Verovatno je Srbiji potreban ovakav zakon i jednostavno život je nametnuo potrebu da se ova materija uredi, jer smo do sada imali nešto slično, što je bio praktično jedan surogat, gde su opštim pravilima poslovanja pojedine banke i pojedine firme, koje su se opredelile na ovakav oblik poslovanja, i verifikacije i identifikacije učesnika u nekom pravnom poslu, to svojim opštim aktima uređivale. Nije bilo mnogo korisnika, nije bilo ni verovatno neke preke potrebe da se to uredi, ali sada stvarno postoji potreba da se ova oblast uredi. Konkretno bih se osvrnuo na pojedine odredbe Predloga zakona. Moram da kažem da opet imamo problem sa lošim prevodom, mada me čudi, obzirom da je u Saveznoj skupštini doneta jedna odluka da se čuva ćirilica, ne samo kao font ili oblik slova nego valjda i pojmovno da se sačuva. Skrenuo bih vam pažnju, jer će verovatno član 3. stav 1. da unosi zabunu u praksi, jer elektronski dokument, ovde ste naveli, da se ne može osporavati samo zbog toga što je u toj elektronskoj formi. To je nedovoljno, jer ovaj zakon pre svega treba da se primenjuje od strane tih tela koja treba da rade ovaj posao, ali mnogo veći značaj ovaj zakon treba da ima za poslove pravnog prometa, a to znači za elementarnu sigurnost učesnika u poslovima i jasnoću sa kojom sud treba da rešava, a sigurno su neminovni i poneki sporovi u ovoj oblasti. Vi ćete sud zbuniti pojedinim odredbama ovog zakona. To se odnosi, pre svega, na ovo što ste naveli u članu 2. u pogledu definicija. Vi ste definisali neke pojmove koji se koriste i to tako rogobatno, a te definicije niste do krajnjih konsekvenci sproveli kroz odredbe od šestog člana do praktično nadzora. To može biti veliki problem. Verovatno ste svesni da u članu 4. stav 1. ova uvodna rečenica "određeni dokument", a mnogo je bolje da ste naveli tu elektronski dokument i na kraju rečenice izbrisali reči elektronski dokument, jer ovako zbunjujete one koji treba da primene ovaj zakon, naći će se u čudu. Slično je i sa članom 10 – "kvalifikovani elektronski potpis u odnosu na podatke u elektronskom obliku". Bolje da ste stavili u elektronskom dokumentu. To bi bilo značajnije. U članu 15. ne može najmanje 15 dana, jer ako je nešto najmanje, može da postoji i manje i malo. Valjda tu treba da se navede najkasnije. Čuvajte naš jezik, divan je. U članu 23. elektronski sertifikat semože izdati. Valjda - izdaje se. Dajte da to bude malo jasnije. U članu 27 – korisnik odgovara za nepravilnosti koje su nastale zbog neispunjavanja obaveza utvrđenih odredbama. Valjda zbog neispunjavanja obaveza iz ovih članova. Nešto što će stvarno da zbuni sud, koji treba da reši da li je u pitanju naknada štete ili da li postoji neko pravo, ili da li će dati dokaznu snagu nekom elektronskom dokumentu. To je već ovo što ste napisali u članu 27. stav 2 – "korisnik može biti oslobođen odgovornosti u slučajevima kada se može dokazati". Valjda ukoliko dokaže. Nije potreba da se to gramatički sređuje nego pojmovno. U članu 33. kažete nadležni organ. Taj nadležni organ je valjda Vlada, koja utvrđuje te premije osiguranja, odnosno najniži iznos osiguranja. Da ne ređam dalje, to su stereotipni problemi lošeg prevoda, ali mi smo suočeni ne samo sa problemom lošeg prevoda, nego što ste dali pogrešan sadržaj nekim pojmovima, tako da loš prevod nije samo lingvistička stvar nego postaje suštinski problem. Taj zakon će morati nekako da se doradi, uredi, preuredi. Praksa će naložiti njegovo sređivanje. Veliki nedostatak ovog predloga zakona je taj što nemate jasnu naznaku sa kojim kvalifikacijama treba da budu ta lica koja rade u telima koja izdaju sertifikate. Vi imate opisno dato, odgovarajuće. Ne znam šta je odgovarajuće, jer kada mi neko kaže odgovarajuća sprema, pod tim mogu da shvatim šesti, sedmi, osmi, bilo koji stepen. Da se osvrnem na ove suštinske probleme; ovo što ste naveli u članu 2. tačka 8) "podaci za proveru elektronskog potpisa - podaci, kao što su kodovi i javni kriptografski ključevi", verovatno mislite i na te kodove da su javni, jer ne znam zašto bi kriptografski bili javni, a kodovi nisu. Na kraju, moram da vam skrenem pažnju da kod, kako ste naveli ovde, kvalifikovanog elektronskog sertifikata, koji ima punu dokaznu snagu, koji ima prezumpciju tačnosti, garantuje se identitet i verodostojnost izjave volje koja je sadržana u tom dokumentu ukoliko je šifriran tim kvalifikovanim elektronskim putem. Ne vidim ovde odredbe o tome šta može da posluži kao garancija korisniku u slučaju zloupotrebe. Zbog čega? Nedavno smo imali prilike da pročitamo u novinama o problemu država koje imaju razvijene informacione sisteme, gde se dobar deo platnog prometa obavlja elektronskim putem, gde se kupuje roba na kredit elektronskim putem, uz pomoć elektronskih kartica. Navešću vam jedan primer, da se na oglas preko interneta jedna žena, koja ima kreditnu karticu, koja je tehnološki osposobljena, prijavila, trebalo je da ukuca svoj kod i to je ukucala, i od te ponude ništa nije bilo, ništa nije realizovano. Posle nekoliko dana dobila je informaciju da je sa njenog računa skinuto toliko i toliko sredstava, a verovatno znate na kraju šta se ispostavilo. Ispostavilo se da se jedan vešt haker predstavio kao da je ponuđač i ljudi su se njemu prijavili i otvorili dušu, što se kaže, a on se lepo njima zahvalio, i kaže, nisam vas pokrao, vi ste meni sami dali vaše podatke. Ne vidim ovde nijednu odredbu koja onemogućava takvu zloupotrebu. Ako mislite da u našem krivičnom zakonu postoji odredba koja daje neku zaštitu, onda moram da vam kažem da je to samo odredba o tome šta je zabranjeno i kolika je kazna. Ali slaba je korist za onoga ko je oštećen, ukoliko mora to da ide kroz neki postupak, a on ne može efektivno da koristi svoja sredstva i prava. To sam vam naveo kao primer – pošto ste shvatili ovaj zakon o elektronskom potpisu kao jednu pravnu osnovu na osnovu koje će ovaj niži oblik, a to je taj obični elektronski sertifikat, a verovatno se odnosi na platne kartice i na ovo gde nije potrebna veća verodostojnost u pravnom prometu, ali neophodno je za internu komunikaciju korisnika i banke – jer ne vidim zaštitu. Dali ste samo neki pravi osnov. Taj pravni osnov koji ste dali ovim zakonom je puka deklaracija. Država je rekla, eto mi smo tu oblast uredili, ali sve to je daleko od države. Ne znam koliko ste na tragu programa Vlade, ukoliko Vlada ima program. Za slične stvari Vlada u nekim zakonima je predložila osnivanje agencija za mnogo benignije stvari. Vi ste ovde registraciju zadržali kod ministarstva, a mislim da je to dobro rešenje. Želim da vam odmah kažem da se registracija za kvalifikovani elektronski potpis itd. vrši pri ministarstvu i to je dobro rešenje. Malo odudara od politike Vlade. Ona sve baca na agencije, vidite i sami. Ovde će se pojaviti jedan problem, možda niste upućeni u konkretne stvari, pre nekoliko meseci usvojen je Zakon o registraciji privrednih subjekata, a gotovo da je jednoglasno ovde prošao amandman gde se u elektronskoj formi može vršiti registracija. Jedan od razloga što se hvalio taj zakon bio je taj da to brzo i efikasno za tri dana može da se završi u elektronskoj formi. Ovde ćete imati problem. Imaćete problem što taj kvalifikovani elektronski potpis ide i za pravna lica, a ovde kada se vrši registracija nečega što još ne postoji, ne postoji ni mogućnost za elektronsku komunikaciju, jer ne postoji subjekat koji bi izvršio komunikaciju. Odredbe o odgovornosti ovih tela koja izdaju sertifikate moraju da budu mnogo jasnije i ozbiljnije. Ovo što ste naveli u članu 18. u pogledu uslova koji moraju da budu ispunjeni da bi se neko bavio delatnošću, kako vi to kažete – izdavanja kvalifikovanih elektronskih sertifikata, to mora biti mnogo ozbiljnije. Mora da postoji odredba i o minimalnim novčanim sredstvima kojima garantuje taj koji pruža tu uslugu. Imate odredbe gde se raskida ugovor, kaže može se raskinuti ugovor, raskida se ugovor, prestaje ugovorni odnos. Sve svoje poslove vezane za kvalifikovani elektronski potpis firma koja je to radila i koja nestaje prenosi nekoj drugoj firmi, prenosi i korisnike, prenosi sve. Mislim da su na toj relaciji potrebne odredbe da bi ovo imalo neku ozbiljnost, jer ovako kako je navedeno je puka deklaracija i biće velikih problema u praksi. Ako mislite da podzakonskim aktima možete neke stvari da rešite, moram odmah da vas razuverim i da vas upozorim na jednu stvar. Snaga podzakonskog akta je ograničena, a problem ovog zakona i ovih nedostataka na koje sam ukazao nije tehničke nego pravne prirode. Vi pravne probleme, pitanje odgovornosti, komunikacije, identifikacije, ne možete da svodite na tehnički problem, bez obzira što računar, kao sredstvo komunikacije, jeste tehničko sredstvo. Ovaj zakon je pravno nedorečen u smislu statusa onoga koji daje sertifikate, u smislu značaja dokumenata, u smislu odgovornosti za propuste. Nije sve krivična odgovornost. Čovek koji se razume u rad računara i ako mu date neki CD da se namontira neki program u računar, on će to da vam odbije, jer zna značaj autorskog prava itd. Plašim se da će razvojem ovoga oblika poslovanja mnogi da iskoriste nedorečenost zakona i da završe neke nečasne i prljave poslove. Uzmite primer, teoretski je moguće da se vi u elektronskoj formi obratite sudu i da izvrši overu potpisa na tom vašem dokumentu, i to bude dokument kojim se podržava kandidatura jednog predsedničkog kandidata, zakon dozvoljava, to niste isključili. Ako mislite da ste to isključili odredbom člana 3. stav 2. sa ovim tačkama od 1) do 6), ovde ste govorili samo o dvostranim poslovima, ugovorima i izjavama koje se javljaju kao dokaz na sudu. Dao sam primer jedne izjave koja nije dokaz na sudu. Upotrebljava se za nešto drugo. Vrlo sam slikovit primer uzeo da bi bilo svima jasno. Ako tome dodamo da kada smo ušli ovde u Skupštinu i videli donatorske kompjutere i programe, i videli ko je to koristio – ovi eksperti što se hvale da su stručnjaci, oni neće u Evropu sa kandilom, nego sa računarom, svi imaju računare, ali kandilo malo ko ima, to je njihov mentalni problem, nije tema za ovde – oni su na tim računarima slušali pesmice i gledali filmove i koristili ih za video-igrice. Osposobljeni su da naprave veliki broj falsifikata, a nema zaštite, ovaj zakon ne pruža tu zaštitu. Ovaj zakon treba da se doradi, ideja je dobra i potreba postoji, a iznad svega postoji potreba da se ovo što bolje i što više precizira i da neka tehnička zavrzlama, neki tehnički propust ne bi prouzrokovao velike i štetne posledice po građane, korisnike, a zašto ne reći i institucije, on treba da se preuredi, doradi, da se prilagodi nečemu što možemo da shvatimo i što svakome može da bude jasno.
Reč ima narodni poslanik Milica Gavrilović, a neka se pripremi narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, prosto sam ubeđena da kolega prethodnik, poslanik gospodin Krasić sigurno neće ubediti poslanike SRS da zbog određenih stilskih neslaganja sa tekstom zakona ne glasaju za ovaj zakon. Radi se o jednom dobrom zakonu, za koga mogu da kažem da predstavnici i poslanici DSS-a – dr Vojislav Koštunica izražavaju veliko zadovoljstvo što se danas nalazi na dnevnom redu i izražavaju u isto vreme i žaljenje što nije ranije usvojen. Naime, elektronsko poslovanje podrazumeva vođenje poslova elektronskim putem. To znači da se putem razmene standardizovanih elektronskih poruka omogućava zaključivanje ugovora, zatim obavljanje raznih plaćanja i pribavljanje potrebne dokumentacije. Postavlja se pitanje šta se postiže elektronskim poslovanjem. Prelaskom na ovaj vid poslovanja snižavaju se troškovi, što nužno za posledicu ima i poboljšanje privredne aktivnosti. Ovo je potvrđeno i u studiji Ekonomske komisije UN za Evropu, u kojoj se kaže da je ovaj vid poslovanja čak hiljadu puta jeftiniji od klasičnog vida poslovanja. Pored toga što je on jeftiniji, on omogućava i brže poslovanje. Lakše se komunicira sa domaćim i stranim partnerima, što naravno isključuje onu raniju mogućnost, odnosno neophodnost da bi jedan ugovor bio zaključen, a to je da oni budu fizički prisutni na jednom mestu. Sada oni to mogu da urade sa različitih geografskih distanci. Kako to izgleda objasniću na jednom najjednostavnijem primeru. Umesto da svako od nas odlazi u poštu, čeka u redu ispred šaltera, gubi svoje vreme da bi platio, primera radi, račun za telefon, on to sada može da uradi iz svog stana, iz kancelarije, putem interneta, ukucavanjem samo jedne jedinstvene šifre. Elektronski potpis, kao komponenta elektronskog poslovanja, primenjuje se već dosta dugo u mnogim zapadnim zemljama. Elektronski potpis potvrđuje identitet pošiljaoca poruke, a samim tim potvrđuje i autentičnost i integritet elektronskih dokumenata. Podatke preko mreže razmenjujemo sa licima koja ne poznajemo, pa samim tim ne možemo ni da imamo poverenja u njih. A, isto tako ne možemo ni da budemo sigurni da li nam poruke pristižu u nepromenjenom, integralnom obliku. Tehnika elektronskog potpisa, a samim tim i tehnika kvalifikovanog elektronskog potpisa, rešavaju ove probleme, jer omogućavaju da sa pravnom sigurnošću utvrdimo ko je pošiljalac poruke i da li je ona u toku svog puta menjana. Osnovno opredeljenje ovog zakona jeste da on dobije pravnu snagu svojeručnog potpisa i da samim tim jednog dana postane validan dokaz pred sudom. Bez obzira što ovaj zakon nije usvojen, postoje već sada neki primeri njegove upotrebe u našoj praksi. Pomenuću jedan uspešan primer poslovanja na Beogradskoj berzi. Tamo je usvojen koncept daljinskog trgovanja akcijama. Što znači da svaki broker iz svoje matične firme može da trguje akcijama putem smart kartice. Ta smart kartica poseduje elektronski potpis. Poseduje identifikaciju brokera i beleži vreme i datum pristupa, svakog njegovog pristupa tom sistemu. Usvajanjem ovog zakona o elektronskom potpisu bilo bi potpuno nezamislivo da u međunarodnoj trgovini i dalje opstaje faktura na papiru, koju jedan poslovni partner, primera radi, iz Srbije, šalje svom poslovnom partneru u Italiju putem faksa. Međutim, mnogi naši rađani bi možda mogli da izraze bojazan kada je usvajanje ovog zakona u pitanju. Činjenice govore u prilog tome da privredni kriminal svakog dana dobija svoje nove pojavne oblike. Upravo kompjuterskom tehnologijom bi mu se omogućilo, ili mu se već omogućilo, da privredni kriminal postane transnacionalan. U našoj sudskoj praksi postoje neki primeri zloupotrebe računskih podataka. Jedan od takvih, rekla bih najupečatljivijih, primera jeste masovno i neovlašćeno distribuiranje intelektualne svojine u obliku softvera Majkrosofta, zbog čega su nas mnogi nazvali zemljom bez originala. Sa druge strane, najupečatljiviji primeri, odnosno oblici kriminaliteta u ovoj oblasti, jesu hakovanje i krađa vremena. Dok sam bila stručni saradnik u istražnom odeljenju Drugog opštinskog suda u Beogradu, pojavio se jedan slučaj kada je poveden postupak protiv četiri lica koja su navodno prevarila građane SAD kupujući muzičke instrumente putem on line oglasa. U našem pravnom sistemu, odnosno tačnije u glavi 16a KZ Republike Srbije, predviđene su odredbe koje sankcionišu upravo ovakve slučajeve kompjutersko-tehnološkog kriminaliteta. Elektronski potpis je osnova za uvođenje i goverment-a, odnosno elektronske uprave, kojom se omogućava da naši građani, ako ne sve onda bar većinu svojih administrativnih poslova mogu da završe putem interneta. Primera radi, postoje već neke opštine u Srbiji, kao što je Novi Beograd, a i još neke u Beogradu i u unutrašnjosti, koje omogućavaju našim građanima da zahtevaju, traže i dobijaju uverenje o državljanstvu, izvode iz matičnih knjiga rođenih putem interneta, a da u opštinu i ne svraćaju. Usvajanjem ovog zakona Srbija bi ispunila jedan od uslova za uključivanje u savremene tokove poslovanja i učinila bi jedan korak unapred ka usaglašavanju našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom Evropske unije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, moram ipak da priznam, a o tome sam juče i sa ministrom malo razgovarala, da je ovaj zakon u nekoj meri nerazumljiv. Ali, to se naravno ne stavlja na dušu autora zakona već same tematike, odnosno samog predmeta koji zakon uređuje. Konkretno sam imala zamerke za neke termine. Profesor sam engleskog jezika pa sam se upustila u tu priču da li se, recimo, termin - sertifikaciono telo može prevesti na neki drugi način i naravno nije moglo, jer je sertifikat reč, a sertifikaciono telo, između ostalog, izdaje i sertifikate i elektronske potpise. To je reč za koju prosto ne možete da nađete odgovarajući ekvivalent u srpskom jeziku. Podrška razvoju informacionog društva predstavlja strategiju Ministarstva za nauku i tehnologiju, pa samim tim i Vlade Republike Srbije. Pred Skupštinom je Predlog zakona o elektronskom potpisu, koji će, kada ga usvojimo naravno, doprineti intenzivnoj primeni savremenog načina poslovanja. Elektronsko poslovanje predstavlja novi, efikasniji i jeftiniji model poslovanja, koji će pored trgovine i platnog prometa vrlo brzo postati dominantan u svim sferama rada i života. Za uspešno funkcionisanje elektronskog poslovanja neophodno je prethodno zakonom urediti elektronski potpis i u pravnom prometu izjednačiti elektronski oblik dokumenta sa papirnim oblikom. Elektronsko poslovanje se u našoj zemlji ne koristi u dovoljnoj meri, pre svega zbog nedostatka potrebnih osnovnih zakonskih propisa. Po dobijanju svog elektronskog potpisa svaki korisnik će moći da obavi zvaničnu i validnu elektronsku razmenu dokumenata i da posluje putem elektronske pošte. Već nekoliko puta je rečeno, i to znamo, da od januara 2003. godine neke banke imaju zastupljen i - banking, odnosno da banke već primenjuju neku vrstu elektronske identifikacije, odnosno primenjuju elektronski potpis. Pouzdanost elektronskog poslovanja garantuje se kvalifikovanim elektronskim potpisom. Kvalifikovani elektronski potpis je, dakle, elektronski potpis kojim se pouzdano garantuje identitet potpisnika, integritet elektronskih dokumenata i, naravno, onemogućava se naknadno poricanje odgovornosti za njihov sadržaj. Uvođenjem elektronskog poslovanja u delatnostima državnih organa, organa lokalne samouprave i javnih službi, stvara se mogućnost za njihovu temeljitu modernizaciju i posebno za realizaciju koncepta elektronske uprave ili E-uprave. Na taj način bi se bitno povećala efikasnost rada svih organa i službi i unapredio njihov odnos prema građanima. A, šta je u stvari elektronski potpis? Molim vas, predsedniče, zvonite malo. Možda bi bilo interesantno da pojasnimo šta je to elektronski potpis. Vrlo je simpatično da neki ljudi, koji nemaju kontakt sa računarima i informatikom, misle da je elektronski potpis to kada uzmete elektronsko penkalo i potpišete se, pa onda to pošaljete i-mejlom, međutim nije. U osnovi elektronskog potpisa podrazumeva se, odnosno koristi se proces šifrovanja. Šifrovanje je način prikrivanja informacija pomoću njihovog menjanja u niz naizgled besmislenih podataka. Podaci se šifriraju pomoću matematičkih formula, a u najmoćniji oblik šifrovanja, koji se takođe naziva jaka enkripcija, izuzetno je teško pronići. Postoji nekoliko metoda šifrovanja elektronske pošte, a najzastupljeniji među potrošačima je onaj koji se zasniva na korišćenju sistema poznatom pod nazivom PGP. Znači, prilično dobra zaštita. Dakle, PGP je danas najzastupljeniji softver za izradu elektronskog potpisa. To su mali računarski programi koji se koriste za izradu jednog para srodnih ključeva. Ti ključevi se nazivaju javni ključ i privatni ključ. Dakle, tehnika elektronskog potpisa zasniva se na sistemu dvostrukog elektronskog ključa. Ukratko ću da to i objasnim. Dakle, korisnik kod sertifikacionog tela izrađuje svoj elektronski potpis. To znači da je taj korisnik dobio jedan javni ključ i jedan privatni ključ.Korisnik A, koji poseduje oba ključa, svoj javni ključ šalje korisniku B. To je osoba ili to su institucije ili ustanove sa kojim se vrši elektronska komunikacija. Znači, korisnik B piše elektronsku poštu, zatim tu poštu odnosno tu poruku šifruje pomoću javnog ključa koji je dobio od korisnika B. Korisnik A kada primi poruku, dešifruje je pomoću svog privatnog ključa, i tako je sasvim siguran da je to upravo poruka i da je to poruka od osobe B, a da u međuvremenu taj dokumenat nije menjan. Sada se postavlja pitanje, kako će korisnik B da proveri autentičnost javnog ključa, odnosno ključa koji je dobio od korisnika A. To se radi tako što korisnik B može od sertifikacionog tela da zatraži kvalifikovani sertifikat, odnosno kvalifikovani elektronski sertifikat. Time se potvrđuje autentičnost ključa B, odnosno tog javnog ključa. Dakle, u tom slučaju nema mesta nikakvim manipulacijama, zato što samo privatni ključ i javni ključ čine taj sistem elektronskog potpisa. Glavna odlika elektronskog potpisa je njegova vrhunska bezbednost. Ovim zakonom se takođe uređuju vrste elektronskih potpisa, uslovi koje treba da zadovoljava kvalifikovani elektronski potpis, osobine koje moraju da poseduju sredstva za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa. Dato je ovlašćenje Ministarstvu nadležnom za informaciono društvo, a to je u ovom trenutku Ministarstvo za nauku i ekologiju, i nije slučajno da se to ministarstvo u zakonu podrazumeva trenutno u izrazu nadležni organ. Zato što se u budućnosti može pojaviti, odnosno može se dogoditi da neko drugo ministarstvo bude zaduženo za razvoj informacionog društva, mada je to celokupan koncept svake ozbiljne vlade i zemlje, ali je to u ovom trenutku Ministarstvo za nauku i tehnologiju. Dato je ovlašćenje Ministarstvu nadležnom za informaciono društvo da propiše tehničko-tehnološke postupke za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa. U trećem poglavlju, koje nosi naziv elektronski sertifikati i sertifikaciona tela, utvrđuje se pojam sertifikacionog tela koje izdaje elektronske sertifikate. Osnovno načelo je da nije potrebna posebna dozvola za izdavanje elektronskih sertifikata. Utvrđeni su uslovi koje sertifikaciono telo treba da ispunjava, da bi uopšte vršilo izdavanje kvalifikovanih elektronskih potpisa. Nadležni organ je dužan da vodi registar sertifikacionih tela. Data je mogućnost da i organ državne uprave može vršiti izdavanje kvalifikovanih elektronskih potpisa iz više razloga, pre svega zato što postoji izražena potreba formiranja sertifikacionog tela na nivou državnih organa i javne uprave, pri čemu se mora uzeti u obzir i finansijska korist, a tako bi se obezbedila i nezavisnost od subjekata van državnih organa. Predlog zakona jasno reguliše prava, obaveze i odgovornosti korisnika i sertifikacionih tela, kao što su dobijanje sertifikata na osnovu zahteva korisnika, slobodu izbora sertifikacionog tela, obavezu čuvanja podataka od neovlašćenog pristupa. Propisani su slučajevi opoziva kvalifikovanog elektronskog sertifikata, propisane su obaveze sertifikacionog tela u slučaju prestanka obavljanja delatnosti. Zakonom je takođe propisano da nadležni državni organ vrši inspekcijski nadzor nad radom sertifikacionog tela i navedeno je tačno šta je predmet nadzora i kontrole. U 4. poglavlju, kaznene odredbe, predviđene su kazne za određene prekršaje za fizička lica, pravna lica i sertifikaciona tela. U poslednjem poglavlju je predviđeno donošenje podzakonskih akata za sprovođenje ovog zakona i to u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona. Ono što je izuzetno lepo ili dobro je da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna finansijska sredstva. Naime, sredstva za poslove evidentiranja i registracije sertifikacionih tela obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije u okviru sredstava za rad nadležnog organa državne uprave.
Po Poslovniku, narodni poslanik Svetislav Krstić.
Zahvaljujem. Uvaženi narodni poslanici, gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, javio sam se zbog početka govora uvažene predsednice Odbora, kome i sam pripadam, koleginice Donke, koja je rekla na početku svog, inače veoma zapaženog, izlaganja da se reč "sertifikat" ne može prevesti na srpski jezik. Nisam lingvista, vi ste lingvista, postoji opasnost da me sa stručne tačke gledišta ne proglasite za nekompetentnog. Međutim, reč "sertifikat" se može prevesti na srpski jezik. Ja bih je preveo kao potvrda, kao kvalifikovana potvrda. Ako reč kvalifikovana ne odgovara, ali ona nije srpska kao pravovaljana potvrda, kao uverenje, kao dokaz itd. Nešto malo znam engleski, ne tako dobro kao vi, ali sam primetio jednu pojavu na koju sam u samom početku našeg mandata ukazao i tada sam dao amandman na jedan član, mislim da je bio u pitanju Zakon o ministarstvima, gde se govori o harmonizaciji odnosa sa EU. Postoji srpski izraz. Po našem Ustavu, zvaničan jezik u ovoj zemlji i zvaničan jezik ove Narodne skupštine jeste srpski jezik. Prema tome, mi treba da se trudimo da sve ono što imamo u srpskom jeziku iskoristimo. Drugo je ako mi nemamo reč, ako ne postoji reč u srpskom jeziku. Ne tražim da radimo ono što rade Hrvati, da izmišljaju neke reči koje ne postoje u jeziku. To je njihov problem, a i naš jezik je dovoljno bogat i sadržajan da se mogu te reči, odnosno da se sve može sasvim jasno i precizno iskazati na našem jeziku. Znači, da me ne shvatite pogrešno, morao sam da reagujem da nije tačno da se reč sertifikat ne može na drugi način izraziti na srpskom jeziku.
Hvala. Replika, izvolite.
Nije replika, to je pojašnjenje. Sami ste tu spomenuli tri reči, dokaz, uverenje, potvrda. Koja bi od tih reči pokrila to što je sertifikat. Niti uverenje pokriva celokupno značenje reči sertifikat, niti potvrda, niti dokaz. Početkom 80-tih sam kao student radila kao prevodilac u jednoj vojnoj firmi i tada su počeli da se upotrebljavaju neki kompjuterski programi za konstruisanje određenih elemenata itd. U početku su se prevodioci bavili time da neke kompjuterske izraze prevode na srpski. Tu se nije daleko stiglo, odnosno to su bili vrlo rogobatni termini koji su samo komplikovali situaciju, jer ste nekad morali jedan termin da objasnite celom rečenicom. To značenje je sadržano u jednoj reči. Jeste da predajem engleski, ali srpski volim mnogo više i uvek se trudim da je što manje reči stranih u stvarima koje pišem i kada govorim. Nekad ne možete da izbegnete upotrebu stranih reči, a engleski je ušao na velika vrata u srpski, onog trenutka kad smo počeli da usvajamo te tehnologije, odnosno kako je nauka napredovala, mi usvajali te termine, odnosno tu tehniku.
Hvala. Imam informaciju da su narodni poslanici Zoran Tanasijević i Dušan Proroković odustali od prijave za reč. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Čavić. Predstavnik Vlade i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Daja. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman. Odbor za nauku i tehnološki razvoj predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Jovan Daja, a nakon njega Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o elektronskom potpisu u kome predlažem da se član 11. u potpunosti menja. Citiram član 11. Predloga zakona: "Ministarstvo nadležno za informaciono društvo (u daljem tekstu: nadležni organ) propisuje tehničko-tehnološke postupke za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa i kriterijume koje treba da ispune sredstva za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa." Umesto predloženog člana predlažem da Ministarstvo nauke i zaštite životne sredine, u daljem tekstu nadležni organ, propisuje tehničko-tehnološke postupke za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa i kriterijume koje treba da ispune sredstva za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa. Ovaj amandman se podnosi radi usklađivanja sa Zakonom o Vladi. Tu je predviđeno postojanje Ministarstva nauke i zaštite životne sredine, čiji delokrug rada pokriva oblast koja je predmet ovog zakonskog predloga. Zato smatram da je ovaj moj amandman dobar i celishodan. Zato apelujem na vas, poštovani narodni poslanici, da ga usvojite.
Zahvaljujem, izvolite gospodine Krasiću.
Problem ovog člana je to što informaciono društvo, kao pojam, ljudima koji se bave ovim stvarima nešto znači, ali u zakonu ne bi moglo da stoji. To je jedan problem. Skrenuo bih vam pažnju na još neke stvari koje su u vezi sa amandmanom na član 11. Malopre sam vam pričao o članu 33, gde ste vi kao nadležni organ verovatno mislili na vaše Ministarstvo. Međutim, u članu 33. nadležni organ propisuje najniži iznos osiguranja od rizika i odgovornosti za moguću štetu. To ne može da bude posao ministarstva. U tom smislu sam rekao da taj posao može da radi samo Vlada Republike Srbije. Nijedno ministarstvo ne može da propisuje osigurane sume itd. I u Zakonu o osiguranju imovine i lica to su poslovi koje ne može ministarstvo da radi, ministar da propisuje. Taj podzakonski opšti akt, opštu odluku kojom se određuju osnovice može samo Vlada da radi. U tom smislu sam malopre pričao oko nadležnih organa i oko ovih problema koji se dešavaju. Amandman koji smo podneli na član 11. pre svega se odnosi na ovaj početak – ministarstvo nadležno za informaciono društvo. To ništa ne znači. Da ste rekli – ministarstvo nadležno za poslove informatike ili za poslove kontrole elektronskog potpisa, onda bi to bila formulacija koja je prihvatljiva. Mi smo precizirali i dali pravi naziv ministarstva – Ministarstvo za nauku i zaštitu životne sredine. Ni ovo možda nije prava formulacija, ali je mnogo bolja od ove. Ovo informaciono društvo ništa ne znači. Niste zadovoljili ni potrebu da u slučaju neke nove vlade, promene broja ministarstava, promene naziva ministarstava, vi opet morate da menjate ovo. Naša ideja ovim amandmanom je bila da vam skrenemo pažnju da pravilno imenujete taj organ, bez ovog – informaciono društvo, i ujedno da vam ukažemo na član 33. U vezi su, jer u članu 11. ste vi označili ministarstvo nadležno za informaciono društvo kao, u daljem tekstu, nadležni organ. Gde god se upotrebljava "nadležni organ", to je ministarstvo. Međutim, u članu 33. ne može da bude ministarstvo, mora da bude Vlada. Samo da vam skrenemo pažnju. Nismo podneli amandman na član 33, ali vam skrećemo pažnju na nedostatak. I onaj ko bi pokrenuo postupak pred Ustavnim sudom zbog ovoga što je navedeno u članu 33. budite sigurni da bi dobio ovaj postupak i da bi vam Ustavni sud ovo vratio. Nema potrebe da se igramo sa ovim pred Ustavnim sudom. Možete nekim amandmanom da sredite ovaj zakon. Malopre je neko to loše protumačio. Nije SRS protiv ovog zakona u smislu da ne treba u Srbiji elektronski potpis, da ne treba elektronska komunikacija. To ne možemo da izbegnemo, to je potrebno, ali treba jasnije da se razradi, da se utvrde fini instrumenti koji pružaju garanciju i bezbednost svakom ko se lati ovog posla.
Hvala. Ministar Popović, izvolite.
Gospodin Krasić je rekao šta je suština. Suština je da je po sadašnjem Zakonu o ministarstvima, Ministarstvo nauke i životne sredine nadležni organ za ove poslove. U nekom drugom sazivu parlamenta, možda i u ovom, biće neki drugi zakon o ministarstvima, koji će možda drugom ministarstvu prebaciti poslove informacionog društva u nadležnost. To je razlog zbog koga mislimo da je svrsishodnije da ostane sadašnje rešenje. Pošto je spominjan, iako nije podnet amandman na član 33, moram da kažem da je zalaganje gospodina Krasića za član 33. nešto drugačiji od ovoga u članu 11. gospodina Daje. Dakle, gospodin Daja ide na pojašnjenje potpuno legitimno, da bude ministarstvo direktno spomenuto, dok se u članu 33. spominje već Vlada Republike Srbije, kao nadležni organ. U svakom slučaju, mislim da je ovo rešenje u ovakvom zakonu, mada ovaj zakon ne reguliše elektronsko poslovanje, nego samo elektronski potpis, ne neophodne poslove koji će imati neke veze sa protokom novca. Dakle, misli se na sistem koji će obezbediti da, ako osoba A, ako gospodin Marković uputi meni elektronsku poštu, kada dobijem tu elektronsku poštu, znam, imam sistem kojim ću ustanoviti da to što je napisano, da je to napisao gospodin Marković, da sam dobio celu i neizmenjenu poruku. Dakle, smatramo da je ovo rešenje koje smo predložili svrsishodno, iako potpuno shvatamo logiku kojom je išao prethodnik. Hvala.
Replika, gospodin Zoran Krasić. Jedno obaveštenje, Zakonodavni odbor će biti održan u 12 časova u maloj sali, dakle već pre par minuta, vrlo je važno zbog velikog broja amandmana. Budite ljubazni, ovo se odnosi na članove Zakonodavnog odbora.
Samo da se razjasne neke stvari. Vidite, vi mene niste očigledno shvatili. Radi se o sledećem, kada je neki državni organ ovlašćen da propiše ovo što je navedeno u članu 33, najniži iznos osiguranja od rizika i odgovornosti, onda se radi o ovlašćenju tog državnog organa da direktno utiče na nešto što se zovu elementarni uslovi za poslovanje jednog privrednog subjekta. Ti uslovi moraju da se propišu zakonom, a ukoliko zakonom nisu propisani, jedina koja to može da uradi je Vlada, a ne Ministarstvo, o tome se radi. Nemojte da se sekirate, mi smo shvatili zakon o elektronskom potpisu i njegove dimenzije, njegov domet, a vi niste regulisali poslovanje i ne treba da regulišete poslovanje, ali definicija elektronskog potpisa, njegove mogućnosti, njegov značaj, direktno su pitanja koja utiču na način poslovanja. Vi na ovaj način kreirate to poslovanje, posebno kreirate poslovanje. Posle ovog zakona sve banke će morati da promene svoje opšte uslove pod kojima izdaju kreditne kartice i komunikacione sertifikate. Moraće da se formira sertifikaciono telo za izdavanje ovih kvalifikovanih elektronskih potpisa, moraće, jer utičete na njih, definišete ih. Znači, Vlada može da propiše minimalnu osnovicu ovog osiguranja kao garanciju da ta firma koja radi taj posao ispunjava u potpunosti sve uslove i da može da bude pravno lice koje će da nadoknadi štetu koju prouzrokuje klijentu. Ako to prepustimo Ministarstvu, nije sada u pitanju lepota ministra, nego naprosto, ustavni sistem nešto zna, ustavni sistem za ovo kaže, to može da bude samo u nadležnosti Vlade. Vidite i sami, mi uopšte nismo ulazili u tehničke aspekte ovog predloga zakona, nego samo ono što je u nadležnosti zakonodavnog tela.
Hvala. Reč ima ministar Aleksandar Popović.
Mislim da smo se gospodin Krasić i ja savršeno razumeli. Dakle, što se tiče amandmana na član 11. i što se tiče diskusije na član 33, koja je usledila na osnovu amandmana na član 11, savršeno smo se razumeli i ni u jednom slučaju nisam rekao da mislim da bilo ko nije razumeo ovaj tekst zakona. Mislim da se sjajno razumemo i oko amandmana na član 11. i oko diskusije na član 33. koja je usledila povodom amandmana na član 11.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Gajić. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman. Odbor za nauku i tehnološki razvoj predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Gordana Gajić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podnosim amandman na Predlog zakona o elektronskom potpisu, kojim tražim da se u članu 18. stav 1. menja i ovako glasi tačka 5): "da ima stalno zaposlena lica sa specijalističkim znanjima iz informatike, programerstva, kibernetike, sa iskustvom i stručnim kvalifikacijama potrebnim za vršenje usluge izdavanja elektronskog sertifikata, a naročito u odnosu na upravljačke sposobnosti, stručnost u primeni tehnologije elektronskog potpisa i odgovarajućih sigurnosnih procedura i bezbednu primenu odgovarajućih administrativnih i upravljačkih postupaka koji su usaglašeni sa priznatim standardima". Predloženom izmenom tačke 5) naglasak se stavlja na stručna lica koja se u kontinuitetu bave traženim profilom poslova, a istovremeno se sprečavaju ad hock poslovna društva u olakom pristupanju ovako ozbiljnoj materiji i tako se osiguravaju neophodni preduslovi za ozbiljan rad na izradi elektronskog potpisa i kvalifikovanog elektronskog potpisa, elektronskih sertifikata, kao i kvalifikovanih elektronskih sertifikata i svih zakonom predviđenih podataka i sredstava u cilju kvalitetnog postupka i funkcionisanja poslovanja sa elektronskim potpisom.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman. Odbor za nauku i tehnološki razvoj predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je u skladu sa zakonom, odnosno takvo je mišljenje u SRS da ovaj zakon treba da se pojasni. Konkretno, u članu 18. radi se o sertifikacionim telima i o uslovima koje mora da ispunjava sertifikaciono telo. Znači, u prvom stavu, u pitanju je tačka 10), kaže se: "da ne čuva i ne kopira podatke za formiranje elektronskog potpisa za lica u čije ime pruža tu uslugu". Smatramo da je ova tačka poprilično nedorečena i u koliziji je ovaj deo koji se odnosi na čuvanje podataka. Što se tiče kopiranja, tu je sasvim normalno, ali ne treba ih kopirati zato što mogu da budu zloupotrebljeni, ali čuvati je nepotpuno. Dakle, kažem da je u koliziji sa nekoliko članova prethodnih, počevši od člana 5, 7, 8, 9. i 17. Mislim da je to najočitije u članu 5. koji kaže da lica koja čuvaju elektronske dokumente koji su elektronski potpisani dužna su da čuvaju podatke i sredstva za proveru elektronskog potpisa. Znači, navedeni stav iz člana 18. i član 5. su koliziji, kao i član 7, gde se kaže, da se za kvalifikovani elektronski potpis zadovoljavaju sledeći uslovi, pa se ovde nabraja, pa sledi: 4) direktno je povezan sa podacima na koje se odnosi, i to na način koji nedvosmisleno omogućava uvid u bilo koju izmenu izvornih podataka. Znači, očigledno je da ova tačka nije dorečena i da su neophodne izmene da bi zakon bio jasniji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Reč ima sada ministar Popović.
Postoji razlika između provere i formiranja. Ovde govorimo o alatima koji služe za formiranje. Kada bravar formira ključ i logično je da neće da ga kopira i neće da ga čuva. Isto, ovde sertifikaciono telo, koje će odraditi taj posao, ne bi trebalo ne sme da kopira, oko toga se slažem, ne bi smelo ni da čuva alate, i to će biti kod svakog korisnika. Dakle, kao kada ključ koji bravar napravi u principu ne čuva i ne kopira dalje. Razumem potpuno vas, samo je to problem da se ne ostavi višak podataka na nekom mestu gde to može da bude zloupotrebljeno. Mislimo da ne bi trebalo prihvatiti amandman.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Marinković. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman. Odbor za nauku i tehnološki razvoj predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Stevica Deđanski. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman, Odbor za nauku i tehnološki razvoj predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom amandmanu na Predlog zakona o elektronskom potpisu se kaže da se u članu 43. stav 1. tačka 3) menja i glasi: "kopira podatke za formiranje elektronskog potpisa za lica u čije ime pruža tu uslugu (član 18. stav 1. tačka 10)". Predloženom izmenom tačke 3) kažnjava se zloupotreba podataka, jer slažemo se da osnovna briga treba da bude tajnost podataka i ne sme se nikako dozvoliti da ti podaci koji se koriste budu zloupotrebljeni. To možda i ne bi bilo potrebno da u Srbiji nismo imali razna iskustva u proteklom periodu, prevashodno kriminalnih grupacija Demokratske stranke, zajedno sa zadnjim primerom vezano oko ministarke koja se obrukala propisno. Zato mislim da je ovo vrlo dobra odredba, ali isto tako ovom izmenom isključuje se odgovornost i kazna za sertifikaciono telo zbog nužnog čuvanja ovih podataka na osnovu kojih je sačinjen elektronski potpis, jer se u članu 18. stav 1. tačka 10) kaže da sertifikaciono telo ne čuva itd. Znači, mala izmena.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima ministar, Aleksandar Popović.
Radi se o istom problemu o kojem smo već pričali. Radi se o alatima za formiranje. Ne treba da budu čuvani baš zbog toga, kao što ne smeju da budu ni kopirani, baš zbog toga da se izbegne mogućnost eventualne zloupotrebe. To je vezano sa članom 18. i taj amandman nažalost ne možemo da prihvatimo.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Aleksandar Popović, ministar nauke i zaštite životne sredine, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O DRŽAVLjANSTVU REPUBLIKE SRBIJE (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Ljiljana Nestorović i Meho Omerović, Božidar Koprivica, Petar Jojić, Mita Avramov, Srđo Komazec, Vučeta Tošković, Vjerica Radeta, Miljko Četrović, Zlatan Jovanović, Zoran Krasić, Branislav Rankić, Milorad Mirčić, Vitomir Plužarević, Goran Cvetanović, Radiša Ilić, Igor Bečić, Darko Glišić, Milan Veselinović, Branislav Stevanović, Tomislav Penezić, Gordana Pop-Lazić, Nataša Jovanović, Milovan Radovanović, Vojislav Milajić, Nemanja Šarović, Milan Stevović, Sreto Perić i Momir Marković. Amandmani koji u skladu sa Poslovnikom budu podneti do otvaranja pretresa biće vam uručeni u toku sednice. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi 5 časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Ovlašćena lica za četvrtu tačku dnevnog reda su za Demokratsku stranku Srbije Jovan Palalić, za Demokratsku stranku - Boris Tadić Milan Marković, za Socijalističku partiju Srbije Bojan Kekić. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Dragan Jočić, ministar unutrašnjih poslova, želi reč?
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, Republika Srbija je u prilici da posle 25 godina donese novu zakonsku regulativu u oblasti državljanstva, kojom bi uredila način sticanja i način prestanka državljanstva Republike Srbije. Kod ovog je takođe važno istaći da je Republika Srbija u prilici da prvi put posle Drugog svetskog rata uredi pitanje u oblasti državljanstva potpuno samostalno. Ranije smo imali dva zakona, savezni zakon o jugoslovenskom državljanstvu i posle nastupanja Ustavne povelje on se primenjuje kao opšti akt država članica. Pored pomenutog zakona o jugoslovenskom državljanstvu, čija su rešenja prevaziđena zbog nastalih promena u državljanstvu, u Republici Srbiji se paralelno primenjuje i ovaj drugi, takođe prevaziđeni, Zakon o državljanstvu Socijalističke Republike Srbije. Osnovni razlog da se pristupi donošenju novog zakona proizilazi iz novog ustavnog koncepta postavljenog članom 7. Ustavne povelje, kojom je predviđeno da je državljanin države članice i državljanin Srbije i Crne Gore. Naime, prema novom obeležju državljanstva, ono je po svojoj strukturi i dalje složeno, jer se sastoji od državljanstva države članice i državljanstva Srbije i Crne Gore, s tim što državljanstvo države članice ima primat, što do sada u ovako složenom sistemu državljanstva nije bio slučaj. Državljanstvo kao pravni odnos između pojedinca i države treba dvojako posmatrati, kao jedno od elementarnih ljudskih prava koje pojedincu pruža status koji mu obezbeđuje uživanje građanskih prava i državnu zaštitu, ali i kao instrument pomoću kojeg država određuje jedan od svojih konstitutivnih elemenata to jest personalno važenje suverene državne vlasti i njenog pravnog poretka. U pripremi Predloga zakona o državljanstvu Republike Srbije imali su se podjednako u vidu kako interesi države, tako i interesi pojedinca, čiju zaštitu dodatno obezbeđuju i brojni međunarodni dokumenti iz oblasti zaštite ljudskih prava, a koji obavezuju i našu zemlju. Iako naša zemlja nije ratifikovala Evropsku konvenciju o državljanstvu, koju je usvojio Savet Evrope 1997. godine i koja je stupila na snagu 2000. godine, kaozemlja članicaSaveta Evrope posebno smo vodili računa o sveobuhvatnom skupu pravila i principa i osetljivosti ove oblasti. S tim u vezi naročito se vodilo računa i povinovalo fundamentalnim principima iz konvencije da svako ima pravo na državljanstvo, da niko ne ostane bez državljanstva i da zakonska regulativa ne sme da sadrži rešenja koja prave razliku i vode ka diskriminaciji na osnovu pola, religije, rase, boje kože i nacionalnog ili etničkog porekla. Imajući sve to u vidu, uređivanje pitanja sticanja i prestanka državljanstva Republike Srbije rešenja sadržana u ovom Predlogu zakona treba da obezbede sledeće: 1. dosledno pravno uobličavanje novog obeležja državljanstva koje je ustanovljeno Ustavnom poveljom, 2. kontinuitet državljanstva, 3. sprečavanje nastanka apatrida to jest da niko ne ostane bez državljanstva, 4. da je državljanstvo dobrovoljna veza i da svako ima pravo da promeni državljanstvo i vrati se u državljanstvo koje je prethodno napustio, 5. olakšano sticanje državljanstva za određene kategorije lica ako za to postoji potreba, kao i uvođenje novih instituta koji omogućavaju da lica koja do sada nisu mogla da steknu državljanstvo Republike Srbije reše to pitanje, 6. pojednostavljivanje postupka za sticanje i prestanak državljanstva, tako da postupak bude rasterećen dosadašnjeg nepotrebnog formalizma i administriranja. Do sada, moram da kažem, skoro da smo ušli u zonu diskrecionog prava ko može, ali i ko ne može dati državljanstvo. Ubuduće državljanstvo, bez obzira na osnov sticanja, evidentira se samo u matične knjige rođenih, a imaćemo potpuno jasnu evidenciju o tome. Na kraju, da vas ne bih zamarao obrazloženjem zato što se o ovom zakonu dosta pričalo i vi ste kao poslanici razmatrali dosta seriozno, može se zaključiti da će danom početka primene ovog zakona o državljanstvu Republika Srbija u oblasti državljanstva dobiti moderan, liberalan, sa međunarodnim standardima usklađen zakon, primeren našim potrebama i interesima i u skladu sa našim nastojanjima za uključivanje u evropske integracije. Bila su razmišljanja da se sam zakon postavi dosta široko. To nismo mogli da prihvatimo, jer državljanstvo je i obaveza države i imam zadovoljstvo što ovakav predlog zakona suštinski je neizmenjen. Neke amandmane smo usvojili, neke smo odbili, ali mogu da konstatujem da skoro svi amandmani koji su bili upućeni na Predlog ovog zakona nisu suštinski menjali strukturu i bit zakona. Nisu uticali na materiju zakona, nego su ga ostavili onakvog kakav on jeste.
Hvala. Pitam, da li izvestioci nadležnih odbora žele reč; Odbora za pravosuđe i upravu Jovan Palalić? (Ne.) Predsednik Zakonodavnog odbora Miloš Aligrudić? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik DSS-a Jovan Palalić. Izvolite.
Dame i gospodo, gospodine predsedniče, narodni poslanici, nesumnjivo je da je pred nama jedan od vrlo važnih zakona na ovoj sednici Narodne skupštine i zakon o državljanstvu je takav zakon koji uređuje pitanje statusa lica i njegove pravne veze sa državom. Činjenica da jedna pravna veza uspostavlja prvi kontakt i odnos sa jednom državom naravno da može da podstakne da ta veza preraste u dublju kulturnu ili duhovnu vezu sa dotičnom državom i da se kasnije, u narednom periodu, usvoje društvene vrednosti koje postoje u toj državi. U tom smislu, ovaj zakon o državljanstvu, može se reći da će Srbiju, kada se analiziraju njegove norme, predstavljati kao otvorenu državu. On je liberalan zakon, a razlog za donošenje ovog zakona vrlo jasno proističe iz promenjene pozicije državne zajednice Republike Srbije u njoj, a nakon donošenja Ustavne povelje većina nadležnosti koja je nekada bila stavljena SRJ sada je preneta na Republiku Srbiju. Celokupna struktura ustrojstva državne zajednice koja je tada nastala ukazuje da je promenjen položaj države Srbije i materija državljanstva nema sumnje da se stavlja u njenu nadležnost. U tom slučaju, a to je i gospodin ministar rekao, primat države članice, a u ovom slučaju Republike Srbije, jeste bitan, jer sticanjem državljanstva Republike Srbije automatski se stiče i državljanstvo državne zajednice. Nema sumnje da jedno od načela koje je ovde istaknuto, a to je sprečavanje nastanka apatrida, jeste vrlo važno i mnoge konvencije koje su usvojene u Evropskoj uniji to pitanje regulišu. Imamo, kada se analiziraju odredbe zakona, niz primera, dodajući po pojedinim članovima, na koji način se vrlo konkretno to pitanje rešava, pitanje sprečavanja nastanka apatrida. Recimo, imamo situaciju u članu 13, gde se kaže da se pitanje sticanja državljanstva rođenjem odnosi i na ona lica koja nemaju državljanstvo ili su im roditelji bez državljanstva. Na taj način se sprečava nastanak apatrida. Član 14. stav 2, kada jepitanju sticanje državljanstva prijemom, a kada su u pitanju stranci, imamo situaciju da se pitanje otpusta iz državljanstva ne reguliše ili se reguliše tako da nije potrebno da se donosi potvrda, ukoliko bi to lice ostalo bez državljanstva. Član 45, koji reguliše pitanje poništaja sticanja ili prestanka državljanstva, govori o toj situaciji da se poništaj sticanja i prestanka državljanstva neće desiti, odnosno takvo rešenje se neće doneti ukoliko bi to lice na koje se to pitanje odnosi ostalo bez državljanstva. Ta kvalifikacija da se ovaj zakon bori protiv nastanka apatrida vrlo jasno se uočava kroz sve norme koje su ovim zakonom regulisane. Ono što je bitno obeležje Predloga zakona jeste činjenica da oni naši sunarodnici koji su u rasejanju i oni naši sunarodnici koji su zbog ratova i politike pojedinih država bivše Jugoslavije, raspada te države, došli u Srbiju, sada imaju priliku, jasno preciziranim normama u ovom zakonu, da steknu državljanstvo Republike Srbije. To je jedan od oblika integracije naših sunarodnika u pravni sistem Republike Srbije. To je jasno regulisano u članu 18, a gde se kaže da iseljenik i njegov potomak mogu da budu primljeni u državljanstvo Republike Srbije ako su navršili 18 godina i nije im oduzeta poslovna sposobnost, i ako podnesu izjavu da Srbiju smatraju svojom državom. Jedna liberalna odredba, a to se odnosi na bračnog druga i potomka, koja omogućava svim sunarodnicima koji su u rasejanju da steknu državljanstvo Republike Srbije. A vrlo važne odredbe su regulisane članom 23. i prelaznim i završnim odredbama, a koje se odnose na naše sunarodnike koji su izbegli sa teritorija bivše SFRJ i koji su bili na Kosovu. Imamo situaciju da naši sunarodnici iz BiH steknu državljanstvo Republike Srbije po dosta liberalnim uslovima. Odredbe koje se odnose na postupak sticanja državljanstva, ovde su vrlo pojednostavljene, a to je jedna tendencija koju smo imali iz zakona koji su bili pred ovim parlamentom. Postupak je vrlo jednostavan i vodi se, kada je u pitanju sticanje državljanstva prijemom, pred Ministarstvom unutrašnjih poslova, pred nadležnim organom. Vrlo jasno se na osnovu zahteva koji je podnet u vrlo kratkom roku, postupak je hitan, i donosi rešenje, i nakon dostavljanja, lice se upisuje u knjigu državljana. Dobra strana zakona je i to što je pitanje evidencije vrlo pojednostavljeno. Više nećemo imati onih evidencija koje smo imali u ranijem periodu, nego će se sve evidencije o državljanstvu voditi u matičnim knjigama. To je dobro, jer danom stupanja na snagu ovog zakona prestaje upis u sve druge evidencije i počinje upis u matične knjige. DSS smatra da je ovo odličan zakon i da umnogome, u tom smislu što je liberalan, omogućava da se državljanstvo Republike Srbije stekne na mnogo jednostavniji način. U tom smislu će ga i podržati. Hvala.
Da li još neki ovlašćeni predstavnik želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Kekić, izvolite.
Poštovani predsedniče, kolege poslanici, uvaženi ministre, pred nama je zakon koji reguliše državljanstvo građana Srbije i državljanstvo građana Srbije i Crne Gore. Državljanstvo, kao obeležje državnosti, jedno je od osnovnih ljudskih i građanskih prava. Ako se vratimo malo unazad, zbog problema razdruživanja, odnosno nasilnog i neustavnog otcepljenja pojedinih republika bivše SRJ i nastanka novih nezavisnih država na području bivše Jugoslavije, problem državljanstva u našoj zemlji dugo vremena je bio neadekvatno rešen, a pogotovu za određene kategorije pojedinaca i lica, kao što su - izbegla, prognana i raseljena lica. Proces raspada bivše Jugoslavije i nastanka novih država naterao nas je da donesemo i Ustavnu povelju, koja definiše i problem državljanstva. Usaglašavajući sve međunarodne pravne akte, konvencije, sa Ustavnom poveljom, došlo se do ovog zakona koji, pre svega, treba da bude liberalan, da omogući da sve kategorije lica ostvare svoja prava kroz državljanstvo. Imajući sve to u vidu mora se reći da će se predloženim zakonom, a i podzakonskim aktima, koja su u direktnoj ingerenciji ministra nadležnog za unutrašnje poslove i Skupštine grada Beograda, postići određeni napredak u rešavanju i problema državljanstva. To je pre svega dosledno pravno uobličavanje novog obeležja državljanstva, kontinuitet državljanstva, sprečavanje nastanka apatrida tj. lica koja su bez državljanstva itd. Odredbe ovog zakona predstavljaju prvi korak ka sređivanju stanja u ovoj oblasti, a sigurno je da ćemo biti i te kako zadovoljni ako se uspe da evidencija o državljanstvu bude vođena na jednom mestu, odnosno na taj način predstavljati pravu bazu podataka za sve državne organe i sve državne uprave. U konkretnom primeru, za sada, posmatrajući matične službe koje su svojim rešenjima izdavala uverenja o državljanstvu, mi nemamo određene probleme, baš iz tog razloga što se svi zahtevi, tamo gde nije sporna situacija, ako se podnesu do 12,00 ili 13,00 rešavaju u istom danu, ali je problem što se pojedine evidencije vode na različite načine. Tako, do 1980. godine bilo je upisa za državljanstvo po poreklu, a kasnije je došlo do određenih izmena. Moram da kažem da je u jednom periodu posle 2000. godine Savezno ministarstvo unutrašnjih poslova bilo zaduženo za upisivanje, odnosno za rešavanje sukoba nadležnosti državnih organa u okviru izdavanja rešenja o državljanstvu. Tu se javlja problem koji će biti rešen kroz član 53. ovog zakona, da će svi oni zahtevi koji budu podneti posle stupanja na snagu ovog zakona, a pre isteka 60 dana od primene ovog zakona, biti regulisani ovim zakonom. Iskoristio bih na kraju priliku da izrazim nezadovoljstvo radom državnih organa. Pre svega mislim na predsednika Republike državne zajednice Srbije i Crne Gore, predsednika Republike Srbije, Saveta ministara, pa i Vlade Republike Srbije, što 28. novembra nisu reagovali u trenutku kada je na jugu Srbije, u opštini Preševo, na zgradi SO postavljena albanska zastava, a ni jedan od čelnika državnih organa nije na taj čin reagovao. Sigurno da takav primer ne predstavlja obeležje određene države i sigurno da predstavlja određeno kršenje ne samo atributa državnosti nego i određene moralne norme. Hvala.
Izvolite, reč ima predsednik poslaničke grupe SRS Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je još jedan od sistemskih zakona kojim se jedna oblast dodatno uređuje. Ne kažem da nije bila uređena, ali zaista se desilo mnogo toga sa bivšom SFRJ, SRS, SRJ, a nadam se da nećemo morati da donosimo još jedan zakon kojim bismo i ovu drugu državu članicu potpuno isključili iz osnova za sticanje državljanstva. Šta meni smeta u ovom predlogu zakona? Najpre to naglašavanje - državljanin druge države članice Srbije i Crne Gore. Ta druga članica ima svoje ime i ona se zove Crna Gora. Za mene nije - država članica. Za vas jeste. Za mene postoji jedna država i ona se zove Srbija i Crna Gora, ali hajde. Nemojte da bar iritirate tom rogobatnom složenicom - državljanin druge države članice Srbije i Crne Gore. Posebno bih obratio pažnju na dva člana. Mislim da je Ministarstvo pretrčalo preko naših primedbi. Posebno na član 45. Da, zaista, po Evropskoj konvenciji dozvoljeno je poništavati rešenje o upisu u knjigu državljana, izdavanje državljanstva, ukoliko je došlo do falsifikovanja, ako postupak nije bio u skladu sa zakonom, ako su davane lažne isprave ili izjave. Ali, gospodine ministre, po članu 45. vi ste predvideli ovlašćenje Ministarstva za unutrašnje poslove da poništi brisanje iz državljanstva. Razumem da poništi upis u državljanstvo i onda stavom 2. kažete - ako bi to značilo da ostane bez državljanstva ne može ni da mu se poništi državljanstvo, ali je opasno ako čoveku poništite rešenje o brisanju iz državljanstva. Vi znate kako glase međunarodni sporazumi. U većini slučajeva, da biste stekli državljanstvo druge države morate da donesete potvrdu da ste izbrisani iz države koju napuštate. (Glas - to nije tačno.) Izuzev tamo gde postoje sporazumi o tome da postoji dvojno državljanstvo, draga moja gospođo. Ako je naš građanin odneo u Ameriku potvrdu da je brisan iz državljanstva SRJ, pretpostavljam da još nije bilo i Srbije i Crne Gore, kratko je vreme, ali možda ima i takvih potvrda, i to je bio uslov da dobije državljanstvo Amerike, pet godina posle toga poništite mu prethodno rešenje, poništite mu osnov za sticanje američkog državljanstva. O tome obaveštavate američku vladu. Američka vlada poništava državljanstvo tom građaninu. I, on se vraća u Srbiju a nije mu to bila želja i Srbija mu je prihvatila želju da izađe iz Srbije, saglasila se sa tim, dala mu papire koji su mu potrebni. Ako ne želite da brišete ovaj član 45, onda bih da obrišete bar ovo "ili prestanak državljanstva". Izazvaće ogromne probleme. Pitanje koliko je naših građana sa potvrdom o prestanku državljanstva steklo državljanstvo druge države. Dalje, član 52, da li je bio potreban, on ili član 23, o tome možemo da razgovaramo, ali je to moglo da se reguliše i jednim članom. U principu, predvideli ste dva načina za sticanje državljanstva za pripadnike srpskog ili drugog naroda, ili za pripadnike - državljane bivše SFRJ. Jedan je automatski upis po članu 23. Naravno, pisanom izjavom, a drugi je zahtev za upis ukoliko je imao prijavljeno prebivalište na teritoriji Republike Srbije u trajanju najmanje deset godina. Ne znam, mi smo u poslaničkoj grupi SRS posumnjali na broj deset, ubeđeni u to da je namerno napisano deset godina, kako ne bi bila zahvaćena ovim upisom u državljanstvo i lica koja su Hrvati proterali "Olujom", a vi nas razuverite. Međutim, odgovor Vlade na ovaj amandman mi nije jasan. Vlada kaže da ne prihvata amandman budući da po ovom osnovu izbegla i prognana lica ne mogu da reše pitanje svog državljanstva, jer nemaju regulisano prebivalište u Republici Srbiji, već samo borave. Ovaj član se odnosi na lica sa regulisanim prebivalištem u Republici Srbiji, koja su se na teritoriji Republike Srbije zatekla na dan raspada prethodne SFRJ. Koji je to dan raspada prethodne SFRJ? Ima li ministarstvo taj datum o kome ništa ne znam? Koji datum Srbija zvanično proglasi kao datum raspada prethodne SFRJ? Da li je to formiranje SRJ, da li je to priznavanje Hrvatske od strane Vatikana ili od strane Nemačke, ili je to možda zahtev Vojislava Koštunice da SRJ bude primljena u Ujedinjene nacije? Zaista me interesuje, o ozbiljnom ministarstvu se radi, kome čestitam na tome što je razotkrila aferu DS-a i njenih medijskih agenata i uverilo građane Srbije da su čestiti ljudi bezbedni ukoliko ih vlast ne napadne. Ponavljam, čestitam MUP-u na dobro obavljenom poslu. Interesuje me ovakvo ozbiljno ministarstvo da li može da se ovako ovlaš upušta u zakon kojim reguliše sudbine stotine hiljada ljudi. Nemojte da nam se i ovde osećaju kao prognanici. Hrvatska ih ne prima nazad. Priča da ih prima. Hvali se po svetu, ali ko god ode dobije bombu u avliju ili ga pretuku. Tamo se ne zasniva srpski život, tamo nema nataliteta. (Dragan Jočić, sa mesta: Prihvatamo da se smanji 10 godina.) Onda ne moram da objašnjavam.
Narodni poslanik Miloljub Albijanić, predsednik poslaničke grupe G17 plus. Za one koji nisu čuli, u stvari, prihvaćena je sugestija za 10 godina.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o državljanstvu Republike Srbije. Na ovaj način mi zaokružujemo i regulišemo jednu od osnovnih ljudskih i građanskih prava. Ako pogledamo rad ove skupštine, ozbiljan posao na donošenju zakona, svakako sva aktivnost ove skupštine će polako da steže obruč oko donošenja novog ustava Republike Srbije. Znači, svi ovi zakoni koje donosimo zapravo nam govore jedno. Došlo je vreme da napravimo konsenzus oko najvišeg zakonskog akta u ovoj zemlji. Što se tiče zakona o državljanstvu, jasno je da građani Republike Srbije na osnovu prvog člana imaju državljanstvo Republike Srbije, a iz koga proističe državljanstvo državne zajednice. Na ovaj način, i ako dođe do nekih izmena u budućnosti, vrlo lako je napraviti izmene i dopune, a ono postojeće matično državljanstvo ostaje nepromenjeno. Dakle, državljanstvo Republike Srbije u članu 6. stiče se poreklom, rođenjem na teritoriji Republike Srbije, prijemom i po međunarodnim ugovorima. U MUP-u, u službama imamo ogroman broj zahteva za državljanstvom Republike Srbije, pa pretpostavljam da neke od ovih stvari i dodatno rasterećuju administrativni način dobijanja državljanstva, jer svedoci smo da mnoga raseljena, izbegla lica, koja su našla utočište ovde na teritoriji Republike Srbije, podnela su zahtev za dobijanje državljanstva i čekaju na to godinama. Pretpostavljam da i raznim mehanizmima ljudi pokušavaju, pa pozivaju ovoga ili onoga, pokušavaju da dođu do tog svog prava, jer su ga negde na matičnom ognjištu izgubili. Na taj način mislim da će ovaj zakon na uspešniji, brži način da reguliše prava naših građana. Ovde je opisano u članu 7. na koji način se državljanstvo stiče poreklom itd. Inače, čitav zakon je u jednoj meri pokušao da bude usklađen sa međunarodnim standardima i propisima u ovoj oblasti. Na ovaj način mnogi građani će osetiti da vodimo računa o njima, osetiće se kao stvarni građani ove zemlje, jer im dajemo mogućnost da počnu da koriste i druga prava koja iz ovog prava proističu. G17 plus će podržati ovaj zakonski predlog. Naravno, pozivamo i druge političke stranke da podrže ovaj zakon, jer sve što ide u korist građanima, a usklađuje se sa EU, svetskim standardima, jeste podržano od strane G17 plus.
Da li još neki ovlašćeni predstavnik ili predsednik želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SPS, SRS, G17 plus, DSS-a i jedan poslanik SDP-a. Dajem reč narodnom poslaniku Ljiljani Nestorović, a sledeći je narodni poslanik Ivica Dačić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovani ministre, uvažene kolege narodni poslanici, dobro je što je ovaj zakon danas na dnevnom redu. Da je bilo sreće bio bi odavno na dnevnom redu jednog ovakvog tela, odnosno Narodne skupštine, još u vreme kada se raspadala SFRJ, jer mislim da su se mnogi problemi tada pojavljivali upravo zbog nepostojanja sluha države. Ovakav liberalan zakon, kao što je ovaj, potreban je, jer su mnogi ljudi koji imaju prirodno pravo, po ovom zakonu sada definisano da budu građani Srbije, to pravo izgubili, proveli godine bez tog prava. Njihovi životi su u velikoj meri bili gori nego što su inače mogli da budu, tako da mislim da je ovaj zakon, koji je sada ovde pred nama, trebalo, da je bilo sreće i pameti, mnogo ranije da se nađe pred narodnim poslanicima ovog cenjenog doma. Svejedno, nema nikakve sumnje da je potrebno doneti novi propis kojim bi se uredila oblast državljanstva radi usklađivanja kako propisa iz ove oblasti sa Ustavnom poveljom državne zajednice, tako i Zakonom za sprovođenje Ustavne povelje. Dalje, radi usklađivanja sa međunarodnim standardima sadržanim u konvencijama, a pre svega u Evropskoj konvenciji o državljanstvu, na šta se u obrazloženju predlagač zakona i poziva. Inače, osnovni principi Evropske konvencije iz 1997. godine o sticanju državljanstva jesu da svako lice ima pravo na državljanstvo i jeste sprečavanje nastanka apatrida, odnosno lica bez državljanstva, kao i da niko ne sme biti proizvoljno lišen svog državljanstva. U daljem tekstu konvencije sadržan je niz pravila za ostvarivanje ovih principa, ali i izuzetaka kad se proklamovana načela ne mogu ostvariti. Sasvim je jasno da se Predlogom ovog zakona zaista ublažuju uslovi za sticanje državljanstva, omogućava se dvojno državljanstvo, proširuje krug lica za sticanje državljanstva i uspostavlja vođenje evidencije. Međutim, analizirajući ovaj zakon došla sam do saznanja da u Predlogu ovog zakona postoji nekoliko članova, tačnije rečeno tri člana kojima se sve što je u ovom zakonu dobro relativizuje i kojima se omogućava samovolja državnih organa, u ovom slučaju MUP-a. Jedan od ova tri sporna člana čak je direktno suprotan uspostavljenom pravnom poretku naše zemlje, ali i međunarodnim konvencijama, tačnije Evropskoj konvenciji o sticanju državljanstva, na koju se pozivate, reč je o članu 45. Iskoristiću vreme što imam da u načelu kažem šta je po mom mišljenju problem. U članu 45. se definiše da je potrebno održati pravo na državljanstvo ili poništiti odluku koju ste doneli na osnovu izjave nekoga da se želi odreći državljanstva ukoliko, pa navodite – na osnovu lažne ili falsifikovane izjave ili izjave na osnovu netačnih činjenica ili drugih zloupotreba i nepravilnosti u sprovedenom postupku, odnosno za takvo lice upisano u evidenciju državljana doneće se rešenje o poništenju sticanja ili prestanka državljanstva. U 2. stavu stoji da se rešenje o sticanju i prestanku državljanstva Republike Srbije ne može poništiti ako bi lica iz stava 1. ovog člana ostala tom prilikom bez državljanstva, odnosno postala apatridi. Tu se pozivate na Konvenciju usvojenu 1997, kojato pitanje definiše 7. članom koji ima naslov – gubitak državljanstva po sili zakona ili na inicijativu države ugovornice. Lepo se kaže da je zakonodavac dužan da izbaci sve one odredbe koje jedno lice ostavljaju bez državljanstva, ukoliko se ona primene. Ne znam da li je propust onoga ko je analizirao ovu konvenciju, jasno stoji da je sticanje državljanstva države na prevaru, korišćenjem lažnih informacija ili skrivanjem bilo koje relevantne činjenice koje se može propisati podnosiocu zahteva, mora usloviti upravo poništenje prethodno donete odluke, kada se nije imalo u vidu da je prevara ili falsifikat u pitanju. Imate to podvučeno dalje u tom članu gde kaže da država ugovornica, država koja je članica Saveta Evrope, ne može da predvidi svojim unutrašnjim pravom gubitak državljanstva na osnovu svih ovih stavova koje su ovde definisali, a osim ako bi primenom tog zakona lice postalo apatrid, izuzev slučajeva koje sam pomenula, ukoliko se poslužio nekom prevarom, falsifikatom i sličnim stvarima. Ne samo da ovim članom 45. dezavuišete naš Krivični zakon i Zakon o opštem upravnom postupku, već i Konvenciju koja striktno kaže da upravo samo u tom slučaju treba oduzeti pravo na državljanstvo ili poništiti odluku da je lice tražilo da se odrekne državljanstva. Svoje pravo, pošto sam podnela amandman na taj član, iskoristiću dodatno, da vas uverim da je napravljena greška kojom se daje legitimitet kriminalnom delu, a to ne može da bude osnov, čak i kada lice ostaje bez državljanstva.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, SPS će, kao što je rekao Bojan Kekić kao ovlašćeni predstavnik za ovu tačku dnevnog reda, glasati za ovu tačku dnevnog reda. Smatramo da je ova oblast veoma važna. Smatramo da u Republici Srbiji trenutno živi veliki broj građana bez državljanstva Republike Srbije. Nažalost, taj veliki broj građana se nalazi na teritorijama koje su problematične i sa aspekta bezbednosti i sa aspekta separatističkih tendencija koje postoje u nekim sredinama. Takođe, jedan broj građana srpske nacionalne pripadnosti nema državljanstvo Republike Srbije, i zato je bitno da ovoj oblasti pristupimo ne samo sa aspekta usklađenosti ovog zakona sa nekim međunarodnim standardima i zakonodavstvom EU, već i sa aspekta konkretnih interesa Republike Srbije i srpskog naroda u celini. Zato mislim da se MUP ovde rukovodio principom tla, odnosno teritorije. Državljanstvo se može sticati na dva načina, po liniji tla i po liniji krvi. Imajući u vidu sve ovo što se dešavalo srpskom narodu u celom prošlom veku, moramo omogućiti svim Srbima, gde god oni živeli i čije god oni imali državljanstvo, da imaju pravo i na to drugo, dvojno državljanstvo Republike Srbije. Mislim da je to veoma važna stvar i veoma je bitno da samo tumačenje ovog zakona i sprovođenje ovog zakona bude takvo da upravo to omogući, ali da jedan od uslova za sticanje državljanstva ne mora biti otpust iz prethodnog državljanstva. Mađari imaju u decembru mesecu referendum u Mađarskoj o dvojnom državljanstvu. Ne znam da li naša država nešto zna o tome i da li nešto preduzima u tom smislu. Govorim o Vladi i o predsedniku Srbije kao nosiocima izvršne vlasti. Postoji jedan broj Srba koji su proterani iz Hrvatske, proterani iz BiH, kojima treba da bude rešeno pitanje državljanstva i to je rešavano u proteklim godina, ali ne u potpunosti. Postoji jedan broj Srba koji žive u zemljama Zapada, koji imaju srpsko poreklo, koji nemaju prebivalište, čiji roditelji nisu živeli u Republici Srbiji, a kojima je stalo da imaju i državljanstvo Srbije, a da pri tom ne moraju da žive u Srbiji i pri tom ne moraju da imaju otpust iz državljanstva te države. Mislim da treba naći rešenja koja će biti tolerantna, pre svega govorim o srpskom pitanju, jer veliki broj Srba živi van Srbije i, ako bi se moglo meriti u procentima, moglo bi se reći da je taj broj veoma visok i da se govori i o nekim gradovima u inostranstvu, da u njima živi više Srba nego u nekim gradovima u Srbiji. Sa druge strane, znate da neke okolne države imaju veoma rigorozne uslove za sticanje državljanstva, kao što je Hrvatska, koja po mišljenju Saveta Evrope i po mišljenju evropskog parlamenta ispunjava međunarodne standarde iz oblasti ljudskih prava. Četvrti i peti uslov za sticanje državljanstva po njihovom zakonu o hrvatskom državljanstvu jeste da poznaje hrvatski jezik i latinično pismo. Peta tačka je da se iz njegovog ponašanja može zaključiti da poštuje pravni poredak i običaje u Republici Hrvatskoj i da prihvata hrvatsku kulturu. Ovo su izgleda evropski standardi, jer za ovo se pozitivno opredeljuje Evropski parlament i Savet Evrope. Vi ste ovde napisali da stranac koji prihvata državljanstvo Srbije treba da potpiše izjavu da priznaje Republiku Srbiju. Ne znam kako tačno glasi formulacija, da priznaje državu Srbiju kao svoju. To je u redu, ali vam navodim i konkretne primere, mnogo rigoroznije. Ovo su primeri koji su neuporedivi sa našim primerima. Koliko ima naših državljana koji ne znaju srpski jezik, koji ne znaju ćirilično pismo. Koliko ima naših građana kojima ne pada na pamet da nauče srpski jezik, a imaju naše državljanstvo. Ne kažem da mi treba da se ponašamo kao Hrvatska. Nije nama Hrvatska uzor. Nije nama Hrvatska cilj. Zašto bi nam onda bili cilj oni koji Hrvatsku poštuju kao naš uzor. Sve u svemu, mislim da moramo više da vodimo računa o našim nacionalnim i državnim interesima i u ovom smislu nema razloga da MUP ne primeni rigoroznije uslove kad je reč o sticanju državljanstva. Takođe, MUP treba da preduzme određene mere protiv onih koji se nalaze na teritoriji Republike Srbije, a nisu državljani Srbije. Ne govorim o strancima, turistima i ostalima koji ovde rade ili borave itd. Govorim o onima koji ovde žive, a nisu naši državljani. Ali, čiji su to državljani? Uzmite primer Bujanovca, Medveđe, Preševa, gde vi i dan-danas imate situaciju da oni govore o tome da je 50 posto njihovog stanovništva proterano iz Bujanovca. Vi imate situaciju da se, kao što je rečeno, ističu albanske zastave, zastave države Albanije na teritoriji Republike Srbije. Niko je ne skida. Prošli sastav MUP je hapsio one koji su skidali hrvatske zastave u Beogradu, istina sa diplomatskih predstavništava. Skinite tu zastavu, jer to je zastava države Albanije. Takođe, vi znate da u našoj državi postoje neki ljudi, postojali su, ne znam da li ih još ima u državnoj administraciji, koji rade na najvišim državnim mestima a nemaju državljanstvo Srbije, i kako je to moguće. Vi znate da su neki funkcioneri postojali, a da su kasnije primani u naše državljanstvo. Vi znate da je za svakog poslanika uslov da se kandiduje da ima državljanstvo, a za najviše državne funkcionere i savetnike najviših državnih funkcionera to nije uslov. Znači, ima mnogo stvari gde bi trebalo povesti računa i nisu samo predmet teksta zakona, nego i ponašanja MUP i drugih državnih organa. Naravno, ima i nekih naših državljana koji svojim ponašanjem ne doprinose baš puno ugledu Republike Srbije, ali mi ne možemo ništa učiniti da ih otpustimo iz našeg državljanstva, jer to nigde nije pravilo i to je zabranjeno, jer svako mora da ima državljanstvo. Znate kako, imate neke državljane koji se nalaze na visokim državnim funkcijama i ugrožavaju državne i nacionalne interese. Ovde ste godinama govorili da je prepreka za normalizaciju odnosa Srbije, SPS, SRS, a ispostavilo se da predsednik Srbije udara automobilima u vozila američke ambasade i njihovih činovnika. Stejt department je noćas potvrdio stavove ministra Jočića, ali moram, ministre, da vam se izvinim, mislim da to nisu vaši stavovi, nego su stavovi koji su usaglašeni sa Stejt departmentom, dakle, da je to saobraćajni incident. Ako grešim, ispravite me, nije bitno. Američka administracija je to noćas rekla. Mi imamo izjave u današnjim novinama, kako nije sramota te ljude da tako govore. Pogledajte izjave, da počnemo od najbenignije, da počnemo od Marka Nicovića – najverovatnije je Tadića napalo tzv. antihaško bratstvo, dakle, zbog istupa o neophodnosti slanja Srba optuženih od strane Tribunala. Nisam znao da je antihaško bratstvo zastupljeno u američkoj ambasadi. Takođe, imate predsednika Srbije Tadića koji kaže u današnjim novinama – hoće da me ubiju. Ko hoće Tadića da ubije? Dakle, službenik obezbeđenja američke ambasade. Imate, dalje, izjave Dragoljuba Mićunovića, koji kaže da je to pokušaj atentata na Borisa Tadića, da on predstavlja već viđeni scenario i da sve to podseća na vreme vladavine socijalista i radikala. Izvinite, molim vas, mi sa njima nismo imali saobraćajne incidente. Mi smo imali mnogo ozbiljnije rasprave. Takođe, imate DS, koja kaže da je zatražila od MUP Srbije, kao i svih institucija koje se bave bezbednošću, da u što kraćem roku otkriju identitet učesnika prekjučerašnjeg napada. Otkriven je taj identitet, a da li mogu sada da vas nešto pitam, ministre, da li je još neko bio u tim famoznim kolima ili je on bio sam, osim kučeta, da li je bilo živog bića, jer šta bi bilo da je bio neki američki diplomata u autu? Da vas pitam otvoreno, šta bi bilo da to nije bio čovek koji radi u američkoj ambasadi, nego u ambasadi Rusije? Mislim da su to veoma neozbiljne stvari, ali to ne dolikuje instituciji predsednika Republike. Nažalost, neki od vas su ga podržali i tako vam i treba. Što se tiče ostalih izjava, Svetozar Marović kaže – oni koji još misle da mogu ukloniti one koji žele napredak, moraju znati da će to biti đavolski teško. Znači, SAD žele da uklone sve one koji žele napredak ovoj zemlji. Takođe, Vuk Drašković kaže – reč je o dramatičnom upozorenju i da su terorističke strukture Miloševićevog režima ponovo u akciji. Ne znam, traži Vuk Drašković od premijera Koštunice i resornih ministarstava da napadač i organizator napada na Tadića budu hitno otkriveni i da se BIA, policija i pravosuđe odmah očiste od Miloševićevih ljudi. Dajte da se američka ambasada, CIA, FBI očiste od Miloševićevih ljudi. Naravno, ima tu i izjava Vladana Batića, čuvenog ministra pravde, koji je hteo da uvede smrtnu kaznu; zna, kaže on, da to nije po evropskim standardima, ali neka važi samo pet sati, samo da pobijemo sve ove koji nam ne odgovaraju, pa ćemo opet da se vratimo na evropske standarde. Nažalost, protiv tog ministra nema nijedne krivične prijave, a ima krivičnih prijava Tadića protiv Koštunice, i to je vaša stvar, tu vi vršite vlast. Što se tiče tog Batića, on kaže – taj napad je još jedna potvrda da je Srbija balkanska Kolumbija i banana republika, gde se kriminal vratio i deluje iz sve snage. Svaka čast, to doprinosi normalizaciji odnosa Srbije i Amerike. Čedomir Jovanović kaže, svi su se ujedinili, svi to kažu, pa kaže – svi smo mi Tadići. Mi smo to oduvek znali da su oni svi isti, samo što hoće da se predstave različito. Kaže on ovako – napad na Topčiderskoj zvezdi upozorava nas da Srbija iz prošlosti ne bira sredstva kako bi ostvarila svoj cilj. Svaka čast, dobri odnosi sa Amerikom su prošlost. Nenad Čanak kaže ovako – pokušaj atentata na predsednika Srbije Borisa Tadića, dakle, izvršili su isti oni koji su ubili premijera Srbije Zorana Đinđića. Znači, obezbeđenje američke ambasade je izvršilo ubistvo Zorana Đinđića. Ovo je sramotno šta se dešava u ovoj Srbiji. Ovakve izjave potvrđuju svu neozbiljnost političke elite koja se nalazi navodno na mestu elite u Srbiji. Oni bi danas trebalo da se izvine građanima Srbije, američkoj ambasadi. Naravno, Boris Tadić ne treba da se izvinjava bilo kome, jer što se nas tiče mi svi znamo kakav je on, ali bi trebalo da podnese ostavku, jer ugrožava interese Srbije. Vitalni interesi Srbije su dobri odnosi Srbije i SAD, koje je on ugrozio. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Ivici Dačiću. Po Poslovniku, narodni poslanik Milan Marković.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li je ukusno terati šalu sa nečim što je vrlo ozbiljno. Meni je krajnje neshvatljivo da kada je tema dnevnog reda zakon o državljanstvu šef jedne poslaničke grupe izađe ovde, čita naslove iz novina i tera šalu sa nečim što je krajnje ozbiljno. Da li zaista mislite da građani Srbije i mi iz Demokratske stranke verujemo gospodinu Jočiću da je ovo bio samo jedan trgovački putnik kao onaj na autoputu? Da li ste svesni čemu se uopšte smejete? Ne znam šta vas čini toliko razdraganima povodom ovoga što se sinoć desilo? Možda je vama žao što se nije desilo nešto ozbiljnije? Jedino što smo juče mogli da saznamo to je da naša policija nije bila u stanju 24 časa da sazna ko je lice koje je učestvovalo u incidentu. Jedino što sam razumeo iz jučerašnje konferencije za štampu ministra Jočića jeste da treba da se zahvalimo američkoj ambasadi što su nam javili ko je čovek koji je učestvovao u incidentu. Tu ostrašćenost i tu mržnju koju vi narodni poslanici pokazujete prema predsedniku Republike, tu vašu želju da se ponovi ono što se desilo u martu, to vaše dobacivanje, smejanje, ne znam na šta već ovo liči, to više govori o vama i o sramoti i stidu koji ste naneli ovoj Narodnoj skupštini i ovoj državi. Gospodine Dačiću, treba da se stidite ovoga što ste izgovorili za govornicom u vašem izlaganju, isto kao i predsedavajući gospodin Anđelković, koji je dopustio da se na ovakav način vređa predsednik Republike, da se na ovakav način tera šega sa nečim o čemu mora najozbiljnije da se razgovara. Koliko je sve ovo neozbiljno vidi se iz toga što, iako nije utvrđeno ko je gospodin, sem imena i prezimena, koji je izazvao incident, nije ni rekonstruisan taj incident. Vi ovde već dižete ne znam kakvu graju, srećni ste prosto što ste našli prilikuda se, narodski rečeno, sprdate sa institucijom predsednika Republike, sa Narodnom skupštinom i sa građanima koji ovo gledaju. Iskreno se nadam da nećete imati to zadovoljstvo koje ste imali 11. martai vi iz Demokratske stranke Srbije nećete moći da čašćavate po Palati pravde i po drugim mestima. Boris Tadić, nadamo se, neće doživeti sudbinu koju je doživeo Zoran Đinđić.
Prvo, ne znam šta je bilo 11. marta. Valjda je 12. marta bilo. Drugo, molim vas da se razjasnimo u vezi jedne stvari. Ovaj parlament uvažava predsednika Republike na isti način kako predsednik Republike uvažava odluke parlamenta. Koliko on poštuje odluke parlamenta to smo videli u prethodnih mesec dana. Treće, gospodin Dačić je citirao, nije ništa govorio. On je samo citirao izjave kako se postaje neko i ko su sve državljani Srbije. Mislim da je to bilo u skladu sa temom. Vi ste govorili povodom Poslovnika, nisam vas prekidao iako se niste pozvali ni na jedan član Poslovnika, niti ste citirali taj član. Shvatio sam da ste ipak iskoristili pravo na repliku, iako na to niste imali pravo, ali mislim da treba da obezbedimo tolerantnost u ovoj skupštini i zato sam to učinio. Pošto ste pomenuli gospodina Dačića, ima reč gospodin Dačić, pa onda još nekoliko poslanika.
Imam pravo na repliku, pošto je gospodin Marković govorio o povredi Poslovnika. Kada sam počeo da govorim predsedavajući je bio predsednik parlamenta Marković. Ne znam učemu je neko tolerisao ili ne moje izlaganje, nijednom rečju nisam u posprdnom tumačenju pomenuo Borisa Tadića i funkciju predsednika Republike, nego sam govorio o onome šta su izjavili pojedini navodno visoki funkcioneri političkih stranaka o navodnom atentatu. Što se toga tiče, sve što sam rekao samo sam citirao. Citirao sam i Stejt department. Možda ne verujete, ali poštujem šta je rekao Stejt department. Rekao je da je u pitanju saobraćajni incident i priznao je da je taj incident napravio radnik njihove ambasade i naložili su mu da sarađuje sa našim organima vlasti. To sam noćas pročitao na internetu. Znači, ako Demokratska stranka želi da iz ovoga napravi atentat, priču o atentatu, nemam ništa protiv. Ne mogu da nađem vezu između Miloševićevih ubica i radnika obezbeđenja američke ambasade. Ne mogu da nađem vezu između neke navodne prošlosti i američke ambasade. Ne mogu da nađem vezu o kojoj govorite. Govorite o Evropi, o svetskim integracijama, o NATO-u, a nećete da se umrežite u sistem veza i bezbednosti sa Ministarstvom unutrašnjih poslova Republike Srbije. Naravno da je ono što je govorio gospodin Marković sramotno, da nekome drugome spočitava navodno radovanje zbog ubistva Zorana Đinđića. Dobro znate da je Socijalistička partija Srbije, a pretpostavljam i ogromna većina svih drugih stranaka, izrazila saučešće povodom tog slučaja i dan-danas smatramo da je to tragedija za Republiku Srbiju, ali nemojte nas optuživati za to što je Đinđić ubijen. Čanak je rekao da su ga ubili isti oni koji su sada pokušali da ubiju Tadića. Što se nas tiče, mislim da se nisu čaše dizale povodom ubistva Đinđića u nekim strankama, nego možda u nekim kriminalnim klanovima. Što se toga tiče, sa kim ste se družili, sa kim ste poslovali, sa kim ste vodili biznis, sa kim ste došli na vlast, tako ste i prošli. Što se toga tiče, Socijalistička partija Srbije još jednom kaže da predsednik Srbije mora da bude obezbeđen kao i sve druge institucije, ali ovde nije reč o atentatu, ovde je reč, kako se kaže, o saobraćajnom incidentu. Tako kaže Stejt department. Da li u ovome ima nečega zbog čega bih morao da se stidim, kako kaže gospodin Marković? Ne. Stidite se vi, gospodine Markoviću, zato što pravite farsu od nečega što nije bio atentat. Stidite se zato što lažete građane Srbije da je bio ugrožen život Tadića, a postavite pitanje koje izazvao taj incident. Da li je incident izazvalo Tadićevo obezbeđenje ili radnik američke ambasade? Znači, nemojmo govoriti sada o tome. Sprdao bih se sa ovom temom da sam rekao da ću se o ovoj temi javiti povodom tačke o zaštiti životinja, pošto je ker doživeo stres kada se sve to desilo. To neću da govorim. Samo skrećem pažnju na ono što su izjavljivali političari. Treba da se stide zbog ovoga što su izjavili, jer lažu građane Srbije, lažu kad kažu da postoje kriminalne grupe i ubice koje potiču iz vremena Miloševića, koji danas ubijaju.
Gospodine Dačiću, četiri minuta.
Lažu, i zato sam se i javio, da izvrgnem ruglu njihove izjave. Ne znam kako se danas osećaju ti ljudi koji su juče sve ovo rekli i ako hoćete mogu sve ponovo da pročitam. Kako se danas oseća Čanak kada je juče rekao da su oni koji su ubili Đinđića pokušali da ubiju i Tadića, kada zna da je to bio radnik američke ambasade? Kako se oseća Vuk Drašković kada kaže, da ga citiram da me ne bi tužio, "da su terorističke strukture Miloševićevog režima ponovo u akciji". Mislim da su to veoma ozbiljne stvari. To su ozbiljne stvari, ponašanje državnih institucija, rukovodilaca političkih stranaka i odgovornosti za ono što se javno čini i za ono što se javno kaže. Kod nas nema nikakve odgovornosti za tako nešto i to zaslužuje izvrgavanje ruglu. Činjenica da će ... (Predsedavajući: Gospodine Dačiću, pet i po minuta.) ... zaslužuje ozbiljno upozorenje i zaslužuje reakciju MUP-a.
Replika, narodni poslanik Proroković.
Podsetio bih da danas, posle 25 godina u Skupštini Srbije, govorimo o donošenju jednog sistemskog zakona, o rešavanju problema stotina hiljada ljudi u našoj državi, nesrećom prognanih iz Hrvatske, BiH, a deo njih i sa nekih teritorija Srbije koje su pod administrativnom kontrolom međunarodnih organizacija. Ovo je dokaz da Vlada Republike Srbije želi da ide napred. Ovo je dokaz da Vlada Republike Srbije ovakvim sistemskim stvarima pokušava da olakša život svojim građanima, da steknu i ostvare određena prava koja do sada nisu imali, ali i ako Vlada to pokušava, očigledno je da postoje neki drugi koji bi za račun dnevne politike, za račun obaranja rejtinga Vlade, možda želeli da uruše institucije sistema i elementarne stvari koje svaka država mora da ima. Sinoć sam oko 18,30 časova, kada sam došao kući, pogledao vesti CNN, prva vest u spoljnopolitičkoj rubrici ticala se dešavanja u Ukrajini, a druga vest je bila atentat na Borisa Tadića. Četiri minuta je trajao prilog, a naravno, sve je kasnije demantovano, ali pitanje je ko će sada iz Amerike ili bilo koje druge države sa engleskog govornog područja, ko intenzivno prati CNN, uložiti u ovu državu, ko će investirati u ovu državu. Gospodo, nemojte zbog svog dnevno-političkog rejtinga da uništavate državu. Vratiće se i vama, pre ili kasnije, ali državi se vraća već sada. Ni to nije bilo dovoljno, pa je gospodin Mićunović juče na konferenciji za štampu okrivio DSS da je pripremala atentat na Borisa Tadića, bestidno i sramno. Pozivam vas sve da se vratimo na ovu temu i da raspravljamo o zakonu o državljanstvu, i da stotinama hiljada izbeglih i prognanih pokušamo da olakšamo status u ovoj državi, i da više za račun dnevne politike ne obaramo rejting države u međunarodnim krugovima, da olakšamo položaj naše države u međunarodnim odnosima, a ako ćemo već o čašćavanju i nizu neistina koje su sa ove govornice iznete, moram vam reći da niko iz DSS-a nikada nije bio niti u Šilerovoj, niti u Surčinu. Ko je bio u Šilerovoj, ko je bio u Surčinu neposredno pre ubistva pokojnog premijera Đinđića, ko se čašćavao neposredno pre ubistva pokojnog premijera Đinđića i u Surčinu i u Šilerovoj nadam se da će istraga utvrditi i nadam se da će ti ljudi biti privedeni pravdi.
Replika, narodni poslanik Slobodan Živkucin.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, gospodine ministre, ali najpre gospodine predsedavajući zameram vam i reklamiram povredu Poslovnika, člana 97, jer se kaže da se ima govoriti u Narodnoj skupštini o onoj tački koja je na dnevnom redu. Podsetiću vas, to je jedan osnov, a drugi osnov je taj što je pomenut u negativnom kontekstu Vuk Drašković, a koji je predsednik SPO-a, pa kao ovlašćeni govornik po ovoj tački dnevnog reda, a i kao čovek koji pripada poslaničkom klubu SPO-NS, naravno da ću reagovati. Danas je na dnevnom redu ozbiljan, važan sistemski zakon o državljanstvu Republike Srbije i mi u ovom trenu jedan tako ozbiljan i važan zakon izvrgavamo ruglu i pokušavamo da se šegačimo sa njim, skrećući tu priču na neku drugu temu. Podsetiću vas da danas, ovom prilikom, nije na dnevnom redu utvrđivanje istine oko eventualnog atentata na predsednika Srbije Borisa Tadića, danas nije na dnevnom redu ni formiranje anketnog odbora oko eventualnog utvrđivanja istine oko eventualnog atentata, danas nije na dnevnom redu ni zavisna ni nezavisna komisija, danas ništa od toga nije na dnevnom redu, ali očigledno je neko našao motiv da se ponovo sa jednom tako ozbiljnom stvari, kakva se dogodila preksinoć, šegači. Nemojte se čuditi uopšte što su ovi ljudi koji su danas pomenuti ovde, pa između ostalog i Vuk Drašković, izjavili to što su izjavili, jer u ne tako davnom vremenskom periodu imamo veoma gorko i loše iskustvo sa brojnim atentatima, nažalost, u najvećem delu uspešnim atentatima. Imamo iskustvo da je i onaj neverovatno tragičan zločin na Ibarskoj magistrali prvo okarakterisan kao obična saobraćajna nesreća u kojoj, eto, jedan kamion je slučajno ... (Predsedavajući: Gospodine Živkucin, kakve to ima veze sa temom?) ... pobio one silne ljude. Mi nećemo zaboraviti ni obrazloženje da je Dejan Milenković – Bagzi pušten uz obrazloženje da je, eto, trgovački putnik, pa bi možda bio uskraćen za koju dnevnicu i pušten je na slobodu... (Predsedavajući: Gospodine Živkucin, kakve ovo veze ima sa replikom?) ... a, sada se čudimo zbog čega u ovoj državi ljudi govore i pretpostavljaju to što pretpostavljaju. Zbog toga što imamo tragično i žalosno iskustvo sa brojnim i još uvek nerazjašnjenim zločinima.
Gospodine Živkucin, moram da vas zamolim, prvo, prekoračili ste vreme, a drugo, počeli ste diskusiju o stvarima koje nisu na dnevnom redu, a treće ...
Gospodine predsedavajući, javio sam se po Poslovniku i mislim da ste ozbiljno povredili Poslovnik.
Poslovnik koji ste vi ...
Moram da vam skrenem na to pažnju i moram da ukažem damama i gospodi poslanicima na pokušaj zloupotrebe ove govornice danas. Jer postoji mogućnost da se organizuje poslanički klub i da zahteva formiranje bilo kakve komisije, zavisne ili one druge, da se ispita, recimo, ovaj slučaj od preksinoć. Da li je to potrebno ili ne, o tome će možda odlučiti neka skupštinska većina. Molim vas da se ne služimo ovakvim rečnikom, koji nas vraća u vremena za koja hoću da verujem da su za nama. Molim vas da se dozovemo pameti i da se vratimo na dnevni red, i da ne raspredamo priče oko toga ko je i kakve motive imao u preksinoćnom događaju. Ozbiljna je stvar. Nije stvar za šegačenje, kao što su mnogi navikli da to rade u proteklih više od 10 godina. O ozbiljnim stvarima možemo samo ozbiljno da razgovaramo, a ova skupštinska govornica je upravo prilika za tako nešto. Hvala vam i, predsedavajući, molim vas, vratite diskusiju na dnevni red.
Zahvaljujem se, gospodine Živkucin, samo i vi niste doprineli da se vratimo na temu, ali ste otvarali neka nova pitanja. Dozvolite mi da citiram član koji ste pomenuli da je prekršen, član 97 – ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Zato sam mislio da ste dobili pravo na repliku zbog pominjanja Vuka Draškovića. Ukoliko se uvredljivo izrazi u vezi poslaničke grupe, odnosno političke stranke čiji je narodni poslanik, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Odluku iz slučaja 1. i 2. ovog člana donosi predsednik Narodne skupštine i replika traje tri minuta. Zato sam vam i dao repliku. Mislim da taj član nije prekršen. Kada je reč o uvredljivim izrazima, gospodin Dačić je citirao izjave i ni na koji način nije govorio ni o kom drugom, samo o citiranim izjavama koje su bile. Nadam se da ćemo se vratiti na dnevni red, a zbog javnosti i gospodina Markovića, predsednik Vlade nije ubijen 11. marta, nego 12. marta, a više radi nezaboravljanja tog datuma. Gospodine Markoviću, izvolite.
Dobro znam kada je ubijen predsednik moje strane, dr Zoran Đinđić, i tu nema potrebe da me opominjete. U pitanju je bila omaška. To dobro znam jer, za razliku od većine u ovom parlamentu, to pamtim kao tragičan dan, za razliku od DSS-a i SPS-a to pamtim kao tragičan dan.
Meni je žao, samo sam hteo da ispravim ono što ste vi sada prihvatili - da ste napravili omašku. Prihvatam da je omaška, ali zbog javnosti sam to rekao. Po Poslovniku Ivica Dačić, odnosno replika. Izvolite.
Pošto je gospodin Marković takođe spomenuo SPS, imam pravo na repliku kao šef poslaničkog kluba. Želim da kažem pre svega svim poslanicima - poslanici treba da vode računa o tome šta govore. Ne znam čime sam to bilo kakvu negativnu konotaciju dao o nekom političaru koga sam spomenuo, osim što sam citirao šta su izjavili. Ako je to negativno, to je već njihov problem. Pa, ne mogu biti kriv što su oni izjavili juče nešto što je danas glupost. A, glupost je. Znači, ne govorim više tj. sada ne govorim ovo zlonamerno, nego hoću da vratim stvar na početak - zašto smo morali tim povodom da odmah govorimo ovakve stvari i da time nanosimo štetu Srbiji. To je pitanje koje treba svako, pre svega, u svojoj glavi da raščisti. Ako hoćete mogu ponovo da citiram sve što su oni rekli, ali da vas ne bih ponovo opterećivao time, možete sve to lepo da pročitate. Te izjave su jučerašnje, izašle su u današnjim novinama. Imate, izaći će danas i saopštenje Stejt departmenta o tome i zaista molim da ne petljate SPS u ove stvari. A, što se tiče onoga što je gospodin Marković malopre rekao, da li to neko pamti kao tragičan dan ili ne, ne znam, nisam primetio da u rukovodstvu DS-a ima još ostataka Đinđićeve vlasti. Nemojte nas sada ubeđivati u to. Svako ima pravo da misli o svakome šta hoće, ali svi smatraju da je tragičan dan za Srbiju kada se ubije njen premijer. Tragičan dan bi bio i da je izvršen atentat na Borisa Tadića, ali nije, i zato je to srećan dan za Srbiju. Srećan dan za Srbiju zbog toga što smo videli da predsedniku nije pretila opasnost, ali i zato što se videlo da mnoge stvari koje neko olako govori o Srbiji, o sistemu vlasti u Srbiji, o nekim navodnim ubicama koji postoje uSrbiji, da su to laži koje nanose štetu državi i ovom narodu. Samo toliko, a meni niko neće određivati šta ću govoriti za ovom govornicom. Mene je birao narod. Ja odgovaram narodu i stranci koja me je kandidovala. Ostale poštujem, ali za ono što govori ovde, kao što sami znate, po Ustavu Srbije niko ne može da odgovara.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, po Poslovniku.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo, javljam se po Poslovniku. Pozivam se na član 100. Zamolio bih kolege ne samo zbog ove tačke dnevnog reda, nego zbog svega onoga što je na neki način uzbudilo Srbiju, uznemirilo, da vodimo računa šta govorimo sa ove govornice. Razumem pojedine kolege koji zbog stranačkih ili nekih drugih interesa žele da jučerašnje dezinformacije izgovorenih iz njihovih redova pokriju za ovom govornicom tako što će zamenom teza i jednim patetičnim govorom, pozivajući se i asocirajući uspomene na neki prethodni period i na čoveka o kome vi uvažene kolege najmanje imate prava da govorite, jer ste na bazi njegove infrastrukture formirali novu partiju, i nemojte kada vam zafali argumenata da se pozivate na takvog čoveka. Uostalom, bolje bi bilo, časnije i čestitije, da sa ove govornice ispred stranke ili ispred predsednika kažete šta je prava istina. Vi ste hteli da iskoristite jedan, u svakom slučaju, nemio događaj za stranačku propagandu. To se ne radi tako. Morate proveriti informacije. Morate dobro da proverite. Drugo, potpune informacije kada se daju javnosti, prepustite javnosti i nadležnim organima na bazi tih informacija da što pre pronađu rešenje. Vi ste namerno uskraćivali informacije. Prvo, ponizili ste ljude koji su bili u obezbeđenju predsednika, ne znajući ili namerno zaboravljajući činjenicu da je on sam birao svoje obezbeđenje, i bez obzira što je MUP insistirao da Republički MUP obezbeđuje predsednika, njegovo insistiranje je bilo da to rade "Kobre". Prema tome, nemojte gospodo da potcenjujete te ljude koji su visoko profesionalno obavili prekjuče svoj posao. Kada ste suočeni sa činjenicom da javnost treba da sazna istinu, onda ste počeli ponovo sa manipulacijama. Zašto? Zato što vam nije predočeno, vama članovima, ako ste ista frakcija, ista stranka, ko je to uradio i gde je lice zaposleno. Kada ste čuli da je američka ambasada, ranije u onoj vašoj drugoj frakciji strah je bio kada se kaže da je u pitanju Nemačka, bili ste blokirani, a sada se vi blokirate od Amerike. Nema veze iz koje je države, za koju ambasadu radi, ali trebalo je da pitate svoj vrh stranke - gde taj čovek radi, ko je i kakav je motiv bio da to uradi. Što se tiče ovih ranijih slučajeva, drage moje kolege, vama da pomognem - pitajte advokata porodice Drašković zašto je za Ibarsku magistralu podneo krivičnu prijavu protiv Zorana Đinđića. A nama, srpskim radikalima, ne pada na pamet da se smejemo kada se raspravlja o ovakvim temama. Nismo mi kao vi, pojedinci, kolege koji ste i u ovom sazivu, kada vam je Vojislav Šešelj sa ove govornice iz ozbiljnih namera davao podatke o Veruoviću i sipmatično izgovarajući - burgija, vi ste se smejali. Sada pogledajte kakva je uloga bila tog Veruovića, šta je i na koji način činio taj burgija. Da se tada niste smejali sada bi, ako ništa drugo, imali bar čistu savest kada je u pitanju sudbina Zorana Đinđića, ali ste se smejali svi.
Gospodine Mirčiću, molim vas da privedete kraju, vreme je.
Izvinjavam se, završavam. I, to što ste vi pravili greške nemojte da prebacujete bilo kojoj poslaničkoj grupi. Mi srpski radikali uvek ozbiljno prihvatamo takve informacije i o njima najozbiljnije razmišljamo, jer nije u pitanju ime i prezime - Boris Tadić, nego je u pitanju funkcija koju on vrši. U pitanju su građani. Pa, zamislite šta oni da razmišljaju na osnovu vaših informacija koje ste juče sa stranačkih konferencija davali. Kako će tek oni da budu zaštićeni. Ko će njih na pravi i iskren način da zastupa, ako vi, krivotvoreći informacije i činjenice, na tu istu javnost delujete tako što je uznemiravate, tako što na tom nemiru želite da zaradite političke poene. Ovo su i suviše ozbiljni razgovori, i suviše ozbiljne stvari i treba preventivno delovati.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Proroković, replika na izlaganje Milana Markovića.
Gospodine Markoviću, pokojnog premijera Đinđića sam video malo puta, recimo desetak puta. Iako se nisam slagao sa njim po mnogim pitanjima, mislim da sam imao sa njim korektniji odnos nego polovina DS-a. Zoran Đinđić nije bio samo predsednik DS-a, bio je predsednik VladeRepublike Srbije, i njegovo ubistvo jeste tragičan čin za celu Republiku Srbiju, slagali se mi sa njegovom politikom ili ne, sporili se sa nekim njegovim odlukama ili ne, to jeste velika tragedija za našu državu. Hrišćanski je da ga pustimo da počiva u miru. Ako želite da vaskrsnete Zorana Đinđića, vaskrsnite ga tako što ćete vaskrsnuti njegove ideje, politiku za koju se zalagao, tako što ćete nekim budućim generacijama približiti njegov lik i delo. Nemojte da ga iskopavate ponovo. To što vi radite zove se nekrofilija. Nije nimalo ukusno, a svojim nastupima i te kako vređate druge. Vi morate da vodite nekrofiličnu politiku, morate zato što ste potpuno dezorijentisani i kao stranka, a bogami i dezorijentisan je i Boris Tadić kao predsednik Republike. Vi ne znate šta ćete sa državnom zajednicom, ne znate šta ćete po pitanju Kosova i Metohije, ne znate kakvu ćete politiku ubuduće voditi u Vojvodini. Vaše pravo je da nastavite sa ovakvom politkom, a naše pravo je da posle takvih uvreda, kakve smo od vas dobili, razmislimo da li ćemo više igde ići i u kakvu koaliciju sa DS-om.
Narodni poslanik Milan Marković, replika na izlaganje gospodina Mirčića.
Mogu samo da vam kažem da isto ovako ste se smejali, isto ovako ste bili osioni, isto ovako ste bili drski i onda kada je taj nesrećni trgovački putnik Bagzi pokušao atentat na premijera Đinđića na autoputu. To je prva stvar. Druga stvar, gospodine Prorokoviću, ne dajte sebi toliki značaj, nikada vi niste mogli ravnopravno razgovarati sa gospodinom Đinđićem i nemojte samo vi iz DSS-a, vi dobro znate šta mi iz DS-a mislimo o vašoj ulozi u tim dešavanjima, nemojte vi brinuti o njegovom liku i delu. Što se tiče jučerašnjih izjava, gospodin Boris Tadiće je juče rekao da će izjavu dati nakon saopštenja nadležnih organa, pre svega MUP-a. Ne znam da li ste vi to gledali, ali mislim da jeste cela Srbija. Što se tiče drugih izjava, one su isključivo posledica ćutanja MUP-a, koje je trajalo 24 časa, ćutanja i straha da se ponavlja nešto što se već jedanput desilo, i ne budite sigurni da je to bilo manevrisanje jednog vozača iznerviranog, koji je eto bio malo nervozan, pa je pratio kolonu vozila predsednika Republike. Prosto razmislite o tome da li postoji ijedan vozač u Srbiji i u Beogradu koji bi se eto iznervirao pa pratio jedan kilometar kolonu predsednika Republike i malo uletao levo-desno, malo lupao i na kraju pobegao. Suviše ste sigurni u to, kao što ste suviše bili sigurni i da je Bagzi trgovački putnik, koji je igrom slučaja izgubio kontrolu nad vozilom na autoputu u Beogradu.
Molim vas da svi vodimo računa. Ima redosled. Ministar ima reč, ali pre toga jednu rečenicu. Jedno je sasvim sigurno, da onima kojima se priviđa stalno i kada pada kiša da je to zbog ostataka Miloševićevog režima, da ovo sa tim izgleda nema potpuno nikakve veze. Prema tome, molim barem gospodina Živkucina i ostale da se sa time više ne povezuju i da vode računa šta pričaju javni funkcioneri. Ministar ima reč.
Pre svega bih zamolio da se vratimo na temu, da se vratimo zakonu. No, ne mogu da ne odgovorim na ovo što se stavlja kao zamerka. Znate, kada treba nešto da se otkrije, onda istina ne stoji u fioci, pa da dođete do nje, pa da je otvorite, da je izvučete. MUP je stalno obaveštavao Borisa Tadića i šefa njegovog kabineta o onome šta se dešava. Prvi sam nazvao gospodina Rakića odmah posle udesa i on mi je sam rekao da nije ništa strašno. Posle toga, ujutru, stalno su išle informacije prema kabinetu Borisa Tadića. Ono što je problem, sada ću da kažem, zato što od obezbeđenja Borisa Tadića i od Vojne obaveštajne službe nije stizala nikakva vest do devet sati uveče. Mi smo sa te strane imali pomoć da utvrdimo svo činjenično stanje, ali moram da vam kažem kada je u pitanju takva stvar, onda je procedura vrlo složena. Čak 91 automobil mora da se ispita, da se nađe, moraju da se pretraže svi telefonski razgovori koji su vođeni od poteza Londona do Topčiderske zvezde, da se upare i traže svi oni brojevi koji su tada komunicirali, koliko su komunicirali na baznim stanicama i da se svi ispitaju. Jednostavno, to je cela istina. Jedina činjenica koja nije dolazila, nije dolazila od obezbeđenja Borisa Tadića. Nemojmo o tome, ali opet vam govorim, vi ste mnogo brzi i politika vam je bila brza, stvari jednostavno ne mogu da se rešavaju tako što kad kažete odmah, da se otkriju. Mora da prođe vreme, pogotovo u policijskom poslu i pogotovo kada je bila naznaka da je ozbiljna stvar u pitanju, a to je atentat na srpskog predsednika, kojeg na sreću nije bilo.
Po Poslovniku, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Ovde se radi o povredi dostojanstva Republike Srbije. Dakle, imali smo vlast koja je na ubistvo Zorana Đinđića reagovala tako što je u roku od pola sata objavila fotografije svih ubica, u roku od tri dana uhapsila 200 ljudi, u roku od 40 dana uhapsila 12.000 ljudi. Ni dan-danas se ne zna ko je ubio Zorana Đinđića. Danas sam ponovo čuo optužbu, preko koje svi ovde prelazite, da DS optužuje DSS za učešće u tome. To je rekao šef poslaničke grupe DS. Hajde jednom izađite sa podacima na videlo. Radi se o novom događaju u kome policija nije ništa saopštila 15 sati, a onda je rekla sve što se desilo. Pre sam za ove koji za 15 sati kažu celokupnu istinu, nego za one koji za pola sata sve znaju, a posle toga se ustanovi da ništa nisu znali. Pre sam za ove kod kojih se svedoci nađu živi, nego za one kod kojih svedoke nađu sa puškomitraljezom pored njih, ubijene. Jednu stvar samo ne znam. Da li je auto vozilo kuče ili čovek sa bradom? Da li je kuče imalo kupirane uši? To mnogo odlučuje, ti kupirani, oni su zlikovci, možda su oni vrdali volanom.
Možemo li da pređemo na redosled? Zoran Krasić ima reč.
Pošto smo napokon na temi zakona, mislim da je predlagač ovog zakona olako prešao preko nekih pitanja koja su standard kada su u pitanju propisi o državljanstvu. Osnovna zamerka ovom zakonu može da se istakne, da nije do kraja jasno da li se ovim zakonom državljanstvo reguliše kao status, kao pravo koje pripada građaninu Republike Srbije, ili se reguliše kao korpus prava koja proističu iz državljanstva. Ta primedba može da se primeti u skoro svim odredbama ovog predloga zakona. Konkretno bih vam kazao, u ovoj diskusiji neću da pominjem članove koji su obuhvaćeni amandmanima SRS. Recimo, u članu 5. kažete da državljanin Republike Srbije, koji ima državljanstvo strane države, smatra se državljaninom Republike Srbije, kada se nalazi na teritoriji Republike Srbije. Vi ste na ovaj način iz nekih statusnih prešli u prava koja izviru iz nekog statusa. Mogu da vam postavim pitanje –šta kada se taj naš građanin sa dvojnim državljanstvom nađe u trećoj državi. Nadam se da ćete ove nesuglasice oko pravosnažnosti da otklonite. Moram da vam ukažem na problem da niste do kraja razvili sistem šta znači prijava, a šta znači zahtev. Naročito u pogledu člana 9. i onoga što sledi posle člana 9 – šta je prijava, a šta je zahtev za upis u državljanstvo. U članu 10. imate gotovo poslednja dva reda koja su višak, pod uslovom da nije stekao državljanstvo Republike Srbije. To potpuno odudara od člana 9. i početka člana 10. To ste morali da ispravite, jer unosi zabunu. Onaj ko primenjuje zakon neće znati da protumači ovo. Tu se nalazi jedan logični problem. Moram da vam kažem da u članu 16. Predloga zakona verovatno niste imali u vidu iskustvo i praksu, i onaj ko je pisao ovaj predlog zakona. Neću da citiram odredbu, može da se pročita i da se vidi na šta se odnosi. Moram da vam ukažem na jednu praksu koja je važila u bivšoj Jugoslaviji i u Srbiji. Veliki broj kvalitetnih ljudi, umetnika, naučnika, književnika, koji su po rođenju bili stranci, primljeni su u naše državljanstvo u period od 1918. do 1941. godine, i to su značajni ljudi. Pominjem vam član 16. zbog toga što nekoliko umetnika Jermena, Gruzijaca, koji žele da budu Srbi, nisu mogli da ostvare pravo na državljanstvo... (Dragan Jočić: Mislite na član 19.) Ne, član 16. Problem je u članu 16, a ne u članu 19. Vrlo precizno vam pričam. Ne citiram uslove koje ste vi prihvatili, ali vam kažem da su čak i proterani iz Republike Srbije ljudi koji su potrebni Srbiji, potrebni su da budu naši državljani, umetnici, ikonopisci, koji su nastanjeni ovde, koji su želeli da prime naše državljanstvo. Vođeni su protiv njih prekršajni postupci, isporučeni su samo zbog toga što nisu mogli da obezbede neki administrativni dokument. Naprosto, odeljenje unutrašnjih poslova nije htelo da primeni postojeći zakon i da omogući tim ljudima sticanje državljanstva. U članu 27. vi ste tačku 3) naslovili – sticanje državljanstva druge države članica. Znam da je to bolna administrativna tema. Ukazao sam na to na sednici Zakonodavnog odbora. Mislim da sve to što se tiče istovremenog državljanstva, vi ste to regulisali u jednom od ovih članova, ali mi nemamo garanciju da se neće desiti situacija da neko ima dva republička državljanstva i jedno državljanstvo državne zajednice. Morate na neki način to da regulišete. Ovaj član je jednostran. Znam da se pozivate na ovaj član četrdeseti neki, ali on je jednostran. Naveli ste u članu 28 – prestanak državljanstva otpustom, da je izmirio porez i druge zakonske obaveze u Srbiji i Crnoj Gori. Vi možete samo da tražite za Srbiju. Za Crnu Goru teško da možete da tražite. Mislim da to rešenje morate da usaglasite. To su vam tačke 3) i 4). Ako ste mislili na državnu zajednicu, vi nemate kompetencije na drugoj teritoriji. Ovde se priča o otpustu iz našeg državljanstva. Vi taj podatak niti imate, niti možete da dobijete, niti vam taj podatak nešto znači. Što se tiče člana 29, podneto je nekoliko amandmana. Da vam ne prepričavam ovaj član, moram da vam kažem .... (Dragan Jočić: Prihvatamo ono od malopre.) To nije obuhvaćeno našim amandmanima, moraćete vi to nekako da intervenišete. Osma primedba mimo amandmana tiče se člana 20. Samo ću vam dati jedan primer. Moramo da vodimo računa. Neki ne mogu da se otpuste iz državljanstva. Kako načelnik Generalštaba da se otpusti iz državljanstva kad ode u penziju. Morate to da pojačate. Vaša osnovna ideja je dobra, ali morate da je pojačate. Šta bi to bilo ako Aleksandar Vasiljević, on je već sad postao kanadski državljanin, kako nekog da otpustite iz državljanstva, prestala mu funkcija načelnika Generalštaba, hajde, idi u Kanadu. Valjda država ima obavezu da štiti neke podatke, između ostalog i državljanstvo. Čuli ste nedavno na suđenju u Hagu, general nije mogao da dobije pasoš pet godina od prestanka obavljanja funkcije. Uozbiljite ovo. U članu 35. kažete – radi sticanja državljanstva. Njegova veza je član 27. Kaže – sticanjem državljanstva druge države; vidite da nema logike u naslovu dva člana. Pošto mi vreme poprilično ističe, moram da vam kažem, osnovna primedba je da vi posle donošenja ovog zakona nećete znati koje je nadležno ministarstvo u smislu nadzora, a ovo što se tiče vođenja knjiga, mislim da niste do krajnjih konsekvenci razradili sistem, knjiga državljana i matična knjiga rođenih.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Zoranu Krasiću. Nastavljamo u 15,00 časova.
Nastavljamo popodnevni rad. Po službenoj evidenciji prisutno je 125 poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da postoji kvorum za rad. Reč ima narodni poslanik Sovranije Čonjagić, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, danas se u Narodnoj skupštini Republike Srbije desilo nešto što nikako ne treba da se dešava. Danas je po ko zna koji put pucano u pokojnog premijera Srbije i u mnoge žrtve koje su postradale od terora. Žrtve sa Ibarske magistrale, ubijeni novinari u Srbiji, a to nikako ne treba da se dešava, i poslanici u ovom visokom domu ne bi trebalo na jedan takav način paušalno da govore o smrti. Oni možda imaju pravo, u skladu sa svojim političkim motivima i svojom političkom kulturom, da skupljaju političke poene na takav način, ali mislim da to ne treba da rade u Skupštini Republike Srbije.
Izvinite, gospodine Čonjagiću, podignite malo mikrofone, ne čuju vas dobro i pređite na temu.
Sve vas bih podsetio, pošto su se mnogi podsećali na reči gospodina Đinđića i takmičili se ko je bio bliži sa njim, samo na jednu njegovu poruku, gde je poručio nešto svojim ubicama, ali nešto vrlo značajno. Dakle – svakako mogu da ubiju njega, ali ne mogu da zaustave reforme u Srbiji i da ne mogu da zaustave uspostavljanje sistema u Srbiji. Naravno, mi iz poslaničke grupe G17 plus smo duboko svesni te činjenice da je sistem Srbiji jako potreban i da su reforme u Srbiji jako potrebne, i spremni smo da se sa bilo kojom poslaničkom grupom i bilo kojom političkom partijom takmičimo u tome ko će brže, efikasnije i bolje da sprovodi reforme. Na dnevnom redu je danas jedan sistemski zakon, a to je zakon o državljanstvu Republike Srbije. Ovo je jedan od ključnih zakona koji utvrđuje osnovni status građanina. On je uslov za sticanje svih ostalih građanskih prava, koja po Ustavu i zakonima pripadaju državljanima Srbije. Pri donošenju jednog ovako važnog zakona predlagač se rukovodio sledećim motivima. Potrebu za donošenjem novog zakona o državljanstvu inicirale su nedavne društvene i političke promene, a to je, pre svega, redefinisanje državne zajednice, odnosno gašenje Jugoslavije i njenog federativnog društvenog uređenja i formiranje državne zajednice Srbije i Crne Gore, koja sa sobom povlači nove odnose između država članica, a samim tim i potrebu za novim definisanjem državne pripadnosti građana. Takođe, samom Ustavnom poveljom i zakonom o njenom sprovođenju određena je potreba za novim definisanjem ove oblasti. Pored ovog osnovnog, motiv koji je svakako zastupljen kod predlagača ovog zakona takođe je potreba da se pravno stanje u ovoj oblasti prilagodi faktičkom. Takođe i potreba da se ovakav jedan zakon prilagodi potrebama razvijenog evropskog društva, kao i opštem cilju našeg državnog razvoja u pravcu članstva ka Evropskoj uniji. Rukovodeći se svim ovim motivima, predlagač nekim novim rešenjima iz ranijih zakona nudi sada neka nova rešenja. Naime, ovim zakonom se na drugačiji način reguliše državna pripadnost građana, sada je prilagođena političkom obliku društvenog uređenja državne zajednice, pa tako sada građanin najpre državljanin Republike Srbije, odnosno države članice, pa odatle i predlog zakona nosi naziv zakon o državljanstvu Republike Srbije, odakle proističe obavezno državljanstvo državne zajednice. Ovo rešenje je mnogo realnije i prilagođeno je faktičkom stanju stvari i odnosima Srbije i Crne Gore, jer je ranija državna pripadnost proizilazila iz saveznog državljanstva i određivala se prema prebivalištu. Kao rezultat ovakvog rešenja u ovom predlogu zakona detaljno se regulišu i način i sticanje državljanstva Republike Srbije od strane državljana druge države članice, pa se tako pored mesta prebivališta moraju ispuniti i drugi uslovi, čime se sprečava zloupotreba i promena statusa u državljanstvu u okviru državne zajednice, odnosno fiktivna državljanstva. Međutim, time se ne sužavaju građanska prava državljana druge države članice, tako da oni imaju ista prava i dužnosti kao i građani Republike Srbije, izuzev izbornog prava. Ovaj predlog zakona, takođe, prilagođava status državljanstva promenama koje su uzrokovane prethodnim dešavanjima na tlu bivše SFRJ, pre svega velikom broju izbeglica, raseljenih lica i lica bez državljanstva, koja su utočište potražila na teritoriji Republike Srbije. Ranijim rešenjima je bilo znatno otežano sticanje državljanstva tim licima, pa tako nisu mogla da ostvare ni osnovna ustavna prava koja proističu iz državljanstva, a kamoli neka druga prava. Imali smo slučaj izbeglih lica ka stranim državama, obzirom da ista nisu imala državljanstvo. Ovim rešenjem znatno su olakšani uslovi za sticanje državljanstva Republike Srbije licima sa izbegličkim statusom, kao i članovima njihovih porodica. Pored ovih lica koja su ipak posebna kategorija, predlog novog zakona olakšava i sticanje državljanstva Republike Srbije i drugim kategorijama lica, imajući u vidu u nekim slučajevima etničku pripadnost, dok u drugim dužinu boravka na teritoriji Republike Srbije, odnosno to se gleda. Ovakva rešenja, pre svega, proističu iz potreba prilagođavanja koncepta razvoja i širenja Evropske unije, novim migracijama stanovništva, koje su uzrokovane pre svega evropskim faktorima, kao jednom sveukupnom otvaranju Srbije prema svetu. Međutim, ovakav način sticanja državljanstva nije neograničen jer, imajući u vidu drugu stranu medalje, znači, potencijalne opasnosti i terorizam koji raste, Predlog zakona predviđa mogućnost da organ nadležan za rešenje zahteva za sticanje državljanstva, a to je u ovom slučaju MUP Republike Srbije, ima mogućnost da državljanstvo uskrati ako oceni da je to od opšteg državnog interesa. Ovakvo rešenje je logično i obzirom da MUP kao državni organ po prirodi svoje funkcije ima podatke o tome da li neko lice ugrožava interese države ili ne, naročito ako je u pitanju bezbednosni interes. Ovaj predlog zakona teži kao uprošćavanju postupka za sticanje državljanstva i smanjenju birokratizacije u tom postupku, jer svako ko je vadio potvrdu o državljanstvu zna kako taj proces može da se iskomplikuje. Imajući u vidu sve izneto, smatram da je Predlog novog zakona o državljanstvu Republike Srbije dobro rešenje, da je moderno i prilagođeno kako potrebama našeg društva, njegovog razvoja, tako i potrebama savremenog sveta, pa smatram da zakon treba usvojiti.
Pomenuti? Pogrešno tumačenje za repliku, nemojte, molim vas. Nije pomenuta nijedna poslanička grupa. Po Poslovniku, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svašta smo sada čuli, ali ne želim na to da se osvrćem. Nije važno ni ko je govorio, ni šta je govorio. Izašao sam zbog toga zato što je predsednik Narodne skupštine Republike Srbije morao da reaguje zbog zastrašujućih reči koje su izgovorene. Nije reagovao. Pretpostavljam da nije čuo govornika. Ne mislim da je to zbog partijske pripadnosti. Imam dve stvari, zbog važnosti trenutka u kojem se sada nalazimo, da kao pitanja postavim Vladi i Narodnoj skupštini Republike Srbije. Želim da vam predložim da formiramo jednu grupu ili komisiju, kako god hoćete, sastavljenu od predstavnika svih poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini, da se obratimo domaćoj i svetskoj javnosti da zaštitimo institucije Republike Srbije, i da kažemo da nismo neozbiljni kao naš predsednik, da nećemo da urušavamo instituciju ove zemlje i da želimo da nam država postoji i ubuduće. Da nešto u tom smislu, ima ovde mnogo pametnih glava u svim poslaničkim grupama, uradimo, inače ovako bruka jedna za sve nas. Niko živ na ulicu ne sme da izađe, misle da smo svi pomalo blesavi ako podržavamo ono što se pričalo prethodna dva dana. Sa druge strane, tražim u ime svih poslanika SRS od ministra Jočića, a opet zbog važnosti trenutka u kojem se nalazimo, da dobijemo ili usmeni ili pisani izveštaj o krupnim pitanjima oko važnog atentata na predsednika Republike Borisa Tadića. Ako već sve novine dva dana objavljuju da je izvršen atentat, odnosno pokušaj atentata na najvažniju ličnost u ovoj zemlji, tražim od vas, gospodine Jočiću, odgovor na pitanje kako se čovek sa bradom i brkovima, srednje telesne građe, pretvorio u psa rase irski seter. Da li to što je irski seter ima veze sa Irskom republikanskom armijom? Možda je to neka teroristička veza. Želim da se ustanovi ko je bio oficir za vezu između irskog setera i Irske republikanske armije, da nam to javno saopštite, gospodine Jočiću. Želim da nam saopštite, gospodine Jočiću, kako je moguće da se njih devetorica konsenzusom slože samo oko prvog broja registracije, a oko drugog broja ne mogu nikako da se slože, ni preglasavanjem, a kamoli treći, četvrti, peti i šesti da zapamte. Da malo ovu sprdnju prekinem, pošto su se dosta sprdali sa državom prethodna dva dana. Pošto smo prethodna dva dana slušali notorne gluposti, a žao mi je što, iako ste na vreme pokazali šta se dogodilo u Beogradu, niste do kraja rekli ljudima da su oni u stvari čoveka zamalo ubili, bacili ga na drugu stranu, da je jedva preživeo zahvaljujući slučajnosti, zahvaljujući bahatosti tog obezbeđenja. A trebalo je da kažete zato što postoje očevici, gospodine Jočiću, trebalo je javnosti da se do kraja kaže šta se tamo desilo. Tražim da znamo kome je sinulo, to je ključno pitanje, kome je palo na pamet, gospodine Jočiću, da javi medijima da je izvršen atentat. Hoću da čujem koji je taj lažov, kome je to palo na pamet i zašto? Ko je taj koji je hteo da zabrine svakog u Srbiji, da otera strane investitore iz Srbije? Ko je taj ko je hteo da nanese nemerljivu štetu Republici Srbiji? Znam da to vi znate, i znam i ja, ali neću da kažem, nego čekam da to vi kažete. Hoću da čujem ko je zvao glavnog urednika "Novosti", "Blica", "Bete" ili nekih drugih medija, koji su odmah krenuli u ekspanziju vesti o tome kako je izvršen ozbiljan atentat, jedva preživeo, pa su pravili opelo, živi i zdravi opelo pravili sami sebi. Doveli Mićunovića i Đelića da plaču nad sopstvenom sudbinom, mnogo su značajni, mnogo su važni. Haško bratstvo ih napalo, napao ih je, kako reče onaj nesrećnik, zločinački teroristički režim Slobodana Miloševića. Gospodine Jočiću, da li vi znate šta znači nazvatiameričku ambasadu, službenika američke ambasade zločincem i pripadnikom zločinačkog i terorističkog režima Slobodana Miloševića? Da li vi razumete posledice, gospodine Jočiću? Mene interesuje još nešto, možda je taj irski seter, to je ključna stvar oko irskog setera, da li je taj irski seter bio specijalno obučen i gde je obučavan. Da li je taj irski seter posebno obučen da napada na blindirana vozila, da li grize gume ili grize staklo? Da nam to objasnite, gospodine Jočiću, da nam kažete o čemu je tu reč i da konačno sa tom komedijom završimo, ali da jasno kažemo građanima Srbije. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Ovakve komedijaše, ovakve koji misle da mogu da se ponašaju prema građanima Srbije kako god hoće, da jedanput sa tim prekinemo. Očekujem od vas odgovor. Dosta je bilo nečijih laži, dosta je bilo nečijih marketinških agencija, da ovde rade narodu sve i svašta, da građani Srbije žive sve teže, da jedva krpe kraj sa krajem, a mi ćemo samo da razmišljamo kada će kojem nesrećniku da padne na pamet da od sebe pravi TV zvezdu, Marijanu, Rubi ili bilo šta slično. Ko su ti koji su pretili? Da li ste ispitali koja je to srpska patriotska organizacija? Da vam dam informaciju. Čujem da je pismo izmišljeno, čujem da je ambasador izmislio pismo i da ga je sam pisao. Tražim od vas da to ispitate i da kažete da li je to istina ili ne, da je to pisao zato što treba da se zadrži na tom istom mestu. (Predsednik: Molim vas, šest minuta je isteklo.) Ovde se razgovara o ključnim pitanjima za državu. Juče smo ovde razgovarali o atentatu, a na kraju se ispostavilo da treba da razgovaramo o bahatosti nečijih vozača i telohranitelja, koji samo što ne ubiše čoveka.
Gospodine Vučiću, ovo je Narodna skupština, pozvali ste me da radim po Poslovniku. Niste mi definisali član po kome ste se javili.
Član 100.
Jasno je da sam prethodnog govornika upozorio da govori o temi i isto sam jasno stavio do znanja da ga nisam čuo ni ja, ni poslanici šta je pre toga rekao, pa nisam mogao ni na jedan način da ga upozorim, a vas upozoravam da je vreme isteklo. Treći put, molim vas, završite.
Samo hoću da vam kažem da je dosta narodu njegovih muka, da se sa milion problema svakodnevno ljudi u Srbiji suočavaju, a da im je blesavosti preko glave i da slušaju lažne narodne heroje, da slušaju njihove epopeje o junaštvu i ne znam čemu. Toga je dosta bilo. Još nešto, šta rade na Dedinju u to doba, kada imamo iz predizbornog perioda obećanje - neću na Dedinje, to će Tomislav Nikolić na Dedinje. Eno ga na Dedinju, a Tomislav Nikolić nije ni blizu Dedinja.
Osnova za repliku nema. Po Poslovniku, predsednik poslanik grupe Demokratske stranke Dušan Petrović.
Pošto je uvređen predsednik DS-a, izlazim da repliciram. U državi koja je pre godinu i po dana imala strašnu i političku i socijalnu traumu, jer je ubijen predsednik Vlade, u državi u kojoj se preksinoć zbio događaj koji je veoma nalikovao događajima koji su prethodili ubistvu Zorana Đinđića, ko ima imalo odgovornosti prema građanima Srbije, ko ima imalo ličnog morala, ne bi diskutovao kao što su mnogi poslanici ovde danas u toku dana učinili. To je pitanje odgovornosti. Građani Srbije prepoznaju one koji koriste bilo koju priliku da na najprimitivniji način izvrgavaju ruglu vrlo važne događaje, izvrgavaju ruglu najviše državne institucije i to nikoga ne iznenađuje. Ko nije pismen, taj nije ni mogao da protumači da niko od funkcionera DS-a juče atentat nije ni pomenuo, već smo svi, od predsednika DS-a i predsednika Republike Srbije i drugih funkcionera DS-a, rekli da očekujemo da državni organi preduzmu sve što je u okviru njihove nadležnosti obavezno i da obaveste građane Srbije i državne organe o tome šta se zbilo. Naravno da svi danas sa dužnom pažnjom pratimo šta se dešava i čekamo izveštaj policijske predistrage i istrage, i očekujemo da li će državni tužilac ustati sa optužnicom ili ne. Bruka i sramota je odlika jednog dela političke scene u Srbiji. To je tako bilo i do sada. Ta politika je upropastila Srbiju u poslednjoj deceniji prošloga veka. Ta politika je u Srbiju dovela strane trupe na Kosovo i Metohiju, ta politika je dovela protektorat u BiH, ta politika je prepolovila broj Srba u Hrvatskoj. Ništa se pametno od te politike i ne može očekivati. Želim da zaključim, nedostatak morala i nedostatak odgovornosti prema javnom životu odlike su ljudi koji zloupotrebljavaju ovu govornicu, zagađujući javni život u Srbiji. Građani Srbije vrlo jasno i na svakim izborima to prepoznaju, i zbog toga su to stalni gubitnici u srpskoj politici. To je tako bilo do sada, tako će biti i ubuduće. Ostaje im da, jadni i bedni, podržavaju vlade drugih, jer na jedan jedini način, a to je pružanjem neprincipijelne podrške, mogu da održe učešće u javnom životu.
Replika, gospodin Vučić. Gospodine Vučiću, molim vas, neću dozvoliti nikakve priče ni o Reksu, ni o Žući, ni o ma čemu što čini neozbiljnim ovu govornicu. Molim vas, odgovorite repliku na ono što je pomenuto, a molim sve poslanike da poštujemo dostojanstvo i da se vratimo posle toga dnevnom redu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je gospodine predsedniče što ne reagujete na najstrašnije uvrede koje se iskažu sa ove govornice. Čuli ste kako je u nedostatku argumentacije malopređašnji govornik počeo da viče, izgubio glavu, izgubio kompas i rekao poslanicima da su jadni i bedni. Gospodine Petroviću, vama u lice kažem da ste jadni i bedni i neću nikom drugom to da govorim nego vama kažem.
Gospodine Vučiću, upozoravam vas ...
Zašto me upozoravate?
Iz vrlo jednostavnog razloga, gospodin Petrović, a mislio sam da vam dam kasnije objašnjenje, govorio je o onima koji su podržavali bedne vlade, pa, prema tome, to se ne odnosi ni na koga u ovoj sali ko je trenutno prisutan. Hvala.
Ako misli na svoje koalicione partnere, dobro, nisam ga razumeo. Dakle, svejedno, svoj stav o tome ne menjam, a evo zašto. Da li nam to govori onaj koji je tražio pomoć od ove vlade samo da nekako pobede Tomislava Nikolića? Da li nam to govori ovaj koji je rekao, tu sam da gradim, a ne da rušim, zato ću sve zajedno sa Vladom. Da li nam to govori onaj koji je 30 zakona u ovoj skupštini izglasao sa ovom vladom. Da li nam to govori onaj koji i danas misli da otima i pljačka Beograđane i Nišlije, zajedno sa predstavnicima te stranke ili uz njihovu prećutnu saglasnost. Da li nam to govori ona koji ne zna šta će sa sobom od jada i besa što je Novi Sad konačno oslobođen posle osmogodišnje okupacije.
Gospodine Vučiću, upozoravam vas na član 100, po kome je zabranjeno širiti paniku. Nije bilo rata u Novom Sadu. Molim vas, nije bilo rata i okupacije u Novom Sadu i budite ljubazni.
Nije to bila ratna okupacija, to je bila lopovska okupacija, gospodine predsedniče.
Upozoravam vas drugi put.
To je novi termin koji je DS proizvela, tzv. lopovska okupacija. Oni su proizveli, gospodine predsedniče, mnoge stvari u Srbiji, fikus od 70.000 dinara, tacnu za 40.000 dinara, kašičicu za 620 ili 630 dinara, a nisam naročite pismenosti kao vi iz DS-a, zato tako lako otimate i kradete, šta drugo da vam kažem. Što se tiče ovoga što se dogodilo juče i prekjuče, ne, nego je moja tetka javljala novinama da je izvršen atentat. Ko je javio medijima da je izvršen atentat? Vi ste javljali. Reći ću vam i imena ljudi koji su to radili, ako to gospodin Jočić do kraja sedmice ne bude učinio, ja ću da vam kažem i ko je javljao da je bio atentat. Znali ste da je izmišljotina, znali ste da nikakvog atentata nije bilo, lagali ste narod i, odgovorno tvrdim, lagali ste narod potpuno svesno, pravili ste lažna opela, jao narode, rastuži se nad našom sudbinom, napadaju nas zločinci i teroristi ... (Predsednik: Vreme.) Znao sam da vi svašta mislite o svojim političkim protivnicima, ali o svojim mentorima, o američkoj ambasadi mislite da su zločinci i teroristi, a to je za mene iznenađenje. Želim da vam kažem još nešto, to je iznenađenje za celu Srbiju. (Predsednik: Vreme.) Juče i prekjuče izvršili ste atentat na instituciju predsednika Srbije. Izvršili ste atentat na jednu od najvažnijih institucija u ovoj zemlji, zato što vas baš briga za državu, zato što vas interesuju samo marketinški poeni, samo vas interesuje šta lično može da dobije eventualno Boris Tadić i ništa drugo. To je problem ove zemlje, to je problem ovog naroda. Umesto da obezbedi ono što je ljudima obećao, nova rada mesta, da li je tako Jočiću, da li je obećao veće plate, da li je obećao veće penzije. Jeste. Šta bi od novih radnih mesta? Bi to da se pojavio specijalac irski seter, terorista. Opasan terorista ...
Gospodine Vučiću, oduzeću vam reč.
Završavam, gospodine predsedniče. Mi, sa potpunim mirom bismo gledali, ali sramota nas je kao građane ove zemlje da imamo takvog predsednika, sramota je bilo svakoga da sluša kako priča o atentatu, a izvršili su napad na čoveka samo zato što su se bahato i osiono ponašali. Mikavica, čestitao sam ti oslobađanje Novog Sada, da znaš, sa govornice.
Obećao sam, zahvaljujem, gospodine Vučiću ...
I da vam kažem nešto, taj talas, ta klica slobode krenula je kroz Srbiju. Vašim lažima je zaustaviti ne može niko, pa ni vi. Nećete ništa moći ni slobodi ni slobodarski opredeljenim ljudima. Zato ćemo vas pobeđivati svuda, i vas i vaše laži. Hvala najlepše.
Prvo, gospodine Vučiću, pošto sam vas dva puta upozorio, prekršili ste vreme i direktno ste se na nedoličan način obraćali narodnim poslanicima, pokazujući prstom, izričem vam opomenu. Gospodine Petroviću, želite repliku, a ovo je bila replika, ovo je bila replika, a vi ste pre toga govorili po Poslovniku, ovo je bila replika. (Dušan Petrović: Po Poslovniku.) Možete, molim vas, dostojanstvo Skupštine. Gospodine Petroviću, molim vas, ako može kratko po Poslovniku, inače ću iskoristiti svoje pravo i daću pauzu. Molim vas, Skupština mora da radi dostojanstveno. Izvolite.
Član 100. Poslovnika. Vas niko ozbiljno, gospodine Vučiću, ne shvata i ovo što ste vi ovde izrekli može samo dobar psihoanalitičar dobro da protumači. [[Smeh.]] Što se proizvođenja tiče, vi ste proizveli strane trupe na Kosovu i Metohiji. Vi ste proizveli, i lično gospodine Vučiću i vaša stranka, protektorat u Bosni i Hercegovini. Vi ste proizveli, gospodine Vučiću, prepolovljavanje Srba u Hrvatskoj, svojom politikom, koju ste vodili devedesetih godina. Sreća je, naravno, da niti sada vodite, niti ćete ubuduće moći da vodite politiku u Srbiji. Sve što vam preostaje jeste da tu i tamo nekoga podržite. Evo, gospodin Mikavica vam se zahvalio najlepše. Pretpostavljam da ćete tu blisku saradnju nastaviti i ubuduće, pošto će biti kratkotrajna ne može biti toliko štetna za Srbiju.
Molim vas, replika gospodin Mikavica, molim vas gospodine Vučiću (Aleksandar Vučić traži reč). Izvolite, gospodine Mikavica, replika, ako ste je tražili, samo mi recite.
Dame i gospodo, poštovani prijatelji, možda je teško tačno definisati kako izgleda situacija u Novom Sadu posle 29. novembra. Ali, verujem da je svima dovoljno dobro poznato kako je izgledala situacija u Novom Sadu od trenutka kada je Liga socijaldemokrata Vojvodine, zajedno sa DS-om, uzela vlast i, praktično je, protivno svim moralnim rezonima, protivno svim ljudskim standardima, a kamoli potrebama Novosađana, vršila evo četiri godine. Nadam se iskreno, u interesu Novog Sada, u interesu svih nas u Vojvodini, da ćemo vrlo brzo doći u priliku da konačno oslobodimo i Autonomnu Pokrajinu Vojvodinu od vlasti koja ne zaslužuje [[aplauz]] poverenje građana Vojvodine.
Replika na izlaganje gospodina Petrovića, izvolite.
Da ne bude nikakvih iluzija, gospodinu Mikavici sam čestitao na dobrom govoru. Siguran sam da će i ubuduće takve ideje zastupati. Kao što sam rekao, duh slobode se ne može zaustaviti. Ali, ni duh laži. Kaže gospodin Petrović - i ja lično i moja stranka smo odgovorni za nešto kao podelu BiH, ili tako nešto. Kada se to dešavalo, gospodine Petroviću, slučajno nisam bio ni član SRS, nisam se politikom ni bavio. Ali, čak ste i to morali da izmislite. Ni stranka ni u čemu sličnom nije učestvovala, jer vi, kada je trebalo, hvalite se volovima na Palama, time ste se hvalili, a kada neko počne da progoni Radovana Karadžića kažete da ga nikada niste ni videli. Za razliku od vas, za nas su srpski junaci jednom junaci, uvek bili i uvek će biti, i u tome se razlikujemo od vas. Za razliku od vas, nikada nismo podržavali ni bombardovanje Srbije, nikada nismo podržavali dolazak stranih trupa na Kosovo i Metohiju, i jedina smo politička stranka koja je bila protiv Kumanovskog sporazuma i protiv Plana Ahtisari - Černomirdin. To sa ponosom mogu da istaknem na svakom mestu. Nego, gospodine Petroviću, sa oduševljenjem u ovom trenutku nas gledaju Šapčani, Mačva očekuje uskoro oslobođenje najvećeg svog grada. Uskoro će izbori na svim nivoima. Nećete više imati predsednika da nas bruka, jer to nije bruka i sramota, nego nešto mnogo gore od toga. A, onaj ko je izmislio priču o atentatu, e taj, Jočiću, mora da ide u zatvor po zakonu. Je li tako piše u zakonu? Taj mora da ide u zatvor i nema sada to što ste na vlasti u Beogradu zajedno. Taj koji je to izmislio mora da ide u zatvor. Zato što je počinio krivično delo širenja lažnih vesti, i to sa posebnom društvenom opasnošću - da se narod zabrine, da narod pomisli kako se nešto dogodilo našem predsedniku, kako ga je neko stvarno napao. A ono - oni vozili u dve trake, zauzeli, isteruju sve redom; ko ne može da se snađe, oni uzmu pa ga pokupe i odnesu ga. To što je čovek prešao u drugu traku, ljudi da li vi znate šta se dogodilo, prebacili su ga sa druge strane bankine. Čovek je slučajno preživeo. Slučajno je preživeo. Da nije bio službenik američke ambasade možda bi ga i ubili. Stavili mu neki pištolj ili mitraljez u ruku i rekli - evo, pucao na nas. Ovako su samo imali brnjicu irskom seteru da stave i da se sete ko kako izgleda. Na kraju, videše bradu i brkove, ali do drugog broja ne uspeše da izbroje. I, znate, mi smo juče, videli ste, veoma pažljivo istupali, vodili računa šta ćemo da kažemo. Tražili smo od MUP-a informacije. Tražili smo da dobijemo šta se zaista desilo, iako nam je mnogo toga bilo nelogično. (Predsednik: Vreme.) Tražili smo i čekali. A, onda smo shvatili da je to takva blamaža za ovu zemlju, takva blamaža za ovu državu, pa šta ćete da radite vi čiji su najviši državni funkcioneri optužili antihaško bratstvo, zločinački i teroristički režim. I, još nešto, gospodine Jočiću, postoji tu još jedna opasnost. Možda postoji kod tog irskog setera neki čip u glavi. Možda je to zaista obučeni terorista, ali tražim da vi ispitate...
Rekao sam da neću trpeti priče o Reksu i Žući, molim vas, završite repliku.
Evo, završavam.
Završite repliku [[smeh]] Molim vas...
Tražim da vi to ispitate, a vi ne brinite - uskoro dolazi sloboda i neće biti više irskih setera terorista. Hvala vam najlepše. [[Aplauz.]]
Hvala vam. Molim vas, naravno, govornica... (Dušan Petrović traži reč.) Potpuno razumem... potpuno vas razumem, gospodine Petroviću, budite ljubazni. Pokušao sam krajnje tolerantno da vas zamolim sve. Molim vas, trenutno, sem dela Srbije koji se nalazi po Rezoluciji 1244 u nadležnosti Saveta bezbednosti, ni jedan deo zemlje nije okupiran. Nemamo razloga da šaljemo takve poruke. Nemamo razloga da se pojedinačno prozivamo i nema razloga da se na ovaj način govori o institucijama Srbije, i da se na ovaj način govori o narodnim poslanicima. A, kao deo odbrane institucije, molim da se konsultujete o članu 94. stav 2. i da nastavimo sednicu za pet minuta. Molim vas, hvala. [[Posle pauze – 16,45]] Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se gospodinu Petroviću i gospodinu Vučiću. Posle obavljenih konsultacija nastavljamo rad. Prvi će imati reč gospodin Rankić, a pre toga samo da konstatujemo kvorum. Molim poslanike da ubace svoje kartice. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, a neka se pripremi narodni poslanik Petar Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o državljanstvu Republike Srbije, kako smo čuli od ministra, reguliše jedan složen sistem državljanstva. Već u članu 4. vidimo složenost tog sistema. Naime, kaže se da državljanin druge države članice Srbije i Crne Gore na teritoriji Republike Srbije ima jednaka prava i obaveze kao i njen državljanin. Potpuno je bespotrebno govoriti druge, dovoljno je reći državljanin Crne Gore na teritoriji Republike Srbije ima potpuno ista prava kao i državljanin Republike Srbije, izuzev izbornog prava ili možda vi znate nešto što mi ne znamo. Možda mislite da će u budućnosti biti nekih novih članica, što mi zaista ne bismo voleli, izuzev ako bi se neko pridružio Srbiji. U 5. članu takođe formulišete, odnosno tretirate šta se dešava sa nekim ko je državljanin Republike Srbije, ko ima dvojno državljanstvo, njemu se praktično priznaje državljanstvo Republike kada se nalazi na teritoriji Republike Srbije. Nije to dobro, zato što neko ima dvojno državljanstvo i ako je državljanin Republike Srbije, a nađe se u nekoj trećoj zemlji, on može da se pozove na državljanstvo Republike Srbije, ako na taj način tim državljanstvom može regulisati neke svoje potrebe koje ne može regulisati državljanstvom koje ima pored srpskog državljanstva. Recimo, primer viza i viznog režima. Odmah u članu 7, da preskočim član 6, imate sticanje državljanstva poreklom. Ovde je veoma zanimljivo da je nabrojano šest načina pojedinačno na koje se može steći državljanstvo poreklom, i onda kaže - državljanstvo Republike Srbije poreklom stiče dete, pa se nabraja, čija su oba roditelja u trenutku njegovog rođenja državljani Republike Srbije, pa čiji je jedan roditelj državljanin Republike Srbije, a drugi nije, pa dete da li je rođeno na teritoriji Republike Srbije sa jednim državljaninom ili nije rođeno na teritoriji Republike Srbije, pa da li je taj drugi državljanin zemlje članice. Ceo ovaj član 7. u šest ovih tačaka može se reći u jednoj jedinoj rečenici, vrlo kratko, i to da državljanstvo Republike Srbije poreklom stiče dete bez obzira na mesto rođenja, ukoliko je u trenutku njegovog rođenja jedan od njegovih roditelja imao državljanstvo Republike Srbije. Sve ovo što sadrži član 7. staje u ovu jednu rečenicu. Još ako biste tu rečenicu proširili sa tim, uz saglasnost drugog roditelja, onda bi vam i član 8. potpuno postao bespotreban. Sada ćete videti zašto. U članu 8. u 1. stavu regulišete - državljanstvo Republike Srbije poreklom stiče dete rođeno u inostranstvu, čiji je jedan od roditelja u trenutku njegovog rođenja državljanin Republike Srbije, a drugi je državljanin neke druge države, i to ako to roditelji sporazumno odrede. Već u sledećem stavu uopšte se ne traži sporazum, nego jedan od roditelja može upisati dete da bude državljanin Republike Srbije, bez obzira da li ima sporazuman pristanak drugog roditelja. Prema tome, uz član 7. samo ovaj dodatak da ste dali, dovoljno je jedna rečenica za oba člana. To govori o tome da koncepcija zakona nije jasna, da se neka državljanstva kada se regulišu nekim drugim zakonom mogu regulisati u svega tri člana, a da ste vi ne znam zbog čega hteli da napravite jednu materiju u obliku zakona. Imate u članu 10. zadnju rečenicu, apsolutno potpuno nepotrebnu, odnosno deo rečenice. Kaže - lice starije od 18 godina života, rođeno u inostranstvu, čiji jedan od roditelja u trenutku njegovog rođenja je bio državljanin Republike Srbije, a drugi strani državljanin, stiče poreklom državljanstvo Republike Srbije, ako do navršene 23. godine života podnese zahtev za upis u evidenciju državljana nadležnom organu Republike Srbije, pa onda - pod uslovom da nije steklo državljanstvo Republike na način predviđen članom 9. stav 1. Članom 9. je predviđeno da stekne do 18 godina. Naravno, onaj ko je stekao državljanstvo neće imati uopšte potrebe da traži državljanstvo po članu 10. Onaj ko je stekao po članu 1, ovo vam je potpuno bespotrebno. Kada bih išao od člana do člana, ima mnogo stvari koje su nelogične. Članom 19. govorite da Vlada može praktično odlučiti da nekome da državljanstvo Republike Srbije tj. sticanje državljanstva prijemom, da primi nekog u državljanstvo Republike Srbije, gde je sve opisano, da se ne moraju poštovati tačke od 1) do 4) u članu 14. Međutim, tu nedostaje ono što je osnovno. Da li taj kome Vlada želi dati državljanstvo prijemom u državljanstvo to prihvata? Šta ćete ako se Vlada sastane i odredi da da državljanstvo recimo Maradoni, a on kaže - hvala vam, gospodo, ja to neću. Morali ste članom 19. da predvidite da i taj kome vi želite da date državljanstvo prihvati to, inače bez toga ovaj član zaista nema smisla. Ima još nekih značajnih primedbi, samo ću vas podsetiti na član 28. ako imate zakon, recimo, pod tačkom 6) se tretira prestanak državljanstva otpustom. U tački 6) kaže se da ima strano državljanstvo ili dokaz da će biti primljen u strano državljanstvo. Onaj ko traži otpust ne treba da nas zanima da li ima strano državljanstvo ili dokaz da će dobiti strano državljanstvo, zato što odmah u članu 32. u prvom stavu kažete da to nije ni potrebno, odnosno da ako ne bude primljen u to državljanstvo koje traži u roku od godinu dana, on će dobiti državljanstvo iz koga je tražio otpust. Zbog vremena, završiću diskusiju. Ima mnogo toga što nedostaje u ovom zakonu, iako ne sporimo potrebu da se ovakav zakon donese.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, a neka se pripremi narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo, isključivo ću o zakonu. Nastojaću da vaše vreme što efikasnije iskoristim, odnosno naše vreme, i o Predlogu zakona o državljanstvu Republike Srbije mogu reći da je jedan od onih zakona, a ogromnu većinu takvih zakona predložila je Republička vlada, koji su moderni, koji vode Srbiju u budućnost, u integraciju sa Evropskom zajednicom. Ovo nije kvazireformski zakon, kako je sve svoje zakone i predloge proglašavala prethodna Vlada, i toliko o prethodnoj Vladi. O njoj ne treba više uopšte raspravljati. Ovo je zakon koji suštinski rešava pitanje jednog osnovnog ljudskog prava svih građana, a to je pravo na državljanstvo. Rešenja data ovim zakonom su veoma liberalna. Rekao bih da nije ni moguće napisati liberalniji zakon o državljanstvu. S te strane ovo je veoma hrabar zakon i tu Ministarstvo i ministar unutrašnjih poslova zaslužuju sve pohvale i priznanja. Vrlo su retka ovakva liberalna rešenja koja državljanina Srbije stavljaju u prvi plan, koja na jedan moderan način, moderniji i liberalniji od same međunarodne konvencije stvaraju uslove, odnosno regulišu pitanje sticanja i gubljenja državljanstva. Tu dolazimo do izuzetka, a to je da od nekih koji će ga podržati ovaj predlog zakona dobija određene kritike jer je previše liberalan. U tom delu moguće je prihvatiti određena rešenja. Siguran sam da će ministar, odnosno predlagač zakona prihvatiti sve dobronamerne predloge koji su u duhu ovog zakona o državljanstvu. Stoga mogu pohvaliti i sve dobronamerne diskusije koje su se danas odvijale u ovom parlamentu. Ograničavam se isključivo na diskusiju o zakonu, jer su za ovom govornicom, osim sitnih primedbi na zakon, isticali svi njegovu suštinu, odnosno njegovu modernu nit. Neki su rekli čak i sistemski zakon, nema mnogo grešaka, jer kao što rekoh uređuje osnove odnosa između građanina Srbije i države koju će, nadam se, uz ovakve predloge zakona koji su u desetinama predloženi i usvojeni na ovoj skupštini, u predstojećem periodu, uz nove zakone, uz nova moderna evropska rešenja, približiti Srbiju i u dogledno vreme uvesti u Evropsku zajednicu. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, a neka se pripremi narodni poslanik Žarko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o državljanstvu Republike Srbije je posledica raspada SRJ, ukidanje SRJ, kao i donošenja Ustavne povelje i formiranje državne zajednice SCG. Ovaj zakon je trebalo i ranije da dođe na dnevni red u ovom domu da bi se regulisala prava građana i da bi dobili status državljanstva. Državljanstvo je status koji pojedincu omogućuje da uživa građanska prava i slobode, a istovremeno jedan elemenat pomoću kojeg se određuje važenje suverene države. Ovo je jedna rečenica koja je data u obrazloženju i pokušao bih da postavim nadležnom ministarstvu dva pitanja. Prvo pitanje je sticanje državljanstva Republike Srbije, regulisano je članom 6, gde se državljanstvo Republike Srbije stiče poreklom, rođenjem na teritoriji Republike Srbije, prijemom i po međunarodnim ugovorima. Ono što mene interesuje je tačka 2), rođenje na teritoriji Republike Srbije, gde stoji da dete rođeno ili nađeno na teritoriji Republike Srbije stiče državljanstvo Republike Srbije rođenjem. Ali, moramo da imamo na umu jednu činjenicu da trenutno u državi Srbije živi preko 300.000 ljudi koji nisu državljani ove zemlje. Kad ovo kažem, mislim na preko 300.000 Šiptara, koji su iz Albanije i Makedonije naselili prostore Kosova i Metohije, koji su uzurpirali srpsku imovinu, srpsku zemlju, srpske kuće, stanove i sada uživaju u onome što su Srbi vekovima stvarali. Oni se nalaze raseljeni širom Srbije i širom sveta. Sada postavljam pitanje Ministarstvu – da li će ta deca koja u tim brakovima budu rođena dobiti državljanstvo Republike Srbije i šta je sa statusom tih roditelja? Verovatno će ovo stanje trenutne okupacije Kosova i Metohije potrajati. Ali, moramo voditi računa o tome kada se bude država Srbija ponovo vratila na prostore Kosova i Metohije, kako regulisati problem i kako regulisati status državljanstva tih građana koji su nasilno došli na prostore Kosova i Metohije. Drugo pitanje koje bih hteo da postavim jeste nedefinisanje u ovom zakonu – zašto se ne precizira da se državljanstvo izda i za Srbe koji žive u sada novim državama, npr. u Sloveniji, Hrvatskoj, BiH, Makedoniji. U samom zakonu imamo instrument višestrukog državljanstva, dvojnog državljanstva. Zašto ne omogućiti Srbinu u Sloveniji da dobije državljanstvo Republike Srbije, kao i za one Srbe koji žive u inostranstvu, a poreklo im je sa neke od teritorija bivše članice SFRJ. Ono što bih još ukazao kroz ovu diskusiju jeste da se članom 47. određuje – državljanstvo Republike Srbije dokazuje se izvodom iz matične knjige rođenih. To će stvarati problem, naročito nama dole na Kosovu i Metohiji. U članu 52. prvi stav bode oči, ova rečenica koja se odnosi na trajanje od najmanje od 10 godina i tražim da se ovaj period izbriše iz ovog predloga zakona. Inače, državljanstvo je osnovni dokument, biti ili državljanin ili apatrid, treba da u ovoj zemlji bude što manje apatrida, a da svi oni koji žele da priznaju državu prihvate ovaj predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, neka se pripremi narodni poslanik Radiša Ilić.
Poštovani predsedniče, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, Narodna skupština Republike Srbije danas raspravlja o Predlogu zakona o državljanstvu i, kako ste već čuli od kolega prethodnika, poslanička grupa SPS će podržati ovaj predlog zakona. Smatramo da je dobro što će Narodna skupština Republike Srbije usvojiti ovaj zakon jer je reč o jednom kvalitetnom dokumentu, o jednom sveobuhvatnom zakonu, koji ima sistemski karakter, koji će rešiti neka sporna pitanja koja postoje sada u Republici Srbiji. Moglo bi se reći da ovim zakonom Republika Srbija iskazuje pozitivan odnos prema državnoj zajednici SCG, jer preuzima ustavna rešenja vezana za državnu zajednicu. Može se reći da ovaj zakon pokazuje jedan evropski kurs zakonodavca, zato što ovaj zakon jeste jedno usklađivanje sa međunarodnim standardima koji se odnose na sticanje i prestanak državljanstva. Može se takođe reći da je ovo zakon koji će rešiti pitanje jednog ogromnog broja ljudi koji su proterani i izgnani sa teritorije bivše SFRJ i svoje utočište su našli na teritoriji Republike Srbije. A i dobro je što će se ovaj zakon doneti da se vidi da li jedna kategorija lica koja žive u Republici Srbiji, koji su građani Republike Srbije,imaju i državljanstvo Republike Srbije. Ovo ne govorim slučajno, zato što državljanstvo kao status omogućuje pojedincu uživanje određenih građanskih prava, obezbeđuje mu državnu zaštitu, ali pored prava to državljanstvo podrazumeva i ispunjavanje određenih obaveza svakog državljanina naše Republike. Mislim da je dobro što je zakonodavac utvrdio u članu 14. Predloga zakona vrlo precizno uslove sticanja državljanstva, jer mislim da će ti uslovi sticanja državljanstva pomoći da se u prethodne tri-četiri godine nastala sporna pitanja reše na adekvatan način. Dakle, tu mislim na situaciju koja je u prethodne tri godine formirana na jugu Srbije u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa, kada su lošim, nekvalitetnim, pa mogu reći čak i zlonamernim radom Vlade ta područja dovedena u situaciju da im je na veštački način izmenjena etnička struktura i da smo praktično u situaciji, dakle, da je ta izmenjena veštačka struktura proizvela jednu novu, ako hoćete i društvenu, i političku i sveukupnu situaciju na jugu, koja se u prethodnih nekoliko dana pokazala da može biti i problem, koji će zahtevati ozbiljno rešavanje na nivou cele Srbije. Moram pomenuti ovaj primer, zato što se zaboravlja da je prethodna vlada DOS obezbedila sprovođenje jednog sporazuma koji je potpisala sa OEBS na potpuno neregularan način nekoliko puta. U stvari, prvo je ukinula tada važeće lokalne samouprave, donosila je četiri puta odluke o uvođenju prinudnih uprava u ove tri opštine. Za one koji ne znaju, o ovome smo razgovarali prilikom donošenja Zakona o lokalnim izborima. Tada sam pomenuo nekoliko stvari, pa smatram, pošto danas ovaj zakon daje osnova da se o tome nešto ponovo kaže i da se ukaže, da tada ono što smo govorili da će biti loša rešenja koja su usvojena, da će se Srbiji obiti o glavu, pokazalo se tačnim. Naime, moram pomenuti da je Vlada Republike Srbije, prethodna DOS vlada, donela četiri odluke gde je uvela prinudnu upravu, mislim na ove tri opštine, i time suspendovala legalnu lokalnu samoupravu. Onda je sprovođenjem određenih tehničkih radnji, na potpuno neregularan način, promenila etničku strukturu, dajući, pre svega, mogućnost da se u biračke spiskove upiše svako ko to hoće, i pripadnici albanske manjinske zajednice su to obilato koristili, i to na štetu Srba i Roma. Moram reći da smo tada upozoravali da se ogroman broj ljudi upisao na osnovu lažne dokumentacije, da su se upisivala lica koja su se trajno iselila, lica koja nisu nikada živela tu. Pomenuli smo podatak da je u biračkim spiskovima tada nađeno tri posto lica koja su se vodila kao umrla. Našli smo podatke i predočili Narodnoj skupštini Republike Srbije da je oko 1.200 maloletne dece upisano kao birači koji imaju pravo glasa, da je upisano sto bračnih parova koji nikada nisu registrovani na teritoriji te tri opštine, a čak je bilo i paradoksalnih situacija, da je prijavljen boravak 48 osoba u stambenoj prostoriji od 45 metara kvadratnih. Ovo pominjem zato što su sve to bili primeri koji su pokazali kako se na jedan vrlo lak način, ali nažalost tada uz pomoć vlasti, može promeniti etnička struktura. Moram reći da je prethodna vlada, a iz kojih razloga ne znam, izvršila amnestiju terorista koji su delovali u tom kraju, verovatno da bi pokazala neke dobre namere. Međutim, te dobre namere su se obile o glavu. Moram reći da su i tada izmenili odredbe zakona, ova Narodna skupština je to uradila, a tako je bila ukinuta mogućnost da neko može biti kandidat za odbornika jedino ako šest meseci ima prebivalište na teritoriji određene opštine. Mi smo tada upozoravali da će ukidanje te odredbe zakona biti zloupotrebljeno i to se pokazalo tačnim. Sada imamo jednu situaciju da je posle toga, posle sprovedenih izbora, u potpuno promenjenim uslovima, jedna manjinska zajednica preuzela lokalnu vlast i sada se postavljaju politički zahtevi. Pomenuo sam na samom početku diskusije oko ovog zakona da će biti dobro da vidimo sprovođenjem ovog zakona ko su naši državljani, jer ima mnogo političke neistine u onome što sada predstavnici albanske manjinske zajednice ističu. Naime, pre nekoliko dana, prilikom obeležavanja 28. novembra, a to je državni praznik Republike Albanije, bilo je rečeno da Albanci ne participiraju u organima vlasti Republike Srbije, što je notorna laž, i da Albancima nije bilo dozvoljeno u prethodnom periodu da učestvuju u lokalnoj samoupravi, što takođe nije istina. Predsednik SO Preševo, a oni sa malo dužim političkim pamćenjem će se setiti, davao je izjave da Albanci od 1992. godine učestvuju potpuno normalno u organima vlasti i zna se da je on nekoliko puta bio poslanik ove Narodne skupštine Republike Srbije. Znači, nije bilo prepreka za učešće Albanaca ne samo u javnom, nego i u političkom životu. Ovo govorim zato što se kuca na otvorena vrata, način upotrebe pisma, jezika, grba, sve je to detaljno uređeno, dakle, to je dokument koji je Narodna skupština Republike Srbije usvojila. To je zloupotreba tih mogućnosti, koje postojeći pravni propisi daju manjinskoj zajednici, pa i Albancima. U ovom slučaju se podrazumeva da oni traže prava koja već imaju i to podseća sve na već ranije viđeni scenario. U svakom slučaju, dobro je da konačno, nakon sprovođenja ovog zakona, dođemo do bitnih podataka ko su državljani Republike Srbije. Jer biti državljanin Republike Srbije, pored prava i državne zaštite, podrazumeva i ispunjavanje određenih obaveza, pa će svi biti u situaciji da te obaveze ispunjavaju. Jednom rečju, SPS smatra da je reč o dobrom zakonu, sa dobrim rešenjima, sa rešenjima koja predstavljaju deo međunarodnih standarda vezano za pitanje državljanstva. Reč je o jednom zakonu koji je Srbiji potreban i da će se pozitivni efekti ovog zakona vrlo brzo videti nakon početka neke njegove primene, a sa njegovom primenom rešićemo i neka druga pitanja koja se sada postavljaju kao politička, a koja to suštinski nisu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a neka se pripremi narodni poslanik Vesna Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, prethodni zakoni o državljanstvu odslikavali su duh prošlih vremena, a iza sebe je ostavljena država koja više ne postoji. Danas nema ni SFRJ ni SRJ, ali građani su tu gde jesu i njima se mora prilagoditi zakon koji ih opredeljuje kao državljane Republike Srbije. Takođe i svima onima koji žele da postanu državljani Republike Srbije to se mora zakonski omogućiti. Specifičnost naše trenutne situacije, u kojoj se nalazi srpski narod kao i ostali građani Srbije, nameće rešenje koje treba da zadovolji življenje, egzistenciju i lično opredeljenje svakog čoveka. Posle raspada SFRJ van granica Republike Srbije, odnosno državne zajednice Srbija i Crna Gora, ostao je veliki broj pripadnika srpskog naroda u nekoliko država. Nažalost, veći deo Srba je proteran sa svojih ognjišta i u nemogućnosti su da se vrate sa statusom izbeglica, a ima ih oko pola miliona. Besmisleno je tim licima uslovljavati status za dobijanje državljanstva godinama provedenim u Srbiji u statusu izbeglica, što se pokazuje u članu 52, gde je taj rok određen za deset godina. Takođe, pri uzimanju našeg državljanstva tim licima se prethodno mora pomoći da obezbede pravnu zaštitu imovine u bivšoj državi, koja će možda biti ugrožena promenom državljanstva. Članom 23. reguliše se državljanstvo lica koja su rođena na teritoriji bivše SFRJ. Pored izbeglih lica, imamo i pripadnike srpskog naroda koji su danas ostali da žive u Sloveniji, u Federaciji BiH, u Hrvatskoj i Makedoniji. Ta lica nisu imala prebivalište na teritoriji Republike Srbije. Mogu li oni ostvariti pravo na dvojno državljanstvo? To je izvodljivo i već viđeno kada je reč o našim građanima koji žive po zapadnim zemljama, a da li će to biti moguće za pripadnike našeg naroda u ovim državama ostaje da se vidi. Takođe, želim da podsetim na jednu činjenicu, mada bolnu i veoma teško ostvarljivu, a to je Kosovo i Metohija. U proteklih pet godina na Kosovo se slio veliki broj albanskih emigranata i verovatno falsifikatima pribavio sebi državljanstvo Republike Srbije, s obzirom da je pravno gledano Kosovo i Metohija još uvek u sastavu Srbije. Bez obzira kada će moći pravno i administrativno Srbija da deluje na teritoriji Kosova i Metohije, država mora da nađe mehanizam da ih proglasi ništavnim. Svima je jasno da se na taj način stvara veštačka demografska slika u očima inostrane javnosti. U članu 46. pojašnjava se situacija o vođenju evidencije o licima koja stiču državljanstvo, bez obzira po kom osnovu su ga stekli. Smatram da je to malo specifična situacija i da bi o licima koja su stekla državljanstvo po međunarodnim ugovorima morala da se vodi drugačija evidencija. Mislim da su neophodni podaci o razlozima dobijanja državljanstva i o statusu u bivšoj državi. Članom 29. i članom 42. reguliše se otpust iz državljanstva, pa se navodi da se licu neće dati otpust iz državljanstva dok traje ratno stanje, neposredna ratna opasnost ili vanredno stanje, odnosno iz razloga bezbednosti i odbrane zemlje ili iz ekonomskih i drugih interesa Srbije i Crne Gore. Šta ako su u toku sudski postupci prema licima koja traže otpust ili sudski procesi koji su okončani, ali postoji mogućnost obnove postupka? Kakav je status lica koje dobije otpust iz državljanstva, a naslednik je imovine koju ne mogu da poseduju strani državljani? Možda lice poseduje saznanja koja mogu da se tretiraju kao državna tajna ili nešto slično. Kako se tada postupa? Na kraju, jedna stvar koja je veoma bitna, a koja je u sferi socijalne politike nadležnog Ministarstva za socijalna pitanja, a u vezi je sa donošenjem ovog zakona. Naime, dobijanjem državljanstva, što je neophodno i realno, doći će do automatskog ukidanja svih socijalnih beneficija koje su pripadale izbeglim licima. Poznato je da većina izbeglih lica prima pomoć od države, kao što su hrana, smeštaj, korišćenje električne energije, školski udžbenici, zdravstvena zaštita i drugo. Ukoliko se ovaj zakon usvoji, Vlada mora odmah da reaguje na taj način što će socijalnim davanjima tim licima premostiti jedan određeni period, jer nije jednostavno odjednom ostati bez socijalnih dotacija, a obično su izbegla lica bez posla i bez sredstava za život.
Reč ima narodni poslanik Vesna Obradović, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, predmet skupštinske procedure je Predlog zakona o državljanstvu, čiji je predlagač Vlada Republike Srbije, a za koji će stranka G17 plus glasati. Status državljanstva je jedan od osnovnih ljudskih i građanskih prava pomoću kojeg se iskazuje suverenost države. Glavni razlog za donošenje ovog zakona sagledava se u činjenici važenja paralelnih zakona u ovoj oblasti i prestanak postojanja država u kojima su oni doneti. Dosadašnja primena paralelnih zakona stvarala je zamršeni čvor i apsurdne situacije, da su ljudi rođeni u istom mestu bili državljani različitih pravnih subjekata. Donošenje ovog zakona će prokrčiti šumu propisa koji su do sada važili i olakšati primenu, a u cilju priznavanja postojeće političke realnosti oličene u Beogradskom sporazumu i Ustavnoj povelji državne zajednice Srbija i Crna Gora, u kojoj se donošenje ovog zakona i propisuje. Napisan na osnovu starih zakona o državljanstvu Socijalističke Republike Srbije iz 1983. godine i Zakona o državljanstvu SRJ iz 1996. godine, novi zakon je u odnosu na njih moderniji, funkcionalniji, jednostavniji, zadržavajući u isti mah njihova bitna svojstva. Novi zakon nudi rešenja za sticanje državljanstva koja su utemeljena u većini razvijenih zemalja, a stranka G17 plus se zalaže da ovim zakonom pošaljemo pravu poruku našim narodima, građanima u rasejanju, da realno mislimo na njih, jer se novim zakonom o državljanstvu napušta načelo- jedna država jedno državljanstvo, što je od posebnog značaja kada je reč o ljudima našeg porekla u svetu. Najbitnija novina je da je prestao apsolutizam kriterijuma prebivališta, zbog koga su mnogi građani srpskog porekla ostajali bez mogućnosti da budu i formalno deo svoje srpske otadžbine. Svi oni koji su se iselili iz Srbije sa namerom da žive u inostranstvu, njihovi potomci ili bračni drugovi, po ovom novom zakonu o državljanstvu imaju mogućnost da postanu srpski državljani, ako su navršili 18 godina starosti, ako im nije oduzeta poslovna sposobnost i ako podnesu i potpišu izjavu da Republiku Srbiju smatraju svojom državom. Razlog zbog kojeg se stranka G17 plus zalaže za donošenje ovog zakona leži u skoroj prošlosti naše zemlje, u tragičnim ratovima i krizi koja je besnela u prethodnoj deceniji, kada je mnogo ljudi ostalo uskraćeno za ovaj status, zahvaljujući zamršenim propisima koji su tada važili. Ovim zakonom te će greške biti umanjene, jer se u njemu nalazi prihvatljivo rešenje za raseljena lica koja su, sticajem pomenutih okolnosti, ostala apatridi. Državljanstvo Srbije mogu da dobiju i rođeni u nekoj drugoj republici bivše SFRJ, koji su imali državljanstvo te Republike i koji su kao izbegli, prognani ili raseljeni danas ili u inostranstvu ili na području Srbije. Novim zakonom o državljanstvu predviđa se tri umesto dosadašnjih pet godina prebivališta u Srbiji da bi se dobilo srpsko državljanstvo, a ne zahteva se po svaku cenu gubitak stranog. I ovim se zaokružuje onaj deo novih propisa po kojima se državljanstvo stiče prijemom. Osim toga, predviđena je mogućnost da državljanstvo Republike Srbije dobiju stranci za koje predlagač Vlada Srbije proceni da je to u interesu naše zemlje. Svedoci smo ovih dana da je gospodin Džon Timoti Bajford dobio državljanstvo posle 30 i više godina boravka u Srbiji, a ovde je dao veliki doprinos svojim emisijama "Neven", proslavljajući stvaralaštvo Čika Jove Zmaja. Ovaj zakon dodatno olakšava proceduru dobijanja državljanstva, jasno naznačava uslove pod kojima se državljanstvo dobija, veoma je razumljiv i koncizan, što je retkost u današnjem svetu kompleksnih pravničkih propisa. U tome je njegova najveća vrlina. Značajna novina predviđena ovim zakonom je i vođenje evidencije o državljanstvu. Dok se sada o državljanima Republike Srbije vodi više evidencija u matičnim knjigama rođenih, u posebnim knjigama jugoslovenskih državljana, u knjigama državljana Republike Srbije i kod različitih organa, novi zakon predviđa da se evidencija vodi samo u matičnim knjigama rođenih, a nadzor nad vođenjem ove evidencije vršilo bi ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove. Donošenjem ovog zakona postavićemo još jedan kamen u temelj suverenitetai pravnog poretka naše zemlje, uvažavajući realnost u kojoj se nalazi Republika Srbija, za šta se G17 plus i zalaže.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Nedimović.
Dame i gospodo, mi pravnici znamo da je pravo na državljanstvo jedno od ličnih prava građana i naravno nije sporno da ova materija treba da bude regulisana zakonom, ali čini mi se da malo suviše vi kolege koji ćete glasati za ovaj zakon hvalite tekst koji nam je Vlada predložila. Mi iz Srpske radikalne stranke mislimo da ovde ima poprilično stvari koje bi trebalo ispraviti i u tom smislu smo podnosili amandmane. Očekujemo da će gospodin Jočić u toku rasprave u pojedinostima prihvatiti bar neke od ključnih amandmana koji će sigurno popraviti zakon, što će možda da nas ubedi da i mi glasamo za ovaj zakon. Takođe, mislim da nije tačno da svi poslanici iz skupštinske većine pokušavaju nekim patetičnim pričama da objasne građanima Srbije, pošto nas građani Srbije gledaju, kako će ovaj zakon značajno da doprinese dobijanju državljanstva naše sunarodnike koje je ratni vihor doveo u Srbiju. Tvrdim vam da to nije tako, a pre svega zato što je do sada postojala zakonska mogućnost utvrđivanja državljanstva za ta lica. Činjenica je da su se vlasti do sada prema tom problemu odnosile u zavisnosti od svoje procene za koga bi ti ljudi glasali kada bi dobili državljanstvo. Pošto je uglavnom bilo jasno da bi svi ti ljudi, kao što to i čine, glasali za SRS, uvek se nalazilo načina da se prolongira donošenje rešenja po zahtevima za izdavanje državljanstva i upis u knjigu državljana. Ni ova sadašnja vlast nije ništa bolja što se tog problema tiče. Sada se zahtevi podnesu, pa se čeka otprilike onoliko koliko je ova vlada u funkciji. To obično znam iz uže i šire porodice i kruga prijatelja, komšija itd. Potpuno argumentovano govorim o ovim stvarima. A da sam u pravu i da je to tačno, govori i ovaj predloženi član 52, koji je predvideo da državljanstvo Republike Srbije dobija i državljaninom Republike Srbije u smislu ovog zakona smatra se lice koje 10 godina ima prijavljeno prebivalište na teritoriji Republike Srbije. Na ovaj način, to je gospodin Nikolić jutros govorio, potpuno je zanemareno nekoliko stotina hiljada Srba koji su u onoj tragičnoj "Oluji" došli u Srbiju. Znam, ministre Jočiću, da ste rekli da ćete prihvatiti, jer smo uložili amandman, a mislim da je nedopustivo da je ovo uopšte predloženo na ovaj način i da predlagač nije vodio računa o tako velikom broju sugrađana, sunarodnika Srba iz zapadnih srpskih zemalja. Ima ovaj zakon poprilično što tehničkih, što nekih pravnih grešaka koje treba ispraviti i sada ću ovako ukratko, iako smo mi uložili nekih desetak amandmana, da se osvrnem na neke najkarakterističnije propuste. Pošto ste Crnu Goru tretirali kao neku drugu državu članicu, a to je pomalo podrugljivo, i mislim da su naši amandmani umesni, treba jasno da se napiše da se radi o Republici Crnoj Gori. Ili, u članu 9, gde se govori o državljanstvu Republike Srbije, državljanstvo poreklom stiče dete rođeno u inostranstvu, čiji je jedan od roditelja u trenutku njegovog rođenja državljanin Republike Srbije itd. Onda kažete, ako je dete pod starateljstvom, prijavu i zahtev može podneti staralac. Ovo je potpuno nepravnički, jer ne da može podneti staralac, nego podnosi staralac. Znate dobro, ministre, da su roditelji i staraoci izjednačeni u obavezama i pravima prema detetu i čujem da će ministar prihvatiti, i to je potpuno u redu. U članu 11. kažete da zahtev iz stava 2. ovog člana može podneti usvojenik. Nemojte sa ovim može podneti, nego prihvatite naše amandmane – podnosi. Znači, podnosi ili ne podnosi. Mislim da su to sve amandmani koje je neophodno usvojiti da bi ovaj zakon bio uređen pravnički. Još nešto što je vrlo interesantno u članu 18. i još nekoliko članova, a govorite o uslovima za sticanje državljanstva, i kaže – lica, ako im nije oduzeta poslovna sposobnost. Nije u redu da se piše ovako u negativnom kontekstu, nego valjda lica koja imaju poslovnu sposobnost. Mislim, ministre, da je to amandman koji zaista možete da usvojite, a uostalom, svi naši amandmani su koncipirani tako da ne diraju u suštinu ovog zakona, ali ga uređuju, i ako prihvatite ove naše amandmane, zakon će ostati onako kako ste ga zamislili, ali će imati smisla. Završiću, i govoriću u pojedinostima, samo sa članom 54. Neverovatno mi je da treba, ministre, 60 dana, odnosno vašem ministarstvu treba 60 dana da samo propišete obrasce za primenu ovog zakona. Mislim da je ovo predugačak rok, skratite ga i kada se usvoji zakon neka što pre krene njegova primena.
Reč ima narodni poslanik Branislav Nedimović, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani ministre, pred nama se nalazi Predlog zakona o državljanstvu Republike Srbije. Ovo je izuzetno važan zakon za Republiku Srbiju i zbog toga će se poslanici DSS-a u danu za glasanje pozitivno izraziti o njemu. Koji su razlozi zašto će poslanici DSS-a glasati za ovaj zakon? Pre svega što trenutno u pravnom sistemu Republike Srbije egzistiraju dva zakona o državljanstvu. Jedan je Zakon o jugoslovenskom državljanstvu, a koji je donet pre otprilike desetak godina, tačnije 1994. godine, sa svojim izmenama, odnosno novinama od 2001. godine, a isto tako egzistira Zakon o državljanstvu SFRJ, koji je donet 1979. godine i pretrpeo je izmene 1983. godine. Nesumnjivo je da se radi o tekstovima zakona koje je nagrizao zub vremena i potrebno je doneti novi zakon koji će na novi način urediti problematiku državljanstva. Postoji još jedna činjenica koja ukazuje na to da treba doneti jedan ovakav zakon o državljanstvu. Pravno, državljanstvo je jedno od osnovnih ljudskih prava. Pravno, državljanstvo regulisano je u Deklaraciji UN o ljudskim pravima, gde je predviđeno da svako lice ima pravo na državljanstvo, da niko ne može biti lišen državljanstva i da svako lice ima pravo da promeni svoje državljanstvo. Rešavanjem pitanja državljanstva rešava se i problem personalnog suvereniteta jedne države. Veoma je važno da država zna na koje svoje državljane se odnosi pravni sistem. Veliki broj društvenih promena desio se u prethodnih desetak godina, pa ne postoje države u kojima su nastali ovi tekstovi zakona: Zakon o jugoslovenskom državljanstvu i Zakon o državljanstvu SFRJ. Te države ne postoje, ne postoji SFRJ i ne postoji SRJ. Vremenom su nastale brojne nezavisne države na području bivše SFRJ, koje su donele svoje zakone o državljanstvu. Veliki broj lica tokom devedesetih godina je bio prognan sa svojih ognjišta i oni su našli utočište u Republici Srbiji. Do dana današnjeg u velikoj meri oni nisu uspeli da ostvare svoje pravo na državljanstvo. Ovo su sve razlozi koji govore u prilog činjenici da treba doneti novi zakon o državljanstvu Republike Srbije. Možda najvažnija činjenica koja govori u prilog donošenja ovog zakona jeste što je prošle godine doneta Ustavna povelja državne zajednice Srbija i Crna Gora kojom je konstituisana zajednička država. U članu 7. Ustavne povelje kaže se da je državljanin države članice istovremeno i državljanin državne zajednice Srbija i Crna Gora. Ovde se radi o složenom sistemu državljanstva, gde primat ima državljanstvo države članice. Nekoliko ciljeva se želelo postići ovim predlogom zakona o državljanstvu Republike Srbije. Pre svega da se izbegne mogućnost stvaranja apatrida, odnosno lica bez državljanstva, da se pojednostavi postupak sticanja i prestanka državljanstva, kroz činjenicu da se izbegnu neke formalnosti koje su postojale u ranijim predlozima zakona, kako bi pojedinci što lakše dolazili do sticanja našeg državljanstva, odnosno da bi im što lakše prestalo državljanstvo Republike Srbije. Apatridi ili lica bez državljanstva, odnosno ta problematika je regulisana brojnim međunarodnim dokumentima koji egzistiraju u međunarodnom pravnom sistemu, pre svega Konvencijom o pravnom položaju lica bez državljanstva, koja je doneta 1954. godine, i Konvencijom o smanjenju broja lica bez državljanstva iz 1961. godine. Na ovaj način, ovim tekstom Predloga zakona o državljanstvu Republike Srbije, na liberalan način omogućava se licima da steknu državljanstvo Republike Srbije ili da im to državljanstvo prestane. Predlagač zakona je predvideo četiri načina na koja se može steći državljanstvo Republike Srbije. Između ostalog, to su sticanje državljanstva poreklom, rođenjem na teritoriji Republike Srbije, prijemom i na osnovu međunarodnog ugovora. Dakle, postoje dva osnovna načina sticanja državljanstva, a to je sticanje državljanstva poreklom, odnosno na osnovu krvi, i sticanje državljanstva rođenjem na teritoriji Republike Srbije. U svom izlaganju bih se malo više zadržao na jednom dopunskom načinu sticanja državljanstva, a to je - sticanje državljanstva prijemom. Ovde dolazi do sticanja državljanstva rešenjem nadležnog organa. Posebno je zanimljiv član 23. ovog predloga zakona koji kaže sledeće: "Pripadnik srpskog ili nekog drugog naroda ili etničke zajednice na teritoriji Republike Srbije, koji nema prebivalište na teritoriji Republike Srbije, može biti primljen u državljanstvo Republike Srbije ako je navršio 18 godina života i nije mu oduzeta poslovna sposobnost i ako podnese pisanu izjavu da Republiku Srbiju smatra svojom državom." U stavu 2. ovog člana se kaže: "Pod uslovima iz stava 1. ovog člana, u državljanstvo Republike Srbije može biti primljeno i lice rođeno u drugoj republici ranije SFRJ koje je imalo državljanstvo te republike ili je državljanin druge države nastale na teritoriji ranije SFRJ, koje kao izbeglo, prognano ili raseljeno lice boravi na teritoriji Republike Srbije ili je izbeglo u inostranstvo". Zašto citiram ovaj član Predloga zakona o državljanstvu? Potičem sa teritorije Srema, tačnije iz grada Sremska Mitrovica. Tokom 1990. godine veliki broj lica je prognan i raseljen ili je izbegao na teritoriju opštine Sremska Mitrovica sa prostora Bosne i Hercegovine i Hrvatske. Dakle, postojao je u ranijem Zakonu o jugoslovenskom državljanstvu jedan institut prihvatanja jugoslovenskog državljanstva, koji je donekle regulisao njihov status. Međutim, to je bilo jedno prelazno rešenje, koje je bilo inkorporirano u Zakon o jugoslovenskom državljanstvu. Ovim članom 23. omogućava se izbeglim, raseljenim i prognanim licima, kojih ima još veliki broj, odnosno oni koji još nisu ostvarili pravo na državljanstvo, da to svoje pravo ostvare. Potrebno je samo da se ispune neki uslovi koji su predviđeni članom 23. ovog predloga zakona, a to je da je lice navršilo 18 godina, da nije lišeno poslovne sposobnosti i da potpiše izjavu kojom prihvata državu Srbiju kao svoju državu. Istovremeno je potrebno da ono podnese zahtev i organ nadležan za poslove unutrašnjih poslova doneće rešenje o prihvatanju ovakvog lica u državljanstvo Republike Srbije. Na ovaj način rešićemo veliki broj problema koji postoje na velikom delu teritorije Republike Srbije, gde postoji veliki broj lica bez državljanstva. Ova lica ne mogu na ravnopravan način da egzistiraju na prostorima naše Republike zajedno sa ostalim građanima Republike Srbije. Oni su lišeni nekih prava koje bi uživali da su državljani. Pre svega, Zakon o radnim odnosima u državnim organima predviđa - da bi jedno lice moglo da zasnuje radni odnos u državnom organu, mora da bude državljanin Republike Srbije. Oni trenutno ne mogu da ostvare pravo na rad kroz ovaj način, dakle ne mogu ni na jedan način da zasnuju radni odnos u državnom organu. Na ovaj način mi bismo omogućili ovim licima da aktivno učestvuju u društvenom životu. Na kraju, naglasio bih još jednu stvar koja je izuzetno važna u ovom predlogu zakona. To je pitanje koje se tiče evidencije državljanstva. Evidencija državljanstva vodiće se – ukoliko se ovaj zakon usvoji, a nadam se da će pored poslanika DSS-a i sve poslaničke grupe u parlamentu Republike Srbije glasati za ovaj predlog zakona zato što je to dobar predlog zakona –samo u matičnim knjigama rođenih. Ovim je iskorišćena mogućnost koja je data Zakonom o matičnim knjigama, gde bi se državljanstvo moglo evidentirati u matičnoj knjizi rođenih. Na ovaj način mi bismo sklonili iz upotrebe veliki broj registara koji postoje trenutno, a gde se evidentiraju državljani. Postojao bi samo jedan registar na osnovu kog bi mogli da evidentiramo koji su našidržavljani, a isto tako na jednom mestu bi mogli tačno da vidimo ko je državljanin naše Republike Srbije. Još jednom vas pozivam da svi glasate za ovaj predlog zakona o državljanstvu zato što on odražava odredbe Konvencije o državljanstvu, koja je doneta 1997. godine od strane Saveta Evrope, iako je naša država nije ratifikovala, ali je izuzetno važno da rešenja koja su predviđena ovom konvencijom uvrstimo u naš tekst zakona, zato da bi kasnije mogli da na ravnopravan način učestvujemo u evropskim integracijama. Još jednom vas pozivam da glasate za ovaj predlog teksta zakona. Hvala vam.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan od zakona koji je Srbiji i te kako potreban i, u svakom slučaju, ukoliko se amandmani koje su podneli narodni poslanici SRS usvoje, ovo će biti zakon koji će biti i primenljiv, za razliku od mnogih zakona koji su u poslednjih mesec dana donošeni u ovoj skupštini, a posle su postajali samo ikebana za vitrine ministara. Od ovog zakona će imati i koristi država. Vreme koje je preostalo mojoj poslaničkoj grupi maksimalno ću iskoristiti. Član 19. kaže - nezavisno od uslova iz člana 14. stav 1. tačka 1) do 4) ovog zakona, u državljanstvo Republike Srbije može biti primljen i stranac čiji bi prijem u državljanstvo Republike Srbije predstavljao interes za Republiku Srbiju. U članu 14. od tačke 1) do tačke 4) kaže se - da je navršio 18 godina, da ima otpust iz stranog državljanstva, da je do podnošenja zahteva najmanje tri godine neprekidno proveo u Srbiji i da podnese pisanu izjavu da Republiku Srbiju smatra svojom državom. Dakle, ovim članom 19. mi ćemo dati državljanstvo strancu koji je bez prebivališta u Republici Srbiji, koji je navršio ili nije navršio, to je nebitno, 18 godina, koji nema otpust svoje države i državljanstvo svoje države, i nije proveo tri godine do podnošenja zahteva tj. nije živeo na teritoriji Republike Srbije. Ovde su moguće mnoge zloupotrebe. Moguće je dovesti državu čak i do karikiranja. Vi se sećate pre možda nepune dve godine da je austrijski skijaš Andreja Goldberger, uhvatili ga Austrijanci u narkomanskoj krizi, uhvatili da se dopinguje, on se naljutio na svoju državu Austriju, došao u Srbiju, podneo zahtev, naši mu dali državljanstvo, dali mu pasoš. On se posle tri meseca odljutio na svoju državu i vratio se a država Srbija ispala smešna. Mislim da ovaj član ponovo pruža mogućnost da neko nema dom ili namerno bruka državu Srbiju. Stav 2. ovog člana kaže: "Bračni drug lica koje je pod uslovima iz stava 1. ovog člana steklo državljanstvo Republike Srbije može primljen u državljanstvo Republike Srbije i ako ne ispunjava uslove iz člana 14." To znači da ćemo mu primiti i bračnog druga u državljanstvo, i ako je možda interes naš da on postane državljanin, ali nikako ne mora da bude interes da i njegova žena ili njen suprug postanu državljani Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, vi se sećate svojevremeno, pre sedam osam godina, Bosna i Hercegovina, odnosno samo onaj deo Bosne i Hercegovine, Bosansko-hrvatska federacija je imala stravičan priliv Arapa, a posle se ispostavilo da su to klice Al Kaide, koje su posejane u Bosanskom kantonu Bosansko-hrvatske federacije. S obzirom da se u Raškoj oblasti već pojavljuju ljudi koji nisu državljani Republike Srbije, niti zajednice Srbije i Crne Gore, s obzirom na vehabije, uglavnom se posle dva tri meseca izjašnjavaju kao vehabije i deluju kao vehabije, mislim da bi mnogo opreza moralo da bude pri primeni ovog člana i smatram da ovaj član 19, a mislim da jedan od naših amandmana to traži, treba da se briše. U članu 28. prestanak državljanstva otpustom, pa kaže - državljaninu Republike Srbije prestaje državljanstvo otpustom ako podnese zahtev itd. i tačka 2) kaže - ako nema smetnji u pogledu vojne obaveze. Ako neko traži da bude otpušten iz državljanstva Republike Srbije, ne vidim razloga da ga teramo da prvo služi vojsku, pa da mu posle toga damo otpust. Mislim da ova tačka 2) u članu 28. nema mesta i nema potrebe da stoji. Ako neko prestane da bude državljanin Srbije, to znači da prestaje da bude i zainteresovan za ovu zemlju, za ovu državu. To znači da je neće ni braniti sutradan, jer je već našao državljanstvo na drugoj strani. U članu 32 - ako lice koje je dobilo otpust iz državljanstva Republike Srbije ne stekne strano državljanstvo u roku od godinu dana od dana dostavljanja rešenja o otpustu, organ koji je doneo rešenje može ga poništiti na pismeni zahtev tog lica. Institut državljanstva onda svodimo na nešto što je manje-više neobavezno. Ako neko traži otpust iz državljanstva i dobije otpust iz državljanstva, onda se više ne možemo igrati sa tim, i ponovo pišmanio se, neće više da se vrati i da postane normalno državljanin ove države. Naslov iznad člana 33, prestanak državljanstva odricanjem; treba uneti izričit stav da ako se neko odrekne državljanstva nema pravo više nikada da trži državljanstvo Republike Srbije. Njegovi potomci mogu, ali ako se on odrekao državljanstva, mislim da više nikada ne treba mu pružiti mogućnost da postane državljanin. Član 34. je besmislen, jer lice koje je otpušteno iz državljanstva Republike Srbije i steklo je strano državljanstvo i lice kome je na zahtev roditelja prestalo državljanstvo Republike Srbije otpustom ili odricanjem može ponovo steći državljanstvo Republike Srbije ako ponovo podnese zahtev za ponovno sticanje državljanstva. To znači, platiće taksu od 100, 200 dinara i igrati se sa jednim od najvažnijih instituta države Srbije, sa državljanstvom, pogotovo ako neko traži, odriče se srpskog državljanstva, više nema potrebe ikada da mu se pruži mogućnost, jer se ovako devalvira i institut državljanstva i država Srbija kao zajednica.
Reč ima narodni poslanik Išpanović Ištvan, a neka se pripremi narodni poslanik Boris Karaičić.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas vodimo raspravu o zakonu o državljanstvu, jednom veoma značajnom zakonu, sistemskom zakonu kako je ovde već rečeno i o zakonu koji je veoma bitan za sve građane Srbije. Koliko je to važno, koliko je važan zakon govori činjenica, a to je u prepodnevnom delu rasprave spomenuo gospodin Dačić, da se u jednoj susednoj zemlji, ne u decembru, nego za tri dana sprovodi referendum o jednom delu zakona, odnosno o jednom rešenju koje je slično rešenju obuhvaćenim članom 33. ovog zakona. Sprovodi se referendum, da li da se da državljanstvo onim pripadnicima mađarskog naroda koji žive van granice i nemaju nameru da se presele u svoju matičnu državu, nego da dobiju državljanstvo ako to državljanstvo zatraže, a da nemaju obavezu da žive u toj matičnoj državi. Znači, ukoliko se na tom referendumu, od oko 8 miliona birača, jedna četvrtina, oko dva miliona birača Mađarske izjasni za jedno takvo rešenje, tada će mađarska država biti dužna da donese zakon kojim se omogućava određenim građanima van granice da steknu mađarsko državljanstvo bez preseljenja u Mađarsku. Ovo vam govorim zbog toga što je to bitno, jer će neki naši građani koji imaju naravno državljanstvo Srbije, odnosno državljanstvo državne zajednice, steći još jedno državljanstvo. Mislim da je dobro što je potpuno promenjen raniji stav države da svako može imati samo jedno državljanstvo. Političke prilike, menjanje granica itd, stvaranje novih država prouzrokuje da se takav stav ne može više održati i jedan proces koji je započet 2001. godine, kada je promenjen Zakon o jugoslovenskom državljanstvu, sada se primenjuje, odnosno još temeljitije razrađuje, omogućavajući sticanje državljanstva ne samo na klasičan način kao što je bilo ranije, nego dozvoljavajući dvostruko državljanstvo. Nadam se da je promenjena situacija i baš bih želeo da to čujem i od gospodina ministra. Nedavno, pre četiri-pet godina, na granici nisu bili samo oni policajci koji su vam udarali pečat u pasoš, nego su bili prisutni i radnici DB-a, koji su pratili da neko ne prođe ko ima dvostruko državljanstvo. Tako se dešavalo veoma često tamo gore na granici gde živim da su ljudi bili privođeni kod tih radnika DB-a, jer je recimo policajac na granici video da neko ima u pasošu upisano da je rođen u Subotici. Odmah je bila sumnja, a putuje mađarskim pasošem, bila je sumnja da on ima dvostruko državljanstvo, a pošto to nije bilo moguće pre 2001. godine, onda su ti ljudi bili privođeni, maltretirani, oduziman im je pasoš itd. Iz ove rasprave koja je danas vođena jasno proizilazi da se radi o jednom veoma modernom i dobrom zakonu i ne vidim posebnog razloga da za ovaj zakon ne glasaju svi poslanici u ovoj skupštini. Istina, SRS je istakla određene rezerve na neke važnije članove, ali mislim da nema posebnog razloga da i oni ne prihvate ova rešenja i da ne glasaju za zakon. G17 plus će podržati ovaj zakon i pozivam vas da i vi to uradite. Hvala lepo.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Boris Karaičić, a neka se pripremi, ako bude bilo vremena, narodni poslanik Božidar Koprivica.
Uvažene kolege, uvaženo predsedništvo, uvaženi ministre, na kraju radnog vremena vas molim za nekoliko minuta vaše pažnje. Dobar zakon o državljanstvu je odraz dobre države. Ne bih se toliko bavio brojevima i o tome koliko je koji član dobar, jer mislim da je zakon u celini dobar i da je nov pristup ovom pitanju. Ali ću vas upozoriti da mnoge države, pogotovo nakon pada komunizma, imaju drugačiji pristup ovom pitanju. Zapravo je državljanstvo postalo odraz snage države. Iza dobrog zakona o državljanstvu se krije nastojanje da država bude jača, moćnija, snažnija i da poveća broj stanovništva. Stanovništvo, odnosno ljudi koji čine jednu zajednicu nisu više definisani kao ranije, ne kao narod koji pripada jednoj zajednici po poreklu, već kao ljudi koji imaju određene, pre svega određene ekonomske, saglasnosti i interese. Čitav svet ide u pravcu da poreklo, etnički pristup više nije toliko važan. Dešava se, pogotovo u sportu poslednjih godina, da ljudi koji su rođeni u Keniji, u Africi, osvajaju medalje i to zlatne za jednu Dansku, Norvešku, Finsku, Nemačku. Dešava se da ljudi koji su rođeni u Indiji mahom postaju državljani SAD zbog toga što postoji ekonomski interes, i te države omogućavaju tim ljudima da svoje znanje koriste u službi tih država. To je tendencija koju ne možemo da prihvatimo, jer pripadamo onim državama koje tek treba da se ekonomski razviju, ali možemo da učinimo ono što ovaj zakon čini, da ljudima koji su ovde, imaju svoje probleme ili kao apatridi ili kao ljudi koji hoće da imaju dva državljanstva zbog toga što je otac ili majka druge etničke pripadnosti, da njima omogućimo da svoj život lakše žive. Taj član 51. zaista treba da bude uvažen na način da ljudi koji su doživeli stresne situacije mogu da dobiju državljanstvo na lakši način i da ti utiču i na ekonomske i društvene prilike u ovoj zemlji. Ovde je već rečeno da je u ranijem periodu bilo mnogo zloupotreba tih stvari, pa su razne garniture na vlasti smatrale da neki ljudi ne treba da imaju državljanstvo zbog toga što bi glasali za onu drugu stranu. Mislim da je to nebitno u ovoj stvari. Mislim da mi nakon ovog zakona više nemamo ni jednu osobu koja predstavlja problem državljanstva. Ljudi imaju problem da ne mogu da dobiju putne isprave, ne mogu da putuju u inostranstvo, ne mogu da se školuju i da koriste ona prava koja im pripadaju. Dakle, državljanstvo zaista jeste pravo pojedinca u današnjem savremenom svetu, ali je i obaveza. Danas imamo situaciju da naši državljani albanske etničke pripadnosti ovu državu ne vide kao svoju. To pitanje nije rešeno u prošlosti i zbog toga apelujem da se ustanovi jedno merilo koje nije lako ustanoviti, ali ako je država ozbiljna može tome da teži, da oni ljudi koji ne vide ovu državu kao svoju, poštuju tradiciju ove države, njene simbole, ono što je čini državom, da oni ne mogu da koriste ona prava koja im pripadaju ako to ne podrazumeva da svoje obaveze ispunjavaju. Neke od tih stvari su lako rešive, plaćanje poreza, služenje vojske itd. Oni ljudi koji to ne žele da rade, ne mogu da koriste prava koja pripadaju svim građanima ove zemlje. Na kraju bih vas pozvao da podržimo ovaj zakon i radujem se što će, nakon primene ovog zakona, broj ljudi koji imaju ovaj problem biti mnogo manji nego pre.
Hvala. Gospodine Koprivica, nema dovoljno vremena za vas. Kao što sam danas nagovestio, prema članu 81. stav 4.Poslovnika, zbog obimnosti i važnosti dnevnog reda sednice, određujem sutrašnji dan kao radni i ponedeljak kao radni. Nastavljamo sutra u 10,00 časova.