Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Desetu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 81 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nastavljamo načelni pretres 1. tačke dnevnog reda – PREDLOGA ZAKONA O JAVNIM NABAVKAMA. Reč ima narodni poslanik Zoltan Pek. Izvolite.
Hvala vam. Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, kao što znamo postojeći Zakon o javnim nabavkama je u primeni od 2009. godine, a praksa je pokazala da ovaj zakon ima dosta nedostataka, a nije ni usklađen sa direktivama EU, pa se da menjati. Ovaj predloga zakona, što smo dobili, je dostupan javnosti već od februara meseca i sprovedena je jedna javna rasprava u vezi ovog predloga, negde u oktobru mesecu, dali su primedbe kao što sam video oko 40 subjekata na ovaj predlog i neke primedbe su prihvaćene u potpunosti i u načelu, ili delimično ugrađene u ovaj zakon. Predlog zakona je konsolidovan zakon koji obuhvata javne organizacije tipa komunalne delatnosti i sektor odbrane i bezbednosti. Kod sektora odbrane i bezbednosti, moram da kažem dazakonom u primeni ova tema nije obuhvaćena. U Predlogu zakona ili ovaj predlog zakona u načelu i u većoj meri je usaglašen sa direktivama EU, nego postojeći zakon, ali nažalost nije u potpunosti usaglašen. U ovom predlogu zakona imamo nekoliko novina. Istakao bih nekoliko njih, a to je uključivanje ekoloških pitanja u nabavke, elektronska javna nabavka, elektronska licitacija, onda, korišćenje centralno registra ponuđača, informativni sastanci sa ponuđačima. Kao što znamo da Predlog zakona dozvoljava slobodnu primenu otvorenog ili restriktivnog postupka. Onda u ovom predlogu zakona imamo novo poglavlje o sprečavanju korupcije i sukoba interesa. Kao što sam rekao da isto novo poglavlje u vezi sektora odbrane i bezbednosti koje su rađene po uzoru direktive EU, ali nažalost nisu u potpunosti usaglašene sa njom. Ako gledamo celo zakon kao strukturu zakona, ona je skoro ista kao što je i zakon u primeni, samo imamo dva nova poglavlja u vezi sprečavanja korupcije i sukoba interesa i naravno kao što sam rekao u sektoru odbrane i bezbednosti. Već sam jednom rekao da nažalost zakon nije u potpunosti usklađen sa evropskim standardima, ali je bolje usklađen nego zakon koji je sada u primeni. Tako izgleda da je mnogo od novihdirektiva koje su unete u predlog, zasnovane su na formulaciji i direktivama iz EU, ali su sa našim varijacijama unete u ovaj predlog zakona. Ovde bih istakao jednu definiciju naručilaca. U zakonu je jedna opšta definicija data za naručioca javnih nabavki a to je u našim slučajevima naručioci iz javnih sektora i definisano je da su oni korisnici budžetskog sistema. Znači, ova formulacija nije baš u skladu sa direktivama evropske zajednice. Definicija izraza koje koristimo u zakonu je dosta precizirana i izdvojio bih izraze: istovrsnosti radova, istovrsnosti dobara, istovrsnosti usluga. Zato sam ovo izdvojio jer je u praksi to bilo do sada da velike javne nabavke su bile razdeljene na više malih javnih nabavki baš zbog ovih izraza, što nije bilo tačno, decidno izrečeno koji su istovrsni radovi. Znači, velike javne nabavke su bile podeljene na sitne ili na male javne nabavke da ove nabavke ne bi mogle da se objave na sajtu. Znači, kod izuzetaka ovde možemo da izdvojimo da ovaj predlog zakona ima manji broj izuzetaka nego što je postojeći zakon. Ako gledamo same postupke ovog zakona, ovde moramo istaći da ovaj predlog zakona dopušta otvoreni postupak i restriktivni postupak, što je bila velika kritika za postojeći zakon koji je u primeni. Još ću nabrojati neke činjenice koje nisu baš usklađene sa direktivama EU, a to su uslovi za primenu pregovaračkog postupka, onda konkurentni dijalog. Kao što znamo postojeći zakon ne dopušta konkurentni dijalog, ali ovaj predlog zakona sadrži ovaj termin po uzoru na direktivu evropske zajednice, ali nije u potpunosti usklađen s njom. Ako gledamo same rokove, bilo je puno primedbi na rokove da su kratki u ovom zakonu što je u primeni. Vidimo po Predlogu zakona da neki rokovi su, takoreći, produženi. Meni je jako važno i jako mi se sviđa da zaštita životne sredine je stavljena u ovaj zakon, da naručioci, gde je to moguće, uključuju ekološka pitanja u kriterijum za dodelu ugovora o javnim nabavkama. Ovi informativni sastanci sa ponuđačima, mislim da je dobra stvar, jer nakon dobijanja tendera, naručioc ima pravo ili može da obavi ovaj informativni sastanak sa svim ponuđačima, da bi objasnio ko je i zašto je odbačen, ili zašto nije dobio ponudu i ko je kako dobio ponudu. Ovaj uslov, ako dobro znam, nije zahtev od EU, ali mislim da će u transparentnosti ovog zakona pomoći ovi sastanci. Isto mislim da je jako dobro što u sadašnje vreme koristimo informatičku tehnologiju. Znači, elektronsku nabavku ili elektronsku licitaciju u javnim nabavkama. Isto je to EU dosta puta zakazala i ono je strogo bilo napisano u ovim njihovim direktivama. To je preuzeto iz ovih direktiva. Mislim da je to pozitivno. Što se tiče zajedničkih nabavki, ovaj predlog zakona dopušta da jedan naručilac umesto drugog, izvrši javnu nabavku ili zajedno da izvrše javnu nabavku, ako prethodno dobiju odobrenje od uprave. Što se tiče telekomunikacija, mislim da je zakon u primeni sektor telekomunikacija uzeo u obzir, ali sektor pošte, nažalost, nije. Ovaj zakon ovakvu grešku ispravlja. Najveći deo zakona ili najbolji deo zakona je ovo novo poglavlje o borbi protiv korupcije i u sukobu interesa. Ovde je pozitivno što naručioci moraju u pisanoj formi da imaju odnose sa ponuđačima ili u elektronskoj ili u pisanoj formi. Zahteva se od naručilaca da ispišu, da daju oglas, da jave na sajtu, to je normalno, ja mislim, ali je kod onih naručilaca koji imaju troškove javne nabavke preko milijardu dinara, oni moraju da organizuju ili da naprave plan protiv korupcije. Moraju u svoju sistematizaciju da naprave jedno odeljenje, kao što je interna kontrolna ili interna revizija javnih nabavki. Kod planiranja javnih nabavki, mislim da je pozitivno što se na vreme planiraju, znači, do kraja godine, mislim da do 31. marta treba da se da kako je plan ostvaren. Kod ovih planova javnih nabavki, mislim da je pozitivno da se planovi ne mogu baš puno menjati, samo onih 10% od plana se mogu povećavati ovi planovi. Mislim da je to korektno i dobro. Obaveza je naručilaca da objavi na sajtu i sve male javne nabavke, naravno, da obezbedi konkurentnost, to mislim da je pozitivno. Naravno, u praksi je bilo puno toga da zbog formalnih grešaka je neko bio odbijen kod javnih nabavki. Mislim da ovaj zakon smanjuje formalizam kod ovih odbijanja ponuda. Isto, mislim da je pozitivno da ponuda sa podizvođačima je formirana da podizvođač samo može do 50% da radi svoje poslove. Do sada, u praksi je to bilo da su mešani dobijali javne nabavke, a od poslova samo su 10-20% obradili od tog posla, a ostale poslove su 80 ili iznad 50% odradili podizvođači. Mislim da je dobro da svaki radnik koji je u sistematizaciji određen za javnu nabavku, da mora da položi ovaj ispit, da bi radio javnu nabavku. Znači, obučenost kadrova je dosta sa ovim povećana. Čuli smo od predlagača da koliko miliona ili milijardi dinara ćemo sa ovim zakonom uštedeti. Mislim da će to vreme pokazati, kako će ovaj zakon da funkcioniše, naravno, i to da li ga treba menjati ili da li neke amandmane treba dati, ali ja mislim da je ovaj zakon ili ovaj predlog zakona jedan korak unapred, ako gledamo u odnosu na ovaj zakon što je sada u praksi. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika odnosno ovlašćenog predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima Dejan Radenković. Izvolite.
Hvala potpredsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o javnim nabavkama je jedan od najvažnijih sistemskih zakona, kojim se reguliše način trošenja javnih sredstava. Ukoliko se ima u vidu da su javna sredstva, sredstva svih građana Republike Srbije, jasno je da je u pitanju uređenje ove oblasti od bitnog značaja, ne samo za naručioce i ponuđače, već i za sve građane Republike Srbije. Svedoci smo da je oblast javnih nabavki često tema u medijima, a kontekst u kome se one pominju je uglavnom negativan. Tako se može čuti da je postupak nedovoljno transparentan, da je javna nabavka unapred pripremljena za tačno određenog ponuđača ili pak da je drastično pao broj ponuđača u protekle dve godine u našoj zemlji. Socijalistička partija Srbije, kao socijalno i društveno odgovorna stranka, aktivno se uključila u proces kreiranja ideja i odredbi, a sve u cilju unapređenja ovog predloga zakona. Mi se nadamo ostvarivanju osnovnog cilja javne nabavke, a to je da naručilac dobije tzv. "vrednost za novac", odnosno ekonomski najpovoljniju ponudu, kako je to i definisano Zakonom o javnim nabavkama. Ono što predstavlja interesantnu novinu u ovom predlogu je, a što ranije nije egzistiralo u prethodnom zakonu, poglavlje II – Sprečavanje korupcije i sukoba interesa, u kome se pored ostalog reguliše to da pretpostavljeni, tj. rukovodioc, kod naručioca imaju obavezu da zaposlenima isključivo daju naloge pismenim putem, tj. putem elektronske pošte. Ovakvo rešenje treba da učini vidljivim deo postupka u samom postupku javne nabavke, jer je on do sada bio skriven od očiju javnosti, a posebno od očiju kontrolnih institucija, kao što je DRI i budžetska inspekcija. Naravno, pored toga, smanjiće se i pritisak na službenike javne nabavke. Bitno je napomenuti da zakon predviđa da lica zaposlena na poslovima javnih nabavki, dužna su da odbiju izvršenja naloga, ako je on u suprotnosti sa zakonom, što je zaista jedna novina koja daje na značaju tim ljudima koji rade na javnim nabavkama, uvažavajući pravila struke, odredbe zakona, naravno i moralnih principa. Novinu predstavlja institut građanskog nadzornika, koji će sada vršiti nadzor i nadgledati sve postupke kod naručioca, čija vrednost prelazi 700 miliona dinara. Pored toga što on mora da podnese izveštaj nadležnom odboru Skupštine Srbije za finansije, AP i lokalnoj samoupravi, u obavezi je da ako osnovna sumnja u zakonu postoji da odmah obavesti nadležne državne organe. U cilju bržeg i efikasnijeg sprovođenja postupka, Zakon o javnim nabavkama predviđa i nove postupke, a to je konkurentni dijalog. Konkurentni dijalog će naručiocima moći da koristi u slučaju samo kada je u slučaju predmet javne nabavke naročito složen, tako da se ugovor o javnoj nabavci ne može zaključiti kao do sada, primenom otvorenog i restriktivnog postupka. Što se tiče famoznih javnih nabavki malih vrednosti, svi znamo da su to nabavke do tri miliona dinara, posebno je interesantno istaći da ovaj predlog zakona predviđa obavezu za naručioce, da se poziv objavi na portalu javnih nabavki. Primedbe koje su do sada postojale u praksi, a ticale su se nedovoljne transparentnosti, na ovaj način su ovim predlogom zakona otklonjene. Ubuduće će naručioci pored ova tri zahteva koje šalju ponuđačima morati da objave oglas na portalu i biće u mogućnosti i ostali da saznaju za taj postupak. Imaće mogućnost da podnesu ponudu. Kada je reč o portalu javnih nabavki to je mesto gde će sva zainteresovana lica i javnost moći da vide objavljenu konkursnu dokumentaciju, spisak negativnih referenci, spisak naručilaca, spisak naručilaca koji su nosioci posebnih ili isključivih prava, obaveštenje o pokretanju pregovaračkog postupka, odluka o izmeni ugovora, spisak naručilaca u komunalnom sektoru, zbirne kvartalne i godišnje izveštaje o javnim nabavkama, objavljivanje presuda za određene prekršaje i spisak naručilaca za čije potrebe se vrši centralizacija od strane Uprave za zajedničke poslove republičkih organa. Mi iz poslaničke grupe SPS smo uložili jedan amandman i ukazujemo na propust da u ovoj odredbi koja se odnosi na objavljivanje planova nabavke. Objavljivanjem planova nabavki na portalu još više bi doprinelo ostvarenju načela transparentnosti javnih nabavki kao jednog od osnovnih načela. Time bi se povećao prosečan broj ponuđača koji učestvuju u postupku javnih nabavki. Budući da će unapred znati šta se nabavlja i moći će adekvatno da se pripreme za podnošenje ponuda. Takođe, javnost, mediji i nevladine organizacije imaće priliku i na taj način će dobiti mogućnost da ukažu na to da li su neke nabavke potrebne, opravdane ili su nepotrebne, ili da nema osnova za sprovođenje nedovoljno transparentnih nabavki, koje su kao recimo pregovarački postupak. Posebno moram da napomenem da će svi oglasi o javnim nabavkama se objavljivati na portalu javnih nabavki i internet adresi naručioca. To znači da više nema objavljivanja poziva u "Službenom glasniku", što je takođe ušteda za naručioce, ako se uzme u obzir cena tih oglasa. Kod obaveznih uslova više nema obaveza dostave osnivačkog akta, što predstavlja pozitivnu novinu jer je taj dokaz opterećivao do sada ponuđače i proceduru u kojoj su učestvovali. Ona je bila često uzrok nepravilnosti ponuda. Na primer bila je dostavljena, a nije overena. Ono što je isto bitna novina jeste postojanje registra ponuđača svih onih koji ispunjavaju uslove predviđene ovim zakonom i njega će voditi nadležni organ za registracije. Registri će se ažurirati na svaka dva meseca i biće dostupni na internet stranici. Do sada je veliki broj postupaka bio neuspešan iz razloga formalnih nedostataka, odnosno formalne procedure. Ona je bila složena i prilikom prikupljanja dokaza dolazilo je često do sitnih propusta zbog kojih se nije mogao završiti i okončati postupak. Uvođenjem registra ponuđača procedura će biti znatno brža i efikasnija. Svako lice koje je upisano u registar nema obavezu prilikom podnošenja ponude da dokazuje stalno ispunjenost tih obaveznih uslova koji su potrebni. Ovakva novina će bitno uticati na efikasnost u sprovođenju postupka javne nabavke, sa samim ponuđačem će biti mnogo lakše ako se uzmu u obzir vreme i sredstva koja su bila potrebna prilikom skupljanja dokumentacije za učešće u postupku javne nabavke. Član 48. predviđa telo za centralizovane javne nabavke, a to je naručilac koji zaključuje okvirne sporazume ili dodeljuje ugovore za dobre usluge ili radove namenjene naručiocima ili direktno pribavlja dobra, odnosno usluge za potrebe naručioca. Ovakvo telo može biti obrazovano na republičkom, pokrajinskom ili na nivou lokalne samouprave. Na ovaj način će biti stvoreni preduslovi za velike uštede ukoliko državni organi, naručioci budu koristili ovo pravo, predviđeno zakonom. Da navedem primer ogreva ili neke opreme, nije isto kada kupuje jedan naručilac ili kada se udruži pet, naravno da će to biti jeftinije. Ili na primer ako se udruži više lokalnih samouprava i sprovede jednu nabavku za neko dobro ili uslugu, naravno da će to biti jeftinije. Na sličan način Uprava za zajedničke poslove republičkih organa će sprovoditi centralizovane nabavke za potrebe državnih organa, organizacija i pravosudnih organa. Predlogom zakona predviđa se postojanje negativnih referenci, a Uprava za javne nabavke utvrđuje postojanje negativnih referenci i vodiće iste. Ova odredba treba da pomogne naručiocima da prevaziđu problem postojanja neodgovornih i nesavesnih ponuđača. Imaće obavezu da odbije ponudu ako postoje negativne reference. Predlogom zakona su definitivno bili nedostaci ponude zbog kojih naručilac ima pravo da odbije ponudu, dok druge nedostatke ispravlja ako je to neophodno, na način na koji se ispravljaju računske greške. Predlog zakona definiše da ponuda ima bitne nedostatke, ako ponuđač u ponudi nije dokazao da ispunjava obaveze i dodatne uslove, ako je rok važenja ponude kraći od određenog konkursnom dokumentacijom, ako nije dostavljeno sredstvo obezbeđenja ili ako ponuda ima druge nedostatke na osnovu kojih nije moguće utvrditi sadržinu ponude. Primera radi, ako u delu ugovora ili u nekom drugom obrascu ponuđač nije naveo rok isporuke, nije dostavio garanciju, nije naveo rok plaćanja ili ponudu tu nije moguće uporediti sa ostalim ponudama. Ovo rešenje je uvedeno jer je praksa pokazala da su naručioci morali da zbog formalnih nedostataka, ako na primer nije parafirana svaka strana, budu odbijene najpovoljnije ponude. U delu zakona koji reguliše zaštitu prava došlo je do značajne izmene, pre svega povećan je broj članova republičke komisije na šest i plus predsednik komisije. Osnovna ideja ovakve odredbe je efikasniji rad republičkih komisija, usled povećanja obima nadležnosti. Pored nadležnosti kojudo sada obavlja komisija, po novom Predlogu zakona republička komisija će izricati novčane kazne naručiocu i odgovornom licu naručioca, voditi prekršajni postupak u prvom stepenu i pokretati postupak za utvrđivanje ništavosti ugovora o javnoj nabavci. Ovakvim odredbama ovaj organ će dobiti znatno veća ovlašćenja, posebno na polju kontrole. Za članove republičke komisije može biti izabrano lice koje ispunjava uslove potrebne za izbor sudija osnovnog suda i koja ima radno iskustvo od tri godine u oblasti javnih finansija odnosno nabavki. Uslovi za još dva člana su da imaju stečeno visoko obrazovanje iz naučne oblasti, ekonomsko ili tehničko-tehnološke nauke i najmanje pet godina radnog iskustva na poslovima javnih nabavki, položen ispit za službenika javnih nabavki. Kada je ova situacija, podneli smo jedan amandman gde smatramo da je potrebno omogućiti da među ostalim članovima komisije budu i diplomirani pravnici, što je logično, sa određenim iskustvom u oblasti javnih nabavki, osim stručnjaka iz oblasti ekonomije koji su predviđeni predlogom. Naravno da najveće iskustvo u ovoj oblasti imaju upravo diplomirani pravnici. Zakon o javnim nabavkama je leks specijalis i kao takav predstavlja specifičnu materiju i oblast. Ovakvom odredbom diskriminušu se lica koja su najčešće angažovana u javnim nabavkama, a imperativna je odluka da diplomirani pravnik obavezan član komisije kod naručilaca. Mi smatramo da su pravnici ljudi sa daleko najviše iskustva u ovoj oblasti. Kada su u pitanju najčešće greške, najčešće greške koje su naručioci pravili, a sada odredbama Predloga ovog zakona su one otklonjene i smanjene su mogućnosti da se one ponavljaju, tiče se, pored ostalog, pregovaračkog postupka bez objavljivanja poziva. Dodatni radovi koji su, nažalost, postoji pravilo i sprovode se i kada ima i kad nema potrebe za njima, su jedan od načina na kojima se krši zakon. Pored toga, zaključenje aneksa ugovora često ne prati prethodno sproveden postupak, a što je bila zakonska obaveza. Upravo iz tog razloga, novi zakon predviđa kontrolu pregovaračkih postupaka. Naručilac je dužan da pre pokretanja pregovaračkog postupka, koji se sprovodi sa tačno određenim ponuđačem ili zbog postojanja hitnosti, tzv. hitne nabavke, zatim kod dodatnih isporuka dobara, dodatnih usluga i radova ili pregovaračkog postupka koji se sprovodi u slučaju nabavki pod posebno povoljnim uslovima od preduzeća koja su u likvidaciji, moraće da zahteva od Uprave za javne nabavke mišljenje o osnovanosti primene pregovaračkog postupka. Uprava za javne nabavke je dužna da u roku od 10 dana odgovori i da to mišljenje i ispita postojanje i osnovu za sprovođenje pregovaračkog postupka, a tokom ispitivanja može od naručioca zahtevati dodatne informacije i podatke neophodne za utvrđivanje činjenica koje su od značaja za davanje tog mišljenja. Mišljenje upravo objavljuje na portalu javnih nabavki. Ako naručilac po prijemu tog mišljenja donese odluku da uđe u pregovarački postupak, dužan je da odmah, istog dana objavi konkursnu dokumentaciju o pokretanju postupka i obaveštenje o pokretanju postupka. Uvođenje prethodnog mišljenja Uprave za javne nabavke ima za cilj smanjenje broja pregovaračkih postupaka bez objavljivanja javnog poziva, a u 2011. godini, na primer, pregovarački postupci bez objavljivanja javnog poziva, bili su po zastupljenosti odmah iza otvorenog postupka. Navešću i primer dodatnih radova koja se nažalost sprovode i kad ima i kad nema potrebe i takođe su najčešći oblik kršenja zakona. Pored toga, zaključenje aneksa ugovora često ne prati sprovedeni postupak, što je bila zakonska regulativa. Podela nabavki male vrednosti na male nabavke. Primera radi, jedna lokalna samouprava, čija vrednost nabavke je bila 18 miliona dinara, podelila je na šest javnih nabavki male vrednosti od po tri miliona dinara i tako sprovela postupak protivno zakonu. Još drastičniji primer je potpisivanje ugovora bez prethodno sprovednog postupka, što je takođe utvrđeno u kontroli nadležnih organa. Prepisivanje tehničkih specifikacija određenog proizvoda je takođe jedan od načina favorizovanja tačno određenog ponuđača. Nažalost, nije retkost da u konkursnoj dokumentaciji stoji nacrtan ponuđač, odnosno određeni proizvod. Dešava se da ponuđač namerno napravi računsku grešku, bude izabran kao najpovoljniji, jer mu je cena niska, a da nakon toga ispravlja tu računsku grešku kada vidi da je on jedini ispravan ponuđač. Uvažene koleginice i kolege, poštovani građani Srbije, novi zakon treba da olakša sprovođenje postupka naručiocima, pojednostavi dostavljanje dokaza ponuđačima za obavezne uslove, a sve u cilju bržeg, efikasnijeg i ekonomičnijeg sprovođenja postupka javne nabavke. Takođe, bitno je reći da su sve javne nabavke u postupku javne nabavke bile pod budnim okom javnosti i da nešto što je bilo sinonim za skrivenost i iza kulisne radnje, biti dostupna svakom zainteresovanom građaninu na portalu javnih nabavki. Ovo pre svega mislim na javne nabavke male vrednosti i pregovaračke postupke koje su naručioci sprovodili često bez osnova ili sa već profilisanim favoritom. Istakao bih mogućnost kontrole u vidu podnošenja zahteva za zaštitu prava, a svakako će i vođenje prekršajnog postupka pred Republičkom komisijom biti oružje da se stane na put nesavesnim naručiocima. Zalaganje SPS je fokusirano na potpune uređenosti sistema javnih nabavki i kontrolu trošenja državnog novca, što jeste imperativ u ovako teškoj ekonomskoj situaciji i ovakvom privrednom ambijentu. Nastojanje Vlade da iskoreni korupciju upravo u ovoj oblasti je nedvosmisleno, jer je nedavno usvojena novina u Krivičnom zakoniku krivičnog dela zloupotreba u javnim nabavkama. Mi moramo malo da se pohvalimo. Jedina smo poslanička grupa koja je dostavila svoje predloge i komentare na Nacrt zakona, odkojih su mnogi i bili prihvaćeni. To možete da vidite na kraju Predloga zakona, šta smo tačno dali, a šta nam je prihvaćeno u potpunosti i šta delimično. Na samom kraju, moram da kažem, sve pomenute mere kao krajnji cilj treba da imaju uštedu novca poreskih obveznika ove zemlje, smanjenje korupcije, a neefikasne i nedovoljne transparente nabavke treba da postanu prošlost. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ljubica Vasić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, želela bih da kažem par konkretnih stvari o Zakonu o javnim nabavkama i o njegovim glavnim ciljevima. Zakon o javnim nabavkama predviđa mnogobrojne novine i uvođenje u zakonske okvire nabavke koje do sada nisu bile obuhvaćene. Tu spadaju i nabavke iz inostranih kredita, zakup i kupovina nepokretnosti, nabavke malih vrednosti, odnosno sistem nabavke malih vrednosti je uređen i uvedena je delimična centralizacija javnih nabavki po predmetu i po naručiocu, što će omogućiti značajne uštede. Državna revizorska institucija je ukazala da je dosadašnjim zakonom koji je usvojen 2009. godine propuštena prilika da se značajno unapredi sistem javnih nabavki i da se uskladi sa pravnim tekovinama EU. Taj zakon je imao mnogobrojne izuzetke iz primene. Nabavke malih vrednosti su bile netransparentno uređene, a rokovi su bili loše propisani. Državna revizorska institucija je kontrolom 47 subjekata, što je uzorak manji od 1%, na kraju prošle godine utvrdila nabavke dobara i usluga suprotnih zakonu u vrednosti od 85 milijardi dinara, tako da se Državna revizorska institucija založila da se sve nepravilnosti u postupku javnih nabavki vrednije od 10 miliona dinara tretiraju kao krivično delo, a da se prekršaji strožije kažnjavaju, jer je to najbolji i najefikasniji način da se sprovedu preventivne mere. Srpska napredna stranka smatra da je nov predlog zakona o javnim nabavkama snažan instrument u rukama nosioca političke i ekonomske vlasti u borbi protiv korupcije i, što je takođe važno spomenuti, biće upotpunjen konstruktivnim predlozima iz javne rasprave. U koordinaciji sa svim aktivnostima koje su planirane za 2011. i 2012. godinu i ovaj predlog zakona je usklađen sa zakonodavstvom EU upravo u ovoj oblasti. Prilikom pisanja zakona uveden je novi postupak, a to je konkurentni dijalog, ali su takođe uvedeni i novi oblici već postojećih postupaka, kao što je recimo sistem dinamične nabavke, odnosno okvirni sporazum. Broj obaveznih uslova je smanjen, a način dokazivanja njihove ispunjenosti je prilično olakšan. Prilikom propisivanja određenih odredbi posebno se vodilo računa o njihovom uticaju na konkurenciju, pa su tako predviđene određene mere koje imaju zadatak da zaštite i obezbede konkurenciju, uključujući tu i kaznene mere. Troškovi postupka su smanjeni kroz delimičnu centralizaciju javnih nabavki, zatim kroz podsticanje elektronskih nabavki, dok je u nekim slučajevima elektronska nabavka čak obavezna. Dostupnost ugovora o javnoj nabavci je povećana kroz povećanu transparentnost postupka javne nabavke. Dostupnost ugovora za mala i srednja preduzeća je, takođe, povećana, kroz mogućnost da naručilac insistira na njihovom učešću u postupku. Postojeći Zakon o javnim nabavkama je usvojen u parlamentu u decembru 2008. godine, a na snagu je stupio januara 2009. godine. Iako je prošlo šest godina, nakon primene prethodnog, odnosno postojećeg zakona, nije se uspelo sa usaglašavanjem zakonodavstva javne nabavke sa pravnim tekovinama EU. Tri godine nakon stupanja na snagu postojećeg zakona, postalo je jasno da, ne samo da nije unapređen sistem javnih nabavki, već su napravljeni određeni propusti, pogotovo kada je u pitanju segment konkurencije. Sistem javnih nabavki u Srbiji je još uvek decentralizovan, što dovodi do stvaranja velikog broja nedostataka i propusta. Kada se uzmu u obzir svi ti nedostaci, mogu da kažem da su glavni ciljevi Predloga zakona, zapravo, povećanje konkurencije u procedurama javnih nabavki, dalje usklađivanje sa "ki-em", promovisanje integriteta javnih nabavki, ali isto tako, jačanje Uprave za javne nabavke i Republičke komisije za zaštitu prava ponuđača. Na neki način nacrt predstavlja pokušaj da se ode korak dalje u usklađivanju zakonodavstva javnih nabavki sa pravnim tekovinama EU i u propisivanju odredbi su bili praćeni principi, sporazumi i direktive EU, posebno kada je reč o izboru procedure javnih nabavki, uvođenje okvirnog sporazuma, konkurentnog dijaloga ili sistema dinamične nabavke. Takođe, treba istaći da potpuna harmonizacija nije bila cilj, niti je ona neophodna u ovom trenutku, tako da i ona odstupanja koja postoje sa određenim ciljem, namera je da se njihov broj, kako i njihov uticaj smanje. Nacrt smatra da su Uprava za javne nabavke i Komisija za zaštitu prava ponuđača dve ključne institucije u sistemu javnih nabavki. Uprava za nabavke, kao ključna institucija, ima ulogu da prati praksu javnih nabavki, sa ovlašćenjem da podnosi podzakonska akta i Komisija kao nezavisno revizorsko telo, sa nadležnostima koje su predviđene Direktivom 2007/66. Predlog zakona će dati šira ovlašćenja Upravi za javne nabavke, Agenciji za borbu protiv korupcije, Komisiji za zaštitu prava, DRI, na sprečavanju nastajanja štetnih posledica po budžet Srbije u procesu nabavki. Mogu da kažem da novi predlog zakona šalje pozitivni signal EU, međunarodnim finansijskim institucijama, ali i stranim investitorima, da je nova Vlada odlučna da reguliše pitanje javnih nabavki i da će, primenom zakona, uštede moći da se mere stotinama miliona evra i da će olakšati svođenje budžetskog deficita Srbije u prihvatljive okvire. Ovo je samo još jedno od mnogih predizbornih obećanja koje je SNS ispunila. Zadovoljstvo nam je da je ovaj zakon u skupštinskoj proceduri. Hvala.
Hvala. Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na redosled poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovani predstavniče predlagača, gospodine Arsiću, dame i gospodo narodni poslanici, SDPS snažno podržava borbu protiv korupcije, a činjenica je da u procesu javnih nabavki imamo korupciju koja je prema određenim analizama, reda veličine oko 600 miliona evra godišnje. Kada smo kod pitanja preseka stanja u procesu javnih nabavki i korupcije u tom domenu, moram da napomenem činjenicu da, po izveštaju "Transparencu International", Srbija je na 83 mestu od 178 država po nivou korupcije, da prosečan broj ponuda na tenderima od 8,5 2003. godine, se umanjio na 2,6 u 2012. godini, što slobodno mogu da zaključim, potpuno obesmišljava sistem i proces javnih nabavki u našoj zemlji. Isto tako, rekao bih da se procenat koji definiše da jedan ponuđač nudi svoje proizvode, robe i usluge naručiocima, povećao sa 14%, na čak 40% u 2012. godini. Svake godine 9% BDP odlazi na javne nabavke, a ono što je alarmantno, 6% BDP naše zemlje, a to je cirka oko dve milijarde evra, ni ne prođe kroz proces javnih nabavki. Tu dolazimo do cifre od pet milijardi evra koje definišu kupovanje roba i usluga i određenih radova u tom procesu. Ako to uporedimo sa budžetskim deficitom od milijardu i 100 miliona evra, možemo lako da izračunamo da mi taj problem budžetskog deficita ne bi ni imali da nema tolikog nivoa korupcije u našoj zemlji. Potpuno je u prethodnom periodu naručeno poverenje u institucije, narušeno je poverenje u procese javnih nabavki i moramo da učinimo maksimum, kako bi podigli kapacitet institucija i organizacija koje kontrolišu javne nabavke u našoj zemlji, posebno apostrofiram DRI, Upravu za javne nabavke, kojoj su ovim zakonom proširena ovlašćenja i podignuti kadrovski i materijalni kapaciteti, kako bi se što kvalitetnije bavila kontrolom javnih nabavki u javnom sektoru, naravno, i Komisije za zaštitu u procesu javnih nabavki, kako naručilaca, tako i ponuđača. Ono što je za SDPS jako važno, to je da transparentnost javnih nabavki, sprečavanje korupcije u javnim nabavkama, izuzetno negativno utiču na nivo stranih direktnih investicija, jer definitivno predstavlja ono što se u ekonomiji zove neformalni porez i definitivno odbija strane investitore, koji su nam preko potrebni kako bi reformisali ekonomiju i kako bi mogli da dostignemo industrijski i privredni rast u narednom periodu. Neću ponavljati koje su to bile velike greške i veliki problemi prethodnog zakona, ali ono što je najbitnije reći, to je da je to nabavka nepotrebnih roba i usluga po količini, po kvalitetu, po sadržini. Taj problem definitivno može da reši DRI, koja će od ove godine ne samo kontrolisati ispravnost i validnost finansijskih izveštaja, nego ono što je jako važno, svrsishodnost nabavki u javnom sektoru. Znači, šta se dobija, koja se to dodatna vrednost dobija kada je u pitanju ulaganje državnog novca. To je ona politika i to je pravac koji nas usaglašava sa direktivama i sa politikom javnog sektora u EU i u razvijenim zemljama zapadne Evrope. Još neke od ključnih novina je da se ovaj zakon ozbiljno bavi pripremanjem planova u državnim institucijama za borbu protiv korupcije i borbu protiv sukoba interesa, da se bori protiv usitnjenih javnih nabavki i pregovaračkog postupka koji ne objavljuje poziv ponuđačima. Podsetiću vas sve da je čak 105 milijardi dinara uloženo i investirano kroz ova dva procesa koja su bila potpuno netransparentna. Isto tako, veoma važan aspekt je da su u ovom zakonu definisane i elektronske ponude elektronskim putem, objava konkursa i konkursne dokumentacije i potrebe sa javnim nabavkama na portalu Uprave za javne nabavke. Isto tako veoma je važno usklađivanje sa evropskim standardima, uvođenje standarda energetske efikasnosti i uvođenje ekoloških standarda kada je u pitanju odabir onih ponuđača koji će realizovati javnu nabavku. Definisana su nova ovlašćenja Komisije za zaštitu u procesu javnih nabavki i imamo situaciju da Komisija za javne nabavke čak može da vodi i prekršajne postupka prema onima koji krše zakon u procesu javnih nabavki i veoma je važno da je podignut nivo novčanih kazni za one koji to rade. Za SDPS je veoma važan aspekt i oblast malih i srednjih preduzeća. Ovaj zakon definiše da je malim i srednjim preduzećima u mnogome povećana dostupnost kada je u pitanju konkurisanje na tenderima i u okviru javnih nabavki. Olakšana je priprema dokumentacije, umanjeni su troškovi učešća u procesu javnih nabavki, a svi znamo da je generator budućeg razvoja naše zemlje upravo sektor malih i srednjih preduzeća. Država mora sve da uradi kako bi ta preduzeća mogla sa svojim robama i uslugama, sa svojim zaposlenima da učestvuju i budu što konkurentnija na domaćem regionalnom i svetskom tržištu. Podsetiću vas da mala i srednja preduzeća čine 98,8% domaće privrede. Ona su fleksibilnije od velikih preduzeća, pogotovo kada su u pitanju specifične robe i usluge mogu da budu bolji ponuđači od velikih preduzeća i ono što je jako važno je da država, Uprava za javne nabavke sprovede što kvalitetnije informisanje malih i srednjih preduzeća i obuku kadrova u malim i srednjim preduzećima kako bi ona na što kvalitetniji način mogla da se uključe u proces javnih nabavki. Ne mogu da prenebregnem povezanost Predloga zakona o javnim nabavkama i Zakona o javnim preduzećima. Profesionalizacija menadžmenta u javnim preduzećima svakako će mnogo uticati na to da se korupcija u javnim nabavkama smanji i da javne nabavke budu svrsishodne, da ono u šta se državna budžetska sredstva ulažu to bude što svrsishodnije za našu zemlju, za naše institucije i kao krajnji rezultat za građane ove zemlje. Zato će SDPS insistirati i kroz amandmane i apelovati na ministarstva, na menadžment javnih preduzeća da implementira participalni model menadžmenta koji se zasniva na tri stuba, na pravo zaposlenih i njihovih predstavnika da budu informisani, da budu konsultovati i da učestvuju u procesu donošenja odluka. Napominjem da je ova Skupština 2009. godine ratifikovala Evropsku socijalnu povelju i njenih 11 tvrdih odredbi koje propisuju da svako preduzeće, pogotovo javno, svaka državna institucija treba da implementira i dozvoli zaposlenima da učestvuju u procesu donošenja odluka, između ostalog i da rade u okviru komisija za javne nabavke i u okviru službi za javne nabavke, jer uloga zaposlenih i uloga sindikata u preduzećima i institucijama se ne svodi više u savremenom svetu na revedikativna pitanja, minimalnih zarada i jubilarnih nagrada, prekovremenog rada, nego je uloga šira. Oni danas učestvuju u kreiranju razvojne strategije preduzeća. Učestvuju u sprečavanju korupcije u tim preduzećima i institucijama i samo na taj način ta državna javna preduzeća kroz saradnju i konsenzus sa zaposlenima i njihovim predstavnicima, imate modele Portugalije, Francuske i Velike Britanije, u okviru svake komisije za javne nabavke su predstavnici ili sindikalne reprezentativne organizacije ili onoga što se u Evropi zove Savet zaposlenih. Na kraju, smatram da zakon i poštovanje Zakona o javnim nabavkama ima i veoma važan međunarodni aspekt, jer nam je svima poznato da bez uređene zakonske regulative i poštovanja propisa u okviru oblasti javnih nabavki nećemo moći ni da koristimo evropske fondove kao kandidati za ulazak u EU u narednom periodu. Podsetiću vas i na reč Pola Krugmana koji je rekao da još dugo dugo godina ulaganje u proizvodnju i u državnu potrošnju će vršiti država iz budžeta. Tako da i te kako moramo da vodimo računa o budžetskim sredstvima, da ona budu svrsishodna i da na tome definišemo razvoj i reforme u našoj zemlji. U danu za glasanje SDPS će podržati ovaj predlog zakona jer smatramo da je uz čitav niz i set zakona koji su do sada usvojeni temelj za dalje reforme i izlazak iz krize, izlazak iz recesije. Nije bitna samo zakonska regulativa … (Predsedavajuća: Vreme.) … završavam, bitno je da maksimalno podignemo kapacitete kadrova i ljudi koji vode javni sektor u našoj zemlji. To će biti ključno pitanje koje će određivati reforme. Zahvaljujem se i izvinjavam se što sam prekoračio vreme.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ranka Savić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poslanike i vas bih zamolila i podsetila da danas govorimo o jednom sistemskom zakonu, o jednom zaista bitnom i značajnom zakonu. U ovom parlamentu do sada su svi izrazili potrebu borbe protiv korupcije, ali i donošenja jednog mnogo boljeg zakona i mislim da bi osnovni red bio da u cilju donošenja takvog zakona barem se saslušamo i da narodni poslanici imaju toliko sluha da saslušaju onog ko govori. Zakon o javnim nabavkama jeste sistemski zakon. Veoma je bitan. Moram da ponovim, jer u krajnjoj liniji svi dobro znamo koliko je bilo problema, odnosno tačnije rečeno zloupotreba u javnim nabavkama u prethodnom periodu. Zarad građana ću podsetiti da je samo u 2011. godini negde oko 300 milijardi, što je 9% BDP, bilo javnih nabavki. Pored toga brojne su neevidentirane javne nabavke u oblasti odbrane i bezbednosti, ali su brojne i one čiji izveštaji nisu podneti. Procene govore da je pravi udeo javnih nabavki između 12 i 15% BDP. Prema izveštaju državnog revizora samo u 2011. godini razne neregularnosti u postupcima javnih nabavki bile su u vrednosti od 800 miliona evra, a pri tome da paradoks bude veći samo 1% institucija je kontrolisano. Kao najočigledniji primer ću navesti primer ministarstava. U svim ministarstvima državni revizor je vršio kontrolu i bukvalno ni u jednom ministarstvu nije bilo sve u redu. Državni revizor je konstatovao da su skoro sva ministarstva imala prekršaje u vezi sa javnim nabavkama. Šta se desilo? Ništa se nije desilo. Nije bilo odgovornosti. Ono što je još poraznije je da nije bilo javne osude. Sa druge strane, radnici su ostajali bez posla. Samo u 2012. godini, podsetiću vas, 170.000 radnika je ostalo bez posla. Po prirodi stvari odnosa i ophođenja sa državnim parama nova radna mesta … zamolila bih vas da zavedete red … po prirodi stvari se nisu otvarala, ali je zato broj onih koji se nalaze ispod linije siromaštva iz godine u godinu povećan. Pitam i postavljam pitanje - šta smo sve mogli da uradimo sa parama koje su otišle u privatne džepove, koliko smo fabrika mogli da otvorimo, koliko novih radnih mesta? Zato ono najmanje, što sam ja očekivala od ovog zakona, jeste da se u samom zakonu uvede krivična odgovornost za sva ona odgovorna lica, a ne samo povećanje kazne za prekršaje od 100 hiljada do milion dinara. Ja sam zbog toga i predložila amandman na član 75. Zakona kojim se uvodi krivično delo u postupku zloupotrebe javne nabavke. Ovo je potrebno zbog usaglašavanja sa zakonom o izmenama i dopunama Zakona o Krivičnom postupku, gde jeste propisano novo krivično delo zloupotrebe u postupku javnih nabavki. Uvođenjem ovog krivičnog dela sankcionisaće se određene radnje koje su vezane za zloupotrebu u postupku javnih nabavki i, kao takvo, biće prepoznatljivo kao samostalno i posebno krivično delo. Po mom mišljenju, potrebno je uvođenje evidencije svih onih koji su zloupotrebili javne nabavke. Po prirodi stvari, evidencija mora biti javna i dostupna svima, jer mislim da obeležavanje svih onih koji su vršili zloupotrebe ima za cilj preventivno delovanje na ostale učesnike u procesu javnih nabavki. Osuda javnosti jeste preventiva, kao što preventivno može biti i unapred određivanje svih onih kritičnih tačaka koje mi unapred znamo, a koje su u postupku javnih nabavki. Potrebno je sa mnogo više mehanizama ograničiti hitne nabavke koje se sprovode bez raspisivanja javnog poziva. U prošloj godini takvih hitnih nabavki bilo je negde oko osam milijardi, što je ogromno povećanje u odnosu na pretprošlu godinu kada je bilo negde oko tri milijarde. Međutim, činjenica je da je i u ovoj godini broj hitnih nabavki poprilično povećan, jer se valjda žurilo pre usvajanja novog zakona. Predloženi zakon nije smanjio nepotrebne formalnosti u sistemu javnih nabavki zbog kojih se gube velika sredstva. Postupak javnih nabavki je i dalje previše složen. On, po mom dubokom uverenju, mora biti daleko jednostavniji. Učesnici, odnosno preduzeća u javnim nabavkama, u većini slučajeva, mogli su biti oslobođeni podnošenja niza dokumenata ili barem onih za koje postoje centralni registri, budući da je to nepotrebno dupliranje i nepotreban trošak. Da bih bila potpuno iskrena, moram reći da je predloženi zakon jedan korak napred u zavođenju reda u javnim nabavkama, u određenom stepenu ograničavanja korupcije i njegov značajan deo jeste neuporedivo veća javnost. Međutim, nije dovoljno samo doneti dobar ili bolji zakon. Potrebno je izmeniti i druge propise, a pre svega mislim na Zakon o prekršajima, budžetske propise. Dakle, veoma je važno pitanje kakvi će biti podzakonski akti i naročito akti koji će urediti planiranje javnih nabavki, da se i dalje ne kupuje sve i svašta, da se uvede racionalnost.Planiranju nabavki se pridaje malo pažnje, a to je, složiće te se samnom, od izuzetno velikog značaja. Potrebno je efikasno sudstvo, dobar i objektivan rad sudova. Potrebna je politička volja i podrška da javne nabavke ne budu ono mesto, sredstvo za finansiranje političkih partija. Da bi se napravio efikasan sistem javnih nabavki, potrebno je takođe podizanje nivoa učešća građanskog društva u formulisanju, ali i nadgledanju izvršenja politika u oblasti javnih finansija. Možemo doneti najbolji mogući zakon, ali ako se on dosledno ne primenjuje, biće samo mrtvo slovo na papiru, neće doći do smanjenja korupcije, niti do očekivanih ušteda. Po meni, delimično centralizovane javne nabavke, koje za cilj imaju uštedu i kontrolu, mogu imati potpuno suprotan efekat, ako nema političke volje i to kod centralizovanih nabavki u oblasti zdravstva, železnice i školstva, gde država igra ulogu glavnog dobavljača, a često i ponuđača gde ta mesta mogu postati mesta za mnogo veće manipulacije. Još jednom ću ponoviti, Zakon o javnim nabavkama jeste sistemski. Od njegovog sadržaja, ali i od njegove doslovne primene, zavisi budžet Republike Srbije, posebno zavisi stepen zaduživanja naše države, samim tim zavisi i budućnost građana Srbije. Zato je potrebno da predlagač, u interesu svih nas, a pre svega u interesu građana Srbije, pokaže fleksibilnost i odgovornost i da ovaj zakon popravi usvajanjem amandmana. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ana Novković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, predloženi zakon važan je iz dva razloga. On predstavlja mehanizam za sprečavanje korupcije i dovodi do znatnih ušteda u budžetu i zato će ga URS, u danu za glasanje, podržati. Prethodni Zakon o javnim nabavkama imao je niz nedostataka. Pored toga što nije bio usklađen sa direktivama i praksom EU, na veliki broj nabavki zakon se nije primenjivao, nisu postojali mehanizmi za sprečavanje korupcije i sukoba interesa i ne uređenost nabavki u oblasti odbrane i bezbednosti je postojala. Sve ovo stvaralo je pogodno tlo za korupciju. Naravno, na kraju su ceh plaćali građani, jer su mnogi ugovoreni poslovi i nabavka robe bivali pretplaćeni, dato je mnogo više novca nego što je bilo potrebno. Koliko je ovo sve bilo unosno, jasno se vidi po tome da su se mnoge firme osnivale samo da bi učestvovale u javnim nabavkama, dobijale poslove bez obzira što imaju samo 1-2 radnika i kao pijavice se prilepljivali na budžet i tako crpili novac. Ova Vlada je odlučna da se obračuna sa korupcijom i to pokazuje svakoga dana. Osim toga, što treba otkriti i procesuirati odgovorne za korupciju u prethodnom periodu, potrebno je delovati preventivno i korupciju sprečiti. Ovaj zakon upravo to čini, jer se njime uspostavljaju mehanizmi za sprečavanje korupcije i sukoba interesa, kao i za njegovo blagovremeno otkrivanje. Ovim zakonom uvodi se obavezno planiranje javnih nabavki, što do sada nije bio slučaj, utvrđuju se jasne procedure dodele ugovora, podstiče se transparentnost i konkurencija, skraćuje se vreme potrebno za sprovođenje postupka, sprečavaju se ne opravdane izmene ugovora i uspostavlja se brz i efikasan sistem revizije postupka javnih nabavki, što je jako važno, kroz davanje posebnih ovlašćenja Republičkoj komisiji za zaštitu prava i Komisiji za zaštitu konkurencije. Sve ove mere treba da dovedu do sprečavanja korupcije i sukoba interesa. Nemamo pravo da se odnosimo prema državnom novcu, odnosno prema novcu građana na način da on završava u privatnim džepovima, a da se poslovi usluga i nabavljana dobra pretplaćuju na štetu građana. Drugi važan segment ovog zakona jesu uštede i ovaj zakon stvara preduslove za velike uštede novca građana. Po podacima, ukupna vrednost evidentiranih javnih nabavki u 2011. godini u Srbiji iznosila je oko 293 milijarde, mada je to verovatno više, jer mnoge javne nabavke uopšte nisu bile evidentirane. Neka se primenom ovog zakona uštedi makar 10-15%, pa je to značajno. Taj novac može se iskoristiti na dobrobit svih građana, da se uloži u otvaranje novih radnih mesta, u razvoj infrastrukture u čitavoj Srbiji i za socijalna davanja. Ono što je nama jako važno jeste i finansijska disciplina koju ovaj zakon omogućava. Kada je formirana ova vlada i parlament počeo da radi, kada su zakonu počeli da nam stižu, videli smo da je rupa u budžetu ogromna, da postoje dugovi u zdravstvu od 26 milijardi, da je država morala da isplati dugove građevincima i putarima, znači, dugovi su postojali na sve strane. Tako više ne možemo da se ponašamo, finansijska disciplina je veoma važna. Mora da se uštedi bukvalno svaki dinar u budžetu i ovo jeste jedan dobar preduslov za te uštede. Da je ova vlada odlučna da stane na put korupciji govori i to da je u nedavne izmene Krivičnog zakonika uneta i odredba, odnosno zloupotreba u procesu javne nabavke, da je to krivično delo, što do sada nije postojalo. Ono što je veoma važno, ovim zakonom poslaćemo i dobru poruku potencijalnim ozbiljnim investitorima i stvorićemo povoljan ambijent za ulaganja. Svaki ozbiljan investitor želi red u državi, želi finansijsku disciplinu. Šta je nama važnije nego otvaranje novih radnih mesta? Ono što ovom zakonu daje dodatnu težinu jeste što je usklađen sa direktivama EU, što je postojala kvalitetna javan rasprava, što je učestvovao u njemu veliki broj učesnika i što je značajan broj sugestija i predloga usvoje. Zbog svega ovoga URS u danu za glasanje podržaće ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javne nabavke su u Srbiji u prethodnom periodu nažalost postale sinonim za korupciju. Ovaj predlog zakona zaista pravi određene pomake, kako bi se taj problem prevazišao. Neka rešenja koja su predviđena u predlogu ovog zakona su zaista dobra, ali DSS na čitav niz predloženih rešenja i na pojedine grupe članova koji su ovde predloženi ima vrlo ozbiljne zamerke. Republička komisija za zaštitu prava ovim zakonom se pretvara u specifičan sud koji ima nadležnosti koje, po nama, ne bi trebalo da stoje kod Republičke komisije. Naime, ona će odlučivati u postupcima zaštite prava kupovine i zakupa nepokretnosti od strane državnih organa. Ona će kontrolisati sprovođenje odluka koje donosi, čime se na direktan način ulazi u ingerencije DRI. Ona će izricati novčane kazne, voditi prekršajne postupke, poništavati ugovore zaključene u ovom postupku, neki od ovih poslova imaju klasičnu sudsku nadležnost, a podsećam vas da u zemlji Srbiji funkcionišu organi, odnosno sudovi za prekršaje, koji bi trebalo da se bave ovim poslom. Članovima Republičke komisije je dato pravo da bez odluke suda zapečate prostorije i dokumentaciju naručioca, da uzimaju izjave. Po nama, ove radnje su predviđene nekim drugim zakonskim propisima i date nadležnosti državnim organima koji ovo treba da rade. Nije nam jasno zašto članovi Republičke komisije ne mogu da budu diplomirani pravnici. Podsećam da je jedna od nadležnosti i vođenje prekršajnog postupka. Nigde iz zakona se ne vidi kako će biti postavljen predsednik Republičke komisije, da li će na osnovu konkursa u skladu sa proklamovanim ciljevima Vlade, da će se pristupiti departizaciji, ili će to ponovo biti neko od stranačkih prvaka stranaka iz vladajuće koalicije. Postupak pregovaranja je veoma diskutabilan po pitanju konkurencije. Pregovaranje po hitnom postupkuzaista treba smanjiti na razumnu meru, ali to je jedini postupak u kome se odstupa od suspenzivnog dejstava zahteva za zaštitu prava. Imaćemo situaciju da, ako naručilac krene u ovakav postupak , preduzme određene aktivnosti i neko od ponuđača se žali, naručilac ne prekida svoje aktivnosti, već nastavlja realizaciju postupka kao da se ništa nije dogodilo i kao finale tog postupka zaključuje ugovor. Ponuđač koji se žali je uspeo da dokaže da je tender bio protivzakonit, kao jedinu mogućnost ima da se obrati sudu i da u sudskom postupku traži nadoknadu štete. Predlog zakona predviđa značajno proširenje kruga postupaka koji će se sprovoditi bez državne kontrole i to nije dobro. Ne zna se o kojim naručiocima je reč, ne zna se koje su javne nabavke u pitanju i nepoznata je činjenica kolike su vrednosti tih nabavki, da bi bile izuzete od primene Zakona o javnim nabavkama. Nosioci isključivih prava, to su pojedini delovi EPS, Elektromreže, distribucija gasa, kao i nosioci posebnih prava, kao što je oblast telekomunikacija, su u članu 7. Predloga zakona isključeni iz primene ovog zakona. Podsećam vas i ukazujemo na to da su u pitanju postupci od najveće vrednosti, višemilionski, čak i kada govorimo u evrima. Svima je poznato dobro da su u prethodnom periodu, recimo dobavljači iz oblasti energetike, osnivali svoje preduzeće "ćerke" kojoj su poverili svoje nabavke, nisu sporovodili postupak javnih nabavki, a ta "ćerka" firma uopšte ne sprovodi nikakav postupak, niti se zna kako su angažovani podizvođači za ove firme. Predlog ovog zakona predviđa i da se imenuje lice iz reda istaknutih stručknjaka u oblasti javnih nabavi, ili da taj posao obavlja neko udruženje koje se bavi javnim nabavkama. To je tzv. građanski nadzor. Ovo lice preuzima značajan deo posla koji spada u direktnu nadležnosti DRI. Nije jasno iz Predloga zakona koja su njegova ovlašćenja. On o uočenim nepravilnostima obaveštava državne organe i javnost. Međutim, kako je to predviđeno, on nadgleda sve tendere čija je vrednost veća od milijardu dinara. To su ozbiljni tenderi, ozbiljni poslovi, ali nije nam jasno kako će ovo lice koje se bavi tako značajnim postupcima volonterski raditi ovaj posao, jer nije predviđena nikakva naknada za njegov rad. Nisu predviđene nikakve sankcije ukoliko to lice nesavesno posluje, ukoliko pokrene postupak i stopira određenu proceduru, a na kraju se ispostavi da nije bilo u pravu. Nije nam jasno zašto naručilac nije dužan da objavi plan nabavke na Portalu javnih nabavki i na svojoj internet stranici. Mislimo da bi se na ovaj način povećao broj ponuđača, da bi oni mogli u jednom realnom vremenu, ukoliko vide šta je naručilac stavio na svoju internet stranicu, da se bolje pripreme, adekvatnije pripreme, kako bi učestvovali u postupku. Takođe nije jasno zašto postupak, odnosno objavljivanje tenderske dokumentacije i izvršenih javnih nabavki se ne nalazi odmah na Portalu nakon usvajanja ovog zakona. Pravne pretpostavke, odnosno prepreke za to ne postoje. Ukoliko u 21. veku imamo problem sa tehničkim nedostacima, onda mislim da to nije dobro. Što se tiče člana 94, smatramo da je potrebno preciznije definisati rok koji je naručilac dužan da odredi ponuđaču i da umesto, kako to stoji, primerenog roka, taj rok bude najduže 20 dana. Demokratska stranka Srbije je uložila amandman i na ovaj član. Takođe oko registra ponuđača uopšte nije precizirano. Tu stoji da će voditi organ nadležan za registar. Koji je to organ? Da li je to Agencija za privredne registre ili neko drugo telo, iz ovog zakona se ne vidi. Govorilo se ovde o kaznenim odredbama koje su predviđene u ovom zakonu. Mislimo da njih treba pooštriti, jer pojedine sankcije su, ne mogu da kažem baš besmisleno male, ali mi smo čak bili na ideji da se predloži i krivična odgovornost za pojedine učesnike u ovom postupku, ukoliko hoćemo zaista preventivno da delujemo. Možda to nije tema ovog zakona, ali potrebno je produžiti svakako i rok zastarelosti sa jedne na tri godine za pokretanje prekršajnog postupka, jer sigurni smo da DRI i ovim organima koji su predviđeni ovim zakonom treba omogućiti da imaju dovoljno vremena kako bi pokrenuli određeni postupak i kako bi izvršili reviziju na kvalitetan način. Ponavljam još jednom, zakon nudi dobra rešenja, ali zaista ima i određenih nedoumica koje su se javile kod nas. Zbog toga je DSS podnela gotovo 30 amandmana kojima pokušavamo da učinimo ovaj postupak transparentnijim i da sve ovo izgleda mnogo bolje nego što je predloženo, kako bi sprečili da javne nabavke i dalje budu sinonim za korupciju u Srbiji. Hvala najlepše.
Reč ima Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se prethodnom govorniku na nekim kritikama, ali neke stvarno nemaju mesta. Ukoliko bi objavili ceo plan javnih nabavki, odnosno kada bi taj plan bio dostupan, to bi bilo jedan od načina da se ponuđači dogovore. Oni koji učestvuju u postupku javnih nabavki kao izvođači imali bi priliku da se dogovaraju. Onda zakon jednostavno gubi smisao. Sa druge strane, kada je u pitanju krivična odgovornost, jeste, postojala je praksa jedno vreme u zakonodavstvu Srbije da su krivične odredbe bile pisane u zakon koji nije Krivični zakonik. Mi smo, nadam se, sa tom praksom završili. Imali smo pre samo nekoliko dana izmene i dopune Krivičnog zakonika, gde su konačno i zloupotrebe u postupku javnih nabavki postale krivično delo. Da li to može da bude zastarevanje za godinu, dve ili tri, to je stvar oko koje možemo da se dogovaramo, ali treba prestati sa tom praksom da imamo više paralelnih zakona koji regulišu jednu materiju koja treba da bude regulisana jednim posebnim zakonom. U svakom slučaju, pažljivo ćemo razmotriti vaše amandmane i videti koji su prema našim procenama oni koji će poboljšati kvalitet zakona.
Hvala. Reč ima Miroslav Petković, replika. Izvolite.
Gospodine Arsiću, da li to znači da se ponuđači do sada nisu dogovarali? Valjda zbog toga i menjamo ove odredbe. Po nama je zaista normalno da se stavi sve na sajt, pa neka oni vide u kojim će postupcima učestvovati i gde mogu da dobiju određeni posao, ukoliko se ovaj zakon bude primenjivao onako kako jeste predviđeno. Što se tiče krivično-pravnih odredaba, nisam ni rekao da one treba da se nalaze u ovom zakonu, ali to je problem koji već imamo jedan duži period u ovom parlamentu. Prvo smo usvojili budžet, pa smo onda nakon sedam dana raspravljali o Fondu za zdravstvo, gde smo u javni dug ubacili milijarde i milijarde dinara. Prošle nedelje smo raspravljali o Krivičnom zakoniku u kome se ne nalaze odredbe vezane za krivičnu odgovornost. Naravno da nisam mislio da u Zakonu o javnim nabavkama treba da stoje ove odredbe. Tako da, postoji stalno tu neko kašnjenje, bar za sedam dana, ali mislim da će se u praksi pokazati da to nije dobro. Pozivam vas još jednom da zaista ozbiljno razmotrite amandmane DSS, jer naša namera jeste zaista krajnje dobronamerna, da ovaj zakon popravimo u onim segmentima koliko je to moguće. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Zakon o javnim nabavkama i nema potrebe da ponavljam, naravno da će poslanički klub SPS podržati ovaj zakonski predlog. Između ostalog, svojim potpisima samo kao predlagači podržali ovaj zakonski predlog. Ono što želim da kažem na samom početku jeste da je prvi Zakon o javnim nabavkama u Srbiji stupio na snagu 2002. godine i pretrpeo je brojne izmene i dopune. Važeći zakon je u primeni od januara 2009. godine. Ono što je interesantno, i jedan i drugi zakonski predlog, i ovaj aktuelni i onaj koji je stupio na snagu 2002. godine, doneti su po hitnom postupku. Kao jedan od suštinskih razloga za donošenje i jednog i drugog zakonskog predloga je bilo usklađivanje, odnosno harmonizacija našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU, odnosno ubrzavanje procesa pridruživanja EU. Složiću se sa malopređašnjim konstatacijama, mislim da je propuštena prilika da se uredi, da se unapredi proces javnih nabavki u Srbiji i da se uskladi sa regulativom EU, kada je reč i o prvom i o drugom zakonu. Isto tako mislim da praksa i iskustvo u sprovođenju ovih zakona moraju biti izneti, kao i jedna opšta ocena da li su problemi nastajali u sprovođenju zakona ili je manjkavost samo u odredbama zakona, ili su problemi nastajali i usled sprovođenja zakona i u određenim lošim rešenjima, kada je reč o zakonu. Moje lično viđenje je da su izmene, kada je reč i o prvom i o drugom Zakonu o javnim nabavkama, vršene ad hok, radi prilagođavanja procedure za određene poslove. Takva praksa je definitivno poništila one osnovne principe, one osnovne uzance i razloge zbog kojih je usvojen i donet zakon. Kada kažem takva praksa, definitivno je postojao i veliki broj izuzetaka iz primene. Netransparentno su podzakonskim aktima uređene nabavke malih vrednosti. O tome je govorio i ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba SPS, gospodin Radenković. Nisu dobro propisani i nekako su prethodna iskustva i promene koje su se dešavale doprinele da zakon izgubi svoj antikorupcijski značaj i kontrolu vršenja javnih prihoda, a pre svega kada je reč o velikim poslovima sa značajnim sredstvima. Malopre je neko o tome govorio, a ja želim to da ponovim, predstavnici DRI jesu vršili kontrolu 47 subjekata. To je manji uzorak od 1%. Na kraju prošle godine utvrđena je nabavka dobara i usluga suprotnih zakonu u iznosu od 85 milijardi dinara. Dakle, uzorak koji je manji od 1% i zaista ovi podaci jesu katastrofalni i frapantni. O pojedinim odredbama ovog zakonskog predloga mislim da je gospodin Radenković dovoljno govorio, ali ono što želim da kažem jeste da je pred nama zakonski predlog koji jeste i sistemski i antikorupcijski i rekao bih da jeste revolucionaran, kada je reč o ovoj izuzetno važnoj i značajnoj oblasti u Srbiji. Verujemo da će usvajanjem ovog zakonskog predloga biti stvorena jedna bolja poslovna klima u Srbiji, da će Srbija pokazati da je u institucionalnom smislu uređena država i da neće biti dozvoljeno ni rasipanje, ni neracionalno trošenje novca građana, kao i to da će građani Srbije znati kako se troši njihov novac. Dakle, ovaj zakon jeste jedna jasna poruka i za međunarodne finansijske institucije i za strane investitore, jer pokazuje odlučnost i opredeljenost vladajuće koalicije, Vlade Republike Srbije da uredi i reguliše pitanje javnih nabavki. Ovaj zakon jeste garant i uštede i transparentnosti, bolje kontrole i discipline, ali i efikasnijeg sankcionisanja onih koji neće poštovati ovaj zakon u narednom vremenskom periodu. Svakako da će ovako definisan zakon biti značajan i važan instrument u jednoj kontinuiranoj, uspešnoj i odlučnoj borbi protiv korupcije. Treba da doprinese konsolidaciji javnih finansija, što je takođe izuzetno važno. Uštede koje će biti ogromne značajno će doprineti realizaciji onog hrabrog cilja Vlade Republike Srbije da budžetski deficit bude prepolovljen. Predlog zakona o javnim nabavkama, i o tome je maločas bilo reči, jeste u skladu sa evropskim standardima. Ne usvaja se i ne razmatra, kao prethodna dva, po hitnom postupku. Održana je jedna kvalitetna javna rasprava, što je zapravo omogućilo da sve zainteresovane strane daju svoje sugestije, da sve zainteresovane strane daju svoje predloge, s tim što, naravno, još uvek ima vremena za sve predloge koji će doprineti da ovaj zakonski predlog bude još kvalitetniji. Danas je rasprava u načelu, a narednih dana će biti vođena rasprava u pojedinostima. Važno je usvojiti ovaj zakonski predlog, ali ono što je daleko važnije jeste svakako njegova primena. Dakle, jedna od najosetljivijih oblasti u kojima se javlja korupcija koja degradira, koja ugrožava i vladavinu prava i društvenu pravdu, ugrožava i stabilnost demokratskih institucija, jeste upravo oblast javnih nabavki. Zato je izuzetno važno što pre usvojiti i primenjivati zakon koji će na kvalitetan način urediti ovu izuzetno važnu, značajnu i osetljivu oblast u Srbiji. Dakle, usvajanjem ovog zakonskog predloga pravimo jedan kvalitativan pomak, pravimo jedan ogroman korak napred u uvođenju reda u javnim nabavkama. Ovaj predlog, još jednom želim da ponovim, imaće podršku poslaničkog kluba SPS. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević. Vaše raspoloživo vreme je šest minuta. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, LDP u Danu za glasanje neće podržati predloženi Zakon o javnim nabavkama, prevashodno zbog nejasnoća i nekih kontradiktornosti koji se javljaju u samom Predlogu zakona, ali i zbog atmosfere u kojoj se on donosi, odnosno o povećanju stepena očekivanja javnosti od ovoga predloga zakona. Podsetiću vas da pojedini funkcioneri vladajuće SNS licitiraju sa brojem miliona evra koliko će ovaj zakon da uštedi u narednim godinama. Kreće se od 600 miliona evra, pa dolazi do jedne milijarde evra. Ako je to istina, onda mi kao država ćemo apsolutno rešiti problem našeg budžetskog deficita. Mi smo samo pre mesec dana usvojili budžet za 2013. godinu, gde smo definisali da je budžetski deficit za 2013. godinu milijardu i 200 miliona evra. Ako je istina da će sprovođenje odredaba ovoga zakona o javnim nabavkama doneti te uštede od 600 miliona evra do jedne milijarde, mi ćemo na jedan efikasan način rešiti problem budžetskog deficita. Naravno, i vi i javnost stručna zna da to nije istina i upravo je taj zakon o budžetu za 2013. godinu najbolji pokazatelj i dokaz u neispravnost iznetih procena. Jer, da nije tako, Zakon o budžetu bi bio donesen posle ovog zakona o javnim nabavkama i količina novca koja je u tom budžetu za 2013. godinu izdvojena za javne nabavke bila bi smanjena za ovaj procenat, odnosno broj o kojima govore predstavnici vladajuće koalicije. Takođe, sam zakon određuje da pojedina tela koja se bave javnim nabavkama će se konstituisati u 2013. godini u roku od tri do šest meseci. Samim tim, možemo reći da je celokupna 2013. godina izgubljena godina, bar što se tiče ušteda o kojima govore predstavnici vladajuće koalicije. LDP je podnela nekoliko, čini mi se, izuzetno važnih amandmana na ovaj predlog zakona. Iako je u Predlogu ovoga zakona definisana jedna odredba koja govori o sprečavanju korupcije i sukobu interesa, mi u LDP mislimo da ovo što piše, naročito u članu 21, a odnosi se na zaštitu uzbunjivača, nije dovoljno. Zbog toga je LDP podnela jedan amandman, mada kada govorimo o zaštiti uzbunjivača, LDP smatra da je naš predlog koji smo uradili, Zakona o zaštiti uzbunjivača, jedan najbolji celoviti način sprečavanja osvete onim licima koji su uzbunjivači u javnim preduzećima, državnim institucijama ili u bilo kom drugom organu upravljanja. Naš amandman govori da ono lice koje ukaže na zloupotrebu u procesu javnih nabavki, ne može da snosi odgovornost, odnosno da ne može da bude otpušteno, da mu se otkaže ugovor o radu ili da bude premešteno na druge poslove. Takođe, mi imamo jedan važan amandman koji se odnosi na donošenje internog akta koji treba naručilac da uradi u kome bi se, između ostalog, definisali i način nabavke, odnosno plan javne nabavke, mi mislimo da sadržinu tog akta treba da definiše Vlada, a da Uprava za javne nabavke treba da da samo saglasnost da li je taj akt koji donosi naručilac u skladu sa aktom koji je definisala Vlada. Takođe, u Predlogu zakona ima nekih dosta nejasnoća, pa tako ako govorimo o neuobičajenoj ceni koja je definisana članom 92. Predloga zakona, kaže se da neuobičajeno niska cena u smislu ovog zakona je ponuđena cena koja značajno odstupa u odnosu na tržišnu neuporedivu cenu. Mislimo da je prosto preširoko definisano značenje u odnosu na tržišnu neuporedivu cenu. Mi smo dali jedan amandman koji jasno definiše koji je to procenat i kod nas se kaže da ako je ponuda za 20% niža od proseka svih ponuđenih cena, u svim podnetim ponudama u konkretnom postupku javne nabavke. Mislimo da na ovaj način možemo na jedan efikasan način da definišemo ovu jednu opštu odredbu. Pored ovih naših predloga, rekao sam da ima dosta nejasnoća u ovom predlogu zakona, pa tako već u samom članu 3. gde se definišu značenja izraza imamo jedan izraz "uporediva tržišna cena" koja se definiše kao cena na relevantnom tržištu pa se postavlja ovde pitanje šta je to relevantno tržište. Ili pod tačkom 33, kaže se – prihvatljiva ponuda je ponuda koja je blagovremena, koju naručilac nije odbio zbog bitnih nedostataka, a da nigde u zakonu kasnije nisu definisane šta su to bitni, a šta su to nebitni nedostaci u jednoj ponudi. Član 36. a o tome smo već dosta govorili je član koji apsolutno će omogućiti dalju korupciju u javnim nabavkama. Mi mislimo da je izuzetno neophodno da se ovaj član ili bolje definiše ili na bilo koji način izmeni. LDP kao što sam reka, u Danu za glasanje, neće podržati ovaj zakon. Hvala.
R eč ima narodni poslanik Irena Vujović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, Zakon o javnim nabavkama novi je značajan korak u odnosu na postojeći. On je veoma detaljan i uvođenjem novina značajno se sprečava korupcija i ojačava konkurencija. Predviđene su brojne mere kojima bi se ublažile ili otklonili postojeći nedostaci, kao što je neopravdana primena pregovaračkog postupka bez objavljivanja javnog poziva, netransparentne male nabavke, sprovođenje nabavki bez primene Zakona o javnim nabavkama iako za to ne postoje uslovi. Ovim zakonom se daju šira ovlašćenja DRI, Agenciji za borbu protiv korupcije, Upravi za javne nabavke i Komisiji za zaštitu prava ponuđača. Tri osnovna i najvažnija koraka u sprovođenju, ispravnom sprovođenju javnih nabavki jesu pre svega izvršiti pravilnu procenu vrednosti javne nabavke u planu nabavki za tekuću godinu, zatim, omogućiti maksimalnu transparentnost postupka i sprovoditi rigoroznu kontrolu javnih nabavki. Izuzetno je važno da se pravilno proceni vrednost javne nabavke na godišnjem nivou. Ukoliko se vrednost javne nabavke iz neznanja ili namerno višestruko proceni u odnosu na tržišnu cenu, stvara se prostor za odlivanje sredstava i mogućnost korupcije. Drugim rečima, ako je procenjena vrednost u skladu sa tržišnom cenom, ma koliko da se favorizuje neki ponuđač, nemoguće je bezočno odlivanje ogromnih sredstava. Svaku pojedinačnu nabavku i njenu vrednost treba da sadrži plan nabavke za tekuću godinu, koji se sastoji od plana javnih nabavki i plana nabavki na koji se zakon ne primenjuje. Novim zakonom o javnim nabavkama detaljnije se određuje sadržaj plana nabavke, zahteva se da naručilac navede razloge i opravdanost svake pojedinačne nabavke, način procenjivanja vrednosti i način ispitivanja istraživanja tržišta, kao i odgovornost za planiranje. Formu i sadržaj plana nabavke i izveštaja o njegovom izvršenju bliže uređuje Uprava za javne nabavke. Naručilac je dužan da dostavi plan u elektronskom obliku Upravi za javne nabavke i DRI. Naručilac u planu posebno navodi ukoliko vrši nabavku preko tela za centralizovane nabavke. To je delimično novina u ovom zakonu o javnim nabavkama i njenom primenom se takođe ostvaruju značajne uštede. Centralizovane nabavke sprovodi Uprava za zajedničke poslove i u njenom domenu je pre svega nabavka potrošnih dobara, dobara koja su standardizovana i usluga koja se ponavljaju a nisu specifična. U planu se navodi odredba Zakona o javnim nabavkama na koje se on ne primenjuje. Znači, novina ovog zakona je uvođenje u zakonske okvire nabavke koje se do sada nisu primenjivale, odnosno sprovodile bez primene zakona, kao što su nabavke koje se finansiraju iz inostranih kredita, kupovina i zakup nepokretnosti, odnosno tzv. poverljive nabavke. U novom zakonu je značajno povećana javnost i transparentnost postupka u odnosu na postojeći, što automatski povećava konkurenciju, a i smanjeni su troškovi oglašavanja. Samo neki oglasi se oglašavaju u "Službenom glasniku", a ostali na portalu javnih nabavki i internet stanici. Postupci u kojima je bilo najmanje transparentnosti i najmanje konkurencije, jer su pregovarački postupci bez objavljivanja javnog poziva i postupak javne nabavke male vrednosti. Kod pregovaračkog postupka, bez objavljivanja javnog poziva, uvodi se prethodna kontrola Uprave za javne nabavke. Naručilac je dužan da pre pokretanja pregovaračkogpostupka, traži od Uprave mišljenje. Tek po donošenju pozitivnog mišljenja, onda kreće obaveštavanje o pregovaračkom postupku. Ovo mišljenje, samo u slučaju hitnih javnih nabavki se izostavlja, u slučaju elementarnih nepogoda, kada prosto nemamo vremena da sačekamo od Uprave mišljenje. Kod postupka javne nabavke malih vrednosti, uvodi se obavezan naručilac, a da pored toga što poziva najmanje tri ponuđača, koji su po njegovim saznanjima sposobni da učestvuju u nabavci. Istovremeno, objavljuje poziv za podnošenje na portalu javnih nabavki i na svojoj internet stanici. Ovim je takođe omogućena velika transparentnost, tako što ponuđači imaju informaciju sa portala i mogu da konkurišu. Uvode se i fleksibilniji postupci, kao što je konkurentni dijalog. Sa svakim ponuđačem se vodi dijalog, on može da ide u više faza i kada se nađe najbolje rešenje, onda se sprovodi javna nabavka, ali se čeka saglasnost od Uprave za javne nabavke. Ovo je takođe veoma transparentno i može da donese velike rezultate. E, sad, povećana transparentnost se ogleda i u komunikaciji zaposlenih na poslovima javnih nabavki, kao i u komunikaciji između zaposlenih i ponuđača, kada se prosto čitava ta prepiska vodi elektronskim putem ili pisanim putem. Ukoliko postoji negde prostora za korupciju, ona će biti zabeležena. Takođe je novina ovog zakona i spisak naručilaca. Pored jasne definicije pojma "naručilaca", odnosno subjekta koji moraju da primenjuju ovaj zakon o javnim nabavkama, neki od njih se ne pridržavaju toga. Zbog toga, ovakav spisak je uvek dostupan i poverljiv od strane svih građana. Prosto, građani mogu da vide ko su ta lica koja sprovode javne nabavke. Novi zakon takođe uvodi i registar ponuđača. Predviđeno je APR, odnosno Agencijom za privredne registre, da se vodi registar ponuđača, koji ispunjavaju obavezne uslove za učešće u postupku. Ovaj registar se ažurira na mesečnom nivou i samim tim i ponuđačima je daleko lakše učešće, s obzirom da nema glomazne dokumentacije, već naručilac ako želi da proveri ponuđača, prosto, ode na zvanični sajt APR. Takođe je zanimljivo da je u novi zakon navedeno i izveštavanje ponuđača, odnosno, ako ima puno odbijenih, ako su skoro svi odbijeni, oni imaju mogućnost da razgovaraju sa članovima komisije, da vide koji su razlozi njihovog odbijanja i kako je do toga došlo, kako bi se spremili za neke od budućih tendera. Treba naglasiti da su posebno regulisane nabavke u oblasti odbrane i bezbednosti. One se sprovode kao javne nabavke, što ranije nije bilo tako transparentno. Sada se isto nalaze u sistemu javnih nabavki, osim u nekim veoma poverljivim nabavkama. Znači, kontrolu u javnim nabavkama ne treba posebno objašnjavati. Kao što je i pomenuto, jedna od prvih mera uvedenih jeste prethodna kontrola Uprave za javne nabavke, kod pregovaračkog postupka bez objavljivanja javnog poziva. Kod tog pregovaračkog postupka, bez objavljivanja javnog poziva, odnosno ovom prethodnom kontrolom se traži od Uprave mišljenje, a takođe je slično i sa konkurentnim dijalogom, gde treba da se od Uprave pribavi saglasnost i tek onda da se sprovode nabavke. U novom zakonu o javnim nabavkama se predviđa i obaveza naručioca da donese akt kojim se bliže određuje postupak javne nabavke, naročito kod planiranja nabavki i kontrole javnih nabavki, praćenja izvršenja ugovora. Sadržinu ovog akta određuje Uprava za javne nabavke, a naručilac kod koga vrednost javnih nabavki prelazi milijardu dinara na godišnjem nivou, je dužan da obrazuje i posebnu službu za kontrolu javnih nabavki. U slučaju kada naručilac sprovodi postupak javne nabavke, koja je veća od 700 miliona dinara, postupak je dužan da sprovodi građanski nadzornik. To je lice koje ima društveni ugled i njegovo imenovanje bliže uređuje Uprava za javne nabavke. Takođe se uvodi zaštita lica koja prijave korupciju, što je veoma važno. To su lica koja su zaposlena na poslovima javnih nabavki. Ukoliko oni prijave korupciju u dobroj veri, oni ne mogu biti otpušteni niti premešteni na drugo radno mesto. Takođe, šta treba reći, ukoliko ponuđač, odnosno zainteresovano lice u postupku javne nabavke povredi konkurenciju, postoji Komisija za zaštitu konkurencije koja može izreći zabranu ovom ponuđaču učešća u postupku javne nabavke do dve godine. Ono što treba posebno istaći, da su ovim zakonom pooštrene kaznene odredbe i da zastarelost gonjenja za prekršaje je produžena na tri godine od dana načinjenog prekršaja, što je ranije bio slučaj do godinu dana. Srpska napredna stranka će naravno pozitivno prihvatiti ovaj zakon u danu za glasanje, glasaće za njega. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dušica Morčev. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, kao što su svi prethodnici govorili o ovom zakonu, to je da je ovaj zakon izuzetno važan i jedan od najvažnijih sistemskih zakona, jer reguliše jednu izuzetno osetljivu oblast što se tiče javne potrošnje, a to je kontrola sprovođenja javnih nabavki. Kao što svi znamo, velike zloupotrebe su bile u ovoj oblasti. Prethodni govornici su naglasili da su investicije u Srbiji bile ugrožene, te da smo zbog ove oblasti koja nije bila adekvatno regulisana, investitore odvraćali, jednostavno od nas, zbog toga što su znali da ovde jednostavno postoji korupcija u ovom delu sprovođenja javnih nabavki i zbog komplikovane procedure i te same birokratske procedure, koja je do sada bila propisana da bi učestvovali na javnim nabavkama. Zbog značaja ovog zakona, DSS i naša poslanička grupa je vrlo ozbiljno pristupila razmatranju ovog zakona. Konsultovali smo se sa licima koja svakodnevno rade po ovom zakonu, koja su stručnjaci u ovoj oblasti i zaista moramo da kažemo da se vidi pozitivan pomak, što se tiče regulisanja i regulative u ovoj oblasti. Pored tih pozitivnih pomaka koje mi svi želimo da oni u praksi daju konkretne dobre rezultate, uočili smo i neke propuste. Zato smo podneli preko 20 amandmana, jer želimo da popravimo predloženi zakon i da zakon koji će biti usvojen u ovom parlamentu bude najkvalitetniji u ovom trenutku koji može da bude donet. Naglasiću još jednom, svima nam je u interesu da se ova oblast reguliše najbolje moguće. Verovatno ćemo morati da kroz određeno vreme opet razgovaramo o ovomzakonu, kada budemo videli praksu, tj. kako se sprovodi na delu, na terenu, iz prakse oko sprovođenja javnih nabavki. To je jednostavno toliko osetljivo, da će sigurno morati da doživi još dorada, ali hajde sada da vidimo i da svi doprinesemo u ovom trenutku što vidimo, da sada ovo rešenje bude što kvalitetnije i pozivam predlagača da razmotri amandmane DSS, jer smo dobronamerno želeli da poboljšamo predloženi zakon. Sada bih naglasila neka dobra rešenja koja će zaista doprineti da sve ovo bude, ova oblast bolje regulisana. Jedna od njih je i javno objavljivanje spiska naručioca. To je važno jer je dolazilo u praksi do nedoumice, ko sve potpada pod Zakon o javnim nabavkama, pa se nije znalo jasno koji su sve naručioci, koji se pozivaju i potpadaju pod odredbe ovog zakona. Sada će to biti regulisano jasno. Ono što je isto važno, to je da je uveden manji formalizam prilikom odbijanja ponuda uvođenjem instituta, bitni nedostaci ponude. Praksa je pokazivala da su se često odbijale najpovoljnije ponude, koje su bile najpovoljnije po ceni ili najkvalitetnije, zato što je naručilac posla odbijao te ponude, pozivajući se na neke nebitne elemente, a to je recimo, falio je paraf negde ili je došlo recimo da je ručno popunjavano, a nije elektronski popunjena dokumentacija. Znači, to su koristili da diskvalifikuju one ponuđače koji su bili najkvalitetniji možda ili najpovoljniji, jednostavno, naručiocu nisu odgovarali. Ovim ćemo uspeti da sprečimo ovakve zloupotrebe. Povećanje transparentnosti postupka, kroz obavezu objavljivanja oglasa konkursa, dokumentacije, na portalu javnih nabavki je izuzetno važno. Ono će dovesti do ušteda oko pripreme ponude. Takođe će uštede imati i ponuđači, moći će da skidaju tendersku dokumentaciju, neće morati da je otkupljuju, tj. da plaćaju za nju da bi je preuzimali, tako da imamo uštedu i sa strane naručioca koji sada neće morati da daje oglase i da oglašava, nego će to samo objavljivati na svojoj internet stranici, biće na portalu javnih nabavki. Ono što je dobro i što bi možda naglasila, to je restriktivnije definisanje aneksiranih ugovora o javnim nabavkama. U postojećem zakonu propisano je da 25% vrednosti može naknadno da se doda u ime dodatnih radova. U ovom predlogu zakona to je spušteno na 15% i mislimo da je to jako dobro. Ono što je takođe važno naglasiti, jedna važna izmena koja je dobra to je da ne sme proteći više od dve godine od zaključivanja prvobitnog ugovora. Dešavalo se u praksi da ugovori koji su potpisivani pre 20 godina, aneksirani su i tako nije bila transparentnost javnih nabavki, nego su se samo uvodili novi aneksi ugovora i na osnovu ugovora koji su i po više godina, čak i do 20 godina bili stari. Mislim na prvobitne osnovne ugovore. Ono što je za pohvalu je manja formalnost u utvrđivanju ispunjenosti obaveznih uslova za učešće time što je omogućeno da svi dokazi koji su dostupni na internet stranicama, budu prihvatljivi. Znači, ponuđač ne mora da ide i da vadi one obavezne uslove, da prikuplja dokumentaciju, sve ono što je dostupno i što može putem interneta da bude vidljivo, a to je uvođenje ovog registra ponuđača pri Agenciji za privredne registre. Mislimo da je to jako dobro i da će se u praksi pokazati kao dobro rešenje. Mala skeptičnost. Nadamo se da će, što se tiče poreske uprave i dostupnosti podataka o dugovanjima poreskih dužnika, verovatno treba vremena, oni moraju da unaprede svoj rad i da naprave svoju bazu podataka, tako da svi obavezni uslovi, a jedan od obaveznih uslova koje ponuđač treba da dostavi je da ima izmirene poreske obaveze, znači, verovatno će u startu, kada se bude ovaj zakon primenjivao, ostati obaveza da ponuđač mora da po starom da dostavlja potvrdu da je izmirio svoje obaveze, a da će u što kraćem roku poreska uprava imati tu bazu, da će i taj deo biti vidljiv javno, transparentno i na internet strani. Uvođenje socijalnog elementa u postupku javne nabavke takođe je za pohvalu. Predviđene su rezervisane javne nabavke za one ponuđače koji imaju zaposlena lica sa invaliditetom. To je jedna dobra stvar i koju želimo da pohvalimo. Osim pohvala koje sam navela, želim da ukažem i na neke odredbe koje sunove, koje su preuzete iz direktiva, koje se primenjuju u nekim zemljama i njihova praksa kako je pokazala, recimo, to je primer Slovenije, što se tiče konkurentnog dijaloga i sistema dinamične nabavke, nije lako koristiti u praksi, dovodi do nedoumica, do zabuna. Zato mi mislimo da bi možda bilo bolje da smo neke postojeće procedure unapredili, jer znamo, imamo praksu i ljudi koji sprovode javne nabavke već su prošli kroz to. Kao što znate, svi zaposleni u lokalnim samoupravama i u Republici su prolazili obuke oko toga i dobijali određene sertifikate kako mogu najkvalitetnije da sprovedu i da vode javne nabavke. Pitanje je sada šta ćemo raditi, da li ćemo obnoviti te sertifikate, prolaziti opet kroz obuke, morati da traže ta iskustva neka, da vide kako to da sprovedu zato što čak ni u zemljama u okruženju nema mnogo. Slovenija je nešto uvela i oni kažu da im nije dalo rezultate. To je jedna sugestija. Možda smo trebali postojeća da razvijemo. Neke od njih, to je otvoren postupak i restruktivni postupak. Možda je bilo bolje da smo to razvili, ali tu smo mi reagovali amandmanom. Nadamo se da ćete prihvatiti, jer je zaista jedna dobra namera. Pored toga, postoje neke odredbe koje su vrlo moderne i vidi se dobra namera oko sprečavanja korupcije. Tu mislim na odeljak sprečavanja korupcije i sukoba interesa. Zamolila bih predlagača da nam pojasni. Nismo razumeli kako će se to sprovoditi? Mislimo da će biti jako teško. Citiraću član zakona, to je član 25. predloženog zakona: Zabrana radnog angažovanja. Član upravnog nadzornog odbora, rukovodeće odgovorno lice, naručioc ili zaposleni na poslovima javnih nabavki, odnosno njegov bračni, vanbračni drug, srodnik kao što je brat od tetke, snaja, zet, tazbinsko srodstvo do drugog stepena, a krvno do trećeg stepena, ne može biti radno angažovano kod bilo kog pravnog lica kome je dodeljen najmanji posao putem javnih nabavki od strane tog naručioca. To je iznos od 5% vrednosti ugovora koji je zaključen u tom periodu, što kod malih naručioca može podrazumevati i najmanji posao koji se pribavlja narudžbenicom. I to u periodu od dve godine pre prestanka funkcije. Zamislite kako će ovo biti teško primenljivo, recimo, u malim mestima i sredinama, gde su ljudi povezani, gde imate mali broj firmi koje mogu da se jave. Malo je i onih koji su naručioci poslova. Razumem da je to dobra namera bila, ali ne znam kako će ovo biti regulisano. Zbog vremena ću sada skratiti, ali ukratko. Prvo, kako će da se dokazuje taj treći stepen krvnog srodstva? Jako će biti teško organu koji sprovodi. Trebaće mnogo ljudi za dokazivanje. Samo smo to hteli da ukažemo. Drugo, može da napravi dilemu u nekim manjim mestima. Neću dužiti zbog vremena, ima tu još nekih stvari na koje smo želeli da ukažemo, na koje će ukazati moje kolege, a i pričaćemo u raspravi u pojedinostima. Zaista smo želeli da unapredimo ovaj zakon. Želimo predlagaču, tj. Vladi da da rezultate koji su planirani, a to je da ušteda bude od 600 miliona do milijardu dinara. Nadam se da ćemo imati neki izveštaj o tome kolika je bila ušteda, da bismo baš govorili o onome koliko je ovo u praksi dalo rezultate. Znači, da li treba da menjamo ovaj zakon, da li imamo nešto posle donošenja ovog zakona, da neke odredbe nisu mogle da daju razultata, da bismo došli do što veće uštede i da bi zaista u Srbiji ova oblast bila što bolje regulisana. Hvala.
Hvala. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Ivan Joković, međutim nije tu, pa reč imanarodni poslanik Petar Petković. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, kao što je već rečeno, u zavisnosti od toga kako će se tretirati amandmani koje je podnela DSS, od toga će i zavisiti da li ćemo glasati za ovaj predlog zakona. Treba reći da predstavlja poboljšanje, ali smatramo da amandmanima koje smo podneli taj zakon može da bude još i bolji. Ovde ću konkretno govoriti o tri problema koji su predmet naših amandmana i da, prihvatanjem tih amandmana, mi bi, naročito kada je u pitanju borba protiv korupcije i mehanizmi koji bi postojali u ovom predlogu zakona, samim tim pomogli da država i uopšte javna preduzeća mnogo bolje funkcionišu. Prvo, želim da kažem da uvođenje dva nova postupka, kada je reč pre svega o okvirnom sporazumu i o konkurentskom dijalogu, je nepotrebno. Ovde je reč o postupcima koji su prepisani iz iskustva EU, a ja ću vam navesti primer Slovenije, gde se pokazalo da od trenutka uvođenja ova dva nova postupka pre šest godina nastali su grdni problemi. To pre svega govore ljudi koji se bave sprovođenjem zakona o javnim nabavkama u Sloveniji. Eto pokazatelja da nisu sva iskustva iz EU dobra i da se prosto prepisuju i ubacuju u normativni sistem naše zemlje. Na taj način, kako ste ovde naveli, uvođenjem ova dva nova postupka, ono što je posebno važno istaći jeste to da se pre svega dovode u pitanje osnovni instituti i to, pre svega, obezbeđivanje konkurencije i zaštita jednakosti ponuđača. Na primer, ukoliko naručilac traži ponuđače za izgradnju mosta, ne može se, jer je u pitanju projekat koji je veoma složen, do kraja, neuhvatljivo je utvrditi koji je ponuđač najkonkurentniji, najkvalitetniji i kada je reč o ceni i kada je reč o njegovoj stručnosti. Drugi gorući problem, na koji želim da ukažem, jeste pitanje kontrole postupka pregovaranja o hitnosti. Kako stoji u obrazloženju Predloga ovog zakona se kaže da udeo pregovaračkog postupka je oko 31% od celokupnih nabavki. Takođe, u tom obrazloženju stoji da je takav udeo neprihvatljiv za državu. Kada govorimo o pregovaračkom postupku, treba reći da 20% u okviru tog pregovaračkog postupka, čini pregovaranje o hitnosti. To je ta siva zona u koju treba uneti svetlo. To je amandman koji podnosi DSS, jer kada je reč o postupku o pregovaranju po hitnosti, tu imate odstupanje od suspenzije, dejstva zahteva za zaštitu prava. Šta to znači? Naručilac pokrene postupak, ukoliko neko od ponuđača se kasnije žali, jer uvidi da je tender namešten, on zapravo ne može ništa drugo da učini, jer je reč o postupku koji ide po hitnosti i naručilac ide do kraja u sprovođenju ovog postupka. Posle ponuđač može da se žali sudovima, ali iskustvo pokazuje da se oni ne žale, jer je u pitanju postupak koji traje više godina, a njemu treba posao i mora da se bavi onim od čega živi. Zbog toga je jako bitno da se definiše šta znači pregovaranje o hitnom postupku. Zbog toga je DSS podnela amandman gde kaže da je neophodno, kada je reč o hitnom postupku, da da pozitivno mišljenje Uprava o javnim nabavkama i to u roku od 24 sata. Naravno da ovakav postupak mora da postoji, posebno kada je reč o havarijama i kada je reč o elementarnim nepogodama. Na kraju želim da kažem nešto o nosiocima isključivih prava, kako stoji u ovom predlogu zakona, mislim pre svega na "Telekom", on je izuzet iz odredbi ovog zakona. Da pojasnim, DSS je i pre par godina pokrenula peticiju i u javnosti podigla veliki glas za očuvanje "Telekoma" i da to treba da postane državna firma i preduzeće. Međutim, ovde u ovom predlogu zakona stoji da se "Telekom" izuzima iz odredbi ovog zakona, ukoliko postoji konkurencija. Prema izveštajima RATELA se vidi da tu postoji monopol. Nemam ništa protiv takvog poslovanja "Telekoma", to je u redu. Ovde načelno govorimo, ako želimo da uvedemo red u javnim nabavkama, moramo i kada je u pitanju "Telekom", jer su u pitanju nabavke koje su više miliona evra za skupu opremu kada je reč o elektronskim komunikacijama. Zbog toga je jako bitno da i jedan od naručilaca u okviru ili smislu odredba ovog zakona, bude i "Telekom", da on ne sme da bude izuzet. Zato što je u pitanju preuzeće gde je država većinski vlasnik. Ona mora da bude ta koja će kontrolisati toliki novac, kada je reč o jednom ovakvom preduzeću. Tu su u pitanju ogromna sredstva i zbog toga država ne sme nemo da posmatra šta se tu dešava, jer u takvim velikim nabavkama imamo izvor korupcije, koja je predstavljala rak ranu ovog društva. Dakle, da zaključim, borba protiv korupcije predstavlja državno i nacionalno pitanje. Ovaj predlog zakona ide u tom pravcu da suzbije kriminal i korupciju. Jasno smo rekli da DSS podržava borbu i sve ono što je za očuvanje državnih i nacionalnih interesa. Podržaće i ovaj predlog zakona ukoliko prihvatite naše amandmane, koji su prijateljski amandmani, koji su za ostvarenje cilja ovog predloga zakona koji se nalazi pred nama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Jadranka Joksimović. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi potpredsedniče, drage kolege narodni poslanici, zaista sam zadovoljna što danas imamo priliku da učestvujemo u raspravi o ovako važnom zakonu, koji je jedan od najvažnijih sistemskih zakona za našu državu. Podsetila bih građane Srbije da je SNS i još prošle godine, u februaru mesecu, uputila Predlog izmena i dopuna Zakona o javnim nabavkama, želeći u to vreme da pokažemo da i u trenutku kada je zaista bila velika ekonomska kriza i kada su bila ozbiljna nedostajuća sredstva u državi, moglo nešto da se uradi na tome da se ostvare uštede i da se neka sredstva obezbede. Tadašnja vlast, koja danas kaže da bi podržala zakon, eventualno uz neke ozbiljne izmene i amandmane, nije bila spremna čak ni da razgovara u ovom parlamentu o tim predloženim izmenama i dopunama. Ni na koji način nismo uspeli da dopremo do njih i do svesti koliko je važan ovakav zakon, ne samo za uštede već i za borbu protiv korupcije, uopšte povećanja konkurentnosti i na svaki način relaksiranja tržišnih uslova poslovanja i onoga što može da unapredi privredni ambijent i investicioni ambijent u Srbiji. Dakle, tada nije postojala volja. Dobro je da smo došli u situaciju da danas politička elita i vladajuća većina hoće, ne samo da razgovara već i da na konkretan način unapredi poslovanje u Srbiji i pre svega na sistemski način i normativni način da se izbori sa korupcijom, posebno kada su u pitanju javne nabavke. Javne nabavke su važan segment trošenja javnih sredstava. Da bi ste efikasno i uspešno trošili javna sredstva, vi za novac koji dajete, morate da dobijete najbolju moguću vrednost i zato je sistem javnih nabavki toliko značajan. Moguće uštede, o kojima su svi govorili su projektovane na ozbiljan način, imajući u vidu sve ono što je uzeto u statistici, ne samo iz EU, ali uglavnom iz zemalja EU i dijalog sa Evropskom komisijom, SIGMOM, Tvining partnerima je trajao dugo i zbog toga ovaj zakon je nešto kasnije ušao u proceduru od predviđenog. Zbog ozbiljnih analiza koje su ukazale da uštede korišćenje ovakvih mehanizama, koje su predviđene u Predlogu Zakona o javnim nabavkama, zaista može da donese uštede od skoro 2% BDP. U prevodu, to znači, kao što je većina poslanika i kolega to rekla, oko 600 miliona evra na godišnjem nivou. Kada uzmemo u obzir da bi to bila direktna ušteda, koja bi značila da država ne mora za tih 600 miliona evra da se zadužuje niti kod međunarodnih partnera, niti kod komercijalnih banaka. Kada bismo imali u vidu smanjenje troškova kamate i svega onoga što su troškovi zaduživanja, to je cifra koja bi mogla da se popne na skoro milijardu evra godišnje i to je važna komponenta ovog zakona. To nije jednina dobra stvar i jedini benefit novog zakona, odnosno Predloga zakona o javnim nabavkama. Druga veoma važna stvar jesu mehanizmi kontrole u postupku javnih nabavki koji na direktan način, u normativnom smislu uređuju i smanjuju mogućnost korupcije u ovim procedurama koje bi trebalo da budu standardizovane, ali koje su u Srbiji veliki problem izvora sistemske korupcije. Između ostalog, tu je mehanizam za kontrolu primene pregovaračkog postupka bez objavljivanja javnog poziva, mehanizam za sprečavanje sukoba interesa i korupcije u javnim nabavkama. To su mehanizmi koji dosadašnjim zakonom nisu ni na koji način predviđeni. Takođe izdvojila bih i sporazum o integritetu, kojim se sprečava mogućnost dogovora između velikih ponuđača, kao i građanski nadzornik koji bi kontrolisao te velike javne nabavke, koji godišnje u Srbiji ima između 35 i 40 javnih nabavki. Istovremeno, Zakonom o javnim nabavkama, čini mi se da to nije pomenuto, a veoma je važno, propisani su načini i rokovi za zaključivanje ugovora. Svako ko se bavi ovom temom sigurno zna da se veoma često dešavalo da od momenta donošenja odluke o izboru najpovoljnije ponude, do zaključenja ugovora prođe tri i više meseci, a to su ogromni troškovi, koji idu na teret ponuđača i kompromituju sam proces javne nabavke. Ono što je takođe važno i što mislim da nije spomenuto, jesu javne nabavke iz oblasti odbrane i bezbednosti. Veoma je važno naglasiti, s obzirom da se radi vrlo često o nabavkama koje imaju oznaku strogo poverljivo, potpuno su netransparentne i nemamo uvid na način na koji se izvode, važno je naglasiti da su sada na prilično dobar način utvrđeni i etablirani neki ključni parametri na osnovu kojih možemo podeliti te javne nabavke u sektoru odbrane i bezbednosti, koji služe za potrebe službe i bezbednosti same vojske i koji se definišu kao one klasične nabavke, kao nešto što je deo tekuće opreme, neki delovi vojne opreme koji mogu da budu zaštićeni delimično i vrlo jasno definisano šta su to nabavke koje zaista imaju oznaku poverljivosti i koje mogu da budu izuzete od primene ovog zakona. Znamo da je to važno, s obzirom da su neke od najvećih afera bile upravo afere "Satelit" i "Pancir" u prošlosti. Da bismo to sprečili, svakako da je značajno uspostaviti makar elementarnu kategorizaciju poverljivih nabavki. Takođe je veoma važno pitati da li i koliko se nabavke u oblasti odbrane i bezbednosti, dakle, za potrebe bezbednosnih službi, vojske itd, finansiraju iz javnih sredstava, onih sredstava koje kontroliše država, a koliko iz budžetskih sredstava koja su namenjena za tu vrstu nabavki. Mogu da kažem da ćemo i kao odbor, pošto govorimo o civilnoj kontroli službi bezbednosti i sistema bezbednosti i odbrane u Srbiji, i kao Odbor za kontrolu službi bezbednosti svakako sarađivati ubudućnosti sa DRI, koja bi trebalo da ima interes da kontroliše ovu vrstu nabavki u sistemu odbrane i službama bezbednosti. To će biti, između ostalog, i tema jednog od sastanaka, mislim da ćemo sutra na sednici Odbora razgovarati o tome na koji način će DRI moći da pomogne parlamentu da imamo tu vrstu informacija o zakonitosti trošenja i uopšte javnih nabavki iz ovog važnog segmenta. Takođe, još samo nekoliko stvari koje, čini mi se, nisu dovoljno pomenute, mada su zaista kolege prilično detaljno obrađivale Predlog zakona. Radi se o delimičnoj centralizaciji. Ta delimična centralizacija znači da zapravo državni organi ne nabavljaju pojedinačno i odvojeno neka dobra, usluge itd, koje se stalno ponavljaju, jer to u priličnoj meri ukrupnjava troškove, a svakako da je interes da ih snizimo. Govorimo, pre svega, da još jednom naglasim, o organima državne uprave. To je važno da građani znaju. Tu mogu da se ostvare veoma značajne uštede. Treća stvar koja je važna i na koju treba ukazati jeste pitanje konkurencije, koje se na bolji način uređuje ovakvim predlogom zakona. Našla sam podatak da je od 2003. godine konstantan pad broja ponuđača na javnim nabavkama. Godine 2003. je bio 8,5 u proseku, a 2010. godine je 3,5. To je drastičan pad broja ponuđača na javnim nabavkama, odnosno u procesu javnih nabavki, a u EU je taj prosek 5,4. Dakle, uzrok nije samo ekonomska kriza, uzrok nije samo ta nedovoljna transparentnost i neizvesnost naplate potraživanja, što je takođe veoma veliki problem u Srbiji, pa se mala i srednja preduzeća veoma često pojavljuju samo kao podizvođači velikih kompanija i time se smanjuje broj ponuđača, odnosno smanjuje se konkurencija, a istovremeno se povećava i sama cena. Tu su i dogovori ponuđača, kao i visoki troškovi postupka. To je takođe stvar koja može ovim predlogom zakona na bolji način da se uredi i mehanizmi koji za to postoje su, čini mi se, veoma dobri. Naravno, praksa će pokazati i uvek je praksa ta koja pokaže koliko je zakon dobar, ali praksa zavisi od političke volje, a politička volja u ovom trenutku svakako u ovoj vlasti postoji. Očekujem da će od aprila meseca, kada budu počeli da se vide realni rezultati ovog zakona, da se primenjuje zakon, s obzirom da će do tada komisija, kadrovi u Komisiji za zaštitu ponuđača, kao i u Upravi za javne nabavke morati da se izaberu i to moraju svakako da budu najstručniji, najodgovorniji i najozbiljniji ljudi. To je takođe veoma važno naglasiti. Samo bih se vratila na još jedno pitanje, a to je – koliko uopšte košta postupak javnih nabavki i koliko su one efikasne? U EU, to je takođe podatak koji možemo da nađemo, 1,4% sredstava namenjenih za nabavke jeste cena koštanja postupka javne nabavke. Ne znam kako je to u Srbiji, ali svakako da su troškovi postupka javne nabavke takođe visoki i takođe, kao što sam prethodno obrazložila, smanjuju konkurenciju, a povećavaju cenu. Jedini način, koliko sam razumela, a nisam ekonomista, da predviđa ovaj zakon, jeste zapravo ukrupnjavanje nabavki na izvestan način, delimična centralizacija, koja neće omogućiti ponuđače i neće sprečiti manje i srednje ponuđače da učestvuju u samom postupku, ali i da je jako važno angažovati stručne, sposobne ljude, koji će da budu u komisiji i članovi Komisije za javne nabavke. Verujem da bi bilo veoma produktivno nagraditi sve članove Komisije koji izvedu javnu nabavku koja je donela konkretnu uštedu nekom državnom organu, javnom preduzeću ili bilo kome ko troši naša sredstva, sredstva građana, budžetska sredstva. To su stvari koje su poznate svima, koje su prilično jasne, zbog čega je važno diskutovati o tome. Da li će neka opoziciona stranka glasati za Predlog zakona o javnim nabavkama ukoliko se usvoje njihovi amandmani? To smatram prilično politički neodgovorno, naravno, to je legitiman način i treba podneti amandmane. Verujem da će svaki amandman koji ima smisla i koji će unaprediti mogućnost da se ovaj zakon primeni u praksi i donese konkretne benefite našoj državi biti usvojen od strane vladajuće većine i svih nas u parlamentu, ali uslovljavati i na taj način ograničavati suštinu i važnost ovakvog zakona, mislim da je politički neodgovorno i mislim da je politikantski. Sigurno ne pokazuje dobru volju da se stvari na institucionalan način urede. Zakon može i da se dorađuje, ali ovaj zakon je u mnogo čemu bolji od prethodnog. Ovaj zakon u mnogo čemu otvara ono o čemu se svi u Srbiji danas, čini mi se, iz opozicije bune, a to je da nema sistemskog načina borbe protiv korupcije. Ja ne vidim bolji sistemski način od Predloga zakona o javnim nabavkama, za početak, a onda, zaista i ne verujem da ima potrebe da diskutujemo, možda eventualno o nekim dodacima koji mogu da ga unaprede. Ponavljam, verujem da će ova većina u Skupštini usvojiti svaki amandman koji zaista suštinski unapređuje postupak javnih nabavki i doprinosi jednom normativnom uređenju javnih nabavki i institucionalnom sprečavanju borbe protiv korupcije i kriminala. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Katarina Rakić. Izvolite.
Hvala. Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o javnim nabavkama koji je usvojen u decembru 2008. godine, a stupio na snagu januara 2009. godine, služio je uz još, recimo, Zakon o planiranju i izgradnji kao oruđe za sistemsko legalizovanje korupcije. Izmene koje su tada donete u odnosu na zakon iz 2002. godine nisu donele nikakav pomak. Štaviše, predstavljale su korak unazad u oblasti javnih nabavki, a država je pokazala slabosti kroz mnogo nedorečenosti, nedostataka i omogućila da mnogi koji su zakon sprovodili, zakon tumače u svoju korist, a na štetu građana i budžet Srbije. Upravo iz tih razloga nije bilo moguće predložiti izmene i dopune već postojećeg zakona, nego je sačinjen jedan potpuno novi tekst Predloga zakona o javnim nabavkama. Javna rasprava i konsultacije radne grupe na izradi teksta Predloga zakona o javnim nabavkama predstavljala je svojevrstan presedan. Nikada do sada u donošenju jednog predloga zakona nije bilo uključeno toliko javnosti. Konsultovan je veliki broj ustanova, privrednih društava, stručnjaka i mnogih drugih koji su želeli da daju doprinos u izradi teksta zakona. Svi su mogli da daju sugestije i primedbe i sve je to uobličeno u predlog zakona koji je danas pred nama. Kritike koje sada dolaze na ovaj predlog zakona, uz obrazloženje da je tekst dobar, ali da se sumnja u njegovo dosledno sprovođenje, mislim da predstavljaju lažno moralisanje i autoprojekciju onih koji su večito krojili zakone u skladu sa svojim potrebama. Što se tiče samog teksta zakona, navešću par jasnih primera koji ukazuju na napredak u odnosu na već postojeći zakon. Članom 20. Predloga zakona o javnim nabavkama propisana je komunikacija u postupku javnih nabavki i u vezi poslova sa obavljanjem poslova javnih nabavki. Predlogom je predviđeno da se ova komunikacija obavlja isključivo pisanim putem, poštom, faksom ili elektronskom poštom, što praktično znači da oni koji ponudu dostavljaju i oni koji vrše prijem ponude ne bi trebalo da dođu u kontakt, a korupcija putem mejla ili faksa, složićete se, nije baš moguća, a svakako bi ostavila trag. Takođe, ono što zakon dalje propisuje jeste da ona koji je bio na bilo koji način uključen u planiranje ponude ili je imao uvid u sadržaj ponude ne može učestvovati u javnoj nabavci. Veliku ulogu u sprečavanju ovih primera koje sam navela imaju uzbunjivači, oni koji imaju obavezu da prijave svaku moguću koruptivnu radnju, a njihovo delovanje u tom pravcu ovim zakonom posebno je zaštićeno. Najzad, ono što bi navela kao posebnu novinu koju donosi ovaj predlog zakona jeste ukidanje aneksa. Upravo je davanje mogućnosti za potpisivanje aneksa predstavljalo jedan od zakonskih osnova za sprovođenje korupcije, što je u praksi značilo, da ona ponuda koja je na tenderu bila najpovoljnija ili najjeftinija, ukoliko bi u toku realizacije došlo do potpisivanja aneksa, ponuda je neretko postajala najskuplja, jer aneksima se podizala vrednost dogovorene nabavke ili izvođenje radova, koja je dogovorena prvobitnim ugovorom. Na taj način se direktno vršila zloupotreba, jer čemu onda javni pozivi i tenderi, ako se u toku realizacije, vrednost te javne nabavke menja. Na kraju, moram da kažem da sam veoma ponosna što je ovaj zakon danas pred nama. Ovo je zakon koji smo na raznim tribinama po Beogradu i Srbiji predstavljali građanima Srbije i govorili smo o tome koliko zloupotreba ima u već postojećem zakonu i šta sve donosi novi Zakon o javnim nabavkama. Drago mi je da građani Srbije mogu da se uvere u doslednost politike SNS, a to što neki tvrde da je splasnuo elan oko donošenja ovog zakona i da ga više ne najavljujemo sa tolikim žarom, kao što smo to radili u kampanji, želim da kažem da će tek sprovođenje ovog zakona biti ono na šta ćemo biti posebno ponosni. Ne brinite, svesni smo toga da je svaka naša moguća greška vaša šansa, ali takvu šansu nećete dobiti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Poštovani potpredsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, na prvom mestu moram da kažem da se DHSS uvek zalagala za borbu protiv korupcije i, na kraju krajeva, to je jedna od njenih programskih ciljeva. U pogledu Predloga zakona o javnim nabavkama, smatram da je ovo jedan preopširan tekst zakona, koji najviše pažnje upravo posvećuje odredbama koje regulišu i sprečavaju korupciju, kao i preuzimanje mera koje se sprovode u tom pravcu. Mislim da bi cilj ovakvog predloga zakona trebao da bude unapređenje sistema javnih nabavki u Republici Srbiji. Naručioci su, s jedne strane, ovde u obavezi da obezbede i da osiguraju ekonomično trošenje sredstava iz budžeta, uz strogo poštovanje forme i obaveštavanje javnosti, nadležnih državnih organa o svakoj fazi u postupku javne nabavke i sprečavanje sukoba interesa, a s druge strane, da doprinesu ostvarenju jednog ustavnog načela i jedinstvenog tržišta. Mislim da je ovakva intencija teško ostvarljiva ovakvim Predlogom zakona o javnim nabavkama, imajući u vidu nedovoljna ovlašćenja, nadležnosti i kapacitete naručioca, dok su, s druge strane, naručiocima nametnute brojne obaveze. Tekst zakona je prožet idejom stavljanja pod lupu naručioca, od strane državnih organa, od Uprave za javne nabavke, Republičke komisije za zaštitu prava i DRI, tako i od strane javnosti, pa se dovodi u pitanje samo sprovođenje postupka javne nabavke, a što je predmet ove regulative. Pitanje je koliko će se uspešnih postupaka sprovesti, a da se postigne ravnoteža između onih organa koji kontrolišu postupku, zainteresovanih lica za zaključenje ugovora i lica koja sprovode postupak, s jedne strane, a s druge strane, da se omogući pribavljanje dobara, uslova ili radova pod onim najpovoljnijim uslovima i u traženom kvalitetu. Ovim predlogom zakona su predviđene i opsežne pripremne radnje, kako bi naručioci uopšte i mogli da organizuju rad na sprovođenju javnih nabavki, što predstavlja i kadrovske, tehničke i organizacione izmene kod naručilaca. Sam postupak je strogo formalan, a uz nametanje raznih saglasnosti, mišljenja i odobrenja, koje su naručioci dužni da pribave od strane državnih organa, pitanje je da li će se na ovaj način postići sistem unapređenja javnih nabavki u Republici Srbiji. Regulisana je obaveza donošenja internog akta, kojim će se bliže urediti postupak javne nabavke, a čiju sadržinu bliže određuje Uprava za javne nabavke, čime Uprava posredno utiče na unutrašnju organizaciju naručilaca. Predviđena je i obaveza naručioca da obrazuju posebnu službu koja će sprovesti i kontrolu planiranja, sprovođenja postupka i izvršenja javnih nabavki, ukoliko ukupna vrednost javnih nabavki na godišnjem nivou prelazi milijardu dinara. Neophodno je proširenje kapaciteta naručilaca, kako bi mogli da ispune sve svoje zakonske obaveze. Takođe, ukoliko ukupna vrednost javnih nabavki na godišnjem nivou prelazi milijardu dinara, onda je naručilac u obavezi da donese jedan interni plan za sprečavanje korupcije u javnim nabavkama. Članom 11. ovog predloga zakona o javnim nabavkama je predviđeno da su naručioci u obavezi da obezbede javnost i transparentnost postupka javnih nabavki, poštujući, ali ne ograničavajući se samo na obaveze ovog zakona. Naime, predviđena je i obaveza naručilaca, primeni elektronske nabavke, što podrazumeva i dužnost uspostavljanja informacionog sistema. Članom 111. ovog predloga zakona je predviđeno izveštavanje ponuđača o sprovedenom postupku od strane Komisije za javne nabavke. Jednom rečju, sam ovaj postupak je preopterećen nizom obaveznih radnji, koje će definitivno u praksi, neminovno, otežati postupak dodele ugovora, a cilj jeste upravo unapređenje sistema javnih nabavki kroz racionalno trošenje sredstava iz budžeta, a ne opterećenost samog postupka. Istovremeno, proširena su ovlašćenja nadležnosti i kapaciteti, pre svega, uprave za javne nabavke, od vršenja nadzora nad primenom zakona, do donošenja podzakonskih akata, spisak negativnih referenci, podnošenje zahteva za zaštitu prava, saradnja sa stranim institucijama, pa do obavljanja drugih poslova. Onaj organ koji ne sprovodi postupak javnih nabavki, a ima ovlašćenja kontrolnog, odnosno nadzornog organa, pa čak i donosioca zakona, na taj način, indirektno ih donosi. Na ovaj način se stvara, i ovakvim predlogom zakona, jedan krajnje glomazan aparat u sistemu javnih nabavki, koji je prvenstveno sastavljena od organa koji kontrolišu postupke, a bez aktivnog učestvovanja u samim postupcima i bez ikakve odgovornosti u vezi samih postupaka. Takođe, predviđena je i obaveza da postupak nadgleda građanski nadzornik, i to, ukoliko naručilac sprovodi postupak javne nabavke, čija je procenjena vrednost veća od milijardu dinara, a uslove i kriterijume za imenovanje i za način rada uređuje Uprava, što znači da upravo iz njenih redova može biti postavljeno to lice, čime se, opet, proširuju ovlašćenja ovog organa. Deo zakona koji je posvećen Upravi za javne nabavke predstavlja državni organ sa izuzetno velikim ograničenjima. Na kraju krajeva, ceo ovaj tekst zakona je prožet raznovrsnim kontrolama naručioca, novim obavezama koje su naručioci dužni da ispune, uz preuzimanje potpune odgovornosti za zakonitost postupka od strane naručioca, a istovremeno su proširena i ovlašćenja i nadležnosti organa koji vrše nadzor nad tim postupcima, a to su Uprava za javne nabavke, Republička komisija za zaštitu prava i DRI. S tim u vezi, smatram da ni malo nije poboljšan, ovakvim predlogom zakona, položaj naručilaca, kao i položaj ponuđača, što je neophodno upravo za ostvarenje ciljeva ovakvog predloga zakona, a to je zapravo sistem unapređenja javnih nabavki. Hvala.
Reč ima Aleksandar Antić, ali nije tu. Reč ima narodni poslanik Siniša Lazić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Poštovane dame i gospodo, umesto da se prouče nedostaci postojećeg zakona i adekvatno i efektivno regulišu situacije koje do sada nisu regulisane, novim zakonom se dodatnom komplikuje i nepotrebno usložnjava postupak javnih nabavki. Bez potrebe se dodatno komplikuje postupak javnih nabavki sa obimnom i nepotrebnom dokumentacijom, što će za posledicu imati ogroman posao i zatrpavanje dokumentacijom, što nema efekata u smislu uštede. Pogotovo, kod naručioca koji ima veliki broj malih nabavki u toku godine. Bojazan je da će zakon biti smetnja u redovnom poslovanju naručioca, jer ovakav predlog zakona je, u velikoj meri, daleko od stvarnog života i stvarnih situacija i problemima sa kojima se susreću naručioci u postupcima javnih nabavki. Zakon predviđa veliki broj odredbi u cilju navodne zaštite od korupcije. Pitanje sprovodljivosti ovih odredbi i mogućnosti dokazivanja činjenica u pojedinim situacijama. Predložene zakonske odredbe mogu vrlo lako za posledicu imati zatrpanost prijavama i nemogućnost dokazivanja, što će na kraju imati nikakav efekat. Osvrnuću se samo na neke primedbe koje su date u predlogu ovog zakona. Član 16. stav 1. tačka 3) – evidencija dobavljača, kao posebnog dokumenta, je nepotrebna. Iste podatke sadrži izveštaj Uprave za javne nabavke. Inače, nepotrebno je evidentiranje svih radnji i akata, ako se za sva dokumenta čuva u arhivi najmanje 10 godina. U članu 24. nisu predviđene nikakve sankcije protiv lica koja podnose prijavu protiv eventualnih korupcijskih radnji, ukoliko su navodne prijave neosnovane ili zlonamerne. Na primer, podnosilac prijave je pripadnik druge političke partije, direktor mu nije dao povišicu ili ga nije unapredio. Prema ovim odredbama, svako može podneti prijavu da je bilo korupcije u postupku javne nabavke, bez ikakvih posledica i to može zaustaviti tok postupka i nastanak štete za naručioca. Član 25. predviđaobavezu da se predstavnik naručioca koji je učestvovao u postupku javnih nabavki i povezana lica ne mogu zaposliti kod dobavljača u roku od dve godine od prestanka radnog odnosa ili funkcije, a ne predviđa pravne posledice, odnosno korupcija je ako predstavnici naručioca ili povezano lice angažuju dobavljača po nekom drugom osnovu za vreme trajanja radnog odnosa ili funkcije odgovornog lica kod naručioca. Član 27, postavlja se pitanje – šta ako je neko lice vlasnik ili suvlasnik više privrednih društava koji istovremeno nastupaju u istoj javnoj nabavci? Kako sprečiti dogovaranje sa samim sobom? Javne nabavke su transparentni postupci, dostupni javnostii kako tretirati razgovor između dobavljača u vezi javnih nabavki, a da nisu dogovori i kako zainteresovano lice, postupajući savesno i u dobroj veri, može primetiti takvu razliku? Šta ako zainteresovano lice nije savesno i u dobroj veri podnelo prijavu? Na član 39. stav 1. i stav 2. Predlog zakona, predviđa malu nabavku od 400 do 3 miliona dinara. Taj član je u koliziji sa Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2013. godinu, ko je član 4. stav 2. – propisuje javnu nabavku male vrednosti za vrednosti od 349 hiljada dinara do 3 miliona 493 hiljade dinara. Član 39. – postupak javne nabavke male vrednosti sprovode službe za javne nabavke. Nije jasno. Da li sam službenik bez obrazovanja komisije ili službenik treba da bude član Komisije za javne nabavke. Objavljivanje poziva u malim nabavkama na internoj stranici je nepotreban. Negativna strana objavljivanja je što se svako lice može prijaviti, pa i ono koje nije sposobno da izvrši nabavku, što je u lokalnim sredinama poznato i što za naručioca može izazvati štetu zbog ponovnog raspisivanja nabavke. Član 3. stav 1. tačka 33) Predloga zakona – prihvatanje ponude definiše onu ponudu koja između ostalog ne prelazi procenjenu vrednost javne nabavke. Ova odredba Predloga zakona je u koliziji sa predlogom člana 107. stav 4, koji predviđa da se u otvorenom postupku može dodeliti ugovor ukoliko je ponuđena cena veća iznad procenjene i ukoliko nije veća od uporedive tržišne cene. Nedefinisano je to što je uporediva tržišna cena, jer tržišna cena nije stalna kategorija, a smisao zakona i zaključenje ugovora sa ponuđačem koji ponudi najnižu cenu u identičnim uslovima. Nije u interesu naručioca poništitijavnu nabavku ako ispravna ponuda prelazi procenjenu vrednost, npr pet dinara pod uslovima da naručilac ima obezbeđena sredstva i da prema njegovoj proceni je takva ponuda prihvatljiva. Novi zakon bi trebao da sadrži odredbu koja predviđa da naručilac može da prihvati ispravnu ponudu koja prelazi procenjenu vrednost javne nabavke, eventualno u nekom procentu, npr možda u 10 ili 20%, jer će biti problema ako ispravna ponuda prelazi neznatne iznose u odnosu na procenjenu vrednost pa se iz formalnog razloga moraju poništiti javne nabavke. Tada opet nastaje šteta za naručioca. Član 61. stav 4. tačka 8) – obrazac troškova pripremne ponude je nepotreban. Član 63. – nepotrebno je objavljivanje roka za produženje roka na internet stranici. Dovoljno je na portalu i slanjem elektronskim putem licima koja su preuzela konkursnu dokumentaciju. Član 85. – kada je kriterijum za izbor najpovoljnije ponude niža cena potrebno je definisati mogućnost podkriterijuma u situacijama kada postoje dve ponude sa identičnim cenama najniže. U predlogu nije regulisano šta je sa nabavkom dobara npr gorivo, gde Vlada RS uređuje cene, odnosno sa izvršiocem sa kojim se zaključuje ugovor o javnoj nabavci. Šta je svrha sprovođenja postupka javne nabavke u ovom slučaju ako se ne poštuje ugovorena cena goriva? To je za većinu naručioca velika nabavka, rokovi sprovođenja su dugački, a prilikom isporuke goriva ponuđač sa kojim je ugovor zaključen poštuje ugovorenu cenu. Na nabavku ovakvih dobara ne bi trebalo da se primenjuje Zakon o javnim nabavkama. Predlogom zakona nisu definisane javne nabavke čiji je predmet sukcesivna isporuka dobara ili usluga u toku cele godine npr građevinskog materijala, elektro materijala, kancelarijskog materijala, potrošnog materijala i slično u odnosu na primenjivost cene dobara ili usluga. Ako se u januaru zaključi ugovor sa ponuđačem na osnovu sprovedenog postupka u kojem je kriterijum najniža ponuđena cena, koju cenu primeniti u septembru ili decembru te godine ako se cene na tržištu menjaju? U članu 90. predloga predviđen je rok važenja ponude koji ne može biti manji od 30 dana, a ugovor je zaključen do kraja godine. Šta se dešava ako izborni ponuđač prihvati da zadrži dogovorenu cenu? Da li to znači da svaki put kada se promeni tržišna cena dobara i usluga koja su predmet javne nabavke naručilac mora da sprovodi javnu nabavku? Predlog zakona nije definisao situaciju nabavke dobara npr zaštitne opreme koje zbog istovrsnih dobara se mora tretirati kao velika nabavka koju smo podelili na partije. Za neke partije nabavka se mora sprovesti na početku godine, npr obuća i odeća, a za ostala dobra nabavka zimske zaštitne opreme. Nabavku je potrebno sprovesti tek u septembru ili oktobru tekuće godine. Šta je sa ugovorenom cenom ako se nabavka dobara vrši u različitim vremenskim periodima u toku godine? Nije rešeno pitanje nabavke rezervnih delova za koje je karakteristično da zbog neizvesnosti nabavke ne možemo predvideti koji će delovi biti potrebni za nabavku u toku godine? Kako i od koga nabavljati delove koji nisu obuhvaćeni tenderom? U interesu naručioca je da izabrani ponuđač bude teritorijalno što bliži, najbolje iz istog mesta zbog brzine isporuke, kao i zbog nabavke tačno određenog potrebnog rezervnog dela, što nije u mogućnosti postići ako je izabrani ponuđač iz udaljenih mesta pa se telefonskim putem pogreši uspecifikaciji rezervnih delova, to dovesti u ispravno stanje. Većina naručilaca u svom voznom parku ima i starije modele vozila i nije moguće utvrditi tačne kataloške brojeve svih rezervnih delova, pa se kod nabavke pojedinih delova daje opisna identifikacija. Kako ovo sprovesti a da se ispoštuje član 12? Načelo jednakosti ponuđača – postoje izuzeciza koje treba predvideti posebne odredbe u zakonu i prilagoditi ih stvarnom životu kako bi se izbegla šteta za naručioce. Ovo su samo neki elementi životnih stvari i održivosti zakona. Ta praksa postupka uspostavljanja potpuno novog početka od nečega, hajde da se jednom okanemo toga i da napravimo analizu postojećeg, da ono što nije dobro ukinemo i da ugradimo i popravljamo stvari. Na ovakav način dolazimo u situaciju da zakon ovakav stavlja neke druge zakone van snage i da se sprovodi do neprimenjivosti. Na kraju, ključno pitanje – šta član 7. predviđa u odnosu na lokalne samouprave? Šta se dešava sa lokalnim samoupravama koji su osnivači svojih javnih komunalnih preduzeća? Šta se dešava sa prepoznatim ponuđačima koje je definisala Vlada RS? Da li će javna komunalna preduzeća sprovesti javnu nabavku? Kako će je sprovesti? Da li će imati dirigovane javne nabavke od strane Vlade RS? To su neka pitanja koja se tiču života i funkcionisanja na terenu. Marketing u smislu donošenja Zakona o javnim nabavkama ima neku političku težinu smislu delovanja političkih predstavnika određenih političkih stranaka. Šta je sa time kada se suočavate na terenu sa životom, kada treba da reagujete na neke stvari, da donesete neke odluke, kada treba nešto urgentno da se uradi, a vi sa procedurom koju predviđate ovde niste regulisani neke druge stvari? Šta je sa Upravom za zaštitu ponuđača? Šta kada ona ne reaguje? Šta kada Uprava ćuti? Šta je kada imate šest meseci ćutanje Uprave za žalbe, a imate sezonskih karakter građevinskih radova gde treba da sprovedete nešto? šta se dešava sa time? Onda kažemo da je sve po zakonu. Da li time što je sve po zakonu, a nismo uradili neki posao koji je bio u interesu lokalnoj zajednici ili države imamo pravo na to? Zaista smatram da neke od ovih primedbi koje sam ovde izneo izanalizirate, da ugradite neštou zakon, da ga popravite i da na takav način svima nama učinimo lakši život. Pod floskulom borbe protiv korupcije i transparentnosti nemojte mislite da su efekti toga merljivi. Ovo će biti vest tri dana u medijima da smo doneli Zakon o javnim nabavkama, da će sve biti transparentnije i da ćemo uštedeti nekoliko miliona evra i da ćemo na osnovu toga dobiti političke poene, a rezultate efekte ovog zakona ćemo analizirati u nekom narednom periodu i onda ćemo doći u situaciju da konstatujemo da zakon nije bio dobar. To što ćemo mi za neko vreme konstatovati da zakon nije bio dobar, vreme ne možemo vratiti u nazad, društvo nikakve koristi od toga neće imati i time smo svi zajedno izgubili. Zaista molim predstavnike predlagača da neke stvari koje smatrate da su razumne da će popraviti zakon ugradite u ovaj predlog zakona i da na takav način pojednostavite život onim ljudima koji pre svega ovaj posao rade. Ovde je suština da zaštitimo naručioca, a ne dobavljača. Potpuno je obrnut proces. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, slažem se da kada zakon uđe u primenu može da pokaže određene nedostatke. Slušao sam svog kolegu koji je govorio pre mene, znam da je veliki stručnjak iz oblasti javnih nabavki. Zato postavljam sebi jedno pitanje, a i njemu, kako možete one stvari koje su predmet ugovora da ubacujete u zakon? Da li treba sprovoditi postupak javne nabavke kada gorivo poskupi? Ako ste ozbiljan čovek i ozbiljno rukovodite nekim određenim organom, mi mu govorimo – platite unapred, jer ste na osnovu pozicija koje imate, koje su opredeljene za nabavku goriva, recimo, predvideli koliko treba, raspisali javnu nabavku, platili gorivo, trošite ga. Šta vi imate sa tim što će gorivo da poskupi? Apsolutno nikakve veze nemate sa tim. Recimo, to se reguliše ugovorom koji se zaključuje po sprovedenom postupku. One druge životne stvari, kada je zakon u pitanju, svesni smo da kada zakon uđe u primenu i pokaže određene nedostatke, spremni smo da ga popravimo i iskorigujemo. Što se tiče ćutanja administracije, tu postoji i drugi zakon koji to reguliše, a to je Zakon o upravnom postupku, pa se zna šta se radi kada je ćutanje administracije u pitanju. Isto tako je to i signal nama ovde u Skupštini Srbije da neki organ ne radi svoj posao kako treba, pa ćemo vrlo lako da raščistimo sa onima koji vode taj organ. Ne možemo mi da predviđamo da li će neko da radi svoj posao ili neće i da to uokvirujemo u zakon. Ako ga radi kako treba, uredu. Ako ga ne radi, na onima koji vrše vlast jeste da preduzmu određene radnje da se taj organ dovede u funkciju onako kako to treba. Kada su u pitanju lokalne samouprave, izuzeci, samo bih da podsetimda je sada prvi put da ta mogućnost da se lokalne samouprave udružuju i sprovode postupak javnih nabavki. Da li će to da ima efekata? Svakako da hoće. Dolazim iz okruga koji ima osam opština, a ima 193.000 birača. U nekim opštinama živi 10, 12, 14, 15 hiljada ljudi. Zamislite koje oni probleme imaju da sprovedu jednu javnu nabavku, recimo, za asfaltiranje jedne ili dve ulice i koliko će to da bude skuplje zato što su male površine koje se rade, ali po jedinici mere cene su visoke. Na taj način smo pokušavali da utičemo, kroz zakonsku regulativu, da se olakša tim malim opštinamada nabavljaju dobra i usluge po nižim cenama, nego što je to sada. Mislim da je ovaj predlog zakona daleko bolje rešenje, nego zakon koji je bio 2008. godine. Sve ove mane koje ste hteli nama da predočite, da ih u ovom zakonu ima, mogu da vam kažem da u onom zakonu od 2008. godine, koji je do sada važio, svi ovi problemi, odnosno većina ovih problema, uopšte nije bila regulisana tim zakonom.
Reč ima narodni poslanik Siniša Lazić, replika. Izvolite.
Poštovani gospodine Arsiću, možda nisam stručnjak za javne nabavke, ali sam za razliku od mnogih današnjih članova Vlade Republike Srbije radio nešto u životu i imam neko iskustvo. Sa problemima oko javnih nabavki sam se susretao mnogo puta. Ono što jeste za privredu i ljude koji rade ovde interesantno jeste da u ovoj državi 20 godina, svake godine, imate nova pravila po kojima privreda treba da radi. Dvadeset godina imate suočavanje da ne postoje pravila igre. Nisam vam prebacio da vi donosite novi zakon. Rekao sam da se napravi analiza i ukine ono što ne valja, da se ugradi ono što valja i ono što je životno održivo i ono što ima smisla. O tome pričam. Ne pričam o pravno-formalnoj proceduri, nego pričam o tome šta je na terenu održivo i na koji način neke stvari su sprovodive i na koji način se život odvija. Pitaću vas – zašto niko u ovoj zemlji od 1998. godine nije raspisao javnu nabavku za održavanje puteva u Srbiji? Zašto to niko nije uradio? Da li se u Srbiji kroz proces privatizacije kupovalo pravo na posao ili su se kupovale kompanije? To su pitanja o kojima mi treba ovde da se izjasnimo. Ako već pričamo o borbi i želimo da učinimo stvari boljima, ajde da otklanjamo one stvari koje nisu dobre i koje su dale negativne rezultate. Šta je posledica toga? Loše održavanje puteva. Šta je posledica toga? Loša stambena izgradnja. To su rezultati. Da dolazimo u situaciju da pod formom marketinga devastiramo struku, inženjering i sve ono što je potrebno ovom društvu. O tome pričam. Ne pričam o tome da li sam kompetentan ili stručan za zakonski akt, nego sam samo ukazao na to šta to znači za onog ko se pojavi na javnoj nabavci ili ko želi da aplicira za posao koji licitira država ili koji država nudi. Nažalost, najveći investitor u ovoj zemlji je država.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Uredu. Kada ste se već dotakli priče oko putarskih preduzeća i održavanja puteva, pa pročitajte samo malo novine nekih desetak dana unazad. Ko je kupovao ta preduzeća? Koga je štitio dok je kupovao ta javna preduzeća, putarska preduzeća? Šta se dešavalo sa tim putarskim preduzećima desetak godina unazad? Da li više postoje? Šta je sa njihovom mehanizacijom? Šta je sa njihovom opremom? Šta je sa raskinutim ugovorima između lica koje je izvršilo privatizaciju i države? Gde su krediti dok je taj koji je vršio privatizaciju zaduživao ta preduzeća, a onda ih vratio zadužene državi? Da li treba da spomenem ime i prezime? Reći ću, nije problem. Gospodin Mišković. To je tekpočetak onoga što će se sve otkriti i šta se sve dešavalo. Stvarali smo jednog monopolistu na tržištu. To je bilo za vreme vlasti DS. U tome nije učestvovala SNS. Kada postavljate ta pitanja, razmislite kakav će odgovor da bude. Ovo što se tiče stručnosti i životnih pitanja, možemo i tu priču da otvorimo, ali ipak ne bih da kršim Poslovnik.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Siniša Lazić, replika. Izvolite.
Potpuno sam jasno rekao da treba da utvrdimo da li je u Srbiji bio proces privatizacije ili se u Srbiji kupovalo pravo na posao. Znači, bio sam potpuno jasan i vrlo egzaktan, po pitanju toga. Što se tiče seta zakona, ovog seta koji je pre neki dan donet iz oblasti ekonomije, koji se danas treba da donesemo, a to je zakon o javnim nabavkama. Predlažem da ministar Dinkić, pošto je dao toliko dobrih zakonskih rešenja, neka preuzme neku od nacionalnih kompanija i neka primenjivost i održivost svega toga sprovede na terenu. Neka pređe iz domena ekonomske teorije u realan život. Ukoliko uspe, "Sartid", "Galenika", "JAT", bilo koja kompanija, sprovedite to. Evo, neka ministarka energetike ode u EPS i neka dokaže da je sve to što donosite ovde, neka finansijski rezultat, bilans, pokaže da je to primenljivo, da je to održivo. To će biti dobro za celokupnu naciju. To nema veze sa nekim drugim stvarima, nego iz domena teorije da pređemo u praksu. Cela ova diskusija je na bazi toga. Pređite na teren. Uradite to. Preuzmite neku kompaniju. Nemojte 20 godina da budete izdržavano lice, činovnik u Vladi Republike Srbije. Neka neko iz Vlade uzme taj sistem i neka dokaže da je to održivo i neka pokaže kako je set zakona, i o javnim nabavkama, i set ekonomskih zakona, i set poreskih zakona, primenjiv i neka kaže – evo, napravio sam uspešnu kompaniju i nešto je iza mene ostalo. Neko uređuje sistem, a nije imao susreta sa realnim životom. O tome vam pričam. Ništa drugo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Da li vi to branite Miškovića? On je 20 i kusur godina u privredi. Mislite li da je baš toliko sposoban da je sve to zaradio u skladu sa zakonom? Hoćemo li da pričamo o elektroprivredi? Nelikvidnost je 45 milijardi dinara. Toliko su vam dobri bili stručnjaci koji su vodili elektroprivredu. Ovamo ste napadali čoveka što je prihvatio da vodi jedno preduzeće koje je do guše u problemima, koji hoće da se bori da reši probleme, napadate ga da vrši zloupotrebu, a on nije uzrokovao probleme u tom preduzeću. Nemojte tako. Nije ovaj zakon pisao neko ko se nikad nije bavio upravom, ko se nikad nije bavio zakonodavstvom, ko se u krajnjem slučaju nikad nije ni bavio ovim problemima o kojima pričate. Ovaj zakon je pravila jedna radna grupa gde su baš ljudi koji su toliko puta učestvovali u postupcima javnih nabavki, koji su signalizirali da Zakon o javnim nabavkama važeći nije dobar i preko tih njihovih primedbi to je pretočeno u ovaj zakon. Svakako mislim da je ovaj zakon korak napred ka uređenju sistema javnih nabavki i stavljanje pod kontrolu onih koji troše novac građana Srbije. Svakako dosta veći korak nego onaj Zakon o javnim nabavkama iz 2008. godine koji je doveo do svih ovih problema. Zamislite sad kako to izgleda da neko dobije posao i da 25% od ugovorene cene, pre nego što počnu radovi aneksira ugovor, samo zato što je njegova ponuda za 2-3% bila niža od drugih, a onda je skuplji za 25% od svih drugih. To je vaš zakon dozvoljavao. Toga više nema. To je bila zloupotreba, zakonita zloupotreba, da stvar bude još gora.
Hvala. Replika u ime poslaničke grupe, Branislav Mitrović. Izvolite.
Jedan prethodni govornik je naveo primer gospodina Dinkića, želevši da ukaže da ozbiljne državne odluke ne mogu donositi ljudi koji nisu u svojoj ranijoj profesionalnoj karijeri uradili nešto veliko, pametno i nešto što će ih preporučiti da takve odluke i donose. Apsolutno podržavam da je jako bitna praksa za sve one koji donose bitne odluke za državu, ali mislim da je loš primer. Poslanička grupa i stranka iz koje potiče jedan od prethodnih govornika su svojevremeno kritikovali priču oko "Fijata", pa danas vidimo da sledeće godine najveća uzdanica, izvoz na naše zemlje jeste upravo "Fijat". Takođe, spomenuo bih i rezultate prilikom dovođenja "Jure", "Benetona" i sličnih kompanija. Pomenuo bih rezultate prilikom vođenja javnih finansija od 2003. do 2006. godine i svakako ono što očekujemo i gde će gospodin Dinkić i u narednom periodu pokazati svoje profesionalno znanje jeste upravo uvođenje reda u javne finansije, one iste katastrofalne javne finansije koje je zatekla ova vlada. Hvala.
Hvala. Gospodine Laziću, mislim da je vreme da privodimo kraju. Izvolite. Ne do beskonačnosti.
Gospodine predsedavajući, vi niste ovde da procenjujete šta je vreme i za čega je vreme. (Predsedavajući: Nemojte samnom da vodite raspravu, uzmite reč.) Imam pravo na repliku ili nemam? Ako nemam, vi kažite da nemam. (Predsedavajući: Repliku imate, izvolite.) Zahvaljujem se na reči. Žao mi je što je gospodin Arsić izašao napolje. Oko gospodina Miškovića ja nemam nikakav problem. Gospodin Mišković je državni projekat unazad 20 godina Republike Srbije, tako da starije kolege verovatno imaju mnogo više iskustva o tome i mogu da diskutuju o tome. Nisam ja adresa za tu priču. Što se tiče gospodina Dinkića, sve ekonomske reforme, teorije, eksperimente koje je neko mogao da sprovede u ovoj zemlji, on je sprovodio 12 godina. Rezultati i posledice tih reformi su ono što mi danas imamo, na ovaj ili onaj način. Da li to vas opterećuje ili vas ne opterećuje, to već nije pitanje za mene, to je pitanje za društvo u kome mi živimo danas i kakav je naš životni standard. Jedini je on konstanta svih ekonomskih procesa koji su se dešavali u ovoj zemlji. To nemojte da vam smeta, to ne možete da branite. Da je radio nešto u životu, nije radio osim što se bavio teorijom. Zato i predlažem, prvi put ima šansu možda da primeni nešto u praksi, da sprovede u delo i da da primer privrednicima kako su te zakonske mere, te odluke efektivne, kako su dobre za ovo društvo i kako će naš životni standard da raste.
Hvala. Replika u ime poslaničke grupe, Branislav Mitrović. Izvolite.
Nemojte da sumnjate da će tu šansu gospodin Dinkić iskoristiti. Kažete da se nije bavio praktičnim stvarima. Pogledajte samo kako je završena 2006. godina, da li sa deficitom ili sa suficitom. Pitaću vas – da li je prethodne četiri godine premijer, koga je vaša stranka predložila, se bavio teorijom i praksom i kakvo je katastrofalno stanje ostavio nakon završetka rada te vlade? Takođe ću vas podsetiti da u oblasti finansija u prethodne četiri godine gospodin Dinkić nije imao nikakvog udela i podsetiću vas da se baš upravo u prethodne četiri godine desila priča i oko "Agrobanke" i oko "Razvojne banke" Vojvodina.
Završavamo sa replikama. Gospodine Laziću, vi ste izazvali repliku, dao sam pravo ovlašćenog predstavniku da odgovori jer ste spomenuli njihovu stranku. Molim vas, završavamo sa replikama. Reč ima narodni poslanik Biljana Stošić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovane kolege poslanici, verovatno nije sasvim suvišno ovom prilikom još jednom naglasiti da kao poslanik SNS delim zadovoljstvo svojih stranačkih kolega, što je Predlog zakona o javnim nabavkama ušao u skupštinsku proceduru. Poslanicima ovog doma, kao i najširoj javnosti, sasvim je poznato da je institucionalno uređivanje oblasti javnih nabavki bila jedna od okosnica naših predizbornih obećanja, jer smo i tada, kao i sada, smatrali da je neophodno uvesti red u način i postupak trošenja novca građana Srbije. Postoji, nadam se, iskren, a ne samo deklarativan, očigledan konsenzus svih stranaka i društvenih elita, da je odgovorno rukovanje sredstvima poreskih obveznika jedan od najočiglednijih parametara ozbiljne odgovorne vlasti, a time i ogledalo države u celini. Javna je tajna takođe da su postupci javnih nabavki, predviđeni procedurama u ranijim zakonima ove vrste, uglavnom bili jedan od najznačajnijih zamajaca sistemske korupcije usled nedovoljno kvalitetnih zakonskih rešenja. To je, naravno, rezultiralo ogromnim odlivanjem sredstava, bilo da je reč o neracionalnom trošenju ili pak koruptivnim tokovima novca, pri čemu se teško može odlučiti koja je od ove dve opcije manje dobra ili više loša. O samoj izradi ovog zakonskog rešenja i o javnim raspravama, kao i o najširem krugu učesnika koji su učestvovali u utvrđivanje njegovog konačnog teksta predloga, takođe je bilo dosta reči u proteklim mesecima. Ja sam, međutim, želela da svojom diskusijom skrenem pažnju na nešto šire aspekte problematike javnih nabavki. Sasvim lično i nemam dilemu da ćemo mi usvajanjem ovog dokumenta veoma mnogo normativno i institucionalno unaprediti ovaj ključno važan segment funkcionisanja države, da će tokovi novca biti sasvim transparentni, da će biti uređen nadzor nad svim postupcima tih procedura, odnosno da je najveći kvalitet predloženog teksta upravo njegova izvodljivost, održivost i mogućnost implementacije u što kraćem roku. Ono što će, međutim, morati da traje mnogo duže, nažalost, jesu oni širi socijalni opšti društveni benefiti i efekti koje će predloženi dokument tek moći da donese, utemeljen na zdravoj polaznoj osnovi. Usudila bih se, naravno, krajnje uslovno, da taj fenomen označim kao civilnu, odnosno građansku kulturu javnih nabavki. Hoću reći da je pređašnja praksa trošenja novca građana Srbije, a tu ne mislim samo na prethodnu Vladu, svesno ili namerno, iz neukosti ili zle namere, bila uglavnom ispod svih civilizacijskih standarda. šta god da je bila namera nosilaca funkcije vlasti tada, ishod je prilično poražavajući. Najšira javnost, a tu, pre svega, mislim na ono što zovemo obični građani Srbije, nije ni navikavana da bude barem aktivni i koliko-toliko kvalifikovani pratilac postupka trošenja svog novca. Nije mi namera svakako da ovom konstatacijom na bilo koji način omalovažim građane ove zemlje, jer ovde nije stvar u potcenjivanju njihove inteligencije ili sposobnosti da u nečemu učestvuju, već su u pitanju logični i sasvim neizbežni, a time i očekivani ishodi jedne loše višedecenijske prakse. To što im je i sistemskim rešenjima i raznim znanim i neznanim manipulacijama najgore vrste uskraćivano pravo da imaju uvid u racionalnost i svrsishodnost trošenja svog novca, ne znači da se uspelo u obmani građana. Oni godinama i sve više imaju neoborivo uverenje da je tu nešto trulo u državi Srbiji, da zahvata ko hoće i koliko hoće, što dodatno pogoršava percepciju našeg građana o sopstvenoj državi, a posebno o nosiocima političke vlasti. Konačno, možda je i najporazniji utisak svojevrsna opšta apatija i indiferentnost, a naročito čak i sve manja senzitivnost na korupciju, koja se posebno dobro primala u oblasti javnih nabavki. Poražavajuća je i činjenica, a to pokazuju mnogobrojna istraživanja, da su građani korupciju prihvatili kao uobičajenu društvenu pojavu, kao sopstveni način življenja. To je dovelo do gotovo socijalno šizofrene situacije, u kojoj građani više i nemaju problem sa korupcijom kao najvećim neprijateljem sebe, svoje porodice, okruženja i društva u celini, već su u velikom broju slučajeva sami spremni da učestvuju u korupciji. Pošto su sve više zakazivali legalni, socijalni i institucionalni kanali, kroz koje su obični ljudi mogli da artikulišu i ostvare svoje legitimne životne interese, građani su navedeni da pristanu na korupciju kao način života i da mimo svoje volje čak postanu saučesnici u njoj, ne zato što su hteli, nego zato što im je manevarski prostor za izbor bukvalno bio istrgnut ispod nogu. To je stvorilo neizreciv odijum najšire javnosti prema nosiocima političkih funkcija, kao i kolektivnu frustraciju i sumnju u sve što državni organi rade, dovodeći tako najozbiljnije u pitanje i funkcionisanje samog društva u celini. Tako je koruptivni moralni obrazac zaposedao sve šire i šire segmente civilnog i javnog sektora, što je dovelo do mirenja sa njenim neizbežnim postojanjem, kao i konstantno odlaganje i pacifikaciju borbe protiv nje, sa neizrecivom količinom demagogije i deklarativnog zalaganja za njeno iskorenjivanje, bolje rečeno na svođenje u neizbežne okvire u visini statističke greške, kao što to rade uređene zemlje. Ko je za sve to odgovoran kod nas, tema je za neku drugu diskusiju ili, još bolje rečeno, za neke druge institucije. U aktuelnom momentu se radi o tome da se ovakva neodrživa situacija promeni, tačnije da se stvore uslovi da počne da se menja. Pored jasno izražene političke volje da se sa tim procesom počne, oličene u jasno utvrđenom principu o nultoj toleranciji na korupciju, potreban je i odgovarajući sistemski okvir, bolje rečeno temelj. Kvalitetan zakon o javnim nabavkama jeste upravo taj najvažniji alat u velikom spremanju države i društva. Korupcija je najozbiljnija bolest društva, a kod nas epidemijske razmere, čega smo svesni svi, za čije zaustavljanje je prevencija najbolji metod lečenja. Uverena sam da je najveći kvalitet predloženog dokumenta upravo što predviđa mehanizme za sprečavanje nepravilnosti i mahinacija prilikom procesa javnih nabavki. Zato dajem svoj glas i punu podršku ovom predlogu zakona, jer ne pristajem na nemoć države, ne pristajem na nemoć društva. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Karić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, koleginice i kolege, Zeleni Srbije uvek imaju stav da pokušaju da unaprede neko zakonsko rešenje ili neki zakonski predlog. Krenuću sa dve relativno dobre stvari. Načelo zaštite životne sredine i obezbeđivanje energetske efikasnosti jeste novinau Zakonu o javnim nabavkama, ali je to samo u tom delu deklarativnosti. Ovo načelo se pominje i ništa više od toga. Nisu definisane zelene ili ekološke javne nabavke, kako ih neko zove, a pojam – zeleni, zelene nabavke, zelene ekonomije, postoji još od Deklaracije u Riju plus 20. Prema tome, nismo mi zeleni zbog zelenih nabavki, niti su zelene nabavke zelene zbog zelenih. Član 28. koji govori o građanskom nadzorniku nam se principijelno sviđa. Mislimo da on treba da postoji, ali da bi trebalo da ga bira nadležni odbor ili samo da ga imenuje Uprava za javne nabavke. S obzirom da je ova oblast o kojoj svi govorite kao o koruptivnoj oblasti, trebalo bi da ga neko više telo imenuje i postavlja, a da to ne bude Uprava za javne nabavke. Zato me iznenađuje ushićenje sa kojim neke kolege pričaju o novom zakonu o javnim nabavkama i sa kakvim negodovanjem i nipodoštavanjem govore o prethodnom ili prethodnim zakonima o javnim nabavkama, iako su bili svih ovih 12 godina ili barem sedam-osam godina kreatori tih politika i kreatori javnih nabavki. Sada sam ja kao koalicioni partner DS više odgovoran za ono što su ta gospoda radila svih ovih 12 godina, zato što su oni zaboravili da su bili u Vladi i prethodnih puta. Vrlo mi je neprijatno kada treba da se obratim gospodinu Arsiću za nešto što je neko drugi uradio. (Poslanici SNS dobacuju.) Kada ste tako hrabri, dođite bliže. Praktično su u prethodnim vladama uništavali javne nabavke, u ovoj vladi uništavaju zaštitu životne sredine i praktično su uništili sistem zaštite životne sredine. Mislim da našim građanima koji ovo gledaju nije teško da pogode o kome se radi, a ja neću davati povod za repliku. Zbog toga mi je neprijatno da se gospodinu Arsiću obraćam, zbog toga što su, kako naš narod kaže, vedrili i oblačili neki drugi svih ovih 12 godina, a opet neki drugi svih ovih 20 godina. Čudi me kada se ja osećam prozvan ili kada me ta gospoda i dame prozivaju zbog toga što sam u koaliciji sa DS. Zelena javna nabavka je javna nabavka ekološki prihvatljivih i inovativnih proizvoda i usluga. To je važno da imamo u vidu, s obzirom da se ni u ovom zakonu, nažalost, ne pominje mnogo zelena javna nabavka, jer ona mora da sadrži ekološke kriterijume za izbor proizvoda i usluga koje su predmet javne nabavke. Da kažemo da će se možda u nekim narednim koracima videti potreba za zelenim javnim nabavkama. Mi se i dalje bavimo samo saniranjem posledica, a ne bavimo se prevencijom. To je ono što, nažalost, svih ovih godina, decenija a možda i vekovima u Srbiji može da se kaže da uvek lečimo posledice, a nikad se ne bavimo prevencijom određenih stvari. Zeleni smatraju da svaki konkurs za izbor dobavljača mora biti jasno označen, da je konkurs za zelene javne nabavke i da mora da sadrži ekološke kriterijume prihvatljivosti. To znači, po našem mišljenju, da bi Vlada trebala da donosi godišnji plan zelenih javnih nabavki, da bi tim planom trebali da se određuju proizvodi i usluge koje se obavezno uvode u sistem zelenih javnih nabavki, odnosno koje moraju da zadovolje ekološke kriterijume za izbor. U nekom narednom periodu bi naravno taj plan trebao da se donese do 1. septembra za narednu godinu, za narednu budžetsku godinu. U tome bi trebalo da učestvuje nadležno ministarstvo, koje onda mora da definiše i pravilnike o ekološkim kriterijumima za izbor proizvoda, o uputstvima za vrednovanje, tehničkim specifikacijama za proizvode i usluge itd. Mislimo da je od izuzetnog značaja da se uvrste zelene javne nabavke, da ekološki inovativne nabavke opreme ili usluga nabavke sa višegodišnjom isporukom ili kupovinom na lizing. Naime, u zaštiti životne sredine i u zelenim nabavkama se vrlo često menjaju tehnologije, pa jednostavno da možete da vratite neku zastarelu tehnologijui da na njeno mesto dođe nova tehnologija, da to javne nabavke prepoznaju i da pomažu. Smatramo da i centralizovane i dinamičke i objedinjene i okvirne, sve mogu i sve treba da u nekom narednom periodu budu zelene javne nabavke, zbog toga što nova tehnologija donosi ekološki inovativne nabavke opreme ili opreme i usluge itd. Tu imamo ove modele zelenih lizinga, jer nove generacije vrlo brzo pristižu. U tom smislu, Zeleni smatraju da mora da postoji prilog tri, koji bi se odnosio na zelenu listu na kojoj će se nalaziti zeleni popis nedvosmisleno ekološki prihvatljivih usluga i dobara, za koje možemo, naravno neko telo to mora da utvrdi, da su ekološki i po nameni i po svojstvu. Zelene javne nabavke, naravno, treba postepeno uvoditi planovima Vlade i da je to zadatak pre svega Vlade i tu imamo nabavku recikliranog papira za pisanje, za fotokopiranje, imamo organsku hranu za koju mislimo da je jako značajna za obroke u obdaništima i osnovnim školama i dečijim bolnicama. Rezervisane javne nabavke organskih proizvoda ili ekoloških proizvoda za decu u obdaništima, predškolskim i školskim ustanovama. Spominjem samo neke, štedljive sijalice bez živinih vlakana, kotlove na pelet i toplotne pumpe za javne objekte, javne nabavke za izolaciju objekata. Nabavku ekološkog goriva, ako takvo gorivo uopšte postoji, možemo da govorimo o ekološki prihvatljivom gorivu, bio-etanolu, bio-dizelu itd. Mislimo da Uprava za zajedničke poslove, odnosno na koji način će Uprava za zajedničke poslove nabavljati papir i šta je to obavezuje da to bude reciklirani papir. Ako čekamo da nam se deponije uvećaju, da nam se otpad nagomila, pa da onda uvodimo recilirane proizvode, biće kasno. Zbog toga mislim da je veoma važno da u državi Srbiji počnemo sa razmišljanjem malo unapred, bez obzira da li će to biti u nekoj narednoj vladi, kolege iz Napredne stranke, kolege iz DS ili možda svi zajedno u nekim narednim vladama. Ima nekoliko pitanja na koja nam trebaju odgovori. Šta obavezuje velike kuhinje i proizvođače hrane, velike menze, medicinske ustanove da za dezinfekciju objekata ne koriste hemijska sredstva. Naime, veoma veliki procenat zagađenja dolazi od nepravilne dezinfekcije ili od prekomerne dezinfekcije hemijskim sredstvima, a vrlo dobro se zna da postoje odlična biološka sredstva na bazi enzima ili na bazi neškodljivih mikroorganizama. Neko mora to da definiše i neko mora da podstiče ljude koji će se baviti javnim nabavkama da razmišljaju ekološki i da se bave zelenim javnim nabavkama. U skladu sa tim smatramo da građanski nadzornik mora da postoji i za zelene javne nabavke. Zahvaljujem vam se i hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, kada se u Narodnoj skupštini Republike Srbije donosi jedan ovako važan, veliki, kapitalan, krupan sistemski zakon kao što je to Zakon o javnim nabavkama, nameće se nekoliko pitanja. Pošto srpska javnost ne boluje od kolektivne amnezije, moraću, iako bi to neki voleli, da srpska javnost boluje od amnezije, ja ću postaviti ta pitanja. Da li i zašto postojeći Zakon o javnim nabavkama ne valja iako je uz određena brušenja, uz određene korekcije već 10 godina u primeni? Zašto nije bilo političke volje da se ova oblast dodatno i detaljno uredi ako bi indikator za tako nešto trebalo da bude, ono što je malopre i moja koleginica Jadranka Joksimović i rekla, da 2002. godine je po jednom tenderu, po jednoj javnoj nabavci se javljalo nešto više od osam, skoro devet ponuđača za razliku od 2012. godine, kada je taj broj svega tri ponuđača? Ko je odgovoran što u javnost, transparentnost i poštenje javnih nabavki u Srbiji više niko ne veruje? U dosadašnjoj parlamentarnoj raspravi kolege narodni poslanici iz opozicionih političkih grupa su iznosili stavove da je ovaj predlog zakona o javnim nabavkama, da je manje ili više dobar, ali da nemaju poverenje u vladajuću većinu, odnosno da nemaju poverenje u one koji ovaj zakon o javnim nabavkama trebaju i da primene i da ga sprovedu. Srpska napredna stranka nije ni tražila, niti očekivala to poverenje. Srpska napredna stranka se zalaže i bori za poverenje građana Republike Srbije. Kao što kaže, uvaženi kolega, gospodin Zoran Ostojić, a pominjem ga bez želje da ga izazovem na repliku, da poentiram. Mogli ste da vidite i danas u svim istraživanjima javnog mnjenja koji su preneli i pisani i elektronski mediji, što je manje poverenja opozicije u SNS, to je sve veće poverenje građana u SNS i ona ima sada i broj, a to je 41%, a to sam siguran da ste videli i u pisanim i u elektronskim medijima. Taj rejting je zaslužen. Zaslužen time što smo svoja predizborna obećanja u najvećoj meri i ispunili i ispunjavamo, a to je suštinska borba protiv kriminala i korupcije koji ima svoju personifikaciju u imenu i prezimenu gospodina Aleksandra Vučića, ali i novi zakon o javnim nabavkama koji smo u predizbornoj kampanji obećali, a danas ga i usvajamo. Ne moraju da veruju kolege, uvažene kolege iz DS, LDP, nama iz SNS. Međutim, meni nije jasno, zbog čega onda ne veruju visokim zvaničnicima EU, ukoliko je evropska budućnost Srbije nesporan cilj. Podsetiću vas na sednicu koja je održana, na posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije koja je održana 29. marta 2011. godine kada nam se ovde u ovoj sali, kao jedini gost, kao jedini govornik, sa ove govornice obratio gospodin Štefan File. Govorio je o devet prioriteta koje Srbija mora da ispuni do punopravnog i mora da im se posveti, do punopravnog članstva u EU. U okviru drugog prioriteta koji se odnosio na suštinsku borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije, posebno je istakao javne nabavke. Citiraću rečenicu, reči gospodina Filea. "Posebnu pažnju je potrebno posvetiti javnim nabavkama tako da se one sprovode u skladu sa standardima EU, imajući u vidu da je ova oblast veoma podložna korupciji u Srbiji". (Kraj citata.) Zar vam ova rečenica nije bila i nije dovoljan okidač da su javne nabavke oblast koju je neophodno dodatno urediti i da je ova rečenica dovoljan indikator da ovakav novi predlog Zakona o javnim nabavkama treba usvojiti i treba mu dati šansu. Srpska napredna stranka je stranka koja ne pravi barikade. Srpska napredna stranka je stranka koja pravi mostove. Zbog toga ću vas pozvati da u danu za glasanje u punom kapacitetu damo podršku novom zakonu o javnim nabavkama. Zamerke na postojeći Zakon o javnim nabavkama SNS je iznosila i u prethodnom sazivu Narodne skupštine Republike Srbije, iznosila je i u predizbornoj kampanji, iznećemo i sada i iznosimo i sada baš da ovaj novi zakon o javnim nabavkama ne bi ušao u slične probleme i da bi kroz izazove prošao mnogo bolje. Te nepravilnosti su veliki broj izuzetaka od primene zbog kojih su javne nabavke u Srbiji na nivou od 9% BDP. Podsetiću vas da je taj procenat u zemljama EU 16%. Šta to znači? Da 7% BDP nama luta, troši se van zakona, potencijalno van zakona. Zbog toga ne mogu da prihvatim kao vrednost, kao mogućnost, kao način nešto što je iznošeno u raspravi kada su govorili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, kada je rečeno da je borba protiv korupcije u javnim nabavkama jedina ako se smanji iznos javnih nabavki. Ne, mislim da je cilj, jedan od ciljeva ovog zakona, da dostignemo da javne nabavke u budućnosti budu i dostignu taj iznos od 16% BDP. Sledeća zamerka je neusklađenost sa direktivama EU, što se moglo videti iz reči gospodina Filea koji je i rekao da bi one trebalo da se sprovode u skladu sa standardima EU, što samo po sebi znači da se ne sprovode po standardima EU, bar ne po postojećem Zakonu o javnim nabavkama. Neregulisane nabavke iz oblasti odbrane i bezbednosti, o kojima je takođe govorila koleginica Jadranka Joksimović, jer po podacima DRI, koji je javni dokument koji može da se vidi i na sajtu DRI, se vidi da se na poverljive nabavke, koje se ugovaraju neposrednom pogodbom, u 2010. godini potrošilo pet milijardi dinara, za razliku od javnih nabavki u istoj godini, gde je Ministarstvo odbrane potrošili 6,3 milijarde dinara. To je opasan odnos. Ne kažem da se tih pet milijardi dinara potrošilo i da ima koruptivnih dela u svemu tome. Ne. Čim se nešto zatvara u dva para očiju, u četiri zida, čim je nešto netransparentno, podložno je sumnji da se taj novac potrošio i da je on otišao u nekim koruptivnim putevima. Široka mogućnost upotrebe pregovaračkog procesa bez objavljivanja javnog poziva i bez efikasnog mehanizma za sprečavanje zloupotreba ovog postupka, vidite, tu je došlo do određenih zamerki, gde se takav postupak, predviđen i ovim zakonom, novim Predlogom zakona o javnim nabavkama. Taj postupak tretira i objašnjava član 36. Međutim, ono što bih ja poručio kolegama i koleginicama, to je da nijedan zakon pa ni ovaj Predlog zakona o javnim nabavkama, ne možemo da čitamo selektivno. Ne možemo da čitamo tako što ćemo gledati svaki šesti član ili u tom članu svaki treći stav. Moramo da čitamo stav po stav. Naslov iznad člana 36. kaže – pregovarački postupak bez objavljivanja poziva za podnošenje ponuda. Ako samo tu rečenicu i samo taj naslov uzmemo u obzir, da, to jeste opasno, da to jeste moguće da neko nekoga neće pozvati ili da će neko nekoga pozvati. Međutim, ono što bih voleo da se istakne, a to je drugi stav ovog člana, koji kaže – naručilac je dužan da pre pokretanja pregovaračkog postupka iz stava 1. tačka 2. do 6, zahteva od Uprave za javne nabavke mišljenje o osnovanosti primene pregovaračkog postupka. Nijedan pregovarački postupak bez javnog poziva ne sme da se pokrene bez mišljenja Uprave za javne nabavke. To je već još jedna kontrola samog postupka javnih nabavki. Mogli ste i da kažete – nama ne treba tako nešto, mogli smo i da izbacimo ovakav član. Ali, ja ću vas onda pitati, da ste na funkciji ili da ste na mestu direktora Narodne biblioteke Republike Srbije, kako ćete nabaviti knjigu recimo, pokojnog Mome Kapora, ako postoji samo jedan izdavač za tu knjigu? Da li ćete obezbediti tri ili pet ponuđača? Ne, naravno da nećete. Imaće jedan ponuđač sa kojim ćete se dogovoriti u direktnoj pogodbi, bez javnog objavljivanja. Mnogo je još zamerki na postojeći zakon o javnim nabavkama i neefikasan sistem zaštite prava i nedelotvoran prekršeni postupak, et cetera, i mnogo još toga. Međutim, SNS je okrenuta budućnosti, okrenuti smo onim efektima koji će ovaj predlog zakona o javnim nabavkama dati već od dana primene, a to je 31. mart 2013. godine. Ono što bih posebno istakao je sam postupak donošenja jednog ovakvog sistemskog zakona i zaista bi pozvao i Vladu Republike Srbije i sve buduće predlagače zakona, bilo kojih, naročito sistemskih, da sprovedu ili probaju da sprovedu ovakvu proceduru. Predlog zakona je predat u prethodnom sazivu Narodne skupštine i objavljen na internet stranici, 7. februara 2012. godine. Tokom septembra i oktobra su sprovedena i organizovana obimna javna slušanja, održano je nekoliko konferencija. Nacrt zakona o javnim nabavkama, poslat je na nekoliko desetina adresa međunarodnih institucija, najvećih korisnika javnih nabavki, ali i predstavnika nevladinog sektora i civilnog društva. Tako da mogu slobodno da kažem da je za ovaj predlog zakona, da iza ovog predloga zakona, stoji najširi mogući front i Vladinog i nevladinog sektora i međunarodne zajednice. Ona jeste zbog mišljenja i sugestija i stalne misije sugestija i delegacija EU u Srbiji, Evropske komisije, Svetske banke, Evropske banke za obnovu i razvoj, ministarstava odbrane, energetike, finansija i privrede sa druge strane, najvećih korisnika javnih nabavki, "Telekoma", JAT-a, "Jugoimporta", EPS-a, ali, kao četvrto i ne manje važno, značajno smo iskoristili mišljenja civilnog sektora. O novim vrednostima koje donosi ovaj zakon o javnim nabavkama, govorile su i moje kolege iz SNS. Ja ću istaći samo neke, a to su centralizacija javnih nabavki, i veoma značajno povećanje konkurencije. Centralizacija javnih nabavki se dešava na dva nivoa, to je centralizacija javnih nabavki na nivou Republike i centralizacija javnih nabavki na nivou lokalnih samouprava. Što se tiče centralizacija na nivou države, ona se odnosi na sve državne organe, agencije, regulatorna tela i za pravosudne organe. Za centralizaciju na nivou lokalnih samouprava opština i gradova, ona se odnosi na javna komunalna preduzeća, vrtiće, škole, domove zdravlja i bolnice. Ono što je dobro, a postoji jedan veliki broj lokalnih samouprava u Srbiji, koje su male po veličini i po broju stanovnika, postoji mogućnost i predviđeno je da više lokalnih samouprava mogu da organizuju javne nabavke na jednom mestu. Procena je da centralizacija na nivou države će obuhvatiti oko 10% vrednosti svih javnih nabavki. Šta se postiže centralizacijom? Ostvaruju se znatne uštede, što nam je zaista bio jedan od primarnih ciljeva, kroz veće količine smanjenje troškova postupaka, standardizaciju dobara i usluga. Međutim, ono što je i primaran cilj centralizacije, a to je bolje planiranje i nadasve, čvršća kontrola koja se dobija centralizacijom javnih nabavki. Kao što sam na početku i rekao, u ovom trenutku u javnosti, transparentnosti, poštenja javnih nabavki, u Srbiji, nažalost niko ne veruje. Po jednom tenderu, po jednoj javnoj nabavi se javlja jedva tri ponuđača i to jedan koji treba da dobije posao, i dva, nažalost, koja su tu fingirana. Zbog toga smo naročitu pažnju predali i podali da povećamo konkurenciju ovim zakonom o javnim nabavkama, i to je bio jedan od prioriteta. To povećanje konkurencije, obezbeđuje se kroz olakšano dokazivanje obaveznih uslova, rokovi su primereni objektivnim potrebama. Svi oglasi se objavljuju na internetu, a ne na nekim lokalnim glasilima pa da niko za njih ne čuje. Preciziran je način utvrđivanja tehničkih specifikacija. Sprečeno je da sitni, formalni nedostaci dovedu do odbacivanja povoljnijih ponuda, što znači da po novom Zakonu o javnim nabavkama neće stajati pored svakog tendera, maltene, i sličica ili logo firme, koji taj posao treba da dobije. Obavezna je naknada troškova u slučaju obustave postupaka, a imali smo u Srbiji u proteklih deset godina, mnogo slučajeva kada se od javne nabavkeodustajalo, baš zato što firma koja je trebala da dobije posao, nije bila i najpovoljniji ponuđač. Liste kandidata u kvalifikacionom postupku mora da ima najmanje pet kandidata. Kada se ove mere koje Zakon o javnim nabavkama predviđa dodamo, podsetiću vas, da smo uz budžet za 2013. godinu usvojili i Predlog zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnimtransakcijama, gde je rok za izmirenje obaveza države prema dobavljačima 45 dana, mislim i siguran sam da će ta dva faktora biti motivišuća da budući ponuđači što masovnije, što više se uključe u tržišnu utakmicu i da daju najpovoljnije uslove i najniže cene za dobra i usluge. Sankcije su takođe sastavni deo i ovog predloga zakona. One se odvijaju kroz ništavnost ugovora i kroz prekršaje. Za prekršaje je predviđena slojevitost, kako kroz povećanje zaprećenih novčanih kazni, produženog roka zastarelosti, tako i kroz predlog za razrešenje odgovornog lica, naručioca, koji krši odredbe zakona o javnim nabavkama. U danu za glasanje, naravno, SNS, kao deo vladajuće koalicije će sa zadovoljstvom glasati za Predlog zakona o javnim nabavkama, koji će doneti jednu novu atmosferu, pošteniju, odgovorniju, bolju atmosferu i za ulaganje i atmosferu koja će podići ugled cele države Srbije i zbog toga vas ja još jednom pozivam da u danu za glasanje, u punom kapacitetu, podržimo i damo šansu ovom predlogu zakona o javnim nabavkama.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas kada razgovaramo, kao što je prethodni govornik rekao, o jednom vrlo važnom zakonu, Zakonu o javnim nabavkama, meni u tom redu ispred vas, predsedavajući, fali ministar nadležan za ovu oblast, pa makar to bio i gospodin Dinkić. Fali mi neko ko bi trebao da sprovodi ovaj zakon. Ovde je pred nama još jedan, u priličnoj meri, populistički zakon. To govori činjenica da je ovo predlog grupe poslanika, odnosno poslaničkih grupa, a tome se uvek pribegava kada se nečemu želi dati opštenarodni karakter. Gospodin Babić je malopre listao današnju štampu i govorio rejtinzima političkih stranaka. Znate šta, Milošević u najbolje vreme je imao znatno bolji rejting od ovog koji danas beleži SNS, ali da ne zaboravimo da je u tom periodu plata bila pet maraka, da se gorivo prodavalo u kanticama, da se čekalo u redu za hleb, da je bila inflacija itd. Hoćete da me prekinete? Verovatno niste slušali prethodnog govornika, da li je tako?
Slušao sam vas dobro, molim vas, ali šta ima veze sada Milošević i Zakon o javnim nabavkama? Molim vas, pređite na temu.
Gospodine predsedavajući, kakve veze ima rejting iz dnevne štampe političkih stranaka sa Zakonom o javnim nabavkama? Da li ste slušali prethodnog govornika?
Jesam, gospodine, ali vi niste ovlašćeni da replicirate prethodnom govorniku. Mogao je da replicira vaš šef poslaničke grupe. Koliko vidim, ovlašćeni predstavnik je narodni poslanik Božidar Đelić. Prema tome, molim vas da ne replicirate, nego da pređete na temu i poštujete Poslovnik. Hvala lepo.
Poštovani predsedavajući, radi vaše informacije, zamenik sam šefa poslaničke grupe. Druga stvar, uopšte nisam replicirao, nego sam diskutovao na sličan način kako je diskutovao prethodni govornik, a njemu ste dozvolili.
Gospodine Veselinoviću, molim vas, zašto bespotrebno vodimo raspravu? Mislim da je zaista bespotrebno. Ovde imam da je narodni poslanik Božidar Đelić ovlašćeni predstavnik vaše stranke. Ne osporavam to da ste vi zamenik, ali, po Poslovniku, pravo da replicira ako je u pitanju stranka ima samo šef, odnosno ovlašćeni predstavnik odgovarajuće stranke. Molim vas da se toga pridržavate. Ništa drugo. Čuo sam šta je i gospodin Babić rekao, slušao sam i vas, ali ne dozvoljavam da zloupotrebljavate Poslovnik. Da je vaš šef replicirao, dao bih mu to pravo. Vratite se na dnevni red. Molim vas da se pridržavamo dnevnog reda i hvala vam što ćete me razumeti, nadam se.
Ne mogu vas nikako razumeti, ali ću poštovati činjenicu da vi ne razumete Poslovnik i ponašaću se u skladu sa vašim naređenjem, gospodine generale.
Molim vas, nemojte da me vređate. Po čemu ja ovde izdajem naređenja? Toliko sam korektan prema vama. Ponosim se što sam bio general i ne stidim se uopšte toga. Smatram da sam časno i pošteno služio ovu državu i ne vidim razloga da sada vi meni to potirate, da ovde izdajem naređenja. Čini mi se da izuzetno korektan odnos imam prema svakom od vas pojedinačno. Uopšte se ne osećam povređen time, ali čini mi se da pokušavate da kažete da izdajem naređenja. To nije tačno. Imam strpljenja dovoljno i da tolerišem i da uvažavam vaše potrebe, ali nemojte moje strpljenje da zloupotrebljavate. Hvala vam.
Poštovani predsedavajući, molim vas da mi vratite vreme na početak. Pre svega, hteo sam da koristim vreme poslaničke grupe da bih na neki način replicirao gospodinu Babiću. Nisam hteo da koristim mogućnost da se javim po Poslovniku, odnosno da repliciram. Vi ste mi to uzeli za zlo i mislim da se radi o ozbiljnom nesporazumu i da niste u pravu. Za početak vas molim da mi vratite vreme na početak ako je moguće.
Gospodine Veselinoviću, imamo jedan mali nesporazum. Vi ste sledeći govornik i dao sam vam reč po tom osnovu, a ne po osnovu replike. Inače, ne bih vam dao reč po osnovu replike, već sam vam dao reč po osnovu prijavljenog govornika. Molim vas da to poštujete. Da ne bude nesporazuma, vreme ću vam skratiti za upola koje je ovde utrošeno. Izvolite.
Predsedavajući, kako ćete mi vreme skratiti upola, kada nisam ni počeo da pričam?
Da ne bude da sam cepidlaka, poništiću vreme, pa ću vam ispočetka dati reč. Izvolite, sada se prijavite.
Hvala, predsedavajući. Dakle, kada je u pitanju Zakon o javnim nabavkama, o njemu je bilo puno reči pre njegovog donošenja, naročito u izbornoj kampanji, kada su sada vladajuće stranke obećavale da će ovim zakonom doneti uštedu 700 miliona, milijardu evra itd. To su cifre koje su neproverljive, kao što su generalno obećanja koja su davali, neproverljiva. Govorilo se o uštedama i moglo se računati da će ovaj zakon biti donet i te uštede su trebale da uđu u kalkulaciju budžeta koji je usvojen. Dakle, u ovom budžetu se trebalo osetiti ta ušteda od 600 miliona, recimo, i trebalo je da građani znaju gde će taj novac ići, da li će ići za socijalno ugrožene, da li će povećati penzije najugroženijima, da li će ići za prosvetu, da li će ići za zdravstvo itd. Od toga nema ništa. U planovima javnih nabavki, koje usvajaju ovih dana javna preduzeća, ne vide se nikakve uštede. Nema nikakvih efekata Zakona o javnim nabavkama. Dakle, od tih obećanja, kao i do sada, neće biti ništa. Ako će ovim zakonom biti ušteđen i jedan dinar, možda on ima smisla. Međutim, moje je mišljenje da ovaj zakon ima više nedostataka zbog kojih i ako bude ušteda, biće iz značajnih šteta koje mogu da prouzrokuju posledice i po Republiku Srbiju i po građane Srbije. Šta to ustvari znači? Pre svega, ovaj zakon treba da stupi na snagu 1. aprila. Nadam se da je svaka podudarnost sa datumom slučajna. Javne nabavke, po novom zakonu, treba da se realizuju posle 1. aprila. Naravno da će svi dobavljači gledati da javne nabavke sprovedu što pre i da će najveći broj javnih nabavki biti realizovan do 1. aprila i da će praktično na taj način biti iscrpljena mogućnost da se nešto nabavi posle tog zakona. Ne kažem da deo javnih nabavki neće biti realizovan i posle tog perioda. Međutim, zbog drugog razloga, zbog činjenice da je ovaj zakon komplikovan, dobrim delom i neprimenljiv, doći će do zastoja u javnim nabavkama i teško da će ono što bi trebalo da bude nabavljeno po ovom zakonu o javnim nabavkama biti realizovano. Navešću vam primer za to. U članu 153, 4, 8. itd. navedeni su rokovi u kojima se realizuju postupci po žalbama nezadovoljnih ponuđača. Ukupan rok koji se sada može izračunati je 62 dana. To je preko dva meseca. Ako se uzme u obzir da Komisija može ostaviti dobavljaču neodređen broj dana za prikupljanje dodatne dokumentacije, moguće je da ukupan rok bude preko tri meseca. Dakle, to se može jasno izračunati kada se uporede svi maksimalni rokovi koji su ovde dati. Imajući u vidu činjenicu da sam postupak javne nabavke traje dva meseca, to je ukupno pet meseci za jednu javnu nabavku. Šta to znači? Znači ako je neko započeo u petom mesecu javnu nabavku, završiće je u desetom mesecu. Znamo kakve su do sada bile zloupotrebe ponuđača, koji su bili da tako kažem profesionalni ponuđači i uopšte im nije bio cilj da dobiju posao, nego da ucenjuju dobavljače odnosno ponuđače koji su im konkurenti, na taj način da kažu – dobro daćete nam određeni procenat od ove javne nabavke, mi ćemo odustati od žalbe. Ta ideja zakona nije na dobar način urađena, odnosno, crne liste koje bi trebalo da se odnose na ponuđače, nisu na pravi način uređene. One se u suštini mogu svesti na činjenicu da će pojedini dobavljač biti stavljen na crnu listu samo za pojedinu javnu nabavku, a da će moći da realizuje, da daje ponude po svim drugim raznovrsnim predmetima. Te crne liste neće biti način da se spreče ponuđači koji nemaju poslovni moral, niti se ponašaju po pravilima dobrih poslovnih običaja. Neće moći da ih spreči da učestvuju u javnim nabavkama. Ako se to spoji sa činjenicom da će i rokovi za odgovor po žalbama dobavljača biti neograničen, odnosno trajaće dugo, smatram da se i druga prednost ovog zakona, koja je trebala da obezbedi transparentnost i uvid u nabavke u svakom vremenskom okviru, poništava sa ovim. U tom smislu, smatram da ovaj zakon, iako donet u možda dobroj nameri, neće proizvesti željene rezultate, a to je kao što je prethodni kolega Lazić rekao, videćemo za nekih šest-sedam meseci. Ne možemo to odmah sada da proverimo. Nažalost, desiće nam se kao i sa nekim zakonima kada smo vam ukazivali da imaju nedostataka, da treba da se poprave, da vi to niste učinili i već imamo posledice pojedinih loših zakona. Zato smatram da ovaj zakon još uvek nije zreo za našu podršku i smatramo da bi trebalo prihvatiti više amandmana da bi se on popravio, da bi se na neki način uklonila ova prepreka koja se pre svega sastoji u njegovoj neefikasnosti i neprimenljivosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogu da kažem da se dešavalo da je u zakonima, kada nisu bili definisani rokovi kada treba neki organ da postupi u sistemu javnih nabavki, da smo čekali i po šest meseci da se završi žalbeni postupak. Sada mora da se završi u roku od 30 dana i žalba da bude usvojena ili odbijena. Tako da, smatram da dobar deo ove diskusije za koju smatram da je dobronamerna, mislim da je suvišan, pogotovo što ima jedno bolje i efikasnije rešenje nego što je to u sadašnjem zakonu. Videćemo da još kroz jedan zakon, potpuno razumem zašto DS osporava Zakon o javnim nabavkama, ali ćemo kroz još jedan zakon, a to je Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, sprečiti da oni koji su učestvovali u javnim nabavkama, dobijali posao kao izvođači javnih nabavki, finansiraju političke stranke. Mislim da je to jedan od najvećih problema koji DS pravi zbog ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, replika.
Gospodine Arsiću, nažalost niste u pravu. Voleo bih da je u tom delu to tako uređeno, da je to sasvim jasno i precizno i da je to 30 dana. Međutim, dobavljač, odnosno poručilac ima 10 dana da odgovori na žalbu onog ko je podneo ponudu. Zatim, pet dana je rok da od prijema zahteva, posle prethodnog ispitivanja u roku od pet dana od dana prijema urednog zahteva za zaštitu prava, naručilac će usvojiti zahtev itd. To je dodatnih pet dana. Zatim dani za dopunu, koji nisu definisani do kraja, mogu biti i 30 dana, gospodine Arsiću. To vam je član 154. Dakle, to nam je nepoznanica. Zatim, osnovni rok za izradu, da tako kažemo, odluke komisije je 20, odnosno 30 dana i može se produžiti još 15 dana. To je 45 dana. Četrdeset i pet dana plus ovi dani, to je ukupno 62 dana, uz to, da kada dobavljač donese rešenje, gospodine Arsiću, od tog dana do konačnog rešenja može proći najmanje 62 dana. To je rok koji se odavde vidi. Ne vidi se šta ako komisija donese odluku da ostavi 20 dana dobavljaču da prikupi dokumentaciju. Dakle, to je preko 60 dana. Pošto će komisija biti zatrpana žalbama, kao što je i do sada bila, to je sigurno da će ovi rokovi biti probijani, a što je najgore nema nikakve sankcije za komisiju ukoliko ne bude postupila u ovom roku.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Ne delim vaše mišljenje da će komisija biti zatrpana žalbama, zato što su do sada, na osnovu važećeg zakona, žalbe bile ulagane zato što je neko prijavu popunio rukom i zato on u postupku javne nabavke nije mogao da učestvuje. To je samo jedan primer a da ne pričam o dokumentaciji koja je nedostajala a predata je. Onda su sami ponuđači, jedini način da ostvare svoja prava, je bilo da pišu žalbe komisiji. Sa ovakvim načinom vođenja evidencije i konačnim rešavanjem šta je to bitno nedostajuće, a zakonom je predviđeno, rešavamo i probleme koji su vezani za pisanje žalbi komisiji. Dešavalo se da čak i namerno Komisija za javne nabavke napravi materijalan propust da bi se poništio izbor izvođača radova, koji nije imao nikakav sukob interesa sa članovima komisije. Uvek je bilo nešto nedostajuće materijalno, dok taj izvođač radova ne odustane i onaj za koga je namenjena javna nabavka, ne dobije posao. I to se dešavalo. Pošto je sada sva dokumentacija jasna, vidljiva, svako može u bilo kom trenutku postupka da napiše žalbu, jer nekad bude kasno, mislim da komisija neće imati toliko posla po ovom sada važećem zakonu.
Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poslanička grupa SNS još februara ove godine uputila je Skupštini Republike Srbije Predlog o izmeni i dopuni Zakona o javnim nabavkama, jer smo videli, a i građani su mogli videti, da se preko javnih nabavki vrše zloupotrebe i pljačke državne i javne imovine. U Srbiji se do sada zbog nedomaćinskog odnosa prema državnoj i javnoj imovini, zbog bahatosti i korupcije, i preko javnih nabavki, godišnje gubilo čak i do milijardu evra. Kako bi se te pare uštedele i ostale u budžetu za neke druge potrebe, kojih ima mnogo, predložili smo Skupštini Zakon o javnim nabavkama, ovaj zakon koji imamo pred sobom i koji će Narodna skupština, verujem, velikom većinom i usvojiti. Ovom današnjem zakonskom predlogu je prethodila četvoromesečna javna rasprava, čiji je rezultat i ovaj kvalitetan zakonski predlog. Ovaj zakonski predlog nije stigao po hitnom postupku na skupštinsku sednicu, kako bi poslanici imali dovoljno vremena da pročitaju zakonski predlog i daju svoje primedbe i predloge putem amandmana, kako bi se zakon možda čak i popravio. Ovaj zakonski predlog uvodi kontrolu u postupku javnih nabavki, omogućuje konkurenciju i sprečava korupciju. Svima je poznato, nekima više, nekima manje, da su zadnjih nekoliko godina poslove na javnim nabavkama dobijali uglavnom samo odabrani, bliski vlasti, kako u republičkim, tako i u pokrajinskim ili u lokalnim organima vlasti. Čest slučaj je bio i nepostojanje poštenog nadzora nad izvedenim radovima koji su bili predmet javnih nabavki, pa su se zato mnogi radovi nekvalitetno izvodili, putevi se krpili u proleće, u jesen, više puta isti radovi izvodili, a kvalitet je bio takav – drži vodu dok majstori odu. Dakle, poštovane kolege, zakon je veoma dobar, ali je važno i kako će se primenjivati. Imamo danas i druge dobre zakone, ali koji se nažalost ne primenjuju. Kod nas u Srbiji jedni pišu zakone i donose zakone, a mnogo više njih je onih koji traže rupu u tim zakonima, kako bi pribavili sebi neku korist, oštetili budžet, da li Republike, pokrajine ili opštine. Na taj način, po nekom zakonu, ipak se krade, jer kod nas se uglavnom krade po zakonu. Nadam se da će ovaj zakon sprečiti svaki oblik zloupotrebe u javnim nabavkama, da bi izgradili jednu pravednu i poštenu državu, a to je moguće. Potrebne su promene u načinu razmišljanja mnogih koji su u prilici da raspolažu i upravljaju državnom i javnom imovinom. Javnom nabavkom moraju da se bave samo ljudi od integriteta i čistim profesionalnim biografijama. Moraju biti časni, pošteni, dobri domaćini, koje niko ne može potkupiti. Za dobre domaćine u stvari ne bi ni bila potrebna javna nabavka. Nažalost poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani, prethodni režim doveo je zadnjih nekoliko godina do toga da je korupcija sve više i više rasla. Danas smo u redu zemalja sa najvećom stopom korupcije. Zbog visoke stope korupcije, većina stranih investitora izbegava Srbiju. Korupcija je uzela toliko maha i u lokalnim samoupravama, da ako neko želi nešto da investira u lokalnu samoupravu, daje mu se jasno do znanja koliko će ga to koštati da dobije dozvolu za radove u lokalnim samoupravama. Tako su neki dobili nadimak "gospodin deset posto", "gospodin petnaest posto" itd. Poštovane kolege narodni poslanici, mislim da je ovo pravo vreme u sklopu borbe gospodina Aleksandra Vučića protiv korupcije, da se donese jedan ovakav kvalitetan Zakon o javnim nabavkama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Drage kolege, dosadašnji zakon je imao zaista značajnih nedostataka. Pošto je puno mojih kolega iz DS već pričalo na ovu temu, samo ću reći da je tačno da je dosadašnji zakon imao nedovoljnu transparentnost, lošu efikasnost sistema, odnosno veliku papirologiju koja je postojala, zloupotrebe žalbenog postupka, loša institucionalna koordinacija itd. Predlog SNS novog Zakona o javnim nabavkama ima i pozitivne i negativne strane. Pozitivne strane su pre svega u tome što se uvodi obaveza objavljivanja svega na portalu i svi rokovi teku od objave i stvara se osnov za elektronske javne nabavke i to je jako pozitivno. Uvodi se ekološki kriterijum energetske efikasnosti. Smanjuje se mogućnost zloupotrebe žalbenog postupka tako što se uvodi crna lista za one koji prave zloupotrebe u sistemu javnih nabavki. Predviđa se i objavljivanje malih javnih nabavki, što će verovatno značajno smanjiti korupciju. Formira se uprava za centralizovano sprovođenje javnih nabavki i uvodi se okvirni sporazum i konkretni dijalog. Negativna strana Zakona o javnim nabavkama je što nije značajnije smanjen osnov za sistemsku korupciju. Proširuju se izuzeci od primene ovog zakona u članu 7, o čemu su moje kolege detaljno govorile i to nije u skladu sa EU i njenom direktivom, otvara nove mogućnosti za korupciju i to je činjenica. Otvara se mogućnost za korupciju prilikom nabavke usluga vezanih za izradu identifikacionih dokumenata, transporta i obezbeđenja transporta novca, tačka 7) i drugo, otvara se mogućnost državi da se netransparentno zadužuje, tačka 9). Nije dovoljno promenjen član koji definiše pregovaranje bez objavljivanja. Dalje je zadržan isti broj postupaka koji se dešava van očiju javnosti, te time neće smanjiti korupciju. Nisu smanjili administrativne procedure i papirologiju. I dalje će preduzeća dostavljati tone nepotrebnog materijala i dokumentacije i ovo je takođe osnova za korupciju. Svako može žalbom da zaustavi postupak javnih nabavki i tako ucenjuje druge ponuđače, sa čime se neki profesionalno bave u Srbiji, nažalost. Nije predviđena bolja kontrola dodatih radova u građevinarstvu, odnosno bolje definisanje viškova i manjkova radova, što je veliki osnov za korupciju. Umesto toga, smanjen je dozvoljeni procenat dodatih radova sa 25% na 15%, o čemu je kolega i govorio, što neće da dovede do uštede, jer će osnovna cena porasti za 10%. Negativne strane su i da efikasnost institucija nije povećana. Uvodi se obaveza da se veliki broj izveštaja šalje DRI, što je nepotrebno, one su čak i u sukobu sa zakonom koji definiše njegov rad. Daju se veće nadležnosti Upravi za javne nabavke, čime se automatski podriva položaj nezavisnog regulatornog tela Komisije za zaštitu prava ponuđača. Pošto su definisani kriterijumi za izbor direktora Uprave javnih nabavki, potrebno je po donošenju ovog zakona raspisati konkurs, kao što je to predviđeno za Komisiju. Kriterijumi za izbor predsednika i članova Komisije su strožiji, ali i dalje nedovoljno strogi. Dovoljno je da član Komisije ima iskustvo od samo tri godine u oblasti javnih nabavki. Složićete se da je to zaista nedovoljno. Čitav sistem se dodatno opterećuje deklarativnom borbom protiv korupcije, što dovodi do rizika da se proces javnih nabavki uopšte ne sprovede. Na primer, zahteva se da naručilac, o čemu su mnoge moje kolege govorile, obezbedi konkurenciju, što nekada nije moguće i čini mi se da je protivno nekoj zdravoj logici, pa naručioci, da ne bi bili optuženi za korupciju, neće ni da sprovode postupak. Mi imamo već sada blokadu, nažalost, u mnogim lokalnim samoupravama, zbog toga što su mnogi kadrovi nove vlasti, koja se bavila komponovanjem, pokazali da ne znaju ni šta je virman, ni šta je faktura, ni šta je javna nabavka i uzdržavaju se od postupaka i realizovanja projekata, što priznaju i vaši gradonačelnici javno. Ali, ima i jedna dobra stvar u svemu ovome, što bi pomoglo da DS zaista da podršku ovom zakonu, koji je bolji od prethodnog, a to je da uradite onu stvar koju smo juče predložili kroz usta mog kolege Božidara Đelića, a to je da usvojite amandman kojim bi se omogućio rebalans budžeta i kojim bi se najavljene uštede koje ste više puta najavljivali i koje se kreću između 600 miliona evra i milijarde evra ušle u taj rebalans. Mi smo predložili da se te uštede iskoriste pre svega za podršku porodicama, trudnicama i onima koji se nalaze u najtežem socijalnom položaju. Sada ćemo moći da vidimo vrlo brzo i na delu vašu volju da prihvatite jedan zaista dobar amandman, koji će pokazati da uštede o kojima ste vi govorili i u predizbornoj kampanji i sada i tokom ove rasprave, a koje su 600 miliona evra, na ovaj način obojimo i da kažemo – ova sredstva ćemo kroz rebalans i prisustvo ministra Dinkića, koji će morati kvartalno da dolazi i da pokaže kolike su uštede, da li su ostvarene i za šta će konkretno da se utroše, da Skupština ostvari pun kontrolni mehanizam, a da sredstva o kojima ste govorili i za koja mi vama verujemo da su moguća da se uštede, da ih na ovaj način zaista stavimo u funkciju. Ako je nešto loše u ovome što predlaže DS, onda vi nama recite šta je tu loše? Em je u skladu sa vašim obećanjem, em je u skladu sa vašom projekcijom uštede koju ste izneli potpuno činjenično osnovanu. Dakle, mi samo dodajemo i pomažemo vladajućoj većini, tako što stvaramo jasan mehanizam da se to stvarno pretoči za one kojima je u Srbiji najpotrebnije, a to su ugrožene porodice bez posla, trudnice i ljudi koji su na rubu socijalne propasti. Prema tome, ako mislite da ovaj naš amandman ne valja, niste se još izjasnili zašto je to nemoguće, mi mislimo da je moguć i nema razloga da štitite koalicione partnere u ovoj situaciji, jer ovo je jedna od onih situacija gde vladajuća većina i najveća stranka u vladajućoj većini, ima zaista tu snagu i mogućnost da pokaže više od dobre volje, da pokaže stvarnu brigu za građane, da vaših najavljivanih 600 miliona evra će zaista da pomognu, a da ne govorimo da će dovesti do toga da deficit bude ispod 1% bruto društvenog proizvoda, čime ćete preko noći rešiti problem fiskalnog deficita i smanjiti javni dug države Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Samo sam hteo da kažem da nema potrebe da DS brine o žrtvama bivšeg režima. Mi ćemo da rešimo taj problem u ove tri ili četiri godine koliko bude trajala Vlada Republike Srbije i nemojte vi više da se sekirate za one koji su ostajali bez posla dok je državu vodio premijer Mirko Cvetković i predsednik republike Boris Tadić.
Hvala. Borislav Stefanović, replika. Izvolite.
Da, to zaista zvuči zaista demagoški, gospodine Arsiću, zato što u toj istoj Vladi je vicepremijer bio Ivica Dačić, a Mlađan Dinkić je bio sve, kao i sada. Ono što nije isto, da je država više zadužena, da je, nažalost, nezaposlenih više, da je životni standard mnogo više opao. Nije odgovor na moje pitanje, koje je vrlo konkretno – zašto ne omogućite na jedna konstruktivan, parlamentaran, demokratski način, usvajanje našeg amandmana, koji će pomoći građanima? Nije odgovor demagoško - nemojte vi da brinete o onima čiji su životi upropašćeni. Nećete valjda da kažete da je DS jedino odgovorna, a oni koji su sa vama u Vladi, nisu odgovorni za pad životnog standarda, koji je, inače, manji nego u vreme ove Vlade, sada. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postojeći Zakon o javnim nabavkama iz 2008. godine, odnosno januara 2009. godine, donet je nakon šestogodišnje primene Zakona o javnim nabavkama. U odnosu na zakon iz 2002. godine i nakon donošenja novih direktiva iz EU u ovoj oblasti, nije iskorišćena prilika da se unapredi sistem javnih nabavki i da se usklade sa zakonima koji su važeći sa EU. S druge strane, odlično je iskorišćena prilika da se zakonu pronađu sve njegove manjkavosti, izvrši zloupotreba i pri tom stekne materijalna korist. Postojeći zakon nije unapredio sistem javnih nabavki, nažalost, već je u nekim elementima, kao što je konkurentnost, predstavljao korak nazad. Svakako, najveći nedostatak je veliki broj izuzetaka kod njegove primene, kao što je hitnost postupka, gde je otvorena mogućnost masovne korupcije, što rezultira gubitkom države Srbije u iznosu, da sada ne licitiram da li je 500 miliona evra, milijardu evra, znači, svakako da je više od 500 miliona evra godišnje. Zatim, ne usklađenost sa direktivama EU, naročito kroz postojanje izuzetaka kod primene zakona kojih nema u direktivama, nepostojanje pojedinih postupka koji su predviđeni direktivama, neusaglašenost nabavki u komunalnom sektoru, neusklađenost sistema zaštite prava, pogrešna implementacija pojedinih odredbi, nepostojanje mehanizama za sprečavanje korupcije i sukoba interesa, mogućnost da se ugovori o javnim nabavkama zaključuju sa ponuđačima i u slučaju postojanja sukoba interesa, široka mogućnost upotrebe pregovaračkog postupka bez objavljivanja javnog poziva, bez efikasnog mehanizma za sprečavanje zloupotreba ovog postupka itd. Ono što je bio dodatni problem, a koji uopšte nije u koruptivnom smislu za potcenjivanje su postupci javne nabavke male vrednosti, koji su do sada bili uređeni podzakonskim aktom i to nije dopustivo, jer oni svakako moraju biti uređeni zakonom. Do sada je bilo uređeno na način koji ga čini netransparentnim, nekonkurentnim, neefikasnim, odnosno veoma pogodnim za pojavu korupcije, što su pojedinci svakako maksimalno koristili, cepajući nabavke velike vrednosti na javne nabavke male vrednosti. Jedan od primera bi mogao da bude, možda mali primer, ali bi mogao da bude opština Novi Bečej, gde su jednom danu od istog prodavca kupljena tri vozila marke "Škoda", ali, naravno, svako pojedinačno po postupku nabavke male vrednosti. Isti slučaj je bio i sa nabavkom rasvete za celu opštinu, za celu teritoriju opštine, koja je uz kredit još lokalne samouprave, podeljena na mesne zajednice nabavkama male vrednosti, pa još i retroaktivno. Ubeđen sam da je priča još drastičnija u većim lokalnim samoupravama, a o javnim preduzećima i da ne govorim. Pored navedenih nedostataka, neka od rešenja koje predviđa postojeći zakon, kao što su službenik za javne nabavke, Republička komisija za zaštitu prava, iako po meni dobro zamišljenih, u primeni su u prošlom zakonu doživele neuspeh, i to iz razloga što se sa primenom odredbi zakona počelo tek od kraja 2010. godine. Da podsetim, zakon je donet u decembru 2008. godine, stupio na snagu januara 2009. godine, a ovaj institut je trebao da se primenjuje od jula 2009. godine. On je počeo tek od kraja 2010. godine da se primenjuje, što je napravilo određenu vrstu vakuma, pogodnog za raznorazne malverzacije. Identičan je problem i sa Republičkom komisijom za zaštitu prava, koja je izabrana tek u oktobru 2010. godine, a zakonom je bio propisan rok od šest meseci od njegovog stupanja na snagu, što bi značilo, opet, jun ili jul 2009. godine. Ono što bih u kratkim crtama izdvojio kao ključne novine predloženog zakona jesu usklađivanje sa direktivama EU, potpunija i jednostavnija definicija naručioca, jasnije određivanje predmeta javne nabavke radova, smanjivanje broja izuzetaka od primene zakona, pooštravanje uslova za primene izuzetaka, čime će se, ako ne sprečiti, onda sigurno značajno umanjiti mogućnost za mahinacije o kojima sam govorio, odnosno naveo kao primer. Predlogom zakona se, između ostalog, uvode jasniji mehanizmi za sprečavanje sukoba interesa i korupcije u javnim nabavkama i, veoma bitno, javna nabavka male vrednosti je takođe uređena na način koji omogućava transparentnost postupka i konkurenciju. Takođe, povećane su nadležnosti i ovlašćenja Uprave za javne nabavke. Promenjen je sastav i način rada Republičke komisije za zaštitu prava i data su joj nova ovlašćenja, kao što je novčano kažnjavanje za nepoštovanje samog postupka zaštite prava i nesprovođenje odluka, kontrola sprovođenja odluka komisije itd, da ne navodim sve ove nadležnosti i ovlašćenja ove uprave. Same kaznene odredbe predloženog zakona su bolje definisane od postojećeg zakona. Predviđeni su prekršaji za sve ozbiljne povrede zakona. Kazne su, s jedne strane, pooštrene, a s druge strane, rangirane prema težini prekršaja. Ono što je izuzetno značajno je da je rok zastarelosti prekršaja povećan na tri godine u odnosu na postojeći zakon, jer je postojećim zakonom predviđeni rok za zastarevanje bio jedna godina. Iz svega navedenog, pozvaću sve narodne poslanike da podrže Predlog zakona o javnim nabavkama i da u danu za glasanje, glasaju za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nama nije sporan amandman DS, samo Zakon o budžetskom sistemu sprečava prihvatanje jednog takvog amandmana. Kada izražavate toliku sumnju o kvalitetu ovog zakona i tvrdite da nikakvih ušteda neće biti, podsetio bih vas da kada ste predlagali izmene i dopune Zakona o javnim nabavkama, da ste tada izjavljivali da će uštede biti 200 miliona evra. To su reči Božidara Đelića. Postavljam pitanje - što tad kad ste predviđali tim zakonom o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, uštede 200 miliona evra, niste formirali ovaj fond? Razumem da neko evoluira, to je normalno, i poželjno, ali bih isto takovoleo pošto DS ima toliko iskustva i toliko godina koliko je bila na vlasti da mi date makar jedan primer, iz zemalja okruženja može, iz čitavog sveta, da li postoji neki takav fond nastao na osnovu ovakvog jednog zakona. Ako to uspete da pronađete, onda ćemo da razmislimo da li je moguće da promenimo i Zakon o budžetskom sistemu samo da prihvatimo vaš amandman.
Hvala. Gospodin Stefanović, replika. Izvolite.
Kao što znate i prethodne vlade su znale da naprave i uštede i u to možete lako da se uverite uvidom u razne budžete iz prošlosti. Između ostalog, time su se, bez potrebnog smeha, vaši sadašnji koalicioni partneri hvalili su se svojim zaslugama. Svaka stranka je želela taj orden da stavi na svoj rever, ali je činjenica da je toga bilo. Ne vidim zašto stalno iznosite tu sumnju da mi sumnjamo u te uštede. Mi se samo rukovodimo onim što ste vi rekli i obećali građanima, i što ste vi lično, gospodine Arsiću, ovde u Skupštini izneli u panelnoj diskusiji. Dakle, nemojte vi da da sumnjate u naše motive. Vi verujete u uštedu od 600 miliona evra. Mi verujemo vama da je to moguće, evo javno vam kažem, i tražim od vas da prihvatite amandman koji je omogućiti mehanizam da te pare dođu do svojih korisnika. Vi meni na to kažete Zakon o budžetskom sistemu to ne omogućava. Mnogo toga ne omogućava taj zakon. Kako je rekao ministar Dinkić - nema političke volje, ali volja je vaša, vi ste je najjači. Nemojte da vas mi podučavamo svemu šta treba da radite. Treba da mu kažete da se ta stvar mora prihvatiti, da socijalno ugrožene kategorije moraju dobiti pare iz vaše projekcije i da te pare treba da im stignu sada kada im je najteže, i trudnicama i nezaposlenima i svima onima kojima zbog mera Ministarstva finansija sada ispaštaju u ovoj zemlji. Verujemo vam. (Predsedavajuća: Vreme.) Gospodine Arsiću, ovo je mehanizam. Prihvatite ga. Šta je tu teško? Nemojte da govorite koji su primeri komparativni i gde postoje. Demokratska stranka izmišlja nešto dobro za građane. Inventivni smo gospodine Arsiću.
Gospodine Arsiću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako su uštede to što je država ostala 20 milijardi dinara dužna za subvencije poljoprivredi, nemojte tako da nas učite. Ako su uštede da nije dovoljno opredeljeno sredstava za nezaposlene, pa je to već nestalo u martu, aprilu mesecu 2012. godine, nemojte ni tako da nas učite. Ako ste štedeli tako što su vam vršeni javni radovi pa ih niste plaćali, nemojte ni tako da nas učite kako se vodi država. Imamo natpise u novinama kako se mi ubrzano zadužujemo. Ne zadužujemo se mi više uopšte. Vi ste nas zadužili. Samo realizujem vaša zaduženja koja moramo da realizujemo. O tome se radi. Vodite brigu o licima koja su ugrožena finansijski, pa gde ste bili do sada? Ko ih je ugrozio? Srpska napredna stranka ili neko drugi? Nemam ništa protiv dase zalažete i za takve, ali nemojte nas da učite kako mi treba da radimo. Vi ste nam primer kako ne treba da radimo i verujte neće biti teško da ova vlada bude bolja od Vlade Mirka Cvetkovića. Dovoljno je da ništa ne uradi i biće bolja jer ona stara šta god je radila nije bilo dobro.
Hvala. Branislav Mitrović, replika. Izvolite.
ne bih nešto posebno komentarisao amandman samo ću reći da je krajnje demagoški. Raduje me što opozicija smatra i veruje da će biti napravljena ušteda od najmanje 600 miliona evra, ali mislim da je krajnje nekorektno spočitavati ovoj vladi da neće brinuti o sferi socijale i o svemu onom što je gospodin Stefanović govorio. Moram da podsetim da je do kraja ove godine bilo neophodno izmiriti silne dugove nasleđene od prethodne Vlade i ne želim da aboliram, niti URS koji su jednim delom ili jednim procentom učestvovali u toj Vladi, ali nisu vodili javne finansije u protekle četiri godine. Putari su očekivali od prošle Vlade i tek su sada dobili novac koji su zaradili, i Fond za zdravstveno osiguranje je dugovao mnoge novce i to rešava ova vlada. Smatram da je nekorektno da u priču u sklopu ovog amandmana zavaravamo građane Srbije da neko želi u narednoj godini da ih ošteti. Siguran sam da i pored jedne visoke doze demagogije i populizma građanima je jasno da se već u privih 100 dana i neki mesec više ove vlade vidi jasna namera uvođenja javnih finansija i siguran sam da će Zakon o javnim nabavkama biti samo nastavak rešavanja jednog ogromnog problema u javnim finansijama. U mnogim diskusijama danas nisam čuo ozbiljne zamerke na ovaj zakon, što me raduje. Jedna dobra javna rasprava, veliki broj učesnika koji je dao svoj doprinos jeste jedna sigurnost da će ovo biti dobar zakon. Očekivao sam od najpre velikih opozicionih partija ozbiljnije amandmane, a ne amandmane demagoškog tipa kao što je ovaj amandman.
Hvala. Borislav Stefanović, izvolite.
Ne vidim šta je demagoško u tome što se valjda svi ovde slažemo da ljudima koji su u teškoj socijalnoj situaciji treba pomoći, ako ste već vi projektovali tu uštedu. Šta je tu demagoški? Mogu samo da vam se zahvalim na tome. Dali ste super projekciju da će 600 milijardi evra uštede. Dajte da to realizujemo. U čemu je demagogija u nastojanju DS da se prihvati njen amandman koji će omogućiti da taj novac dođe do onih kojima je neophodan ili vi ne govorite istinu, a mi vam naivno verujemo ili vi nećete da uradite to da pomognete građanima. Ne postoji treća opcija. Kako je rekao ministar Dinkić – nema političke volje. Razumemali građani treba to da znaju. Prethodna Vlada se zaduživala, po stoti put kažem, 44 evra dnevno, a ova vlada se zadužuje 153 evra u minuti. Prema tome, ova vlada sada posle tog, kako kažete, groznog Mirka Cvetkovića ima rast inflacije, deficita, nezaposlenosti, pad životnog standarda. To je realno. To da li sam ja u pravu ili vi gospodine Arsiću, nećemo sada suditi ovde. Sudiće građani za mesec dana uz račune za struju i gas, uz pad životnog standarda, sa tom novčanicom koju dobiju za svoju platu šta će moći da kupe? Moći će da kupe pet puta manje stvari u maju mesecu sledeće godine nego sada i to je činjenica. Možete da kažete – vi ste loši, bili ste loša Vlada. (Predsedavajuća:Vreme.) Po stoti put kažem, političku cenu smo platili za to što smo krpili kroz paralelni budžet tzv NIP i kroz transfer sredstava na lokalne samouprave koje nisu mogle da potroše i zato smo imali deficit i zato smo imali zaduživanje, ali smo tu cenu platili. Kažem da vi to ne radite.
Hvala. Gospodine Arsiću, odgovorite i da zatvorimo krug replika, da omogućimo i drugima da pričaju.
Dame i gospodo narodni poslanici, voleo bih da kada se govori, o tim nekim stvarima, kako se zadužujemo, barem kaže koji su uzroci zaduživanja. Upravo sam naveo. Uzrok zaduživanja države su obaveze koje su bile predviđene Zakonom o budžetu za 2012. godinu, a koji je izglasao bivši režim, koga je tada predstavljao Mirko Cvetković. Poljoprivrednim proizvođačima ste ostali dužni 20 milijardi. Zatečena je prazna kasa i dugovi. Sada vi nas okrivljujete što isplaćujemo vaše dugove. Mi se kobajagi zadužujemo. Ne zadužujemo se mi. Vi ste nas zadužili. Hajde da vidimo, šta je sa tim preduzećima koja su vršila javne radove za Vladu Republike Srbije. Što im niste platili? Onaj radnik sa lopatom na temperaturi od 40 stepeni, što je asfaltirao put, nije dobio platu. O tome se radi. To smo isplatili. Ako mi nismo u pravu, pogledajte, projekcija budžeta za 2013. godinu, 3,5% budžetski deficit. Dva puta manji, nego projekcije u Zakonu o budžetu za 2012. godinu. Dva puta manje, a država će postati dužnija za 10% bruto dohotka. Nije to ova vlada napravila, nego dospeva na naplatu to što se zaduživao bivši režim. Slažem se da svako treba da nosi svoj krst, ali nemojte vaš krst da stavljate na naša leđa.
Hvala. Zatvaram krug replike. Gospodina Mitrovića i gospodina Stefanovića molim da omogućimo drugim narodnim poslanicima da govore o temi dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Jovana Joksimović.
Hvala. Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kao što su moje kolege iz poslaničkog kluba DS naglasili, pred nama je vrlo važan zakon koji govori kako se troše javna sredstva, odnosno da li se vlast republička ili lokalna ili na primer javna preduzeća odnose racionalno i ekonomično trošeći pare građana. Podsetiću da je DS bila predlagač prvog Zakona o javnim nabavkama pre deset godina i da smo tada napravili veliki poduhvat i izvršili veliki posao, s obzirom da tada nije postojala zakonska regulativa u okviru javnih nabavki. Oblast javnih nabavki je vrlo kompleksna i složena. Vremenom se zakon menjao, nažalost, rešenjima koja su bila lošija od prvobitnog zakona, kao što se desilo 2004. godine. Nov zakon iz 2008. godine je imao niz dobrih rešenja, ali je i on kroz godine primene pokazao nedostatke, a naročito kada se radi o transparentnosti postupka i činjenice da je na osnovu njega jedna četvrtina nabavki bila bez objavljivanja javnog poziva, a tome treba dodati i značajan procenat restriktivnog postupka. Prethodna Vlada koju je predvodila DS je bila vrlo realistična u proceni efekata tadašnjeg zakona. Kao što je vama, kolege narodni poslanici, poznato, a nadam se i široj javnosti, naša Vlada je u januaru ove godine predložila nov zakon o javnim nabavkama, koji je ova Vlada povukla iz procedure. Pred nama je sada Predlog zakona koji je podnela vladajuća koalicija i za nas je najvažnije, u analizi ovog predloga, da li su otklonjeni nedostaci koji su se pojavljivali do sada u važećim zakonima. Dakle, da li je povećana transparentnost, da li se i dalje može zloupotrebljavati mogućnosti pregovaračkog procesa, da li je sama procedura postala efikasnija, uključujući i smanjenje nepotrebnog administriranja i da li je smanjen prostor zloupotrebe instituta žalbenog postupka, jer kao što znamo on se često koristio za zloupotrebu samog procesa javnih nabavki i dovodio je do opstruiranja i do prestanka realizacije procesa javnih nabavki. Takođe, ko god ima iskustva u oblasti javnih nabavki zna da postojeće institucije u sistemu javnih nabavki nisu bile u koordinaciji i da su vrlo često bile neefikasne. Svakako da je važeći Zakon o javnim nabavkama trebalo na bolji način uskladiti sa direktivama i praksom EU. Dakle, nije sporno da nam je potreban novi zakon o javnim nabavkama, kao što sam već naglasila, i naša Vlada je toga bila svesna i parlamentu je uputila predlog novog zakona. Postavlja se samo pitanje – da li tekst novog zakona vladajuće većine nudi odgovarajuća rešenja i zaista eliminiše nedostatke koji su uočeni u primeni još uvek važećeg Zakona o javnim nabavkama? Kao što je moj kolega Božidar Đelić, kao ovlašćeni predstavnik, pre dva dana istakao, u tekstu koji je pred nama ima novina koje su pozitivne, kao što je objavljivanje javnih nabavki na portalu, otvaranje mogućnosti elektronskih javnih nabavki, insistiranje na ekološkim kriterijumima i kriterijumima energetske efikasnosti, a posebno je dobar predlog da se objavljuju i male javne nabavke. Međutim, na drugoj strani, proširuje se broj onih delatnosti i subjekata na koje se zakon ne primenjuje. Samim tim se otvara prostor za masovnu zloupotrebu člana 7, a to posebno znači i široko otvaranje vrata korupciji. Takođe, nisu uvođena iskustva gde ima mnogo administrativne procedure i mnogo nepotrebne dokumentacije, što otvara mogućnost za proizvoljnu činovničku arbitražu i prostor za korupciju. Postupak žalbi je tako definisan da ostavlja mogućnost da ako neko ima interes opstruira ili čak zaustavi proces javnih nabavki i da se ponuđači koji su bili regularni stave u neravnopravan položaj ili da se ucene. Nažalost, moje mišljenje i mišljenje moje poslaničke grupe je da je vladajuća većina propustila priliku da popravi ono što se u praksi pokazalo kao da su loša rešenja ili neefikasna ili nedovoljno transparentna rešenja. Naprotiv, rekla bih da je za predlagača bila važnija politička kampanja predizbornih obećanja u kojoj se licitiralo neozbiljnim obećanjima da će nov zakon doneti uštede od 500 miliona do milijardu evra. Izgleda da predlagači sada ne dele taj optimizam. To je rekao malopre moj kolega Borislav Stefanović, jer sam skoro sigurna da će naš predlog biti odbijen, a to je da se od tih ušteda, ma kolike one bile, formira poseban budžetskih fond. Poslanički klub DS predlaže da se sredstva od tih ušteda koriste za, na primer, isplatu trudničkih bolovanja u iznosu od 100%, da se obezbedi podrška samohranim roditeljima ili za neke druge prioritetne namene. Ne verujem da bilo ko ima nešto protiv, kao što smo već čuli, da se ta sredstva iskoriste na taj način, već da vladajuća većina ne veruje u svoja vlastita predizborna obećanja i licitiranje da su uštede moguće od 500 miliona, 600, 700, 740, 850, pa čak milijardu evra, a sve je to rečeno u predizbornoj kampanji SNS. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jasmina Obradović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ispravio bih jednog kolegu koji je govorio. Rekao je da je ovaj zakon na snazi već deset godina. To nije tačno. Čini mi se da je ovaj zakon u ovoj godini već drugi put na dnevnom redu. Imali smo ga početkom godine kada je Vlada koju je predvodila DS predložila novi zakon o javnim nabavkama. Zakon o javnim nabavkama, u prethodnih deset godina, donet je 2002. godine. Kroz praksu se videlo da on ima dosta nedostataka i onda je menjan. Možda i nije bilo nedostataka, nego je menjan iz drugih razloga. Zakonodavac je mislio da treba da se izmeni, izmenjen je 2004. godine. Nakon toga, imamo nov zakon iz 2008. godine koji je i danas na snazi i koji je kroz praksu pokazao da ima dosta nedostataka. Mi iz DS smo svesni toga. Svaki put kada se donosi novi zakon čini se sve da se unapredi procedura, da se unapredi postupak, ali to nije moguće učiniti dok se u praksi ne vidi kako to funkcioniše. U 2011. godini ukupne javne nabavke u Republici Srbiji su iznosile 293 milijarde dinara ili oko 3,3 milijarde evra. Od toga nekih 54% su bili otvoreni javni pozivi, dok je nekih 35% bilo kroz tzv. restriktivne postupke, skrivene dobrim delom od očiju javnosti. To nam govori da oko milijardu evra nije na najbolji način objavljeno u javnosti. Nabavka za nekih milijardu evra nije na najbolji način objavljena u javnosti. Taj postupak nije bio dovoljno transparentan. To znači da onda nije sigurno moguće obezbediti uštede kakve su obećavane u predizbornim kampanjama pojedinih stranaka, gde smo imali u februaru ove godine obećanja pojedinih funkcionera da će uštede donošenjem novog zakona o javnim nabavkama biti 500 miliona evra, onda smo u aprilu imali obećanja da će te uštede biti 600 i 700 miliona, krajem aprila 800, u maju su te uštede došle na jednu milijardu. Potpuno je jasno da su to bili motivi koji su se izvlačili iz te kampanje i bili su kampanjom motivisani. Postojeći zakon ima puno nedostataka i to su netransparentnost i nepozivanje, odnosno neobjavljivanje poziva za male nabavke, član 24. koji se zloupotrebljavao i uglavnom su te javne nabavke, koje nisu bile dovoljno transparentne, sprovođene u javnim preduzećima u kojima nije taj postupak na dovoljno dobar način kontrolisan i nije od strane nadležnih organa obraćana dovoljna pažnja, a i sam zakon to nije zahtevao. Novi zakon koji je predložila vladajuća većina predvođena SNS donosi pojedine novine koje su zaista napredak u odnosu na postojeće rešenje i siguran sam da su i predlagači to videli, šta u postojećem zakonu ne funkcioniše i šta treba da se menja. To je videla i prethodna Vlada, pa je početkom godine predložila izmene. Najznačajnija novina je uvođenje portala i objavljivanje svih poziva i onih malih nabavki. To je nešto što sigurno donosi novi kvalitet. Elektronske licitacije, primena elektronske uprave, takođe, zatim, ekološki aspekti, energetski aspekti, crna lica ponuđača koji su kršili zakon, takođe značajne novine koje će doprineti kvalitetnoj proceduri kada se govori o javnim nabavkama. To svakako pozdravljamo mi iz DS, ali smatramo da takođe postoji i niz nedostataka koji će onemogućiti da se ostvare one uštede kakve su obećavane. To nije moguće. Proširenje liste izuzetaka u članu 7. onemogućiće da se te nabavke sprovedu na dovoljno transparentan način i to neće doprineti nikakvim uštedama. Zatim, sukob, kaže – nadležnosti Uprave za javne nabavke i Komisije za zaštitu ponuđača, takođe neće doprineti boljem funkcionisanju celog sistema javnih nabavki u Republici Srbiji. Zatim, dodatni radovi u građevinarstvu, to takođe nije na najbolji način definisana procedura, jer ako smanjimo taj neki limit sa 25 na 15%, to neće biti dovoljno, jer na taj način ćemo samo postići da će ponuđači podići startnu cenu za 10% i nećemo nikakve uštede ostvariti. Ono što DS predlaže vama, kao podnosiocima ovog zakona i predlagačima novog zakona o javnim nabavkama, je da prihvatite naš amandman i time ćete pomoći sebi i na neki način potvrditi da se vaša politika ostvaruje. Ako se naš amandman prihvati, biće potpuno jasno kolike su uštede ostvarene i moći ćete, kao što je vaš šef u kampanji obećao, da će uštede koje budu ostvarene biti upotrebljene za poljoprivredu i za nauku, biće moguće ta sredstva upotrebiti u te namene iz posebnog fonda koji smo mi predvideli. Ukoliko se naši amandmani prihvate, veći deo njih, mi ćemo podržati ovaj zakon, a nadamo se da će sledeći korak, kada će DS predvoditi buduću vladu Republike Srbije, biti zakon o javnim nabavkama koji će podrazumevati obaveznu elektronsku javnu nabavku za sve i to sigurno može doneti uštedu od 5 do 20% kod sva-ke nabavke, jer to se pokazalo u praksi u zemljama EU i u institucijama koje su uvele takvu novinu i takvu proceduru, jer potpuno je jasno da ono što dovodi do korupcije i arbitrernost u radu administracije, u radu komisija, ako uvedemo elektronsku javnu nabavku, u potpunosti izbegavamo arbitrernost, izbegavamo to da bilo ko odlučuje o to-me ko je kvalifikovani ponuđač, jer imaćemo sertifikate, imaćemo druge instrumente koji će nezavisno od ljudske volje i želje regulisati sam postupak javnih nabavki. Zahvaljujem vam se. U ime DS kažem još jednom, mi ćemo, ukoliko se prihvate naši amandmani, podržati ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojčić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvažene kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, korupcija kao karcinom razara tkivo svake države urušavajući pre svega njen temelj, odnosno njenu ekonomiju. Naravno, SNS je dosta pre današnjeg dana prepoznala ovaj predmet korupcije kao veoma štetan i to štetan sa tri aspekta. Štetan po državu jer urušava državu, štetan po većinu građana Srbije jer dovodi do povećanog broja siromašnih građana i naravno, njen produkt koruptivnih delovanja je izuzetno mali broj bogatih pojedinaca koji su, pretpostavljamo, to svoje ogromno bogatstvo stekli na nekim koruptivnim radnjama. Donošenjem adekvatne pravne regulative i implementacijom te pravne regulative SNS smatra da se može stati na put korupciji i koruptivnom delovanju, pa je u tom smislu predložila zakon o javnim nabavkama, koji u svom značajnom delu sadrži odredbe koje se odnose na smanjenje korupcije i na smanjenje sukoba interesa. Fokusiraću se na deo Predloga zakona o javnim nabavkama koji u sebi uključuje socijalni aspekt, a to su tzv. rezervisane nabavke i odnose se na postupke u kojima mogu učestvovati isključivo ustanove, organizacije, udruženja ili privredni subjekti za radno osposobljavanje, profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje invalidnih lica. Uslov je da svi ponuđači, uključujući i podizvođače, u ukupnom broju zaposlenih lica, 30% zapošljavaju invalidna lica. Takođe, sa socijalnog aspekta, ovaj predlog zakona značajan je i u delu korišćenja tehničkih specifikacija u postupcima javnih nabavki, jer sem energetskih i ekoloških karakteristika, ovim zakonom je predviđeno da je naručilac obavezan da u tehnološkim specifikacijama zahteva i pristupačnost za osobe sa invaliditetom. Ovaj Predlog zakona precizira i sporu situaciju u praksi koja se odnosila na zadruge i odnosi se na ponudu koju može podneti zadruga samostalno, u svoje ime, ali i zajedničku ponudu u ime zadrugara. Na osnovu istraživanja koje je SNS ranije vodila, utvrđeno je da se najveći prostor za koruptivno delovanje, između ostalog, odnosio na postupke javne nabavke male vrednosti, tako da je u ovom predlogu zakona javna nabavka male vrednosti definisana kao nabavka istovrsnih dobara, usluga ili radova, čija je ukupna procenjena vrednost na godišnjem nivou niža od tri miliona dinara. Svrha ovde je do pogrešne primene javne nabavke male vrednosti uglavnom možda dovodila i nejasnoća oko pojma istovrsnosti radova, usluga i dobara. Da bi se sprečila nejasna tumačenja pojma istovrsnosti, Predlogom ovog zakona, u članu 3. precizirano je da ovaj pojam polazi od odgovarajućih nomenklatura koje se odnose na radove, dobra i usluge. Takođe, što se tiče javne nabavke male vrednosti, propisano je da je naručilac obavezan da poziv za podnošenje ponuda objavljuje na svojoj internet stranici, kao i na portalu javnih nabavki. Takođe, Predlog zakona u ovom delu – javne nabavke male vrednosti, omogućio je naručiocu da najpovoljnijem ponuđaču izda narudžbenicu, ako je procenjena vrednost male nabavke do 400 hiljada dinara. Ono što je jako značajno, ovim predlogom zakona, a odnosi se na borbu protiv korupcije, to je svakako da je Uprava za javne nabavke u obavezi da donese plan protiv korupcije i da dostavi Vladi na usvajanje. Na osnovu plana protiv korupcije veliki naručioci, čija je vrednost nabavke na godišnjem nivou veća od milijardu dinara, donose posebni interni plan za sprečavanje korupcije u javnim nabavkama. Međutim, ovde treba naglasiti da ovi planovi za borbu protiv korupcije nisu identični sa planovima integriteta, koji su inače propisani Zakonom o Agenciji za borbu protiv korupcije. Iz razloga što ne obuhvataju samo pregled postojećeg stanja i rizika, već treba da sadrže konkretne mere za suzbijanje i sprečavanje korupcije, moraju biti primerene konkretnoj oblasti, budući da se ne radi samo o klasičnoj državnoj upravi, već često i o privrednim subjektima. Ono što ovaj zakon takođe predviđa, i to u članu 24, a što je takođe usmereno na sprečavanje korupcije, to je posebna obaveza prijavljivanja korupcije lica i obavezna zaštita tzv. uzbunjivača, posebno zaštita od otkaza ugovora, zaštita od uznemiravanja na radnom mestu od strane poslodavca. Srpska napredna stranka smatra da, što se tiče zaštite ovih lica, tzv. uzbunjivača, njihovu zaštitu treba urediti i posebnim zakonom. Ovaj zakon pratiće i podzakonski akti, naravno, da bi zakon stupio na snagu i da bi počeo da živi. Njegova primena očekuje se od 1. aprila, upravo zato što se predviđa da će svi podzakonski akti biti doneti u tom vremenu, tako da neće biti nikakve smetnje da primena otpočne od 1. aprila.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane koleginice i kolege poslanici, dame i gospodo, u dosadašnjoj diskusiji je više puta naglašeno kolika je važnost Zakona o javnim nabavkama, obzirom na oblast koju reguliše. Važnost ovog zakona je očigledna i po tome što je veliko interesovanje javnosti od kad je ovaj zakon u proceduri u Skupštini i što o njemu raspravljamo već drugi dan, sa velikim brojem prijavljenih diskutanata. Prvo bih se osvrnula na to da je sada važeći Zakon o javnim nabavkama donela Skupština Republike Srbije 2008. godine. Tada smo donosili zakon u uverenju da on predviđa rešenja koja su u tom momentu bila najpovoljnija za primenu. Kako je život uvek inventivniji od zakona, u praksi se pokazao niz nedostataka tog zakona, koji su otežavali njegovu primenu ili koji su omogućavali zloupotrebe, kako od strane naručioca, tako i od strane ponuđača. Zato je prethodna, naša vlada pokrenula inicijativu za donošenje novog zakona, utvrdila predlog istog i pustila ga u proceduru u Skupštinu Republike Srbije u februaru mesecu. Zbog raspisanih izbora isti nije razmatran od strane Skupštine i ova Vlada ga je povukla iz procedure. Ovo sam iznela jer imam potrebu da naglasim da je dobar deo tog teksta predloga zakona ugrađen u ovaj predlog zakona. Da je još više preuzeto iz tog prethodnog teksta predloga, ovaj tekst bi bio verovatno mnogo bolji. Obzirom da je u dosadašnjoj raspravi već dosta bilo reči o tekstu Predloga zakona, neću ga prepričavati, ni analizirati pojedinačne odredbe redom. Postaviću jedno veoma važno pitanje – šta će ovaj tekst zakona u primeni doneti dobro onima koji su obavezni da ga primenjuju, kako naručiocima, tako i ponuđačima, a posredno pogotovo kada su u pitanju budžetski korisnici i svim građanima? Pri traženju odgovora na ovo pitanje neophodno je imati u vidu da je osnovni cilj ovog zakona da omogući naručiocu da nabavi određena dobra, usluge ili radove na najpovoljniji i što jednostavniji način. U predstavljanju Predloga zakona i diskusiji, međutim, mnogo više je istican značaj sprečavanja korupcije i ostalih zloupotreba. Čak se izlazilo i sa procenama koliko će se uštedeti primenom ovog zakona, što predstavlja voluntarističke stavove i paušalne procene. Sprečavanje korupcije i zloupotreba treba da budu imperativ primene zakona, ali ne i cilj njegovog donošenja. Ono što je dobro u ovom predlogu zakona, jeste da se uvodi veća transparentnost i javnost u postupku javnih nabavki. Uvodi se i obaveza objavljivanja pre svega na portalu i svi rokovi koji teku, teku od momenta objavljivanja na portalu. Stvaraju se uslovi i osnov za uvođenje elektronske javne nabavke. Uvode se novi važni kriterijumi, kao što su ekološki kriterijum i kriterijum energetske efikasnosti. Smanjuje se mogućnost zloupotreba žalbenog postupka uvođenjem crne liste za one učesnike koji čine zloupotrebe u sistemu javnih nabavki. Uvodi se objavljivanje malih javnih nabavki i formira se uprava za centralizovano sprovođenje javnih nabavki. Međutim, postoji i čitav niz nedostataka, nedorečenosti, nekonkretnosti, što će sigurno otežati primenu zakona i sprovođenje postupka javnih nabavki. Proširuju se izuzeci od primene ovog zakona u članu 7, što nije u skladu sa direktivama EU i što otvara mogućnost za koruptivne radnje. Nije dovoljno dorađen ni član koji definiše pregovore bez objavljivanja. Nisu smanjene administrativne procedure i papirologija, pa i dalje ponuđači dostavljaju ogromne količine nepotrebne dokumentacije. Nije prihvaćen predlog da ponuđači dostavljaju samo ponudu i da daju izjavu da preuzimaju punu materijalnu i krivičnu odgovornost da će onaj ko dobije posao u postupku javne nabavke dostaviti potpunu dokumentaciju kada dobije posao. Ostali ne bi imali tu obavezu. Tako bi se smanjilo administriranje. Svako može da žalbom zaustavi postupak javne nabavke i teko ucenjuje druge ponuđače. Takođe, nije predviđena definicija dodatnih radova i nema bolje kontrole dodatnih radova u građevinarstvu, a poznato je da je tu bilo u praksi dosta nepravilnosti, pa čak i zloupotreba. Uvodi se nepotrebna obaveza da se veliki broj izveštaja dostavlja DRI. Daju se veće nadležnosti Upravi za javne nabavke, čime se podriva položaj nezavisnog regulatornog tela, Komisije za zaštitu ponuđača. Kriterijumi za izbor predsednika i članova Komisije su strožiji, ali i dalje nedovoljno strogi da bi se obezbedio dovoljno stručan kadar koji bi radio u toj komisiji. Čitav sistem se dodatno opterećuje borbom protiv korupcije deklarativnim odredbama, što dovodi do rizika da se procedura javne nabavke uopšte i ne sprovede. Na primer, zahteva se da naručilac obezbedi konkurenciju, što nekada nije moguće, pa postoji opasnost da naručilac i odustane od postupka javne nabavke. Predviđeno je i donošenje velikog broja podzakonskih akata, što će dodatno otežati primenu ovog zakona. Mi poslanici DS pokušali smo da amandmanima utičemo na poboljšanje teksta, ali sam mišljenja da to nije dovoljno i da bi neke delove teksta trebalo sistematski doraditi i preraditi, da bi dobili zaista kvalitetan zakon i potpuno primenljiv zakon. Hvala na pažnji.
Hvala. Sledeći prijavljeni narodni poslanik je Dragan Tomić. Izvolite.
Poštovana gospodo, kada ovakav zakon dođe na dnevni red posle svega pet-šest godina od primene prethodnog zakona koji je najavljivan kao veliki iskorak ka Evropi, kao nešto što će urediti Srbiju i da kažem srediti i dobar deo finansijskih odnosa. Onda, dođete posle pet-šest godina u priliku da ponovo to razmatrate, jer vam je upravo ta Evropa rekla da to ne valja, da je to jedan od motora korupcije, pa malo ko od ovih poslanika koji sede u sali ovde ima ozbiljan kritički ton prema ovom predlogu, ali svi na određeni način kritikuju prethodni zakon. Onda vam je jasno da se ispred vas nalazi nešto što je trebalo menjati. Zbir ovih godina koje imamo ispred sebe od dana donošenja zakona, prosto ukazuje na jednu činjenicu koja ima matematički niz od 400 do 800 miliona je koruptivni deo u javnim nabavkama. Da li je to tačno, ili nije, ne znam, ali je mnogo. Kad saberete godine dobijete negde od tri do pet milijardi evra u Srbiji koje su otišle negde na neka ostrva, negde u vetar, negde završile kod nekih ljudi koji i dalje nastavljaju da od ove države i od ovog naroda besumučno otimaju njihov imetak i kapital. Šta smo mi mogli da uradimo sa tih tri do pet milijardi? Rešili bismo Klinički centar Srbije, kompletan, mogli smo da zaposlimo bar 300.000 ljudi da radi, u onom delu privrede da Srbiju okrenemo iz uvozne u izvoznu dobro orijentisanu ekonomiju. Da popravimo obrazovanje, da podignemo sport i kulturu, a došli smo u situaciju da ponovo na kraju ove 2012. godine pričamo o zakonu u koji se svi uzdamo i nadamo da će biti bolji. Lično mislim da će biti bolji iz nekoliko razloga. Prvo zato što će sigurno smanjiti nivo korupcije u javnim nabavkama. Zato što će imati taj jedan širi pristup javnosti i veću kontrolu kod javnih nabavki. Oni koji dobro poznaju prethodne propise i koji znaju kako se to radilo, na brzinu su organizovane brojne agencije, nekakvi instituti ili neki nezavisni stručnjaci koji su davali ocene o kvalitetu robe koja je ulazila u sistem javnih nabavki. Tako da su naručioci davali izvođačima, ponuđačima da pripreme sam tekst javne nabavke kako njima odgovara od materijala i roba sa kojima oni raspolažu ili da im ulaze njihovi uvozno-izvozni aranžmani, kad su u pitanju nabavke roba. Unapred je bilo jasno da se ponuda završavala na jednom, odnosno dva fiktivna ponuđača sa kojima se odmah u startu znalo da ona cena koju oni ponude ta će i biti izvršena. Prosto je neverovatno da to traje pet-šest godina, da mi u tom sektoru javnih nabavki nemamo ozbiljnih zahvata kada je u pitanju, znači, primena zakona krivične materije i da tek sada polako, s obzirom kada je formirana ova nova grupa koju vodi prvi potpredsednik Vlade, se otkriva mnogo tih stvari. Interesantne su i one javne nabavke u oblasti propagande i informisanja. Ne znam šta tu ima da se nabavi ili pribavi u tom javnom informisanju kada je ono jasno informisano samo iz jednog ćoška. I dalje samo taj jedan ćošak postoji i niko ne može u njega da uđe u Srbiji, možemo samo mi malo, narodni poslanici odavde da ponešto kažemo. Onda imate vrle stručnjake preko nekih agencija koji vas uče preko svojih PR menadžera kako da živite, kako da hodate, kako da razmišljate i naravno od raznih ministarstava uzimaju ogromna sredstva, ni manje ni više, nego uvek se uzme 30, 40, 50, 60, stotinak miliona, koliko kome treba. Ovaj zakon će naravno ovo eliminisati i nećemo nažalost imati bogaćenje u toj sferi ali ne žalim za tom gospodom, ne žalim jer su se već poprilično snašli. Ovo treba ostaviti narodu. Mi smo dobro izučeni kako treba da živimo, ne treba da nas uče nekakvi PR menadžeri kako ćemo da živimo, ili kako politički da mislimo. To je valjda važno da nas ostave na miru jer nam to najviše treba u ovom trenutku. Znači, dobićemo veći broj ponuđača, znači, moći će ljudi transparentnije da pristupe tom delu javne nabavke i da budu sigurni da će imati nekakvu šansu. Kada su u pitanju male nabavke to je tek pitanje za sebe, posebno u lokalnim zajednicama, sredinama, u domovima zdravlja, medicinskim i zdravstvenim ustanovama gde nigde nije bilo iskazanih tih javnih nabavki. To se uzimalo po dogovoru. Kako se sa kim ko dogovori tako je to i išlo i onda su nam se tu pojavili viškovi od nekih 30 do 40 milijardi dubioza gde smo morali interventno da razmišljamo šta sa tim uraditi, da država preuzme to u sistem javnog duga. Ali, kod lokalnih zajednica je začuđujuće. Kada je u pitanju jedna nabavka, jedne vrste robe, mi imamo lokalne velmože, vlast je njihova privatna stvar u svakom gradu pa onda imate da nekoliko preduzeća, odnosno preduzeća za gradsko upravljanje građevinskim zemljištem, pa onda preduzeće za puteve itd. Pet-šest nekih preduzeća učestvuje u tom sistemu javne nabavke ali svi dobiju po ćoše da od istog naručioca izvrše javnu nabavku. Čak se dešavalo da se formira preduzeće u četvrtak, a u ponedeljak je već potpisan ugovor sa njim, a nije ni otvoren tekući račun niti je urađen pečat. Nažalost i brojne državne institucije, pre svega pripadnici MUP-a tužioci, jedni, drugi, treći, svi ćute, misle da će proći neko vreme i da ne treba oko toga ništa činiti. To će ovaj zakon eliminisati. Tako da kada idemo dalje u ono što je dobro kod ovog zakona to je taj sistem kontrole. Taj sistem kontrole kroz koji ćemo jasno moći da ostvarujemo uvid pre svega javnosti i preko ovih kontrolora koje su neophodni za ostvarivanje ovih ciljeva. Na kraju, hoću da kažem da kada imamo ispred sebe jedan ovakav zakon koji menja zakon koji je napravio štetu od tri do pet milijardi onda je jasno da šanse u 2013. godini, da će nestati ovih 400 do 800 miliona evra korupcije. Vrlo sam zadovoljan što je ovakav zakon pred nama i što ćemo ga svi zajedno podržati. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Ljuban Panić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća koliko još ima vremena moj poslanički klub. (Predsedavajuća: Osam minuta.) Poštovana predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovane građanke i građani Srbije, želeo bih pre svog izlaganja o ovom zakonu da svima koji su sinoć po Gregorijanskom kalendaru proslavili Božić poželim da im taj Božić za njihove porodice donese samo zdravlje i prosperitet. U tom božićnom duhu ću i govoriti o ovom zakonu. Već godinu dana kao na božićnim sankama najavljen je zakon o javnim nabavkama koji će pod jelku građana Srbije doneti 500, 600, 700 do milijardu evra uštede i para da ta božićna jelka bude okićena vrtićima, školama, domovima zdravlja, boljim putevima, stipendijama, manjom Vladom itd. Šta u ovom vremenu, a to je za mene motiv prethodnih nekoliko meseci, dubokog zamrzavanja, jer smo Zakonom o javnim preduzećima onako duboko zamrzli stotine i stotine funkcionera koji će sada tako duboko zamrznuti postati apsolutno neprepoznatljivi svojim lokalnim zajednicama, a kada je u pitanju njihova politička obojenost, dok zamrznuti bili nisu. Šta ovaj zakon suštinski menja? On je prvo partijski obojen i to nije dobro, i reći ću da nije dobro zato što ja verujem da u ovoj skupštini ne sedi niko ko ima zlu nameru da bilo kojim zakonskim rešenjem negativno utiče na život građanki i građana Srbije. Sve političke stranke, ali i DS prva je počela sa kontrolom javnih nabavki i to u institucijama kada to zakon nije predviđao. Reći ću vam da je 2003. godine, tadašnji ministar odbrane, gospodin Boris Tadić, uveo Upravu za javne nabavke pri Saveznom ministarstvu odbrane, što nije bila zakonska obaveza upravo da bi se sprečile velike zloupotrebe o trošku građana. Ovaj zakon proširuje izuzetke od njegove primene. Ovaj zakon, protivno najavama i obećanjima, zadržava isti broj postupaka, koji se dešava van očiju javnosti. Ovaj zakon donosi i nešto što je gospodin Dinkić ove godine nazvao, rekao da postoje firme koje se profesionalno bave rušenjem tendera, da bi tražile mito. Ostaje mogućnost da svako žalbom može da zaustavi javnu nabavku, a po rečima ministra, ja sada uzimam da nisam dovoljan ekspert za datu oblast, ako ministar koji danas sedi u Vladi kaže da to može biti zloupotreba i da se zloupotrebe s tim u vezi dešavaju, postavljam pitanje, kako se unutar vladajuće većine onda nije dogovorio neki mehanizam, kako se ovo ne bi dešavalo? Nema bolje kontrole dodatnih radova u građevinarstvu i da to spustimo na nivo ljudi, odnosno da to kažemo onako da to ljudi razumeju. Ako u nekom vašem selu, poštovani građani i građanke Srbije, dođe do javnih nabavki oko rekonstrukcije domova kulture, itd, spušta se dozvoljeni procenat dodatnih radova sa 25 na 15%. Ali, kada osnovna cena tih radova poraste za 10%, suštinske promene neće biti. Pozivam sve aktiviste civilnog sektora po lokalnim samoupravama, da u narednih godinu dana naprave analizu ušteda, koje će po ovom osnovu doći. Za kraj, DS je amandmanom koji je podneo gospodin Đelić, učinila vladajućoj većini jednu jako dobru stvar za vladajuću većinu, a potencijalni problem za opoziciju, a to je da tim amandmanom zaista tu božićnu jelku koja bi trebalo da bude ispunjena poklonima, koje bi popunilo 600 miliona evra, koji su rezultata navodnih ušteda ovim zakonom, vi u stvari dobijete. Demokratska stranka predlaže da imamo praćenje sredstava od tih ušteda i da onda vi kao vladajuća većina amandmanom koji smo mi predložili u ovoj skupštini, dobijete fond kojim ćete dokazati da su vaše projekcije oko ušteda i obećanja građanima Srbije bili ispravni. Kada smo pre nekoliko dana govorili o izmenama i dopunama zakona kojim se ukida obaveza onih koji su privatizovali naše firme za korišćenje tog zemljišta koje te firme su sa sobom donele, dobiju na poklon 400 miliona evra, tako ja smatram da ni građani Srbije od ovog zakona o javnim nabavkama neće dobiti tih obećanih 600 miliona evra. Spreman sam da iz redova vladajućeg kokusa još dugo slušam primedbe na prethodnu Vladu, ali već šest meseci ovde traje borba između proklamovanih dobrih namera i prakse. Kada se kaže da se zemlja departizuje, ona se u stvari duboko zamrzava, duboko zamrznutim ljudima, pa Srbija postaje treća zemlja u svetu sa partijskim guvernerom, pa se protivnim tim konkursima koji su doneti, a pre stupanja zakona na dužnost, biraju partijski činovnici za direktore, pa se onda donosi Zakon o javnim nabavkama za koji mi predlažemo da pratimo koliko će se para uštedeti, jer to treba da bude interes svih nas u ovoj sali, pa vi to ne prihvatate. Rekao bih da kao i od Egejskog kanala, kao i od pet milijardi evra investicija, koje je od onih 10, za pola godine već trebalo u Srbiji da se nađe, a predizborno je obećanje najveće vladajuće stranke, kao i od departizacije, u stvari se suštinski ne dešava ništa. To, da se ne bi završilo na tome da se mi samo ne slažemo i da ja smatram da se to neće desiti, a vidim da će se desiti, pozivam građane da kroz svoja udruženja i lično budu uključeni u analizu svega ovoga. Kada vi ne prihvatate budžetske fondove, da oni pogledaju po svojim lokalnim samoupravama u narednih godinu dana, da vide koliko je departizovani javni sektor, u stvari klasična partizacija, da oni vide da li je došlo do ušteda od javnih nabavki, da li javne nabavke u građevinarstvu koštaju i mislim da su manje nego što su bile u prethodnom periodu, a neće biti? Na kraju, svi se nadamo da ćemo kao narodni poslanici možda i dobiti pozivnicu za otvaranje radova na velikom projektu koji treba da pomiri Grke i Makedonce, a to je Egejski kanal od Beograda do Soluna. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih zamolio poslanike DS, odnosno bivšeg režima, da prvo reše stvari u svojem dvorištu, pa da nama govore kako mi treba da rešavamo naše probleme. Kada se dotaknete priče o departizaciji, nije problem da se uopšte i spomene da je recimo, naš bivši kolega Ćirić, bio direktor Pošta Srbije, ili iz koje stranke je bio direktor "Telekoma". Ako je jedina zamerka Predlogu zakona o javnim nabavkama, to da napadate kolike će uštede da budu, nama samo dajete priznanje da je zakon dobar, toliko dobar, da je dobio podršku mnogih međunarodnih finansijskih institucija, da je dobio podršku Evropske komisije i da je čak potpisan memorandum između Evropske centralne banke, potpisao ga je prvi potpredsednik Vlade i ministar odbrane Aleksandar Vučić, da nama Evropska banka za obnovu i razvoj, daje besplatnu tehničku podršku za primenu ovog zakona. Ja još uvek iz redova narodnih poslanika koji pripadaju bivšem režimu, nisam čuo jednu suštinsku primedbu na Predlog zakona.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika. Izvolite.
Zaista vrlo kratko. Nemojte o dvorištima gospodine Arsiću. Vi vaše dvorište sada tek pravite i za sada ono što vidim u vašem dvorištu, ne sviđa se nikome, osim par stvari koje, čini mi se kao vladajuća koalicija, dobro radite, ali jako mali broj. Mi smo naše dvorište sredili. Izašli smo pred građane i tražimo podršku od njih što ćemo uraditi da popravimo puno toga lošeg što vi radite, to je legitimno. Prema tome, ja se ne bih javio, osim zbog ovoga kada ste rekli da nismo rekli ništa loše oko ovoga. Rekli smo nekoliko loših stvari. Rekli smo čak i koje su dobre stvari, ako ste pažljivo slušali mene i mog kolegu Đelića i ostale. Na kraju, da bismo dali doprinos da se ta stvar reši još bolje po građane Srbije, da bismo izbegli ovde situaciju u kojoj vi ne odgovarate uporno na naš predlog, nego pričate o tome ko je bio direktor, a pogledajmo ko je sada direktor raznih tih firmi, da li vam pevačice postavljaju direktore u Železnicu, to mi recite? Nemojte vi o Branku Radujku. To su nebo i zemlja, gospodine Arsiću. Hvala.
Gospodine Paniću, replika. Izvolite. (Veroljub Arsić: Za šta?) Da li zbog tumačenja izlaganja? Da li po osnovu toga tražite repliku, pretpostavljam? (Da.) Izvolite.
Hvala. Biću jako kratak, bez namere da u ovim, kako sam to nazvao, božićnim diskusijama unosim neku partijsku raspravu ovde. Manje je važno kakvo je vaše ili dvorište DS, kako ste se vi izjasnili, od toga kakvo će biti dvorište građana Srbije, a to opozicija u svakoj normalnoj zemlji analizira na osnovu ispunjenja predizbornih obećanja. Na ta predizborna obećanja, kao što ste i vi kada ste bili opozicija, podsećali vladajuće, tako će i u ovom sazivu, pa i u svakom sledećem, opozicija na predizborna obećanja podsećati vladajuću većinu. Kada govorimo o tom dvorištu, a u kontekstu tih javnih nabavki, pa vi ste u kampanji govorili ne samo da će u javnim nabavkama biti ušteđeno za ovu zemlju pola milijarde evra, nego da će i Vlada biti manja. Ona ima jednog državnog sekretara manje od prošle Vlade. Obećali ste da će od 137 agencija biti manje od 50. To su vaša predizborna obećanja. Vaša predizborna obećanja su departizacija, pa je guverner posle Kube i Severne Koreje jedini partijski guverner zamrznut. Možda ne razumem to zamrzavanje, ali sam poprilično siguran da ga neće razumeti ni građanke i građani Srbije, pogotovo kada se to spusti na lokal, pa ljudi prepoznaju one ljude koje su doveka viđali kao demokrate ili naprednjake, odnosno koje su viđali u prošlosti, pa ih onda vide na funkcijama. Ko će normalan da poveruje da su to ljudi duboko zamrznuti i operisani od svoje partijske pripadnosti? Zakon o Narodnoj banci Srbije oko cele te priče je menjan tri nedelje nakon što je donet itd. Suštinski i najvažnije pitanje je gde je, šest meseci nakon inaugurisanja predsednika Republike, pet milijardi evra investicija od 10 milijardi na godini koje je obećao u vreme predizborne kampanje. (Predsedavajuća: Vreme.) Ako jedno radno mesto košta 35.000 evra, izračunajte koliko je to.
Hvala, gospodine Paniću. Gospodine Arsiću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo se već dotakli Narodne banke, onog dana kada je sadašnji guverner preuzeo dužnost, kurs evra je bio 119,07, a danas je 113. Izračunajte na kursnu razliku od šest dinara koje su uštede države za vraćanje kredita koji nam je ostavila Vlada koju je predvodio DS. Samo to izračunajte, ne treba više. Kada spominjete dvorište, da vi vaše dvorište raščišćavate nemam ništa protiv, ali ima jedan drugi problem, što su dvorišta Srbije zbog vaše vlasti opustošena i fabrike zatvorene i radnici bez posla i država u dugovima. To je tako. Da ne pričam o 200.000 radnih mesta da bismo dobili predsednika DS da vodi državu i nikad se nije odrekao mesta predsednika DS. Šta je predsednik? Šta odražava po Ustavu? Da li je on predsednik samo za demokrate ili za sve građane? Uhvatili ste sve instrumente vlasti i možete da napadate vaše koalicione partnere koliko god hoćete. Ako vam nisu valjali, zašto ste bili sa njima? Ako ne valjaju, zašto ova Vlada ima mnogo bolje rezultate nego što je imala Vlada Mirka Cvetkovića za kratak vremenski period? Ne trebate ništa više, samo otvorite novine i pročitajte kolika je popularnost SNS. Ništa više vam ne trebam reći.
Za repliku su se javili narodni poslanik Borislav Stefanović i narodni poslanik Ljuban Panić. Mogu da dam samo jednom pravo na repliku. Odlučite. Reč ima gospodin Borislav Stefanović. Izvolite.
Mislim da je jasna stvar da u ovoj situaciji kada su mnoga dvorišta zapuštena u Srbiji, pomogli bi da nisu zapuštena kada biste usvojili naš amandman. Ponovo vas pitam i insistiram da mi kažete zašto nećete vašu projekciju od 600 miliona evra da prebacimo ljudima u tim zapuštenim dvorištima da ih reše? Taj Mirko Cvetković i ta njegova vlada, uporno ulazite u tu raspravu. Uopšte ne shvatam da li razumete da građani od toga više ništa nemaju. Oni žive sada pod vašom vladom mesecima u goroj situaciji, sa većom inflacijom, sa većim PDV, sa većim zaduživanjem, sa većim deficitom, lažno projektovanim. Ne govorimo mi loše o koalicionim partnerima, to je vlast, to ste vi. U avgustu mesecu, kada je bio gospodin Vučić, rekao sam i vama i njemu tada da ste za nas svi vlast, gospodo. S kim si, onakav si. Mi to znamo najbolje. Mi smo prošli kroz to i tada sam vas molio da ne prihvatate sve što vam traže. Oni to vole i oni to rade non-stop. Oni su nama taj deficit napravili. To vam i pričam, ali vaše priče - na ivici bankrota, sve je uništeno, su samo dovele do toga da je i ono malo investitora pobeglo od Srbije. Pohvalite se stranim investicijama sada. Nula. Kažite građanima kolika je inflacija. Da li smo rekorderi? To recite – rekorderi smo. Sramni Mirko Cvetković spasao Srbiju od ovoga što sada preživljava. Građani treba da znaju šta će da im se desiti sa projekcijom rasta cena koju ste namestili i za energente i za ostalo.
Hvala. Narodni poslanik Veroljub Arsić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih da podsetim da je, čini mi se, u junu mesecu inflacija bila 6%. Znači, do juna meseca inflacija u Srbiji je bila 6%. Sada je u decembru mesecu 13. Ako ništa drugo, bar je polovina inflacije iz Vlade Mirka Cvetkovića. Kada spominjemo strane investitore, prvo moram da kažem da su investitori odavde počeli da beže kada nije potpisan sporazum o podršci i likvidnosti Narodne banke i kursa evra sa MMF. U odbranu kursa, zbog nepoverenja stranih investitora gospodin Šoškić je potrošio 1,3 milijarde evra i nije sačuvao kurs. Investitori nisu bežali pod nama, nego dok ste vi bili na vlasti. Zato što više ne beže kurs je niži, a nije potrošen ni jedan jedini evro iz deviznih rezervi da se kurs sačuva. Ako ništa drugo, bar to priznajte. Možemo uvek da pričamo jedna vlada, druga vlada itd, ali ovo su rezultati. Ako pričate o inflaciji, pa nije inflacija krenula u avgustu mesecu, krenula je još od januara. U junu je bila tačno polovina ove inflacije. Nismo mogli to da zaustavimo. Ova vlada punu odgovornost može da ponese od 1. januara naredne godine. Inače, da smo nastavili vašu politiku, napravili kontinuitet vlasti, kako volite to da kažete, da li bi danas imali devizne rezerve i koliki bi bio kurs evra. Svaka država i njen rejting kod investitora meri se po tome koliko ima finansijsku stabilnost, a uspeli smo da postignemo da kamate sa 7,6% spustimo na 5,5%. (Predsedavajuća: Gospodine Arsiću, najlepše vas molim da se vratimo na temu.) Govorim o javnim nabavkama, koje su posledice usvajanja jednog ovakvog zakona. Govorim o posledicama. Znači, samo u tom delu smo uspeli da popravimo rezultat i to nije mala stvar za neku budućnost. Nemojte da se sekirate za strane investicije, biće ih mnogo više u mnogo kraćem periodu nego što je bilo za vreme prethodne vlasti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miodrag Nikolić. Nije tu. Sledeći govornik je narodni poslanik Dragan Todorović. Vaša poslanička grupa ima još pet minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Zahvaljujem i zbog obaveze da pružim mogućnost i drugim kolegama da kažu još nešto, biću vrlo kratak. Ova Vlada, nakon 12 godina vladavine DS koja je kreirala politiku u prethodnih 12 godina, zatekla je stanje u kakvom se Srbija danas nalazi. Najbolje očitati to stanje je jedan primer iz Pirota kada je u vreme božićnog posta, jedna lokalna televizija iz Pirota pravila anketu pitajući građane da li postite i da li poštujete božićni post. Jedan dekica je rekao – sine mi postimo zadnjih 10 godina jer nemamo para da kupimo meso. To je posledica vaše vladavine. Vi ste Zakonom o radu, Zakonom o privatizaciji, Zakonom o javnim nabavkama, o čemu god, doveli do krupnog prelivanja društvenog kapitala u džepove pojedinca. Kada govorite o tome kako treba počistiti svoje dvorište, pogledajte među sobom, pogledajte da li se među vama nalaze ljudi koji su se do juče hvalili kako su zaradili 11 miliona dolara spavajući na otomanu kod tetke, pogledajte da li je to posledica dobre politike ili nije. Onda povedite računa o tome da li će ova Vlada imati dobru nameru i da li će neki vaš unuk koji još veruje u deda mraza, držati ovde predavanje kako je loša namera predlagača Zakona o javnim nabavkama, da neće moći da dovede do boljitka. Hoće gospodo. Da se mi iz pokreta socijalista više pitamo, a pitaćemo se, bilo bi i radikalnijih poteza nego što je ovaj predlog zakona, jer bismo obezbedili pravdu i pravičnost za kojom vapi ovaj narod nakon 12 godina vladavine DS, na mnogo efikasniji, Putinovski način, nego što se sada obezbeđuje. Doći će i to vreme, pa ćete morati i vi sami da se pogledate i da se osvrnete malo unazad, da vidite kakve ste to rezultate vladavine napravili. Kao da patite od amnezije kao da niste na vlasti 12 godina. Gospodo u Srbiji se desila krupna promena i ovaj Zakon o javnim nabavkama je samo pokušaj da se u jednoj oblasti društvenog života napravi pomak napred. Napraviće se, a budite sigurni da će nakon ovog zakona uslediti još set zakona u istom smislu. Moram da kažem da je u oblasti javnih nabavki recimo u Pirotu iz koga dolazim, zabeležena jedna vrlo interesantna stvar, gde je po vašem zakonu u 2011. godini po nalazu DRI provedena kompletna revizija svih javnih nabavki i zaključeno da ni jedna javna nabavka nije sprovedena u skladu sa zakonom. Dakle, one zakone koje ste donosili ste bez veze donosili. Niste ih primenjivali. Sada vi nama spočitavate, jedan ružan izraz ili pridikujete šta mi da radimo i kakve su naše dobre ili loše namere. Gospodo, efekti ove Vlade i ovih zakona će biti vidljivi za pet ili šest meseci. Ne može se sve promeniti u vrlo kratkom roku od kada je formirana ova Vlada. Ono što je za Srbiju bitno jeste da je Srbija krenula napred i nastaviće tim putem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Replika.
U vreme vaše bivše stranke i vašeg bivšeg života, javne nabavke nisu postojale. To je za vas bila naučna fantastika. Mislim da je malo nemoralno da nam ovde pričate o vladavini DS sa pežurativnim akcentom. Pričamo o javnim nabavkama, reč niste rekli do kraja. Nema zaista smisla. Objašnjavao sam da želimo da vidimo da se naš amandman usvoji, objašnjavao sam zašto je to dobro za Srbiju i za one koji su socijalno ugroženi, a koji su kažete bliski vašoj stranci. Zaista nema nikakvog smisla da nas vi podsećate gde Srbija ide, da li ide napred. Sa vama je išla samo nazad i to četvoronoške. Dan danas ne možemo da se oporavimo od toga. Ako moram da trpim što bivši radikali govore, bar su bili ljudi principijelni, pa su stajali na svom stanovištu da nema ništa i da ne može ništa nego samo pesnicom. Setite se gde ste bili i šta ste radili. Za Pirot se obratite URS. Nemojte nama da se obraćate. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika u ime poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, hajde da demistifikujemo pozadinu predloženog amandmana DS. Nije DS stalo i nije je briga o ugroženima, ni o poljoprivredi, ni o tome gde će završiti novac iz tog fonda i sa tog podračuna. Taj fond i taj podračun se predlaže da bi se izmerile uštede i da bi vi sutra mogli da nišanite prstom na SNS i da kažete – ovo ste rekli a ovoliko ste ispunili. Ne bežimo od toga. Međutim, insistiranje na ovom amandmanu, po mom skromnom mišljenju je isuviše mazohistički sa vaše strane. Ako uštede mogu da se naprave, a napraviće se i biće vidljive, onda mogu slobodno da vas pitam – ko je odgovoran za prethodnih deset godina? Ko je odgovoran, zašto ovih deset godina taj novac nije otišao ugroženima, nije otišao u poljoprivredu, nije otišao tamo gde je trebao da ode, nego je završavao na ne znam kojim stranama i ne znam kojim privatnim računima? Da li ste spremni za takvo činjenje dođemo do imena i prezimena najodgovornijih? Ako ste spremni onda u redu, ali nemojte da ovo bude samo proba prebacivanja vrućeg krompira u dvorište SNS. Još jedna kratka konstatacija i jedno kratko razmišljanje. To je, ako su vam bivši partneri iz bivše Vlade Republike Srbije bili generator svih tih zaduživanja, bili generator svega toga lošeg, zašto smo onda svi mi, zašto su onda građani Republike Srbije bili izloženi jednoj sapunici, jednoj sagi u junu i julu mesecu kada se pokušalo formiranje nove vlade čiji je mandatar trebao da bude Boris Tadić? Zašto ste ih tada jurili?
Hvala. Gospodine Todoroviću, pošto je replicirao gospodin Babić u ime poslaničke grupe, mislim da ne bi trebalo da replicirate. Izvolite.
S obzirom da sam očigledno pogrešno shvaćen od strane šefa poslaničkog kluba, moram da dam jedno pojašnjenje. To je pojašnjenje koje se tiče suštine mog izlaganja povodom amandmana DS. Nije sporno da vi kao opozicija imate pravo da predlažete amandmane, to smo i mi kada smo bili opozicija radili. Sporna je namera tih amandmana. Prvo, ovde se radi o raspravi u načelu a ne u pojedinostima, pa ćete imati prilike da pričate o amandmanu. Ukoliko imate zaista dobru želju i dobru volju da obezbedite sredstva za socijalne potrebe građana, obezbedite ih ili dajte neki predlog zakona koji će potvrditi tu vašu volju, kojima će biti oduzeta imovina od onih koji su je nelegalno stekli. Nije normalno da neko stekne imovinu od nekoliko desetina miliona evra a da obavlja samo par državnih funkcija. Oduzmite imovinu od takvih pojedinaca kojih imate u stranci tušta i tma i obezbedićemo, na taj način, kao država sređivanje našeg zajedničkog dvorišta, ne po evropskom modelu, nego po američkom modelu. Bićemo zaista u jednoj situaciji da imamo dovoljno para da finansiramo nepotrošnju ili izgradnju nekih objekata koji će zadovoljavati neke kulturne potrebe, nego bićemo u situaciji da razvijemo privredu. To je ono što vi niste radili i na šta ste vi trošili vreme građana i građanki kako je neko od prethodnih govornika rekao. To se nama ne sviđa i to je ono na šta vam ukazujemo da nije dobro. Vaša želja za poboljšanje socijalnog stanja deluje malo licemerno, sada 12 godina nakon vaše vladavine. U najboljoj nameri, neću pričati ko je čija bivša stranka, sećam se kada je čovek iz vaših redova, iz prvih redova došao u ovu zemlju kao vajni ekspert iz inostranstva, pa je doveo do katastrofalnih posledica za srpsku ekonomiju. Hvala.
Gospodin Stefanović, replika.
Prvi put ove godine mislim da je "Tigar" Pirot u blokadi pa možete to da rešite, časkom, pošto dobro funkcioniše koalicija. Inače, 12 godina na vlasti u Srbiji je samo Rasim Ljajić. Mlađan Dinkić, ali u različitim formama se pojavljuje i u prirodi i u politici. Što se tiče budžeta, recimo 2010. godine, brojevi ne lažu, MUP Republike Srbije, 47 milijardi, poljoprivreda 25 milijardi, ekonomija 41 milijarda. Iz budžeta u budžet, iz godine u godinu ista priča. Poljoprivreda 32, ekonomija 46, infrastruktura 23 milijarde. Pogledajte, iz budžeta u budžet. Onda, kada su se završili izbori, kada je svaka od jakih stranaka pokušavala da nađe partnere, to je tačno, kada smo se međusobno tražili i jurili da napravimo što bolju Vladu u interesu građana i sprovedemo program, to je tačno i kada smo otvorili karte i vi i mi, pa kad je od nas traženo to što je traženo od vas, mi smo rekli "ne" i vi napraviste Vladu sa čovekom koji je rekao, potpuno javno i sve je uredu, legitimna stvar, ja hoću da kontrolišem i privredu, punu ekonomiju, finansije, sve tokove u ovoj državi hoću da kontrolišem ja. Vi ste rekli "ok". Vi zbog toga sada imate ovakvu Vladu, gospodo. Nemojte sada nas da krivite što nismo pristali na ucene. Nemojte sad nas da krivite za sve što je bilo loše u ovoj zemlji u prethodnom periodu, jer građani u ovom trenutku, dok nas slušaju sad, gledaju u svoj prazan novčanik, i šta mislite, da li je prva stvar koju pomisle - ovaj Borko mi ga je ispraznio ili pomisle na neke koji su sada sa vama u Vladi, uključujući i vas? Hvala.
Hvala. Branislav Mitrović, replika. Izvolite.
Javljam se po Poslovniku, član 107. – povreda dostojanstva. Mislim da je krajnje nekorektno pominjati neke ljude u negativnom kontekstu i vređati sa govornice Skupštine Republike Srbije, pogotovo zato što nisu tu. S druge strane, kratko bih prokomentarisao amandman i rekao sledeću stvar – tolika briga za socijalom, za socijalnim slučajevima, za ugroženim kategorijama, svakako da podržavamo, ali gde ste bili, gospodo iz DS, i zašto takav fond niste predložili kad su preko 500 miliona evra iznosili iz "Agrobanke" i "Razvojne banke Vojvodine"? Zašto niste predložili da se taj ukradeni novac smesti u neki fond i podeli najugroženijim kategorijama ove zemlje? Hvala.
Hvala. Gospodin Mijatović, replika.
Već nekoliko puta sam intervenisao kada se spomene koliko je ko bio u vlasti. Hoću da znate da je u ovaj parlament SDPS je ušla tek sada. Mi postojimo dve godine. Naš lider je Rasim Ljajić. Želeo bih mojim prijateljima iz DS, sa kojima sam zajedno bio u kampanji, sa kojima sam delio iste vrednosti, za kampanju smo vam bili dobri. Vi ste se kačili na rezultate Rasima Ljajića, a sada vam smeta. Izvinite, mi ovde postojimo da radimo za građane Srbije, za one građane koji su ojađeni, koji su zbog ove vlasti koja je bila došli do vrlo teških situacija. Zbog toga delujemo i radimo u parlamentu. Bićemo kritičari koliko i opozicije, toliko i pozicije, a mi i jesmo pozicija onoliko koliki je deo naše odgovornosti u ovoj vlasti. Kao što znate, Rasim Ljajić je bio najbolje ocenjen ministar. Vi ste ga prihvatili u kampanji, zajedno smo radili. Sada postavljam pitanje – što vam sada odjednom smetam, a svi rezultati koje je postigao, tada vam to nije smetalo? Samo vas molim da pustite da radimo svoj deo posla, a mi smo za to spremni i uvek ćemo biti konstruktivni u svim poslovima, bilo ko predlagao, pozicija čiji smo deo i vi kao opozicija, kada budete predlagali nešto što je vrlo bitno, vrlo važno za ovaj narod. U tome vas gledamo i u tome ćemo vas ceniti. Hvala.
U cilju očuvanja dostojanstva Narodne skupštine, a imajući u vidu da smo se udaljili od teme, prelazimo na sledećeg govornika, a to je gospodin Marijan Rističević. Imate dva minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je DS i da je njima jasno da su kroz Zakon o privatizaciji, Zakon o javnim preduzećima, kroz javne nabavke temeljno opljačkali ovaj narod i ne treba puno biti pametan da im se to objasni. Opljačkali su milione da bi oni bili milioneri i danas imamo dve vrste ljudi – nekoliko hiljada njih koji sve imaju i sedam miliona ljudi koji sve nemaju. Za vreme njihove vladavine javne nabavke su većinom bile državne tajne, a državne tajne su im bile javne. Ostavili su državu bez države i zato nam sad morališu i pričaju o tome kako narod gleda u prazan novčanik. Znate li, gospodo iz DS, zašto narod gleda u prazan novčanik? Zato što ste vi napunili svoje novčanike i svoje račune i svoje sefove. Ostavili ste državu bez države i dosta mi je vašeg moralisanja. Hvala.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da.) Narodni poslanik Bojan Kostreš. Izvolite.
Hvala. U ime LSV ću reći nekoliko stvari o ovom Zakonu o javnim nabavkama. Od samog donošenja prvog Zakona o javnim nabavkama, koji je donet 2002. godine, imao sam tu i čast i zadovoljstvo da podržavam taj zakon i da učestvujem u njegovom donošenju. Osnovna ideja zakonodavca bila je da se u ovoj oblasti uvede red i da se onemoguće koruptivne radnje koje su bile prisutne. Nismo imali jasno definisana načela, nismo imali uređenu oblast u ovim poslovima i vladalo je, rekao bih, neko bezvlašće. Prosto, nismo bili u prilici da iskontrolišemo situaciju. Veliki deo državnog novca je odlivan baš zato što Zakon o javnim nabavkama nije postojao. Ne želim da kažem da svaka nabavka koja je tada vršena je bila zloupotrebljavana, ne želim da kažem da su sve te nabavke bile loš, ali postojao je jedan jak utisak da zloupotrebe postoje. Zbog toga je prvi Zakon o javnim nabavkama i donet. Tada su uspostavljena prva pravila. Svako novo pisanje Zakona o javnim nabavkama je u stvari pokušaj da se zakonska regulativa u ovoj oblasti unapredi. Tako doživljavam i ovaj zakon. Mislim da treba reći da on ima određena unapređenja, da ima određene kvalitete, da je pokrio određene oblasti koje prethodnim zakonom nisu bile dovoljno dobro regulisane i to treba pozdraviti. Naravno, više ću govoriti o onim stvarima koje meni smetaju i zbog kojih ja i moje koleginice i kolege iz LSV, ukoliko naše primedbe ne budu bile usvojene, nećemo glasati. Najvažnija stvar koja se i najčešće pominje, kada je u pitanju donošenje ovog zakona, jesu zloupotrebe i jeste korupcija. Meni je zaista žao što Vlada Republike Srbije koju sam ja podržavao kao poslanik u prethodnom mandatu, Vlada Republike Srbije koju je vodio premijer Cvetković, nije dovoljno energije i snage potrošila da se izbori sa korupcijom. Mislim da priče o tome da je prethodna Vlada bila korumpirana ne stoje. Postojala je korupcija, kao što postoji i danas i korupcija je bolest ovog društva, koja se mora iskoreniti. Zbog toga parlament ovim predlogom zakona i drugim predlozima zakona treba da pomogne da se svi zajedno sa jednom od najvećih pošasti i problema u našem društvu izborimo. Sadašnja Vlada mnogo agresivnije se bori protiv korupcije. Hoću da verujem to radi iskreno, da radi zato da bi se izborila sa problemima koji postoje u našem društvu. Za godinu, godinu i po dana ili dve, kada budemo sumirali sve rezultate borbe protiv korupcije aktuelne Vlade, mi ćemo moći da govorimo malo detaljnije o tim stvarima. U svakom slučaju, treba pozdraviti ideju da se borimo proti korupcije. Mislim da je to problem koji se mora iskoreniti zajedničkim delovanjem svih nas, jer ćemo doći u situaciju da, ukoliko korupcija ostane model ponašanja u Republici Srbiji, u velikoj meri uskratimo šansu za reformu Srbije i za evropsku budućnost Srbije. Nadam se da ovaj zakon neće biti zakon koji u sebi ima puno populističkih namera i zato podržavam moje kolege iz DS da se utvrdi koja je dobit i kako će ta dobit biti raspoređena, odnosno koje su uštede. To mi deluje kao vrlo kvalitetna o dobar predlog. Ne bih voleo da ovaj zakon doživi neslavnu epizodu, koju je , po mom mišljenju, prethodno usvojenog Zakona o javnim preduzećima, gde su na sva vrata i na sva usta najavljivana i departizacija, i uvođenje kadrova koji neće biti pod uticajem političkih partija, i evropski standardi. Sve to je najavljeno ovim zakonom, zakon je usvojen i onda je najveći broj direktora javnih preduzeća imenovan po starom zakonu. Znači, pslata je poruka – super je ovaj zakon, super su evropski standardi, super je departizacija, ali to ćemo ostaviti nekoj narednoj vladi, nekim narednim poslanicima da se oni time bave, nekim narednim kadrovima, a mi ćemo ipak primeniti stari zakon koji smo usvojili i u najvećoj meri kritikovali, i koji smo najavili da ćemo ga promeniti zato što smo mi drugačiji. Iskreno se nadam da će ovaj zakon o javnim nabavkama neće doživeti ovakvu praksu i da ćemo sve one pozitivne mere koje se ovim zakonom budu promenile, primenjuju, a da ćemo imati i izveštaj o tome, da li na način kako to predlaže DS, ili na neki drugi način, ali da ćemo imati konstantno obaveštavanje kolike su te uštede i šta se sa tim uštedama uradilo. Mislim da je to stvar koju poslanici i poslanici LSV podržavaju. Važno je uvesti odgovornost u ovaj zakon, čak i krivičnu odgovornost, kako je koleginica iz LDP jutros govorila o tome, zašto da ne? Zašto da ne i krivična odgovornost, jer mislim da treba ubaciti u svest ljudi koji se bave ovim poslom i koji bi mogao da bude visoko koruptivan, da se može za to odgovarati i da to postoji u zakonu, da na taj način još jednom skrenemo pažnju koliko želimo da se izborimo sa zloupotrebama u primeni ovog zakona. Neki pojmovi u samom zakonu, po meni, nisu dovoljno jasno precizirani. O tome ću malo govoriti. Mislim da njihovo preciznije definisanje bi moglo da donese neka kvalitetnija rešenja. Znate, kada dođete u situaciju da imate mogućnost različitog tumačenja, onda možete i da donosite različite odluke. Mislim da bi moglo preciznije da se definišete relevantno tržište i kako se i čime dokazuje da je uporediva cena baš sa relevantnim tržištem. Mislim da bi naručilac u nekom dokumentu bio dužan da prikaže uporedivu cenu i u kojim slučajevima. Ukoliko ne postoji jasno definisanje ovih pojmova, moglo bi da dođe do samih malverzacija. Nije mi dovoljno precizno definisano koji su to bitni, a koji nebitni nedostaci? Opet možete definisanjem bitnih i nebitnih nedostataka da utičete na kreiranje slike onoga ko bi mogao da bude povoljniji ponuđač. Mislim da bi boljim i preciznijim definisanjem mogao da se postigne i bolji efekat. Neubičajeno niska cena, predviđeno je da naručilac može da odbije ponudu zbog neubičajeno niske cene, ali ako ona značajno odstupa u odnosu na tržište i tržišnu uporedivu cenu, ali nije definisano kako će biti utvrđena ta uobičajena niska cena i kolika je ona? Da li je to 5%, da li je to 30%, da li je to 70%? Opet, mislim da se može manipulisati ako to ne bude jasno definisano. Transparentnost elektronske licitacije je više nego važan činilac u sprečavanju mogućnosti koruptivnih radnji i zato mislim da su u ovom delu zakona neke stvari mogle biti malo preciznije definisane. Ne znamzašto naručilac treba da bude dužan da omogući na uvid u podatke samo onim učesnicima, samo ponuđačima? Mislim da bi bilo korisno da se omogući uvid u podatke svim zainteresovanim licima. Mislim da smo često bili u prilici da, ponekad, zbog nedostatka informacija, se pokrenu kampanje u javnosti, da se stvaraju teorije zavere, da se stvara loš odijum prema nekim poslovima koji do kraja možda i nisu toliko loši. Nekad se pokazivalo da, u krajnjoj instanci, ti zakoni, odnosno postupci koji su bili predmet niskih kampanja, nisu bili ni protiv zakona, niti na štetu i uštrb građanki i građana, ali se opet od toga pravila velika fama. Zato mislim da bi na ovaj način bili izbegnuti zlonamerni komentari postupka, a samim tim, onemogućeno pravljenje ovakvog jednog negativnog odijuma. Ne znam zašto naručilac posla nije dužan da oceni procenjenu vrednost, odnosno da objavi procenjenu vrednost javne nabavke? Mislim da, pošto svi imamo ambiciju da se borimo protiv korupcije i da korupciju sasečemo u korenu, kada bi objavili jedan ovakav podatak, ili kada bi stavili da je naručilac posla dužan da objavi procenjenu vrednost javne nabavke, odmah bi mogli državni ograni koji se bave monitoringom, a i nevladin sektor bi mogao da isprati tu celu priču. Odmah bi smo mogli da kažemo – ova javna nabavka nije u redu, ili nešto sa tom javnom nabavkom je sumnjivo, iz same procenjene vrednosti javne nabavke. Mislim da je to jedan od argumenata koji bi trebalo da bude usvojen. S druge strane, javna je tajna da mnoga preduzeća, odnosno mnoge firme koje se bave snabdevanjem državnih firmi, firmi na koje se primenjuje ovaj zakon o javnim nabavkama, troše energiju, troše vreme na uspostavljanje nekih komunikacija sa ljudima, da imaju svoje ljude u firmama naručiocima, da bi mogli da saznaju unapred koja će biti procenjena vrednost javne nabavke i da bi prema tome mogli da se ponašaju. To, po meni, otvara mogućnost jedne korupmpiranosti, ili, čak, dovođenja u situaciju koja bi mogla da bude sumnjiva, da ne govorimo uvek o tome da s ve može biti ili da je sve korumpirano. Treća stvar. Kod sukcesivnih nabavki, ona firma koja izvršava tu nabavku više godina, ili ona ima informaciju o tome koja je procenjena vrednost, ili ma neko iskustvo, sve one firme koje hoće da se naknadno uključe u posao, nemaju tu informaciju i mislim da bi bila korisna. Sa više informacija tog tipa i tog karaktera, mislim da bismo otvorili konkurentnost. Otvaranjem konkurentnosti, sigurno bismo i naručiocu doneli neki koristan rezultat i pomogli da se tako nešto uradi. Neke izmene koje bih uveo i ono što bih definisao jeste da je naručilac dužan, a ne da može u konkursnoj dokumentaciji da navede vrstu sredstava finansijskog obezbeđenja, kojom ponuđaču obezbeđuju ispunjenje svojih obaveza u postupku javne nabavke, kao i ispunjenje svojih ugovornih obaveza, odnosno za povraćaj i avansno plaćanje. Time bi se dala garancija ponuđačima da će naručilac platiti nabavku. Daje ima se jedan sigurnost u tom celom poslu. U definisanju građanskog nadzornika piše da nema prava na nadoknadu. Možda bi trebalo razmisliti o tome. Prosto, svaki put kada nemate prava na nadoknadu, otvarate mogućnost nekih manipulacija i stvari koje ne bi bile u korist naručiocu. Zahtev za zaštitu prava, po mom mišljenju, ne može delimično biti usvojen. Zahtev za zaštitu prava se usvaja u celini, a postupak se onda ponavlja delimično ili u celini. To je isto jedna moja primedba. Primetio sam jednu kontradiktornost u član u 64, koji kaže u prvom stavu – procenjena vrednost javne nabavke se iskazuje u dinarima, bez PDV. U drugom piše – procenjena vrednost javne nabavke obuhvata ukupni plativi iznos ponuđača. Meni se čini da plativi iznos iz stava 2. jeste procenjena vrednost PDV. Možda grešim. Takođe u članu 149, da sada ne čitam, nelogični su mi prvi, treći, deveti stav, ali ne bih da oduzimam vreme. Ovo je bio moj pokušaj. Moje koleginice i kolege će u raspravi u pojedinostima, kroz amandmane, pokušati da skrenu pažnju na to kako se jedan zakon može unaprediti. Naravno, LSV je spremna da podrži i ovaj zakon i svaki drugi zakon koji ima smisla, u slučaju da se podrže naše inicijative i naši predlozi. Ovo je oblast na koju moramo da utrošimo puno energije i mislim da puno stvari u državi Srbiji treba da se unapredi i treba da se uradi bolje. To nikako ne znači da dosadašnja Vlada, Vlada gospodina Cvetkovića, nije radila dobro svoj posao. Greške koje je napravila Vlada Mirka Cvetkovića, koju sam ja kao poslanik podržavao, su takve i građani su te greške ocenili na način na koji su ocenili. Danas se nalazimo u opoziciji. Ne prihvatam da sve ono što je rađeno nije rađeno sa željom da se poboljša kvalitet života građana Srbije, da se poboljša evropska perspektiva Srbije i da se urade neki poslovi koji su bili neophodni. Svaki novi zakon o javnim nabavkama, a siguran sam da će biti, jer ovo nije ni prvi ni poslednji Zakon o javnim nabavkama, bi trebao da iskoristi sva naša iskustva koja imamo svi mi, da bismo unapredili ovu oblast i na taj način pomogli efikasnije funkcionisanje javnog sektora u ovoj oblasti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih da nekoliko stvari raščistimo, barem kada je zakon u pitanju. Taj amandman koji je podnet na neuobičajeno nisku ponudu jeste bila tema razgovora, ali da li treba zakonom ograničiti pravo onih koji sprovode postupak javne nabavke određenim procentom. Čini mi se da je 20% predloženo, ako cena odstupa od realne tržišne. Zar nije neuobičajeno niska ponuda i 19%? Mislim da tu treba ostaviti onog ko sprovodi javnu nabavku da sam prema svojim procenama i saznanjima traži izveštaj o kakvoj se ponudi radi, inače ta odredba je prepisana iz starog Zakona o javnim nabavkama. Kada je u pitanju iskazivanje ponude sa PDV i bez PDV, tu su određena ekonomska pravila koja već postoje. Vi kada fakturišete robu imate posebnu stavku – usluga ili roba, a onda kao dodatna stavka jeste obračun PDV i na kraju zbir usluge ili robe sa PDV. Kada je u pitanju krivično zakonodavstvo, bila je ideja, intencija da prekinemo sa paralelnim zakonodavstvom. Mi smo samo pre nekoliko dana ovde imali izmene i dopune Krivičnog zakonika. U tim izmenama i dopunama koje su usvojene, članom 22. dodaje se naslov – Zloupotreba u vezi sa javnom nabavkom. Član 234a – odgovorno lice u preduzeću ili drugom subjektu privrednog poslovanja koje ima svojstvo pravnog lica ili preduzetnika, a koje je u vezi sa javnom nabavkom, a podnosi ponudu zasnovanu na lažnim podacima, ili na nedozvoljeni način dogovara sa ostalim ponuđačima, ili preduzme druge protivpravne radnje u nameri da tako utiče na donošenje odluka naručioca javne nabavke, kazniće se zatvorom itd. Sada imamo stav 2, 3, 4. Ovo je već regulisano onim zakonom kojim treba da se regulišu kaznene odredbe za kršenje Zakona o javnim nabavkama. To da prethodna Vlada nije korumpirana, hoćemo li da pričamo o aferi koja je vezana za "Agrobanku". Nemoguće je da nestane iz jedne banke 300-350 miliona evra i da država ne reaguje na to, osim ako nije postojala sprega između onih koji su vodili i dozvolili da nestane taj novac i nekog iz Vlade Republike Srbije. Hoćemo li o aferi Dulić, hoćemo li o aferi Saša Dragin? Sve su to ministri bivši. Hoćemo li i u sledećoj raspravi koja ovde treba da bude pokrenuta oko Razvojne banke, odnosno Razvojnog fonda AP Vojvodina. Kako to da je Razvojna banka Vojvodine prestala da bude likvidna? Gde je taj novac? To su sve državne ustanove, bez obzira na to da li ih je osnivala Republika ili autonomna pokrajina ili ima neki drugi oblik državne svojine. Ne mogu da se složim da prethodna Vlada nije bila korumpirana. Ne kažem da su svi ministri u Vladi bili korumpirani. Taman posla da tvrdim da je jedna stranka, da su svi koji su u toj stranci lopovi. To nikada nećete čuti iz mojih usta. Činjenica jeste da oni koji su vršili javna ovlašćenja, barem jedan deo njih, je kršio zakon. U ovoj Vladi, nemam ništa protiv, potpuno smo svesni, ne može ni jedna politička stranka, ni jedan političar beskonačno dugo da bude na vlasti i da se štiti preko mehanizama izvršne vlasti. Izvolite, gospodo, da li za četiri, pet, šest, deset godina, neko će da kontroliše ono što ova Vlada nije sebi iskontrolisala, ali verujte da neće biti puno da se kontroliše. Vrlo malo. Onda možemo da raspravljamo o tome, ali za sada svi pokazatelji govore da u ovoj Vladi, do današnjeg dana, nije bilo korupcije.
Hvala. Gospođo Gojković, izvinjavam se, bili ste na listi prijavljenih za reč. Međutim, pogrešno sam videla. Vašoj poslaničkoj grupi je ostao još minut. Dakle, imate još minut. Ukoliko želite daću vam naknadno reč? Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajućoj na uočenoj grešci. Dakle, pošto sam poslednja u redosledu prijavljenih u načelnom pretresu o Zakonu o javnim nabavkama, pokušaću da ne budem pobornik poslovice – repeticijum esmatra studiorum i da ne ponovim sve ono što se čulo u dan i po koliko traje debata. Jednostavno, fascinantno je to što neki poslanici izbegavaju da razgovaraju o tome gde se nalazi novac od 600 do milijardu evra koji godišnje nestaje u javnim nabavkama. Na to ukazuju, ne samo predlagači zakona, nego i izveštaj Svetske banke za 2011. godinu, kao i Evropska komisija koja je dala svoj izveštaj o napretku Srbije u 2012. godini, a koji je razmatran na relevantnim mestima i koji jasno govore da uprave za javne nabavke u vršenju svoje nadzorne funkcije su uočili nepravilnosti za 2011. godinu u visini iznosa.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, evo nas u jednom momentu interesantnom, čini mi se, za naš parlamentarizam. Kolega iz LSV je podsetio da sam imao tu čast da budem autor prvog zakona o javnim nabavkama pre deset godina. Pratim ovu tematiku. Čini mi se da je prvi put ovde jedna opoziciona stranka predložila mehanizam kojim će moći da dokaže da je stranka na vlasti bila u pravu i da od toga ima koristi ona sama, a što je mnogo bitnije da od toga imaju koristi građani Republike Srbije. Cele ove godine, a i nešto pre toga, smo čuli da zakon koji će predložiti SNS će obezbediti uštede između 600 miliona i hiljadu miliona evra našim građanima na godišnjem nivou. Zbog toga, apelujem na SNS, na stranke koje formiraju ovu većinu, a i na druge opozicione stranke, da podrže naš amandman. Ovaj amandman je amandman dobre volje. On je fer. On predlaže zakonski utemeljen i logičan način da se proveri da li je ono što je rekao predlagač, kao krunski razlog, da se dovodi ovaj zakon, a to su ove uštede, realnost ili nije? Jedini način da znamo da li je ovo tačno ili nije jeste da usvojimo amandman, zato što ga donosimo sada posle budžeta, da posle toga glasamo svi zajedno. Ponavljam, DS, ukoliko usvojite amandman gde će se smanjitiu rebalansiranom budžetu za koji ćemo mi glasati sve stavke ukupno za 600 miliona evra, a pojavi se budžetski fond u istom iznosu, gde će ministar finansija svakog kvartala dolaziti u ovaj visoki Dom da nam obrazloži da li ima tih ušteda ili nema, mi ćemo glasati… (Predsedavajuća: Vreme.) … za zakon za javne nabavke i glasaćemo za rebalans budžeta. Na ovaj način imaćemo novi momenat, gde za cilj jednog zakona, za jednu javnu politiku imamo mehanizam da proverimo da li je ono što je predlagač rekao istina ili nije. Nemojte bežati… (Predsedavajuća: Hvala gospodine Đeliću.) … od sopstvenog uspeha. Prihvatite naš amandman i ukoliko ovo bude uspešno, mi ćemo na tome čestitati. Ukoliko ne predložite da se usvoji amandman, čini mi se da je to dokaz da nikad … [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prethodni govornik, kao jedan od tvoraca konsolidovanog trezora itd, treba da zna i kao bivši ministar finansija i kao bivši potpredsednik Vlade, o tetkama nećemo da govorimo, treba da zna da se uštede prilikom vršenja javnih nabavki ne mere samo u budžetu Republike Srbije. Te uštede su planirane i za javna preduzeća koja se ne finansiraju iz budžeta. Te uštede su planirane i za lokalne samouprave koje se samo jednim delom finansiraju iz budžeta Republike Srbije. Te uštede su planirane u javnim preduzećima gde je osnivač AP, gde je osnivač jedinica lokalne samouprave. O tim uštedama pričamo. Vi ste jednu priču oko jednog zakona hteli da iskoristite kao političku priču u smislu kolike će biti uštede. Nemam ništa protiv, to je vaše pravo, ali šta je prvenstveni cilj Zakona o javnim nabavkama? Prvi i osnovni cilj jeste da država i državni organi kupuju robu ili usluge po onoj ceni koja je realna i tržišna. To je osnov čitave ove priče. Znači, ako hoćete da kupite telefon za kancelariju, da ga kupite po onoj ceni koja je realna, a ne da ga plaćate 30% više, kao što je to bilo do sada. Dobro znate takođe da je ovaj stari zakon u primeni do 31. marta 2013. godine, dok se svi organi koji treba da sprovode novi zakon o javnim nabavkama ne konstituišu. Znate dobro da i kada se konstituišu ima jedan početni period uhodavanja i stvaranja pravne prakse. Isto tako dobro znate da će najozbiljnije uštede koje ovaj zakon treba da proizvede nastati kada zakon uđe u potpunu primenu i nikako drugačije. Sve to znate. Sad u ovom trenutku, govorim o 2013. godini, nažalost, jedan deo trošenja sredstava predviđenih budžetom i drugim korisnicima javnih sredstava, trošiće se i po starom zakonu, tako da smo mi, ne izvršili procenu, nego dali očekivanje kolika će da bude ušteda. To su dve velike i različite stvari.
Hvala. Narodni poslanik Đelić, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine Arsiću, nema problema. Ako vam već sad klecaju kolena i vidite da od ovih 600 miliona evra nema ništa, dajte cifru, koliko možete sledeće godine? Evo, izmeniću moj amandman, 300, 400. Ne zaboravite da po nomenklaturi javnih finansija, da, ja sam rekao da će to biti uštede svih naručioca, nisam rekao gde, a sasvim je moguće da imate budžetski fond koji je na nivou razdela Ministarstva finansija, a da se iz njega troši ne samo na budžet Republike Srbije, nego da postoje transferi prema drugim nivoima vlasti. To je moguće. Otvoreni smo za diskusiju, ali nemojte bežati od vaše odgovornosti. Rekli ste građanima Republike Srbije da ovaj tekst za koji ćete glasati i ukoliko usvojite ovakav ili donekle ispravljeni amandman koji smo predložili, glasaćemo i mi i biću u ovom domu sa mojim kolegama iz DS, da vam čestitamo na realizovanim uštedama sledeće godine, ali nemojte odbijati mehanizam, jer sve što ste sada rekli ni na koji način ne ide protiv ovog principa koji smo vam predložili i zbog toga, ukoliko uopšte verujete u sopstveni zakon i u vaša obećanja, prihvatite amandman ili ga donekle ispravite. Mi ćemo to podržati. Nemojte bežati od odgovornosti jer, u protivnom, čini mi se da će građani Republike Srbije videti da je ovo pre svega bio jedan marketinški trik, nešto što ste govorili da bi govorili, nešto kao što je bila ova departizacija, nešto kao što je bio ovaj kanal do Egejskog mora, nešto kao što je bio slučaj od 10 milijardi evra investicija svake godine. Nemojte tako rano u vašem mandatu da pokazujete da niste u stanju da ispunite vaša obećanja. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih da se ne stavljaju neke reči u usta koje nikad nisu izgovorene od strane SNS, ali sada konačno sam shvatio da ovaj amandman ne može da se prihvati. Ne samo što nije u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, nego zadirete u pravo jedinica lokalne samouprave, a to je, izvinite gospodine Đeliću, ne mogu da okarakterišem kao ništa drugo nego kao rušenje ustavno-pravnog poretka u Srbiji. Znate i sami da bismo imali velikih problema sa Evropskom komisijom kada bismo naterali lokalne samouprave da rade tako nešto. Njihov položaj definisan je Ustavom i zakonom i mi u to nemamo prava da se mešamo. Možemo samo da im prenosimo naše nadležnosti i sa prenosom nadležnosti da im damo određene poverene prihode, da bi te prenete nadležnosti izvršavali. To takođe dobro znate. Sad odjednom – hajde da ih mi nateramo kako će oni da se vladaju. Nemam ništa protiv, ali verujte, to već nije u skladu sa zakonom, sa Ustavom. Nama kolena ne klecaju, samo znam da se mnogima iz bivšeg režima ruke tresu zato što su ih gurali tamo gde ne treba.
Hvala. Izvolite gospodine Đeliću.
Gospodine Arsiću, manite se Evropske komisije, pustite vi njih. Mi ovde pravimo zakon za Srbiju. Ono što kaže Evropska komisija, to je da postoje određene direktive. Oni nikada nisu rekli da ne može da se uspostavi mehanizam gde će se videti da li ušteda ima ili nema. Nećete da budu u ovom delokrugu lokalne samouprave. Nema problema, hajde da počnemo sa Republikom. Dajte vašu cifru, dajte vaš mehanizam. Nijedan argument nisam čuo protiv našeg amandmana. Nijedan argument validan nisam čuo. Ovo je amandman koji vama omogućava da pokažete da ste bili u pravu. Zašto bežite od toga? Usvojite amandman i ukoliko budete uspešni prvi ćemo mi priznati to, ali strah me je, kao što pokazujete ovde govoreći o nekim računima trezora, o nekoj Evropskoj komisiji, o nekim aspektima Ustava kojih uopšte nema u ovom amandmanu, vi već sada bežite od vaših obećanja, bežite od vaše odgovornosti i to nije dobro i to građani Republike Srbije i na ovom veoma jasnom slučaju veoma dobro vide. Hvala.
Gospodine Arsiću, molim vas, odgovorite i zatvaramo krug replike.
Završiću samo u jednoj rečenici. Zašto vi iz DS bežite da priznate da je ovo najbolji zakon o javnim nabavkama koji ste do sad imali u rukama?
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branislav Mitrović. Izvolite.
U toku dana smo imali jednu jako dobru i konstruktivnu raspravu, što je očigledno. Složićete se da je većina poslaničkih grupa jasno iskazala stav da je ovo jedan dobar zakon i mnogo bolji od prethodnog zakona, ako izuzmemo neke dnevno političke opaske i dnevno politička prepucavanja, koja naravno neće ući, što je dobro, u konačno rešenje ovog zakona. Uglavnom smo se svi složili da će ovaj zakon i napraviti tu uštedu koja je do sada pravljena i korupcijom i nemarom u oblasti javnih nabavki. To smo čuli i od opozicionih stranaka, da očekuju takvu uštedu od 600 i više miliona evra, što je jako dobro, ali provejava bojazan da taj novac neće biti potrošen na pravi način. Moram da iskoristim priliku da razuverim sve one ljude koji ne veruju i koji se plaše da će na neki koruptivan način taj novac biti potrošen. Uzevši u obzir svu onu silinu kojom se ova vlada bori protiv korupcije, a moraću da pomenem opet "Agrobanku" i "Razvojnu banku", o kojoj će danas još biti govora, kao početak te iskrene borbe, verujte, svaki dinar ušteđen od javnih nabavki će biti potrošen na pravi način. Sigurni smo, i to je za nas i za URS bitno i za naše partnere iz ove vlasti, da je ovo jedan dobar zakon, zakon podržan od velikog broja ljudi koji svakodnevno direktno rade sa javnim nabavkama, ali da je samo prvi korak i da je po nama jako bitan i možda bitniji taj drugi korak primene Zakona o javnim nabavkama. Jer, ljudi koji imaju lošu nameru u primeni zakona već čitaju zakon i traže određene mogućnosti da ga zloupotrebe. Siguran sam da će ova vlada i svi oni organi koji su predviđeni da vrše sprovođenje ovog zakona korektno i dobro odraditi svoj posao i da će svi od zakona dobiti ono što očekuju, a očekujemo mnogo veću transparentnost, očekujemo mnogo veću konkurentnost, a samim tim i značajniju uštedu za budžet. Očekujemo i jasnu poruku svim onim ljudima koji su voljni da investiraju u našu zemlju, a upravo Zakon o javnim nabavkama, kao jedan od generatora korupcije, im je bio prepreka. Očekujemo da ovo bude samo jedan od korak u uvođenju reda u javne finansije, koje je započela ova vlada. Još jednom kažem, ako izuzmemo ove dnevno političke opaske i predloge koji su više stvar dnevne politike, a ne neke konkretne želje za poboljšanje teksta zakona, jer, moram biti iskren, nisam čuo neke konkretne ozbiljne predloge, sem pojedinih, siguran sam da je interes građana Srbije da sve poslaničke grupe u ovom parlamentu podrže ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, ne klecaju kolena onome ko je na 41% podrške kod građana Republike Srbije, ali se zato, kako kaže moj uvaženi kolega Arsić, znoje ruke onima kojima se svakodnevno zbog svog činjenja ili činjenja iz prošlosti znoje ruke. Da li od straha ili od bežanja od odgovornosti, ne znam. Procena SNS da po ovom Zakonu o javnim nabavkama može da se uštedi i da će se uštedeti od 600 miliona do milijardu evra je utemeljena i u jednoj izjavi koja je objavljena danas, koju je objavio predsednik Saveta DRI, gospodin Sretenović. On je rekao da su kontrolom 122 subjekta u 2011. godini utvrđene nepravilnosti u iznosu od 47 milijardi dinara. Četrdesetsedam milijardi dinara ili nešto više od 400 miliona evra su nepravilnosti kontrolom samo 122 subjekta. Koliko ima opština i gradova u Srbiji? Koliko ima javnih preduzeća i javnih ustanova koje su podložne ovoj kontroli? Ako su u 122 nepravilnosti preko 400 miliona evra, da li vam treba još neki veći dokaz? Mislite li, gospodine Đeliću, da smo mi ovde deca, da ćemo se igrati sada da dokazujemo ko je šta i kako? Ono što sam vas pitao malopre, da li ste spremni za odgovornost što je u 2011. godini 400 miliona evra nepravilnosti u javnim nabavkama u samo 122 subjekta koje je DRI uspela da iskontroliše? Ko je odgovoran za to? Srpska napredna stranka? Naravno da ne. Zbog čega su bile ove nepravilnosti? Mogu da budu samo iz dva razloga – ili je ljudski faktor ili zakon. Zakon menjamo. Ako je ljudski faktor, naravno da će morati da odgovaraju i ako su članovi SNS ili bilo koje druge stranke. Zbog toga tražimo podršku svih u ovom parlamentu, da bi menjali zakon, da DRI nikada pred građane Srbije, nikada pred ovaj parlament ne izlazi sa ovakvim poražavajućim podacima. Koji dokaz još je potreban, koji podračun, kakvo igranje i izigravanje zadnjih nekoliko dana je potrebno da bi se ovaj zakon izglasao, da bi što pre stupio na snagu? Nažalost, stupiće na snagu 31. marta 2013. godine, da bi se u punom kapacitetu primenjivao. Nama je bitna suština, a ne forma, gospodine Đeliću.
Hvala. Reč ima gospodin Đelić, pravo na repliku. Izvolite.
Ne samo da niko ne beži, nego niko ne sme da beži. Ako se bilo kakva nepravilnost konstatuje, oni koji su je napravili moraju da odgovaraju. Ponovo ste počeli tako što ste rekli da verujete u 600 miliona do 1.000 miliona evra ušteda. Prema tome, nema nikakvog razloga da odbijete fer predlog da jednostavno u realnosti proverimo da li je to tačno ili nije. Demokratska stranka je predložila jedan drugi amandman, o kome ćemo pričati kada za to dođe vreme, da primena ne počne 31. marta, nego nešto ranije, tako da uštede za građane budu još veće i što pre. I to je moguće. Prema tome, otvoreni smo da diskutujemo o našem predlogu. On je fer i on je u interesu naših građana. Veliki deo rešenja u ovom zakonu ste preuzeli iz zakona koji smo predložili u januaru mesecu prošle godine. Nije to nikakav problem. Ovo je bitno za građane Republike Srbije i apsolutno bi bilo neshvatljivo da stranka koja već godinu i po dana govori o tome, pa i sada pre koji sekund, da se mogu realizovati uštede od 600 miliona evra, nekako okleva da prihvati mehanizam koji će pokazati da je to tačno. Mi ovde ne nudimo mehanizam da prikažemo da će nešto što ćete vi raditi biti loše, mi ovde predlažemo mehanizam da će ono što ćete vi raditi biti dobro. Prihvatite mehanizam. Nemate nikakav razlog da sumnjate, osim možda sumnje u ono što ste vi tvrdili pre nekoliko minuta, da je to istina. Dozvolite da svi u ime svih naših građana izglasamo ovaj zakon, kada usvojite ovaj amandman, da izglasamo rebalans budžeta, gde ćemo na nivou budžeta Republike Srbije i drugih nivoa smanjiti stavku po stavku. Dajte vaš predlog. Evo, neka vaš ministar finansija izađe ili bilo koji drugi ministar i neka kaže – smanjićemo tu i za toliko. Ako ne možete 600 miliona evra, neka bude manje. Dajte cifru da to krene, pa onda možda 2014. godine da bude više i da onda pratimo primenu ovog zakona. Nemojte se plašiti fer predloga, dobronamernog predloga, da proverimo da li je ono što ste najavljivali kao dobrobit za naše građane istina ili nije. Hvala vam.
Hvala. Reč ima gospodin Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, stvarno neke stvari više ne mogu da razumem. Vlada je predložila izmene i dopune Zakona o javnim nabavkama u januaru mesecu, čini mi se. Kao očekivani efekti donošenja tog zakona bile su neke uštede. Čini mi se da je govoreno o uštedama od 200 miliona evra. Demokratska stranka, koja je tada bila stožer one vlade, na taj zakon koji je predložio Mirko Cvetković nije dala ovaj amandman. I sad hoće da ono što su oni propustili, mi prihvatamo. Znači, ovde je jedna priča više politička koja nema veze sa Zakonom o javnim nabavkama. Voleo bih da u onom pravom obliku neko kaže koje su mane i nedoslednosti, manjkavosti ovog zakona. Manite se više toga kako će sredstva iz budžeta koja se ostvare, uštede koje se ostvare prilikom primene ovog zakona, hoćete da odredimo kako će biti trošena. To pravo ipak pripada vlasti. Sada, da li je bolje davati jednokratnu pomoć ili višekratnu, ili ulagati u poljoprivredu, ulagati u industriju, ulagati u nova radna mesta i smanjivati broj lica kojima je pomoć potrebna. Mislim da je ovo važnije, a ovo što vi predlažete nikako drugačije ne mogu da nazovem nego jednom najobičnijom političkom igrom.
Hvala. Gospodine Đeliću, izvolite.
Napredujemo. Da li budžet treba da predloži vlast? Apsolutno, ovo je sada vaša prilika, imate većinu u ovom domu. Izvolite, mi smo ovde predložili u amandmanu neke namere. Mi smo predložili da takve ušteđevine budu utrošene na porodice, na poljoprivredu, na privredu, na infrastrukturu. Ako neko u ovom cenjenom domu ima bolju ideju neka izvoli. Na kraju, naravno, vi ćete predložiti budžet. Mi ćemo za to glasati. Znači, ako vi sada kažete da ovakav mehanizam nije postojao pre, a ovo je bolje, onda uzmite bolje. Zašto ne želite da budete bolji? Uvedite mehanizme za praćenje onoga što je izrečeno u političkom okršaju tokom predizborne kampanje. Dokažite, evo mi vam dajemo mehanizam, kao bivši ministar finansija sam predložio apsolutno validan način da se to radi. Izvolite i neka to bude neka navika da svaki put kada neki ministar kaže ušteda će biti tolika, da istovremeno svi mi ovde tražimo u ime svih naših građana, ma za koga oni glasali, da uvek postoji način da se to proveri. Ako se to ne realizuje da se pitamo da možda nije bila u slučaju dobra primena, pa da menjamo primenu, da možda mehanizam nije bio dobar pa da ga menjamo ili da možda menjamo ministra. Mislim da je to demokratija. Mislim da je to fer. Mislim da je to fer da tako bude za budućnost, da proveravamo da li ono što mi kažemo je istina ili nije. Da imamo mehanizam da proverimo da li je tačno ono što kažemo građanima. Valjda ćemo tako da vratimo svi zajedno malo više poverenja u datu reč u ono što govore političari. Uzmite ovu šansu. Prihvatite ovaj amandman. Spremni smo da o njemu pregovaramo. On je dobar za naše građane i siguran sam da ukoliko postoji mehanizam za praćenje utoliko će uštede biti veće, jer pritisak na naručioce će biti još veći, zato što će neko u Vladi, u Skupštini svakog kvartala imati debatu oko toga da li se ovaj ključni zakon valjano primenjuje. Ima dobrih stvari u ovom zakonu i mi smo to već rekli. Gospodine Arsiću, imate veliku šansu prihvatite je.
Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i 87. Poslovnika Narodne skupštine određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata, sa radom nastavljamo u 16,45 minuta. Takođe, saglasno članu 87. stav 2. Poslovnika obaveštavam vas da će Narodna skupština danas produžiti rad i posle 18,00 časova zbog potrebe da se predloženi akti iz dnevnog reda što pre usvoje.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, povodom zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa o predlozima zakona iz tačaka 2, 3, 4, 5, 6, 7. i 8. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača, gospodina Ištvana Pastora, predsednika Skupštine AP Vojvodine, Zorana Radomana, pokrajinskog sekretara za finansije, Suzane Grubješić, potpredsednice Vlade, prof. dr Zorane Mihajlović, ministarke energetike, razvoja i zaštite životne sredine i mr. Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede, pozvao da sednici prisustvuju i Dejan Popović i Dejan Novaković, državni sekretari u Ministarstvu energetike, razvoja i zaštite životne sredine, mr. Mirjana Filipović i Dejan Trifunović, pomoćnici ministra energetike, razvoja i zaštite životne sredine, Zoran Ibrović, viši savetnik u Ministarstvu energetike, razvoja i zaštite životne sredine, Branko Drčelić, direktor Uprave za javni dug, Aleksandra Kocić-Ranđelović, savetnik u Ministarstvu finansija i privede – Uprava za javni dug i Milorad Gašić, sekretar Skupštine AP Vojvodine. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 2. do 8. a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa, o čemu ste detalje dobili u materijalu. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa, imaju pravo da govore jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. stav 2. i shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o Razvojnom fondu Autonomne Pokrajine Vojvodine; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o energetici; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije o saradnji u oblasti energetike; Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist "Deutsche bank AG London" po zaduženju Javnog preduzeća "Srbijagas" Novi Sad radi realizacije Projekta Južni tok; Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist "Credit Suisse bank London", "Vojvođanske banke" a.d. Novi Sad, "UniCredit Bank Srbija" a.d. Beograd i "Deutsche bank AG London" po zaduženju Javnog preduzeća "Srbijagas" Novi Sad; Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist "Komercijalne banke" a.d. Beograd i AIK banke a.d. Niš, po zaduženju "Galenike" a.d. Beograd i Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist "Banca Intesa" a.d. Beograd, po zaduženju Akcionarskog društva za vazdušni saobraćaj "JAT Airways" a.d. Beograd. (Jovan Palalić: Gospodine predsedniče, javljam se po Poslovniku.) Po Poslovniku? Izvolite gospodine Palaliću.
Gospodine predsedniče, kao što sam i najavio ispred poslaničke grupe, pre neki dan, kada smo istakli problematična spajanja ovih tačaka u zajednički načelni pretres, smatramo da se radi o vrlo ozbiljnim zakonima i garancijama koje treba da dâ Vlada Republike Srbije, o niz zaduženja, ukazali smo da, prosto, je neprihvatljivo da se o ovako važnim zakonima kao što je Predlog zakona o Razvojnom fondu, izmene zakona iz oblasti energetike, raspravlja u okviru zajedničke tačke. Obzirom da je skupštinska većina donela odluku da se obavi zajednički načelni pretres, predlažem da shodno članu 97. stav 3, da ukupno vreme u kojem će se odvijati rasprava, iznosi 10 časova, jer smatramo da se radi o vrlo važnim zakonima o kojima treba raspraviti, a da poslanici neće imati mogućnost da se adekvatno posvete, kako važnom zakonu o Razvojnom fondu, tako i o izmenama zakona iz oblasti energetike, a takođe i garancijama. Ovde su predstavnici nekoliko institucija, od Skupštine Vojvodine Ministarstva energetike, predstavnika Ministarstva finansija i mislim da će poslanicima ostati vrlo malo vremena da raspravljaju. Ovom prilikom apelujem predsedniče i na vas, da sledeći put kada se bude pravio dnevni red, prosto, da se vodi računa o spajanju tačaka, kako bi poslanici imali i vremena i mogućnosti, jer je u vrlo kratkom roku sazvana sednica, da se pripreme. Ispred naše poslaničke grupe stavljam ovaj predlog. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog da se vreme predviđeno za raspravu udvostruči. Molim Narodnu skupštinu da se izjasni. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 18, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 58 od ukupno 76 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština zbog nedostatka kvoruma nije mogla doneti odluku. (Jovan Palalić: Da li postoji kvorum?) Kvorum ne postoji u ovom trenutku, pošto je nastavak sednice. Dakle, nema potrebe za utvrđivanje kvoruma. On se utvrđuje samo na početku sednice i na početku radnog dana, kao što znate. Nastavljamo sa radom. Reč ima gospodin Đelić, po Poslovniku.
Želeo bih samo da podržim inicijativu kolege iz DSS i da ukažem narodnim poslanicima i građanima Republike Srbije, danas, pokušaj da se krišom ponovi novi preokret u javnim finansijama. Koliko pre tri nedelje, čuli smo da se dešava…
Gospodine Đeliću, molim vas, vi znate šta podrazumeva povreda Poslovnika? Povreda Poslovnika podrazumeva nešto što je učinio predsednik Narodne skupštine u vođenju sednice. Molim vas da se to ne zloupotrebljava. Molim vas samo pošto je povreda Poslovnika, morate navesti koji je član i koji je član u postupanju predsednika Narodne skupštine, povređen.
Reći ću da je to član 106, jer čini mi se da će građane ovde zainteresovati činjenica da suprotno onome što je rečeno, a to je dostojanstvo ove Narodne skupštine, da će doći do promene u vođenju javnih finansija i da se više neće Srbija zaduživati da bi se obezbedila likvidnost javnim preduzećima. To smo čuli iz usta ministra finansija i privrede, koliko pre tri nedelje. Poštovani građani Republike Srbije, pokušava se u ovim večernjim satima proturiti paket od 220 miliona evra zaduženja za te namene. Zbog toga mislim da je vrlo bitno da imamo dužu raspravu o ovome.
Gospodine Đeliću, mi ćemo vam omogućiti da o tome govorite u raspravi. Molim vas, time što radite kršite Poslovnik. Faktički zloupotrebljavate tu ulogu. Zahvaljujem vam se i molim vas da to ostavimo za raspravu. Da li predstavnici predlagača, gospodin Ištvan Pastor, Suzana Grubješić i prof. dr Zorana Mihajlović, žele reč? (Da.) Prva prijavljena je gospođa Grubješić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, da, večeras će se govoriti o garancijama za tekuću likvidnost javnih preduzeća, ali ovo je poslednji put u ovoj godini da se govori o tome, pošto, kao što svi znate, usvojen je budžet ove godine na vreme za 2013. godinu i u tom budžetu nema sredstava opredeljenih za garancije javnim preduzećima za održanje tekuće likvidnosti. Ovo se radi prema budžetu za 2012. godinu. Nemam nameru, da prepričavam ili da čitam obrazloženje. Svi ste dobili materijale. Znači, samo da ponovim da se radi o garancijama prema budžetu za 2012. godinu, a da već u 2013. godini nema sredstava za održavanje tekuće likvidnosti javnih preduzeća.
Sledeća prijavljena za reč je dr Zorana Mihajlović.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedniče, pred vama su danas izmene i dopune Zakona o energetici. To jeste sistemski zakon, ali izmene i dopune Zakona o energetici koje su danas pred vama, odnosno današnjim popodnevnim, a ne večernjim satima nisu sistemske, nego je pokušaj da popunimo pravne praznine koje definitivno postoje u Zakonu o energetici, da ne čekamo sledeću godinu da se time bavimo, jer se pokazalo da u prethodnom periodu razne saglasnosti, energetske saglasnosti koje su davane za izgradnju objekata do jednog megavata, koje je ministarstvo izdavalo u prethodnom periodu, nismo imali mogućnost niti da kontrolišemo investitore, niti da ih prosto ograničimo da ne preprodaju te saglasnosti, niti da ih obavežemo da kao budući investitori imaju obavezu da u određenom vremenskom periodu, koliko traje saglasnost i urade nešto po pitanju izgradnje objekata. Obrazloženje ste dobili i verujem da ćemo u toku rasprave o tome razgovarati. Tu sam da odgovori na sve dileme i na sva pitanja. Drugo je ratifikacija energetskog sporazuma između Srbije i Italije. On je ispred vas. Sva pitanja vezana za projekte i sve ono kako će teći dalje realizacija tog sporazuma, ovde sam da odgovorim na vaša pitanja.
Hvala. Gospodine Pastor, izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovani članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se na mogućnosti da danas ponovo mogu biti ovde. Za nepunih mesec dana ovo je treća prilika. Moram da kažem da sam danas došao sa drugačijim osnovnim osećajem u duši, ali mislim da to sve ukupno nije bitno. Bitno je da sa ovim današnjim danom dodatno pokazujemo i dokazujemo da se problemi mogu rešavati u okvirima sistema. Rasprava u Skupštini o pitanjima koja su veoma složena i veoma značajna jesu potvrda za to da, bez obzira na razlike, možemo naći mogućnost da o tim stvarima razgovaramo korišćenjem sredstava parlamentarne demokratije. Za nepuna dva meseca, dame i gospodo, ovo je treći zakon ili treći predlog koji se upućuje od strane ovlašćenog predlagača Skupštine AP Vojvodine Skupštini Republike Srbije. Prvo je bio Zakon o dopuni Zakona o budžetskom sistemu. Nakon toga su bila tri amandmana na Zakon o budžetu za 2013. godinu. Sada imamo Predlog zakona o razvojnom fondu AP Vojvodine. Pre nego što kažem par rečenica o samom Predlogu zakona, koji je rezultat zajedničkog rada dveju vlada, Vlade Republike Srbije i Vlade AP Vojvodine, moram se osvrnuti, bar sa nekoliko rečenica, na pitanje Razvojne banke Vojvodine. Činim to zbog toga što ovo pitanje ne želim zaobići i činim to zbog toga što nemam ni kao predsednik Skupštine ni jedan jedini razlog zbog kojeg bih ovo pitanje trebao zaobilaziti. Što se tiče Razvojne banke Vojvodine, dame i gospodo, u proteklim mesecima ta institucija jeste bila povod za medijski i politički sukob za medijsko i političko sukobljavanje. To je isto tako dosta često poslužio kao primer ili kao mogućnost za pokušaj destabilizacije određenih političkih većina. Isto tako moram da kažem da je Razvojna banka Vojvodine dosta često bila tema neprincipijelnih napada, tema za određene tvrdnje koje se nisu dokazale i koje su se dan, dva nakon toga povlačile, ali svakako tema koja je nosila u sebi opasnost da uzdrma ne samo Razvojnu banku, nego i značajniji deo samog bankarskog sistema Republike Srbije. Ne želim zaobići ovu temu, jer ni do sada to nismo činili ni kao Skupština, ni kao Vlada AP Vojvodine. Zainteresovani smo za to, dame i gospodo, da se utvrdi šta se desilo sa Razvojnom bankom Vojvodine. Mi danas ovde u Skupštini o tome ponovo može razgovarati, ali skupštinska rasprava nije mesto gde se mogu činjenice utvrđivati. Ovde se mogu iznositi stavovi. Mislim da se činjenice moraju utvrditi od strane Narodne banke Republike Srbije i od strane ostalih organa koji su sa ovlašćenjima, sa zakonskom mogućnošću da to čine i mi smo zainteresovani da se to u dogledno vreme i desi. Ne želim zaobići pitanje Razvojne banke Vojvodine zbog toga što i ne mogu, jer je inicijalna kapisla za rešavanje, odnosno za predlaganje ovog zakona pitanje Razvojne banke Vojvodine, odnosno problem koji se nalazi u Razvojnoj banci Vojvodine. Taj problem se želi rešiti na taj način da je praktično postignut dogovor između dveju vlada koji je uliven u sporazum, koji kaže da se pitanje Razvojne banke mora rešavati aktivnostima u cilju sprovođenja prenosa dela imovine i obaveza na banku preuzimaoca, kao i prenosom dela aktive na Razvojni fond Vojvodine u skladu sa Zakonom o preuzimanju imovine i obaveza određenih banaka radi očuvanja stabilnosti finansijskog sistema Republike Srbije, koji je donet od strane ove Skupštine u ovoj godini. Ovaj sporazum praktično predstavlja u nekom smislu razlog za predlaganje ovog zakona. Sam pravni osnov za donošenje zakona može se naći u članu 97. stav 1. tačka 12) Ustava Republike Srbije, koji kaže da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje razvoj Republike Srbije, politiku i mere za podsticanje ravnomernog razvoja pojedinih delova Republike Srbije, uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja. Što se tiče samog sporazuma, praktično predstavlja zajedničko preuzimanje obaveza od strane dveju vlada, da s jedne strane Skupština AP Vojvodine predloži ovaj zakon, kojim će se urediti sva ona pitanja koja su značajna za rešavanje pitanja vezanog za Razvojnu banku Vojvodine. Što se tiče samog Predloga zakona, dame i gospodo, ne želim da se detaljnije zadržim na obrazlaganju ili na objašnjavanju pojedinih rešenja iz ovih zakona. Imali ste prilike da ga proučite. U članu 1. je naveden predmet zakona koji se praktično podudara sa namerom iz onog sporazuma koji sam malo pre naveo. Ono što je suština, da se Razvojni fond AP Vojvodine organizuje po principima i pravilima Zakona o privrednim društvima, kao d.o.o, s tim da osnivači imaju mogućnost da donesu odluku u jednom dodatnom vremenskom periodu, da Razvojni fond preraste iz d.o.o. u a.d. ako se takva odluka bude donela. Osnivači ovog d.o.o. su Republika Srbija i AP Vojvodina, a ciljevi koji se žele postići formiranjem Razvojnog fonda jeste omogućavanje razvoja privrede i poljoprivrede, podsticaj osnivanja malih i srednjih preduzeća, razvoj preduzetništva, podsticaj zapošljavanja izlaza, pitanje ravnomernog regionalnog razvoja i realizacija drugih programa slične prirode koji se budu definisali godišnjim programima, koje svake godine mora da predloži Skupština Razvojnog fonda osnivačima. Organi Razvojnog fonda su Skupština, nadzorni odbori direktora, ugovorom o osnivanju koji se mora potpisati u roku od osam dana od dana stupanja na snagu ovog zakona i preciziraće se sva pitanja vezana za konstituisanje, rad i nadležnosti skupštinskog nadzornog odbora i direktora. Dame i gospodo, na bazi sporazuma koji sam više puta spomenuo danas, predložili smo ovoj skupštini, kao ovlašćeni predlagač da se ovaj predlog zakona razmotri po hitnom postupku, da bi relaksirali kompletnu situaciju oko Razvojne banke Vojvodine i da bi spasili sve ono što se može spasiti, da bismo konstituisali Razvojni fond i da bi mogli imati sredstvo kojim ćemo realizovati namere definisane u samom zakonu. Ako mi dozvolite, rekao bih da su naša očekivanja vezana za donošenje ovog zakona, pre svega vezana za to da se smanje tenzije oko Razvojne banke, da se stvore okolnosti i mogućnosti da se utvrdi šta se tu desilo, da se stvore pretpostavke institucionalne i zakonske za spašavanje onoga što se iz Razvojne banke može spasiti, da na neki način kao načeti elemenat bankarskog sistema Republike Srbije izvučemo Razvojnu banku i da ona ne ugrožava ukupnu finansijsku stabilnost i bankarski sistem. Isto tako očekujemo da Razvojni fond bude jedan efikasan instrument podsticanja razvoja AP Vojvodine. Moram da kažem da smo u ranijem periodu imali sličnu instituciju u obliku Fonda za razvoj AP Vojvodine koji je gazdovao sredstvima koja je AP dobila kao učešće iz privatizacionog prihoda. Iz tih izvora sa 6,7 milijardi ukupnog novca, u deset godina izvršen je plasman u ukupno 50 konkursnih krugova u 32 dugoročnih i 17 kratkoročnih kredita u ukupnoj vrednosti od 24,5 milijardi dinara. Negde oko šest hiljada konkursa je tu bilo podržano, pri čemu je postupak vraćanja tih sredstava iznad 85%. Očekujemo da ćemo sa ovom institucijom moći da nastavimo ono što smo bili prekinuli onda kada su ta sredstva bila ulivena u Razvojnu banku Vojvodine. Želimo da kroz realizaciju mogućnosti iz ovog zakona koji se nalazi na vašim stolovima, stvorimo jedan čvrst instrument koji će pokazati i dokazati da i Skupština i pokrajinska Vlada, mogu efikasno, odgovorno gazdovati javnim sredstvima, u šta sam i na dalje ubeđen. Zahvaljujem se na mogućnosti što sam mogao da dam uvodno obrazloženje i stojim na raspolaganju kao predstavnik ovlašćenog predlagača u raspravi. Hvala lepo.
Hvala. Da li još neko od izvestioca nadležnih odbora želi reč? (Ne.) Što se tiče predsednika, odnosno potpredsednika poslaničkih grupa prvi prijaveljeni je Žiga Gojković. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Poštovane gospođe ministri, poštovani predsedniče Skupštine AP Vojvodine, dame i gospodo narodni poslanici, na početku svog izlaganja bih se složio sa kolegama iz DSS da je ovo vrlo ozbiljna rasprava i da je malo vremena koje ćemo posvetiti ovako važnim temama. Govoriću najviše o Razvojnom fondu AP Vojvodine. U razlozima donošenja zakona nije dovoljno istaknut značaj Razvojnog fonda Vojvodine za pokretanje razvoja u mnogim oblastima privrednog života u samoj Vojvodini, ali i raznim oblicima zajedničkog ulaganja sa privredom cele Srbije i međunarodnom tržištu. Povećanje društvenog proizvoda, rast neto deviznog efekta i zapošljavanja moraju da budu dinamična kao i drugi agregati ekonomskog rasta. U nekim elementima se moraju približavati dvocifrenim stopama, a kada kažemo dvocifrenim stopama, to se pre svega odnosi na poljoprivredu i prehrambenu industriju, jer je svima jasno da će treći milenijum biti hronično deficitaran u hrani, energiji i vodi. Autonomna pokrajina Vojvodine i cela Srbija mogu ostvariti vrednost poljoprivredne proizvodnje i prehrambene industrije u visini od 20 milijardi dolara godišnje, od čega čak 50% može biti izvoz. Kakav značaj to može imati za makro-ekonomsku stabilnost zemlje i oživljavanje privrednog ambijenta u našoj zemlji, kao i privlačnost za realne stalne i obimne investicije? Mislim da je suvišno govoriti. Ovaj proces bi otvorio put bržem rastu zaposlenih i smanjenju nezaposlenosti, ako bi u vrednosti poljoprivredne proizvodnje i prehrambene industrije od 20 milijardi dolara, samo 6% bilo izdvajano za zarade. To bi značilo da preko 150 hiljada direktno zaposlenih i indirektno u porodicama farmera još toliko. Ovaj plan, ne samo što je realan već SPO ima i spreman tim ljudi koji nove ideje može da sprovede u delo, a rok za njihovo sprovođenje bio pet do osam godina. Evropska unija poslove u poljoprivrednoj i prehrambenoj industriji prepušta okruženju i zato i mi moramo znalački da pratimo ovaj proces, a ne kao što je bio slučaj do sada, samo puko prepisivanje zakona koji se nažalost većina njih nije realizovala. Ova proizvodnja ima sigurno tržište i to svi znamo. U poslednje vreme, naročito nemačke privredne delegacije ističu da ih interesuje ulaganje u proizvodnju hrane, energije i infrastrukturu. To jeste dobro, ali često, nažalost, ovo nisu prioriteti naše države. Poslednje decenije, primenom samo jednog modela privatizacije, na sve privredne delatnosti u našoj zemlji, doveli smo industrijsku i poljoprivrednu proizvodnju u veoma težak položaj. Sada govorim o reindustrijalizaciji, a cena kojom ćemo to platiti ovaj put sigurno nećebiti mala. Međutim, još uvek nemamo definisanu razvojnu strategiju za budućnost i to je naš najveći problem, a uloga država je da stvara privredni ambijent i stimuliše realizaciju razvojnih prioriteta, a ne da ih finansira ili upravlja njima, kao što je to dobrim delom bilo do danas. Poseban problem koji koči privredni razvoj je velika budžetska para fiskalna potrošnja. Uz to idu i razni oblici monopola, koji još uvek nisu iskorenjeni, koji su u sprezi sa birokratskom praksom i to se najbolje vidina nivou lokalnih samouprava. Time se preliva ogromna društvena akumulacija u oblast potrošnje u poslove koji su jako daleko od proizvodnje. Iz napred navedenih razloga, optimalna decentralizacija prava korišćenja imovine i prihoda, kao što je predloženo Zakonom o Razvojnom fondu AP Vojvodine je korak bliže realnosti umesto činovničkog upravljanja iz jednog centra, kao što smo često imali prilike da gledamo. Pozitivan primer kada govorimo o ovoj temi je preuzimanje PKB od strane Grada Beograda, ali tu se postavlja pitanje zašto i Vojvodina ne može da ima iste uslove kao Grad Beograd i PKB? Negativni primeri, nastali privatizacijom koja je poništena, su ideja o restrukturiranju tih preduzeća, čime je stvorena iluzija da je moguće izbeći dodatne gubitke prouzrokovane ogromnom potrošnjom bez pokrića. Naše brige su da formiranje fonda bude transparentno, mnogo transparentnije nego što je to bio slučaj do sada, da se ne dopusti da bolesno tkivo bivše "Metals banke " ugrozi državnu imovinu, koju su koristili klijenti iste. Kada govorimo o primedbama, treba reći da ostala pitanja koja se odnose na zakon traže korektan pristup obrazovanju i korišćenju Razvojnog fonda AP Vojvodine. Ono što upada odmah u oči, to je da je prosto neverovatno da u Nadzornom odboru nema nikog iz Sekretarijata za poljoprivredu, da nema jednog Gorana Ješića, više nego uspešnog čoveka, ne samo kada je u pitanju Inđija, nego i kada je u pitanju i Sekretarijat za poljoprivredu. U prilog tome ide i činjenica da će preko ovog fonda ići najveći deo novčanih sredstava koje EU izdvaja, pogotovo kada je u pitanju poljoprivreda. Potpuno je neverovatno da jedan Goran Ješić ili neko od njegovih najbližih saradnika nisu članovi Nadzornog odbora. Kada govorimo o primedbama, treba reći da se u delu obrazloženja razloga za donošenje zakona navodi da su Vlada Republike Srbije i Vlada AP Vojvodine potpisale Sporazum o prenosu imovine i obaveza "Razvojne banke Vojvodine", sa ciljem sprovođenja prenosa dela imovine i obaveza određenih banaka, u konkretnom slučaju "Razvojne banke Vojvodine", ranije "Metals banke" u korist Razvojnog fonda Vojvodine. To je pod jedan. Pod dva, u članu 22. utvrđuje se visina osnovnog kapitala Razvojnog fonda u novčanom ulogu u iznosu od 10 miliona dinara, srazmerno ulozima osnivača, kao i nenovačni ulog. Vrednost nenovčanog uloga utvrdiće se ugovorom o osnivanju između osnivača. To je ono što nas boli. Zašto stalno neki ugovori između osnivača, a ne saradnja sa ljudima koji imaju dobra iskustva, kada je u pitanju ne samo Razvojni fond, nego i kada je u pitanju strategija za poljoprivredu naše zemlje. Iz napred navedenog, obrazloženjem se u stvari bitno definišu depoziti banke, kao i deo imovine koji će pripasti Razvojnom fondu, odnosno instituciji koja će preuzeti deo aktive "Razvojne banke Vojvodine". To razgraničenje je već ostvareno navedenim sporazumom iz tačke 1. ove primedbe, a to znači da napred navedeno razgraničenje nije urađeno transparentno, kako je bilo obećano, a Predlog zakona nije definisao principe tog razgraničenja, a radi se o velikim sumamai velikim sredstvima za današnje vreme. Plasman "Metals banke" u privatizaciji privrednih preduzeća je nenaplativ i to treba jasno reći. Ni po jednom osnovu državno poljoprivredno zemljište ne bi smelo biti upotrebljeno za konverziju rizičnih plasmana banke u kapital. Verujem da će svako ko malo poznaje stanje u Vojvodini, ko i malo zna da je poljoprivreda jedna od strateških delatnosti, ne samo Vojvodine, nego i cele Srbije, podržati ono o čemu govorim. Državno zemljište mora ostati državno kao deo nenovčanog uloga Razvojnog fonda Vojvodine. Ovo se najbolje može pokazati na primerima. Dolazim iz Sombora, pa ću iskoristiti priliku da to objasnim na primeru zemljoradničkih gazdinstava "Gakova" i "Aleksa Šantića". Prvo smo jednom nakaradnom privatizacijom prodali vrlo dobra zemljoradnička gazdinstva licima koja su više nego sigurno bila sumnjičena da su kupovala ta gazdinstva ne samo sumnjivim novcem, nego novcem koji je stečen i od kriminala i od korupcije i od trgovine drogom. Kao, niko u državi nije znao da se to dešava, dok se obavljala ta kupovina zemljoradničkih gazdinstava i nekih drugih firmi. Posle je izvučen kapital iz tih zdravih firmi. Lokalne samouprave su dodatnim pritiskom, tj. dodatnim zapošljavanjem svojih stranačkih jataka i kadrova još više urušili ta zemljoradnička gazdinstva. Sada imamo situaciju da bukvalno cela sela zavise od nekoliko zemljoradničkih gazdinstava, a to se najbolje vidi na primeru "Gakova" i "Aleksa Šantića", pa čak možda još više na primeru "Gakova" koji nema svoju zemlju, već obrađuje zemlju koja je državna. Možemo vrlo lako shvatiti šta će se desiti ako oni izgube tu zemlju koju obrađuju i sasvim sam siguran da je to prvi korak ka konačnom gašenju svih sela koja imaju problem kao što je ovde naveden. Dodaću samo to da u "Šantiću" direktor pozajmljuje pare od firmi da bi isplatio zarade, da je situacija takva, da su u "Gakovu" silosi prazni, da je ugrožena prehrana stoke jer su neodgovorni rukovodioci postavljeni na predlog lokalne samouprave prodali kukuruz i sada iz pokrajinskih robnih rezervi, iz pokrajinskih fondova traže pozajmicu i subvencije. To tako stalno ide u krug. Stalno se zatrpava jedna rupa, koja nikako ne može da se zatrpa, a problemi ostaju isti i samo za cilj imaju politikanstvo i pridobijanje jeftinih političkih poena i zapošljavanje svojih stranačkih kadrova. Pored potrebe da se kompleksnije definišu razvojne funkcije Fonda za razvoj AP Vojvodine, prioritet naših amandmana o kojima ćemo govoriti naročito potencira otvaranje procesa optimalnog razvojnog korišćenja jednog od glavnih razvojnih resursa AP Vojvodine, a to je pitanje korišćenja u prvom redu državnog, ali i drugog poljoprivrednog zemljišta. Sada u praksi postoje samo ad hok rešenja u vidu kratkotrajnih zakupa i rentiranja velikih poseda zemljišta, koje je bez presedana u Evropi. Reći ću da to ništa nije čudno za naše uslove, pogotovo ako imamo u vidu da se kod nas strategija, kada je u pitanju poljoprivreda, menja bukvalno sa svakim novim ministrom koji dolazi. Čak smo imali prilike da vidimo da je i u okviru jedne stranke, kada se menja ministar, da se menja i strategija za poljoprivredu. Koliko je to dobro, dovoljno je otići u bilo koje poljoprivredno gazdinstvo. Mislim da ćemo dobiti jasan odgovor. U AP Vojvodina postoji značajan naučni i stručni potencijal sposoban da dizajnira proces razvoja poljoprivredne i prehrambene industrije po uzoru na holandski model. Celokupnim sistemom prehrambene industrije i berzi upravljaju farmeri ili njihove kooperative. To je model koji ističe opšti interes kroz veoma intenzivnu proizvodnju farmerskih porodica. Ova zemlja izvozi oko 20 milijardi dolara godišnje. Korišćenje državnog poljoprivrednog i drugog zemljišta od strane Razvojnog fonda AP Vojovodine dao bi snažan pokretački faktor da se uveća ekonomski efekat primenom globalnog projekta, koji bi nosio radni naziv – kolonizacija Vojvodine. Srpski pokret obnove i DHSS će u raspravi koja bude bila po amandmanima pokušati da daju neke dobre predloge, za koje se nadam da će biti ozbiljno shvaćeni. Pokušaćemo da se vrednost novčanog uloga utvrdi ugovorom osnivanju između osnivača i to tako da će nenovčani ulog obuhvatiti državno poljoprivredno zemljište koje se nalazi na korišćenju preduzećima koje je kreditirala ranije "Metals banka" u procesu privatizacije. Pokušaćemo da damo predloge gde će se jedan ovakav predlog zakona uskladiti sa Zakonom o restituciji, jer nažalost, danas o restituciji jako malo stranaka, pa čak bi se usudio reći i pojedinaca, razmišlja. Ali, o toj raspravi imaćemo prilike da govorimo kada bude bila rasprava o amandmanima. Svoj uvodni govor bih završio tako što bih još rekao da je SPO još pre nekoliko meseci jasno rekao da se protivi dokapitalizaciji "Razvojne banke Vojvodine". I sada kažemo da je prosto neprirodno da pričamo o Predlogu zakona o Razvojnom fondu AP Vojvodine, a da nemamo rezultate istrage koja se uveliko vodi o poslovanju "Razvojne banke Vojvodine", koja u ovom trenutku ima ogroman broj nenaplativih kredita. Važno je utvrditi ko je i pod kojim uslovima dobijao te kredite, ne samo ove banke, već i sredstava iz pokrajinskih fondova. Čini nam se da zabrinutost nekih pojedinacaiz pokrajinske vlasti, deklarisanih i nedeklarisanih autonomaša po potrebi, za opstanak pomenute banke u ovakvom obliku ne potiče od brige o klijentima i kapitalu, već je posledica straha što bi se eventualno pronašlo revizijom poslovanja, a i kakva sudbina bi zadesila pojedine kadrove. Dame i gospodo, drage kolege, i ovim ću završiti, smatram da jerevizija osnovni preduslov stvaranju Razvojnog fonda,kako u budućnosti ceh nečije neodgovornosti, bahatosti i lošeg poslovanja ne bi platili građani pokrajine, kao što je to bio slučaj do sada. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga. Izvolite.
Poštovani članovi Vlade, gospodine predsedniče Skupštine AP Vojvodine, gospodine predsedniče Skupštine, kao što je predstavnik predlagača u više navrata utvrdio ovaj predlog zakona, Predlog zakona o Razvojnom fondu Vojvodine je jedan pokušaj da se spasi ono što se spasiti može, i to u odnosu na mogućnosti Vojvodine da ima bar jednu instituciju putem koje bi mogla da utiče na privredni, poljoprivredni razvoj, razvoj malih i srednjih preduzeća itd. Dakle, ovo je pokušaj da ostane nešto od ovih institucija. Praktično, druga je alternativa da ništa ne ostane. Na taj način, mislim da se može pojednostaviti dilema povodom ovog predloga zakona. Poslanička grupa LSV nema problem sa samim zakonom, sa predlogom zakona. Imamo problem sa sledom događaja od početka ove godine do kraja ove godine. Mislimo da je taj sled događaja koji je prethodio ovoj današnjoj raspravi izuzetno problematičan i o tome ću pokušati sada da govorim. Predsednik Skupštine AP Vojvodine je govorio o Fondu za razvoj Vojvodine, detaljno o broju konkursa, broju odobrenih kredita, o procentu naplate potraživanja. Svi ti podaci dokazuju, ili su dokaz tome, da je ta institucija,Fond za razvoj Vojvodine bila jedna uspešna institucija. Ako to prihvatimo kao činjenicu, onda postaje nerazumljivo zašto je bilo potrebno da se u februaru ove godine ta institucija, Fond za razvoj, ukine i da se donese odluke o prestanku rada Fonda. Tada su oni koji su inicirali onda tu odluku, ubeđivali sve druge da nije moguće doneti zakon o razvojnom fondu ili o Fondu za razvoj Vojvodine i da nije moguće da ta jedna institucija opstane kao institucija i kao deo finansijskog sistema. Postavlja se logično pitanje – šta se desilo od februara, pošto u ovoj oblasti mislim da nijedan sistemski zakon nije promenjen? Očigledno je da su se samo političke prilike promenile i odjednom je ovo rešenje, koje se danas predlaže, postalo prihvatljivo, a pre nekoliko meseci je to rešenje bilo neprihvatljivo. Suština je da se očigledno promenila politička volja. S druge strane, bili smo svedoci, a o tome je govorio i predsednik Skupštine AP Vojvodine, jedne neviđene kampanje protiv Razvojne banke Vojvodine. Tri-četiri meseca je trajala ta destabilizacija Razvojne banke Vojvodine i verovatno je jedna logična posledica svega onoga što se dešavalo ovaj sporazum o prenosu imovine i obaveza Razvojne banke Vojvodine, a to je sporazum o gašenju Razvojne banke Vojvodine i reosnivanju Fonda za razvoj Vojvodine. Kao što sam rekao, imamo problem ne sa zakonom, nego još jednom ponavljam, sa sledom ovih događaja. Imamo problem sa neviđenim pritiskom koji je Razvojna banka Vojvodine trpela od strane Ministarstva ili ministra finansija. S druge strane, imamo problem i sa neverovatnom nepromišljenošću predsednika Pokrajinske vlade. Naime, pre nekoliko meseci, u februaru, on je tvrdio da je najcelishodnije da se razvojna sredstva objedine na jednom mestu, tako je efikasnije, racionalnije, i to jedno mesto treba da bude Razvojna banka Vojvodine. Danas, praktično, ta ista osoba na funkciji kaže da će na ovaj način, putem razvojnog fonda biti efikasnije plasiranje sredstava u privredu, poljoprivredu itd. Nešto se očigledno promenilo u ovih nekoliko meseci i mislim da bi mnogi građani zaslužili odgovor na pitanje – šta se to tako na taj način promenilo? Sa treće strane, ne možemo da se složimo ni sa pokušajem spinovanja istine koja se isto dešava, pa i kada neko kaže da će ovim zakonom sada Vojvodina dobiti neku novu polugu, mislim da to nije tačno. Ovde se radi o spašavanju nečega, ili bilo čega, što se spasiti može. Neće to biti neka nova poluga, to će biti praktično reosnivanje jedne institucije, koja je, očigledno, pre nekoliko meseci ugašena. Moram da kažem da iz ovoga o čemu sam govorio proizilazi da, s jedne strane, nemamo poverenje u ministra finansija, a nemamo ni neko veliko poverenje ni u predsednika Pokrajinske vlade. Ne možemo potpuno razumeti amandman Vlade koji će očigledno biti prihvaćen. Amandman Vlade, jedan od amandmana Vlade, govori o tome da se Razvojni fond Vojvodine ne može finansirati iz republičkog budžeta. Kada se formira jedna institucija i jedan fond u kojem zajedničko učešće imaju Republika i pokrajina, u čijem upravljaju zajednički učestvuje Republika, odnosno pokrajina, onda mislimo da jedan ovakav amandman ne bi trebalo da bude prihvatljiv. Ne bi trebalo da ovaj amandman da bude prihvatljiv iz jednog drugog razloga, a taj razlog se nalazi u obrazloženju Predloga zakona, odnosno u pozivanju na član 97. Ustava. Ukoliko prihvatimo činjenicu da je obaveza Republike Srbije da obezbeđuje mere za podsticanje i razvoj nedovoljno razvijenih područja kakva je Vojvodina, ako prihvatimo činjenicu da je to obaveza Republike, onda je to u suprotnosti sa ovom činjenicom, sa amandmanom Vlade koji kaže da Vlada nema obavezu ili nema mogućnosti da finansira Razvojni fond Vojvodine. Dakle, da se iz republičkog budžeta ne finansira ovaj fond. Na kraju, želim da ukažem na jednu tragičnu karakteristiku rečenice iz obrazloženja. Naravno, obrazloženje je na mestu, ali je činjenica da je Vojvodina u 2012. godini jedno nedovoljno razvijeno područje i mislim da nam to govori o mnogo čemu. Svaki pokušaj koji ima za cilj obezbeđivanje mogućnosti da pokrajinski organi u nekoj meri, ne velikoj, ali u nekoj meri, mogu uticati na promenu situacije, na poboljšanju nivoa razvijenosti Vojvodine, mislim da zaslužuje podršku. U tom smislu shvatamo ovaj predlog zakona koji je danas na dnevnom redu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Hvala, predsedniče, koleginice i kolega, sama činjenica da je objedinjena rasprava o Razvojnom fondu Vojvodine, o davanju garancije za 225 miliona evra i o izmenama Zakona o energetici kaže da nešto tu nije u redu. Verujem da je na dnevnom redu bila tačka, recimo, pelcovanje pasa, da bi to isto ugurali ovde. Kakve veze ima ovo jedno s drugim? Očigledno je da je nešto ovde što treba da se sakrije, ili da se 87-og dana redovnog zasedanja, pred Novu godinu, proturi onako a da niko ne primeti. Prve dve diskusije su o Razvojnom fondu Vojvodine.Niko o 225 miliona garancija koje će, gotovo sigurno, u velikoj meri postati javni dug, znači, vraćaće ga svi građani Srbije, ni o izmenama Zakona o energetici. Da počnemo, bar, od te energetike, jer mi se najviše javlja da se tu nešto krije. Nesporno je da je prethodni zakon imao nejasnoća i da je to trebalo popraviti, ali ima nekoliko stvari koje sreću kvari kada je u pitanju dobra namera. Prvo, ove izmene Zakona o energetici nisu dobile saglasnost jedne evropske institucije, uključujući i Evropsku agenciju za energetiku. Očigledno da utrenutku kada Vlada menja Poslovnik i kaže da sada svi zakoni moraju da idu na javnu raspravu, ovde imamo jedan važan zakon koji prolazi bez javne rasprave i to u ovim okolnostima koje sam već opisao. Šta je sporno? Sporno je to što nije bilo javne rasprave i što se nije sačekalo mišljenje onoga ko treba da da mišljenje, jer smo deo tog sistema, jer ova Vlada želi hitro i brže nego prethodna, takve su reči danas, da dovede do datuma početka pregovora. To je prva načelna zamerka zakonu. Druga je retroaktivnost nekih članova. Znate, ako je neko dobio energetsku dozvolu ili energetsku saglasnost po starom zakonu koja važi tri godine, kako možete da sada kažete da važi godinu dana? U principu, ne samo da nije ustavno, nego nije, na kraju krajeva, ni podsticaj ulaganja u energetiku. Zašto sam počeo od energetike? Zato što tu, em što je kao prioritet Vlade energetika, em što tu nekakve pare, nekakve strane investicije mogu da dođu. Ovaj zakon se ne tiče hiljada i desetina hiljada ljudi, možda par stotina investitora, ali se radi o desetinama možda i stotinama potencijalnih miliona investicija. Zato je nejasan i, hajde da kažem, neke konfuzije iz prethodnog zakona su trebale da budu otklonjene jasnim stavovima. Kad ono imamo i retroaktivnost, da ko je dobio na tri godine, sada će važiti dozvola godinu dana i ima i dalje nejasnih stvari, mnogo. Recimo, član 34a – imalac energetske dozvole, odnosno imalac saglasnosti, gubi se dozvola ako taj preduzme pravnu ili faktičku radnju sa namerom da izda tu energetsku dozvolu ili saglasnost trećem pravnom ili fizičkom licu. Nije sporna namera, ali šta znači faktička radnja? Šta znači faktička radnja, ako vi osnujete firmu, taj ima energetsku dozvolu, odete u banku, tražite kredit, banka traži udeo u firmi, kao zalog, i tako faktički prenesete banci energetsku dozvolu. Nije jasno, kao što mnogo toga nije jasno, verujem da je sa namerom ostalo nejasno da bi se davala velika diskreciona ovlašćenja ministru da uređuje ove nejasne stvari. Umesto da zakon postane jasniji, on postaje nejasniji, nema podršku Evrope i uvodi retroaktivnost. To su osnovne zamerke. Znate šta, neki ljudi bliski SNS iz udruženja poslodavaca su rekli da je Zakon o javnim nabavkama u zadnjem trenutku menjan pod pritiskom nekih interesnih grupa. Nekako mi se čini da se i ovde radi o nekakvom pritisku interesnih grupa. Videćemo koje su to. Da li je, recimo, NIS rešio da uđe u proizvodnju struje od vetra i sunca ili se radi o nečem trećem? To ćemo videti. Ne uliva poverenje, a posebno na ovaj način smuljan zakon. Na kraju krajeva, pričamo o javnim nabavkama. Ministarkino, čini mi se, prvo predizborno obećanje bilo je da će uvesti jeftinu struju i nije ga ispunila. Pre neki dan vidimo da ćemo kupovati struju od Elektroprivrede Republike Srpske direktnom pogodbom. Ne kažem da nije bilo energetske mafije. Kada već pričamo o Zakonu o javnim nabavkama, zašto nije raspisan tender za tu struju? Videćemo kakvi su uslovi tog ugovora. Da li ćemo morati da povlačimo struju iz Republike Srpske, i ako nam ne bude bila potrebna, recimo, ako omanu meterolozi, pa ova zima ne bude tako hladna kako se priča? Da li ćemo onda morati našu struju da izvozimo da bi otplaćivali ovu struju iz BiH, odnosno iz Republike Srpske? To su samo neke dileme, jer je nezgodno u 20 minuta govoriti o tri važne teme koje ste sastavili, da se u suštini, o nekoj ili o svakoj, ne bi ozbiljno razgovaralo. Kada je u pitanju Razvojni fond Vojvodine, jasno je da je u pitanju spašavanje štete. To nije sporno. To je još jedan dokaz, uslovno rečeno, ponižavanja i ucenjivanja Vojvodine. Ko potcenjuje i ponižava Vojvodinu, taj potcenjuje i ponižava Srbiju zbog toga što je Vojvodina, da vas podsetim, deo Srbije. U pravu je gospodin Varga, da je od ministara u Vladi trajala kampanja protiv "Razvojne banke Vojvodine", ali vi znate da su iza toga politički interesi. Žao mi što ste vi, gospodo iz Vojvodine, u tom ponižavanju i potcenjivanju prihvatili da učestvujete. Na kraju ste promenili mišljenje, dogovorili ste se i sada je ovo posledica tog dogovora. Ako je neustavan bio Fond za razvoj Vojvodine zato što je Ustavni sud rekao da mi moramo da osnujemo takvu instituciju i ako je ovo sada ispravljanje, hajde da kažem, onih grešaka iz Statuta ili napada na Vojvodinu koji traje od kada je formirana ova Vlada, nadam se da ćete vi uskoro predložiti zakon po kome je Novi Sad glavni grad Vojvodine, pa kada mi kažemo da jeste, onda će on biti, pošto je to neustavna odredba iz Statuta. Onda ćete predložiti zakon da u Vojvodini trudnice mogu da dobijaju prinadležnosti, kada mi to izglasamo, onda će to biti u skladu sa Ustavom. U svakom slučaju, to je jedna tužna situacija. Nesporno je da za ovo što se dešava u Vojvodini, da je došla na nivo nerazvijenog područja, svakako snosi onaj ko je ljuljao "Razvojnu banku Vojvodine", ali i vi koji ste, na kraju, pod tim ucenama podlegli, iako ste imali nameru i ovde smo kada smo raspravljali o "Agrobanci" slušali vaš čvrst stav da će te ići na dokapitalizaciju banke, onda ste odustali. Znam da sila Boga ne moli, ali ta odgovornost za ovo što se dešava u Vojvodini mora da se podeli između Pokrajinske Vlade i Republičke Vlade. Ako vam je to draže, odgovorna je Republička Vlada. Mislim da to ništa dobro neće doneti Vojvodini. Na kraju krajeva, bilo bi lepo, gospodine Pastor, da kažete, na primer, nešto o zalogama, odnosno kolateralima koje ima banka koja će otići u stečaj. Govorim o zemlji, o osam hiljada hektara zemlje koje su kombinati založili za kredite. To će sada preći na neku drugu banku. Koliko ja znam, to je jedino zemljište koje u ovom trenutku u Vojvodini može da se kupi, jer ko god želi da kupi, teško može da kupi zemlju, a tih osam hiljada hektara će preći u banku koja će preuzeti depozite propale "Razvojne banke Vojvodine". Da li je to cilj cele ove igre, da li je tu neko nekom nešto obećao, to vi bolje znate, ali mi se čini da niste dovoljno učinili da zaštitite interese onih koje predstavljate u Pokrajinskim parlamentu i Vladi. Sada se vraćamo na najvažniju stvar, a to je davanje garancija za novih 200 miliona evra zaduživanja "Srbijagasa", 10 miliona evra za zaduživanje JAT i 15 miliona evra za zaduživanje "Galenike". Hajde da pođemo od JAT. Sećate se da smo pre dve godine, otprilike, ovde dali garancije za 51 milion i 500 hiljada evra za tekuću likvidnost. Pazite, dve godine kasnije njima treba 10 miliona evra za tekuću likvidnost. Ovo su sve, da ne upotrebim neku ružniju reč, potrošili. U tih 51 milion bilo je i dva i po miliona za iznajmljivanje i obnovu flote. To je potrošeno za tekuću likvidnost. Nikakvo iznajmljivanje novih aviona nije bilo. Da vas podsetim, ko ne zna, da neki već iznajmljeni avioni koji su u vlasništvu JAT, odnosno koje iznajmljuje JAT, kako to ovi jatovci kažu, kanibalizovani. Mi smo jedan iznajmljeni avion rasturili u delove da bi održavali druge. Kako ćemo taj iznajmljeni avion, koji je rasturen u delove, vratiti? To će verovatno biti nečija druga briga. Zašto prvo pominjem JAT? Zbog toga što ministar Mrkonjić kaže da će se ovaj JAT ugasiti, država će preuzeti dugove i na proleće će se, kao feniks, pojaviti neki novi JAT sa novom flotom itd. Zar nije to direktno priznanje da će davanje garancije za ovih 10 miliona postati javni dug i da će ga vraćati svi građani Srbije, kad ministar lepo kaže – dugovi ovog JAT-a idu državi, a novi JAT se formira bez dugova. Znači, vi ćete u subotu glasati da zadužite građane Srbije za ovih 10 miliona direktno, znajući da ovaj JAT to nikada neće vratiti. Slično je i sa "Galenikom" kojom smo već dali garancije od 70 miliona evra i sada traže još 15 miliona evra, sa "Galenikom" koja je nekad bila uzorna fabrika, a sad ni senka toga nije. Sad kažemo – naći ćemo strateškog partnera. Ko će da bude strateški partner firme koja je toliko urušena i koja je toliko zadužena ili i tu se sprema uzimanje dugova i prebacivanje na građane Srbije, a nekome tu "Galeniku" bez dugova. U redu ako je to koncepcija, ali to onda treba jasno reći. Kada pričamo o zaduživanju, svi smo pričali, i vi koji ste bili opozicija, i mi koji smo tada bili opozicija, da je Mirko Cvetković za četiri godine zadužio buduće generacije sa šest milijardi evra. Izvinite gospodo, vi ste na vlasti samo pet meseci. Sa ovih 225 miliona evra, vi ćete se približiti cifri od tri milijarde evra za pet meseci, a ova prethodna Vlada šest za četiri godine. Vi ste takav zalet uhvatili u zaduživanju, da mislim da ćete Mirka Cvetkovića, neće vam trebati četiri godine, ni tri, vi ćete ga stići za godinu dana ako nastavite ovako. Ko će to da vraća? Oni koji sada imaju pet godina, oni koji se još nisu rodili. Dvesta miliona dodatnih za "Srbijagas", od toga 170 miliona za tekuću likvidnost. Šta znači tekuća likvidnost? To je za pomaganje sportskim klubovima, to je za razne koncepte, jer sve to radi "Srbijagas" i još plus ovih dana šalje obaveštenja da gas u sred zime poskupljuje. Gospođa ministarka će, nadam se, imati možda i nešto da kaže, iako zvanično ovde brani samo Zakon o energetici. Šta je tek gospođa ministarka rekla o direktoru "Srbijagasa" koga je Vlada pre neki dan ponovo imenovala, normalno, pre Zakona o javnim preduzećima, jer po Zakonu o javnim preduzećima teško da bi mogao da bude? Mislim da je rekla da, od kad je on došao, ako se dobro sećam, evo "Srbijagasa", "Srbijagas" je izgubio 40% vrednosti svog kapitala. Šta to znači? Šta to znači za firmu koja se u protekle četiri godine zadužila sa milijardu evra? A mi poslanici, tj. vi ste dali garanciju u protekle četiri ili tri godine ukupno 530 miliona evra. Sad ovih 200, to je garancija, a oni se zadužuju i bez garancija, a pada kapital preduzeća. Šta to znači? To znači da preduzeće neće moći da vraća, pa to znači da će i to postati javni dug. Znači, dodatno zaduživanje građana Srbije. To je reforma javnog sektora i to je ono što nam prodaju neki iz Vlade u ovih pet meseci, a u suštini za pet meseci ste povećali zaduživanje Srbije skoro do tri milijarde. Zaista, ako neko normalan za ovo može da glasa, neka glasa, ali mislim svakako da, sem u našoj poslaničkoj grupi, još ima onih koji tako nešto neće uraditi, jer naprosto jednom mora da se stane. Zašto u ovoj zemlji postoji Zakon o stečaju? "Agrobanka" treba da ide u stečaj. Jok, našli smo rešenje. Znate zašto su našli rešenje, gospodine Varga? Da se nikad ne utvrdi šta se dešavalo u toj "Agrobanci". Dva stečaja, nova "Agrobanka" i sve to u "Komercijalnu banku" i Bog sveti više neće da raspetlja šta je sve bilo u proteklih nekoliko godina. Tako je verovatno i sa "Razvojnom bankom Vojvodine". E sada, sa "Srbijagasom", malo je previše. Ako hoćete da budemo pošteni, mnogo je to para za firmu koja u sred zime diže cene. Znam da će uvek reći – niska je cena gasa, nije tržišna, po većoj ceni uvozimo itd, građani ne plaćaju. Zašto nema izveštaja državnog revizora o "Srbijagasu"? Nastavljamo o dodatnom zaduživanju, davanju garancija za dodatno zaduživanje te firme, a nemamo izveštaj revizije. Da li mislite da je to normalno? A priča se npr. da postoje dve firme preko kojih "Srbijagas" uvozi gas, ne samo onaj "Jugorosgas" nego još neka. Bog sveti zna šta se tu dešava, a mi otprilike, u nekom ritmu, ne krivim samo vas, to smo radili i u prethodnom mandatu, u nekom ritmu od šest meseci 200 miliona, pa 200 miliona i zaista, valjda ima kraja. Da li se to zove profesionalizacija javnih preduzeća, menadžmenta? Ovo je, možemo da kažemo, na granici skandala. Vi kažete da je prethodni režim, a pola prethodnom režima je u vašoj Vladi, upropastio i zadužio zemlju, a vi nastavljate apsolutno kontinuitet. Razumem koalicione sporazume, razumem želju da se bude na vlasti po svaku cenu, ali sam siguran da među vama ima ljudi koji znaju da ovo nije u redu. Ne kažem da neće glasati protiv, znam šta je partijska disciplina, ali kada odete kući ili kada pričate prijateljima bar kažite – ono nije trebalo da se radi, nije trebalo da se glasa i sa tim treba da se završi, ali šta da radimo, moramo da guramo dalje. Budite svesni da zadužujete decu koja se još nisu rodila.
Ministar Mihajlović, izvolite.
Poštovani poslaniče, dragi poslanici, izmene i dopune Zakona o energetici po prvi put propisuju zakonske uslove za davanje energetske dozvole i saglasnosti, ali i za oduzimanje energetske dozvole i saglasnosti. Nema više diskrecionog prava ministra, o čemu ste vi govorili da ima. To je po prvi put tako. U prethodnom periodu, nažalost, bilo je diskrecionog prava ministra, pa smo imali situaciju da smo izgradili 19 malih hidroelektrana u prethodnih šest godina, a izdali 128 saglasnosti i 63 energetske dozvole, zato što su se energetske dozvole i saglasnosti izdavale, preprodavale, zato što su za određene lokacije izdate energetske dozvole duplirane, pa smo imali dva investitora na istoj lokaciji, a nije postojalo zakonski određeno da energetska dozvola može da se oduzme. Prema tome, ne stoji da je ovo zakon, da su ovo izmene i dopune Zakona koje daju odjedanput mogućnost još veću ministru da nešto radi u tom smislu, jer smo, naprotiv, došli do zaključka da nema izgrađenih objekata, da nema novih megavata, da nema novih kilovat časova, baš zbog toga što se neko na neki način igrao sa energetskim dozvolama i saglasnostima. Druga stvar, kada govorite o tome da izmene i dopune ovog zakona nemaju, ja sam vas vrlo pažljivo slušala, kada govorite da izmene i dopune ovog zakona nemaju odobrenje od evropskih institucija, prvo ne postoji evropska agencija za energetiku koju pominjete, ali zato postoji Energetska zajednica zemalja jugoistočne Evrope i postoji Delegacija Evropske komisije, sa kojima smo mi radili, ali odmah da vam kažem drugu stvar. Delegacija ne daje mišljenje i saglasnost na ovaj zakon, ali mišljenje na izmene ovog zakona daje Kancelarija za evropske integracije i mi to mišljenje, kao pozitivno, imamo. Kada govorite o javnoj raspravi, izmene i dopune ovog zakona su predstavljene javno 10. decembra 2012. godine u Privrednoj komori Srbije. To što ste rekli molim, pre svega zbog građana Srbije, da ne bude da nešto radimo ispod žita, jer jedino što ja ne želim u oblasti energetike jeste da se više tako radi, jer se tako radilo u prethodnom periodu i naša želja je da ti investitori koji dolaze ovde i koji žele da nešto naprave, naročito u obnovljivim izvorima energije, iskorišćenju tih potencijala, imaju jasne, pregledne, transparentne uslove, i da niko ne može da ih uslovljava ili da od njih traži nešto da bi im dao energetsku dozvolu. Baš zbog toga smo menjali ovaj zakon. Kada se pozivate na retroaktivnost tog zakona, moram odmah da vam kažem, to je član 10, ali u članu 9. između ostalog se kaže – energetske dozvole i saglasnosti izdate do stupanja na snagu ovog zakona ostaju na snazi do isteka roka na koji su izdate. Prema tome, mi u tom smislu ne diramo stečena prava, ali će se određeni uslovi po kojima se daju energetske dozvole morati očito dopuniti, imajući u vidu one koji već imaju energetsku dozvolu. Dakle, stečeno pravo ostaje. Kada govorite, između ostalog, o tom prenosu, moram da vam kažem da je jedan od najvećih problema u prethodnom periodu upravo bila preprodaja dozvola. To je ono što smo mi kao prvo uočili. Iz tog razloga ne stoji da je to nejasno, vrlo je jasno. Nema više preprodaje dozvole. Ministarstvo energetike, razvoja i zaštite životne sredine će u prvih 15 dana naredne godine, u januaru mesecu raspisati javni poziv za sve zainteresovane investitore koji žele da grade male hidroelektrane tako što će dobijati energetsku dozvolu javno. Dakle, svi mogu da vide i svi će na tome biti prisutni. U tom smislu, mislim da je to značajno, jer to je po prvi put, to se do sada nije desilo. Kada već tendenciozno pominjete tu jeftinu struju, odmah da vam kažem, baš zbog želje da svi imaju koristi od toga, od tzv. jeftine struje, dali smo popust od 15% na sve one koji troše električnu energiju do 500 kw/h. To je mnogo veći broj građana Srbije nego što bi bilo da smo stavili dva časa jeftine struje. Treća stvar za koju mislim da je veoma značajna, to je Republika Srpska. Niste dobro informisani, mi smo već rezervisali određene količine potrebne električne energije za 2013. godinu, ali ne kompletne, upravo zbog toga da nam se ne bi desilo da ne potrošimo te količine, nego 70% procenjenih potrebnih količina električne energije za 2013. godinu. Prosečna cena po kojoj smo to uradili je 58.38 evra po megavat času. Verujte, to je između 20 do 35% niža cena od one cene po kojoj se nabavljalo u 2012. godini, kada se interventno uvozila struja. Ušteda EPS u tom smislu je negde oko 70 miliona evra. Tako da, moram da vam kažem da prosto nemate sve činjenice, ali nije problem, tu sam da ih objasnim. Vezano sa "Srbijagas", i ja jedva čekam izveštaj DRI. Kada budemo imali takav jedan izveštaj, onda verujem da ćemo moći da malo više govorimo o samom "Srbijagasu". Ali, ono što radi Ministarstvo energetike, jeste da ćemo mi u januaru mesecu izaći sa planom restrukturiranja "Srbijagasa", jer smo svi svesni, mnogo puta o tome govorili, da neke stvari u "Srbijagasu" moraju da se menjaju. Isto tako, neke stvari su i nasleđene u smislu prethodnog perioda. Onda ne možete da presečete sve odjedanput i onda ste zbog obaveze da imate energetsku bezbednost, stabilnost, da imate dovoljne količine gasa, da platite svoje obaveze koje imate prema partneru, imajući u vidu da gas uvozimo, nažalost u obavezi da uzmete, odnosno da date i određene garancije. Dakle, ova Vlada funkcioniše četiri meseca. To nije dovoljno da se neke stvari promene suštinski u funkcionisanju javnih preduzeća. Trudila sam se da budem kratka, ali sam tu da odgovorim sve što treba.
Hvala. Pravo na repliku ima narodni poslanik Zoran Babić, kao zamenik šefa poslaničke grupe. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, jesam u prethodnoj raspravi, odnosno u raspravi o prethodnom zakonu, o Zakonu o javnim nabavkama, citirao prethodnog govornika govoreći da on voli da najavi poentiranje i poentira ovde u Narodnoj skupštini. Međutim, pokušaj poentiranja tako što je rekao da je čuo da je neko iz Udruženja poslodavaca Srbije, koji je navodno blizak SNS, čuo da je Zakon o javnim nabavkama menjam pod uticajem određenih interesnih grupa mi deluje zaista u najmanju ruku neozbiljno. Kakav je odnos SNS prema interesnim grupama u Srbiji najbolje govori činjenica da Bulevar Kralja Aleksandra više nije najduža ulica u Beogradu, sada je najduža ulica u Beogradu Ustanička. To je ona ulica u kojoj je zgrada Specijalnog suda. Kažu ljudi da kada tamo uđete mesec dana nema izlaska. Vidim da za gospodina Dragina i ovu ekipu iz "CesMekona" nema izlaska ni drugi mesec. Ako hoćemo i na taj način da razgovaramo, možemo da razgovaramo i na taj način, ali onda ćemo pominjati i svedočenja ljudi i čuvara iz Centralnog zatvora, s kim se sve Čedomir Jovanović viđao itd. Hoćemo da pričamo i o Šilerovoj. Hoćemo da pričamo o mnogo toga što se čulo, što se načulo, što je istina ili što je poluistina. Što se tiče obećanja SNS i šta SNS radi, to se vidi kroz suštinsku borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije. Naš odnos se vidi i kroz ulaganje u poljoprivredu. U 2013. godini 94,5% budžeta Srbije je namenjeno za poljoprivredu. To se vidi i kroz ove zakone kojima se podstiče ulaganje u energetiku. To se vidi i kroz Zakon o javnim nabavkama, čiju smo raspravu u načelu danas završili. Tako će biti i na dalje.
Hvala. Pravo na repliku ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Gospodine Arsenoviću, imam pravo na dve replike, ali prvo ću se obratiti ministarki, jer je to ipak važnije. Gospođo Mihajlović, pohvalio sam nameru da se poprave nejasnoće. Nisam osuđivao propisane uslove za oduzimanje dozvole, samo sam naveo jedan od uslova kao nejasan, koji daje šta znači faktička pravna radnja ili faktička radnja sa namerom. Pod dva, kada sam rekao da ostaje diskreciono pravo, nisam mislio na to što vi govorite. Vidite, Vlada bliže propisuje uslove i postupak sticanja povlašćenog proizvođača. Ima mnogo tih vlada, bliže ministara itd. U tom smislu sam mislio da mnogi ljudi čitaju ovo i ne razumeju, a bave se time. O tome se radi. Kada sam govorio o retroaktivnosti, mislio sam na član 10. – postupci koji su započeti do dana stupanja na snagu ovog zakona okončaće se po odredbama ovog zakona. Bilo bi logično da se postupci započeti po starom zakonu završe po starom zakonu. Nekako mi se to čini logično. Ako kažete da je neko započeo postupak u starom, a završiće ga po novom, nisam pravnik, ali pravnici kažu da je to retroaktivnost. Što se tiče kupovine struje, pustite vi upoređenje cene rezervisane sa interventnim uvozom. Svakako da je interventni uvoz najskuplji. Nemojte te dve stvari da upoređujete, koje nisu uporedive. Samo sam rekao – u redu, možda je ovo najbolja cena, ali bi bili sigurni da je ovo najbolja cena koju ste vi postigli u dogovoru sa Republikom Srpskom da je bilo tendera. Možda bi se postigla i niža cena. Javila bi se "Elektroprivreda Republike Srpske", ali bi se javio možda još neko, pa bi bila niža cena. Nemojte da upoređujete. Ovo što ste vi sada dogovorili, to nije nikakav interventni uvoz. Ostavite 80 i nešto evra po megavatu.
Vreme.
Da li mogu samo dve rečenice gospodinu Babiću?
Izvolite.
Gospodine Babiću, pročitajte u novinama to što sam rekao. Nisam to čuo, to piše danas u novinama da su neke interesne grupe menjale u zadnjem trenutku. Oni su bili kod vas na listi, pa sam u tom smislu rekao da su bliski vama. Što se tiče Čedomira Jovanovića i Šilerove, smislite nešto novo. Kolege iz DSS su četiri godine ljuljale po tome. Imate li nekoga ko ima originalnije ideje? Nemam nikakav problem s tim, ali stvarno… Samo još jedna rečenica. Izgovorili ste dva puta – SNS se bori protiv kriminala i korupcije. Duboko sam verovao da to rade državne institucije, ali kada vi kažete da stranka to radi, onda se nadam da će ostale kolege i javnost o tome zauzeti stav.
Reč ima ministarka Zorana Mihajlović. Izvolite.
Hvala. Mislim da i vi i ja znamo razliku kada se kaže ministar i kada se kaže Vlada. Kada se kaže ministar, to je jedan čovek, član. Kada se kaže Vlada, to je cela Vlada. Dakle, ovo što ste na početku rekli, diskreciono pravo ministra definitvno ne postoji po izmenama i dopunama Zakona o energetici, postoji Vlada koja će doneti, kao i u svim drugim državama, pravilnik o bližim uslovima da neko postane povlašćeni proizvođač električne energije. To će doneti, naravno, na predlog ministarstva, ali tako što će još pet ministarstava dati svoje mišljenje i cela Vlada će iza toga stati i dati svoj stav. Prema tome, to nije diskreciono pravo ministre. Izvinjavam se, možda sam previdela i nisam rekla, ali EPS je učestvovala na javnom tenderu koji je objavila "Elektroprivreda Republike Srpske" 5. oktobra 2012. godine. To nije bila direktna nabavka, kao što ste vi rekli. Na tom javnom tenderu nije se pojavio samo EPS, pojavili su se i drugi. Da ne bih govorila kako mi je drago kako smo neke pobedili, ali to svakako jesmo uradili. Prema tome, znači, EPS je bio na javnom tenderu i to je novina u odnosu na sve prethodne godine vezane za nabavku struje EPS-a. Ono što je naš plan i što sam ja najavila, to je da će Direkcija za prodaju električne energije EPS-a postati preduzeće koje može da izlazi od 2013. godine na berzu i da kupuje električnu energiju kao što to može da uradi bilo ko. Do sada je situacija, nažalost, bila drugačija, neki drugi su bili na berzama i prodavali, odnosno preprodavali tu struju. Tako da znači da je bio javni tender. Hvala.
Hvala. Sačekajte samo malo ima još replika, Zoran Ostojić ima prednost. Izvolite.
Uvažavam to, ali ako se javite na tender Elektroprivrede Republike Srpske, oni kažu – ko da više dobije našu struju. Ne možemo da se hvalimo kako smo pobedili neke koji… znači, mi smo dali najveću cenu pa smo ih pobedili. Pod dva nesporna je činjenica da je zakon stigao juče, počinje da važi maltene sutra i da nije prošao Odbor za evropske integracije i da nema mišljenje Evropske komisije.
Reč ima Zorana Mihajlović, ministarka.
Dve stvari. Neću dozvoliti apsolutno nikada da se ono što je dobra stvar, a dobra je stvar da je EPS izašao na tender i da je nabavio prvi put struju posle 12 godina na javnom tenderu i da nije nabavljao interventno i da nije nabavljao na onaj način na koji je radio to prethodne godine. Zato prvenstveno reagujem, možda bih odćutala, ali javnost Srbije mora da zna da je to prvi put urađeno i to je možda najbolja stvar koju je ovo ministarstvo uradilo u prethodna četiri meseca. Znači, podržali smo to što je EPS izašao na javni tender i kod Elektroprivrede Republike Srpske nabavio potrebne količine električne energije za 2013. godinu. Vezano za Odbor za evropske integracije. Onog trenutka kada više niste imali argumente na tom odboru sklonili ste se i niste dali kvorum, ne vi nego kolege iz Demokratske stranke. Prema tome, ako je Kancelarija za evropske integracije Vlade takođe dala svoje mišljenje i to pozitivno mišljenje, ako su svi drugi dali svoje pozitivno mišljenje, ako imamo mi kompletnu svu komunikaciju sa delegacijom Evropske komisije koju ste već pominjali i ako smo imali javnu raspravu, ne znam zašto niste hteli da date kvorum, ali ga definitivno niste dali.
Povreda Poslovnika? Po povredi Poslovnika, Petar Škundrić. (Zoran Ostojić, s mesta: Molim vas, kako mi dajemo kvorum kad mi nismo većina?) Molim vas, nemojte dobacivati, sačekajte, javite se, ništa vas ne razumem šta vi dobacujete. Molim vas, gospodin se javlja po povredi Poslovnika.
Javljam se po članu 107. Ne bih želeo da ovo bude replika u odnosu na uvaženu ministarku moju koleginicu profesorku ali bih zamolio da ipak budemo vrlo precizni u ocenama i podacima koje iznosimo. Kada se govori o energetskim dozvolama koje su izdavane, one su izdavane po zakonu iz 2004. godine… (Predsedavajući: Gospodine Škundriću, uz svo moje uvažavanje vas, reklamirali ste povredu Poslovnika i molim vas da o toj povredi i diskutujete, a vi sada ustvari replicirate i to vam ne mogu dozvoliti, onda ja pravim povredu Poslovnika.) Ne, ja želim da ukažem da je ovde rečeno… (Predsedavajući: Vi morate obrazložiti u čemu je izvršena povreda Poslovnika.) Izvršena je povreda Poslovnika u nedorečenosti. Evo jedan primer, molim vas građani slušaju, kaže se vršena je preprodaja energetskih dozvola. Preprodaja energetskih dozvola ne može da se vrši, vršili su preprodaju preduzeća koja su dobila energetske dozvole. To su dve različite stvari jer bi se ispostavilo u suprotnom drugo.
Gospodine Škundriću, molim vas, toliko dobro razlikujem povredu Poslovnika od replika i molim vas da ta dva pojma ne mešamo. Idemo redosledom, znači ovako - Veroljub Arsić, Zoran Ostojić, a za ove ostale ću videti da li imaju pravo.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Ostojić je govorio o Zakonu o javnim nabavkama, govorio je o tome da su navodno u novinama pisali kako je Zakon o javnim nabavkama promenjen pod uticajem nekih interesnih grupa. Takođe, taj isti gospodin je mogao da pročita i Nacrt zakona koji mu je dat, odnosno dat njegovoj poslaničkoj grupi 15 dana ranije nego što je ušao u skupštinsku proceduru, a ne novine. Što se tiče, da li je promenjen? Razlika između tog nacrta zakona koji su dobili svi šefovi poslaničkih grupa i ovog predloga koji je ušao u skupštinsku proceduru, bio je promenjen samo na osnovu direktiva EU koje su, znači, oni tražili da ubacimo u zakon. Ako su direktive EU, interesne grupe, onda ja ne znam šta da govorim za vas.
Povreda Poslovnika, Ivan Andrić. Izvolite.
Član 107. dostojanstvo Skupštine i 27. Mislim da to da se optuži opozicija da je srušila kvorum na nekom odboru u Skupštini, to je stvarno velika uvreda za ovu Skupštinu. Zbog građana, vi ste predsedavajući bili dužni da reagujete. U svakom odboru Skupštine Srbije od kada ona postoji većinu ima vladajuća većina koja se između ostalog zato i zove vladajuća većina, zato što ima većinu. Znači ako je neko "ubio" kvorum to su poslanici vladajuće većine, ne opozicija. Dalje, nije tačno da je odbor zbog toga izgubio kvorum. Odbor je izgubio kvorum zato što je saradnik ministarke ili saradnici na direktno pitanje nekoliko poslanika – da li postoji mišljenje Evropske komisije o ovom zakonu, odgovor je bio – ne. Dozvolite mi da završim. (Predsedavajući: Vi morate obrazložiti povredu Poslovnika.) Obrazlažem povredu Poslovnika. Dakle, vi ste bili dužni da reagujete na to po članu 27. Između ostalog, ovo je rečeno i zato moraju ljudi znati kontekst zato što je Zakon o javnim nabavkama stajao tri nedelje pre dolaska na dnevni red, a ovaj zakon o energetici su poslanici dobili u petak uveče i traži se od nas da ga usvojimo i da važi od sledeće subote. Zašto ako je toliko tačan i iskren, zašto nije stajao kao Zakon o javnim nabavkama, u čemu je problem? Bez mišljenja Evropske komisije, po hitnom postupku, u petak noću, u ponedeljak na dnevni red, nejasan zakon. Jasno je da je reč o muljanju. Vi kao predsedavajući morali ste to da ispravite u trenutku kada je ta rasprava počela, a ne da dozvolite da se vređa dostojanstvo i Skupštine i građana time da je opozicija oborila kvorum i da zato navodno on nema saglasnost Evropske komisije. Nema jer je Božić. Mi smo predložili da se odloži usvajanje zakona sedam dana, pa kad se vrati Evropska komisija u Srbiju da čujemo njihovo mišljenje, pa ćemo onda da verujemo Vladinoj kancelariji da je ovo u skladu sa evropskim integracijama.
Smatram da nije bilo povrede Poslovnika. To ste trebali ranije da reklamirate. Imate pravo da zahtevate da se Skupština o tome izjasni u danu za glasanje. Reč ima ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Ne, ja moram da kažem, momenat, izvinjavam se. Nekoliko stvari, Odbor za evropske integracije, vodi ga upravo opozicija, koliko ja znam. Predsednik odbora je gospođa Milica Delević, da li sam u pravu? (Ivan Andrić, s mesta: Kakve to veze ima?) Samo sekund, pošto ste počeli sa tim opozicija – pozicija, hajdemo sada oko toga. Znači, upravo ste vi izašli sa odbora. Na vaše pitanje o Evropskoj komisiji i o mišljenju Evropske komisije, da ponovim jednom, ponoviću još milion puta, izmene i dopune Zakona o energetici, ne moraju da dobiju mišljenje i ne treba i ne traži se mišljenje Evropske komisije, ali zato, izmene i dopune Zakona o energetici, koliko god da ste vi uporni, ja ću biti još upornija. Dakle, izmene i dopune Zakona o energetici moraju da imaju mišljenje Kancelarije za evropske integracije. Kancelarija za evropske integracije, kao i sva druga ministarstva su dala pozitivno mišljenje. To što vi govorite da je Zakon o javnim nabavkama bio tri nedelje, da, to je jedan ogroman, veliki, zakon i trebao je da bude tri nedelje. Ovo su izmene i dopune, deset članova samo, Zakona o energetici, u odnosu na 208, koliko taj zakon ima. Prema tome, ne možete da poredite te dve stvari, jer ovo nije novi zakon o energetici. Još jednom, izvinjavam se što sam rekla da su članovi DS izašli sa Odbora za evropske integracije, to ste bili vi.
Hvala. (Ivan Andrić, s mesta: Povreda Poslovnika, član 104.) Reč ima Ivan Andrić.
Znate šta, gospođo, ja jesam izašao sa sednice u trenutku kada je saopšteno da nema kvoruma. (Predsedavajući: Recite mi član samo.) Član 104, rekao sam vam. Znači, ja sam izašao nakon što je rečeno da više nema kvoruma, evo tu su vam poslanici koji su bili, i da mi samo raspravljamo ovako, a da neće biti doneto sa time …
Gospodine Andriću, molim vas, nemojte.
Gospodine generale, pustite me da završim, pa da nastavite u vašem ovom duhu da radite šta hoćete rušite, raspravljajte, samo ja da kažem dva minuta.
Ja hoću isto da kažem nešto. Možete vi aplaudirati kako god hoćete. Ja nisam toliko glup da ne razlikujem povredu Poslovnika od replike i vi možete da se ljutite koliko god hoćete.
Bravo, bravo. (Poslanik je demonstrativno napustio salu.)
Za reč se javlja Zoran Kasalović, po kom osnovu?
Kao ovlašćeni predstavnik.
Samo malo. Za reč se javlja Dejan Nikolić, replika.
Poštovani potpredsedniče, prihvatamo …
Gospodine Nikoliću, po kom osnovu repliku imate?
Pominjanje DS, ja sam ovlašćeni predstavnik.
Jeste ovlašćeni predstavnik, onda možete.
Ministarka, u ime DS prihvatam izvinjenje. Još jedna informacija, svaki odbor ima 17 članova. Devet članova su iz vladajuće koalicije. Demokratska stranka je učestvovala na ovom odboru sa svoja tri člana. Suština je da niste imali tada odgovore na pitanja koja smo postavili. Niste se udostojili da budete na tom odboru. Vaši saradnici nisu imali pitanja na manjkavosti ovog zakona. Niste mogli da naterate vaše poslanike, odnosno vladajuću većinu da prisustvuju toj sednici, zato što, prosto, niste imali odgovore na pitanja koja smo tamo postavljali. Vi ste oborili kvorum, mi ne dajemo kvorum, ali još jednom, prihvatam izvinjenje i mnogo više ćemo govoriti o ovome kada dođe red na nas.
Hvala. Repliku je imao Zoran Ostojić. Izvolite.
Pomenut sam i ja i još sam ovlašćen. Gospodine Arsiću, znači ne želim dalje da nastavim, samo kažem, to piše danas, ne mogu reći u novinama, zato što nije sve što se prodaje na kiosku novina, ali hajde ovako da kažem, to piše u nekoj vrsti službenog glasnika. To je glasilo koje se kupuje. Službeni glasnik je zato što objavljuje ko će sutra biti uhapšen, neka vrsta. Zna pre nego tužilac. E tu piše da je izmenjen zakon, neposredno pred dolazak u parlament. Svaka čast što je zakon bio 15 dana nama dostupan i u parlamentu. To nije sporno. Pohvalili smo vas za to. Samo kažemo – što ovaj nije bio? To nema veze što je komplikovan, manje komplikovan, malo članova? Koliko god da polemišemo, ja neću izgovoriti ime te štampane stvari, zato što prosto ne želim da dajem reklamu. Nisam ja to izmislio, pročitao sam. Ako vi kažete – to što piše, nije tačno, ja to prihvatam. Verujem da u tim štampanim stvarima mnogo toga nije tačno i znam. Mada, za ova hapšenja pokazalo se da je tačno. To piše u novinama, nisam to ja izmislio. To je izmenjeno, očigledno su ti ljudi učestvovali na neki način u izradi, u pisanju nacrta zakona i predloga. I kada je došla konačna verzija tačno, na vreme, dve nedelje ranije, neko se osetio pogođenim. Moguće je da su to interesne grupe koje su nezadovoljne, ne ulazim u to. Samo sam citirao ono što sam pročitao danas u pres klipingu.
Replika, Veroljub Arsić. Izvolite.
Kratak ću da budem. Gospodine, da se ne obraćam lično, da ne kršim Poslovnik, ja se izvinjavam, ali već ako vas se neka tema dotakne, ovo je poslanički zakon, nije zakon ministarstva, Vlade, nekog državnog organa, ovo je poslanički zakon. Bio je nacrt zakona koji je bio na sajtu SNS. Formirana je radna grupa u kojoj su učestvovale, ne iz jednog organa, nego iz više organa. Bio je upućen poziv svim političkim strankama da učestvuju u izradi tog zakona. Neki su prihvatili, neki nisu. Evo, budite uvereni da kao član radne grupe za izradu Zakona o javnim nabavkama, Nacrta zakona o javnim nabavkama, niko nikad nije vršio pritisak iz neke interesne grupe, pod uslovom da je taj pritisak ostvaren u zakonu. To možete i da proverite. Petnaest dana je bio zakon u skupštinskoj proceduri, a svi šefovi poslaničkih grupa su dobili nacrt zakona 15 dana pre nego što je ušao u proceduru. Znači, mesec dana ste mogli da razgledate zakon, mesec dana. Nema bitnih izmena, ono što su dobili šefovi poslaničkih grupa i ono što je na kraju ušlo u skupštinsku proceduru, ništa što može da promeni suštinu zakona ili neko da ostvari neko pravo koje mu ne pripada.
Hvala. Ima reč narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovani predsedavajući, poštovani predlagači ovog seta zakona, mi smo ukazali na zaista jedno čudno spajanje više tačaka u okviru ove zajedničke rasprave i govorili koliko je to besmisleno, jer su zakoni nesrodni. Kao dokaz toga je i veći broj ovlašćenih predlagača, tako da i moja rasprava mora da bude podeljena upravo tako. Prvi deo priče će se odnositi na Razvojni fond Vojvodine. Evo, u zadnjih mesec dana, već treći put raspravljamo o nečemu što dolazi od strane Skupštine AP Vojvodine. Ovog puta o uspostavljanju Razvojnog fonda Vojvodine koji je, kako smo čuli od vas i od nekih poslanika, postajao kao takav do februara meseca ove godine, ukinut odlukom Skupštine AP Vojvodine, pripojen Razvojnoj banci i posle nepunih devet meseci se ponovo vraća u ovom obliku koji je predložen u ovom zakonu. Interesuje nas šta se to spektakularno desilo u ovih deset meseci, da od opravdanosti odluke koja je doneta februara meseca, da se ugasi fond i pripoji Razvojnoj banci, do sada nove opravdanosti da se formira novi Razvojni fond Vojvodine. S druge strane, morali bi da znamo i da do kraja raščistimo priču oko Razvojne banke Vojvodine, pošto je u raspravi o rebalansu budžeta, prvo, pa kasnije u budžetu Republike Srbije, bilo puno priče o Razvojnoj banci Vojvodine, o tome da li je ona zdrava banka ili nije, da li treba intervenisati da se spasu depoziti, da li država Srbija treba da pokrije te depozite po Zakonu o osiguranju depozita. Ovde je bila rasprava nekoliko dana i prilično žustra od onih koji su branili tu Razvojnu banku Vojvodine, da su njeni plasmani zdravi i da su sve insinuacije na tu temu zaista zlonamerne, a od vas smo čuli da treba da se sanira Razvojna banka Vojvodine, da deo zdravih sredstava treba da prođe Razvojni fond tako da nas interesuje šta se desilo u ovih 20-ak dana od priče da je banka zdrava do priče da treba da se spasava i da treba da se spasavaju plasmani koji su bili nezdravi. U ovom zakonu ima nekoliko stvari koje za DSS nisu jasne. Prva je što Razvojni fond Vojvodine će poslovati u skladu sa Zakonom o privrednim društvima, dakle, kao društva sa ograničenom odgovornošću. Ciljevi fonda su definisani članom 4. razvoj privrede, poljoprivrede, podsticanje osnivanja malih i srednjih preduzeća, preduzetništva, zapošljavanja, podsticanja izvoza, podsticanja ravnomernog regionalnog razvoja, itd. Međutim, u članu 6. se kaže da Razvojni fond obavlja poslove koji se odnose na odobravanje kredite, trgovinu hartijama od vrednosti, sticanja akcija i udela na osnovu pravnih poslova, uključujući i konverziju potraživanja. Dakle, oni poslovi koji se tiču profita i bankarskih poslova. Razvojni fond, odnosno Fond za razvoj Republike Srbije, Razvojni fond Vojvodine bi trebalo da bude analogija Fonda za razvoj Republike Srbije, se bavi pre svega odobravanjem i finansiranjem projekata koji se tiču razvoja. Ne bavi se profitabilnim poslovima, ne bavi se emitovanjem hartija od vrednosti, ne bavi se bankarskim poslovima. Mislim da Fond za razvoj AP Vojvodine treba da se bavi razvojem, razvojnim projektima, a ne profitabilnim projektima i komercijalnim plasmanima. To smo imali u Razvojnoj banci Vojvodine, pa epilog znamo otprilike kakav je. Druga stvar koja nam ovde nije do kraja jasna tiče se plasmana sredstava iz AP Vojvodine Fonda za razvoj AP Vojvodine. Smatramo da analogno pravilima koji važe u Fondu za razvoj Republike Srbije i plasmani sredstava iz ovog razvojnog fonda treba da budu namenjeni pre svega subjektima iz nerazvijenih područja. To se ovim zakonom ne može videti, jer suština Razvojnog fonda treba da bude da se podstiče razvoj i projekti iz razvoja, pre svega nerazvijenih područja. Toga u ovom zakonu nema. Imamo suštinsku primedbu i na to da će subjekti sa teritorije AP Vojvodine imati mogućnosti da apliciraju za projekte pri ovom razvojnom fondu, ali će paralelno sa time imati mogućnosti da apliciraju i za sredstva Fonda za razvoj Republike Srbije, što u principu nije nezakonito, ali u neravnopravan položaj ostavlja druge građane i subjekte iz drugih delova Srbije, kao što je to slučaj i sa sredstvima iz Fonda za kapitalna ulaganja i nekih drugih podsticajnih sredstava ministarstava da subjekti da teritorije AP Vojvodine imaju praktično dvostruko finansiranje što sa teritorije AP Vojvodine, što sa teritorije i nivoa Republike Srbije. Drugi set zakona se odnosi na zaduživanja i ratifikaciju ugovora o zaduživanju za koje garantuje Skupština Republike Srbije i to za JAT "Airways" deset miliona evra, za "Galeniku" 15 miliona evra i dva zakona o zaduživanju za "Srbijagas". Jedan je za početak realizacije projekta "Južni tok" 30 miliona evra i 170 miliona evra za tekuću likvidnost. To je ukupno 225 miliona evra, od čega 200 miliona evra je namenjeno "Srbijagasu". Da vas podsetim, pre nepunih mesec dana, 24. ili 25. novembra je ova Skupština je ratifikovala ugovor o zajmu kreditu "Srbijagasu" za 190 miliona evra, takođe za tekuću likvidnost. Kažite mi, koliko kredita i koliko ratifikacija ova skupština treba da odradi da bi "Srbijagas" preživeo? Dokle više da država pokriva nečije nesavesno ili loše poslovanje? Zaista je potpuno neodgovorno i neozbiljno da Skupština u mesec dana dva puta daje ogromne kredite, odnosno da ratifikuje ogromne kredite "Srbijagasu", a da pri tom nemamo nikakvu analizu koliko je "Srbijagas" zaista zadužen, po kom osnovu je zadužen, da li je to po osnovu nerezonskog preuzimanja firmi poput "Agroživa", Azotare Pančevo i sličnih. Da podsetim, Azotara Pančevo kada je preuzeta od "Srbijagasa", imala je gubitak od 84 miliona evra. Sadašnji gubici se procenjuju na cifru od 360 miliona evra. Ko će da odgovara za tako loše poslovanje? Ovde su nas danima ubeđivali da je to pravi posao i da je to spasavanje Azotare. Po čijim leđima? Ko će da plati to spasavanje? Pričali smo i o rebalansu budžeta, kako posluje "Srbijagas". Nijedan finansijski izveštaj nemate da nađete na sajtu "Srbijagasa" od 2007. godine na dalje. Nemate nijedan jedini finansijski dokument, niti o reviziji. Čuli smo danas od državnog revizora da su imali puno problema u poslu revizije "Srbijagasa", da se taj posao odužio mimo roka koji je predviđen, da su čak bili opstruirani od strane zaposlenih u "Srbijagasu", pa vas pitam zašto se pribegava ratifikaciji još jednog kredita kada je situacija takva da je očigledno da "Srbijagas" posluje vrlo neracionalno i da to apsolutno nisu čista posla? Zašto se ne sačeka izveštaj državnog revizora, pa da vidimo kako stoje stari u "Srbijagasu", pa da onda na osnovu tih podataka i na osnovu podataka koliko je zaista zadužen "Srbijagas" i koliko je likvidan da može da vraća te dugove, da krećemo u odobravanje novih kredita? Zaista je potpuno nerazumno i neracionalno i nerezonski da se ovoliko para trpa u jednu rupu bez dna. Kao što reče jedan moj prethodnik, očigledno će morati da se prikrivaju razne donacije za kulturne i sportske manifestacije, sportske klubove i koješta još. Suštinski nismo protiv zaduženja koja se tiču investicija. Zaduženja od 30 miliona evra za "Južni tok" i početak realizcije tog projekta jeste zaista od suštinske važnost za Srbiju. Srbija će time dugoročno obezbediti i svoju poziciju na energetskoj mapi i energetsku stabilnost za narednih 50-100 godina. Taj projekat je zaista od kapitalnog značaja. Nemamo ništa protiv da se za ove namene država zadužuje i da daje garancije, ali nam opet nije jasno zašto"Srbijagasu"? Koliko znam formirana je zajednička firma "Srbijagasa" i ruskog partnera koji se zove "South Stream", sa sedištem u Novom Sadu, gde se Dušan Bajatović već uknjižio kao direktor i gde je predviđeno da će ta firma graditi "Južni tok". Da li je ministarstvo sa tim upoznato i da li će Vlada odobriti da onaj deo investicija koji se tiče izgradnje "Južnog toka" kroz Srbiju prolazi i bude odobren, odnosno bude rađen preko te firme"South Stream"? Mislim da i Vlada treba da da odobrenje za tako nešto. Zaduženje "Galenike" i "JAT" je takođe, apsolutno neprihvatljivo za nas. "Galenika" je imala aferu pre dve godine sa ogromnim proneverama, koliko ja znam i prethodni direktor je smenjen i vođen je postupak protiv njega. Nemamo rezultate te afere. Sada se predlaže da se 15 miliona evra zaduži "Galenika", da država garantuje. Znamo da preko 250 miliona evra "Galenika" duguje, pitanje je da li je ovo bacanje para u bunar, nepovratno bez mogućnosti da bude vraćen? JAT Airways još jedan gubitaš, 10 miliona evra. Takođe nećemo podržati ovo zaduživanje, jer smo sigurni da će i ovo pasti na teret države, odnosno na teret svih poreskih obveznika. Principijelno, pošto živim u Nišu, a nemamo tu čast da JAT, nacionalna kompanija, sa sedištem u Beogradu, udostoji ljude koji ne žive u Beogradu, da leti sa nekog drugog aerodroma, nemam ni pravo da podržim ovako nešto. JAT Airways ne želi, odbija da leti sa drugih aerodoroma sem sa beogradskog, kao da su građani jugoistočne Srbije, zapadne Srbije ili bilo kog drugog dela Srbije građani drugog reda, pa će država garantovati JAT-u kao gubitašu, da leti sa beogradskog aerodroma, ali JAT će moći da izabere da ne leti iz Niša, jer je to njegovo pravo. Što se tiče ova dva zakona, koja su po nama ključna, a to je ratifikacija ugovora sa Republikom Italijom, odnosno sporazuma između Vlade Republike Srbije i Republike Italije u oblasti energetike, tu ima puno stvari da se kaže. Reći ću samo neke najvažnije. Tiču se sledećih stvari. Po ovom sporazumu Vlada Republike Srbije će odobriti Vladi Italije, odnosno partneru sa njihove strane, da gradi energetske objekte, male hidroelektrane na srednjem toku Drine i na Ibru. Takođe, po ovom sporazumu postoji mogućnost izgradnje više elektrana i vetroparkova na teritoriji Srbije, a sve za potrebe italijanskog tržišta energije. Postavlja se jedno vrlo logično pitanje, za koje verujem da ćete dati odgovor, ili neko drugi u ovoj sali. Ako je evidentno da država Srbija nešto više uveze struje danas, nego što proizvede za godinu dana, odnosno proda i izveze, nešto više, a sigurno sa razvojem i sa prolaskom perioda narednih 10-15 godina te potrebe za energijom će rasti, kako je moguće da one energetske resurse koje imamo i koji nisu neiscrpni, a tiču se vodotokova, dajemo na raspolaganje nekome, u ovom slučaju Italijanima da oni koriste za svoje potrebe, a da mi pritom nismo podmirili naše potrebe? Doći ćemo u situaciju da će sva struja koja se proizvede sa Ibra ili možda sutra sa Drine, biti izvezena u Italiju, a da ćemo mi morati da neku drugu struju kupujemo sa strane onda kada nam je potrebno. Znate o čemu govorim. Srbija godišnje 700 miliona kilovat sati i više uveze nego što izveze, to plati nekim parama. Potpuno je nenormalno da vi svoje energetske resurse ne koristite za svoje potrebe, nego ih dajete nekome sa strane, a naročito sa aspekta obaveza koje smo preuzeli po ugovoru o Zelenoj energiji sa Evropskim savetom, gde Srbija treba da do 2020. godine, proizvede čak 27% zelene energije, odnosno energije iz obnovljivih izvora. Neću da pričam o tome koliko je nepovoljno to pregovaranje, koje je prethodna vlada uradila, gde je obavezala državu da 27% energije proizvede iz obnovljivih izvora, ali sa tog aspekta, tog nameta koji nam je uveden, ovaj sporazum deluje potpuno apsurdno. Umesto da te resurse koje imamo upotrebimo za dostizanje ovog procenta, mi ćemo te resurse na Ibru, možda i na Drini dati italijanskom partneru na raspolaganje. On će svu energiju povući, zadovoljiti svoje energetske potrebe a i povećati svoj procenat, a ne naš, učešća u zelenoj energiji koju ima svaka zemlja u skladu sa Sporazumom o proizvodnji i korišćenju zelene energije. Što se tiče Zakona o energetici, odnosno izmena Zakona o energetici, imamo nekoliko stvari na koje imamo suštinske primedbe. Za nas je razumljivo, potpuno opravdano i podržavamo da ministarstvo mora da vrši veću kontrolu izdatih energetskih dozvola i slažemo se sa tim da treba te energetske dozvole i saglasnosti da imaju vremensko ograničenje, kao i da ministarstvo ima mogućnost da usled neiskorišćavanja resursa, posle određenog roka oduzima energetske dozvole i saglasnosti. Svaka država, odnosno nadležno ministarstvo ima obavezu da stvori uslove za korišćenje resursa i da stvori ambijent za postizanje što je moguće, većeg iskorišćavanja tih prirodnih resursa, kroz zakonsku regulativu koja će biti krajnje jednostavna, efikasna i brza. U tom smislu, neke stvari nam nisu jasne, npr. član 34a kaže da se dozvola oduzima ako u roku od šest mesecise ne podnese zahtev za lokacijsku dozvolu. Za lokacijsku dozvolu je potrebno podneti idejni projekat, dokaz o rešenim pravno-imovinskim odnosima, saglasnost ministarstva, odnosno energetska dozvola, vodoprivredna saglasnost, saglasnost EPS-a za priključenje. Kada se dobije saglasnost ministarstva za dokaz o rešenim pravno-imovinskim odnosima na celoj trasi, npr, za jednu malu hidroelektranu, vam obavezno treba u 99,9% slučajeva saglasnost "Srbijašuma". Znate koliko taj proces traje, od tri pa naviše meseci. Saglasnost "Srbijavoda" takođe nekoliko meseci, saglasnost Elektroprivrede takođe nekoliko meseci. Da li mislite da je moguće da se za šest meseci dobiju sve te saglasnosti i da se podnese zahtev za lokacijsku dozvolu. Bojim se da neće biti. Ovaj rok je previše kratak i imajući iskustva sa birokratijom, koja je ovakva kakva jeste, će mnogi doći u situaciju da im se oduzima energetska saglasnost ili energetska dozvola. Član 34. kaže – traži se dokaz finansijske sposobnosti, ali ne naglašava se koji je to dokaz, šta je to dokaz finansijske sposobnosti, za izgradnju nekog objekta. U obrazloženju se kaže da je to bankarska garancija. Da bi se dobila bankarska garancija, banka će vam dati garanciju ako imate građevinsku dozvolu. Da bi ste dobili građevinsku dozvolu morate da imate saglasnost ministarstva. Da bi ste dobili saglasnost ministarstva morate da imate bankarsku garanciju. Napravili ste začarani krug koji je nemoguće sprovesti. Taj član je apsolutno neprimenjiv. Član 10, retroaktivnost, apsolutno je neprihvatljivo da oni ljudi koji su dobili energetske dozvole ili započeli izgradnju, kažu – postupci koji su započeti … .(Predsedavajući:Vreme gospodine Lapčeviću.) Postupci koji su započeti do dana stupanja na snagu ovog zakona, okončaće se odredbama ovog zakona. Mislimo da je ovo neustavna odredba i da se ne može primeniti. Prosto ne može da uvodi nepredvidivost u poslovima gradnje investicije na ovaj način. Podneli smo amandmane na sve ovo što sam govorio, kao stvari koje nisu po nama do kraja jasne, verujem da ćemo imati prilike da o tome pričamo po amandmanima i da će neke stvari biti ispravljene, što bi dovelo zakon da bude prihvatljiv. Hvala.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Nekoliko pitanja, odnosno nekoliko odgovora. Vezano za Južni tok, koji ste pomenuli, da, postoji zajedničko preduzeće u odnosu 49% Srbijagas – 51% ćerka Gasprom firme, vezano za izgradnju Južnog toka. I naravno da u onom delu koliko Srbijagas učestvuje u tom zajedničkom preduzeću, koje je inače vlasnik projekta i biće vlasnik projekta u Južnom toku, u tom procentu je takođe odgovorno i učestvovaće u izgradnji Južnog toka. U tom smislu je svakako potrebno, kada govorimo o zaduženju i kada govorimo o Južnom toku, da, to jeste to preduzeće koje je vlasnik projekta i u tom smislu Srbijagas je deo tog preduzeća u iznosu od 49%. Ne bih komentarisala više da li je Bajatović tu. Znači, Srbijagas je taj koji delegira svog predstavnika u tom zajedničkom preduzeću. Srbijagas danas ima generalnog direktora koji je imenovan na Vladi, na predlog SPS i zove se Dušan Bajatović. Druga stvar, Italija – Srbija, moram odmah na samom početku da vam kažem, to je nasleđen sporazum iz prethodne ili prethodnih vlada. Postoje naše obaveze koje ste vi pomenuli, a to je da do 2020. godine imamo 27% iz obnovljivih izvora energije u finalnoj potrošnji energije. Ovo ministarstvo je napravilo Nacionalni akcioni plan iskorišćenja izvora energije. Mi ga, između ostalog, sutra šaljemo energetskoj zajednici i u tom planu smo predvideli kako ćemo doći do tih 27% učešća obnovljivih izvora energije u finalnoj potrošnji energije, bez energetskog sporazuma sa Italijom, upravo imajući u vidu ovo što ste vi sada rekli. Tačno smo naveli da iz hidroelektrana preko deset megavata, imaćemo 250 megavata ili 23%. Iz malih hidroelektrana ćemo imati oko 17%, iz energije vetra 46, iz energije sunca jedan, iz biomase, odnosno pre svega kogeneracije devet, biogasa tri, geotermalne 0,1, otpada 0,3, deponijskog gasa jedan. Upravo smo se rukovodili time da je to, pre svega, međudržavni sporazum i da ne možemo da računamo na to da je to deo našeg zelenog energetskog bilansa i tu ste vi potpuno u pravu. Vezano za same izmene Zakona o energetici, ne mogu da se složim sa vama, vezano za samu lokacijsku dozvolu, zato što sve ono što bude bilo iz oblasti ingerencije Ministarstva energetike, to se odnosi i na određene dozvole EPS koje ste vi sada pomenuli, mi ćemo kao ministarstvo uticati na to da se te dozvole, i ne samo dozvole, saglasnosti, šta god je potrebno, dobiju što pre, upravo da investitor ne bi imao problem. Ovo je bio početak, znači, ovim izmenama i dopunama zakona, da obavežemo investitora da on ima neku obavezu kada dobije bilo saglasnost, bilo energetsku dozvolu, a da bismo opet što pre dobili izgrađen ovaj objekat. Kada govorite o ovoj retroaktivnosti, dakle, oni će zadržati svoje pravo, stečeno pravo i sa rokom od tri plus jednu godinu, ukoliko ne završe svoj objekat, e tada će im biti oduzeta dozvola po novim izmenama i dopunama zakona.
Hvala. Milan Lapčević, replika.
Kratko ću. Ovo što ste govorili o Sporazumu sa Italijom, da je to nasleđen projekat. Znam da jeste nasleđen projekat, ali u ovom sporazumu takođe piše da svaka strana može da raskine ovaj sporazum. Ako je nedovoljno kvalitetan i dobar, zašto ga ne raskinemo? Ako ne uvažava naše interese onako kako treba da budu, zašto bi mi onda ratifikovali nešto što nije do kraja za nas dobro? Ne vidim gde je tu interes države Srbije. Šta je interes države Srbije? Italijanski partner će imati 51% u zajedničkoj firmi. Po tom osnovu će imati i upravljačka prava. Znate kako se radi kada imate upravljačka prava, gledate da profit te firme bude što je moguće manji, na sve moguće načine će se odlivati novac iz te firme i profit će biti minimalan, zato što se deli. Znate i slučaj Mobtela, kako se to radilo, to je razrađena priča davno. Govorili ste o tome da ste napravili plan kako ćemo dostići tih 27%, ne uvažavajući ove resurse koje imamo, na Drini i na Ibru. Procenjena količina energije koja se može dobiti iz elektrana na Drini i Ibru i od vetrogeneratora je na nekih hiljadu megavata. Koliko ćemo dobiti od malih hidroelektrana, koje će biti na nekoj Bistrici ili na nekom potoku, na Staroj planini ili ko zna gde već? Ovo su glavni energetski resursi koje Srbija ima, a ti resursi nisu neiscrpni. Mi suvo zlato, najkvalitetnije resurse i najveće resurse dajemo Italijanima. Ne kažem da ih dajemo džabe, ali ne uvažavamo naše interese. Valjda prvo sebe treba da gledamo. Zašto mi nismo uzeli kredite da napravimo te elektrane, pa da prodajemo tu struju? Zar to nije logika? Hoće li italijanski partner sa živim parama praviti? Neće, i on će uzeti kredite. Nema nikakve logike.
Vreme. Reč ima ministarka Zorana Mihajlović.
Ne može se reći da nemamo baš nikakvu korist, zato što cena električne energije po kojoj ćemo mi to prodavati Italijanima je 155 evra po megavat času. To je garantovana cena, vrlo visoka. Ako se sećate, pre 15 minuta sam pominjala cenu električne energije kako je kupujemo. Znači, 155 evra po megavat času, to je prva stvar. Druga stvar, ako bismo to dalje trebali da razrađujemo, ovde će se graditi elektrane, po samom sporazumu maksimum je oko 800 megavata, ali po onome što sada imamo u projektima, to je negde oko 350, 360 megavata i procenjuje se da je investiciona vrednost oko 600 miliona evra. Verujem da ono kada se gradi u našoj zemlji, pa neće baš biti angažovane neke druge firme, nego će biti angažovane naše srpske, domaće firme. Znači, ne može se reći da to apsolutno nema nikakvih interesa za Srbiju, a posebno napominjem interes koji se tiče garantovane otkupne cene. Kada ste pomenuli kako ćemo iz malih hidroelektrana to dostići, onih 27%, ja sam rekla da iz malih hidroelektrana do 10 megavata ćemo imati 17% u tom ukupnom iznosu i to je negde oko 188 megavata. Ne bih rekla da smo sve iskoristili od potencijala. To je i donja Drina i Morava. Nismo mi napravili ovaj akcioni plan iskorišćenja obnovljivih izvora paušalno, nego smo vrlo detaljno to uradili, upravo ne samo zbog obaveza, nego što je naš interes da obnovljive izvore energije maksimalno iskoristimo, jer kada imate domaći izvor, tu se slažemo, samim tim smo mi energetski bezbedniji i manje uvozimo električnu energiju.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević i završavamo krug replika.
Divno što ste pomenuli ove podatke. Svi preostali resursi će biti 180 megavata, a ovi pomenuti koji idu Italijanima 350 megavata, čak 360, a koštaće izgradnja tih kapaciteta 600 miliona evra. Samo Srbijagasu sada odobravmo 200. Šta je bio problem da damo EPS da to napravi i da prodajemo energiju, finalnu? Samo najnerazvijenije i, da ne kažem, zemlje sa najslabijim intelektualnim kapacitetima daju svoje sirovine, ne prodaju finalne proizvode. Da li je moguće da mi ne umemo da napravimo elektrane i da prodajemo finalnu struju? Plaćaće se 155 evra po megavatu, da, ali nećemo prodavati mi, nego zajednička kompanija u kojoj Italijani imaju 51%, a mi 49%. Znate li kako se taj kapital, kada se napravi profit, kako se on prikazuje? Dovoljan vam je slučaj Mobtela i ne znam kojih drugih zajedničkih firmi. Uvek je zajednička firma ona koja ima najmanji profit. Dakle, nema tu mnogo hleba. Ono što je suvo zlato dajemo, a za to dobijamo mačku u džaku. Prosto, koljemo vola za kilo mesa. Energetski resursi moraju da budu prevashodno u interesu građana ove zemlje, a tek onda, kada nam pretekne preko onoga što je nama potrebno, može da se daje.
Hvala. Reč ima ministarka Zorana Mihajlović.
Mala dopuna. Male hidroelektrane 188 megavata, hidroelektrane preko 10 megavata, 250 megavata i sve to zajedno sa biomasom, energijom vetra itd, daje nama procenat od 27. Nije ovde stvar procenta, samo. Potpuno se slažem sa vama, to jeste zajedničko preduzeće i EPS ima 49% i vlasnik je 49%. Neću da verujem u teorije zavere. Verujem da su se neke stvari promenili i da će se promeniti, te će tako EPS imati i te kakvu korist od takvog posla. Još jednom napominjem, verovatno da se sada radi taj energetski sporazum, verujem da bi neke stvari mogle da se menjaju, ali postoje neke nasleđene stvari koje nije moguće menjati.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovano predsedništvo, uvažena gospođo ministar, poštovani predsedniče Skupštine AP Vojvodine, poslanički klub SPS podržaće u načelu sve predloge zakona koji su predmet načelne rasprave trenutno. Ukratko ću, u vremenu sa kojim raspolažem kao ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba, pokušati da obrazložim ovaj naš stav sa akcentom, pre svega, na Predlog zakona o Razvojnom fondu AP Vojvodine, sa kojim ću i početi. Poslanički klub SPS, u svakom slučaju, podržava sporazum Vlade Republike Srbije i Vlade AP Vojvodine o prenosu imovine i obaveza "Razvojne banke Vojvodine", odnosno sporazume iz koga je proistekla primena zakona koji smo skoro usvojili o preuzimanju imovine i obaveza određenih banaka, radi očuvanja stabilnosti finansijskog sistema Republike Srbije. Očigledno je da je to jedno optimalno finansijsko i političko rešenje, pod pokroviteljstvom NBS i ona svakako zaslužuje našu podršku. Ovaj model je prošao svojevrsni test kada je bila u pitanju "Nova Agrobanka" i najvažnije, svakako da su ulozi deponenata, odnosno štediša na ovaj način zaštićeni. Podsetiću, radi se o 110 miliona evra osiguranih, oko 100 miliona neosiguranih depozita i oko 80 hiljada deponenata. Ovom prilikom bih se složio sa izrečenim stavom u uvodu gospodina Pastora, da rasprava u Skupštini nije mesto gde bi se utvrđivale činjenice. Međutim, rasprava u Skupštini svakako jeste mesto gde se može pozivati i pozivaju se nadležni organi na utvrđivanje činjenica. Ono što je za nas takođe interesantno jeste da pitamo - ko je odgovoran za trenutno stanje u "Razvojnoj banci Vojvodine"? Ko je razmatrao i doneo ekonomski neopravdanu odluku o dokapitalizaciji "Razvojne banke Vojvodine"? Zbog koga je izgubljeno vreme zbog koga se postavilo nepoverenje u finansijski sisteme, stvorile se političke tenzije? Neko treba da bude odgovoran, ali da snosi političku odgovornost i građani zaslužuju takvu vrstu odgovora. Političke tenzije na ovaj način su stvorene u trenutku kada im nije vreme. Njima nikada nije vreme, ali ponajmanje u ovom trenutku su bile, kada se Republika Srbija zaista nalazi u teškoj finansijskoj situaciji i tu su veliki izazovi kada je u pitanju rešavanje statusa KiM. Takođe, svedoci smo značajne borbe i ogromnih napora države Srbije i Vlade Republike Srbije u borbi protiv kriminala i korupcije, a očekuju nas i značajne obaveze u evropskim integracijama. Svakako, ovi stavovi najmanje ili najviše zaslužuju da se iskaže ko je politički odgovoran za takvo stanje i takva ponuđena rešenja "Razvojnoj banci Vojvodine"? Ovoga puta proces preuzimanja imovine i obaveza na ovaj način će svakako biti transparentan i dobrim delom će i tržište ovoga puta diktirati i način preuzimanja, a bankarski sistem će svakako biti zaštićen od mogućih… [[Isključen mikrofon.]] Ono što je ovim predlogom zakona, a prema članu 2. st. 4. i 6. predviđeno – osnovni kapital Razvojnog fonda je novčani ulog od 10 miliona dinara u kom će učestvovati AP Vojvodina sa 78,11%, Republika Srbija sa 21,89%, bitno je da će srazmerno tom učešću ostvarivati pravo upravljanja. I u prethodnim raspravama smo kada su bile teme, a i po treći put imamo ovlašćenog predlagača Skupštine AP Vojvodine, izneli stav da SPS smatra i shvata autonomiju Vojvodine kao suštinski okvir za poboljšanje i stvaranje optimalnog privrednog i socijalnog, kulturnog ambijenta za razvoj AP Vojvodine i bolji život svih njenih građana u okviru Republike Srbije i nikako kao teren za dnevno-političke promocije stranaka, od kojih građani svakako nemaju nikakve koristi. Naprotiv, svesni smo da se na takav način najbolje devalvira ideja i suština autonomije Vojvodine. Kada je reč o Predlogu zakona, ono što su ciljevi i suština su iskazani u članu 4. gde je konstatovano i ovde je već izneseno, ali ponoviću, da Razvojni fond učestvuje u realizaciji programa i projekata, pa se navode – razvoj privrede, razvoj poljoprivrede, podsticaj osnivanja malih i srednjih preduzeća, podsticaj zapošljavanja, podsticaj izvoza, podsticaj ravnomernog regionalnog razvoja i drugih programa. To su svakako ciljevi koji zaslužuju našu podršku. Svakako, amandman koji su i kolege iz poslaničkog kluba PUPS podneli i dodali, koji se tiče socijalnog preduzetništva, ovo su ciljevi koji zavređuju našu podršku. Želim da kažem da Razvojni fond Vojvodine nesumnjivo predstavlja…. [[Isključen mikrofon.]] Jedan od mogućih potencijala koji stoje na raspolaganju u aktuelnoj administraciji AP Vojvodine u realizaciji ovih ciljeva, a koji su po nama, dakle, suština autonomije je osnova za bolji život svih građana. Želeo bih da napravim jednu malu digresiju i da pogledamo rezultate rada Fonda od 2002. do 2012. godine, program rada Fonda, statut Fonda, iz kojeg se zaista mogu izvući određeni zaključci, pre svega o onome kako je radio Fond, a i svakako o onome kako ubuduće treba da radi. Jedan od ciljeva je bio i ravnomerni regionalni razvoj, kao proklamovani cilj, ali se on u tim proklamovanim ciljevima vrlo nisko targetira. Recimo, i kriterijumi nivoa razvijenosti opštine, kada su se dodeljivala sredstva i ocena projekata su bili sa vrlo zanemarljivim uticajem. Kao građanin Vojvodine svakako da mogu da konstatujem, a siguran sam da delim i stav ogromne većine građana Vojvodine, da smo protiv novosadizacije, jer je to proces koji svakako nije u skladu sa ravnomernim regionalnim razvojem. Da je to tako, izneću određene podatke koji stoje u pregledu realizovanih kredita Fonda za razvoj AP Vojvodine od 2002. do 2012. godine, on je dostupan i na sajtu, gde se može videti da, recimo, Novi Sad ima 536 realizovanih kredita u vrednosti od 47.702.934 evra. Pročitaću vam zbog javnosti koje su to opštine: Sremski Karlovci, Opovo, Novi Kneževac, Titel, Irig, Beočin, Srbobran, Kovačica, Čoka, Novi Bečej, Apatin, Senta, Plandište, Žabalj, Žitište, Kanjiža, Mali Iđoš, Pećinci, Nova Crnja, Sečanj, Bački Petrovac, Stara Pazova, Kovin, Bač. One imaju manje odobrenih sredstava od Novog Sada. Taj podatak bi bio još drastičniji, verovatno, ako pogledamo izveštaje odobrenih kredita u 2011. godini. Tu nema Novog Sada, a tu je 39 opština, pa je to verovatno nešto u tom domenu malo i smanjeno, taj odnos. Mislim da ovakva praksa i ovakva politika Razvojnog fonda ne može biti prihvatljiva. Vidi se i određena koncentracija sredstava u Bačkoj. To je svakako nešto za čega treba izvući određene pouke u budućem radu. Podneli smo određeni amandman na član 5, gde je stajala odredba u stavu 5. da Razvojni fond može imati svoje organizacione jedinice na teritoriji AP Vojvodine. Smatramo i ja lično, da Razvojni fond ima svoje organizacione jedinice. Treba da ima, jer na taj način bi se svakako približili potencijali fonda svim opštinama, pogotovo onim nerazvijenim. Možda ćete i vi reći da je jedno opravdanje za ovakvu situaciju da pojedine opštine, pojedini okruzi nisu imali dovoljan broj kvalitetnih projekata, ili možda nisu imali dovoljno pokrića za određene iznose kredita. U vezi s tim, sigurno treba napraviti jedan iskorak ka tim opštinama, ponuditi određene projekte da se oni osposobe, da pišu dovoljno kvalitetne i dobre projekte, da ih isfinansiraju i da na taj način pokušaju da se kredibilno kandiduju za dodeljivanje sredstava, jer bi to svakako bio jedan način da se ravnomerno razvijaju. Na ovaj način se svakako stvara još veći jaz, još veća diskrepanca između Novog Sada i određenih opština. I Subotica je na drugom mestu koja je skoro dva i po do tri puta manje sredstava ostvarila. Dakle, nije reč samo o ovim opštinama gde ima i nerazvijenijih, ima i razvijenijih opština, ali se ta tendencija može ovim dokumentovati. S druge strane razvoj poljoprivrede, kao jedan od ciljeva, je apsolutni prioritet, i mi ga podržavamo. On jeste prioritet na nivou države. Opet želim da kažem ovom prilikom, uz sva ulaganja koja smo imali, uz sve preporuke, uz sve najave, ipak smo u Vojvodini nespremni dočekali nepovoljne klimatske uslove. Gledajući i kroz okrug, koji jedan od najvećih, Srednjobanatski okrug, čiji je centar Zrenjanin, iz koga ja potičem, imali smo situaciju da su, pre svega, pojedine poljoprivredne kulture, počev od kukuruza, koji je imao više od 50% smanjeni prinos, pa preko kukuruza, soje i šećerne repe, gde ide od 18 do 35% smanjeni prinos u odnosu na prosek. Takođe, kada je u pitanju stočarstvo, iz godine u godinu, imamo smanjeni fond stoke, i ove godine će biti to smanjenje za nekih desetak procenata. Jedan od proklamovanih ciljeva je bio podsticanje razvoja preduzetništva. Takođe, u Srednjebanatskom okrugu, a verujem i u nekim drugim, najveći pad zaposlenosti upravo beležimo kod preduzetnika u 2012. godini, a to je za nekih 6,3%. Takođe, proklamovani cilj je bio i podizanje nivoa tehničko-tehnološke opremljenosti, podsticaj razvoja tehnologija u Zrenjaninskom okrugu. Imate oko 1.100 visoko obrazovanih i nezaposlenih. Ceni se da je to tehničko-tehnološka nespremnost privrede u okrugu da prihvati visoko obrazovane kadrove. Na to dodajem da je prosečna isplaćena zarada za avgust mesec niža za 11% od republičkog proseka. Imamo, recimo, Novi Bečej, o drugima nemam precizne podatke, ali iskoristiću ovo, čak 26% niža od republičke, a za čak 8% od pokrajinskog proseka. Dakle, vidimo i razliku u odnosu na republički i odnosu na pokrajinski prosek. Svi ovi proklamovani ciljevi, kada pogledate kroz ovu prizmu, možemo konstatovati, nisu u dobrom delu ispunjeni i da je politika, koja je do sada vođena i u razvojnom fondu, rekao sam, kao jednoj od osnovnih poluga za realizaciju ovih ciljeva, je bila politika mnogo, mnogo propuštenih šansi. Naravno da postoji objektivna odgovornost onih koji su obavljali, ali i velika je obaveza onih koji će u budućnosti voditi ovaj fond i politiku AP Vojvodine da izvuku pouke iz načina vođenja politike i ovih podataka o kojima sam govorio i da sve raspoložive potencijale usmere ka realnoj realizaciji ovih proklamovanih ciljeva koji su navedeni u članu 4, a sprovodiće se na način kako je to rečeno u članu 6. Dobićemo onda rešavanje realnih problema na terenu, o onima o kojima ste vi govorili, gospodin Pastor, u prethodnim raspravama, a to je rešavanje pitanja vodovoda, kanalizacije, škole, vrtića, razvoja privrede, uposlenosti građana. Još uvek imamo veliki broj opština u Vojvodini koje nemaju te osnovne probleme rešene. Socijalistička partija Srbije je opoziciona stranka u Skupštini AP Vojvodine, ali želim da kažem da smo spremni da u tom statusu podržimo jednu ovakvu politiku, rekao bih novu politiku, usmerenu, kao što sam rekao, ka suštinskoj autonomiji, odnosno optimalnom razvoju svih potencijala AP Vojvodine i da svoje stranačke potencijale i poziciju naše stranke u Vladi Republike Srbije ponudimo za realizaciju takve politike, naravno, u dogovoru sa institucijama AP Vojvodine, a na način, kako ste vi rekli, da rešavamo probleme u institucijama države Srbije i AP Vojvodine. Želimo da učestvujemo u definisanju rešenja budućeg zakona o finansiranju nadležnosti AP Vojvodine koji smatramo izuzetno značajnim, pre svega u smislu da prevaziđemo i izbegnemo određene nepreciznosti, a pre svega, nepotrebne političke tenzije. Zbog svega ovog navedenog SPS će svakako u načelu podržati ovaj sporazum iz koga je proistekao redosled poteza kada je u pitanju "Razvojna banka Vojvodine" i Fond za razvoj AP Vojvodine, naravno, ovaj Predlog zakona o razvojnom fondu AP Vojvodine. Kada je reč o drugim predlozima zakona koji su predmet načelne rasprave, više puta su spominjani predlozi zakona o garancijama države Srbije za zaduživanje, pre svega, javnog preduzeća "Srbijagas" i drugih javnih preduzeća. Većina govornika nije do kraja želela da kaže istinu, a ona je takva da trenutno "Srbijagas" nabavlja gas po ceni od 47 dinara, a prodaje ga po 35 dinara, što znači da je gubitak 12 dinara po kubnom metru. Taj gubitak samo u četvrtom kvartalu proizvešće 75 miliona evra gubitka za "Srbijagas". To je cena očuvanja standarda naših građana i socijalnog statusa građana Republike Srbije. Ono što zaista treba reći, a i gospođa Grubješić je rekla, budžetom Republike Srbije za 2013. godinu definisana je politika kada su u pitanju zaduživanja i u 2013. godini "Srbijagas" neće biti u prilici da uzima kredite za likvidnost, kao ni druga javna preduzeća, već će garancije za zaduživanje za kapitalne investicije biti moguće u 2013. godini. Ovo što se radi danas je politika koja je bila i koja je definisana budžetom za 2012. godinu. Po Zakonu o javnom dugu Narodna skupština donosi zakon, a u budžetu Republike Srbije za 2011. godinu predviđena su sredstva za davanje garancija za odobravanje ovog kredita za "Srbijagas". Rešenja se traže i Vlada Republike Srbije, "Srbijagas" su na tragu rešenja. Ona mogu biti u smislu da se ponudi realna cena, da se postignu određeni povoljni ugovori prilikom nabavke gasa ili možda neka modifikacija u ova dva modela o kojima govorim, što će svakako biti definisano kao neka politika u 2012. godini. Državna revizorska institucija je ceneći složenost sistema kakav je "Srbijagas" završila posao oko revizije, ali treba reći da je postupak u toku i da nema nikakve mistifikacije, nego se jednostavno rade tzv raščišćavajući sastanci, definišu se neke nejasne pozicije i nema nikakve misterije. Kada DRI izađe sa tim izveštajem javnost će svakako biti upoznata, odnosno DRI nas je navikla na to. Što se tiče Predloga o izmenama i dopunama zakona o energetici i sporazuma Vlade Republike Srbije i Vlade Italije o saradnji u energetici, želim da kažem da je premijer, gospodin Ivica Dačić, u svom ekspozeu dao osnovne konture politike Vlade i tada su jasno definisane komparativne prednosti i ono čime će se baviti Vlada Republike Srbije, a to su poljoprivreda, energetika i infrastruktura. Svi predlozi zakona, a ova dva idu u tom pravcu, pre svega, da se otklone određeni nedostaci u pravnoj regulativi, kada su u pitanju energetske dozvole ili saglasnosti i uz primene, kao što smo čuli u obrazloženju, videli Zakon o opštem upravnom postupku zadovoljiće se određeni materijalno i formalni-pravni uslovi za postupanje po zahtevima fizičkih i pravnih lica za izdavanje energetskih dozvola i saglasnosti. Dakle, radi se o definisanju određenog ambijenta u ovoj za Republiku Srbiju vrlo značajnom prirodnom resursu i otklanjaju se određene opasnosti. Italija je zemlja koja je vrlo ugledan član EU i svakako da bilo kakva saradnja, pogotovo u ovoj vrlo značajnoj oblasti, Republici Srbiji prija i godi, jer je to prilika da ostvarimo određene koristi, da unapredimo naš ambijent kada je u pitanju vrlo značajan potencijal Republike Srbije. Naravno, da se približimo i standardima i dostignućima EU u ovoj oblasti. Zbog svega ovoga i zbog svega navedenog na kraju želim da kažem još jednom da će poslanički klub SPS apsolutno u načelu podržati sve ove predloge zakona koji su predmet rasprave u načelu. Zahvaljujem.
Hvala. Narodni poslanik Đorđe Stojšić. Izvinite, po Poslovniku, gospodin Stefanović.
Gospodine predsedniče, ja se stvarno izvinjavam, povređen je član 96. Poslovnika, uz svo uvažavanje prethodnog govornika i zaista vrlo sadržajnu raspravu, tehničkom greškom je, čini mi se, dva puta resetovano vreme i mi smo zaista, čini mi se, preko 30 minuta slušali jedno izlaganje. To je bilo tehničkom greškom učinjeno, ne mislim da je namera upitanju, ali moram da ukažem da ipak vodimo računa o tim stvarima, jer ušli smo u dvanaesti sat. Zahvaljujem se.
Zamenik sekretara, gospodin Vujović, je beležio, pošto je jedna tehnička greška urađena i kada ja nisam bio u sali, tako da sam faktički video da smo sabirali vreme koje je bilo potrošeno do sada. Znači, tačno 20 minuta i ja sam signalizirao gospodinu Kasaloviću i on je to ispoštovao i završio u trenutku kada je isticao 20. minut. Izvinjavam se još jednom svima zbog tehničke greške, ali sistem nam je, nažalost, nesavršen. Trudićemo se da to bude bolje u budućnosti. Gospodin Stojšić, prijavite se, molim vas još jednom, vi ste na redu.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče, uvaženi predstavnici predlagača, dame i gospodo narodni poslanici, prvo i pre svega osvrnuo bih se na način na koji je objedinjena rasprava po svim ovim tačkama, s obzirom da one međusobno nemaju mnogo veze, ali za nas, kao LSDV, definitivno je najvažniji Predlog zakona o Razvojnom fondu AP Vojvodine, mada ćemo se osvrnuti i na ostale tačke. U smislu ovog predloga, iako je ovo možda zbog načina na koji se o ovoj tački raspravlja, na neki način marginalna ekonomska tema, za predstavnike AP Vojvodine je sigurno prvo i pre svega politička tema, zato što oslikava vrlo dobro način na koji se tretiraju pokrajinske institucije i u proteklih nekoliko meseci smo mogli u više navrata da se uverimo na koji način se to čini. Iz nekog šireg političkog konteksta možemo malo sagledati to da pre 25 godina, kada je Milošević organizovao tzv. mitinge istine o Kosovu, kada se pričalo -Oj Srbijo iz tri dela, ponovo ćeš biti cela itd, sa druge strane se toj istoj Vojvodini takođe ukidala autonomija i na neki način ovo je, može se reći, nekakva zombi politička filozofija, pošto oživljava posle 25 godina, da se ponovo, baveći se Kosovom i nekim drugim temama, Vojvodini ukidaju institucije koje je ona mukotrpno stvarala. Tada je ukidan fond za zdravstvo, penzioni fond, takođe razvojni fond i svedoci smo toga da je to i dan danas slučaj, tako da od čuvenih parola – uhapsite Vlasija, danas je isto hapšenje ovako popularno, Vlasija više nema ali vidimo da Vojvodina ostaje bez institucija, naročito onih u kojima se nalaze neka sredstva, a kada Srbija zapadne u ozbiljne ekonomske probleme, prvo čega se sete vlastodršci u Beogradu je da ta sredstva možda eventualno postoje u nekim institucijama koje se nalaze u Novom Sadu, pa hajde da vidimo brže-bolje, možda bi se tamo mogli naći neki viškovi. U tom kontekstu možemo razmatrati situaciju kada, nakon odluke Skupštine Vojvodine da se izvrši dokapitalizacija Razvojne banke, ta ista razvojna banka bude žrtva višemesečnih, višenedeljnih pritisaka od strane samog ministra, i na kraju dođemo u situaciju da volšebno ona mora da se ugasi, jer ne ispunjava parametre likvidnosti i kapitalne adekvatnosti, te stoga sada, kao kompromisno rešenje, moramo da osnujemo Razvojni fond Pokrajine Vojvodine koji će se osnovati sa 10 miliona dinara. Deset miliona dinara za 200.000 nezaposlenih u Vojvodini, pa svakom nezaposlenom da se da po 500 dinara kredita, ne znam koji tačno biznis može da se pokrene za ta sredstva. Mislim da smo svedoci nečega što smo već nekoliko puta gledali. Mi smo podržavali koncept da Vojvodina treba da ima razvojnu banku, ne ulazeći u to kako je radila dosadašnja razvojna banka, ali ako je kriterijum da nešto što radi sa gubitkom treba da se ukine, onda da razumem zbog čega se ne ukine i Železara Smederevo i Basen Bor, JAT itd, koji takođe rade sa gubitkom, ako je to jedini kriterijum. Da li je ona radila dobro? Ne. Da li je mogao da bude bolji menadžment? Da. Ali da li ona treba da se ukine kao takva? Mislim da je Skupština Vojvodine na to pitanje dala odgovor i takva je odluka morala da se poštuje, a ne da se omalovažavaju i predstavnici te Skupštine Vojvodine i poslanici i građani koji su ih birali. Očigledno da postoji neka opsesija da se sve finansijske institucije koje nisu pod direktnom kontrolom političkih oligarhija u Beogradu, na neki način moraju ili privatizovati ili ukinuti. Nekada je u Novom Sadu postojala i Novosadska banka i Panomska banka i Vojvođanska banka i Kulska banka i Meridijan i Novi Sad je bio finansijski centar u svoje vreme. Te banke su uspele da prežive devedesete godine koje su bile izuzetno teške za privredu i nakon toga, preko tzv. Pariskog i Londonskog kluba one su podržavljene, njih je stvarala svojevremeno vojvođanska privreda i vojvođanski građani i depozitima su je decenijama gradili, te iste banke. One su preko noći privatizovane. Naravno, sve pare su otišle u budžet. Danas su centrale tih banaka manje-više premeštene u Beograd i jedna jedina finansijska institucija koja je ostala, odnosno ponovo počela da postoji u Novom Sadu je sada takođe ukinuta. Zbog čega postoji takav stav ljudi koji upravljaju finansijskim sektorom u ovoj zemlji već skoro deceniju i malo više, ne znam, ali očigledno da oko tog pitanja postoji konsenzus da u Novom Sadu ne treba apsolutno nikad da postoji ijedna banka koja nije pod direktnom kontrolom političara iz Beograda. Što se tiče samog Predloga zakona, već sam rekao, osnivački ulog deset miliona dinara ne može da se poredi sa onim što je bila aktiva o kojoj smo pričali i dokapitalizacijom od 150 miliona evra, zato što sa deset miliona dinara ne vidim šta možete da razvijate u Pokrajini koja ima 200.000 nezaposlenih i kojoj su preko potrebna ulaganja u infrastrukturu. Kada sam diskutovao svojevremeno o Zakonu o preuzimanju imovine i obaveze banaka koji je svojevremeno predložen, jedan od dokumenata je bio da Vojvodina ima neke ekonomske specifičnosti koje se tiču toga da je tamo dominantna grana ekonomije poljoprivreda, da postoji agroindustrijski kompleks koji takođe ima vrlo duge periode naplate, ulaganja u poljoprivredu su takođe vrlo specifična i zbog toga je potrebno da postoji posebna finansijska institucija koja takve sektore finansira. Ne vidim kako će ovaj fond uopšte da se kapitalizuje, kako će da dođe do sredstava. Da li on dobija neke kredite? Da li će to biti dokapitalizacija? To je neko društvo sa ograničenom odgovornošću. Prvo je taj isti fond ukinut, pa je pripojen Razvojnoj banci, pa se sad ponovo pojavljuje. Takođe su navedeni rizik likvidnosti, kreditni rizik, kamatni rizik i tržišni rizik. Samo se ne spominje politički rizik, koji je po meni najbitniji kada se ovakvi entiteti osnivaju, zato što je očigledno isključivo nečija politička volja ta koja je najveći rizik za postojanje takve institucije, odnosno za to da li će Fond imati sredstava ili neće. Znate vrlo dobro da je republički budžet ostao dužan više desetina milijardi starom Fondu za razvoj. To nikada više niko nije ni spomenuo. Deo od prihoda od privatizacije je bio namenjen za punjenje tog fonda. Agencija nije nikad ni obračunala koliko tačno Vojvodina treba da dobije po tom osnovu. Sigurno ništa bolje neće biti ni u slučaju ovog novog razvojnog fonda. Sve u svemu, daleko smo od toga da je ekonomski razvoj države prioritet, a ne politička kontrola. Svaka dobra inicijativa na kraju se svede na to da li i koja politička stranka kontroliše određenu instituciju. Ako se već zalažemo za evropske integracije i stalno pričamo o tome, ne možemo dozvoliti da uređenje države i dalje bude srednjevekovno. Stvarno mislim da ne treba da živimo u nekakvom političkom feudalizmu, gde samo vladajuća oligarhija, koja raspolaže ministarstvima sile i ubira porez, posle može da deli resurse onako kako joj se sviđa i da svi građani treba da budu u mogućnosti da njihove sredine, konkretno ja dolazim iz male lokalne samouprave u Vojvodini koja je u izuzetno teškom ekonomskom stanju, da svi mogu na adekvatan način da utiču na razvoj svoje sredine. Postoje sigurno mnoge prakse i unutar te EU. Recimo, Donja Saksonija je suvlasnik "Folksvagena". Svi znamo kakva je to firma. Vlada Vojvodine do skoro nije bila suvlasnik ni zgrade u kojoj se nalazila. Da ne pričam o nekim drugim resursima i institucijama. Ovo što se desilo sa Razvojnom bankom, ponoviću, je samo neki tužan sled događaja koji je očigledno neminovan. Posle odluka Ustavnog suda o nadležnostima, ovo je samo još jedan od vidova pritiska na pokrajinsku administraciju, koja će imati izuzetno velike probleme da održi nadležnosti koje su joj vraćene u zadnjih desetak godina. U svakom slučaju, po meni je ovo bacanje prašine u oči građanima Vojvodine, da bi danas-sutra postojao alibi da kada neko možda bude tražio sredstva iz Fonda za razvoj Republike Srbije moći će da se kaže – vi imate svoj razvojni fond, zbog čega se obraćate Fondu za razvoj Republike Srbije? To ne bi bio prvi put, jer i u prošlosti je to bio slučaj, iako ne može da se poredi nivo sredstava u jednom i u drugom fondu. Konstantno smo slušali priče kako je Vojvodina nekakva lokomotiva ekonomskog razvoja itd. Nekad je bila možda dizel lokomotiva, a sada više nije ni električna, ni dizel, sada je parna lokomotiva. Kakva god da je, sigurno ne može da ide na prazna obećanja i na opiljke, pošto od jedne od razvijenijih regiona unutar bivše Jugoslavije sada smo na poziciji da smo po svim parametrima nerazvijeniji i od Beograda i od uže Srbije. Sve u svemu, LSV ne može da podrži ovakav jedan predlog zakona, s obzirom na to da je ovo jedan truo kompromis koji po nama neće doneti ništa novo. I dalje će biti samo jedna od mnogobrojnih institucija koje će biti pod direktnom kontrolom, odnosno samovoljom onih koji raspolažu političkom moći ovde u Beogradu. Što se tiče ostalih predloga zakona koji su objedinjeni u ovoj tački, to je Sporazum između Vlade Republike Italije i u oblasti energetike i Srbije, mislim da tu postoji mnogo teža problematika, a vezano za elektro-distributivnu mrežu koja je, uprkos tome što je energija iz obnovljivih izvora, danas izuzetno popularna. Nisam siguran da je do sada ulagano dovoljno u mrežu koja može da podrži nove izvore energije. Konkretno znam da postoji, iako bi italijanska strana tu energiju prodavala po povlašćenoj ceni pošto se prodaje zelena energija, problematika kabla, odnosno prenosa te energije ispod Jadrana do Italije, što ne znam da li je uopšte spomenuto u ovom sporazumu. U smislu Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o energetici, verovatno ste videli iz sredstava javnog informisanja, ali ono što nas izuzetno zanima je tretman prema "Elektro-Vojvodini", koja do sada nije imala adekvatnu moć, odnosno rukovodstvo "Elektro-Vojvodine" je bilo u poziciji da, s obzirom da ima najviši stepen naplate i da posluje kao profitabilan deo EPS, i dalje ima problem da kada god neko poželi sredstva mogu jednostavno da se prebaci na centralne račune. To se tako čini već dugi niz godina.
Gospodine Stojšiću, molim vas, to nema apsolutno nikakve veze sa današnjom temom. Molim vas da se vratimo na temu rasprave. Znam da je to vama interesantno, ali to stvarno sa tačkama dnevnog reda nema nikakve veze.
Sve u svemu, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o energetici nas zanima samo u domenu ovoga o čemu sam malopre govorio. Naravno, tu su garancije vezane za JAT i "Srbijagas". Saznajemo takođe iz sredstava javnog informisanja da za JAT postoji nekakva strategija i da će se formirati neki novi JAT, ali stvarno bih želeo da vidim neku fizibiliti studiju koja kaže da je to ekonomski isplativo, jer svi koji iole imaju veze sa tom industrijom apsolutno su sigurni da male avio kompanije, kao što je JAT, ne mogu da opstanu same na tržištu. Čak je sugerisano da se eventualno izvrši neko udruživanje ovde u regionu. Tako da, dok god se ne bude izašlo sa nekom temeljnijom strategijom vezano za JAT, mislim da ćemo ovakve garancije konstantno morati da odobravamo, zato što će i dalje raditi sa velikim gubicima. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima gospodin Pastor. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Želim samo da se osvrnem na neke od onih tema koje su se pojavile u diskusijama većeg broja diskutanata u proteklih dva sata, nešto malo duže od dva sata. Što se tiče, pesničkog pitanja – a šta se desilo u proteklih mesec dana, šta se desilo u proteklih dva meseca, šta se desilo u proteklih godinu dana? Moram da kažem da vam se ja priključujem u postavljanju tog pesničkog pitanja, iako ta pitanja postavljate eventualno meni, moram da kažem da kucate na otvorena vrata jer bih i ja sve to voleo da znam. Isto tako, moram da kažem da mi ovde o tome možemo razgovarati i treba da razgovaramo, jer na taj način ukazujemo na značaj tih pitanja. Ali, mi ta pitanja ovde u ovoj raspravi sigurno nećemo uspeti razjasniti, jer ne raspolažemo sa mehanizmima koji bi nas doveli u situaciju da ustanovimo šta se danas desilo. Ali, svi smo zainteresovani za to da ustanovimo šta se desilo, bez obzira na to ko je doneo pogrešnu odluku, kada je ta pogrešna odluka doneta, koji su bili motivi za donošenje te pogrešne odluke i na sva ostala pitanja vezana za ovo pesničko pitanje. Ponovo moram da kažem da ovo pitanje nije značajno samo sa aspekta Razvojne banke Vojvodine, nego mislim da je interesantno sa aspekta pravljenja reda u društvu generalno. Drugo pitanje koje se pojavljivalo više puta, to je pitanje Razvojnog fonda. Ovo što sada ustanovljavamo ovim zakonom, sa onim o čemu smo ovde razgovarali ima veze samo na taj način da je permutiran naziv od dve reči, ništa drugo. U tom smislu da je Fond za razvoj ulio svoj kapital u Razvojnu banku da bi sada iz Razvojne banke spašavali ostatke te aktive i sa njom bi pokrenuli Razvojni fond koji sad osnivamo ovim zakonom. Kako je moguće, dame i gospodo, da godinama nismo uspeli naći formu za legitimaciju Fonda za razvoj AP Vojvodine? Kako je moguće da onda kada je bio donet Zakon o bankama i finansijskim organizacijama to nije bilo moguće? Kako je moguće kada je bio donet Zakon o Fondu za razvoj Republike Srbije, isto tako nije bilo moguće, a kako je moguće da je sada moguće. To su isto pitanja koja mislim da treba da se postave. Pri čemu u ovoj sferi u suštini se ništa nije promenilo. Što se tiče sistemskih rešenja uređivanja ovih pitanja i ovih odnosa. Ništa se nije promenilo. Što se tiče bankarskog sektora, nažalost od privatizacije bankarskog sektora se ništa nije dobilo, bez obzira na to što je važio generalni princip da od privatizacije 50% privatizacionog prihoda pripada AP Vojvodini. Ali, onda je u jednom momentu nastalo tumačenje, bankarski sektor je specifičan sektor, na tu oblast se ne odnosi taj zakon koji se odnosi na sve ostale oblasti, nego se primenjuje na to jedan drugi zakon i na bazi toga, od toga nama ne pripada ništa. To je isto tako jedan deo naše realnosti. Ono što mene u ovom momentu dame i gospodo dodatno zabrinjava, to je ovo što vidimo što se tiče amandmana koji su i legitimni i legalni. Ali, moram da kažem kako je moguće da govorimo o tome da je ovaj predlog zakona plod zajedničkog rada dveju vlada, pa onda dođemo u situaciju da oni koji sačinjavaju republičku Vladu izbombarduju predlog koji je plod tog zajedničkog rada na način da se čovek jednostavno okreće od čuđenja. Da se tu u osnovi potkopavaju sva rešenja i čovek se ne može oteti utisku da se ovde delimično radi o spašavanju onoga što se može spasiti, a delimično se radi o političkom ponižavanju onoga što treba da se ponizi.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Gospodine predsedniče, uvažena gospođo ministre, poštovani gospodine predsedniče AP Vojvodine, u ime poslaničke grupe NS ću izneti razloge zbog čega su ovi zakoni danas pred nama i naravno reći da će poslanička grupa NS u Danu za glasanje podržati ovaj set zakona. Prvo bih obrazložila izmene i dopune Zakona o energetici. Smatram da je cilj izmena i dopuna ovog zakona da država povede više računa o energetskom potencijalu koji ima. Imamo prirodne resurse i treba da ih iskoristimo za izgradnju obnovljivih izvora energija i zbog toga smatramo da izmenama i dopunama ovog zakona država u stvari vraća kontrolu nad prirodnim resursima i uređuje dobijanje dozvola na način koji omogućava pravnu kontrolu svim zainteresovanim licima. Sada bih ukratko u nekoliko tačaka obrazložila manjkavosti postojećeg i važećeg Zakona o energetici. Smatram da su osnovni problemi koji su proizašli iz dosadašnjeg Zakona o energetici bili u tome što svi oni koji su dobijali energetske dozvole, zapravo nisu imali nikakav rok niti obavezu da započnu bilo kakve pravne ili faktičke radnje u smislu u vezi sa sticanjem dozvole, propisane zakonom u oblasti građevinarstva, a samim tim niti da uđu u neku realizaciju elektro-energetskog projekta. Drugo, smatram da postojeći zakon nije predvideo nikakvu sankciju, odnosno mogućnost da ministarstvo po zakonu oduzme izdatu energetsku dozvolu. Znači, ukoliko država nema kontrolu nad dozvolom, nema kontrolu ni nad prirodnim resursima. Treće, po važećem Pravilniku o uslovima za izdavanje energetske dozvole prihvatljiva je bila pravno neobavezujuća izjava banke da će pratiti investitora u izgradnji energetskog objekta. To su znači razlozi zbog čega poslanička grupa NS smatra nužnim ove izmene i dopune Zakona o energetici. Dobro je što zakon u svom članu 4. uređuje, odnosno eliminiše sve mešetare, sve neozbiljne investitore i ostavlja prostor realno zainteresovanim licima da ulažu u ovu oblast. Zatim, novim rešenjem u Pravilniku biće propisano da postoji čvrsta garancija banke koja će pratiti investitora i takođe eliminiše se mogućnost da se saglasnost prenese na treće lice što je do sada bilo moguće. Smatram da je sa aspekta pravne sigurnosti jako dobro što je članom 9. predviđeno da se energetske dozvole i saglasnosti izdate do dana stupanja na snagu ovih izmena i dopuna zakona ostaju na snazi, a što se izmenama i dopunama ovog zakona daje rok od 60 dana da njihovi imaoci obaveste nadležno ministarstvo preuzetim radnjama za pokretanje postupka za dobijanje lokacijske, odnosno građevinske dozvole. U vezi sa ovim želim da iznesem i podatak da je u periodu od prethodne dve kalendarske godine ministarstvo, kao što je i ministarka rekla, izdalo 63 energetske dozvole za izgradnju hidroelektrana snage jedan megavat i više kao i određen broj saglasnosti za izgradnju hidroelektrana snage do jedan megavat, ali da je pozitivan efekat na iskorišćenost hidroenergetskog potencijala zanemarljiv upravo iz razloga što je rok važenja ovih dozvola neograničen. Što se tiče sporazuma koji Srbija ima sa Italijom, ja bih ovaj sporazum pozdravila i ministarka je rekla da smo postigli cenu od 155 evra po megavatu. Sada u trenutku kada je ta cena kolebljiva i može da varira na tržištu, mislim da je dobra cena i da će ovim sporazumom EPS povećati tri i po puta svoje prihode. Što se tiče Predloga zakona o razvojnom fondu AP Vojvodine, potpuno je tačno da, s obzirom na gubitak, koji je imala Razvojna banka Vojvodine, nije bilo drugog način, nego da se na ovaj način spasi situacija. Mislim da je bilo potpuno nerealno da se na bilo koji način dokapitalizuje Razvojna banka Vojvodine, s obzirom da ima 75% nenaplativih kredita. Vi ste, gospodine Pastor, rekli da mi ovde iznosimo stavove o tome. Ja u ime poslaničke grupe Nove Srbije, tražim i odgovornost svih onih koji su doveli celu banku u ovu situaciju. Što se tiče zaduživanja naših javnih preduzeća, ovom prilikom bih samo želela da ponovim ono što je rekla potpredsednica Grubješić, da je ovo samo realizacija prethodnog zakona o budžetu i da je to nešto što je praktično moralo da se sada izglasa. Verujem da će se u 2013. godini još snažnije i jače nastaviti sa finansijskom konsolidacijom i da će biti preduzete konkretne mere, kada je u pitanju restrukturiranje javnih preduzeća. Na to dugo čeka javnost Srbije. Dakle, još jednom želim da kažem da će poslanička grupa Nova Srbija, podržati ovaj set zakona u danu za glasanje. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić. Izvolite.
Poštovani predsedniče, uvažena ministarko, gospodine Pastor, ne postoji razumno objašnjenje za spajanje ovih sedam tačaka, pa će i Demokratska stranka i svi poslanici u vrlo kratkom vremenu raspravljati o sedam vrlo važnih zakonskih, odnosno vrlo važnih akata. Ne znam, ne razumem tu hitnost, premda smo takođe imali i jako lošu praksu sa vašim hitnostima. Kada se radi o Zakonu o razvojnom fondu AP Vojvodine, zapravo radi se o jednoj neophodnoj komunikaciji dva nivoa vlasti, koja je kompromisno dala rezultat, kao jedan razvojni fond i taj razvojni fond će zapravo biti generator razvojnih politika AP Vojvodine. Mi ga smatramo svrsishodnim i dobrim za građane Vojvodine i zato ćemo podržati Zakon o razvojnom fondu autonomne pokrajine. Za razliku od ovog zakona, neprihvatljiv je, gospođo Mihajlović, način na koji donosimo Zakon o energetici, izmene ili dopune ovako važnog sistemskog zakona, koji stoji u redu najvažnijih zakona svake države. Nije postojala javna rasprava o izmenama i dopunama ovog zakona. Najmanje izmene i dopune sistemskih zakona, moraju da prođu javnu raspravu na kojima ćete prosto pružiti priliku strukovnim udruženjima. Morate pružiti priliku i nevladinim organizacijama, Srbija ima sjajan i odličan nevladin sektor u oblasti energetike. Morate im pružiti priliku da vam ukažu na njihove primedbe. Oni imaju svoje primedbe, ali nemaju gde da kažu. Mora, gospođo Mihajlović, da postoji komunikacija, ta veza između onih koji zakone predlažu i pišu, sa onima kojih se ti zakoni tiču. Javna rasprava je odlična prilika da se ta komunikacija uspostavi, pa i po najmanjim izmenama i dopunama ovako važnog zakona. Međutim, ukidanje javne rasprave je, koliko vidim tendencija ove Vlade. Donećete jedan poslovnik o radu Vlade, u kojem želite da ukinete javne rasprave na zakone koji ulaze po hitnom postupku. Ukidate jedan od osnovnih demokratskih principa i odlika demokratskih vlasti. Imam jedan bolji predlog, ukinite demokratiju. Uvedite diktaturu i pod tim kišobranom možete da uradite sve što želite, pa i da u jednom vrlo važnom preduzeću u oblasti energetike "Kolubari", postavite i nekoga čija je jedina referenca to što se razume u ćumur. Ovaj zakon je Vlada usvojila u četvrtak. Preko noći je došao na dnevni red Skupštine, a biće, odnosno stupiće na snagu jedan dan nakon objavljivanja, sa obrazloženjem, da je za energetske resurse i potencijale svaki dan važan. To je tačno. Za energetske resurse, svaki dan je važan. Šta ste radili u proteklih šest meseci? Jurili ste energetsku mafiju. Svakodnevno ste nam saopštavali spoznaje o energetskim tajkunima, bavili ste se neposkupljenjima i poskupljenjima struje u septembru, oktobru, novembru i decembru, a julu ste znali da će struja poskupeti u februaru. Tada vam nisu bili važni obnovljivi izvori energije, energetski resursi. Uložili smo amandmane, ali mislimo da je najsvrsishodnije da povučete ovaj zakon sa dnevnog reda, da ga stavite na jednu širu javnu raspravu. Pozovite one kojima ovim zakonom uzimate energetske dozvole. Da se razumemo, nisam protiv oduzimanja energetskih dozvola, ali pitajte investitore, zašto te investicije stoje? Da li su oni krivci? Da li su odustali od investicija ili je zapravo usko grlo u nekoj administraciji, preobimnoj administraciji, koja je često kamen spoticanja u realizaciji investicija u oblasti energetike? Nema dovoljno snage, gospođo Mihajlović, ni u vašem ministarstvu, nije ga bilo ni u prethodnom ministarstvu da se reformiše onaj deo energetskog sektora, mislim na administraciju, koja je često usko grlo, i zato prebacujete odgovornost na investitore. Mislim da je najsvrsishodnije ovaj predlog da se povuče, jer se čak izmene i dopune Zakona o energetici moraju bolje planirati, baviti se dugo energetikom. Znate da je istorija odnosa zemalja koje imaju ozbiljne količine ili velike količine energenata, oko kojih se kolokvijalno rečeno vrte svetske finansije, sa zemljama koje te energente uvoze, znate kakva je bila istorija tih odnosa, odnosno bila je takva da budućnost moramo mnogo ozbiljnije da planiramo. Nije tajna da je energija u vrhu diplomatskih tema, međunarodnih odnosa. Nije tajna da su se zbog energije vodili ratovi, sklapala primirja. Energija je i danas osnov različitih sukoba, danas koncepcijskih na sreću. U Americi je energetika tema podele republikanaca i demokrata. To je tema koja je zapravo, najdublja podeljenost se pokazuje na energetici, trošenju i proizvodnji energije, i znate i obnovljivih izvora energije. Evropska unija je svom evropskom energetskom projektu obezbedila četiri milijarde za 59 projekata, koji moraju da podržavaju tri osnovna principa – bezbednosti,klimatskih promena, ekonomskog razvoja. Ovo vam govorim i ukazujem na ono što već znate, na važnost ove teme, a vi ste u dva dana doneli izmene i dopune jednog ovako važnog sistemskog zakona. Srbija, energetski je visoko zavisna. To je tema bezbednosne politike, energija je tema socijalne politike, energija je tema ekonomske politike, energija je šansa za ekonomski razvoj Srbije. Zeleni poslovi, šansa za zaposlenje, zato smo i pristupili 2006. evropskoj energetskoj zajednici. Po tom ugovoru proističu i neke obaveze koje vi ovim izmenama i dopunama kršite. Energetska politika zemlje se donosi u saglasje i Evropske komisije i energetske evropske zajednice. Niste nam pokazali da imate bilo kakvo mišljenje. Niste, iako mašete nekim papirima, niste nam pokazali da imate pozitivne komentare bilo kog tela Evropske komisije, pa i Kancelarije. Vrlo je važno, ali mislim da ne možete da dobijete pozitivne komentare na zakon ili izmene i dopune zakona, koje u sebi sadrže retroaktivnost. Vi ćete zapravo ovim zakonom uvesti nova pravila za ljude koji su već investirali svoj novac. To nije sistem, to je ad hok politika koju može da menja svaka nova vlada. Tako se ne gradi sistem. Zato ne možemo da podržimo ovakav jedan zakon. Nova vlada – nova pravila, donesete nove zakone, ukinete one stare, a investitori u čudu i prebacite odgovornost na njih. To nije sistem. Zato nećete dobiti podršku. Povucite ovaj predlog. Možemo da organizujemo i zajedno javnu raspravu. Imaćete u nama partnere za ozbiljnu javnu raspravu, da zajedno gradimo energetski sistem, ali na ovakav način vi ne možete da dobijete podršku za izmene i dopune ovakvog jednog zakona. Kasnije ćemo govoriti mnogo konkretnije o ovom zakonu, ali sada poruka – ne možemo da podržimo ovakav zakon zbog načina na koji donosite ove izmene i dopune.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović.
Uopšte nisam očekivala da ćete da podržite ovakav zakon zbog toga što sve ono što ste ostavili u energetskom sektoru dok ste vodili Vladu prethodnih godina govori u prilog tome da vi u stvari niste za red i rad i to je skroz jasno. Vezano za tu javnu raspravu, da ponovim ponovo, ne zbog vas, pošto vi znate, jer sam ja to rekla i bili ste u sali, ali zbog građana Srbije, 10. decembra 2012. godine bila je javna rasprava u Privrednoj komori Srbije i odmah da vam kažem još jednu stvar, sve ono što se u ovom ministarstvu uradilo prethodna četiri meseca bilo je na javnoj raspravi, iako to nije bila ni naša obaveza po zakonu. Tu sada pominjem i neke nove uredbe koje su takođe bile na raspravi, tu pominjem i Zakon o energetskoj efikasnosti koji je još uvek na raspravi i koji je detaljan i veliki zakon. Prema tome, sve šta radi ovo ministarstvo, ne samo da je pregledno i transparentno, verujem da to može i da smeta, zato što se sada vidi šta se radilo, odnosno šta se nije radilo, a sada se vidi šta može da se radi. Kada govorite o sistemskom zakonu i o tome da se menja preko noći, ne mogu da se složim sa tim, zato što kao što sam pomenula prethodno, ovo nije promena sistemska unutar zakona, nego popunjavanje određenih pravnih praznina. Nama je u interesu mnogo više da se ovde i radi i gradi, da dolaze investitori. Očito da zbog pravnih praznina koje su postojale u zakonu, na žalost, ti investitori su imali dozvole, a nisu radili i mnogo toga se radilo, da ne govorimo više o tome. Mi pokušavamo na ovaj način da ograničimo, obavežemo investitora, da ima obavezu da, kada dobije dozvolu ili saglasnost mora nešto i da uradi u tom smeru. Sa druge strane, Ministarstvo energetike će pomoći svakom investitoru koji bude dobio energetsku dozvolu ili saglasnost da što pre dođe do ostalih dozvola, jer je to jedini način da se ovde što pre iskoristi taj potencijal od novijih izvora, a kao što ste vi pomenuli, energetika je toliko važna, da mi postajemo energetski bezbedna država. Mi smo sada neto uvoznik energije tek u 36% u odnosu na potrebnu energiju. Kada pominjete te razne mafije, da, i te kako se radi, to je paralelan proces, nismo se mi samo time bavili, jer toga je bilo, nego smo se uporedo bavili kako da promenimo i popunimo te praznine, odnosno da onemogućimo da iko iskoristi ili da uspori našu energetsku politiku i razvoj koji želimo, a paralelno sa tim, naravno, da onaj ko nije radio svoj posao, namerno ili slučajno ili onaj ko nije želeo da obavi određene stvari, mora da snosi posledice za to. Na dalje, kada ste pomenuli Evropsku komisiju i da ove izmene i dopune zakona nemaju mišljenje Evropske komisije, ponavljam ponovo, nije potrebno mišljenje Evropske komisije, potrebno je mišljenje Kancelarije za evropske integracije, koje je ministarstvo dobilo kao pozitivno mišljenje vezano za ove izmene i dopune i ne samo mišljenje Kancelarije i još nekih drugih ministarstava, pa ne bi se moglo naći na Vladi i ne bi moglo da bude usvojeno da ne postoji pozitivno mišljenje Kancelarije za evropske integracije. To je procedura. To mišljenje postoji. Da li zaista mislite da se išta u ovom ministarstvu koje se obavezalo i kao članica energetske zajednice zemalja jugoistočne Evrope, da ispunjava određene i da se priprema za ispunjavanje određenih direktiva, da ćemo mi išta da uradimo, što će nam skratiti taj put? Grešite. Ako ste videli na šta smo se obavezali, možda pre dve ili tri nedelje u Budvi, vezano takođe za direktive, onda vam je potpuno jasno da je naš put tu potpuno jasan. Nama je u interesu da poštujemo direktive EU iz oblasti energetike, jer je to takođe jedan od načina da budemo malo brži u onome što se zove realizacija energetske politike, pa moram da vas zamolim da pokušamo da pričamo samo o činjenicama, i da li treba pet puta da kažem da je bila javna rasprava, šta treba, čime se to dokazuje? Ako ćete vi pet puta da pitate istu stvar, dakle, 10. decembra 2012. godine, sa kakvim pravom govorite da nema javnih rasprava svih zakona, uredbi, pravilnika koje ministarstvo radi? Niste u pravu, zato što je sve na javnoj raspravi, zato što se između ostalog i na tom čuvenom sajtu nalaze svi pravilnici. Danas je stavljena uredba vezana za električnu energiju. Mogu da prihvatim neke stvari da smatrate da smo možda previše brzo ili sporo nešto uradili, ali da nema javne rasprave, to ne mogu da prihvatim. To prosto nije istina.
Replika, Dejan Nikolić.
Nije, gospođo Mihajlović, ozbiljna javna rasprava ona kada na nju pozovete one koje vi želite. Nisam govorio da nije bilo javne rasprave, već nije bilo ozbiljne javne rasprave. Drugo, ko je vodio sistem energetike, odnosno iz Ministarstva energetike u prošlom mandatu, govorite da su loše radili. Toliko su loše radili, da ste ih uzeli za koalicione partnere. Govorite da nije moguće da donesemo zakon bez saglasja Evropske komisije Narodna banka. Smanjili ste kreditni rejting Srbije, vratili ste posle deset dana u parlament, zato što ste dobili određene kritike Evropske komisije, jer ste prethodni zakon, u parlament došli sa prethodnim zakonom, bez saglasja Evropske komisije, moguće je i zato izražavam određene sumnje. Kažete da nemate obavezu da držite javne rasprave, jer su ovo izmene i dopune, jedan samo mali deo energetskog sektora i energetskih zakona i to čak mali deo automobila, ali je vrlo važan i o njemu se mora brinuti. Ovo je vrlo važan deo energetskog sektora, energetskih zakona i bitna je javna rasprava, jer postoje relevantne, referentne, nevladine organizacije koje žele da vam ukaže na primedbe. Zato treba držati javne rasprave, ali ne na način da pozovete onoga koga želite. Niste ukazali, čudno, na to da će se promeniti pravila za one investitore koji su već uložili svoja sredstva, to je loša poruka investitorima, to nije sistem, to je ad hok politika i zato nećemo podržati ovaj zakon.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović.
Samo mala dopuna, javne rasprave su održane, održavaju se i po onim uredbama ili pravilnicima za koje ne postoji obaveza da se drže. Druga stvar, pored relevantnih institucija koje vi pominjete, mi smo članove nekih delova Predloga zakona izmene Zakona o energetici, radili sa Savezom energetičara. Prema tome, nemojte da govorite stvari koje ne znate, nego se prethodno raspitajte, informišite, zbog toga što na ovaj način prosto obmanjujete javnost. Vi i ja možemo da razgovaramo nasamo i možemo da govorimo jedan drugome šta god hoćemo, ali javnost Srbije mora da zna da to što ste vi sada rekli nije tačno. Dakle, javne rasprave i sve što radi Ministarstvo energetike je pregledno i jasno. Javna rasprava o ovom zakonu je postojala. Svi koji se bave energetikom su na javnu raspravu bili pozvani, a takođe smo i određene članove, ponavljam, radili sa Savezom energetičara Srbije koja je relevantna institucija.
Po Poslovniku, gospodin Stefanović.
Samo Poslovnik, član 107. Gospodine predsedniče, ja vas molim, moguće je da smo umorni i nervozni, predstavnici Vlade ipak ne bi smeli sebi da dopuste, a vi da im dozvolite da se ovako direktno obraćaju poslanicima sa podignutim tonom glasa, obmanjujete, da ne kažem, lažete narod, nemate pojma, ne znate šta govorite, hajde da ukrstimo argumente, ako ih imamo, a ne da se koriste takve kvalifikacije. Hvala.
Pretpostavljam da ste u pravu vezano za to da su svi već po malo umorni, a ja se slažem da treba da zamolim sve učesnike u raspravi da ipak koristimo termine koji su primereni i molim sve da se toga pridržavamo, kako bi ova rasprava, kao što je do sada, tekla u skladu sa dnevnim redom i hvala svima što ćete to poštovati. Replika, gospodin Nikolić.
Možda ja za razliku od vas poštujem to što znate i imate određeno znanje u ovoj oblasti, ali ne dozvoljavam da zadržite pravo da znate sve i da niko drugi ne zna. Nemate pravo na to, nemate odgovor na pitanje da li se investitorima koji su već uložili svoja sredstva, svoje pare u energetski sektor, menjaju pravila, bez obzira da li zadržavaju jedan ili drugi deo, da li menjate pravila u pola investicije? Menjate pravila, ne gradite sistem, odbijate investitore i zato je ovaj zakon loš.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović.
Gospodine Nikoliću, niste čitali pažljivo ni zakon, ni obrazloženje. Mnogo mi je žao zbog toga zato što sada zadržavamo sve ostale, ali ja ću da vam to objasnim još jedanput. Dakle, oni koji su uložili i imaju dozvole svakako da nastavljaju po tim dozvolama, ali isto tako nemaju pravo da kada za tri, odnosno tri plus jednu godinu ne završe to što je planirano da završe, nemaju više prava koja su imali po prethodnom zakonu, odnosno po postojećem zakonu, da produže, da traže produženje, a da nisu ništa uradili. Znači, odgovorila sam vam na to pitanje. Ako vi mislite da treba da im ponovo produžavamo dozvolu, a da oni za te tri godine ne urade ništa, onda ne bih rekla da mi teramo investitore, nego bih rekla da pokušavate da na taj način vi oterate investitore. Valjda imamo svi zajednički cilj ovde, a to je da investitora bude. Moraju da imaju određene obaveze. Do sada, po Zakonu energetici, nisu imali nikakvu obavezu i čim dobiju saglasnost koja traje neograničeno, po postojećem zakonu je trajala neograničeno, ili, recimo, energetsku dozvolu na tri godine, nakon tri godine ne moraju ništa da urade, daju ponovo zahtev za energetsku dozvolu, dobiju tu energetsku dozvolu na tri godine, a rezultat je da Srbija ima 19 malih hidroelektrana, a 198 saglasnosti, 63 energetske dozvole. Složićete da to nije u redu. To je ono što se menja.
Reč ima gospodin Nikolić, replika. Izvolite.
Ovo su ozbiljne optužbe na račun bivšeg ministra, pa očekujemo da i od njega čujemo neke odgovore. Jeste govorili i sve ono što ste rekli može biti loše, ali onda možemo da dobijemo odgovore od bivšeg ministra koji sedi ovde. Koliko je potrebno da dobijete dozvolu da izgradite jednu mini hidroelektranu? Koliko vremena je potrebno? Koliko je potrebno vremena da izgradite jedan vetropark? Tu je problem, gospođo ministarka. Tu je sistemski problem, administracija za koju nemate snage da reformišete. Onog trenutka kada dođete sa takvim zakonom, dobićete podršku. hvala.
Reč ima Zorana Mihajlović. Izvolite.
Ja više neću odgovarati, ali, prosto, samo jedna stvar. Da podsetim, stožer prethodne vlade je bila DS. To znači da kao što je sada SNS stožer Vlade, dakle, vrlo smo odgovorni za ono što radimo, tako ste i vi isto tako bili stožer prethodne vlade i vrlo ste odgovorni za sve one odluke koje je Vlada donosila ili nije donosila. Kada govorite o administraciji, slažem se, jedna od prvih stvari koju je Ministarstvo energetike pokrenulo jeste da, umesto dve godine, koliko je nekome potrebno da se pozabavi upravo iskorišćenjem obnovljivih izvora energije i 27 raznih dozvola koje su potrebne da biste dobili od ministarstava, javnih preduzeća, lokalnih samouprava, itd, mi pokušamo da to smanjimo na pet do sedam. To je ono što ćemo svakako uraditi. Sada vam to najavljujem, iako sam to najavila pre dva, tri meseca, što se takođe zna, tako da se slažem da je administracija ozbiljan problem, ali nije napravila ova vlada i nije napravilo ovo ministarstvo, nego prethodna i prethodne vlade, gde ste upravo stožer, podsećam još jedanput, bili vi kao DS. Mi ćemo to da ispravimo i to će izgledati potpuno drugačije i nadam se da, na sreću na svih onih koji žele da ulažu u energetski sektor Srbije, neće se više desiti da ovde nema investicija u energetici, a svi znamo da ima potencijala. Neko je odgovoran za to. Za to nije odgovorna SNS. Za to je odgovoran onaj ko je bio stožer u prethodnoj vladi, a to ste vi.
Reč ima gospodin Stefanović. Izvolite.
Hvala vam, ministarka, puno na pouci o stožerima. Dakle, da mi više ne gubimo mnogo vremena ove vaše male stožere napadajući, već da se lepo za sve što radi gospodin Dinkić, za sve što radi gospodin Dačić, za sve što rade ovi vaši stožerčići, da se mi lepo vama obratimo. Samo, imate tu jedan problem. Vaši poslanici ovde uporno objašnjavaju u ovoj sali da nije to ista stvar kada kažete SNS i ostalima koji čine ovu vlast, a mi se ubismo ovde objašnjavajući da ste vi nama, gospodo, svi vlast. Hvala vam što ste sada objasnili, pa da znamo ko je stožer za sve ono što ne valja u ovoj zemlji.
Pravo na repliku, gospodin Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svega i svačega sam se naslušao. Ponovo se vraćamo na neke priče koje su ispričane i koje su dokazane više puta, da nisu utemeljene na činjenicama i da postoje određene osnove. Čuo sam čak da je zbog Zakona o NBS Srbiji pao kreditni rejting, a kreditni rejting je pao zbog zaduženja koji je napravila Vlada Republike Srbije, koju je predvodio Mirko Cvetković. Sada raspravljamo oko investitora i raspravljamo oko dozvola, pa me interesuje da li iza tih investitora, recimo, stoji bivši direktor NIS, gospodin Dimitrije Vukčević, pa me isto tako interesuje da li iza tih investitora, koje toliko branite, stoji bivši ministar energetike Goran Novaković? Interesuje me da li iza tih investitora stoji i bivši ministar energetike i bivši guverner Narodne banke, odnosno da li stoji i njena sestra iza gospođe Kori Udovički? Koga vi branite? Stranačke kolege? Dozvole koje su dobijali na osnovu političke pripadnosti i monopola? Ništa više. Vi ste čudite kako su izdate tolike dozvole, a ništa nije urađeno. Pa trguje se sa dozvolama i sa firmama i kako god hoćete. Gospodo iz DS, kako ste vodili, pokazali ste. Više puta sam vam rekao da ste vi vašu priliku imali i niste je iskoristili. Budite sigurni da mi našu nećemo da propustimo.
Reč ima gospodin Stefanović. Izvolite.
Zaista ću probati kratko. Koliko znam, "Gasprom" je od Novakovića kupio to o čemu govorite, a i te vetroparkove. Možete odmah sa ruskim partnerom u Sočiju ili u Moskvi da raspravite taj problem. Što se tiče ovog ostalog što ste rekli, dao sam jedan politički stav, gospodine Arsiću, samo ne vidim taj žuti pečat koji spominjete po tim ljudima. Nekako ga slabo uočavam. Ako ga nadležni organi vide u vezi sa određenom partijom, pa i da vas razumemo, ali i vi i ja se dobro razumemo. Ako je neko neku grešku napravio ili krivično delo, ne daj Bože, pa imate potpredsednika Vlade koji će nesumnjivo to istražiti. Pokušajte da ne hodate po toj tankoj liniji kojoj prečesto prilazite, da pokušate jednu najveću opozicionu stranku, koja je dobila manje od vas 1% na izborima, setite se toga, nemojte nas da gledate u oči i da pokušate da nas kriminalizujete. Nekoliko puta sam vas to zamolio. To je jako nezgodna tema. Ž Stožeri ove vlade su bili stožeri nekih vlada 90-ih godina. Nemojte da krenemo da vadimo sada knjige starostavne, da vidimo šta je sve uništeno tih godina, gospodine Arsiću. Nemojte tako. Nije to dobro za građane. Oni nemaju ništa od toga. Nemaju koristi. Dajte da ovo što sada radimo da probamo da napravimo boljim. Mi smo samo na to ukazali. Ništa drugo od toga. Drago nam je da je i ministarka ovde posle određenih intervencija nastupila krajnje konstruktivno. Dakle, ono što je SNS naučila, vidite da može. Vidite da može lepo, civilizovano, evropski. Hvala vam što ste to shvatili.
Narodni poslanik Veroljub Arsić, pravo na repliku.
Sve je to lepo rečeno i pomirljivim tonom, ali ne dobih odgovore ko stoji iza tih investitora. Ako su to ministri za koje ste vi glasali, ako su to guverneri za koje ste vi glasali, pa valjda se i međusobno poznajete. U tome jeste poenta. Ako hoćete nekoga da branite, nemamo ništa protiv. Investitore? Hajde da branimo investitora, ali da vidimo šta su to zaista oni investirali, šta jesu, a ko drugi stoji iza tih investitora kojima niko oči nije video.O tome se radi.
Reč ima narodni poslanik Jelena Travar Miljević. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, poštovana predstavnice Vlade, sebi ću dozvoliti da večeras govorim samo o Predlogu zakona o Razvojnom fondu AP Vojvodine. Ono što bih na samom početku rekla je da upravo Predlog ovog zakona ukazuje da su Mlađan Dinkić i URS bili u pravu kada su govorili o besmislenosti dokapitalizacije Razvojne banke Vojvodine. Ako je svrha osnivanja fonda da se ravnomerno razvija čitava Vojvodina, svako selo, svaki grad, a ne samo Novi Sad, nema razloga da mi ne podržimo Predlog zakona koji je upućen od Skupštine AP Vojvodine. U članu 4. to jeste definisano. Ono što bih pohvalila je upravo i definisanje razvoja poljoprivrede. Bez obzira na činjenicu da Vojvodina ima svoj Fond za razvoj poljoprivredei, koliko sam upoznata, on dobro radi. Mislimda je dobro kada se uvidi šta je to što predstavlja razvojnnu granu Vojvodine. Ono što predstav lja neku zabrinutost jeste da se iz dosadašnjeg delovanja pkrajinske Vlade ne može biti siguran da postoji ta namera o ravnomernom razvoju. Verujte, jako je teško kada vidite da jedan deo Vojvodine sija, a da sa druge strane postoje sela bez sistemski rešenog snabdevanja vodom, bez kanalizacione mreže, bez staza i puteva, da postoje opštine koje nemaju ni projektno-tehničku dokumentaciju za opremanje industrijskih zona, a kamoli industrijske zone. Mislim da je potupno opravdana moja zabrinutost po pitanju Vojvodine, koja je nekada predstavljala okosnicu razvoja države, a danas više nemamo ni sliku o tome. Zabrinjavajuće je što je Vojvodina prošle godine imala niži BDP po glavi stanovnika od republičog proseka. Stalno se sluša kuknjava na Beograd, a za to vreme Vlada Vojvodine nije ništa učinila da poboljša položaj pokrajine. Mislim da probleme treba rešavati na terenu, treba rešavati u razgovoru, u jednom realnom životu, a ne medijskim nastupima. Zaista se nadam da Predlog zakona o razvojnom fondu AP Vojvodine nije još jedan marketinški trik pokrajinske Vlade i da se niko više neće baviti stvaranjem paralelne realnosti u Vojvodini i Srbiji, jer vođenje države i pokrajine, odnosno jednog regiona, nije marketing. Jasan je pokazatelj da u prethodnom periodu nije postojao dijalog, jer dok je jedna stranka, odnosno DS i njeni kadrovi imali apsolutnu vlast i u pokrajini i u republici, to nije bilo tako, a upravo Predlog ovog zakona i prethodni predlozi o kojima se razgovaralo u ovom parlamentu jesu jedan vid svedočenja o dijalogu koji se vodio u institucijama. Hteo to neko da prizna ili ne, ova vlada, ministar Mlađan Dinkić jesu ti koji su uspostavili dijalog u rešavanju određenih problema i podrške da se prevaziđu određene situacije na pokrajinskom nivou. Imam posebnu želju i potrebu da još jednom pohvalim čin vođenja dijaloga u institucijama, jer je upravo to jedan od osnovnih načina da vratimo poverenje u iste. Sistem je nešto što se gradi, a insitucije su osnovne poluge jednog sistema u ozbiljnim državama. Ono što svakako treba pohvaliti je napor koji je doveo do dogovora između Vlade Republike Srbije i Vlade AP Vojvodine, uz podršku NBS na jedan zajednički korak koji je optimalan za deponente i sve klijente banke, ono što je najvažnije, najjeftinije za građane Srbije i budžet Republike Srbije i AP Vojvodine, a ujedno je i preduslov za stabilnost finansijskog tržišta. Po ostvarenom dogovoru, aktiva i pasiva "Razvojne banke Vojvodine" biće preneti na onu banku koja ponudi najbolje uslove, a reč je o blizu 110 miliona evra osiguranih i oko 100 miliona neosiguranih depozita, odnosno oko 80 hiljada deponenata. Precizno je da se za iznos neosiguranih depozita, koji nije porkriven kvalitetnom aktivom banke u iznosu od oko 70 miliona evra emituju petogodišnje obveznice, od kojih će AP Vojvodina emitovati 78,11%, a Republika Srbija preostalih 21,89% i to je upravo onaj osnivački ulog koji se spominje u Predlogu ovog zakona. Takođe, u razvojni fond biće prenet deo aktive, pre svega kreditni portfolio pravnih lica i stalna imovina "Razvojne banke Vojvodine". Naravno, ne mogu a da ne podsetim da je "Razvojna banka Vojvodine" nastala iz "Metals banke", a prva vidljiva dubioza bila je sredinom 2009. godine, kada je NBS u pomenutu banku uvela prinudnu upravu. Pored sumnjive prošlosti, pokrajinska Vlada odlučila je da spasava banku i po osnovu dokapitalizacije postala je vlasnik oko 62% kapitala. Ukupno je od maja 2010. godine, kada je preimenovana u razvojnu, u nju upumpano oko 13 milijardi dinara. Pre dogovora sa Republikom, bilo je najavljeno da će Vlada AP Vojvodine izdovjiti novih 15 milijardi dinara, ali se tome usprotivila NBS, Ministarstvo finansija i sama Vlada Republike Srbije. Kada govorimo o samom Predlogu zakona, mi jesmo podneli par amandmana, ali sa željom da unapredimo i poboljšamo tekst predloženog zakona. Složićemo se, to je jedan od institucionalnih mehanizama kada se razgovara o predlogu jednog zakona.Podneli smo amandman, npr. na član 5. koji kaže – razvojni fond može imati svoje organizacione jedinice. Ovim amandmanom predlažemo da se ugovorom o osnivanju razvojnog fonda AP Vojvodine odredi broj organizacionih jedinica. Ne vidim ništa sporno u tom amandmanu. Takođe, u članu 8. kojim se dodaje novi stav, radi preciznijeg uređenja sadržine godišnjeg programa rada razvojnog fonda, kao i termin za njegovo podnošenje. Taj amandman kaže da ga treba uraditi do 15. decembra tekuće godine za narednu godinu. Isto tako, recimo, u članu 14, da se najmanje jednom godišnje podnosi izveštaj, uz mogućnost da se taj izveštaj i nadzor vrši češće na predlog ili zahtev jednog od osnivača. Mislim da ćemo o amandmanima imati prilike da razgovaramo tokom rasprave u pojedinostima. Ponoviću još jednom, ako ovaj predlog zakona stvarno treba da dovede do ravnomernog regionalnog razvoja, mi nemamo razloga da ga ne podržimo, jer verujem da nije isti život u malim pograničnim opštinama koje od popisnog ciklusa do popisnog ciklusa gube i više od 10%, 15% stanovništva. Verujem da će isto tako postojati sluh da možda za najnerazvijenije stanovnike najnerazvijenijih sredina budu možda povoljniji kreditni uslovi, manja kamata. To je nešto o čemu će se razmišljati na pokrajinskom nivou, u Skupštini, nadzorno telo itd, razgovaraće o tome jer postoje mehanizmi koji su predloženi u ovom zakonu. Naravno, ponoviću još jednom. Dobro je kada se shvati da poljoprivreda jeste suštinski jedna od grana koja je važna u Vojvodini. Kada se to unese i u ovaj fond, iako već postoji fond koji dobro radi, i zaista misleći i verujući da će ovo dovesti do ravnomernog regionalnog razvoja, da će svi moji sugrađani i sugrađanke u Vojvodini jednog dana imati opremljene industrijske zone kako bi investitori mogli da dođu, pregovaraju, razgovaraju i započnu nešto da rade, da će svi moji sugrađani imati adekvatno snabdevanje vode i kanalizacione mreže i da ćemo stvarno postati ponovo ono što smo nekada bili ne samo u priči, nego upravo onaj razvojni motor, da će jednoga dana svi građani Srbije imati priliku za nešto drukčije, bolje, odnosno jednake prilike. Naglašavam da ćemo mi ovaj zakon podržati u danu za glasanje. Hvala.
Gospodine Pastor, izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, mene je sramota što moram da reagujem, ali moram da reagujem zbog toga što ste vi dovedeni u situaciju da ste sve ovo što govorili morali da kažete. Dok ste prelazili cenzus na izborima za pokrajinsku Skupštinu, u proteklih 12 godina, vi ste bili deo iste te parlamentarne većine izvršne vlasti koju sada napadate. Mislim da je potpuno nečasno izgovarati sve one rečenice koje ste izgovarali ovde, u najmanju ruku zbog toga što one nisu istinite, ili su bar uopštavajućeg karaktera. Iz tog razloga mislim da su paušalne. Mislim da nije moguće u ovoj raspravi pokrajinsku vladu permanentno oslovljavati kao neodgovornu vladu. Možda je ona neodgovorna u protekla četiri meseca, ali ste vi te neodgovorne vlade bili član u proteklih 12 godina, kada smo zajednički radili i na projektima vodovoda i na projektima industrijskih zona i na svim ostalim stvarima. Što se tiče amandmana, rekao sam i sada želim da ponovim, ti amandmani su potpuno legitimni, ali ako imamo dogovor između dveju vlada, ako u tom dogovoru učestvuje ministar finansija, ako se dogovor kreira tako što se tekstualno usaglašava predlog koji ide na Skupštinu, kao ispred ovlašćenog predlagača koji dolazi ovde, mislim da je strašno problematično da se sa strane parlamentarne većine, doduše potpuno legitimno, ali taj predlog izbombarduje sa predlozima amandmana. To stvara jednu veoma problematičnu situaciju i to moram da kažem. Nije problem vezan za amandman koji govori o tome gde može da bude organizaciona jedinica Razvojnog fonda. Ima tu drugih stvari koje su mnogo značajnije, koje ulaze u suštinu rešenja, koje u ovoj situaciji stvaraju situaciju gotovog čina. Iz tog razloga mislim da je ovo nekorektno. Ponovo kažem, legitimno je i potpuno sam siguran da će verovatno ovi amandmani dobiti podršku parlamentarne većine ovde i na taj način postati sastavni deo, odnosno deo budućeg zakona. Na taj način se u osnovi menja taj dogovor koji je postignut između dveju vlada i to je problem.
Replika, gospođa Jelena Travar Miljević.
Zahvaljujem. Mislim da nigde u svom govoru nisam rekla da je pokrajinska Vlada neodgovorna. Isto tako, kao što je demokratski čin da razgovaramo u okviru institucija, mislim da je demokratski podnositi amandmane. Mislim da mene ovde niko ništa ne tera ni da govorim ni da izlažem, niti je bilo ko rekao šta ja to treba da napišem u amandmanima koje sam podnela. Ako govorimo o jednoj demokratizaciji društva, ne vidim šta je sporno jer je ovde jedan normalan čin da i poslanici vladajuće većine podnose amandmane na zakone koji dolaze iz Vlade Republike Srbije. Ne vidim zašto bi ovaj zakon bio izuzetak. Pored toga, koliko znam, o pomenutim amandmanima će se izjašnjavati Skupština AP Vojvodine, tako da će i tamo imati prilike poslanici da razgovaraju na tu temu. Ko je koliko dugo u pokrajinskoj vlasti, ne bih želela da licitiram večeras. Samo ću još jednom istaći, ako će ovaj predlog zakona dovesti do ravnomernog regionalnog razvoja, mi nemamo razloga da ga ne podržimo. Zahvaljujem.
Gospodine Pastor, izvolite.
Hvala lepo. Ponovo moram da kažem da ne sporim uopšte da svaki poslanik ima pravo da inicira amandmansku izmenu bilo kog zakonskog predloga. Samo smatram da je po malo iznenađujuće da stranka ili poslanička grupa, čiji je predsednik stranke onaj koji je bio osnovni kreator ovog zakona, zajedno sa nama bio učesnik u dogovoru, uloži osam amandmana kojima želi da popravi učinak sopstvenog predsednika. Mislim da je to malo problematično, ali nije za mene problematično, nego je generalno kao pojava problematično. Što se tičetoga da li ste izgovarali da je pokrajinska Vlada neodgovorna, to izvolite proverite, u nekoliko navrata ste to učinili u svom prvom obraćanju. Mislim da to nije u redu. Što se tiče ambicija vezanih za ravnomeran regionalni razvoj, i ja bih voleo, i svi mi bi voleli. Sam ovaj zakon, jedini on to sigurno neće uspeti da učini, ali sigurno može da bude jedna od karika u tom naporu i sa tog aspekta mene raduje to što ćete prihvatiti, odnosno podržati ovaj predlog.
Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, poštovana gospođo ministarko, poštovani predsedniče AP Vojvodine, danas smo se suočili sa izmenama i dopunama Zakona o energetici. Ono što ću ukratko reći o ovom zakonu, odnosno o izmenama i dopunama koje su pred nama, jeste da je energetika jedan od značajnijih resursa i jedan od skupljih resursa koje Srbija u ovom trenutku ima. To je jedan od resursa koji svakako može doprineti da Srbija ovu krizu podnese lakše i iz nje izađe brže i uspešnije. Energetika je nešto na čemu baziramo značajan izvoz. Ona pre svega ovim izmenama i dopunama zakona treba da omogući i uštede u proizvodnji i uštede u potrošnji, da se doprinese očuvanju životne sredine i da se otvori mogućnost izvoza, da se svakako uozbilji investiranje u ovu oblast, da se oročenost dozvola u ovom slučaju učini nečim što je prestižno na polju investicija i polju interesovanja za investiranje u Srbiju. Čuli smo od gospođe ministar da su već postignuti dogovori da ćemo mi prilično skupo u ovom trenutku izvesti električnu energiju kao jedan od resursa. Svakako da se očekuje investiranje u ostale obnovljive izvore energije kao što su vetar, sunce i sve ono što je Srbija u mogućnosti da potencira, osim vode. Srbija je u ovom trenutku zemlja koja ne može da ne razmišlja o energiji, pre svega o uštedi energije, a onda i o proizvodnji energije. Potrošnja električne energije se iz godine u godinu povećava, poskupljuje i spada u vrlo skupu investiciju za svakog građanina Srbije. Vrlo skup proizvod koji troši. Sada je najavljeno još jedno poskupljenje električne energije jednostavno zato što je to deo naše svakodnevnice. Srbija koja ima takvu klimu da preko šest meseci, uobičajenih i prosečnih, imamo grejnu sezonu, Srbija koja još uvek nije rešila u svojoj stanogradnji pitanje izolacije, zaista mora ozbiljno da razmisli i da reši pitanje proizvodnje električne energije. Ovih devet članova koji su pred nama i koji se menjaju ovaj zakon čine boljim. Prepoznali smo to i u Danu za glasanje ćemo ga podržati zbog toga što smo videli da će se put u investiranje u električnu energiju, odnosno u proizvodnju, davanje saglasnosti, učiniti kraćim, bržim i efikasnijim, a država će imati veću kontrolu, jer energetski resursi ne treba nikada da budu van kontrole države. To je nešto što svaka ozbiljna država uređuje do kraja i nadgleda do kraja. To je ono što mi u ovom trenutku pozdravljamo. Smatramo da se ovim izmenama i dopunama zakon svakako čini boljim. Praksa će to uskoro i pokazati. Smatramo da će se možda kroz izvesno dogledno vreme učiniti neke izmene i dopune ovog istog zakona, ali za sada najbitnije stvari se ovim izmenama prevazilaze, rešavaju i Srbija će vrlo brzo imati modernu eksploataciju električne energije. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam, gospođo predsedavajuća. Poštovana gospođo ministarko, poštovani predstavnici Vlade i poštovani predstavnici Pokrajinske skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, za veoma kratko vreme po drugi put raspravljamo o jednom zakonskom predlogu koji potiče od Pokrajinske skupštine, ali dok je onaj prvi zakon usvojen, odnosno usvojen je prvobitno nakon glasanja skupštinske većine, pa brzopotezno je ponovljeno glasanje i krajni skor je taj da zakon nije usvojen, protivno članu 126. Poslovnika. Ovaj novi Predlog zakona iz Pokrajinske skupštine, ima jednu tendenciju da postane, takođe, problematičan i skandalozan. Mislim da je to najodgovarajući termin koji mogu da koristim kada govorim o raspravama o predlozima zakona koji dolaze iz pokrajine Vojvodine, jer očigledno će ovaj zakon biti usvojen, ali neće biti u formi u kojoj je predat. Ovaj zakon je, u stvari, rezultat jednog sporazuma Pokrajinske i Republičke Vlade. Ako je rezultat jednog sporazuma, valjda su oni koji su se sporazumevali i dogovorili odlučili šta žele ovim zakonom, pa je zaista čudno što se,u međuvremenu, Vlada nešto predomislila, pa predala dva amandmana, pa su se neki poslanici vladajuće koalicije dosetili da daju neke amandmane. Sve to govori i ukazuje na jednu činjenicu, da kada god se razgovara ovde o predlozima zakona koji dolaze iz Pokrajinske skupštine, u stvari, nisu tema na dnevnom redu ti zakoni, nego je tema odnos Srbije prema Vojvodini, odnos Republike prema Pokrajini, odnos centralne vlasti prema decentralizaciji države. Kada se pogleda kakav je rezultat svih tih odnosa, rezultat nikako ne može da se nazove pozitivnim. Kada smo govorili o tome da bi trebalo da se na dnevnom redu ovog parlamenta nađu i predlozi zakona koji stižu iz Pokrajine Vojvodine, nismo mislili na ovu vrstu odnosa parlamenta, na odnos Skupštine Republike Srbije, odnosno Vlade prema inicijativama koje dolaze iz Pokrajine. Postoji neka ironija u činjenici što se danas raspravlja objedinjeno o ovom predlogu zakona o Razvojnom fondu AP Vojvodine i o četiri garancije za kredite za privredna društva, odnosno javna preduzeća. U čemu se sastoji ta ironija? Sastoji se, faktički, u tom obrazloženju koji je dat u ovom predlogu zakona o Razvojnom fondu AP Vojvodine, gde se kaže da ovaj zakon ima ambiciju da zaštiti i očuva stabilnost finansijskog sistema Republike Srbije. Ako ćete ovim zakonom da očuvate stabilnost finansijskog sistema ove države, ne znam šta mislite da učinite sa ovim garancijama? Kada se govorilo o "Razvojnoj banci", bilo je pitanje da li treba dokapitalizacija u vrednosti od 150 miliona evra ili ne i kako će se to uraditi? Pokrajinska vlada je dala argumentaciju koja je ukazivala na to da bi eventualno to moglo i da se realizuje. Gledajte, 2013. godine, po sadašnjem stanju javnog duga imamo obaveze prema kreditorima po osnovu kamata dnevno dva miliona evra. Ukoliko to saberemo sa danima, od prilike vam dva meseca treba, konkretnije, dva i po meseca, da dostignete visinu iznosa od 150 miliona evra, koliko je novaca bilo predloženo da se dokapitalizuje ova "Razvojna banka Vojvodine". Toliki je bio veliki povik oko toga da li to može da uradi Vojvodina - ne može, zašto ne može, i bože moj, treba da zaštitimo finansijski sistem i finansijsku stabilnost države Srbije. Verujte mi, ukoliko imamo takve obaveze po kreditima, kao što sam već napomenula, zaista smo u velikim problemima i to nešto nagoveštava neku vrstu bankrota. Hajde sada da krenemo na ove garancije. Jako je interesantno što ove garancije, u stvari, predstavljaju jednu obavezu koju ova država preuzima na sebe, da za slučaj da se ti krediti ne vrate kreditorima, onda to učini sama država. Šta radi država? Država daje garanciju za "Srbijagas" u iznosu od 200 miliona evra, daje "Galenici" 15 miliona evra, daje JAT 10 miliona evra. To su javna preduzeća, odnosno privredna društva koja su do sada pokazala u kojoj meri ne umeju, ne znaju, neće ili pogrešno troše sredstva koja dobijaju iz određenih izvora za koje garantuje ova država. Pokazali su se kao loši domaćini, pokazali su se kao loši privrednici i uprkos tome, umesto da se proveri kako se novac trošio do sada, samo "Srbijagas" duguje, recimo, oko milijardu evra i uskoro će to da se pretvori u javni dug, uzimaju se novi krediti i država, bez problema, garantuje. Znate kako, uvek sam protiv privida, uvek sam protiv iluzija, protiv sejanja iluzija. A šta je to nego iluzija, kada ovde raspravljamo o zakonima koji potiču iz Pokrajinske skupštine, a u stvari, ne postoji uopšte politička volja da se Vojvodina ozbiljno tretira i posmatra i da se ozbiljno prilazi pitanju odnosa Pokrajine i Republike, kada se govori o inicijativama Pokrajinske skupštine. Takođe, to se isto odnosi i na ove garancije. Verovali ili ne, svaki od ovih predloga zakona ima jedan član koji govori o pravu na regres ove države, ukoliko isplati neke obaveze kreditora po osnovu kredita, a sve po osnovu garancije koja je data za te kredite. To vam je za ovaj kredit kod "Galenike" član 7. To vam je kod kredita za Južni tok, za realizaciju projekta Južni tok "Srbijagasu" član 5. To vam je član 7. kredit za "Srbijagas". To vam je član 4. za JAT. Ovde lepo stoji da država može da istakne regresno potraživanje. Pretpostavljam da su svi zakoni koji su se odnosili na garanciju države, da će se krediti vratiti i kada je država te kredite otplatila. Svi ti zakoni su imali taj član koji se odnosio na to šta država treba da radi ukoliko isplati tuđi dug, makar se radilo i o javnom preduzeću, makar se radilo o miljeniku, makar se radilo o privrednom društvu koje je ona stvorila. Dakle, i to je iluzija, da danas raspravljamo o garancijama. Mi ne raspravljamo ni o čemu, mi samo svako iz svog ugla ukazuje na to - trebaju li nam te garancije, ne trebaju li nam te garancije? Ja vam kažem da nam ne trebaju te garancije. Ne trebaju i hajde da vidimo šta će se desiti ukoliko ta javna preduzeća ne budu toliko svesna, savesna i sposobna da vrate te kredite. Hajde onda da vidimo šta će uraditi svi ti silni sposobni menadžeri i hajde da vidimo šta će uraditi država da, u stvari, spase samu sebe od bankrota. Prema tome, neće se država spasiti tako što će se doneti Zakon o Razvojnom fondu AP Vojvodine i to na taj način da će se pogaziti svi ti sporazumi koji su plod određenih pritisaka na pokrajinsku Vladu da se sklope sporazumi i da umesto Razvojne banke stvori neki razvojni fond, verovatno sa određenim ciljem i ambicijom o kojim ciljevima i ambicijama mi ne vidimo i ne možemo pročitati ništa u obrazloženju ovog predloga zakona. Prema tome, naravno da nećemo glasati za ove predloge zakona. Smatramo da su ovi predlozi zakon od izuzetno velike štete po budžet Republike Srbije, a pogotovo o Razvojnom fondu Vojvodine koji je od izuzetne štete po same odnose između Republike i Pokrajine. Ne mogu se oteti utisku da je samo plod određenih pritisaka i harangi koje su vođene u proteklih mesec dana. Vrlo se dobro sećam na koji način je promenjen onaj zakon koji je bio na dnevnom redu ove skupštine, a to je da bi sanirao sve gubitke "Agrobanke" i odjednom se u toj priči pojavila "Razvojna banka Vojvodine".
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ana Novković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministarka, predstavnici pokrajinske Skupštine, zaista mi je drago da se Zakon o Razvojnom fondu Vojvodine našao na dnevnom redu. On je rezultat dogovora republičke i pokrajinske vlade o rešavanju problema koji su bili u "Razvojnoj banci Vojvodine". Tokom rasprave o Zakonu o preuzimanju imovine određenih banaka, ministar finansija je govorio o stanju i dubiozama u Razvojnoj banci i da bi taj problem trebalo rešiti na adekvatan način. Dobro je što je vlast u pokrajini, odnosno pokrajinska Vlada napokon prestala da brani nešto što je neodbranjivo, a to je "Razvojna banka Vojvodine". U njoj je do sada za dokapitalizaciju dato 150 miliona evra. Postoji odluka pokrajinske Skupštine o dokapitalizaciji za još 150 miliona evra, što je potpuno besmisleno. U ranijim raspravama sam govorila da je taj novac mogao biti iskorišćen na mnogo bolji i kvalitetniji način. U raspravi o tom zakonu se govorilo da je to upad u pravni sistem zemlje. Meni je to ličilo, dokapitalizacije, na upad u džepove građana Vojvodine, ali je suludo dati tolike pare za dokapitalizaciju nečega što nema budućnost. Vojvodini zaista treba Fond za razvoj i URS će to podržati, a ne treba Vojvodini banka koja ima 75% nenaplativih potraživanja. Formiranje Fonda za razvoj Vojvodine svakako ne treba da amnestira od odgovornosti one koji su krivi za ono što se dogodilo u "Razvojnoj banci Vojvodine". Prilikom formiranja "Razvojne banke Vojvodine" 2009. godine, kada je preuzeta "Metals banka", od čelnika pokrajinske Vlade, mi koji smo bili u pokrajinskoj Skupštini, smo slušali da će ona biti zamajac razvoja, podsticati zapošljavanje, da će oživljavati privredne aktivnosti, da će njena sredstva moći da koriste lokalne samouprave za sopstveni razvoj. Nažalost, od te priče su ostali samo dugovi i bačene pare građana Vojvodine, koje su mogle biti iskorišćene za razvoj siromašnih opština kojih u Vojvodini ima jako puno. O tome se ovde dosta pričalo i ne bih toliko ponavljala. Sada na dnevnom redu imamo formiranje Fonda za razvoj Vojvodine. URS podržaće formiranje Fonda za razvoj Vojvodine koji po onome što piše u zakonu treba da podstakne razvoj privrede, poljoprivrede, preduzetništva i ono što je nama jako važno – ravnomerniji regionalni razvoj u Vojvodini. Apsolutno podržavamo. On je Vojvodini neophodan, jer nažalost BDP u Vojvodini je manji od republičkog proseka. Vojvodina je neravnomerno razvijena. Postoje velike razlike u razvijenosti opština i to svako mora da primeti. Da bismo poboljšali ovaj zakon, podneli smo niz amandmana. Jako mi je žao što je predsednik Pokrajinske skupštine izašao i što ne prati ovu raspravu. Zaista me ljuti njegova opaska, malopre sam reklamirala Poslovnik, ali predsedavajući nije video, nema veze. Osnovno pravo svakog poslanika jeste da podnese amandmane na zakon. Amandmane smo podneli da bi zakon poboljšali i ne vidim razlog da se neko ljuti na poslanike zato što podnose amandman ili da govore o tome kako je nama neko rekao šta treba da kažemo. Jednim amandmanom smo predvideli da se jasno definišu namena, visina, uslov i način korišćenja sredstava Fonda, uslove, kriterijum i procedure za odobravanje kredita. Zašto smo ovo predložili? Smatram da je u radu Fonda javnost i transparentnost veoma važna. Treba da se zna jasno gde će novac ići, jer smo imali slučaj u "Razvojnoj banci Vojvodine" da ne znamo ko je dobio kredite, na koji način i otkud to da postoji 75% tih nenaplativih kredita. Drugim amandmanima smo predvideli mogućnost, odnosno tražili smo da se dostavlja redovan izveštaj o poslovanju i da se stvori mogućnost da se na zahtev jednog od osnivača izvrši nadzor češće, zbog javnosti i transparentnosti trošenja novca. Imali smo, da tako kažem, negativno iskustvo sa Fondom za kapitalna ulaganja. To sam nekoliko puta naglasila. Za četiri godine u Pokrajinskoj skupštini razmatrali smo samo jedan izveštaj Fonda za kapitalna ulaganja. Čula sam da je posle tri godine bio i drugi izveštaj, ali mislim da to nije u redu. Imali smo gubitke u tom fondu za kapitalna ulaganja i onda se desilo da lokalne samouprave iz svojih budžeta moraju da daju sredstva i da pokrivaju te dugove. Jednim amandmanom smo predložili da se broj organizacionih jedinica odredi ugovorom o osnivanju Razvojnog fonda AP Vojvodine. Smatramo da je jako važna dostupnost ovog fonda građanima, pogotovo onim nerazvijenim opštinama. Treba pomoći i građanima i lokalnoj samoupravi da brže, bolje i kvalitetnije mogu da popune formulare, da apliciraju i da dođu do ovih sredstava. Međutim, ne želimo, sa druge strane, da se ovo pretvori u neko novo zapošljavanje i nagomilavanje administracije. Još jednom želim da podvučem da je dobro da je nađeno rešenje za "Razvojnu banku Vojvodine" dogovorom i to što se dijalog vodi u institucijama. Nadam se da će Fond biti u funkciji razvoja Vojvodine, a ne još jedan marketinški trik Pokrajinske vlade ili da bude u službi politikanstva. Nešto bih rekla o Zakonu o energetici, odnosno o izmenama Zakona o energetici. Podržavam predložene izmene i treba uvesti red kada su u pitanju energetske dozvole. Srbija ima velike potencijale za razvoj energetike i to je naša šansa da u tom sektoru zaposlimo veliki broj ljudi, sa jedne strane, a da sa druge strane budemo energetski nezavisni. Nažalost, do sada to nije bio slučaj, kao što je i ministarka rekla, a znam iz iskustva sa terena da je izdato jako mnogo dozvola, a realizovano je jako malo. Ovim izmenama se faktički tome staje na put i podržavaju se ozbiljni investitori, a uklanjaju se tzv. mešetari. Razmišljala sam da li uopšte da diskutujem o ovoj tački dnevnog reda, ali s obzirom da dolazim iz Kovina, iz jednog mesta koje ima velike energetske potencijale, opština je mala, nerazvijena i mi ono što se planira u opštini Kovin gledamo kao ozebao na Sunce. Meni je jako drago da je Ministarstvo energetike na svom sajtu objavilo prioritetne projekte. Tu se nalazi izgradnja termoelektrane i rudnik Kovin. S druge strane, naša opština ima velike potencijale za razvoj vetro-parkova. Na tom polju je dosta i urađeno i nije urađeno. Priča je počela pre pet godina, korišćena je čak i u predizbornoj kampanji, dolazili su jedni, drugi, treći, priča se negde privela kraju, što se tiče papirologije i urbanističkih uslova. Iskreno se nadamo da će bar neki deo potencijala naše opštine biti iskorišćen i da ćete nam vi u tome pomoći. Zato sam se javila za diskusiju i lično i u ime svojih sugrađana podržavam izmene ovog zakona, jer smatram da će mom gradu doneti boljitak i šansu za razvoj. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima narodna poslanica Ružica Igić. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovana ministarka, članovi vojvođanske skupštine, meni je drago što je gospodin Pastor već u više navrata prisutan ovde u republičkom parlamentu i što ima želju da čuje šta to mi poslanici imamo da mu kažemo. Kao poslanik koji dolazi iz Novog Sada, govoriću pre svega o ovoj temi koja interesuje sve nas koji dolazimo iz Vojvodine. Međutim, mislim da, pored gospodina Pastora ili bar umesto njega, daleko efikasnije i svrsishodnije je bilo da nam dođe ovde predsednik vojvođanske Vlade, gospodin Bojan Pajtić, koji je u stvari i član Upravnog odbora Razvojnog fonda, član Upravnog odbora Fonda za kapitalne investicije itd. i koji vrlo dobro zna sve šta se dešava u ovim fondovima, pa mislim da bi bilo svrsishodnije da je on ovde prisutan. Mislim da čak gospodin Pastor i gospodin Pajtić nisu na istim talasnim dužinama. Ovo što je rekao gospodin Pastor potpuno je drugačije nego ono što je govorio gospodin Pajtić sa predstavnicima Vlade Srbije. No, pred sobom imamo Zakon o razvojnom fondu AP Vojvodine koji nam je uputila Skupština AP i to da ga usvojimo po hitnom postupku. Pre nego što kažem uopšte nešto o samom Razvojnom fondu, hoću da podsetimo na neke stvari. Kada je u junu 2009. godine za 3,5 miliona dinara kupljena "Metals banka", cena jedne akcije "Metals banke"je bila 5.500 dinara. Na današnji dan cena jedne akcije "Metals banke" je 447 dinara. Toliko o toj neuspešnoj "Metals banci"koja je vidite kako poslovala u vreme kada je postojala "Razvojna banka". Ne samo to, za tri godine, od kada postoji "Razvojna banka Vojvodine", imali smo nekoliko dokapitalizacija, o čemu su pričali svi poslanici koji su ovde govorili o uopšte Razvojnom fondu. Za tri godine je cena akcija pala jako mnogo, a toliko da ni mnogobrojne dokapitalizacije koje su izvršene nisu mogle da joj pomognu. Što se tiče, jedna od kapitalizacija je izvršena pre dve godine, godinu i po dana nakon preuzimanja "Razvojne banke". Ta dokapitalizacija je bila negde u visini od dve milijarde, druga u martu 2012. godine – 4, 28 milijardi, treća u novembru 2012. godine – oko 6,5 milijardi. Dakle, uloženo je više od 13 milijardi dinara u dokapitalizaciji. Ni ovo nije bilo dovoljno. Skupština Vojvodine je pre dva meseca donela odluku da se ova banka dokapitalizuje još sa 15 milijardi dinara. S obzirom da smo tada od predsednika pokrajinske Vlade Bojana Pajtića čuli da je dokapitalizacija najgenijalnije rešenje koje postoji i da se "Razvojna banka Vojvodine" neće ugasiti, DSS se pita šta se to u međuvremenu dogodilo i promenilo da Skupština Vojvodine sada po hitnom postupku inicira donošenje Zakona o razvojnom fondu i da faktički ukida "Razvojnu banku"? Da li je razlog saznanje da "Razvojna banka" ima 75% nenaplativih kredita za koje se ni danas ne zna kome su dodeljivani i pod kojim uslovima ili je možda u pitanju nešto drugo? Predlog zakona o razvojnom fondu Vojvodine kojim se ukida "Razvojna banka" predstavlja finalni čin u farsi koja je započela pre 10 meseci, kada je Skupština Vojvodine donela odluku kojom se tadašnji Fond za razvoj preuzima od strane "Razvojne banke", a sada imamo situaciju da se osniva novi fond i da se ukida "Razvojna banka". Demokratska stranka Srbije je tada ukazivala da je to očajnički pokušaj vlasti da se spase banka koja funkcioniše po političkom, a ne prema komercijalnom principu, dok se iz pokrajinske vlasti čulo da će na ovaj način "Razvojna banka" postati motor razvoja Vojvodine. Kao primer bih navela nekoliko stvari što se tiče fondova. Samo fond koji je postojao, Fond za razvoj Vojvodine, zaista, kao što je rekao gospodin Pastor, funkcioniše 10 godina i za tih 10 godina imao je oko 50 konkursa i odobrio oko pet hiljada i nešto kredita. Tih pet hiljada i trista i nešto kredita iznosili su, ukupna svota je više od 250 miliona evra, za 10 godina je ovaj fond uložio. Zadatak mu je bio da ih uloži u poljoprivredu, privredu, zapošljavanje, u razvoj, neke aktivnosti gde će se zaposliti ljudi. Na sajtu ovog fonda stoji izveštaj za 10 godina od 13 stranica A4 formata. Kako su raspoređivane pare i šta je to što u stvari upada u oči u svemu tome kada pogledamo? Prema ovom izveštaju čak negde oko 34% kredita je plasirano u južno-bački okrug. U Banatu u dva okruga, u Severno-banatski i Srednje-banatski, plasirano je ukupno manje kredita nego što je uloženo samo u grad Novi Sad. Grad Novi Sad je dobio negde oko 19% ukupno plasiranih kredita, a dva okruga u Banatu su dobila manje od toga. Da li je to regionalni razvoj koji je ravnomeran? Da li je to tako trebalo da radi Fond za regionalni razvoj? Tu se postavlja pitanje – da li je to Fond za razvoj Novog Sada ili Fond za razvoj Vojvodine? Ovo jasno znači da pokazuje koliko se ne radi o regionalnom razvoju, u stvari da se ne vodi računa o razvoju siromašnijih područja. Što se oblasti ulaganja tiče iz ovog fonda, 10% je išlo u trgovinu, trgovina koja nema proizvodnju. Faktički nemamo zapošljavanje novih ljudi i to je loš primer poslovanja Fonda za razvoj. Samo jedan primer želim da ukažem opet na isti fond koji se ovde navodi. Velika investicija koja je najavljivana, otvaranje pogona za proizvodnja unikatnih keramičkih listala. Ovaj pogon prvi put je krajem 2008. godine otvorila potpredsednik Izvršnog veća AP Vojvodine Ivana Dulić Marković, a septembra 2009. godine isti pogon je otvorio Bojan Pajtić, dva puta isti pogon. Dobijena su sredstva od Fonda za razvoj i Sekretarijata za nauku i tehnološki razvoj po 25 miliona. Ukupna investicija je bila 80 miliona. Što se toga tiče, taj pogon više ne radi. On je u stečaju. Samo godinu dana posle toga taj pogon ne radi. Ako ćemo ovako raditi i sa Razvojnim fondom koji se formira, bolje da ne radimo i bolje da razmislimo o tome kako ćemo raditi. I ovaj fond, kao i Fond za kapitalna ulaganja, kao i neki sekretarijati Vlade AP Vojvodine imali su kao svoj osnovi zadatak, kao što sam rekla jačanje poljoprivrede, jačanje privrede, zapošljavanje. Radi realizacije tih ciljeva kroz razne projekte potrošeno je. Fond za razvoj, kao što sam već rekla, 250 miliona dinara. Fond za kapitalna ulaganja oko 600 miliona dinara, Sekretarijat za rad 90 miliona evra i subvencije iz budžeta oko 25 miliona evra. Ukupno oko milijardu evra je potrošeno različitim fondovima za ovakve stvari, a nezaposlenost u Vojvodini nikad manja, situacija sve lošija i lošija. Ovo su pare kojima je raspolagala naša pokrajinska Vlada. Vratila bih se na ovaj deo koji ćemo mi usvojiti verovatno ovih dana, a radi se o Razvojnom fondu. Šta je to što nam ovaj predlog zakona donosi? Donosi nam obaveze prema štedišama i depozitarima. Treba da preuzme neka od zainteresovanih poslovnih banaka. Za uzvrat, odabrana poslovna banka će uzeti devize "Razvojne banke Vojvodine" iz obavezne rezerve, odbraće za sebe najbolje plasmane novca kategorije A, neke od poprilično razmeštenih i lepih zgrada, a ako ni to ne bude dovoljno, država i pokrajina će ostatak doplatiti emitovanjem obveznica, a drugi deo će ostati u budućem razvojnom Fondu Vojvodine, pošto se ovaj fond gasi. Što se tiče DSS, mi zaista godinama pričamo i uvereni smo, kao što je i gospodin Pastor rekao, štaviše zainteresovani smo da vidimo kako izgleda izveštaj Razvojne banke Vojvodine i šta se to desilo sa Razvojnom bankom Vojvodine. Nadamo se da ćemo, s obzirom da Republika Srbija ima učešća od 23% u Razvojnom fondu, ovde u Skupštini imati priliku da vidimo izveštaj i Razvojne banke i Razvojnog fonda o utrošku tih sredstava. Takođe, nadamo se da će neka buduća istraga pokazati gde su naši novci, a ta priča o navodnoj borbi za autonomiju je u stvari šarena laža za lakoverne, jer se ovde radi o nekontrolisanom trošenju stotina miliona evra, koje zaista ova Skupština mora da ratifikuje i da vidimo gde su ti novci potrošeni. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Hvala, gospođo potpredsednice. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, pridružiću naš glas činjenici da ovde stvarno razgovaramo o jednom paketu zakona koji imaju veoma malo veze sa drugima. Ima tu i nekih, da tako kažem, sinergija, ali u suštini se radi o različitim tematikama. Što se tiče energetike, dok smo ovde raspravljali ja sam, kao i verovatno ne mali broj drugih poslanika, dobio veliki broj poruka od ljudi koji se bave ovom tematikom. Jedna od boljih stvari koja se desila prethodnih godina, a jeste se predugo čekalo proteklih 10 godina da se prvo usvoji uredba gde će se odrediti cena i pod kojim uslovima će se otkupljivati proizvedena električna energija iz raznih izvora, ali to se desilo i onda je tu bio jedan broj investitora koji su se suočili sa našom administracijom i, u ne maloj meri, učilo se dok se radilo. Veliki broj njih sada pita da li treba uopšte da nastavljaju da investiraju, jer preko noći se menjaju neki uslovi. Prethodni zakon se može kritikovati, ali tu je i bivši ministar, pa ću to prepustiti njemu. Činjenica jeste da je on godinu dana bio raspravljan. Činjenica jeste da je to bila temeljna rasprava i da je dobio zeleno svetlo Energetske zajednice, čiji smo mi član, koja je locirana u Beču. Nedvosmisleno nije dobro, ako već želimo da se pokažemo kao zemlja gde vredi investirati u obnovljive izvore energije, da se jednostavno u roku od nekoliko dana posle jedne rasprave, kojoj ja nisam prisustvovao, ali sam dobio nekoliko poruka, hajde da verujem onima koji su mi poslali tu poruku, da se tokom te diskusije u Privrednoj komori nije pričalo o ovim elementima, nego se pričalo o finding tarifama, tj. o uslovima otkupa električne energije. Hajde da kažemo istinu šta se tu stvarno desilo. Moj kolega Nikolić je već pričao o tome šta mi smatramo da nije dobro u ovom zakonu. Moja koleginica Čomić će malo kasnije govoriti o članu 11. koji nedvosmisleno ima elemente retroaktivnosti i unosi nestabilnost u uslove poslovanja. Zbog toga neću mnogo više govoriti o ovom zakonu. Govoriću o ovim zakonima za ministarku. Dobili smo Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije o saradnji u oblasti energetike. Ako se dobro sećam, a mislim da se dobro sećamo svi ovde prisutni narodni poslanici, ovaj tekst je već bio ovde uvršten u dnevni red i naprasno je povučen iz dnevnog reda. Mislim da se dobro sećam, kao što se svi ovde dobro sećaju da je ministarka, ako se ne varam, rekla da će pomno proveriti šta se tu dešava jer je poslanica DSS izrazila određene sumnje u načinna koji se došlo do tog teksta. Ostavljam njoj da o tome raspravlja. Moje pitanje je dosta jednostavno. Pošto sam uporedio dve verzije i nisam uspeo da vidim jednu jedinu zapetu razlike, da li na taj način, gospođo ministarko, potvrđujete, imajući u vidu da ste posle temeljite provere vratili i sada branite pred nama večeras tekst Sporazuma između Srbije i Italije u domenu obnovljivih izvora energije, da je ono što je određeno bilo najbolje moguće? Ne vidim drugo objašnjenje. Na ovaj način potvrđujete da nije bilo razloga za bilo kakve sumnje i na tome sam vam zahvalan. Na taj način mi potvrđujemo da će Republika Italija, sa kojom godinama radimo, biti i u tom ključnom strateškom domenu energetike jedna od naših veoma bitnih partnera u godinama koje dolaze. Neću pričati o Fondu, mislim da je dovoljno rečeno. Samo da kažem da je verovatno ovako prirodnije, da kad već imamo jedan broj ciljeva, gde postoji i razvojna komponenta, kao što se to pokazalo na nivou Republike, bolje da imamo jednu instituciju "Svi generis", jednu specifičnu instituciju, nego da pokušavamo takve ciljeve, da pokušamo da uguramo u jedan veoma striktni okvir poslovne banke. Na taj način mislim da ćemo imati i stabilnije rešenje za Vojvodinu. Naravno, DS će glasati za taj zakon. Što se tiče, i tu bih se koncentrisao, ovih predloga zakona o davanju garancija, tu imamo energetike, a nemamo samoenergetike. Želim da vas podsetim, poštovani narodni poslanici, kao i građane Republike Srbije, da smo tačno pre mesec dana čuli od ministra finansija i privrede u ovoj vladi da dolazi do preokreta u javnim finansijama, da će Srbiji da svane, da se više neće gurati novac i sredstva u ono što nema budućnosti i veoma konkretno, imamo ovde i zapisnik, tj. stenogram sa te sednice, rečeno je da je gotovo sa garancijama za likvidnost za javna preduzeća. Nemojte mi reći da je to bilo rečeno tako što će se to primeniti sledeće godine. Ne znam šta je to preokret na odloženo. Ako je preokret, neka bude odmah. Šta će nam preokret, ako ne treba da preokrene nešto što mora pod hitno da se menja? To je jedan argument koji nije prihvatljiv. Onda je trebalo reći pre mesec dana da je i prethodna Vlada, u kome je i on bio deo, i to veoma bitan u domenu ekonomije, morala da se suoči sa ozbiljnim udarima krize, da nije bilo lako ni tada, kao ni danas. Odmah velika kolebanja u ceni gasa prebaciti na našu oslabljenu privredu i na naše građane i da se zbog toga ispružio i podmetnuo budžet da amortizuje taj šok na našu privredu, koja je već tada bila dosta prodrmana. Ne, za uzvrat smo imali demagogiju da je to neko neodgovorno radio, da je to loše promišljeno i da to ne treba raditi. Mi smo vama pre mesec dana poverovali. Zato, žao mi je, nema podrške od DS za ovo što vi pokušavate uraditi, a to je da odustanete od onoga što ste nam rekli da ćete raditi, a to je taj preokret u javnim finansijama. Poštovani narodni poslanici, pošto se stalno ovde pokušava uporediti pre i posle, hajde da vidimo cifre. U prvih sedam meseci ove godine ukupni iznos za garancije za likvidnost i za druge stvari, pre svega za Građevinsku direkciju, da se grade stanovi, to je većina investicija, korisna, jer se kaže da građevinarstvo pokreće čak 16 sektora oko sebe. To je bio prvi cilj garancije koje su date ove godine. Pre toga "Galenika" i delimično "Srbijagas" i JAT. Ali, mi nismo govorili o tome da odjedanput sada treba sve to preokrenuti. Imali smo cilj da to bude ona inicijalna kapisla koja treba da vodi ka restrukturiranju. Šta danas konstatujemo? Evo nas, mesec dana posle burno najavljenog preokreta u javnim finansijama, posle štetne navodno politike neke prethodne Vlade, mada su i oni učestvovali u njoj, imamo paket, ništa manje, od 225 miliona evra. Prvih sedam meseci ove godine – 15 milijardi dinara, oko 140 miliona evra. U poslednji momenat ove godine – 225 miliona evra. Sada ću pogledati pojedinačno ove četiri ratifikacije, da dam stav DS. Prva garancija se daje u korist "Deutsche bank London" po zaduženju Javnog preduzeća "Srbijagas" Novi Sad, radi realizacije Projekta Južni tok. Poštovani narodni poslanici, ukoliko dobijemo valjane odgovore na pitanja koja ću sada postaviti oko uslova ovog kredita, DS će podržati ovu garanciju. Zašto? Zato što je predsednik Boris Tadić 2007. godine pokrenuo sa gospodinom Putinom diskusije koje su od samog početka zamišljale ono što treba da postane strateško partnerstvo sa Ruskom Federacijom, zato što u tom ključnom domenu Ruska Federacija ima šta da ponudi našoj zemlji, i to u nezavisnosti od onoga što je principijelni stav Ruske Federacije oko pitanja Kosova i Metohije. Gospođo ministarka, ako se dobro sećam u to vreme ste dosta blogovali protiv toga, pa me interesuje da li i danas kada eto NIS u sklopu Gaspromnjeft se sprema posle uspešno realizovane investicije od 500 miliona evra u revitalizaciju Rafinerije u Pančevu, očekujemo da će apsolutno ekološki, po evropskim standardima gorivo, derivate izvoziti u region u iznosu od 800 miliona evra. Čak mi se čini da sam čuo i da ministar finansija i privrede koji je bio neprijatelj tog sporazuma je pohvalio jedan od retkih elemenata koja će obezbediti veći izvoz iz naše zemlje. Tu se vidi zašto su DS sa predsednikom Borisom Tadićem na čelu toliko i dosledno, uprkos mnogobrojnim kritikama, pa i nekim političkim opcijama koje su nam bliske nastavili, istrajali na tom putu. Zašto je predsednik Tadić i DS išla i završila to strateško partnerstvo u domenu naftne i gasne industrije. Danas imamo obnovljeni NIS koji će biti regionalni lider sa značajnim izvozom naftnih derivata iz naše zemlje. Srbija iz raznih razloga nije bila u stanju da obezbedi te investicije i nije imala, možda je to iskustvo i težinu u tom strateškom domenu da dođe do te pozicije. Tu govorimo ne o ljubavi, nego govorimo o zajedničkim interesima. Ali, pandan u svakom momentu je bilo da se izgradi "Južni tok". Koliko smo puta čuli da je to iluzija? Koliko puta su ljudi kritikovali govoreći da je sve u svemu to jedna velika prevara? Da će, da citiram – NIS jeftino biti prodat, rasprodat i zatvoren, jer ko želi sada da ima rafinerije u ovom delu, ionako je višak kapaciteta u ovom delu Evrope. A šta ako padne cena nafte? Ionako od tog "Južnog toka" nema ništa i protiv njega je Evropa?A šta danas vidimo? Pre koji dan da je gospodin Putin bio u Briselu i razgovarao sa evropskim zvaničnicima i da ono što je možda bilo konkurencija se sve više pretvara u saradnju. Od Nabuka po svemu sudeći nema ništa. Ključni partneri, naročito nemački iz njega izlaze. Zbog toga danas kada nam Vlada predlaže da se odobri garancija za kredit od 30 miliona evra za Srbijagas, da Srbija počne među prvima da gradi taj "Južni tok", mi kažemo – milo nam je, milo nam je ne samo zbog toga što DS je vodila taj proces, nego zbog toga što je to dobro, da gospodo, i sa DSS, mi to nismo zaboravili, i sa nekim drugim partnerima. Danas kada i ova Vlada nastavlja tim putem mi kažemo da je to dobro za našu državu. Ali, ja imam nekolik pitanja u ime DS. Prvo, kada smo govorili o postrojenjima od ove gasne industrije, jedan od bitnih projekata je bio podzemno skladište. Zašto? Da bi izbegli 2009. godinu, da bi imali kao neke druge zemlje mogućnosti da prenebregnemo razne geopolitičke ili druge ekonomske, ne daj bože, terorističke napade na ono što je sistem prenosa gasa. Mi smo obezbedili i domaće ali i inostrane izvore i sad je veoma bitno to notirati, za takve investicije obezbedili smo nekomercijalni kredit od Evropske banke za obnovu i razvoj koja je tu po prvi put finansirala Srbijagas i pod veoma povoljnim uslovima mi smo ne samo na taj način imali jeftinije izvore finansiranja za tu investiciju, nego smo naravno, ušli, jer Evropska banka za obnovu i razvoj i te kako je bliska EU, onome što, na kraju će uvek biti istina, a to je da u domenu energetike, Evropa i Rusija će sarađivati. Mi imamo samo da dobijemo od toga što ćemo pametno odigrati naše karte u tom strateškom partnerstvu. Međutim, šta vidimo ovde? Dobili smo kredit od koga? Od Deutsche bank iz Londona. Sada ću vam reći koji su uslovi. Prvo, za ono što je dugoročni projekat ovaj kredit je samo na pet godina i on ima samo jednu godinu počeka. Dva, koja je kamata? Kamate, euroribor na tri meseca, danas u 16,00 časova kada sam proverio on je bio 0,186% plus 6,2% marže, tj. 6,386% kamate u evrima. Dodajte na to, poštovani narodni poslanici, građani Republike Srbije, i nadoknadu od 1,5% na ukupno odobrena sredstva i evo nas skoro na 8% u prvoj godini. Da li je to uspeh? Gde je sada taj ministar finansija koji nam je govorio pre mesec dana da tržište kapitala podržavaju Republiku Srbiju. Čuo sam 4,8, 5% kamate, odakle 8%? Zašto, gospođa ministarka i to je pitanje za vas koliko i za one koji vode Srbijagas, niste tražili, niste dobili od međunarodnih finansijskih institucija kredit i podršku za jedan ovakav poduhvat? Još jedno pitanje. Naravno, da niko ne veruje da je 30 miliona eura dovoljno da se izgradi "Južni tok". Voleo bih da čujem od vas, kakav je vaš plan da ona sredstva i vi ćete nam siguran sam reći u kom iznosu će biti obezbeđena da Srbija pokrije svoj deo investicija tako da "Južni tok" funkcioniše onda kada je to očekivano, ako se ne varam koliko već za dve do tri godine u punom kapacitetu. Toliko o ovoj garanciji. Mi ćemo za nju glasati i očekujem da ćemo razumeti zašto niste išli tamo gde smo mi išli i bolje prošli i zašto i kako tj. kako ćete obezbediti iznos novca koji još fali da se taj "Južni tok" realizuje. Na kraju, imamo tri garancije, čisto onako kako nam je rečeno da smo mi loše radili, a da vi nećete raditi - 170 miliona eura za Srbijagas. Da ste nam rekli, mi ovo radimo i razumemo da ste vi to radili, da se da jedna forma amortizacije značajnog rasta cene gasa za naše građane, mi bismo možda to i podržali. Međutim, ovde od preokreta nema ništa. Sada želim da pitam ministarku kada već govorimo o gasu, jedna Bugarska u poslednjem momentu njenih pregovora oko "Južnog toka" je obezbedila značajno smanjenje cene gasa, za njene građane. Nedavno je jedna Nemačka dobila značajno smanjenje cene gasa za njene građane. Da li imate strategiju, vi koji ste potpisali nedavno okvirni sporazum za koji ste i vi lično, slušao sam vas na televiziji, rekli da je to samo neki okvir i da ćemo se tek kasnije dogovoriti oko cena? Da li biste mogli da nam potvrdite, da radite da poput naših suseda ćete obezbediti nižu cenu od Gasproma, a samim tim ono što ste nam već najavili, a to je povećanje cene gasa, da nje uopšte ne bude, tj. da bude mnogo niža od onih 10 do 20% koliko ste najavili, ako sam vas dobro shvatio pre kraja grejne sezone? Ako pogledamo, što se tiče Srbijagasa, ovde je još lošije. Nije se našla ni jedna banka, išlo se na tri. Koliko traže? Onaj euroribor o kome sam pričao malo pre i maržu koja ide od 6,2 do 6,95% marže plus na to 1,5% provizije. Znači, evo nas na 9%. Evo nas na 9% sve sa suverenom garancijom o kojoj mi ovde raspravljamo. Suverena garancija Republike Srbije, prevedeno na naš jezik to znači da ako Srbijagas ne plati, neće moći da plati, platiće budžet Republike Srbije. Evo šta misle po svemu sudeći sada stvarno ta tržišta kapitala o riziku Republike Srbije. Zašto je ovo ovoliko skupo? Ta Vlada koju ste toliko kritikovali i to Ministarstvo finansija koje ste toliko kritikovali je dobijalo, da vas podsetim, maržu od 4,5 do 5%, uglavnom. Manje su bile marže za ovakve kredite. Ne samo to, kada govorite o naknadama očigledno su malo bolje pregovarali i ja o tome slobodno govorim, nisam lično pregovarao, jer su te naknade bile između 0,2% ili 0,5%. Kada se kaže 0,5% na 170 miliona evra svaka decimala to su milioni. Naravno, ono što naročito zabrinjava to je činjenica da ni ovaj kredit nije uopšte na neki duži rok. Evo i ovaj kredit je na pet godina i mi stvarno ne razumemo zašto nije bilo moguće da se obezbedi više novca za ovu potrebu. Napokon, ova dva dodatna aranžmana. Što se tiče Galenike, voleo bih da ministarka, mada ona nije tu nadležna, ali da nam se bar odgovori zašto ovde nemamo nikakve elemente oko ovog kredita. Voleo bih da ministar finansija dođe i da nam to objasni. Ovde nam je rečeno da se daje garancija u iznosu od 15 miliona evra plus svaka kamata i svaka druga nadoknada. Samo što ovde u tekstu, nisam video ni trag od toga. Šta se ovde krije? Ne bi trebalo da se krije. Mi tražimo iz DS, naročito imajući u vidu, da već nekoliko meseci, da ne kažem, godinu, godinu i po, postoje osnovane sumnje u ozbiljne nezakonite radnje u tom preduzeću, da nam se kaže koliko će ovo na kraju krajeva da košta. To je minimum transparentnosti koji je, nužan, da razmatramo na jedan ozbiljan način ovu garanciju. Na kraju, JAT. Dakle, deset miliona evra, evo i ovde, euribor na tri meseca plus 6,95%. Nikada nije bilo ovako skupo, nikada nismo imali ovakve marže na ono što treba da garantuje Republika Srbija i na to dodajte jedan posto naknade. Ovo je malo duže, ovo ide na sedam godina, imamo unutar toga dve i po godine počeka, to je malo bolje, ali marža, trošak ovoga, to je veoma nepovoljno. Još jedna stvar, da li oni koji danas vode Vladu znaju da se trenutno isplaćuje 13 plata i bonusi u JAT? Ako ne znate, raspitajte se. Pogledajte šta se tamo dešava. Nisam siguran da ste uopšte obezbedili transparentnost i taj zaokret u vođenju javnih preduzeća o kojima se govorilo. "Srbijagas", moj dragi kolega, njega ste imenovali, a i poslanik istovremeno, za direktora tog preduzeća, par dana pre nego što smo izglasali ovde Zakon o javnim preduzećima, zato što, da se sačekalo, on ne bi mogao da bude imenovan. Na kraju, želim da kažem da nažalost, čini mi se, da i u ovom slučaju, vidimo jednu stvar koja je konstanta u radu ove vlade, gromoglasne najave, a onda ponovo preokret u onome što se radi. Mi smo čuli pre leta da Zakon o NBS, da je usklađen u potpunosti sa regulativama EU, i mislim da je dva i po meseca kasnije, morao je na vrat, na nos da bude menjan, da ne bi bio iskritikovan izveštaju Evropske komisije za 2012. godinu. Ovde mi nemamo mišljenje Evropske komisije. Moglo je to da se traži. Nije ovo bezazleno. Hajde da se ne lažemo. Energetika sa poljoprivredom, je jedna od onih strateških sektora gde i te kako EU želi da bude pitana. Kada budemo članica EU i kada počnemo da pregovaramo, mi nećemo moći da gradimo nikakvo postrojenje, ni gasovod bilo kog gabarita, a da za to ne dobijemo zeleno svetlo te EU, neka to zapišu ljudi iz DSS ako ih interesuje. To je tako. Nije se slučajno gradila, to kolega Škundrić veoma dobro zna i ovi drugi koji su bili ministri, jedan od najsnažnijih mehanizama koji postoji za zapadni Balkan jeste ta energetska zajednica, koja ulazi, kako narod kaže, sitna crevca svega onoga što se dešava u ovom domenu. Mi u DS, evo već sada, mada je bilo malo vremena dobijemo poruke iz budžeta, nisu bili konsultovani, nisu bili pozvani u tu vašu privrednu komoru. Zašto? Nema razloga. Šta je ovde toliko hitno? Zašto lepo ne povučete, kao što je moj kolega Nikolić predložio, povucite ovaj zakon i mi ćemo sa velikom srećom, gospođo ministarka da vas sretnemo ponovo u januaru, februaru mesecu, kada nam pokažete da se zajednica slaže sa ovim, kada malo popričamo i sa svim investitorima u ovom domenu i da lepo vidimo ukoliko je sve u najboljem redu, da izglasamo ovaj zakon, ali u ovom stanju, narodni poslanici, Zakon o energetici donet preko noći, sporazum sa Italijom, koji je povučen, koji je ministarka povukla i rekla da tu ima ozbiljnih problema, a danas nam ga vraća uz zapetu istog. Garancije za izgradnju "Južnog toka" gde se nije obezbedilo da to bude finansirano iz nekomeracijalnih uslova, kao što mora da bude i eventualno uz podršku EU, bespovratnih sredstava napokon, ova garancija za likvidnost, za koju ste nam vi govorili da je bila veoma loša i rđava u prethodnoj vladi, a sada predlažete da to uradite i jednom, jedan i po puta više, nego što je bio slučaj prethodne vlade, mislim da građani Republike Srbije veoma dobro shvataju zašto po ovim okolnostima, DS neće i ne može podržati ove predloge.
Reč ima ministarka Mihajlović.
Odakle krenuti kada tako govorite, što su u nekim stvarima i posledice toga što vi niste dobro radili svoj posao. Kada govorite, da vas samo podsetim, da krajem 2011. godine ste emitovali državne hartije u vrednosti, u iznosu od jedne milijarde dolara, a kamatna stopa je bila 7.7%. Kako vi kažete i volite da ponovo to ponovite, da vam još jednom kažem, milijardu dolara, 7.7%, nema problema, morate da sačekate da ja kažem, pa vi recite šta imate, a da smo mi poslednje emitovali sa kamatom 5.2% i posebno je zanimljivo kada vi pokazujete žal za stanje u privredi Srbije, zato što to stanje danas u privredi Srbije je velikim delom zahvaljujući vašem radu, odnosno neadekvatnom radu. To što je danas privreda Srbije u ozbiljnim problemima, to što smo imali pad kreditnog rejtinga na koji ste pokušali da optužite novu vladu, izgleda da nije baš tako, nego je to rezultat onoga što ste vi radili u prethodnom periodu. Nekoliko stvari koje ste ovde pomenuli i za koje mislim da su vrlo značajne da se kaže koliko, prosto niste u pravu. Da počnemo sa tim kreditom IBRD za "Srbijagas", uzet upravo u vreme kada ste vi bili potpredsednik Vlade, izvinite me ako sam pogrešila, ako niste bili potpredsednik tog trenutka, ali svejedno, vreme kada ste bili u Vladi, uzet jednim delom zbog tekuće likvidnosti, jednim delom zbog podzemnog skladišta gasa, zbog određenih restrukturiranja, a meni su bili predstavnici IBRD i znam tačno zbog čega je uzet kredit od IBRD, jer to su njihove reči. Nažalost, da vas podsetim, niste uradili restrukturiranje javnog preduzeća "Srbijagas", a uzeli ste kredit za to i mi danas imamo ozbiljne probleme zbog toga, zato što taj novac nismo iskoristili za šta je bilo potrebno, odnosno, niste ga vi iskoristili za šta je bilo potrebno, a da ne govorim o podzemnom skladištu koji nije ni počeo da se gradi. Izvinite, vi ste bili deo vlade kada je taj kredit uzet. Druga stvar koju pominjete, vezano za cenu gasa, podsetiću vas da je Bugarska čvorište i nažalost, ima veću mogućnost da u tom smislu pregovara i vi to vrlo dobro znate, a Nemačka najznačajniji partner u Evropi ruskog "Gasproma" i zbog toga je građen severni tok. Prema tome, njihove mogućnosti za pregovore su mnogo veće nego naše, nažalost, mi smo poslednji, da tako kažem, pa imamo problem i oko cene, ali sam ja vrlo jasno rekla, mi smo potpisali okvirni sporazum u narednih deset godina o nabavci gasa, ali će se svake godine kroz godišnji ugovor učiniti apsolutno sve i ja sam ta koja želim da učinim apsolutno sve da Srbija ima povoljniju cenu gasa, jer mislim da je cena gasa previsoka za jednu Srbiju, imajući u vidu i partnerski odnos sa Rusijom o čemu vi pričate i govorite kako ste mnogo učinili na tom partnerskom odnosu sa Ruskom Federacijom, a imali smo najvišu cenu gasau regionu. Izgleda da niste baš toliko učinili u tom partnerskom odnosu, da ne govorim o tome kako ste pregovarali sa ruskim partnerima, vezano za energetski sporazum. Ako su sve zemlje koje su potpisnice "Južnog toka" dobile partnerski odnos, oni koji su u to vreme pregovarali, a vi ste se time podičili sada i naravno, vaš bivši predsednik stranke, tada predsednik države, je potpisao taj energetski sporazum sa Ruskom Federacijom, onda treba takođe da kažete da smo mi jedina država, zahvaljujući vašem pregovaranju koje imamo nažalost 49% u tom energetskom sporazumu. To nije odgovornost onih koji su bili u opoziciji, to je vaša odgovornost. Zašto kao i sve druge države mi nemamo partnerski odnos, zašto ne kao ta Bugarska, kao sve druge države koje su potpisale sporazum? Pored toga, kada ste potpisivali sporazum, taj partnerski odnos o izgradnji "Južnog toka", nije samo za "Južni tok", manjinsko učešće Srbije, nego i za Banatski dvor, nego, naravno, pri prodaji NIS. Prema tome, na vama je da objasnite, šta ste vi to radili u pregovorima kada su sve druge države u tom trenutku bolje prošle od Srbije? Šta je, tu je. Mi smo sada tu da radimo "Južni tok" i da učinimo apsolutno sve da Banatski dvor funkcioniše, pa i u takvom odnosu, učešću Srbije. Na dalje, kada govorite i pominjete italijanski sporazum, ja možda jesam umorna, ali vrlo dobro znam da sam ovde u Skupštini jasno rekla, povlačimo Italijanski sporazum iz procedure, zbog toga što se Republika Srpska, koja je deo energetskog sporazuma i sa kojoj na srednjoj Drini gradimo elektrane, obratila i rekla da želi da promeni određeni spisak projekata unutar projekata, unutar energetskog sporazuma sa Italijom. Zato smo bili povukli sporazum, obavljene su dodatne konsultacije u Rimu i sa predstavnicima Ministarstva energetike i rudarstva Republike Srpske. Bili su predstavnici Ministarstva energetike Srbije. Republika Srpska se povukla iz svojih promena i zbog toga je taj sporazum u spisku projekata potpuno isti kao onaj koji smo povukli. Nažalost, mi nismo mogli da znamo da Republika Srpska iz toga neće promeniti, iako je najavila svoju promenu, tako da je to bio razlog zašto smo Italijanski sporazum povukli, odnosno sad ga vratili, potpuno isti. Još jedna zanimljiva stvar, kada govorite ponovo o izmenama i dopunama Zakona o energetici, znam da sam rekla nekoliko puta, ali opet moram da vampomenem, ovo su izmene i dopune devet članova Zakona o energetici. Ne postoji apsolutno nikakva potreba da tražimo druga mišljenja, tu mislim na Evropsku komisiju koju ste toliko puta pomenuli, ili Beč, odnosno energetsku zajednicu posebno, nego mišljenje Kancelarije za evropske integracije. Da li hoćete da kažete da je Kancelarija za evropske integracije nepotrebna ustanova, da ona ne daje mišljenje u skladu sa direktivama EU? Ne bih se složila sa vama. Upravo tu postoji da bi nam pomogla i da bismo radili zajedno. Na kraju krajeva, i vi ste podržavali i te kako rad te kancelarije. Mi zaista imamo sva mišljenja. Ovo što smo pokušali kroz izmene i dopune zakona da uradimo, jeste zaista samo da pomognemo da se što pre ovde grade male hidroelektrane. Meni je žao ako vi to ne razumete. Meni je takođe žao što vi ne podržavate dobre predloge. Možda je zbog toga i razlog što ne podržavate dobre stvari, pa vam je i rejting stranke tako nizak, to je sve "ok", ali hajde, razmislite malo o tome šta se ovde predlaže, jer ako se predlaže, verujte da se predlažezbog toga da Srbiji budebolje. Hvala.
Hvala. Reč ima Božidar Đelić, replika. Izvolite.
To je baš interesantno. Znači, vi sada kažete da cena ne može da bude manja, jer smo mi neka poslednja rupa na nekoj gasnoj svirali. U momentu kada ste rekli da Bugarska postaje čvorište, zato što ima sada ne jedan, nego dva gasovoda, to dobro znamo, pa valjda je bio momenat da vi nešto ispregovarate. Da se ja pravim malo manje naivan nego što jesam, znam da ste probali. Kada vi govorite o partnerskom odnosu, da li je vama slučajno promaklo da od svih zemalja kroz koje prolazi "Južni tok", jedina koja još nije članica EU, je Srbija, a da to možda u maloj meri menja način na koji mi možemo da utičemo na neke odluke. Kada govorite o ceni, uvek treba uporediti u vremenu. Ja jednostavno nisam čuo da ministarka nastoji da cena bude manja. Čuli smo danas da vi ne možete tu ništa. Ako već ne možete ništa, evo večeras ću da vas pitam, jer mnogo građana Srbije to očekuje, za koliko, zbog toga što ne možete da dobijete manju cenu gasa, ćete povećati cenu gasa za građane, počevši, kada? U januaru ili u februaru? To su jednostavne stvari. Vi ste ministarka to vam je specijalitet. Kao što znate, to već dugo pratite, ja od vas tražim samo dve stvari – koliko u procentu i kada. Valjda toliko možete da kažete, jer to je veoma bitno za određene odluke koje će naši građani i naša privreda donositi u mesecima koji dolaze. Kada govorite o partijskom odnosu, mogu da vas pitam, kada ste vi bili savetnica u kabinetu potpredsednika, zašto ste dopustili da se ispusti onih 50% "Jugogorosgas"? Zašto niste uradili ono što ste morali vi da uradite? Imali ste te ingerencije da Srbija ne izgubi 25% u "Jugorosgasu". Još da vas pitam, pošto je to izašlo u medije, čak ste dobili i preko predsednika iz vaše partije, probali ste da isključite, ako se ne varam,posrednika iz trgovine "Jugorosgasom". Niste uspeli. Šta imate da kažete na to? Da li je to sada u redu ili nije u redu?
Hvala. Reč ima ministarka Mihajlović. Izvolite.
Gospodine Đeliću, ja razumem da imate blisku novinu koju volite da čitate, po raznim osnovama blisku, ali moram da vam kažem da to što ste pročitali nije tačno. Dakle, Ministarstvo energetike, razvoja i zaštite životne sredine je nažalost nasledilo okvirni nacrt sporazuma o dugoročnom snabdevanju gasa sa Ruskom Federacijom koju je opet vaša vlada napravila, pa smo mi dobili nešto što ste vi već ispregovarali, kao i u mnogim stvarima koje ste takođe radili, da ne pominjemo sada druge oblasti, ali sada se držimo samo energetike. Sve što smo mogli da učinimo, mi smo učinili, vezano za okvirni sporazum sa Ruskom Federacijom. Vi ste ga pre toga pravili, kao što ću podsetiti još jednom, zahvaljujući vašem pregovaranju, Srbija je jedina država koja ima 49 % u energetskom sporazumu sa Ruskom Federacijom. Dakle, vi ste to radili i vi ste pregovarali kao stranka. Nadalje, "Jugorosgas" koji pominjete, ja sam prva koja je govorila o tome da nije smelo da se izgubi 25% u "Jugorosgasu". Ja sam prva koja je govorila tada u to vreme, iako sam bila u Vladi, da to što NIS nije ispoštovao odluku Upravnog odbora i što ljudi koji su bili za to zaduženi, to nisu uradili. To ne da nije uredu, ako se sećate, ako već čitate novine, pa i u tim novinama vama bliskim, tada je takođe pisalo o tome. Nadalje šta ste pominjali vezano za cenu gasa, rekla sam vam da pri godišnjim ugovorima o ceni gasa, mi činimo sve. Razgovarala sam i sa ministrom energetike Ruske Federacije, gospodinom Novakom, ne samo u Beogradu, nego i u Rusiji, i sa "Gaspromom", o tome da cena za Srbiju bude povoljnija. Složila sam se sa vama da je cena previsoka. To što je previsoka, opet se neko prethodno time nije bavio, ali ja hoću time da se bavim, jer to jeste moj prioritet. Kada govorite o tome koliko će cena gasa ili struje, ili bilo kog drugog energenta, da ode gore u narednom periodu, u 2013. godini, ja sam odgovorna osoba, čekam sve analize koje su tu. Nisam neko ko će okolo da govori po medijima i da najavljuje. Dakle, ja sam rekla da će u toku prvog kvartala 2013. godine, na osnovu analiza koje budu uradila ne samo javna preduzeća nego onako kako nalaže procedura, a to je Agencija za energetiku, dogovoriti se, odnosno, koja nam bude predložila kao Vladi, doneti odluku o poskupljenju cene gasa ili električne energije. Dakle, maksimalno se trudim da ono što se sada čini u energetskom sektoru bude sa jedne strane pregledno i transparentno i zato je ovaj zakon o energetici tu, a sa dodatne strane, kao što znate, mi radimo i socijalne karte, itd, sve vi to vrlo dobro znate, učinimo da sve što ste učinili u energetskom sektoru u prethodnom periodu, bilo je loše, pokušamo da popravimo. To je ono što je naš zadatak. Bugarska je čvorište odavno. Prema tome, pošto je čvorište, ima bolji pregovarački potencijal i vi to isto tako znate. Srbija jeste poslednja na cevi, to je istina. Znači, samim tim i mali potrošač. Iz tog razloga, nema tako velike pregovaračke pozicije, ali ih ima. Vi ih u prethodnom periodu niste uopšte iskoristili. Ja ću ih iskoristiti.
Hvala. Reč ima gospođa Popović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala vam gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, evo ja mislim da parlament, u stvari, da vam kažem, ja reklamiram članove 106, 107, 116. Poslovnika. Zaista mislim da parlament nije mesto gde će se voditi neki lični ratovi i gde će lični animoziteti da se rasčišćavaju. Stvarno bih htela da podsetim i gospođu ministarku i sve ove poslanike koji sede ovde u parlamentu, ko je sve ratifikovao, ko je sve učestvovao u pregovaranju tog Rusko-srpskog energetskog sporazuma. Mislim, i šta više, znam gospođo ministarka, da su i članovi vaše sadašnje stranke, takođe…
Gospođo Popović, podsećam vas da možete da date samo obrazloženje za povredu Poslovnika. Molim vas, nemojte da replicirate.
Obrazloženje je to da su svi, u stvari učestvovali u sklapanju tog energetskog sporazuma. Prema tome, šta više i koalicioni partneri, gospodin Velja Ilić, hajde da ređamo sve te ljude koji su učestvovali u kreiranju tog energetskog sporazuma. Prema tome , zašto sada da slušamo jednu priču koja je prosto…
Gospođo Popović, zaista mislim da zloupotrebljavate povredu Poslovnika i moraću da vam, ili da vam oduzmem vreme od vaše poslaničke grupe. To mi je dužnost u skladu sa članom 130.
Znate kako, ipak se radi o dostojanstvu Skupštine, da li je tako? Dakle, ne smete dozvoliti, u smislu člana 27. da drugi zloupotrebljavaju Poslovnik tako što će da vode svoje male, privatne sukobe i ratove. Hajde da se vratimo na temu. Znamo ko je sve sklapaote sporazume, znamo ko je učestvovao u dogovaranju.
Hvala gospođo Popović. Smatram da nije povređen član 106, 107 i 116. Poslovnika, s obzirom da su i ministarka Mihajlović i gospodin Đelić bili u temi dnevnog reda. Smatram da je konstruktivna rasprava a vi ukoliko mislite da je povređen Poslovnik, da li želite u danu za glasanje da se izjasnimo? (Da.) Reč ima Božidar Đelić, replika. Izvolite.
Mislim da smo večeras, što se tiče građana Republike Srbije, dobili dve informacije, struja i gas će biti skuplji. Čuli smo takođe da postoji dobra volja i ja je pozdravljam, ali bez ikakve naznake ili bilo kakvog elementa platforme kako ćemo obezbediti da gas sada, kada cena pada za mnoge potrošače, bude niži kod nas. Na kraju, pošto ste to pomenuli, pokazao bih vam ovaj grafikon. Možda to ne učite na nekim fakultetima gde vi predajete, ne znam, ali ovo je nešto što se uči na prvoj godini bilo koje srednje ekonomske škole. Ovde imate kamate, a ovde imate ročnost. Vi ste sada nama objasnili da moramo da budemo srećni zbog toga što smo sada na pet godina platili 8%, a pomenuli ste da smo na jednoj obveznici, koja je na 10 godina dva puta dužoj i to za gospodina Arsića jer je istu grešku napravio pre koju nedelju. Sećam se, bio sam malo šokiran. Znači, da vas podsetim, postoji kriva prinosa. Što je duža ročnost, utoliko je veća kamata. To je slučaj i na evro-obveznicama Republike Srbije. Zbog toga, kada se tranša izdaje na 10 godina, to je skuplje od onoga što je devet godina i devet godina je značajno skuplje od onoga što je pet godina. Hvala vam što ste pokazali da ono gde smo se mi zaduživali na 10 godina je bilo jeftinije od ovoga što se vi zadužujete na pet godina. Nisam mogao lepše da pokažem zbog čega je umeće bilo na našoj strani. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam ko je crtao taj grafikon, možda je i tetkin, ali hoćete da kažete da je kredit na godinu dana jeftiniji od kredita na 10 godina? Da li me u to ubeđujete? Ništa, onda idite u neku banku i ubeđujte njih. Koliko su kratkoročni krediti – 22, 24, 26 i 30% za dinare. Koliko su dugoročni ili na srednji rok, pet godina – 15, 16, 17%. Šta, nije tako? Idite, proverite u bankama bez devizne klauzule koliko koštaju ili tzv. popularni minus. To je kratkoročni kredit. (Božidar Đelić, s mesta: Nemoj da se brukaš.) Ne, ne brukam se. Idite, proverite koliko je kredit na godinu, dve, tri ili na pet, pa ćete da vidite da se iznos kamate smanjuje sa dužinom otplate kredita. Ima jedna prosta ekonomska logika, a ta logika je – plasirana su sredstva, umesto da stoje u depozitu banke koji ne oplođuje ništa. To su elementi logike. Zato su krediti na duži rok jeftiniji zbog obezbeđenog plasmana. Kada je tako što vi sada tvrdite, pokušajte u bilo kojoj banci. Mi smo imali zakon pre godinu i po dana, Zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga. Zašto su banke naplaćivale kaznene penale ako hoćete da raskinete ugovor sa bankom, odnosno prevremeno da otplatite kredit? Zato što im ugrožavate taj plasman. Nemojte tako. Ako je tako bilo u srednjoj školi, interesuje me od kada?
Hvala. Gospodine Đeliću, izvolite.
Gospodine Arsiću, imam jednostavan predlog. Idemo zajedno kod gospođe Tabaković. Da li možete? Hajde, idemo sutra. Jeste da je zamrzla funkciju u vašoj partiji… (Predsedavajuća: Gospodine Đeliću, molim vas da se malo uozbiljite.) Ne, ovo je zaista ozbiljna stvar. Imamo šefa poslaničke grupe najveće partije na vlasti i moram da kažem da jedan broj studenata ekonomije i jedan broj srednjoškolaca verovatno se pita da li je dobro učio u školi. Gospodine Arsiću, da vam kažem dve stvari. Prvo, kredit na dinare i kredit sa deviznim znakom to nije isto. Prvo to. Drugo, da vam kažem još jednu stvar. Kredit ukoliko je obezbeđen, to nije ista cena kao kada nije obezbeđen. Zašto su kratkoročni krediti, tzv. beli, bez namene, skupi? Zato što banka tu ima najveći rizik. Sada da budemo malo ozbiljniji. Kada pogledate obveznice, imate uvek kamatu koja raste. Zašto? Baš zbog toga što novac koji ostavite duže, naravno da ćete tražiti da to dobije veći prinos zbog toga što ćete ga duže imobilisati. To je vrednost vremena u finansijama. To je ključni element u ekonomskom životu. Malo sam zabrinut da čujem ovo što danas čujem, jer to pokazuje da imamo ljude koji treba da donose sudbonosne odluke o našim životima, koji očigledno nemaju fundamente za to, ali smo spremni da radimo sa vama da tako više ne bude. Hvala.
Hvala. Gospodine Arsiću, izvolite.
Ne znam zašto biste išli kod gospođe Tabaković. Ona je DS, vašim guvernerima očitala lekciju kako se vodi Narodna banka i to u kratkom vremenskom periodu. Ovo što vi sada hoćete da predstavite i da pričate, zamolio bih vas da izađete jednom iz tih šablona koje vodi politika i da se ne pojavljujete kao savetnik nekog preduzeća, pa zahvaljujući privilegovanim informacijama izađete iz nekog posla 10, 11 miliona evra bogatiji nego što ste ušli i da se bez tih privilegovanih informacija snalazite na tržištu prometa robe i usluga, da jurite kredite ne zato što ste Božidar Đelić, nego što ste običan čovek koji traži posao i hoće da obezbedi sredstva za svoje preduzeće. Onda možete da mi se javite koji su elementi poslovne politike, kako se reaguje na tržištu, koji su rokovi za kredite na godinu, dve, tri i pet i kolike su kamate. Još nešto, to što vi pričate da je vreme faktor koji košta, jeste, ali još više košta kapital koji nije plasiran. To morate da se složite sa mnom.
Pretpostavljam da je u pitanju replika, gospodine Đeliću? (Da) Daću vam reč, ali zamolio bih da kada se završi ovaj set replika, da se vratimo na raspravu. Izvolite.
U prethodnom sazivu sam uvek kupovao knjige vašeg bivšeg šefa partijskog, Vojislava Šešelja. Sada ću da vam poklonim jednu knjigu o pitanju plasiranja novca koja će, nadam se, obezbediti da ne idemo na neke lične osnove, nego da vidimo malo šta je istina, jer, nema tu nekih šablona. Jednostavno, postoje neke stvari koje su matematika i realnost u životu sa kojim se suočavaju svi naši građani. Bilo bi dobro da svi mi ovde u ovom domu, zato što donosimo izuzetno bitne odluke za naše građane, napravimo taj napor. Vi možete u tom domenu, ja možda mogu u nekim drugim domenima gde nemamo dovoljno znanja da pokušamo da budemo najbolje mogući, a sve u interesu naših građana. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radmila Gerov. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine AP Vojvodine, poštovana ministarka, kada vladajuća većina u ovom parlamentu objedini raspravu o sedam zakona koji međusobno nisu povezani, mi poslanici iz opozicije pitamo se zbog čega je to tako? Kada nam Vlada Republike Srbije stalno daje zakone po hitnom postupku, to ukazuje na njenu neozbiljnost. Mogu da shvatim da danas imamo ovu objedinjenu raspravu samo iz jednog razloga, jer Razvojni fond Vojvodine nema nikakve veze sa Zakonom o energetici, iz razloga da građani ne budu imali dovoljno vremena da saznaju da ih ova vlada danas zadužuje za 225 miliona evra ili 30 evra svakog stanovnika ove zemlje. Na prethodnoj sednici ta ista vlada i ova skupština zadužila je građane za "Kolubaru". Tada smo imali prilike da čujemo da struja neće poskupeti. Danas znamo da hoće, kao i gas. Od ovih 225 miliona evra, 200 miliona evra daje se "Srbijagasu", od čega 170 miliona za tekuću likvidnost. Ukoliko znamo da mnogo građana u našoj zemlji boluje od srca i ukoliko znamo da su veliki redovi, gde građani čekaju na pregled ili na operaciju, onda treba da znamo da je za tih 170 miliona evra bilo moguće izgraditi 100 klinika koje su potrebne građanima za lečenje tih bolesti. Time bismo rešili problem sa kardio-vaskularnim bolestima. Na ovaj način niti ćemo rešiti taj problem, niti ćemo rešiti problem propale firme "Srbijagas". Liberalno demokratska partija godinama unazad upozorava prethodnu Vladu i ovu Vladu sada, da "Srbijagas", JAT i "Galenika", loše posluju. Nikada nismo naišli na razumevanje, da tim firmama ne treba davati garancije. Iako je predizborno obećanje najveće stranke, koja čini stožer Vlade, nove Vlade, bilo da neće zaduživati dodatno građane vidimo da to nije tako. Nezavisni ekonomisti kažu da smo na rubu i na granici da bankrotiramo. Nezavisni ekonomisti kažu da smo i jedan korak od toga da se u Srbiji desi Grčki scenario i da je zaista ne potrebno više zaduživati ovu zemlju. Tačno je da je Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2012. godinu predviđeno izdavanje garancija, ali to ne znači da garancije moraju da se daju. Mi smo danas u prepodnevnoj raspravi i u ponedeljak govorili o Zakonu o javnim nabavkama, o zakonu koji treba da spreči dalju korupciju u našoj zemlji. Liberalno demokratska partija govorila je da ne veruje da će taj zakon imati efekat, kako se predstavlja u javnosti, baš iz razloga što taj zakon neće biti mnogo često sproveden. Danas imamo prilike da vidimo da smo bili upravu. Četiri zakona nam dajete. Samo je "Galenika" raspisala javnu nabavku za nabavku finansijskih usluga. Zar vas nije sramota, da Vlada Republike Srbije, ovom parlamentu, kada je na dnevnom redu novi zakon o javnim nabavkama, dostavlja da damo garancije za kredite za koje nije sprovedena javna nabavka? Pa da li je 200 miliona evra malo, ili je to bezznačajna sitnica, da se za takve kredite ne sprovodi javna nabavka? Zato imamo između ostalog i te kamatne stope od 7 do 9%. Imamo kamate kakve imaju najugroženije zemlje u svetu, zemlje sa velikim finansijskim problemima. Ako je država u poslednje četiri godine već dala garancije, 530 miliona evra za "Srbijagas", zašto ih dajemo onda danas? Zašto dajemo garancije toj firmi ukoliko Mlađan Dinkić kaže da je "Srbijagas" zadužen za milijardu evra? Zašto gospođo ministarka kažete ovo, a vi ste odgovorni za "Srbijagas" kao ministar energetike, osim direktora… (Predsednik: Vreme.) Samo da završim rečenicu. Kada ste rekli da ta firma jako loš posluje, to je vaša izjava za medije, i odakle imate moralno odgovornost, imate li je da glasate za direktora pre stupanja na snagu Zakona o javnim preduzećima za koga ste nekoliko dana pre toga rekli da je upropastio firmu?
Narodni Poslanik Sanda Rašković Ilić. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče, gospođo ministarka, gospodine predsedniče Skupštine AP Vojvodine. Već sam govorila o energetskom sporazumu između Srbije i Italije, pre neka dva meseca i tada sam ovaj sporazum ocenila kao neokolonijani sporazum. Ocenila sam ga tako, zato što je u njemu predviđeno da Srbija daje svoje glavne resurse u hidropotencijalima i vetropotencijalima, uglavnom firmama iz Republike Italije, koja na taj način ispunjavaju onaj cilj 2020. godine, odnosno jednu trećinu električne energije koja će biti zelena energija, ali pošto se Srbija obavezala na isti način tada ostaje na nama da mi proizvodimo iz mnogo skupljih izvora energije ovih 30% zelene energije. Pored toga, mi smo se ovim sporazumom obavezali da kompletno o svom trošku napravimo prenosni sistem za izvoz električne energije, što se može meriti stotinama miliona evra, a ova prava stvar, odnosno ova proizvodnja, recimo iz geotermalnih izvora, ili iz biomase, bi dostizalo negde oko milijardu evra. Pošto nisam iz sveta energetike, kada sam pročitala ovaj sporazum, odmah sam otišla na vaš "blog", gospođo ministarka. To je "blog" koji je bio na B92 još od 30. maja 2010. godine, kada ste procenili neke od ovih sporazuma, rekavši za Italiju i njenu kompaniju da je to posao veka, ali da je za Srbiju to nakaradan posao. Gde je tu državni interes građana, potrošača Srbije kada je ministar potpisivao ovakav sporazum? Italijanska kompanija će zaposliti nešto malo srpske snage, a Srbija će energiju koja joj je preko potrebna, morati da uvozi po skupoj ceni. To ima dosta kritika i na ove kompanije italijanske koje su dobile posao. U međuvremenu se podigla prava bura i u italijanskoj javnosti, tako da je na italijanskoj televiziji RAI 3 bila emisija o energetskom investiranju Italije, odnosno njenih firmi koje su tu ocenjene kao kontraverzne firme u države sa druge strane Jadranskog mora, koje su tu ocenjene, više manje, kao "banana" države, više Crna Gora, a mi manje, ali ipak mi smo tu dobili svoje. Tako da se ispostavilo da tu Italija ulaže velike pare, ali da italijanski obveznici nemaju mnogo od toga, ni sreće ni koristi, nego da od toga ima koristi samo jedna mali broj ljudi koji je vezan za te firme. U međuvremenu sam dobila informaciju da je na tržištu električne energije iz obnovljivih izvora se desio jedan pad cena, drastičan pad cena. U tom smislu sam razumela da ste vi u stvari ovaj sporazum, nakon dosta iščekivanja, odugovlačenja, kritika koje ste i sami svojevremeno dali, naravno tada vam je bila drugačija pozicija i potpuno vas razumem, jer znam šta je biti u poziciji opozicije ili u poziciji vlasti, pa sam mislila da ste možda promislili da bi sada bio trenutak jer je ovo momenat kada je to za Srbiju lukrativ. Međutim, takođe sam čula da italijanska strana nije baš oduševljena što treba da ulaže pare i da uđe u ovaj posao sa Srbijom. Verujte mi, "bona fide", znači u najboljoj nameri, ima jedna predlog da se malo zastane sa ratifikacijom ovog sporazuma, u tom smislu da prvo porazgovaramo sami sa sobom, međusobno da li se nama ovakav sporazum isplati, da li je ovo prava investicija za državu Srbiju, možemo li mi svoje hidropotencijale finansirati sami i na drugačiji način. Sem toga, ukoliko i napravimo ovaj sporazum, ako ga ratifikujemo, a italijanska strana ne bude zadovoljna ona može, pošto mi nemamo komisiju za koncesije i nemamo način da obavežemo potencijalne investitore, odnosno konkretne investitore, da uđu i da naprave od početka do kraja, da završe sve svoje investicije, na Ibru i na Drini, i na drugim mestima, ulazimo u jedan rizik da oni to sada prihvate, nešto od toga urade, međutim nešto ne urade, a nama ti naši resursi ostaju neiskorišćeni. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima ministar Mihajlović.
Zahvaljujem. Vezano za taj prenos koji ste pomenuli, kabl za prenos nije nešto što će finansirati Srbija, nego to finansira isključivo italijanska strana. Vrednost tog kabla je negde oko 800 miliona evra. Prosto da to pojasnim. Ono što sam rekla kao pozitivno iz ovog sporazuma jeste da je otkupna cena, da ponovim, 155 evra po megavat času, što zaista nije malo i pri tome to je tačno uvršćeno kao garancija, odnosno kao obaveza da će to sigurno biti 155 evra po megavat času. Drugo ne bih komentarisala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Poštovana gospođo ministar, poštovani gospodine Pastor, uvaženekolege i koleginice, unapred ću da se izvinim, zaista mi je vrlo teško da posle trinaest sati intenzivnog rada ovde budem koncentrisana i da mogu da izložim ovo što sam spremila i o čemu sam želela da govorim. Vrlo je komplikovano i sa te strane, što smo u ovom paketu, ako mogu tako da kažem, ali jeste jer svačega ima u ovom paketu, nekako smo došli u poziciju da sada izdvajamo posebne delove tog paketa, ako želimo o tome da govorimo, a da ove druge smatramo manje važnim. Kao nekog ko je predsednik Odbora za zaštitu životne sredine, upravo želim da govorim u ovom delu od četiri predloga zakona koji se odnose na energetiku. Moram sa žaljenjem da konstatujem, da kada god govorimo o energetici počnemo sa rečenicom – Srbija zaista ima velike energetske potencijale koji mogu da utiču na njen razvoj i na toj konstataciji se sve završi. Nažalost, gledajući energetski, daleko smo od toga što imamo kao potencijal. Kada je reč o ekološkom aspektu energetike, moram da kažem da Srbija, uostalom, kao i sve zemlje u regionu, naravno, isključujem Hrvatsku, ona tu malo više radi od nas, prilično kaska za evropskim standardima, ali je dobra stvar u tome što i Srbija, kao i jedan najveći broj zemalja Evrope, se obavezala prema međunarodnim ugovorima, da u Srbiji 27% energije dobijamo iz obnovljivih izvora energije, što jeste skuplja varijanta u početku, ali je jako dobra varijanta za Srbiju. Moram da konstatujem, počev od ove činjenice koju sam rekla, da je u Srbiji energetika najveći zagađivač, ali je, opet, ovo što sam malopre rekla, dobra stvar i sa te strane zaista mogu da pozdravim priču o zelenoj energiji. Prema važećoj Strategiji energetskog sektora Srbije do 2015. godine, energetski potencijal obnovljivih izvora je procenjen na više od 4,3 miliona tona ekvivalentne nafte godišnje, od čega od 2,7 do 3,2 miliona otpada, praktično, na bio masu, 0,6 miliona tona je hidropotencijal, 0,2 miliona tona su geotermalni izvori, 0,2 miliona tona je energija vetra i 0,6 miliona tona je energija Sunca. Takođe, moram da konstatujem nešto, zašto ove stvari izvlačim? Zato što mi je važno da govorimo o tome kakav potencijal imamo i zbog čega je važno da prepoznamo taj potencijal kao našu šansu za razvoj i da konačno počnemo da ulažemo u taj potencijal. Do sada smo u energetiku zaista ulagali minorno. Ako kažem 500 miliona evra, to jeste velika cifra ali ona je minorna, za ono što je potreba Srbiji u ovom sektoru da se uloži. Moram da kažem da u vreme kada je strategija pravljena nisu rađena istraživanja. To je opet onaj minus o kojem govorim kada govorim o onome što imamo a šta ne prepoznajemo. Nisu rađena istraživanja da vidimo kakve kapacitete imamo u energiji vetra i energiji Sunca, pa su ovi rezultati ovde koje sam iznela neznatni u odnosu na ono što imamo. U međuvremenu je urađeno istraživanje, pa očekujem da će se u nekom vremenu ti podaci pojaviti kao vrlo važni, da će oni promeniti sliku energije ovih izvora. Treba napomenuti i činjenicu da se Srbija nalazi u vrhu evropskih zemalja po količini raspoložive neiskorišćene biomase. Nažalost, ona je najskuplji izvor obnovljive energije i Srbija, nekako, do sada, uglavnom, koristi biogas i biomasu samo kao toplotnu energiju. Ona jeste naš potencijal i treba videti način da se taj potencijal konačno uposli. On bi tako mogao da uštedi više od 60 miliona evra godišnje, što nije zanemarljiva cifra i o tome treba razmišljati. Pominjemo taj hidropotencijal i on je procenjen na 17 teravat sati, njegova iskorišćenost je između 60% i 70%. To znači da imamo prostora da koristimo i zato ovo što je govorila moja koleginica, Sanda Rašković Ivić, i ja ponavljam, vrlo je važno. Ovaj ugovor sa Italijom koji je u tom delu, a moram da napomenem još jednu činjenicu, hidropotencijal je najjeftiniji izvor obnovljive energije i zato je on onaj koji privlači pažnju investitora sa strane, njima on popunjava tu kvotu do 30%, a sa druge strane, to je najjeftinije, ali otvara i onaj prostor Srbiji. Srbija onda mora do 27% da ulaže iz nekih drugih izvora, koji su, takođe, skuplji. Neću govoriti o tome koliko je problema prethodni Zakon o energetici doneo. Drago mi je da ste ušli u ove promene. Očekivala sam da će promene biti u nekim drugim delovima. Činjenica je da ste se bazirali samo na ovih nekoliko elementarnih stvari koje se tiču dozvola. Neka se završi na dozvolama, jer gubim koncentraciju. Moram da kažem nekoliko naših ključnih zamerki. Zaista imate retroaktivnost zakona. U članu 10. se pojavljuje ta retroaktivnost. Pravnici tumače da je ovo retroaktivno. Ne može se to dozvoliti, jer ako želimo da budemo neko ko hoće da investitorima ponudi neke uslove koji su stalni i konstantni, ne možemo da ih menjamo u toku same procedure. U članovima 6. i 7. izostavljate rokove. Računala sam, a i u obrazloženju pišete da želite da ubrzate procedure i skidate sa 27 nekih procedura na pet. To pokazuje vašu nameru, ali onda morate i rokove koje postavljate pred ministarstva i našu birokratiju, birokratski sistem, da date neke rokove u kojima oni moraju da se kreću. Član 34. i 34a su zaista problematični. Za lokacijske dozvole je zaista potrebno da investitor obiđe mnogo institucija koje očigledno imaju vrlo dugačke procedure. Recimo, kod vetroparkova, za građevinsku dozvolu vam treba četiri godine. To je jedna od smetnji zbog čega ljudi nisu ulazili u ove investicije. Moram još nešto da kažem. Podzakonska akta su isto problem u ovim oblastima i u ovim zakonima, jednostavno, nedostaju. Opet pominjem ove vetroparkove, nedostajala su podzakonska akta. Konstatovali ste da ste doneli Akcioni plan za obnovljive izvore energije i to je dobro, to je nedostajalo i to je bilo vrlo važno kada su u pitanju ovi obnovljivi izvori energije. Na kraju krajeva, to je bila naša obaveza, u skladu sa onim što su pred nas postavila energetska zajednica. Ona pokazuje kakvu budućnost Srbija planira za sebe kada su u pitanju obnovljivi izvori energije i to je u redu. Vidim da mi je ostalo još nešto malo minuta, pa da ih iskoristim. Vratiću se na ugovor sa Italijom, jer sam mislila da ću ostati na nekim drugim stvarima mnogo duže. Stoji sve ono što je konstatovala moja koleginica iz poslaničke grupe, ali oko ovog ugovora se mnogo štošta sporadično pojavljivalo u javnosti, jer je nekako ceo ugovor ostao vrlo tajanstven i rađen je mimo očiju javnosti. Isto tako sam, kada ste poslednji put povukli ovo sa dnevnog reda, očekivala da ćete nešto uraditi na ovom delu, da ćete ponovo pregovarati, da će se nešto menjati u ugovoru. Iz onog što sam čitala kada ste govorili dok ste bili u opoziciji, bilo je jasno da i vi i mi iz DSS mislimo isto o ovome. Srbija nema neku naročitu veliku korist, zaista nema. Ako se izuzme cena koja je tog momenta bila veća, ali cena obnovljivih izvora pada, energija iz obnovljivih izvora pada, to što ćemo, recimo, imati da neka srpska firma radi nešto kao podizvođač, ili na nekom sličnom mestu, nećemo dobiti mnogo. Kako bih rekla, od velikog kolača, Srbija će dobiti mrvice, a izgubiće mnogo toga i nisam sigurna da li je trebalo ovaj ugovor uopšte pustiti na dnevni red. Mislim da je bilo pametno zastati. U medijima smo videli da ni Italija nije zadovoljna ovim ugovorom. To nekako tumačim da jedni i drugi koji nismo zadovoljni ugovorom, onda treba da taj ugovor otvorimo i da o njemu razgovaramo. O tome kakvu vrstu ponovo pomoći u velikim količinama novca, tonama novca, kako bih rekla, dajemo "Srbijagasu", mislim da me je sramota više o tome da govorim. Mislim da je o tome toliko puno rečeno i da je sramota da ovog trenutka, pred Novu godinu kada ljudi krpe kraj s krajem, mi više pomažemo onima koji su pomagali kulturno umetničke događaje, druge vrste događaja. Znači, oni imaju novca da ga ulažu na neka druga mesta, a građani Srbije treba da pune džepove te firme. Toliko. Hvala.
Reč ima ministarka Mihajlović. Izvolite.
Zahvaljujem se na svemu što ste rekli vezano za energetiku Srbije, ona jeste potencijal. Nažalost, nije dovoljno iskorišćena i nadamo da ćemo sa ovim izmenama i dopunama Zakona ubrzati neke stvari. Ono gde ste potpuno u pravu i gde smo i mi videli da je moguće iskoristiti još više obnovljivih izvora energije, to jeste biomasa kojom smo prebogati. Ono što je plan Ministarstva, što sam već nekoliko puta najavljivala, to je da, počev od naših toplana koje će početi da koriste biomasu kao ulazno gorivo, ne samo za proizvodnju toplotne energije, nego upravo za kogeneraciju, dakle, za proizvodnju i toplotne i električne energije, i tako budu energetski efikasne preko 80%. Sada su one efikasne 30%. Znači, sve ostalo nestaje i baca se. Dakle, naš plan jeste da biomasa u tom smeru bude korišćena. Kada pominjete Strategiju razvoja energetike, trenutno je u izradi nova Strategija razvoja energetike. Ona će biti predstavljena u parlamentu, pa ćete videti ozbiljne novine. Potpuno se slažem za mnoge podzakonske akte koji nisu bili gotovi. Oni su čak, prema našim obavezama, trebali da budu završeni pre godinu dana, ali ih prethodna Vlada nije završila, pa smo mi sada u toj obavezi i to radimo. Ti podzakonski akti će biti gotovi u prvom kvartalu 2013. godine. Kada pominjete italijanski sporazum, ono što jeste važno, a to je da je taj italijanski sporazuma ratifikovan u italijanskom parlamentu i da je kao takav došao kod nas. Dakle, mi ga jesmo nasledili, on je već bio ratifikovan i nisu neke veće i suštinske izmene da budu, imajući u vidu sve ono što vi sada govorite. Za sekund samo da se vratim na izmene i dopune Zakona o energetici. Pomenuli ste rokove. Potpuno ste u pravu. Na kraju krajeva, usvojili smo te amandmane koje ste dali i to ćemo u danima za amandmane govoriti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Kostreš.
Gospodine predsedniče, predsedniče Pastor, gospođo ministarko, mislim da cela ova priča oko Razvojnog fonda AP Vojvodine, način na koji smo imali ideju da se izvuče vojvođanska Razvojna banka, pa onda od jednom preko noći dolazilo do informacije da se formira Razvojni fond AP Vojvodine, na neki način govori kakav je odnos prema AP Vojvodini i šta aktuelne vlade u Beogradu, ne samo ova vlada, nego i prethodna, i ona pre nje, i ona pre nje, misle i govore o AP Vojvodini. Mi ligaši i ligašice smo branili pravo AP Vojvodine da ima svoju vojvođansku Razvojnu banku, ne ulazeći u to da li je ta vojvođanska Razvojna banka radila dobro ili loše. O tome treba da odlučuju osnivač, treba da odlučuje vojvođanska administracija, treba da odlučuje Skupština Vojvodine i Vlada AP Vojvodine. Vojvodina ima pravo da ima svoju Razvojnu banku. Vojvodina ima pravo da odlučuje o svom razvoju i Vojvodina ima pravo da utiče na ekonomske prilike na svojoj teritoriji zato što je ona autonomna pokrajina. Ako želimo da ukinemo AP Vojvodinu, što je takođe legitiman politički stav, onda hajde da kažemo – uništićemo Vojvodinu, ukinućemo je, ne treba Vojvodina da postoji, pa samim tim ne treba da postoje ni institucije AP Vojvodine, ni njena administracija, niti bilo koja aktivnost koju Skupština Vojvodine ili Vlada Vojvodine urade. To je pošteno, ali ovako svaki put pokušavati da se uništi sve ono što AP Vojvodina radi, to nije dobro i nije prihvatljivo za nas iz LSV. Imali smo nekoliko nedelja kampanju da je vojvođanska Razvojna banka pred bankrotom i da ne treba da se ulaže u nju, da je ona loša itd. Okej, ako je ona loša, onda će o tome odlučiti Skupština AP Vojvodine i njena Vlada. Ako Skupština AP Vojvodine i njena Vlada povuku loše poteze za građane i građanke Vojvodine, onda građani i građanke Vojvodine je neće podržavati. Podsetiću vas, od 2000. godine do danas ista administracija vlada AP Vojvodinom. Neće biti da građani i građanke AP Vojvodine ne vide rezultate i ne vide ono što se radi u Skupštini AP Vojvodine i u Vladi AP Vojvodine. Dakle, pitanje je da li Vojvodina može imati svoju Razvojnu banku je pitanje da li AP Vojvodina može da donosi odluke o svom razvoju i da li može da upravlja svojim resursima. Neko od mojih kolega je u svojoj diskusiji rekao da Vojvodina time što ima Razvojni fond u boljem položaju od ostalih delova Republike Srbije gde ne postoje razvojni fondovi. Pitam vas – zašto ne napravimo razvojni fond Šumadije, zašto ne napravimo razvojnu banku Moravske oblasti, zašto se ne napravi razvojni fond zapadne Srbije? Ne trebamo time što ćemo uništiti vojvođansku autonomiju, time što ćemo uništiti ono što su Vojvođani i Vojvođanke stvarali da dovedemo u ravnopravni položaj ili u ravnopravniji položaj ostale ljude u Srbiji. Niko iz Vojvodine nema ništa protiv da se formiraju razvojne banke u ostalim regionima u Srbiji. Upravo zbog toga LSV neće glasati za ovaj zakon. Mislimo da je to poniženje AP Vojvodine, da je to poniženje dva miliona građana i građanki i da je to poniženje vojvođanske administracije. Neko od mojih prethodnika je rekao da za to nije kriva samo ova skupština, ovaj dom, da nije kriva Vlada Srbije, da je tu promenom odluke i promenom nekih stavova dosta doprinela i administracija Vojvodine. Žao mi je što gospodin Pastor nije ovde, jer ja znam njegov stav o tome. Žao mi je u smislu toga da delimo iste stavove i mislim da gospodin Pastor ne treba da prima udarce zbog ovoga, jer nije to njegova krivica. Prosto, dolazimo u situaciju da se stalno iznova vrše pritisci na vojvođansku administraciju, stalno se pokušava da se Vojvodini oduzme svaka njena nadležnost, stalno se pokušava da se onemogući da Vojvodina samostalno utiče na svoj razvoj i da upravlja sopstvenim resursima. Svaki put kada pitamo gde su naše pare, dobijamo etiketu da smo separatisti. Ne želimo da uzimamo tuđ novac. Samo želimo da upravljamo sopstvenim resursima. Želimo da pomognemo svakom delu Srbije koji hoće da krene našim stopama, znači stopama da preuzme odgovornost za svoju sudbinu i da pomogne u razvoju. Zaista mislim da nije dobro da Šumadija nema svoju razvojnu banku. Zašto je ne bi imala? Zašto Šumadinci ne bi uticali na sopstveni razvoj? Zašto ljudi iz Moravskog regiona? Zašto uopšte sve mora da bude ovde u Beogradu i sve mora da bude centralizovano i za sve moramo da dobijemo mišljenje republičke Vlade? Da li dole u lokalu, u regionima ne sedi niko ko ima ideju kako treba razviti svoj region i kako treba uticati da se bolje i efikasnije radi na otvaranju razvojnih perspektiva. (Predsednik: Vreme.) Evo završavam. Srbija će biti jaka onda kada svi njeni regioni budu dovoljno jaki i ekonomski razvijeni, a neće se razviti ako sve nabijemo u Beograd i ako se o svemu bude odlučivalo u Beogradu. Zato ligaši neće glasati za ovaj zakon.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Dame i gospodo, u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu, čija je debata u toku, baviću se najvećim delom Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o energetici i to u tri dela. Prvo ću pokušati da svima onima koji nas budu gledali ili nas gledaju na jednostavniji način objasnim o čemu se radi, a zatim ću komentarisati citate onoga što je ministar ovde izjavio i na kraju nešto malo o novcu. Dakle, Zakon o energetici, koji je imao izmena i dopuna, bio je u ministarstvima sa različitim drugim oblastima, ali moram za početak da branim ovde dva ministra. Jednog za kojeg sam glasala, a drugog za kojeg nisam glasala. Jedan je gospodin Petar Škundrić, a drugi je gospodin Radomir Naumov. Obojica su dali ogroman doprinos u legislativi koja je za energetiku ovim zakonom i njegovim izmenama do danas imala primenu dobru, lošu, ali je imala primenu. Najveći deo onoga što smo čuli je osporavanje rezultata rada gospodina Petra Škundrića. Zašto branim i jednog i drugog? Zato što je dovoljno vremena prošlo od završetka mandata i jednog i drugog da svako ko je mogao naći primedbu na rad ili na odgovornost ministra imao je prilike da to uradi, ali nije. Samo jedan primer ću dati, argumentacije za donošenje predloga za izmene i dopune zakona, tvrdi se da su preprodaje dozvola, što nije tačno, zato što dozvolu ne možete da preprodate. Radilo se o preprodaji preduzeća, a to ne možete da sprečite zato što to nije po Ustavu da sprečavate. Možete da pokušate da zabranite da se preduzeća preprodaju, ali ne možete da ostanete održivo u sistemu jer je u suprotnosti sa onim što važi za prodaju preduzeća, pri čemu ja ne sudim vrednosno ni o tome da li se u tom poslovnom svetu u okviru postojećeg zakona može, ne može, treba ili ne treba preprodavati preduzeća. Ne možemo da zabranimo, ali smatram potpuno neprimerenim obrazlagati donošenje ovog zakona time i stavljati na teret ministru Petru Škundriću nekakve nelegalne ili već kakve poslove sa dozvolama i saglasnostima, pogotovo ne gospodinu Radomiru Naumovu. Imamo problem kojim se ovaj zakon ne bavi, u stvari, i nijedna od odredbi ovih zakona neće moći da reši problem koji imamo na terenu, a to je da je za nekoga ko hoće da investira u malu hidroelektranu kao što je to na Studenici, na Ibru, oko Nove Varoši, Ivanjice, kod manastira Studenica itd. ili hoće da investira u vetro-parkove, znači da koristi energiju vetra, ili u solarne parkove, da koristi energiju Sunca, on najmanje problema ima sa Ministarstvom za energetiku i sa ministrom za energetiku, ko god on bio. On ima mnogo većih problema sa drugim ministarstvima i sa lokalnom samoupravom. Dakle, onda kada se traže odgovarajući, jednom ću rečju reći papiri od Ministarstva poljoprivrede, vodoprivrede, odnosno od "Srbijašuma", od "Srbijavoda", kada se rade lokacijske dozvole, upotrebne dozvole, to je problem za onoga ko hoće da investira i da proizvodi struju na ovaj način u kapacitetima malim, kada su u pitanju male hidroelektrane koje ne ugrožavaju životnu sredinu, nema akumulacija. Jedan jako dobar način da se dobijaju kilovati. To je prva stvar. Znači, vi imate problem koji će na terenu ostati. Sada ću citirati šta je rekla ministarka, da svi oni koji su sada u postupku, da se time bave kao poslom, da svakako nastavljaju, a ministarstvo će pomoći da dobiju dozvole. Ne postoji ništa ni u ovom zakonu, ni u bilo kom drugom, što je do sada sprečavalo ministarstvo da dobiju dozvole. Da li će ili ne, mi ćemo to pratiti. Zato postoje i nadležni odbori, zato postoji i Skupština u celini i vrlo brzo će se pokazati ko je u pravu, a ko nedovoljnim argumentima osporava odredbe zakona koje mogu da se menjaju. Nemam ništa protiv da svaki ministar kaže – hoću ovako da promenim članove ovog zakona, dokle god je to tako da poboljšava primenu zakona. Ministarka je izjavila da promene nisu sistemske. Zakon jeste sistemski, ali promene nisu sistemske. To je dosta tanak argument. Koji god sistemski zakon imate, mi smo čuli taj argument, pa smo tako imali Zakon o nuklearnim objektima Srbije koji je, srećom, uz zajednički rad i ljudi koji pripadaju vladajućoj većini i nas opozicije, sprečen da se napravi šteta. Imali smo Zakon o zaštiti životne sredine gde je takođe rečeno da nisu sistemske izmene kojima su narušene pravne tekovine i Glava 27, da ne govorim o zakonima koji nisu iz ove oblasti. Zato je važno da imamo komunikaciju i da imamo komentare Evropske komisije. Ministarka je potpuno u pravu. Ona može, a ne mora da traži komentare. Mora da ima mišljenje Vladine Kancelarije za evropske poslove, ali ako je zakon u toku vremena ulaska u Skupštinu u tako kratkom roku da mi ne možemo da stignemo da se obratimo delegaciji Evropske komisije i da tražimo komentar, onda imamo problem. Na Odboru za evropske integracije je bilo vrlo jasno rečeno – recite nam da li ste konsultovali ili niste. I rečno je da niste, što je isto legitimno, ali nije legitimno sprečiti, zbog nedovoljnog broja sati, od subote uveče do ponedeljka ujutro, da se Odbor za evropske integracije obrati Evropskoj komisiji, jer je to zajednička korist. Tako smo uradili kada je bio slučaj o autorskim pravima i od toga imamo korist svi zajedno, i vladajuća većina i opozicija, za to što ne ugrožavamo ono što su pravne tekovine. Tako smo uradili kada su bili drugi zakoni u pitanju. Kada komunicirate sa ljudima čije pravne tekovine hoćete da uvrstite da postanu život u vašem društvu, u vašoj državi, onda je važno da odbor koji je za to nadležan ima jedan dan da može da se obrati. To se osporava kao pravo i tu ću se nadovezati sa problemom koji imamo opet zajednički. Za ovih pet meseci ovog saziva Skupštine, 65% svih akata je po hitnom postupku. Vrlo dobro znam koliko je teško imati komunikaciju sa predstavnicima Vlade i skidati oznaku "hitan postupak" i lako je na internet stranici Narodne skupštine, koju odlično radi ekipa koja je zadužena za sajt, sa statistikom, sa brojkama, da se vidi da je taj broj bio 37, pa 32, pa 35, pa 30. Naš je zajednički problem ako smatramo da nije nikakav problem to što Odbor za evropske integracije ne može da zatraži komentar od Evropske komisije. Ne sporim ja volju ministarstva da u članu koji menja tačno navede šta je to što je razlog da se dozvola oduzme. Volja ministarstva, ja mogu o tome da mislim da li je primenjivo ili ne, ali mislim da mi je obaveza, kao nekoga ko pripada opoziciji, da vam kažem da odredbe koje ste ovde predložili nisu primenjivane. Mi ćemo se videti za dva meseca i čitaćemo stenogram kao što čitamo stenograme od pre dva ili tri meseca i da je onda bolje sada razmisliti o tome što dobijamo kao sugestije, da nešto nije primenjivo ili da nedostaju komentari Evropske komisije, ili da je retroaktivno. Nije cilj da iko ikome ovde dokaže da bi lično bilo kome naudio ili ga pohvalio. Cilj je da odredbe zakona koji zajednički donosimo, koji će se odnositi na nečiju svakodnevnicu, budu najbolje moguće. To je oduvek bio cilj i to je jedini kontekst iz kojeg ja govorim i to je jedini kontekst iz kojeg sam podnela amandman koji se odnosi na član 10. Predloga izmena i dopuna. Ukratko, zakon se bavi time da hoćete ili imate već energetsku dozvolu i saglasnost za malu hidroelektranu, za vetro-park, za solarni-park i u postupku ste, bilo kojoj tački postupka po prethodnom zakonu, a član 10 kaže – postupci koji su započeti do dana stupanja na snagu ovog zakona okončaće se po odredbama ovog zakona. ovo je retroaktivnost. Znam da Skupština može većinski da odluči da se važi retroaktivno član 10, ali nije dobro ni po koga da to ostane kao odredba. Ne može to koliko je ta odredba loša, da bude dobra po vladajuću većinu, ili da bude manje dobra ili loša po opoziciju. Ovo su teme koje su potpuno neosetljive na naše stranačke, političke, kakve god hoćete, međusobne razlike ili na ono što, kao stranke, imamo kao različite predloge za rešenje u oblasti. Ovde se strašno malo razlikuju sve stranke zato što je sistemski zakon deo pravnih tekovina EU. Teško da možete da imate nekakvu suštinsku razliku. Insistiram da razmislimo svi zajedno još jedanputa i da ovu retroaktivnu odredbu izbacimo iz Predloga zakona. Da li ćete usvojiti moj amandman ili ćete se dogovoriti da zaseda odbor i da preformuliše, meni je to potpuno svejedno. Meni je važno da ovakva odredba ne ugrozi ono što ne bi smelo da stoji ni u jednom zakonu, a to je da procedura po kojoj je neko počeo postupak mora da se završi po zakonu i po onom što su poznati podaci po kojem taj postupak počinje. Tu citiram drugi put ministarku koja je rekla: "Stečena prava ostaju …", to je bilo obrazloženje zašto nije retroaktivnost, "… samo će se morati dopuniti". Ne može oba, ili stečena prava ostaju, ili nešto mora da se menja i dopunjava. Niko ministru ne osporava da dozvolu onome ko traži produžetak ne produži. To može i po ovom zakonu, kao što može ovo sve da bude predmet podzakonskog akta, ali može da bude i predmet zakona. To ne sporim, to je pravo ministra, kako mu izgleda bolje u zakonu, ali sporim retroaktivnost zato što to nije dobro kao vest koja će doći kada zakon bude prošao eventualno i bude dobio većinu. Da završim sa novcem kojim se bave garancije koje su nam date, a tiču se Srbijagasa, Galenike i JAT. Samo jedna rečenica o Srbijagasu. Mislim da smo nedovoljno puta ovde ponovili zašto u stvari dajemo ove garancije. Dakle, razlika u ceni gasa koju plaća preduzeće i koju plaćaju građani je mislim 12 dinara. Ispraviće me neko ko bolje prati. To je razlika koju plaćamo svi iz kredita, odnosno Srbijagas ako vrati, a ako ne vrati, onda svi iz budžeta. Rešenje koje podrazumeva drugačije upravljanje preduzećima i drugačiju cenu je pred nama i biće tema ove Skupštine i biće tema ove Vlade neminovno. Nemam obraza da kažem da to nikako ne bi trebalo, iz najmanje dva razloga. Prvi je što sam glasala za takve garancije, ali imam obraza da kažem da je nedopustivo da se ovde svima nama predstavi strategija da nikada više neće biti nikakvih garancija, da se u četiri poslednja dana pred Novu godinu daje i garancija za Galeniku i za Srbijagas. Dakle, nije sporno da nema drugog rešenja nego da se traži garancija, ali je sporno da se javnost i mi svi ubeđujemo kako se to ne dešava. To nikako ne bi valjalo ni po koga, a najmanje po vladajuću većinu ili opoziciju. Na kraju o ceni. Znam da ovo u suštini nije zaduženje ministarke energetike, ali prosto se radi o električnoj energiji i ljudi koji sa nama razgovaraju slabo mare da li je to nadležnost ministarke ili finansija ili energetike, a radi se o čuvenom uputstvu Ministarstva finansija da se PDV, koji je povećan u oktobru, primenjuje na cenu struje iz septembra. Vrlo dobro znam da ministarka tu ima malo nadležnosti, ali smatram da je naša obaveza da kažemo da se ne dešava ono što je rečeno da će se desiti, tj. da će Elektroprivreda da vrati građanima onaj deo novca razlike u PDV. To se ne dešava na terenu. Znači, neko je negde slagao. Ponavljam, znam da nije nadležnost ministarke, ali isto tako znam da ljudi plaćaju PDV na struju 20% i za septembar i za oktobar. Više uzimam kao primer, jer kako to ne možete sakriti, tako se ne može sakriti ni negativna posledica retroaktivne odredbe člana 10. u izmenama i dopunama i tako se ne može sakriti da će Srbija dati još tri garancije za Srbijagas, za Galeniku i za JAT, uz rečenicu da nikakvih garancija više neće biti. Ne može oba i mislim da je u zajedničkom interesu da i ne pokušavamo da sakrijemo ono što je sasvim očigledno. Zahvaljujem.
Reč ima ministarka Mihajlović. Izvolite.
Zahvaljujem na vašim komentarima, na vašoj diskusiji. Morala bih da odgovorim na neke stvari koje ste ovde izneli. Da krenem od poslednjeg, od PDV, Vlada Srbije je donela odluku, odnosno zaključak Vlade je da se taj deo novca svakako vrati, naravno na predlog Ministarstva finansija. To jeste obaveza Elektroprivrede Srbije. Pošto ste vi rekli da se to ne dešava, onda ću ja u svojoj ingerenciji i inspekcijskih službi, jer imamo, između ostalog, energetsku inspekciju, svakako uputiti tu inspekciju u EPS i videti da li se te stvari dešavaju i svakako ćete dobiti informaciju o tome. No, nekolik puta dok ste govorili ste rekli da je verovatno želja ministra da menja zakon, pa može svaki ministar to da radi itd. Možda je to tako bilo u prethodnom periodu i možda su ministri iz DS i menjali zakone ili pravili izmene i dopune zakona, ali mi tako ne radimo. To bar nije praksa Ministarstva energetike, razvoja i zaštite životne sredine. Da podsetim još jedanputa, Zakonom o energetici, koji je na snazi još uvek, do trenutka dok ne budemo napravili ove izmene i dopune, nije postojala mogućnost uopšte da se oduzme energetska dozvola. Tačnije, da budem preciznija, postojalo je diskreciono pravo ministra da se time bavi. Mislim da to, složiće se svi ovde, nije dobro, jer na kraju krajeva rezultat toga je, ono što sam pomenula nekoliko puta, 128 izdatih energetskih saglasnosti i 63 energetske dozvole, a samo 19 malih hidroelektrana. Nije baš problem samo u toj administraciji i birokratiji, za koju se potpuno slažem da je problem, nego je bogami, izgleda, bilo tu još nekih problema. Potpuno je neverovatno da ne podržavate pooštravanje uslova, jer mi na ovaj način želimo da pooštrimo uslove. Dakle, mi želimo da zabranimo da energetske dozvole i saglasnosti dobijaju oni koji nisu solventni i koji ne mogu očito da isprave tu investiciju, koji uzimaju saglasnosti i dozvole, a ne urade ništa u tom roku za koji imaju energetsku dozvolu, a to je prema zakonu tri godine. Ne želim da kažem da podržavate na taj način špekulacije, jer mislim da sigurno to ne radite, ali prosto pogledajte zakon. Danas ne možete nikome da oduzmete energetsku dozvolu u Srbiji, a ima mnogo onih koji imaju, a nisu uradili apsolutno ništa na određenim lokacijama. Moj interes, interes Vlade i interes Ministarstva jeste da imamo izgrađene objekte. To je razlog. Kada pominjete tu retroaktivnost, samo još jedanputa da objasnim, oni koji imaju energetske dozvole naravno da će raditi tri godine, plus eventualno jednu. Ali, ukoliko prođu te tri godine od današnjeg dana pa nadalje, a oni ništa ne urade na svojoj lokaciji, da govorim o malim hidroelektranama, naravno da će da im bude oduzeta energetska dozvola po izmenama i dopunama, odnosno po novom zakonu. Ili ćemo da ih pustimo da još tri godine dobiju energetsku dozvolu i da ne urade ništa? Šta smo onda uradili? Prema tome, ne bih rekla da je to retroaktivnost, to je pokušaj da napravimo i uvedemo red, jer i vi i ja ćemo se složiti, pošto se nalazite u Odboru za evropske integracije, da želimo da uradimo sve što je moguće da bude pregledna procedura, da iskoristimo obnovljive izvore energije i da Srbija dobije dodatne količine kilovat časova. Toliko, hvala.
Reč ima Gordana Čomić, replika. Izvolite.
Da imam nameru da kažem – ne podržavam pooštravanje, ja bih to kazala, ali nisam. Dakle, vrlo jasno sam kazala šta ne podržavam. Ne podržavam da se postupci započeti po jednom propisu drugim propisom proglašavaju da će biti završeni po drugom propisu. Potpuno mi je svejedno koliko ste blagi ili oštri. To je ogromna razlika. Kada sam rekla da ministar ima pravo, i vi imate pravo, svaki ministar ima pravo. To znači da ministar koji pred sobom ima član u kome se kaže da ministar može, on ima pravo da napravi vrlo jasan podzakonski akt, mnogo oštriji nego ovo, ako hoće, koji propisuje u kojim slučajevima može i ima pravo da traži izmenu ovog člana, naravno. Ali, ni jedan ministar nema pravo da kaže onima na koje se zakon odnosi – po jednom ste zakonu počeli, a po drugom ćete zakonu završiti. Niko vama ne spori uvođenje reda u jednu ozbiljnu oblast. Ono što sporimo je vaš pokušaj da nam se ovo predstavi kao član bez greške, koji nije retroaktivan, a koji je lako dokazati da smeta ovom zakonu. Ne radi se o mom amandmanu. Ponavljam, neka se napravi odbor, postoji poslovnička procedura i razjasnite potpuno da svi oni koji rade kako treba i po zakonu ne moraju da dopunjavaju ništa i da njihova stečena prava neće biti ugrožena ovim zakonom. To je loša poruka iz nekoliko razloga. Jedan od ključnih razloga zašto smo tražili komentare Evropske komisije, a nismo imali vremena za to, je da se ovo proveri. Jedan od ključnih razloga, ako mi ne razumemo da je svaka negativna ocena Evropske komisije naša zajednička šteta ili korist, svaka pozitivna je korist, svaka negativna je šteta, onda ne razumemo duh evropskih integracija. To je jedino na čemu sam ja insistirala i amandmanima i ovom diskusijom. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Berić.
Poštovani predsedavajući, predstavnici Vlade i predstavnici AP Vojvodine, dame i gospodo narodni poslanici, potvrđivanje sporazuma o saradnji u oblasti energetike između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije omogućiće će realizaciju projekta proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora tzv. zelene energije. Konkretno, radi se o iskorišćavanju hidropotencijala srednjeg toka reke Drine i reke Ibar. Ako se osvrnemo na prognozu potrošnje električne energije do 2015. godine, nije teško uočiti značaj ovog sporazuma za energetsku stabilnost elektroenergetskog sistema i našu zemlju u celini. U periodu do 2015. godine očekuje se prosečna godišnja stopa rasta potrošnje električne energije na teritoriji Srbije od ukupno 0,9%, a vršene snage od 0,5%. U 2015. godini finalna potrošnja električne energije će iznositi 31 hiljadu 195 gigabajta časova, a vršena snaga sedam hiljada megavata. Ova prognoza se zasniva na procenama makroekonomskih parametara ekonomskog razvoja Srbije do 2015. godine. Takođe, i elektro energetski bilansi do 2015. godine sa predviđenim revitalizacijama i modernizacijama u svim delovima elektroenergetskog sistema na postojećim kapacitetima elektranama, mrežama itd, pokazuju tendenciju neprekidnog rasta potrošnje električne energije. Radi obezbeđivanja energetske stabilnosti naše zemlje i sigurnog i kvalitetnog snabdevanja električnom energijom naših građana budući nedostatak električne energije možemo nadoknaditi uvozom električne energije ili investicijama u nove proizvodne kapacitete.Usvajanje i potvrđivanje ovog sporazuma omogućilo bi upravo ovo drugo, izgradnju novih energetskih objekata, a time i jačanje energetske infrastrukture. Sporazumom se predviđa izgradnja niza hidroelektrana na srednjem toku reke Drine, na Ibru i Republici Srpskoj, ukupne instalisane snage oko 800 megavata, sa maksimalnom godišnjom proizvodnjom električne energije od oko 2,5 hiljade gigavat časova. Ako se uzme u obzir da je cena izgradnje hidroelektrane po jednom megavatu, istalisane snage oko 2,5 miliona evra, dolazi se do računice da će za izgradnju ovog projekta biti direktno investirano oko dve milijarde evra što je, složićete se, značajna investicija. Da ne govorimo o nizu drugih pozitivnih efekata koje ona donosi sa sobom, kao što su povećavanje uposlenosti naših radnika koji će učestvovati u izgradnji elektrana, angažovanje naše industrije, građevinske operative, novih tehnologija, itd. Naš ekonomski efekat ogleda se u tome što sporazum predviđa obezbeđenje podsticajne cene električne energije od 155 evra po jednom megavat času, za onaj deo električne energije koji će se izvoziti u Republiku Italiju i koja će plaćati italijanska energetska korporacija tokom čitavog podsticajnog perioda u trajanju od 15 godina, pri čemu se italijanska strana obavezuje da će kupiti celokupnu proizvedenu električnu energiju namenjenu izvozu, čime se unapred obezbeđuje siguran plasman električne energije što sa druge strane podrazumeva našu finansijsku dobit. Ukoliko se uzme u obzir napred spomenuta maksimalno moguća proizvodnja od 2,5 hiljade gigavat časova, dolazimo do računice kada bi se 50% proizvedene električne energije izvezlo u Republiku Italiju obezbedio bi se profit na godišnjem nivou od oko 200 miliona evra. Zaključak ovog izlaganja je da bismo ovim sporazumom, a narodski rečeno, jednim udarcem delovali na dva probleme, a to je na nedostatak električne energije i na finansijski deficit za investiranje u oblasti energetike. Zbog ovoga će poslanički klub SNS podržati ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Teodora Vlahović.
Poštovani predsedniče, poštovani predsedniče Skupštine AP Vojvodine, uvažena ministarko, poštovane kolege, govoriću s obzirom i na vreme koje je odmaklo i na raznovrsnost predloga koji nam se našao u objedinjenoj raspravi, isključivo ću govoriti samo o jednom Predlogu zakona, a to je Zakon o Razvojnom fondu AP Vojvodine. Kao što su rekle moje kolege da će poslanici DS podržati Predlog ovog zakona ja bih sada u nekoliko reči obrazložila iz kojih razloga. Godine 2005. donet je Zakon o bankama koji i dan danas važi. Članom 5. tog Zakona o bankama su poslovi kreditiranja omogućeni da vrše samo poslovne banke i one institucije koje su osnovane zakonom. U to vreme u pokrajini je bilo više fondova koji su bili osnovani i namenjeni razvoju AP Vojvodine, ali bih podsetila, a svi vi znate da u mnogim lokalnim samoupravama širom Srbije koje su postojali tada više fondova koji su bili namenjeni takođe razvoju sopstvenih lokalnih samouprava. U istom zakonu, u prelaznim odredbama je bio dat rok u kome sve institucije koje su se bavile kreditiranjem do tada, a podsećam vas da do tada smo imali i štedionice i štedno-kreditne zadruge i fondove koje su osnovale pokrajine i lokalne samouprave, imale su rok u kome ili da se pripoje određenoj banci ili da sami nastave da rade kao banka. Podsećam vas da je na osnovu tog zakona Poštanska štedionica i postala banka. Autonomna pokrajina Vojvodina je tada imala nekoliko inicijativa da premosti način uređivanja te oblasti. Jedan od toga je bio predlog za izmenu Zakona o bankama kako bi se stvorio osnov za opstanak pokrajinskih fondova, a istovremeno i fondova lokalnih samouprava. Drugi je bio pokušaj da tada da se donese Zakon o Fondu za razvoj AP Vojvodine i treće je bila inicijativa na Vladi Republike Srbije, a sve se to dešavalo u periodu od 2006. do 2007. godine, nakon usvajanja Zakona o bankama. Znači, bila je inicijativa da se donese zakon kojim bi se regulisale institucije koje bi se bavile mikrokreditiranjem. Nažalost, sve te inicijative su ostale bez odgovarajućeg odgovora od Vlade Republike Srbije. Pored ovog problema koji su pokrajinski fondovi imali sa Zakonom o bankama, podsećam vas još na jednu činjenicu, da svi ti fondovi i u našim opštinama, i u pokrajini su osnovani na osnovu Zakona o fondacijama, zadužbinama i fondovima. To je zakon koji ima više od 20 godina. Unazad dve godine u ovom cenjenom domu je donet novi Zakon o zadužbinama. Tim zakonom zapravo je prestao da važi stari zakon o fondacijama, zadužbinama i fondovima i igrom slučaja javna rasprava je bila obavljena o tom zakonui u Novom Sadu i tada je skrenuta pažnja da ako se ukine stari zakon u potpunosti o fondacijama, fondovima i zadužbinama, da će doći u problem mnogi lokalni i regionalni fondovi koji su registrovani u skladu sa tim zakonom. Ostala je jedna odredba po kome se statusni deo rada ovih fondova reguliše po tom zakonu koji, s obzirom da je dva puta od tada promenjen, Zakon o privrednim društvima u potpunosti, znači, ostao je da fondovi rade po jednom veoma arhaičnom zakonu sa mnogim pojmovima koji se u našem privrednom životu više i ne koriste. Iz tih razloga je veoma bitno da se omogući, bar ovim zakonom, da pokrajina dobije jedan razvojni fond koji neće imati jednu anahronu formu prevaziđenu, s druge strane imaće svoju delatnost koja neće biti u suprotnosti sa Zakonom o bankama, jer Zakon o bankama dozvoljava da se i druge institucije koje su osnovane zakonom bave kreditiranjem. Ovaj fond po mnogo čemu i njegova delatnost, pošto je ovde bilo govoreno o njegovoj delatnosti, jeste veoma sličan Fondu za razvoj Republike Srbije, doista nije po kapitalu, ali po delatnosti jeste, i jedino što ovaj fond nema u svojoj delatnosti, a to je davanje garancija. Nadam se da u toku rasprave u pojedinostima i kada budemo odlučivali po amandmanima, ovaj tekst će ostati u integralnom tekstu relativno sličnom onome i što je ušao u proceduru, s obzirom kao što vidimo iz obrazloženja on jeste plod sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade AP Vojvodine. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanikSrđan Šajn. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovana ministarko, poštovani predsedniče Skupštine Vojvodine, ja bih samo s obzirom na vreme par opaski izneo na eventualno neke stvari koje možda nisu do sada nije na njih skrenuta pažnja, prvenstveno ću da govorim o Zakonu o razvojnom fondu AP Vojvodine, i ako analiziramo neke pokazatelje, onda ćemo doći vrlo lako do zaključka, da u Vojvodini u Bačkom okrugu imamo oko 59 posto investicija, da u Sremskom okrugu imamo negde oko 11 posto investicija, a u Južnom Banatu kao jednom od najnerazvijenijih delova AP Vojvodine imamo negde oko 28 posto investicija. Mislim da moraju da se stvore uslovi u Vojvodini i da se svi njeni delovi ravnomerno razvijaju i u tom smislu, očekuje da zaista rukovodstvo fonda u narednom periodu sprovede drugačiju politiku, da ta politika podstakne razvoj južnog Banata, da ne dođemo u situaciju, da opština Kovačica iz koje ja dolazim, što je posebno bitno i za SNS, toj opštini, za mene kao građanina iz te opštine i uopšte, za romsku zajednicu koja se zalaže za ravnomerni regionalni razvoj, da ne može da se desi opština Kovačica povuče svega 0,6% ukupnih sredstava iz tog fonda, a da usput rečeno, opštinske vlasti, izgrade jedan bazen koji je više stotina hiljada evra, pa se govori i o milionima evra da košta taj bazen i da istovremeno kada se taj bazen u Kovačici gradi, ista ta firma koja gradi taj bazen, vrši obnovu kuća, opštinskih funkcionera i u tom smislu očekujemo da rukovodstvo fonda za razvoj, zaista povede drugačiju politiku, ne samo politiku da prima praktično aplikacije, već i da na jedan drugačiji način pomogne ljudima u tim sredinama, kao što je južno-banatska regija i da zaista svi imaju iste šanse. Gospodin Kostreš jeste govorio o tome da ne može sve da bude u Beogradu, međutim, činjenica da negde oko 20% ukupnih investicija jeste u Novom Sadu, nas naginje u južnom Banatu na jedno pitanje, dajte da ne menjamo jednu centralizaciju za drugom centralizacijom, nego dajte dasve sredine imaju istu mogućnost i da imaju istu šansu. Tu naravno, ne mogu, predsedniče Skupštine Vojvodine da krivim vas, jer bio bih nepošten i nekorektan da ne kažem da ste upravo vi pre šest godina inicirali određene stvari u razgovoru koji smo imali jednom kod vas kao sekretaraSekretarijata za privredu, ali očigledno vaši koalicioni partneri u AP Vojvodini nisu to dovoljno razumeli i nisu dalite ostale neophodne inpute da se zaista to u Vojvodini i desi. Sa druge strane, mislim da bi trebalo da se razmisli i o jednom amandmanu, jednoj ideji koju smo izneli za drugačije definisanje ciljeva fonda, da fond ne treba samo da utiče na ravnomerni razvoj regiona, već ravnomerni razvoj ekonomski udruženih kategorija u Vojvodini i da to definiše kao prioritet kada se projekti odobravaju, a tu prvenstveno mislim na invalide, na žene kao specifičnu grupu, na pripadnike nacionalnih zajednica kao što su Romi, koji su socijalno najugroženiji u Vojvodini. Ukoliko ne budemo i taj princip uzeli, bićemo svedoci u Vojvodini da brojke govore da je oformljeno 45 firmi koje se bave zapošljavanjem Roma i gde su Romi njihovi nosioci,a da tih 45 firmi imaju ukupan kapital koji je investiran od njih, ni manje ni više, nego negde oko 65 hiljada evra, pa se onda postavlja pitanje da li mesto sekretaraza rad i socijalna pitanja u Izvršnom veću Vojvodine i njegove plate vrede isto onoliko koliko vredi investiranje u razvoj socijalno najugroženije kategorije u AP Vojvodini. Na kraju, samo da kažem, vezano za Ministarstvo za energetiku, ne treba da se obazirete na kritike koje nisu dobronamerne. Moramo jasno da kažemo, ovde u Skupštini, da naši koalicioni partneri glasaju za ove zakone u ovom trenutku, da to znači da je SNS, da su njeni koalicioni partneri jasno podržali jednu novu inicijativu i da nije bilo dovoljno snage u onim stožerima u kojima smo govorili, koji su trebali da iniciraju te stvari i te takve stvari da podrže. Ono što je posebno pozdravljeno od privrednika sa kojima sam ja razgovarao, jeste činjenica da ste vi inicirali razgovor sa svim potencijalnim investitorima koji su želeli da investiraju u energetiku, da ste podelili sa njima informacije, da ste održali razgovor sa njima, da ste prihvatili savete i da ste prvenstveno ispoštovali ovim zakonom mišljenje tih ljudi koji su najneposredniji investitori koji žele da ulože taj novac, i da je zaista bolje sa njima razgovarati, nego razgovarati sa onima koji hoće da zastupaju njihove interese i da sa njihovim novcem upravljaju. Ja ću samo jednu činjenicu da iznesem, da jedan privrednik iz Hrvatske, Srbin koji živi u Hrvatskoj je pozdravio to i spreman je da investira nekoliko miliona evra, ne samo u ove oblike eksploatacije energije koji se tiču pitanja eksploatacije vodnih korišćenja, kao potencijale, nego i solarne energije i drugih oblika energije i da SNS, da romska partija ovde vidi dobar iskorak u rešavanju vrlo konfuzne situacije na koju ste vi naišli u ministarstvu. To je razlog zašto ćemo mi da podržimo set ovih zakona.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Skupštine, poštovani predsedniče Skupštine AP Vojvodine, uvažena gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije imaju pravo da znaju da im je ova vlada na čelu sa SNS danas u prepodnevnom delu zasedanja ponudila Zakon o javnim nabavkama, za koji tvrdi da ima uštedu i da donosi uštedu od 600 miliona evra, pri tome, odbivši amandman DS koji bi ukazao gde idu tih 600 miliona evra, a već u popodnevnom delu zasedanja nam nudi novi set zaduživanja u iznosu od 200 miliona evra. To me podseća na priču o domaćinu koji štedi pre podne kada pođe na pijacu, a onda uveče pozajmljuje pare od svog komšije. Onda taj rascep ličnosti je vrlo neprijatna stvar, kada pre podne hoćete da štedite, a popodne hoćete da se zadužujete, to u svakoj ekonomiji, svakom domaćinstvu dovodi do ozbiljnih problema u odnosu članova domaćinstva prema domaćinu, ali i domaćina prema članovima domaćinstva. Šta je poruka ovog današnjeg zaduživanja od 200 miliona evra? Poruka je da nema uštede. Poruka je da ova vlada srlja i to krupnim koracima u sve veće dugove i sve veće zaduženje. Poruka je da kao što nema deset milijardi stranih investicija, kao što nema platforme, kao što nema diplome, jer su neki izgleda kupili diplomu za inženjera virtuelne stvarnosti, a neki su doktorirali na stent tehnologiji. Ovde je sve nevidljivo. Vidljivo je samo vama. Nama, građanima Srbije, niti su vidljivi tih 10 milijardi, niti su vidljive te uštede. Kažete, uvešćete, citiram vas – red, rad i disciplinu u jedan sektor, gde je vladao totalni haos. Postoji jedna istorijska ličnost koja se oprobala sa tim geslom, to je bio moto njegovog političkog programa, i znamo kako se završilo, ali ja možda ne razumem zašto imate tako loše mišljenje o gospodinu Škundriću, koji je vaš koalicioni partner? Ja, naprotiv, imam odlično mišljenje o njemu. Mislim da je bio dobar ministar, da se dobro trudio. Ja sam ga ovde hvalio u prethodnoj vladi i uopšte ne smatram da je napravio haos. Ali, ne razumem zašto imate tako loše mišljenje o sebi, jer ste i vi sedeli u Vladi kod gospodina Labusa, kao savetnica i nije lepo da sad sami sebe kritikujete na takav način? Uz to kažete jednu vrlo interesantnu rečenicu, da je SNS stožer ove vlade i preuzimate odgovornost za sve što rade vaši koalicioni partneri. Pazite, ja jako dobro pamtim, nemojte sutradan, u maju da bude izborna kampanja i da kažete – e, pa, nije građani Srbije, krivi su ovi iz G 17 plus. Mi smo hteli, ali nam oni nisu dali. Sada ste kazali, vi ste stožer Vlade, to su upamtili građani Srbije, to su upamtili poslanici DS i mi. Samo od vas zahtevamo odgovore na pitanja o učinku i vaših koalicionih partnera i vas. Pri tome ste kazali da se mi za ovih 200 miliona evra, zadužujemo po prosto nekoj neverovatnoj kamati od 8%, a prodajemo državne obveznice po kamati od 5,2%. To bi bilo kao kad bih ja sada otvorio svoj novčanik ili vi vaš, svejedno, i vama pozajmio novac po stopi od 5,2%, a onda išao da pozajmim taj isti novac po kamatnoj stopi od 8%. Mislim da tako ne radi nijedan domaćin na svetu, nijedan domaćin u okruženju, pa nije dobro da to radimo ni mi. Isto ste kazali da stanje u privredi, a pogotovo u energetskom sektoru je posledica rada prethodne vlade. Tu ne delim vaše mišljenje. Kamo lepe sreće da je to posledica rada jedne druge vlade, a mnogo bi bolje bilo da je to posledica nerada te vlade, da je ta vlada manje radila, mi bi danas mnogo srećnije živeli. To je, građani Srbije, ona ista vlada gde ste imali grupe za isključivanje struje pre podne od osam do dva, jedna grupa struju, od dva do osam uveče druga grupa ima struju. To je ona ista vlada kod koje ste energetske probleme rešavali tako što ste benzin kupovali u plastičnim flašama od dva litra. To je ista ona vlada u kojoj Tomislav Nikolić, za one koji kažu, tema, bio potpredsednik te savezne vlade, a većina vaših današnjih kolega su bili ministri u toj vladi. Ta vlada ne da je razorila energetski sistem, ona je razorila i čitavu Srbiju i od toga se još nećemo dugo oporaviti. Pre tačno godinu dana, 18. decembra 2011. godine, vi ste, gospođo ministarka, održali sledeću konferenciju za novinare, jer ja jako dobro pamtim, i to što ne pamtim, ima u biblioteci. Što nema u biblioteci, ima u pres klipingu, što nema u pres klipingu, ja pitam Gocu Čomić, ona sve pamti. Vi ste 18. decembra 2011. godine održali konferenciju za novinare, gde ste kazali sledeće – mi u SNS smatramo da je upravo DS, sa tim prefiksom demokratska, veoma odgovorna zato što je Srbija zadužena sa oko šest milijardi evra za samo tri godine. Mi smatramo da je DS odgovorna zato što se Srbija danas nalazi na ivici od bankrota. Isto tako smatramo da oni koji su nas zadužili, ne da su nas zadužili, nego i prezadužili, jer je Srbija prezadužena zemlja. Srbija ne sme da se zaduži više nijedan jedini cent. Ponavljam, svaki evro zaduženja je korak u sunovrat Srbije. Danas, vi izgleda pravite taj odlučujući korak sa novim zaduženjem. Možda je u ovim rečima i razlog što u ovoj sali nema maltene nikoga od vaših poslanika iz SNS, osim mojih Kruševljana koje veoma poštujem. Oni kada se vrate u Kruševac, znaju da ćemo mi da se tamo zalažemo oko nekih naših lokalnih tema, ali ovi drugi su otišli, jer će građani kada dođu kući da ih pitaju – čekaj, bre, jeste li ovo do juče pričali o zaduženju i juče ste sedeli na sednici Skupštine i aplaudirali vašoj ministarki koja govori o novom zaduženju? Pobegli su ljudi iz sale, jer ne mogu da se vrate u svoja mesta, kada čuju kolika zaduženja spremate i njima i njihovoj deci, Srbiji, i kada vide da vi imate u stvari dva morala, dve retorike. Jednu retoriku koje se pridržavate kada ste u opoziciji, jedan moral koga se pridržavate kada ste u opoziciji, a kada ste na vlasti imate moral koji propovedate, ali ga se ne pridržavate, radite nešto sasvim drugačije. Nekada ste zaista oštro kritikovali vladu zbog zaduživanja, ali izgleda da sekira koja padne u med, ne seče drva. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Zorana Mihajlović.
Gospodine Milivojeviću, znate li vi od kada ste vi na vlasti, odnosno vaša stranka? Znate li koliko je godina prošlo od tada? Kada govorite o energetskom sektoru i o tome da je neko drugi odgovoran za to što mi danas u energetici nemamo nove objekte, nemamo podignutu energetsku efikasnost, nemamo iskorišćene potencijale obnovljivih izvora energije, pa nisu to ti koje pominjete, nego upravo vi. Dakle, za 12 prethodnih godina, Srbija se jedino bavila trgovinom električne energije, to je bio jedini posao koji ste radili vi i svi oni sa kojima ste se time bavili. Nije izgrađen nijedan objekat. Za 12 godina, svi objekti u energetskom sektoru su mogli da budu završeni i mi bismo bili energetski bezbedna država. Predsednik vaše stranke, pardon, bivši predsednik,je sve vreme govorio o liderstvu u energetici, a ništa po tom pitanju nije uradio. Prema tome, to što ste ostavili novoj vladi, naročito u energetskom sektoru je prosto neverovatna stvar, a pogotovo je posebno neverovatna priča o moralu, da vi sada govorite o moralu, pa vi bi trebali, izvinite, ništa da ne govorite. Nemojte da se ljutite. Znači, vaša stranka je debelo odgovorna za stanje u energetskom sektoru, zato što zakone koje ste donosili, naročito u energetici, podzakonska akta koja niste donosili, a trebali ste time da se bavite, su omogućili da se radi sve drugo osim da se ovde grade objekti, osim da ovde ima reda, osim da ima transparentnosti, jer u energetskom sektoru u kojem se, kao što znate, okreću velike količine novca, veoma je važno da sve što se radi bude vrlo pregledno i da se tačno zna šta se radi i šta su prioriteti. Vezano za zaduživanje, kada već pominjete, toliko ste nas zadužili, očekujete da se neke stvari reše u dva meseca. Ne mogu da se reše u dva meseca. Šta ste vi uradili u prethodnom periodu, vezano za restrukturiranje "Srbijagasa", Elektroprivrede Srbije, velikih sistema? Ne bih rekla da ste se time bavili, bavili ste se zaduživanjem. I mi se bavimo. Da bi se platio gas, nažalost, moramo i da se zadužujemo, zato što ne možemo u tako kratkom vremenskom roku da rešimo brljotine koje ste vi napravili svih prethodnih godina. Isto tako, pripremili smo plan restrukturiranja i za EPS i za "Srbijagas", zato što uporedo moraju da se rade neke stvari. To nije lako i jednostavno i ne može odjednom, zato što to što se dešavalo u energetskom sektoru, nažalost, umesto danas da pričamo o tome, da imamo nove investitore i da imamo nove objekte, mi danas, nažalost, govorimo o novom zaduženju i problemima u tim javnim preduzećima. Dakle, ne isključujem ni EPS iz ove priče. Prosto, ne može se isključiti. Neću dužiti, mnogo je kasno, verujem da ćete mi odgovoriti, pa ću se ja onda nadovezati na vas.
Hvala. Reč ima gospodin Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada neko raspravlja više o tim kreditima i kolike su kamate, prvo mora da zna da kada hoćete da aplicirate za kredit, mora da vam se utvrdi vaš bonitet. Bonitet se utvrđuje na osnovu prometa koji taj koji podiže kredit ima. Određuje se na osnovu broja zaposlenih, imovine koju ima, dobiti koju ostvaruje i na kraju, koliko je do tada bio zadužen. Sada hoćete nama da kažete kako smo mi ti koji smo krivi za loš bonitet naših javnih preduzeća. Kredite ste podizali, novac trošili, a sve ostalo uništavali. Sada ću da vam kažem šta sve u Požarevcu ne radi. Ne postoji više "Rekord-protektiranje", ne postoji više Auto-kuća "Šumadija", ne postoji više mlekara koja je distributivni centar, ne postoji više "Voće-produkt" Požarevac, ne postoji više Mesna industrija Požarevac, ne postoji više Fabrika poljoprivrednih mašina "Morava", ne postoji više Fabrika tekstila "Moravka". Da nastavim? Hoćemo li Beograd? Hoćemo da pričamo o rekordu u Beogradu? Hoćemo da pričamo o IMT Rakovica? Hoćemo da pričamo o "Zmaju". To je kolko toliko radilo kada ste vi na obećanjima od šest, sedam milijardi dolara ili maraka, ne sećam se više ni ja, o boljem životu, obećanjima koje ste davali ako jedan režim promenite, na tim krilima ste došli. Sve je to koliko toliko bilo u funkciji, a sada više nije ni u kakvoj funkciji. Kada već spominjete procente, neko od vaših kolega reče da razlika između liste SNS i DS bila je 1%. Neću sada da ulazim u taj detalj. Sada se malo razlikuje, sada je 2,5 ali nije u procentima, nego 2,5 je razlika u popularnosti vas i nas.
Reč ima gospodin Škundrić, pravo na repliku. Izvolite.
Javljam se s obzirom da je moje ime više puta pomenuto. Suzdržavao sam se da ne oduzimam vreme i da ne učestvujem u raspravi, ali iz poštovanja prema onim ljudima koji su nešto uradili u sektoru, moram nekoliko reči da kažem. Mogu da se saglasim sa mojom koleginicom prof. Mihajlović, da nije urađeno dovoljno, da nije dovoljno dobro, ali mislim da nije ni za državu dobro da pričamo da je gora nego što jeste. Ne možemo izaći sa konstatacijom da u energetici u poslednjih 20 godina nije urađeno ništa. Podsetiću vas na nešto što je urađeno. Između ostalog, realizovan je deo naftno-gasnog aranžmana. Izvršena je rekonstrukcija Naftna industrija. Od gubitaša, Naftna industrija je postala najbolja kompanija i u zemlji Srbiji, a i u regionu. Investirala je samo u deo rekonstrukcije 540 miliona evra, a ukupno oko milijardu evra. Očekuje se da bude najveći investitor u naredne tri, četiri godine. Da ne ulazim sada u detalje. Mogao bih o tome mnogo više da pričam. Urađena je prava faza skladišta "Banatski dvor" i došli smo do realizacije strateški najvažnijeg i najznačajnijeg projekta. Reč je o "Južnom toku". (Predsednik: Vreme. Hvala, gospodine Škundriću.) Dozvolite još samo da kažem, imam ličnu potrebu. (Predsednik: Prošlo je dva minuta i 20 sekundi. Ako dozvolim vama…) Dozvolite mi samo još jednu rečenicu da kažem. Između ostalog, stvoreni su uslovi za rekonstrukciju i urađen deo rekonstrukcije Termoelektrane Kostolac i stvoreni su uslovi za investiranje u novi termoblok. Da ne govorim o drugim rekonstrukcijama koje su urađene.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Dame i gospodo iz vladajuće većine, možda ne možete promeniti istinu, ali probajte da istina promeni vas. Istine radi, DS je bila u vlasti od 2000. do 2003. godine, kada je vaš sadašnji predsednik i naše države najavio ubistvo premijera Đinđića, pa smo nakon toga napustili vlast. (Predsednik: Gospodine Milivojeviću, zaista nema smisla to što govorite.) Izvinjavam se ako sam nekoga uvredio istinom. Onda smo bili na vlasti od 2007. do 2012. godine. Gospođo Mihajlović, ne sećam se da ste bili u DS, ali ste bili u kabinetu gospodina Labusa. Toga se sećam. To niste bili kao predstavnik DS. Tada DS nije učestvovala u vlasti, tako da ne znam o kakvom kontinuitetu govorite o 12 godina na vlasti DS, bar kada je reč izvršnoj vlasti. Kada govorimo o činjenicama i o ekonomskim pokazateljima, mislim da je gospodin Petar Škundrić dao mnogo bolje odgovore nego što ću dati ja. Ja ću samo da vam kažem da smo 2000. godine zatekli zemlju bez para za struju, bez struje, sa sankcijama, sa plastičnim flašama za benzin i da je tog benzina posle samo dva dana bilo na benzinskim pumpama za sve građane Srbije. To vreme ne možemo da izbrišemo iz našeg sećanja i ne možemo da ga zaboravimo. To vreme ne možemo da potisnemo. Jednostavno, niste neki novi ljudi koji ste u politiku ušli 2012. godine, a do tada visili na goblenima u spavaćim sobama, vi ste bili ljudi koji ste aktivno učestvovali u političkom životu, neki s bedževima, a neki bez bedževa, neki u tadašnjoj Vladi, a neki u nekoj drugoj Vladi, neki u nekim drugim političkim strankama, ali vi imate kontinuitet političkog delovanja od 22 godine. To što ste se vi neki pridružili tek 2012. godine, ne znači da su se ti ljudi tek te godine rodili i da mi treba da zaboravimo i da imamo amneziju na taj period devedesetih godina. Ja bar to ne mogu da zaboravim, a verovatno ni građani Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Neću oduzimati puno vremena, ali kako ne reći par stvari? Za svo ovo vreme, da ponovim još jedanputa, Srbija je umesto uvoznika električne energije, mogla da bude izvoznik električne energije. Za 12 godina u prethodnom periodu, još jedanput da vam ponovim, mogli su da budu izgrađeni elektroenergetski objekti i mi ne bi ni pričali o nekom uvozu električne energije. Kada već pominjete tu 2000. godinu i godinu u kojoj ste zatekli državu, da nije bilo struje, da smo imali isključenje itd, sve ste u pravu. Da li znate šta je uradila nova vlast i šta ste vi uradili tog trenutka? Do tada je "Elektroprivreda Srbije" nabavljala struju na direktan način od "Elektroprivrede Republike Srpske", a od tog trenutka, od oktobra meseca 2000. godine, formirano je jedno preduzeće, zove se EFT, koje je kupovalo tu struju od "Elektroprivrede RepublikeSrpske", a potom tu struju prodavalo "Elektroprivredi Srbije". To nije moglo da se uradi, a da tadašnja vlast to nije znala, nije odobrila, naročito direktori "Elektroprivrede". Znači, uveli ste tada posrednika i formirali ste kompaniju koja je formirana 8. oktobra 2000. godine u Londonu. To su bili vaši finansijeri, finansijeri DS. Ti finansijeri DS 2000. godine su formirali kompaniju i preko te kompanije nabavljali posrednički struju od "Elektroprivrede Republike Srpske". To ste vi uradili te 2000. godine. Zbog toga sve ove godine nije izgrađen ni jedan jedini objekat u energetskom sektoru Srbije.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Predsedavajući, mislim da ste dopustili previše i uvaženoj gospođi ministarki i predstavnicima SNS i da nećemo bojim se danas završiti ovu raspravu, jer termini kao što su brljotine i slični termini otvaraju brojna pitanja o kojima bi mogli da razgovaramo. Neću odgovarati gospodinu Arsiću detaljno na iščitavanje dnevnih novina sa kojima je otpočeo jutros ili biltena, kako su ih neki nazvali. Dok vaš rejting raste, nažalost, standard građana rapidno pada. Dok vaš rejting raste, kreditni bonitet Srbije je pao dva puta na međunarodnom tržištu. Dok vaš rejting raste, inflacija je rekordna u evropskim okvirima, a među prvima je i u svetu. Dok vaš rejting pada, građani Srbije žive sve teže i teže. Bilo je ne tako davno u novijoj istoriji Srbije stranaka koje su na izborima dobivale preko 50%, a građani su primali platu ni pet maraka. Tako da, gospodine Arsiću nemojte na taj način da usrećujete građane Srbije, jer mislim da su oni to već jednom prošli. Kada je u pitanju izgradnja energetskih objekata, u tom delu gospodin Škundrić je u dobrom delu odgovorio na ono što sam hteo da kažem, sigurno bi tih objekata bilo i više da nismo morali vraćati sredstva zaostalih penzija, da pokrivamo dugove Jezde i Dafine itd. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Gospodine predsedniče ja ću ovim svojim javljanjem završiti ovu diskusiju i iz poštovanja prema vrlo napornom danu koji ste imali, pre svega vi, pa onda snimatelji, devojke koje vode stenografske beleške. (Dragan Todorović, s mesta: A prema meni?) Vas ne znam da li neko poštuje. (Dragan Todorović, s mesta: Sećate me se iz Odbora, budalo jedna?) Hvala na tome – budalo jedna, to govori o vama a ne o meni.
Gospodine Todoroviću molim vas da ne dobacujete govorniku dok govori i naravno da ne koristite takvu vrstu uvredljivih izraza. Nastavite.
Dakle, gospođo Mihajlović, samo jednu stvar da mi objasnite. Kako to nismo počeli da uvozimo struju i odjedanput je bilo za sve, dok ste vi uvozili struju, svaka kuća je imala struju ako je imala agregat. Ako nije imala agregat imala je prvu grupu, drugu grupu, treću grupu i isključenje po grupama. Bilo je samo za odabrane. Drugo, da mi objasnite šta znate o onom anketnom odboru i "Evro akciz" banci i oni detaljima oko istrage za uvoz te struje. Ako ne znate ništa, pitajte vaše sadašnje koalicione partnere koji nažalost nisu u sali, iz G17 plus. Hvala.
Gospodine Arsiću ima vas prijavljenog u sistemu, ali pretpostavljam da ćete vi odustati. Nećete odustati? Izvolite.
Kada mi neko spomene Jezdu i Dafinu, ne znam kakvu odgovornost mogu da imam u tome? Pogotovo ni te stranke u kojima sam tada bio, nisu bile na vlasti. Kada neko još pomene banke, setim se i "Agrobanke", u jednom dahu. Za malo više od godinu dana nekoliko mangupa je opljačkalo 350 miliona evra, za vreme vaše vlasti. Kada je u pitanju taj čuveni uvoz struje, 450 miliona štete, zato što su kupili gospoda Vuk Hamović i Goran Lazarević struju od Bugarske, nisu imali kome da je prodaju, a mi smo imali dovoljno pa smo uvozili nepotrebnu struju i prelivali naše hidroakumulacije. Ne možete da kažete da ste na vlasti od 2007. godine. Boris Tadić je bio predsednik Republike i 2004. godine. Samo nekoliko meseci posle republičkih izbora. Kada spominjete više kantice i flašice, to ne mogu da sporim da nije tačno, ali isto tako je sada tačno, da mnogo manje ljudi kaže da sipa gorivo u svoja vozila nego što je to bilo onda. Ako malo pogledamo šta je sve urađeno, ono što najviše smeta jeste što su fabrike zatvorene. Zatvarane su bile po dolasku vas na vlast. Koliko je ljudi ostalo bez posla? Jednom prihvatite tu odgovornost. Vama je narod dao priliku, poverovao vam je. Vodili ste zemlju, vidimo kako. Više da ga prevarite ne možete. Možda neka druga demokratska stranka, a vi ova sadašnja ne. Zato ste izgubili na izborima. Zato i sada toliko kritikovan Tomislav Nikolić koji je predsednik Republike i narod mu očigledno nije zamerao to što mu se dešavalo, koliko vama zamera kako ste vodili zemlju u proteklih 12 godina.
Hvala gospodine Arsiću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici prvo ću nešto reći o Razvojnom fondu. Ja sam onaj jedan jedini poslanik koji je glasao da se ovo ne nađe na dnevnom redu, a živim u Vojvodini. Razlog tome je po malo licemerna politika, ne vas lično, nego vojvođanske Vlade i Bojana Pajtića. Pre manje od mesec dana ovde se tvrdilo da je Razvojna banka Vojvodine jedna kapitalna stvar za vojvođansku Vladu, za Vojvodinu, da je ona na džinovskim nogama, stabilna, da su plasmani stabilni itd, da i to ne treba dirati, da ponuda koja je tada ponuđena od Ministarstva finansija da se ta banka preuzme na način na koji je preuzeta "Agrobanka", da ta ponuda nije dobra, itd. itd. Bez obzira što nisam glasao da to bude na dnevnom redu, glasaću da Vojvodina ima svoj razvojni fond, ali bojim se da ću se prevariti. Mislim na Razvojni fond Vojvodine, a ovi što vladaju u Novom Sadu, vojvođanska Vlada, ne vi lično oni razmišljaju da je to razvojni fond Bojana Pajtića. U toj dilemi, ipak ću glasati za Razvojni fond Vojvodine, bez obzira što će on najverovatnije biti zloupotrebljen na isti način na koji je zloupotrebljen fond za kapitalna ulaganja Vojvodine i na isti način na koji je zloupotrebljena Razvojna banka Vojvodine. Kaže jedan mudrac – ko napravi jednu grešku i ne ispravi je, taj je načinio drugu grešku. Pri tome mislim da vi niste napravili ličnu grešku, alida je napravila Pokrajinska vlada, da ste vi samo kao predsednik Skupštine bili predlagač jednog zakona, kao ovlašćeni predstavnik predlagača i da ste ovde bili i u tom svojstvu govorili o Razvojnoj banci Vojvodine ne znajući da će pasti dogovor između predsednika Pokrajinske vlade, najverovatnije i ministra finansija. S obzirom na stanje u Razvojnoj banci Vojvodine, koje verovatno ni vama nije bilo poznato do kraja, a naravno ni nama nije poznato. Bez tog razloga ste pokušali da branite ono što se nije moglo odbraniti i načinili ste nehotice grešku zato što su oni koji su zastupali stav da je Razvojna banka Vojvodine stabilna, nisu bili rešenje problema, već sastavni deo tog problema. Šta će biti sa gubicima u Razvojnoj banci Vojvodine, to ne možemo znati. Koliko znamo ima 110 miliona evra osiguranih depozita i 100 miliona neosiguranih depozita. Dakle, najverovatnije da će se kapital iz Razvojne banke Vojvodine upumpati u Razvojni fond Vojvodine, da će se Razvojni fond Vojvodine na takav način napuniti, da će se još emitovati nekih osam milijardi hartija od vrednosti, da bi se sanirali delimično gubici u Razvojnoj banci Vojvodine. Onda će se pripojiti nekoj drugoj banci. Ta neka druga banka će dobiti praznu ljušturu, te gubitke neko mora sanirati, a Razvojni fond Vojvodine će dobiti 18 milijardi da se Vlada Vojvodine, na čelu sa Bojanom Pajtićem i dalje može igrati investicije. Ko će odgovarati za neviđenu pljačku koja je ravna pljački "Agrobanke"? Ostaje da se vidi. Šta je sve finansirano iz Razvojne banke Vojvodine i Fonda za kapitalno ulaganje ostaće tajna. Iznosio sam da su se finansirale razne šupice, kokošinjci, koji su vredeli i po više hiljada stotina evra. To je predmet za istragu, nije predmet za nas ali se bojim da će to iz nekih političkih razloga, zbog nekog mira u kući ostati tajna, da nikada nećemo saznati pravu istinu gde su otišli novci iz Razvojne banke Vojvodine i zašto taj kriminal, pod znacima navoda, nije sankcionisan. Što se tiče Razvojnog fonda Vojvodine, podržaću ga, ali kao i gospodin Šajn, tražim da se taj Fond decentralizuje. Gotovo je neverovatno da Srem od ukupnih ulaganja dobije samo 10%. Dakle, taj treći će se najverovatnije razviti i u Razvojnom fondu Vojvodine. Treba i Vojvodinu decentralizovati, na način na koji treba decentralizovati Srbiju, pa je decentralizovati na tri regiona, da regioni budu decentralizovani na nivou opštine i da se tačno zna koliko šta dobija iz Fonda za kapitalna ulaganja, iz Razvojnog fonda Vojvodine, da ne bude međusobnog iskorišćavanja jednog dela Vojvodine, na štetu drugog dela. Dakle, bojim se da ćemo sve te minuse pokriti tako što će to sanirati ljudi, platiti ljudi koji često gladni, a svojom gladnom decom ležu u svojim sobama. Dakle, niko ništa neće procesuirati, parama sirotinje ćemo zatvoriti javašluk, neviđeni javašluk bankara i političara koji se zbio, ne samo u Razvojnoj banci Vojvodine nego i u Agrobanci. Upravo vlast koja je tamo bila, vladala je do nedavno i u Srbiji i došli smo u situaciju, da u jednoj bogatoj zemlji sa najplodnijim zemljištem, žive siromašni i gladni ljudi, Srbija je gotovo postala Somalija, štrajk glađu u Srbiji više nije protesna pojava već opštenarodna pojava. Što se tiče Zakona o energetici, bojim se da smo, zahvaljujući nekim mojim prethodnim kolegama koji su govorili iz bivšeg režima da smo mi imali sreće. Ko je vodio državu, dobro smo i prošli. Što se tiče tog zakona, već je izneto da su energetske dozvole zbog kojih se ovde bune, dobili bivši direktor NIS, bivša ministarka energetike, takođe, bivši ministar energetike. To su bile neke tri energetske dozvole za vetro-parkove. I, gle čuda, pojavio se i bivši finansijski direktor stranke bivšeg režima, dakle, MK , koji je takođe dobio dozvolu za vetro-park. To je ovaj isti koji ima jahtu od 48 metara, bivši finansijski direktor stranke bivšeg režima. To je ovaj isti koji se zalaže za brzo otpuštanje radnika. Ovu jahtu, em je kupio, em je napravio šećernu penu, em je kupio tri šećerane za tri evra, ali porez na ovu jahtu ne plaća u Srbiji, već je plaća na nekom drugom mestu. Toliko o poštenju, ali da nastavimo o energetskim dozvolama, one ne mogu da se preprodaju, to sam razumeo ali firme koje imaju te energetske dozvole, mogu da se preprodaju i da budu predmet trgovine. Da li ćete preprodati dozvolu ili je firma dobila dozvolu i to preprodala, ostaje da se vidi šta će biti učinjeno. Ne mislim da se investicije sprečavaju tako što nekoga ubrzavate da u roku od tri godine mora da započne investiciju za koju je dobio dozvolu. Tu ne vidim ništa retroaktivno. Ako ste dobili dozvolu za gradnju kuće, ne možete da izbegnete da nekim novim zakonom neko ubrza vašu gradnju i da kaže – ta vam dozvola vredi tri godine. Ukoliko ne započnete tu gradnju, više nećete imati dozvolu. To je u nekim segmentima gradnje gotovo normalna stvar. Ono što se meni sviđa kod energetike, a spajam je sa poljoprivredom, mislim da je to razvojna šansa ove zemlje. Ali, voleo bih da se napravi kombinacija. Ta kombinacija treba da se sastoji od kombinacije gde bi bile farme, paneli, ujedno i paneli i gasni generatori, da proizvodnja od sunca, vetra, vodnih tokova, biomase, termalni izvori, biogasa i proizvodnja od smeća, koje smo takođe zaboravili, da ta vrsta obnovljive energije bude zastupljena i u poljoprivredi kroz kombinaciju koju sam već spomenuo. Druga kombinacija koju treba pomenuti je staklenik, povrće plus paneli, koja takođe treba da donese i zemljoradnicima dohodak, a i da se taj dohodak dopunjava i na kakav način pravi jeftinije povrće kroz proizvodnju energije. Takođe, mini hidrocentrale sa ribnjakom su daleko isplativija stvar nego samo mini hidrocentrale. To će biti doprinos mene, moje Narodne seljačke stranke u onome što vidimo u Zakonu o energetici, u izmenama, u raznim uredbama i insistiramo da i naši zemljoradnici, farmeri, mogu da dobiju energetske dozvole i da dobiju odgovarajuću dokumentaciju da na svojim farmama podignu panele, naprave gasne generatore, da naprave staklenike sa panelima i da prave, posebno u ovim donjim delovima zapadne Srbije, da prave na raznim vodotokovima hidrocentrale sa ribnjacima i da tako uvećavaju svoje dohotke i da na takav način dođe i do nekog razvoja tih pasivnih krajeva. Što se tiče ne tih dragih investitora, nisam video šta su investirali, a jednog sam već pokazao. Samim tim, da pređem na ove garancije. Ovde je mnogo o tome govoreno. Govoreno je kako se sa ovim garancijama Vlada zadužuje. Samo da podsetim da se ovim garancijama pokrivaju minusi koje su u tim javnim preduzećima napravila stranka bivšeg režima. To je iznuđen korak da se pokrije neki minus koji je ranije nastao. Samo da podsetim da je minus koji država ima trenutno, negde do kraja 2013. godine zahvaljujući stranci bivšeg režima, plus privreda, plus građani, da će taj dug dostići 50 milijardi evra i sada slušamo te pripovetke i pripovedanja onih koji su nas zadužili do guše, kako su se zabrinuli za ovaj dug koji treba da se sanira i koji su oni napravili negde oko 200 miliona. Ne zna m šta će oni raditi kada uskoro počne hapšenje tih njihovih energetskih tajkuna. Kodovih garancija oni zaboravljaju da smo davali garancije i da je ova skupština davala garancije i za njihovog lidera, i ja tvrdim da ta stranka više ne sarađuje sa tajkunima. Sasvim odgovorno tvrdim, njihovu stranku sada vodi tajkun. Čovek koji je napravio onaj most da prevede žedne preko vode, koji je koštao ne znam koliko je koštao i u koji će se uložiti, a ne znamo ni koliko će se uložiti. Sada. malo na kraju i ko je kada bio vlast. Ovde je spominjan domaćin koji nešto tamo, domaćinska neka politika, a meni bivši režim liči na domaćina koji je pozajmljivao pare od komšija, da od komšija kupi robu za te iste novce i njemu samo ostaju dugovi. Dakle, u tu poziciju su nas doveli. Što se tiče diplome, virtuelna ili ne, moram da odgovorim da ne može svako da studira sedam, osam godina, kao određeni poljoprivredni stručnjaci, kojima je na Poljoprivrednom fakultetu zasmetala titula, bista, pa su tražili da se tu stavi svinja ili magarac. Takođe, moram da kažem da zaboravnost nije dobra stvar. Ovde je govoreno o devedesetim. Moram da vas podsetim, a veoma mi je teško da nisu samo radikali bili u Miloševićevoj Vladi. Moram da vas podsetim na Đorđa Perišića, mislim da se tako zvao pokojnik, da je bio član Savezne vlade i član DS. Mislim da se u tom sastavu Vlade bila dva člana DS. Takođe moram da podsetim da u toj Vladi devedesetih, u Republičkoj vladi je bio gospodin Radulović, koji je posle toga sa C marketom nešto uradio i sada nije tu. Ne znam šta je ovde još rečeno. Spominjani su radnici, od 250.000 radnika iz beogradskog prstena, radničkog prstena, ostalo je da radi samo 20.000, poslednji energetski potencijal. Ovi što se hvale velikim uvozom energije, pa eto nismo bili u mraku, ali smo se zato zadužili do grla da bi platili tu energiju njihovim nekim prijateljima tajkunima, dakle, poslednji neki hidro potencijal, evo gospodin Škundrić neka me ispravi, napravljen je u zavoju u Pirotu 1989. godine, ukoliko se dobro sećam. Na kraju da kažem da nisam zadovoljan borbom protiv korupcije, ali iz drugog razloga, ne kao stranka bivšeg režima, mislim da se to pomalo čisti, da to treba više da se čisti, da je cela Srbija korumpirana, da to treba više istražiti, dve hiljade ljudi. Kad se meni njiva okorovi, onda upotrebim total i onda se redom seče korov, od najvećeg do najmanjeg, jer i onaj najmanji jednog će dana postati veliki. Tako se čuva proizvodnja. Na kraju da kažem da je bivši režim bio gori od cunamija, gori od svake elementarne nepogode, to dođe i prođe, a ovo je trajalo deset do dvanaest godina. Hvala.
Gospodin Milivojević po Poslovniku.
Prvo gospodin Veselinović.
Gospodin Veselinović po Poslovniku.
Gospodine predesdavajući, molim vas da na osnovu člana 107, 106, kako god hoćete, zaštitite dostojanstvo Narodne skupštine i time zaštitite narodnog poslanika. Ovde se na najgori mogući način vređaju pojedine političke partije. Ne znam da li ste pažljivo slušali izlaganje govornika koji predsednika političke partije, najveću opozicionu, naziva tajkunom. Usput je govorio i o gospodinu Bojanu Pajtiću, koji ovde nije prisutan i ne može da mu odgovori. Molim vas, ako to ne radite namerno, da ovaj način obraćanja i ovaj način unižavanja dostojanstva Narodne skupštine Republike Srbije prekinete kako bi na jedan korektan način završili ovo današnje zasedanje i kako ne bi unosili ovaj način rada i ovaj način obraćanja u Narodnu skupštinu. Hvala.
Imamo prijavljenog još gospodina Jovanovića i nadam se da ćemo završiti u normalnom tonu ovu raspravu. Žao mi je što je danas bilo, da kažem, različitih poslanika koji su tokom rasprave koristili malo teže argumente i malo teže reči. To sam želeo da pripišem žaru političke borbe. Mislim da niko nije želeo namerno da uvredi bilo koga. Isto to molim, ako bilo ko razmišlja na takav način, da svi koji tako razmišljaju, odustanu od takvih ideja. Podržavam uvek svaki poziv i isto tako upućujem taj poziv svima narodnim poslanicima da se, ne samo danas na kraju rasprave, nego i u svim budućim zasedanjima uzdržavaju od obraćanja poslanicima koji bi na bilo koji način moglo biti shvaćeno kao uvredljivo. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, poštovani predsedniče Skupštine AP Vojvodine, danas imamo na dnevnom redu četiri ratifikacije oko zaduženja i ovu jednu koju će podržati DS, a tiče se Južnog toka i finansiranja tog projekta. Smatramo da je to neophodno, a za ove tri možemo reći da se radi o potpunoj nedoslednosti Vlade i vladajuće većine, jer smo imali ovde pre mesec dana ministra finansija, Mlađana Dinkića, imali smo mantre o tome šta je prethodna Vlada uradila, šta je upropastila, zaduživala se po najgorim uslovima od 4,8 do 5,8% kamate. Danas imamo predlog da se tri javna preduzeća "Srbijagas", "Galenika" i JAT zaduže za ukupno 190 miliona evra, pri čemu su te iste kamate između 8% i 9%. U najmanju ruku to je nedoslednost i sigurno da ništa nema od tog preokreta, ništa nema od stabilizacije finansija u Republici Srbiji, ništa nema od aktivnosti koje je preuzeo dotični gospodin. To je prosto jedna obična politička floskula, demagogija, kako god možemo to nazvati. Ono što je sigurno promenjeno, a to je poverenje u državu Srbiju i to se iskazuje kroz ove kamatne stope. Takođe, građani gube poverenje i strpljenje. Ono po čemu će oni suditi i presuditi na sledećim izborima i kada sledeći put budu imali priliku da se izjasne, ne kroz ove stranačka glasila i tabloide, već na sledećim izborima, je sopstvena plata i ono što mogu za tu platu da kupe, a to je sigurno manje nego što su mogli prošle godine i godinu pre toga. Inflacija je, podsetiću, preko 13%. Nezaposlenost je dostigla 30%, a to ne možete čuti u tabloidima, niti možete pročitati. To je istina koja se prećutkuje. To nije greh prošle Vlade, to je greh ove Vlade. Vi ste preuzeli odgovornost. Vi treba da vršite vlast, jer imate pun kapacitet vlasti. Vi ste stožer i ne treba da prebacujete odgovornost na prošlu vlast. Demokratska stranka je opozicija. Predlagaćemo konstruktivne predloge ili ćemo kritikovati ono što nije dobro. Ne možete nas sprečiti u tome, ali nemojte da prebacujete na nas odgovornost za ono što vi radite. To nije u redu. Osvrnuću se na ratifikaciju energetskog sporazuma sa Italijom, međudržavni sporazum između Ministarstva rudarstva i energetike i Ministarstva ekonomije Italije. Potpisan je 2009. godine. U međuvremenu je bio niz sastanaka na kojima se razgovaralo o aneksima koji su kasnije potpisani. Čule su se razne diskusije od narodnih poslanika danas u sali o ovoj tački. Bilo je onih koji su kritikovali ovaj sporazum. Ovaj sporazum ću sagledati iz jednog novog ugla, a to je iz ugla građanina, odnosno kao predstavnik građana sa teritorije Raškog okruga iz kog dolazi. Prosto mislim da je ova tema veoma važna za građane sa ovog područja, jer već nekoliko godina kruže razne priče, postoje razne diskusije, tribine na temu ovih projekata. Mislim da je vrlo važno za građane ovog regiona reći ono što je istina o ovom sporazumu. Podsticajna cena od 155 evra po megavat času jeste dobra cena. To je dobar aspekt ovog sporazuma. Takođe, 49% vlasništva EPS i države Srbije, pri čemu imamo u vidu ovu cenu. To je takođe dobra stvar. Ono što se postavlja kao pitanje, a to su dva aspekta ovog projekta. Ako imamo u vidu da će između Raške i Kraljeva biti 10 hidroelektrana, protočnih, ukupne snage od 117 megavata, dva aspekta koja su veoma važna, a to je šta će reći studija o uticaju na životnu sredinu. To vas pitam, gospođo ministarka. Kada će se uraditi studija o uticaju. Preliminarna studija je urađena i ona kaže da projekat neće uticati u tom nekom stadijumu. Kada će početi izrada studije? Da li postoji neka dinamika? Takođe, veoma je važno da li će uticati na vodosnabdevanje pomenutih naselja, da li će uticati na ostale ekološke aspekte, da li će biti ugroženi vodotokovi reka, fauna, da li će biti ugroženi životinjski organizmi, da li će biti značajnih promena na reci Ibar? Ono što je drugi aspekt, koji je veoma značajan za stanovnike Raške, Ušća, Kraljeva je to na koji način će oni imati koristi od ovog projekta. Podsetiću, vodoprivredna taksa je prihod Republike. Građanima tog područja ostaje samo zaposlenje koje je pri ovakvim projektima veoma malo. Dakle, vrlo mali broj radnika će se zaposliti u hidroelektranama. Postoji ozbiljan potencijal pri angažovanju građevinske operative kada se budu izvodili radovi, ali se postavlja pitanje – da li Vlada Republike Srbije razmišlja o tome koliko, na neki način, može da se vrati novca koji će se prihodovati? Po ovomsporazumu, odnosno aneksu koji imamo, kaže se da će ukupna instalisana snaga od 117 megavata značiti 480 gigavata časova godišnje električne energije. To po cenama koje su navedene u sporazumu znači nekih 70 miliona u idealnim uslovima evra. Ako to nisu idealni uslovi, koliko je to onda manje i koliko od toga može da se zadrži, odnosno da se vrati u područja koja će biti sigurno na neki način devastirana ovim projektima? Demokratska stranka će podržati Sporazum o finansiranju Južnog toga. Ostale sporazume, naročito ove koji se tiču novih zaduženja neće sigurno, jer smatramo da ovo nisu predlozi koje je Vlada prilikom sastavljanja obećavala, odnosno vlast. Ovo nisu one ideje koje ste predlagali u izbornoj kampanji. Ovo nije ono za šta su vam građani Srbije davali svoje glasove. Hvala.
Hvala. Ministar Zorana Mihajlović, izvolite.
Hvala. Ja ću samo kratko, vezano za ovu procenu uticaja na životnu sredinu. Dakle, 10 hidroelektrana između Raške i Kraljeva. Kao što znate, nakon ove ratifikacije, kada se ovde ratifikuje sporazum postoji drugi krug ratifikacije u italijanskom parlamentu. Nakon toga možemo da govorimo o izradi i proceni uticaja na životnu sredinu. Naravno da je zajedničko preduzeće formirano, neke predradnje oni svakako čine sada, ali sama procena uticaja, njega naravno izdaje Ministarstvo za zaštitu životne sredine, odnosno energetike, razvoja i zaštite životne sredine. Kada dobijemo zahtev od tog zajedničkog preduzeća koje je formirano, tog trenutka će početi izrada te studije.
Izvolite.
Zahvaljujem se na odgovoru i nadam se da ćete obratiti pažnju na ovu studiju. Vrlo je važno za građane tog područja. Naročito vas molim u ime tih građana istih da na ovaj drugi aspekt, koji se tiče ovog ekonomskog dela i povraćaja sredstava u ta područja, da na njega obratite pažnju, jer u neformalnim razgovorima koje je vodila prethodna Vlada na čelu sa gospodinom Škundrićem razgovaralo se o ozbiljnom procentu koji se vratio u ta područja. Zahvaljujem.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa pitam da li reč žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Hvala. Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres. Završavamo rad za danas i nastavljamo rad sutra u 11,00 časova.