražba kot način prodaje izkazala za najmanj uspešno, se po predlogu zakona za rubljenje premičnine praviloma ne prodajajo več na javni dražbi, temveč davčni organ sam izbere primeren način prodaje, pri kateri upošteva najugodnejši izid, predvsem najugodnejšo ceno, ki jo bo lahko dosegel pri prodaji. Na novo se tudi določa, da lahko davčni zavezanec pošlje davčnemu organu podatke ob upoštevanju davčnih olajšav do 5. februarja tekočega leta za preteklo leto. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se nam predlagani zakon zdi primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. V nadaljevanju pa se bomo ustrezno odzvali na nekatere dileme in pomisleke, ki jih v zvezi s tem zakonom imamo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miran Györek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi. V Slovenski nacionalni stranki Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku podpiramo, kajti menimo, da je Vlada temeljito revidirala obstoječi zakon in se lotila številnih odprtih vprašanj, nepravičnosti marsikatere določbe, nejasnosti vsebine nekaterih določb obstoječega zakona o davčnem postopku. Strinjamo se, da predlagane spremembe in dopolnitve sledijo osnovnim ciljem, ki so: preglednost, pravna varnost in poenostavitev davčnega postopka. Moramo priznati, da je tudi prejšnja vlada storila marsikaj v smislu zmanjšanja administrativnega bremene zavezancev za davek, ni pa dovolj natančno obdelala nekaterih določb zakona. Mislim na verzijo zakona iz leta 2006, zaradi česar je prihajalo oziroma prihaja do primerov nekonsistenčnosti, krivičnosti, možnosti različnih interpretacij oziroma dikcij vsebine posameznih določb. O ciljih sprememb zaradi uskladitve zakonskega besedila s spremembami evropskega pravnega reda, o tem ne bom diskutiral, ker podrobnejših analiz oziroma obrazložitev nimam na voljo. Mislim na spremembe zaradi usklajevanja z evropskimi direktivami. Nadalje pa menimo, da je dobro, da se revidirajo, novelirajo in dopolnijo sledeče vsebine, da jih nekaj naštejem za primer, ki so nam padle najbolj v oči. Razširitev podatkov v okviru davčne tajnosti in zakonske upravičenosti, razkrivanja le-te, izvajanje davčnega postopka v primeru poizvedb pri organih drugih držav članic EU, spremembe glede vročanja, uvedba novega obnovitvenega razloga kot izrednega pravnega sredstva za primere odprave nepravilnosti, spremembe glede obračuna obresti, zastaranja prekrškov, predvsem posebno hudih davčnih prekrškov, na tri leta; čeprav bi po mnenju Slovenske nacionalne stranke lahko bil ta rok zastaranja še daljši; plačilo davčnega dolga tudi po zastaranju, določbe v zvezi z dražbo zarubljenih premičnin, obveznosti davčnih zavezancev glede pravilnosti podatkov, poenotenje načinov določanja globe pri prekrških in posebno hudih prekrških in tako naprej, da ne naštevam, ker je še precej teh sprememb. Še posebej smo presenečeni in veseli, da se je končno rešilo in uredilo nevzdržno stanje glede rezidentov, ki so v obdobju 2005-2008 prejemali dohodke iz naslova delovnega razmerja v Avstriji, kot je že predhodnik natančno obrazložil, zato zdaj ne bom o tem na dolgo razlagal, pač pa povzel v nekaj alinejah. To stanje je bilo za naše delavce v Avstriji zares krivično in nekateri še sedaj ne razumemo, kako je možno, da je sploh lahko takšno stanje nastalo. Odločitev oziroma predlog Vlade, da odpiše, kot upnik, nastali dolg iz naslova dohodnine, je na mestu. Prizadeti Slovenci, ki so zaposleni v Avstriji, so upravičeno in utemeljeno pričakovali in upam, da bodo tudi dočakali spremembo njihove obdavčitve. Pozdravljamo predlog, da se takšnim davčnim zavezancem odpiše dolg za nazaj. To je pravična rešitev in ugodnost, ki bo veljala sicer samo za tiste, ki bodo napovedali svoje dohodke v Avstriji. Takšna zakonska ureditev se nanaša na migrante, zaposlene v Avstriji, ki so tudi najbolj prizadeti zaradi takšne krivičnosti. Še posebej pa to zadeva številne moje rojake v Prekmurju, ki so bili prisiljeni iti s trebuhom za kruhom, ki so bili prisiljeni zapustiti svoje družine in služiti vsakdanji kruh v sosednji Avstriji, kjer pa tudi ni vse tako cvetoče, kot si to kdo v Sloveniji predstavlja, saj je treba pošteno in močno garati za tistih tudi včasih samo 800, 900 evrov. In potem te še dodatno obdavči domovina. Je pa res na koncu boljše, da si na socialni preskrbi. Skratka, da ne bom dolg, v Slovenski nacionalni stranki predlagane spremembe Zakona o davčnem postopku v celoti podpiramo in pričakujemo takšno podporo tudi od ostalih poslanskih skupin. Hvala.
Hvala. Mag. Borut Sajovic bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Pozdrav državni sekretarki, sodelavki in pa redkim poslankam in pa poslancem. Jaz sem vesel, ker zadnji predstavljam stališče, da ta vlada in pa Ministrstvo za finance pripravljata dobre zakone. Nisem slišal nikogar, da bi temu zakonu kaj nasprotoval. Nekateri očitno zaradi podpore tudi stališča ne predstavljajo. Zdi se mi, da je za državo dobro, kadar se Državni zbor zedini in podpre enotne rešitve na področju davčne reforme. Tudi v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo spremembe zakona podprli. Radi bi pa v nadaljevanju povedali tudi nekaj pomislekov, ki nas predvsem pri zadevah reševanja rezidentov, ki so tudi obdavčljivi v Avstriji, motijo. Predlog zakona, ki je pred nami prinaša številne dopolnitve na različnih področjih, tako spremembe zakona prinašajo razširitev razkrivanja davčnih tajnosti v določenih predpisanih primerih, nadomeščajo fikcije vročitve z domnevno o opravljeni vročitvi, nov obnovitveni razlog, kjer lahko davčni organ v šestih mesecih obnovi postopek pri napakah povzročenih z uporabo informacijskega sistema. Pomembna sprememba, ki jo v Liberalni demokraciji Slovenije pozdravljamo, je tudi podaljševanje roka zastaranja postopka ob posebno hudih davčnih prekrških, in sicer iz dveh podaljšano na tri leta. Prav tako je dobrodošla rešitev, ki omogoča poplačilo davčnega dolga tudi po zastaranju, če je davčni dolg zavarovan s hipoteko, in če je pred potekom zastaranja pravice do izterjave vložen predlog za izvršbo na nepremičnino. Prav tako je pomembna sprememba na področju ureditve javnih dražb, saj so se ravno javne dražbe velikokrat izkazale za ne najbolj uspešen instrument prodaje določenega premoženja. Zato se s predlogom uzakonja, da lahko davčni organ sam izbere primeren način prodaje, ki bi lahko prinesel optimalni izkupiček oziroma, kar je najpomembnejše za proračun, najvišjo doseženo ceno. S tem povezane so tudi spremembe, kjer izvedba prve javne dražbe ni podvržena pogoju udeležbe najmanj dveh ponudnikov. Če je tudi druga javna dražba neuspešna, davčni organ proda zarubljene premičnine na enega od drugih načinov prodaje. Na področju odmerjene dohodnine se uvajajo spremembe, da se fikcija vročitve informativnega izračuna nadomešča z domnevo o vročitvi, da mora zavezanec v primeru, da ne prejme informativnega izračuna, vložiti napoved do 31. julija, da je zavezanec dolžan preveriti pravilnost podatkov in ugovarjati v primeru nestrinjanja, ker velja tako v primer previsoko ali pa prenizko izkazanih dohodkov. Spremembe zakonodaje se nanašajo tudi na bolj definirano ureditev davčne obveznosti, ki so predvsem povezane z uvedbo fiduciarnih računov. Kot navaja obrazložitev zakona, se je v številnih državah s širjenjem dejavnosti finančnih posrednikov ter med drugim uvajanjem fiduciarnih računov na davčnem področju pokazala problematika pravilnega izračunavanja, odtegovanja in opravičevanja davka, še posebej v primeru, kadar je izplačilo dohodka vezano na tujino. Zato zakon predlaga ustrezne rešitve, ki v splošnem sledijo primerljivim ureditvam ob zavedanju, da bo na tem področju zagotovo z razvojem dogodkov veliko še za postoriti. Za javnost pa je zagotovo najpomembnejša sprememba zakona tista, ki se nanaša na 146. člen Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku, ki določa pogoje in posebnosti za odmero oziroma odpis dohodnine za rezidente, ki so v obdobju 2005-2008 prejemali dohodke iz delovnega razmerja in zaposlitve v Avstriji pri avstrijskem delodajalcu. Gre za uveljavitev posebne ureditve, ki se nanaša le na čezmejne delovne migrante, ki so zaposleni v Avstriji. Vse skupaj se je zakuhalo že dolgo nazaj v preteklem mandatu, ko je bila sprejeta vladna rešitev in dana pobuda za sklenitev protokola h Konvenciji med Republiko Slovenijo in Republiko Avstrijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja, s čimer ne bi bilo delavcem treba plačevati razlike do dohodnine plačane v Sloveniji. Zaradi sprejetega stališča Vlade z dne 12. aprila 2007, po katerem naj bi bil s spremembo Konvencije o izogibu dvojni obdavčitvi dohodka in premoženja z Avstrijo, njihov dohodek obdavčen samo v Avstriji, so rezidenti Republike Slovenije zaposleni v Avstriji tako upravičeno pričakovali spremembo njihove obdavčitve, in sicer tudi za nazaj od 1. januarja 2006. Žal pa se zaveze politike niso ustrezno implementirale v zakonodajo. Do začetka uporabe spremenjene konvencije so se namreč upoštevala določila veljavne konvencije, na podlagi katere je za odpravo dvojne obdavčitve v Sloveniji dogovorjena metoda navadnega odbitka. To v praksi pomeni, da se davek v Sloveniji zmanjša za znesek davka plačanega v državi vira, ki je enak davku, ki bi ga Slovenija sam odmerila od dohodka doseženega v drugi državi. Glede na to, da veljavna slovenska zakonodaja ne dopušča rešitev, ki so jih predlagali predvsem predstavniki Civilen iniciative Apače in glede na to, da je Vlada ocenila, da je treba ohraniti dohodkovni položaj rezidentov Slovenije, ki delajo v Avstriji, se je Vlada odločila, da bo pristopila k spremembi veljavne Konvencije o izogibanju dvojnemu obdavčevanju dohodka in premoženja z Republiko Avstrijo tako, da bo Republiki Avstriji predlagala, da so dohodki iz zaposlitve, ki jih prejemajo rezidenti Slovenije iz naslova zaposlitev v Avstriji, oproščeni plačila davka v Sloveniji in s tem obdavčeni samo v Avstriji, kjer ti zavezanci te dohodke v praksi tudi pridobivajo. Kot izhaja iz zakona in kot je obrazloženo se je Vlada odločila, da zaradi dolgotrajnega reševanja problematike ta gordijski vozel iz preteklosti odločno preseka in reši ter posledično tem davčnim zavezancem odpiše davčni dolg za nazaj, kar mislim, da je glede na obljube pošteno in pravično. V Poslanskem klubu LDS smo, če ne drugega, na splošno skeptični do takšnih parcialnih in zasilnih rešitev, kljub temu, da se zavedamo, da je omenjeno problematiko treba rešiti. Kljub dejstvu, da je v primeru dodeljevanja pravic retroaktivnost dopuščena, pa se nam zdi nedorečenost davčne zakonodaje in njeno kasnejše urejanje močno sporno. Smo namreč strogega načelnega mnenja, da je pri obdavčevanju treba pristopati sistemsko in v skladu s pravnimi načeli ter predvsem pravočasno izpolnjevati dane zaveze, ne pa odlašati problema v nedogled in nekam v prihodnost. V predlogu zakona je tudi jasno zapisano, da je odpis z vidika države, kot upnika, skrajni ukrep, ki ga opravičujejo tehtni razlogi. V Liberalni demokraciji Slovenije se zato nadejamo in upamo, da v prihodnje ne bomo priča podobnim zapletom, za katere vemo, da jih ni zakuhala sedanja vlada, ter da v prihodnosti ne bomo priča še dodatnim zapletom na področju dvojnega obdavčevanja. Kakšne so posledice? Ves ta zaplet bo državo stal v letih 2010 in 2011 okoli 4 milijone evrov, in sicer bodo vračila iz naslova dohodnine zaradi odpisa v letu 2010 znašala okoli 2,5 milijona evrov, v letu 2011 pa približno milijon in pol evrov, ki se bodo izvršila v breme drugih prihodkov. Kljub navedenim pomislekom, ki zadevajo ureditev položaja delovnih migrantov, pa se zavedamo, da je Vlada našla verjetno najbolj sprejemljivo rešitev v danih okoliščinah, zagotovo optimalne rešitve ne, ker je v praksi ni. Ker zaveze in obljube, ki so bile dane v imenu Vlade Republike Slovenije, ne glede na to, kdo je vladal, treba izpolniti, predvsem pa problem konkretno rešiti, bomo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije zakonsko rešitev podprli. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Zanoškar. [[Se odpoveduje.]] Gospod Prijatelj, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kot že rečeno s strani mojega kolega, spremembe zakona v celoti podpiramo. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku prav gotovo bolj temeljito ureja izhodiščne podlage za zakon, daje preglednost zakonu in je neka večja pravna osnova za poenostavitev davčnega postopka. Vendar pa pri tem, ko smo govorili o vseh teh pozitivnih stvareh, naj mi bo dovoljeno, da poudarim, kar pričakujem, da se bo v prihodnosti storilo tudi s strani Vlade. Ta finančna disciplina oziroma bolje rečeno nedisciplina me moti in tu bi morala država nekaj narediti, če je že tako natančna in precizna pri pobiranju vseh davkov. Vemo, da se mora davek na storitev plačati takoj, ko je storitev opravljena, ne glede na to, ali je storitev tudi plačana. Zato pozivam predstavnike Vlade, da nekaj naredimo tudi v smislu tega, da zaščitimo tiste, ki v teh težkih časih sicer uspešno delajo in dejansko tudi dobijo plačano tisto, kar ustvarjajo, se pravi, končni produkt. Dogaja se namreč, ker to ni regulativno nadzorovano in tudi ni sankcionirano, da je vse več teh kršitev. Država pobere svoj 20% davek, ali bo pa storitev plačana ali ne določenemu podjetju, podjetniku ali neki drugi pravni osebi, je pa že ne zanima. In tu nastaja ta pravna praznina in tudi naloga za Vlado, da poskrbi tudi za to po zgledu drugih držav. Recimo, Italija se nič ne sekira. Če nekdo ne izpolnjuje nekih finančnih obveznosti, bodisi da ni plačal davkov ali naročniku naročenega ali pa ni plačal v bistvu delavcem plače, enostavno tako podjetje zaprejo, poskrbijo za upravitelja, čez tri dni pridejo delavci nazaj delat in potem speljejo postopek prodaje na nek transparenten, javen način in poišče novega lastnika. To prakso bi lahko tudi pri nas vpeljali in podjetja se ne bi dokončno zapirala. Imela bi nove lastnike. Droga bi bila še naprej Droga, Kolinska še naprej Kolinska in ta podjetja bi živela. Ne bi zapirali vrat tem podjetjem. Kar se tiče tega, je Vlada pri nas v bistvu ta pa tudi prejšnje vlade, zelo okorna in pogrešam na nek način, če ste že to znali dobro narediti, to pobirščino, to doslednost, vse, kar ste tu napisali, bo tudi pozitivno reflektiralo na proračun, vas pozivam, da poskrbite, da bo seveda tisti, ki dela, ustrezno poplačan za tisto, kar je pač naredil. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Luka Juri.
Hvala lepa. Sam predlog pozdravljam, kajti kateri koli predlog, ki v davčni regulativi omogoča večjo učinkovitost pobiranja davka, pomeni tudi večjo pravičnost. Če vsi dosledno plačujemo svoj davek, pomeni, da ga lahko plačujemo tudi manj. Kajti manj je tistih, ki se plačevanju izogibajo in zaradi tega je manj potrebe po tem, da bi drugi plačevali tudi za tiste, ki davka ne plačajo. Rad bi izkoristil zelo kratek čas, da opozorim predstavnike Vlade, da se s to novelo uvaja tudi nekaj pomembnih novosti, za katere je zelo pomembno, da se javnost o njih obvesti. Recimo tudi obveza, da se mora davčni zavezanec sam informirati, ali je informativna odločba pravilno izpolnjena in je njegova odgovornost, da opozori davčni organ o kakršnikoli napaki, premalo ali preveč obračunani obdavčitvi. Seveda je to obveznost, za katero je zelo pomembno, da je davčni zavezanec dosledno in čim bolj učinkovito obveščen. Vemo, da dejstvo, da nekdo ne pozna zakona, še vedno ga ne opravičuje dejstva, da mu ni treba, da mu ne bi bilo treba tega zakona spoštovati. Ampak z vidika prijazne države in prijazne davčne uprave pozivam Vlado, da ob spremembi, ko bo to aktualno, v primeru informativnih odločb, seveda ne še v tem času, ampak čez približno 6 mesecev, izvede učinkovito informativno kampanjo za to, da javnost pravilno obvesti o tem, kaj so njene nove dolžnosti. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Likar.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav predstavnikom Vlade, kolegicam in kolegom! Po besedah predlagatelja, to je Vlada Republike Slovenije, je sprejetje novele zakona o davčnem postopku nujno zaradi potrebe po spremembah nekaterih rešitev, in sicer na podlagi izkušenj pri izvajanju sedanjega sistema, na podlagi izkušenj strokovne javnosti in davčnih zavezancev. To se mi zdi pomembno in primerno, saj so zakoni, kot je zakon o davčnem postopku, živa stvar in potrebno je prilagajanje trenutnim razmeram. Moram priznati, da je nekaj predlaganih rešitev smiselnih in sprejemljivih, vendar pa glede temeljnih ciljev, kot so preglednost in pravna varnost, bi imel pripombo, da so bila ta načela upoštevana tudi že v obstoječem zakonu. Možno je samo oziroma potrebno, da se ta načela nadgradijo. Predlagatelj pravi, da zasledujete načelo poenostavitve davčnega postopka ter s tem zmanjšanje administrativnega bremena zavezancev za davek in davčnega organa ter da stimulirajo zavezanci za davek k prostovoljnemu izpolnjevanju davčnih obveznosti. Jaz v tej noveli nisem zasledil kakšnih posebnih poenostavitev, predvsem ne poenostavitev za davčnega zavezanca. Mogoče za davčno upravo. Nasprotno, naj navedem samo primer, upam, da nisem napačno razumel, to je 111. člen novele zakona. Tu je namreč dodan stavek, ki pravi, citiram: "Davčni zavezanec mora napoved za odmero dohodnine od dobička iz odsvojitve vrednostnih papirjev in drugih deležev ter investicijskih kuponov predložiti v elektronski obliki, če je v preteklem letu opravil več kot 5 obdavčljivih odsvojitev tovrstnega kapitala." V obrazložitvah to predlagatelj opravičuje s tem, koliko dela imajo davčni kontrolorji z ročnim vnašanjem podatkov in koliko to stane. Zdaj vas sprašujem: ali se bomo sedaj državljani in državljanke dolžni opremljati še z ustrezno računalniško opremo? In kar se mi zdi še bolj pomembno oziroma imam vprašanje: ali si bomo državljani morali tudi sami priskrbeti internetne povezave? Saj je znano, da obstaja še veliko območij v Sloveniji, ki niso pokrita z internetom. Pa ne samo, da nimajo vsi interneta, še najosnovnejšega, kot je pitna voda in ustreznih cestnih povezav, nimajo. Še bolj lovska, da ne rečem, se mi zdi pa ta, da bodo morali tisti, ki ne razpolagajo z ustrezno računalniško opremo oziroma z dostopom do interneta, obračune davka in davčne napovedi vlagati z uporabo računalniške opreme, ki je nameščena na javnih mestih na vseh davčnih uradih Dursa. Pomislite samo, v kaj prisiljujete državljane in državljanke. Kar je pa, na primer, predlagala Poslanska skupina SDS pred kratkim, da bi vse dajatve vplačevali z enim plačilnim nalogom na skupen račun, to pa ne, to pa je predrago. Durs, pravite, nima ustrezne informacijske podpore. Zavezanci naj bi po vašem kar sami prišli na davčne urade in namesto davčnih kontrolorjev vnašali podatke. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Anderlič. [[Se odpoveduje.]] Gospod Györek. [[Ga ni.]] Gospod Bezjak. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni predsedujoči, lepo pozdravljena državna sekretarka! Poslanke in poslanci! Spremembe in dopolnitve zakona o davčnem postopku. Iz tega zakona je razvidno, da prihaja do nekaj pozitivnih sprememb, so pa tudi negativne stvari. Sigurno je pozitivna stvar, da v tem zakonu prihaja do zmanjševanja administrativnih ovir. Teh administrativnih ovir imamo v državi čedalje več. To je sedaj prvi korak, s katerim jih zmanjšujemo, kajti v to smer moramo peljati voz, če hočemo biti uspešna država v EU. Zelo pozitivno je tudi to, da se zakon o javnem naročanju spreminja in deluje bolj prijazno za določene subjekte, ki bodo lahko z manj birokracije prihajali do javnih naročil. Pozitivno je to, da je Vlada prisluhnila rezidentom, ki so na začasnem delu ali pa delajo v Avstriji in plačujejo davke v tej državi. Normalno je tudi to pozitivno, da ste naredili odpis teh dajatev, ki ste jih bremenili od leta 2005 do leta 2008. Strinjam se s temi, ki so stavkovno opozarjali, da plačujejo davke v Avstriji, zakaj bi morali plačevati davke v Sloveniji. Je pa res, da bi morali nekatere davke plačevati tukaj. Ampak to se morata državi Avstrija in Slovenija medsebojno dogovoriti in uskladiti zadeve. Javne dražbe. Strinjam se, da lahko davčni organ določi najugodnejšega ponudnika, kajti sami vemo, kakšne mahinacije so se dogajale na tem področju. Pomanjkljivosti pa so ravno s tega vidika, da pobiranje davkov še vedno ni dorečeno v tem zakonu. Tisti, ki danes delujejo na črno, še vedno ne bodo plačevali davkov. Zato je pomembno, da bi tudi na tem področju naredili korak naprej. Menim, da je tega veliko, in verjemite, v tej situaciji bo iz dneva v dan še več takšnih subjektov ali takšnih posameznikov, ki bodo to počeli. Tukaj država dejansko ne pobira davka, tistega davka, ki dejansko, lahko rečem v žargonu, leži na cesti, pa ga ne znamo pobrati. Ali pa bodo podjetja zaradi iz dneva v dan prevelike birokracije odpotovala s sedeži drugam v druge države, ki so bolj prijazne do davkoplačevalcev. Tukaj se moramo začeti zavedati, da če izgubljamo potencialno dobra podjetja, potem bo državna blagajna iz dneva v dan manjša, ne pa večja. Tudi na tej davkoplačevalski ravni, ne pa na ravni brezposelnosti. Ta zakon, ki ga je pripravila Vlada, mislim, da je dober in se strinjam s tem, kar sem povedal, prav tako pa bi bilo dobro razmisliti tudi še o teh stvareh, ki sem jih nekako poudaril. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Čepič - se odpoveduje. Gospa Kamnar, želite besedo v imenu Vlade? [[Ne.]] Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri, v četrtek, 22. oktobra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Preden pa prekinem sejo, opozarjam, da se bo čez 15 minut, to je ob 21. uri, začelo nadaljevanje seje Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj v veliki dvorani na Tomšičevi. S tem torej prekinjam tudi sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč.