REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA PRIVREMENE STENOGRAFSKE BELEŠKE Druga sednica Drugog redovnog zasedanja (neredigovane i neautorizovane) Narodne skupštine Republike Srbije 01 Broj 06-2/297-14 8. oktobar 2014. godine Beograd (Sednica je počela u 12.05 časova. Sednicom predsedava Igor Bečić, potpredsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 124 narodna poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvaja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda, postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 146 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Markićević, Momo Čolaković, Konstantin Arsenović, Dubravka Filipovski, Zlata Đerić, Mladen Grujić, Olena Papuga, Vladimir Pavićević, prof. dr Vesna Besarović i Ninoslav Stojadinović. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri Predlog zakona iz predloženog dnevnog reda. Dostavljen vam je Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje Zapisnika, sa navedene sednice. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da na tom Odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedeni zapisnik. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 4, 5, 8, 9. i 10 septembra 2014. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 147, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 15 od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 4, 5, 8, 9. i 10. septembra 2014. godine. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. Grupa od 199 narodnih poslanika predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika, koji je podnela Narodnoj skupštini 30. septembra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 153, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 11 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o trgovini naoružanjem, koji je podnela Narodnoj skupštini 3. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutnih 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika, koji je podneo Narodnoj skupštini 6. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 od ukupno prisutnih 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupštinanije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama Zakona o prometu nepokretnosti, koji je podneo Narodnoj skupštini 7. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutnog 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupštinanije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama Zakona o javnom beležništvu, koji je podneo Narodnoj skupštini 7. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutno 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupštinanije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni Krivičnog zakonika, koji je podneo Narodnoj skupštini 7. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 171 od ukupno prisutno 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupštinanije prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 151, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 27 od ukupno prisutnih 178 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, u celini. D n e v n ir e d 1. Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Prva tačka dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O DOPUNAMA KRIVIČNOG ZAKONIKA Primili ste Predlog zakona koji je podnela grupa od 199 narodnih poslanika. Primili ste mišljenje Vlade, kao i izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o dopunama Krivičnog zakonika. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Meho Omerović, želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Meho Omerović. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine potpredsedniče Narodne skupštine. Uvažene koleginice i kolege, dame i gospodo, članice i članovi našeg parlamenta, videli ste, 199 poslanika Narodne skupštine je predložilo izmene, odnosno dopune Krivičnog zakonika i mislim da je ovaj zakon neophodan Republici Srbiji. Razmotrićemo ovaj predlog dopuna Krivičnog zakonika u odeljku koji se tiče krivičnih dela protiv čovečnosti i drugih dobara, a koje su zaštićene međunarodnim pravom i to na način da predložene dopune predviđaju uvođenje nova dva krivična dela. Prvo je učestvovanje u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi i drugo krivično delo organizovanja učestvovanja u ratu i oružanom sukobu u stranoj državi.Naša konkretna predložena rešenja su sledeća. Posle člana 386. Krivičnog zakonika dodaju se novi nazivi članova i članovi 386a i 386b, koji glase, citiram – državljanin Srbije koji učestvuje u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi kao pripadnik vojnih ili paravojnih formacija strana u sukobu, a nije državljanin te strane države, kao ni pripadnik zvanične Misije međunarodne organizacije čiji je Srbija član, kazniće se zakonom u trajanju od šest meseci do pet godina; ako je delo iz stava 1. ovog člana učinjeno u sastavu grupe, učinilac će se kazniti zatvorom od jedne do osam godina. Drugo krivično delo kroz uvođenje novog člana 386b je organizovanje učestvovanja u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi - ko u nameri izvršenja krivičnog dela iz člana 386a ovog zakonika na teritoriji Republike Srbije vrbuje ili podstiče drugo lice na izvršenje krivičnog dela, organizuje grupu ili vrši obuku drugog lica ili grupe za izvršenje tog krivičnog dela, oprema ili stavi na raspolaganje opremu radi izvršenja tog dela ili daje i prikuplja sredstva za izvršenje tog dela, kazniće se zatvorom od dve do 10 godina; za delo iz stava 1. ovog člana učinilac će se kazniti kaznom propisanom za to delo i kada lica koja organizuje nisu državljani Republike Srbije. U krivičnom delu 386a učestvovanje u ratu ili oružanom sukobu, učinilac može biti samo državljanin Republike Srbije, a propisana kazna je, kao što ste čuli, zatvor od šest meseci do pet godina, osim ako je krivično delo učinjeno u sastavu grupe, kada je predviđena kazna od jedne do osam godina. Za drugo krivično delo 386b organizovanje učestvovanja u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi, izvršilac može biti svako lice koje ove radnje čini na teritoriji Republike Srbije. Propisana kazna zatvora je od dve do 10 godina. Pod radnjom izvršenja ovog krivičnog dela smatra se vrbovanje ili podsticanje drugog lica na izvršenje dela učestvovanja u oružanom sukobu u stranoj državi, organizovanja grupe ili vršenja obuke drugog lica, opremanja ili stavljanja na raspolaganje opreme za izvršenje tog krivičnog dela, kao i davanje ili prikupljanje sredstava za izvršenje tog krivičnog dela. Dame i gospodo narodni poslanici, razlog za donošenje jednog ovakvog zakona po hitnom postupku je uočena pojava da se određeni broj državljana Republike Srbije pridružuje vojnim i paravojnim formacijama strana u sukobu u drugim državama. Potreba da se hitno, efikasno i na odgovarajući način, između ostalo i na normativnom planu, intervencijom u oblasti krivičnog zakonodavstva reaguje na sve izraženiju bezbednosnu pojavu radikalizacije i vrbovanja građana Republike Srbije za učešće u stranim konfliktima. O negativnim posledicama ove pojave izlišno je govoriti, ali osim one najvažnije da se državljani naše Srbije dovode u životnu opasnost, odnosno da su neki već izgubili živote, otvara se i pitanje nečega što je jako važno, a to je bezbednosni rizik po njihov povratak posle njihovog povratka u zemlju. Preciznih podataka o broju sledbenika nema, ali se procenjuje da ih je, kada je Srbija u pitanju, na desetine. Na strana ratišta odlaze iz materijalnih ili drugih razloga. Problemi koji iz toga proizilaze su višestruki. U pitanju su, pre svega, ljudski životi. Osim toga, ti ljudi koji su i sami žrtve nekad propagandnog delovanja, postaju dalji nosioci širenja takvih ideja, što na državnom planu predstavlja bezbednosni rizik i nanosi štetu ugledu zemlje u svetu. Srbija se tome mora odlučno suprotstaviti. Takođe, ovim dopunama Krivičnog zakona, Republika Srbija unapređuje i svoj međunarodni kredibilitet i poštuje i preuzete međunarodne obaveze. U prilog tome ide i Rezolucija Saveta bezbednosti UN, nedavno usvojena, 2178. Pročitaću osnovne akcente iz ove rezolucije. Naglašava se da se terorizam ne može povezati sa bilo kojom religijom, nacionalnošću ili civilizacije. Rezolucijom se potvrđuje da države članice moraju da obezbede da su sve mere koje su preduzete u borbi protiv terorizma u skladu sa odredbama međunarodnog prava. Uočava se da se terorizam ne može pobediti samo vojnom akcijom, zakonskim odredbama i obaveštajnim podacima, već zahteva i sveobuhvatnu akciju. Podvlači se potreba država članica da sarađuju da bi sprečili teroriste da koriste savremenu tehnologiju, komunikacijska sredstva i resurse u svrhu podrške terorističkim aktima. Potvrđuje se poziv svim državama članicama UN da što pre postanu deo međunarodnih konvencija i protokola koji se tiču borbe protiv terorizma. Osuđuje se nasilni ekstremizam. Potvrđuje se da će sve države članice sprečiti protok terorista i terorističkih grupa, pojačati granične kontrole i kontrolu putnih i ličnih isprava. Urgira se da države članice u skladu sa nacionalnim međunarodnim pravom pojačaju i ubrzaju razmenu operativnih informacija. Odlučuje da će države članice sprečiti regrutovanje, organizovanje, transport i opremanje osoba koje imaju nameru da otputuju u zemlju koja nije njihova zemlja prebivališta radi pripreme, planiranja ili učešća u terorističkim aktima. Odlučuje se da će sve države obezbediti da se njihovo nacionalno zakonodavstvo i odredbe uvedu u krivični prestup i kazne za njih u skladu sa ozbiljnošću prestupa. Pozivaju se sve države članice da unaprede međunarodnu regionalnu saradnju, ako je moguće kroz bilateralne ugovore radi sprečavanja putovanja stranih terorista. Na kraju, pozivaju sve članice, države da sarađuju kada se radi o sprečavanju terorista, da koriste modernu tehnologiju, komunikacijska sredstva u svrhu planiranja, pripreme ili učešća u terorističkom aktu. Privi korak za Srbiju da opisano delovanje utvrdi i propiše kao krivična dela. Države u okruženju, da vas podsetim, Makedonija i BiH, su već usvojile u svojim procedurama i izvršile izmene i dopune njihovog Krivičnog zakona. Ono što je potencirano u Rezoluciji Saveta bezbednosti, čiji sam izvode maločas citirao, jeste dalja potreba sveobuhvatne akcije svih državnih organa, kako na državnom, tako i na međudržavnom nivou. Donošenjem i primenom ovog zakona želimo, pre svega, da sačuvamo ljudske živote i da posebno mlade ljude koji još traže svoj put i koji u uslovima siromaštva postaju laka meta za svaku vrstu indoktrinacije odvratimo sa puta bez povratka. Srbija je danas na putu ekonomskog oporavka, ali i svakog drugog napretka obrazovnog i kulturnog i kao takva, Srbija mora biti okrenuta razvijanju istinskih univerzalnih ljudskih vrednosti. Na samom kraju, u ovom uvodnom izlaganju, kao ovlašćeni predstavnik želim da pozovem i narodne poslanike koji pripadaju tzv. opozicionom političkom bloku da glasaju za ovaj predlog zakona, jer više sam nego ubeđen da je ovo zakon koji podržavaju svi građani Republike Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, politička poruka koja se predlaže zakonskim rešenjem je jasna i nedvosmislena i ona pokazuje opredeljenje države Srbije da prvo ne učestvuje u međunarodnim sukobima, drugo, da u tim sukobima ne učestvuju njeni državljani i treće, trajno i jasno opredeljenje koje je u skladu sa našom istorijom i tradicijom, a to je za mirno rešavanje svih sporova. Podsetimo, Srbija je jedna od retkih zemalja koja zaista ima šta da kaže o ovoj temi. Nikada nismo vodili osvajačke ratove. Uvek smo vodili oslobodilačke ratove i izuzev retkih izuzetaka uvek smo bili na strani pobednika, uvek smo bili na strani onih koji su ugroženi i uvek smo branili, ne samo našu slobodu, već i slobodu drugih naroda. Ono što je politička namera podnosioca ovog Predloga zakona ona je za SPO i DHSS apsolutno prihvatljiva. Ne zaboravimo da je za Beograd, naš glavni grad, ratovano u istoriji preko 130 puta, da je 35 puta Beograd u potpunosti sravnjen sa zemljom, da su ovuda prolazili i Filip Barbarosa, i Atila bič božiji, i Nemci, i Austrijanci, i Turci i da je naša istorija i istorija svetskih sukoba prepuna angažovanja stranaca u njihovim vojnim i paravojnim formacijama. To angažovanje je uglavnom bilo na dva načina. Jedno je angažovanje plaćenika ili dobrovoljaca i drugo je prisilno angažovanje vojnika zarad služenja u vojnim ili paravojnim formacijama. Međutim, želim jasno i nedvosmisleno da istaknem neke pravničke dileme koje se tiču predloženog zakonskog rešenja, jer smo jedna od retkih zemalja koja kreće ovim putem i želi na ovaj način da spreči da njeni državljani učestvuju u vojnim ili paravojnim formacijama nekih drugih zemalja u nekim drugim sukobima koji se direktno ne tiču Republike Srbije. Recimo, jedno od pitanja koje se može nametnuti jeste, šta ako državljanin Republike Srbije učestvuje u nekom međunarodnom sukobu, a ne čini ratne zločine i nije terorista, već se dobrovoljno stavi na raspolaganje onima na čijoj je strani i pravda i pravo, koji vode oslobodilačke ratove, pri tom oružanom sukobu štiti civile, štiti materijalna dobra, izuzetno se istakne u humanitarnom radu, a onda kada dođe u Republiku Srbiju mi ga po osnovu ovog predloženog zakona kvalifikujemo kao teroristu, kao nekog zbog toga što je bio eventualno, kažem, pod pretpostavkom jako human u tim sukobima? Najnoviji sukobi na ovim prostorima, sukobi u Bosni, sukobi na teritoriji Kosova i Metohije, su pokazali da je tu bilo previše stranaca, pre svega islamskih fundamentalista. Međutim, ono štoje neosporno, naše zapažanje, to je da, ne da nisu bili osuđeni od strane svojih zemalja koje su ih ovde ili poslale ili su zatvarale oči pred činjenicom da islamski fundamentalisti, pre svega u Bosni i Hercegovini i Kosovu i Metohiji, prave užasne zločine nad srpskim stanovništvo, već oči pred tim činjenicama zatvara i međunarodna zajednica. Sa jedne strane ćemo možda doći u neke paradokse, ako neki naš državljanin učestvuje u nekoj humanitarnoj misiji, bez odobrenja vlastite države, onda može biti osuđen. Drugo, sada u modernim armijama i u visokorazvijenim zemljama sveta sa kojima imamo izuzetnu saradnju postoje regularne vojne jedinice koje se zovu legije stranaca i koje su upravo sačinjene od stranih državljana koji nisu pripadnici, odnosno državljani te države koja je formirala legiju stranaca. Postavlja se jedno pitanje – da li ćemo biti jedina država koja će pod krivično-pravnu odgovornost podvoditi državljane Republike Srbije koji, recimo, učestvuju u legiji stranaca Francuske, a to neće učiniti ni jedna druga zemlja, niti Francuska? Postavlja se i niz nekih pravnih pitanja kod eventualnog sudskog spora. Šta bi bila konkretna radnja izvršenja krivičnog dela? Kako bi se dokazalo mesto i vreme izvršenja, stepenvidnosti, teritorijalna i personalna nadležnost, nadležnost suda za prikupljanje dokaza i mogućnost za prikupljanje dokaza na teritoriji druge zemlje koja je u oružanom sukobu, kako obezbediti svedoke, materijalne i sve ostale dokaze? Predlagač jeste pozvao međunarodnu zajednicu da prikuplja i dostavlja Republici Srbiji ovakvu vrstu dokaza, ali to je samo poziv. Pričam o onome što će sutra konkretno uslediti u praksi. Zbog činjenice da su, ne samo u istoriji svetskih sukoba, stalno bili mobilisani dobrovoljci i plaćenici i da je Srbija bila uglavnom žrtva takvih dobrovoljaca i stranih plaćenika, u ime naše poslaničke grupe se slažem sa političkim motivom za donošenje jednog ovakvog zakona, a on se pre svega tiče, budimo sasvim otvoreni, aktuelnih sukoba u Ukrajini, Siriji i nekim drugim aktuelnim svetskim sukobima. Voleo bih da konačan tekst ovog zakona bude perfektno jasan i čist kako kod primene ovog zakona ne bismo imali probleme na koje sam ukazao. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Sulejman Ugljanin.
Poštovane kolege poslanici, građani Srbije, osnovni predlog ovog zakona izgleda sasvim normalno, međutim u tom samom predlogu ima nekih formulacija koje su nejasne ili dvosmislene. Prvo, reči „ko u nameri izvršenja krivičnog dela“. Pitanje – ko je taj na kugli zemaljskoj, osim Boga, koji može da proceni nečiju nameru, a da taj neko nije pokazao fizički ili delom tu nameru? Naš je predlog, a dali smo i amandman, da se tu izvrši intervencija i da se dopuni u osnovi dobar predlog ova dva člana i da se kaže – ko svojim delovanjem pokazuje nameru za izvršenjem krivičnog dela. Međutim, o tome ćemo govoriti kada bude rasprava o amandmanima. Imajući prethodni zakon, koji danas dopunjujemo, koji je takođe bio dosta dobar, mislim da ova današnja dopuna zakona ima za cilj i može je tumačiti samo kao još jedan jak mehanizam da vladajući režim gazi svoje neistomišljenike ili konkretno Bošnjake i etničke Albance, kako je to bilo u ranijem periodu kada su ranije bili na vlasti. Govoriću danas konkretno kao ovlašćeni predstavnik, odnosno predsednik poslaničke grupe SDA Sandžaka PDD, tj. Bošnjaka Sandžaka i etničkih Albanaca, odnosno na osnovu iskustva. Molim vas, govoriću sa aspekta iskustva koje imaju Bošnjaci Sandžaka i etnički Albanci u primeni zakona. Govorićemo prvo o tome ko će ovaj zakon primeniti u praksi. Prvo pitanje koje imam želju da objasnim, a drugo – kako će se ovaj zakon primenjivati u praksi? To su dva mnogo važna pitanja posebno zbog činjenice da u državnim organima sa javnim ovlašćenjima nisu adekvatno zastupljeni u tužilaštvu, sudstvu, policiji niti Bošnjaci, niti etnički Albanci, a ni druge nacionalne manjine u Republici Srbiji. Posebno se pitam kako će se taj zakon primenjivati u praksi kada znamo da i sam naš pokušaj u avgustu mesecu da skrenemo pažnju Visokom savetu tužioca i ostalima koji su imenovali sudije i tužioce, da je od tada krenula čitava kanonada napada vladajućeg režima na Bošnjake Sandžaka i uopšte legitimno izabrane predstavnike u Skupštini Srbije. Prvo pitanje – ko će ovaj zakon primenjivati u praksi? Tužioci, sudije, policajci, predstavnici svih javnih i tajnih službi bezbednosti, imali su priliku da gledaju preko televizije kako današnji aktuelni predsednik Vlade Republike Srbije 31. januara ove godine, bez imalo uvažavanja dostojanstva ličnosti vređa člana naše poslaničke grupe, gospodina Šaipa Kamberija, i kako tocitiram, reče jedan kolega iz našeg okruženja - čitavo popodne se iživljava vređajući legitimnog predstavnika Albanaca Preševske doline. Drugo, taj isti predsednik Vlade Republike Srbije i prvi potpredsednik Vlade Republike Srbije i ministar policije takođe aktuelni, 24, 25. i 26. septembra su uputili jasnu poruku, pretnju Bošnjacima Sandžaka i njihovim legitimno izabranim predstavnicima, a to su slušali, kažem, i tužioci, i sudije, i policajci, i svi pripadnici javnih i tajnih službi, a poznato je, u našoj zemlji da postoji jedan nazovimo ga, nezvanični institut projektovane lojalnosti, i svi čija karijera zavisi od vladajuće garniture, smišljaju već danas kako će sa ovim novim zakonom koji donosimo, sa ovim novim članovima, da postupe premaBošnjacima i prema Albancima u praksi, a da se to svidi i premijeru, i prvom potpredsedniku, i ministru policije i svim najjačim ljudima u ovoj zemlji, ovoj da kažem, političkoj eliti. Nažalost takva je praksa. Ako imamo u vidu, govorim kao čovek sa velikim životnim iskustvom, 24 godine sam u toku svega ovoga, govorim o primeni zakona u praksi, dakle govorim o primeni u praksi. Ako imamo iskustvo da je i devedesetihovde bila pravna država, a današnji predsednik Vlade Republike Srbije, prvi potpredsednik Vlade Republike Srbije, predsednica Skupštine Republike Srbije i predsednik države, odnosno Republike Srbije, gospodin Nikolić, svi su bili deo vladajuće političke elite devedesetih godina, svi su oni bili, u to vreme je primenom takođe nekihzakona 17.300 porodica Bošnjačkih u Sandžaku, maltretirani su roditelji pred decom, i deca pred roditeljima, u traženju tzv. nepostojećeg oružja, oružje koje nije ni postojalo, niti je nađeno. Pitam se sada,imamo novi zakon, kako će da postupe tužioci, sudije, policajci i sve ostale tajne i javne službe, hoće li oni da upadaju noću u Bošnjačke i Albanske porodice u Preševskoj dolini, i da tražetzv. spiskove nekih dobrovoljaca za ratišta, ili možda novac ili falsifikat pasoše, i opet da maltretiraju desetine hiljada porodica i da na kraju kažu – izvinite bila je greška? Posebno govorim o ovom pitanju zbog činjenice da do danas niko u ovoj državi nije snosio odgovornost i nisu rasvetljena teška krivična dela nad Bošnjacima, počev od nestalih, kidnapovanih, masovnih ubistava itd. pa sve do maltretiranja tih porodica u navodnom traženju nepostojećeg oružja koje niti je postojalo, niti je ikad nađeno. Govorim na osnovu jednog iskustva sa ciljem da ubedim vladajuću garnituru da ovaj zakon i ove izmene povuku iz prakse dok se ne stvore uslovi za primenu istog. Rekao sam, u osnovi je namera dobra, zakon dobar, predlog dobar uz ovu jezičku ispravku u kojoj smo govorili o nameri, procenjivanju namere, sve dotle dok se ne izvrši usaglašavanje nacionalne strukture u manjinskim zajednicama sa nacionalnim sastavom tužilaštva, policije, sudstva da bi se mogao regularno sprovoditi ovaj zakon. Ako zakon sprovode sudije, tužioci, policajci, tajne i javne službe iz većinskog naroda nad manjinama, onda se vraćamo u devedesete, što bi bilo opasno i za našu zemlju, a i za sve nas. Zato je moj predlog da se ovaj zakon povuče iz prakse dok se ne usaglasi nacionalna struktura Bošnjaka u svim državnim organima sa javnim ovlašćenjima, a u skladu sa nacionalnim sastavom stanovništva, u sredinama gde Bošnjaci tradicionalno žive, tj. u opštinama. Smatram da bi to bilo dobro da uradimo i zbog jedne činjenice. Kao što znate, imamo loše iskustvo u vreme kada je današnje državno rukovodstvo, ako što sam nabrojao, kada su bili u samom vrhu vladajuće političke elite, tadašnjeg režima SPS i SRS i kada su se dešavale ružne stvari, katastrofalne stvari zbog kojih su se uvele i sankcije našoj Srbiji i SRJ, zbog čega smo imali…
Molim vas, malo se vratite na temu.
Vraćam se na temu, upravo govorim gospodine predsedavajući o primeni zakona. Dozvolite mi, govorim sa aspekta, iskustva Bošnjaka i Albanaca koji su doživeli zlo i zbog čega su nam uvedene sankcije. Voleo bih i rekao sam da sam poučen iz prakse da se zakon ostavi dok ne usaglasimo nacionalnu strukturu zaposlenih u policiji, tužilaštvu, javnim i tajnim službama, u sudstvu. U svim tim sredinama da usaglasimo da se ne bi desilo da vas opet bije glas da ste ponovili ono što je činila vladajuća garnitura devedesetih godina. Današnje državno rukovodstvo kao što znate, doživelo je novi politički uspon, ali nije promenilo ni malo ton prema manjinama, o tome se radi. To nas zabrinjava. Ne bih voleo da dođemo u situaciji da tražimo zaštitu kao Bošnjaci pošto nemamo matičnu državu, da tražimo zaštitu od OEPS-a, od Saveta Evrope ili od Saveta sigurnosti. Govorim odgovorno kao odgovoran čovek, kao iskusan čovek i kao dobronameran čovek. Umesto ovih izmena, predlažem…
Gospodine Ugljanine, još jednom vas molim.
… da mi kao država usvojimo ekonomski program mera i da taj ekonomski program mera primenimo u praksi, da zaposlimo mlade ljude, da vratimo dostojanstvo mladih u Srbiji, da mladi mogu da se ožene, da se devojke udaju, da formiraju porodice, da napunimo obdaništa, da napunimo škole, a ne da se bavimo davanjem još jednog mehanizma u ruke vladajućoj garnituri da gazi manjine i da nas opet strefe sankcije. Ja sam rekao vrlo konkretne stvari i još jednom se vraćam na prvu formulaciju. Prva formulacija koja će biti i predmet ovog našeg amandmana jeste da umesto da kaže - ko u nameri, da stoji - ko svojom namerom, ko svojim delovanjem pokazuje nameru za iznošenje krivičnog dela.
Gospodine Ugljanin samo da bi bolje razumeo, vi sada kažete da ćete predati amandman.
Predali smo ga i raspravljali smo o ovom amandmanu.
Predali ste ga. U redu. Pošto je istekao rok, u vašem govoru mi se učinilo da tek nameravate, pa zbog toga da vas obavestim da je istekao rok.
Ali, ja unapred pripremam kolege svoje da znaju šta je sadržina amandmana, jer sama rečenica - ko u nameri, namera je u glavi čoveka. Dok neko svojim delovanjem ne pokaže nameru onda je vrlo diskutabilno. Ko ima pravo da procenjuje nečiju nameru onako osim jedinog boga? Hvala na pažnji.
Zahvaljujem gospodine Ugljanin. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, samim potpisima na Predlog ovog zakona i ja lično i poslanička grupa Nove Srbije podržaćemo ove izmene Krivičnog zakona. Ono što hoću u ovim izlaganju da posebno podvučem jeste da ovi mladi ljudi koji odlaze kao državljani Republike Srbije na strana ratišta povratkom u matičnu državu realno postoje ozbiljne bezbednosna pretnja i mi ovim izmenama Krivičnog zakona moramo prosto, ono što su i moje kolege rekle u prethodnom delu, pokazati jasnu političku volju i poslati poruku da takve stvari nećemo tolerisati i pre svega da ove izmene budu jedan impuls bezbednosnim službama Srbije da se pre svega povede računa o preventivi. To je ono što hoću u svom izlaganju posebno da podvučem. Ne može se tolerisati da 20 mladih ljudi sa Beogradskog aerodroma u kratkim pantalonama odu u Tursku, a da mediji bruje danima o tome da preko Turske odlaze u Siriju. Ono što je još veći problem jesu informacije koje se mogu čuti u medijima da u Srbiji postoje firme koje vrše regrutovanje ljudi i to su tzv. psi rata. To je poseban problem i po tome posebnu pažnju moraju da povedu bezbednosne službe RS. Ovde je malopre moj kolega pitao – ko će sprovoditi ovaj zakon? Ima ko će ovaj zakon da sprovede. To uopšte nije sporno, ali je važno da efekat sprovođenja ovakvog zakona bude takav da se jednostavno poveća bezbednost u RS, da niko nema strah da kada se ti ljudi vrate sa tih ratišta, a naročito u Siriji da mogu izazvati probleme u ovom trenutku u državi Srbiji ili u svojim matičnim državama, jer ovakva inicijativa postoji u svim zemljama regiona. Uvaženi kolega Omerović je već pomenuo da su pojedine zemlje, kao što su Makedonija i BiH, već usvojile ovakve zakone. Ono što je posebno važno, neke zemlje kao npr. BiH su se odlučile da se usvoji u parlamentu rezolucija kao jedna politička deklaracija gde se jasno izjasnila i pokazala politička volja da se ovakve stvari spreče. Ono što je nažalost isitna jeste da je jedan, ako mogu tako da kažem, miks verskog i socijalnog najviše uticao da veliki broj mladih ljudi odlaze na ova ratišta. Ono što je takođe pomalo i za mene neverovatno jeste da su naši preci odlazili da ratuju kao dobrovoljci. Moji preci su ratovali kao dobrovoljci austrougarskoj vojsci protiv Turaka, a našoj generaciji je zapalo danas da donosimo ovakav zakon i da na ovakav način sankcionišemo naše državljane koji idu da ratuju u tuđim zemljama. Morao bih da upitam, prosto malo razjašnjenje, a mislim da će to i gledaocima koji prate ovaj prenos interesantno, kolegu Omerovića jeste, najpre da kažemo da se menja član 386a, da državljanin Srbije, čitam prvi stav, koji učestvuje u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi kao pripadnik vojnih ili paravojnih formacija u stranom sukobu, a nije državljanin te strane države, kao ni pripadnik zvanične misije međunarodne organizacije čiji je Srbija član, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina. Ako je delo iz stava 1. ovog člana učinjeno u sastavu grupe, učinilac će se kazniti zatvorom od jedne do osam godina. Ono što bih tražio kao pojašnjenje, ovo ne bi bilo sporno da ne ide sledeći stav gde se posebno uvodi rigorozna kazna za onog ko je organizator, odnosno ko organizuje grupu. Poučen i drugim primerima, Hrvatska priprema sličan ovakav zakon, kod njih je npr. veća kazna za one koji idu kao pojedinci i najveća kazna za one koji su organizatori grupe, ali je nešto blaža kazna za one koji idu u grupi. Zašto ovo govorim, kolega Omeroviću? Zato što imamo veliki broj mladih ljudi koji su jedva punoletni, a neki nisu još ni punoletni. Imamo i veliki broj devojaka koje odlaze zavedene različitim obećanjima. Imamo po malo nelogičnu situaciju da sada ako neko ode u grupi od 15 ili 20 devojaka i momaka u Siriju na ratište da po povratku bude više kažnjen nego neko ko je odrastao čovek i ima 35 ili 45 godina i svesno svojom voljom odlazi na strano ratište. Kolega Čikiriz je pomenuo, ja bih da čujem od vas i objašnjenje – šta će se dešavati sa državljanima RS koji su ili će biti članovi regularnih vojski stranih država? Već je pomenut primer Legije stranaca. Šta se dešava sa time? Moram da kažem i interesantnu stvar, kada gledamo istoriju i primere iz istorije, veliki broj dobrovoljaca je ratovalo i na srpskoj strani, počevši od srpsko-turskog rata 1876. godine, gde je veliki broj Rusa i Italijana organizovano u srpskoj vojsci. Da ne govorim o sukobima na tlu bivše Jugoslavije. Hoću da posebno podvučem da je nesporno da organizatori grupa, i dobro je što ste to predvideli, dobiju i najteže sankcije. Dobro je što će ovo prihvatanje u Narodnoj skupštini po meni dati impuls za još oštriju pre svega borbu bezbedonosnih službi da što manji broj ljudi odlaze na ova ratišta. Sa treće strane, naravno da će se ovo interesovanje smanjivati kako se bude poboljšavao ekonomski položaj svakog od nas ko živi u državi Srbiji. Ovo što imamo ovih malih nejasnoća, molio bih vas uvaženi kolega Omeroviću, da prosto to pojasnite i zbog nas narodnih poslanika i zbog građana RS. Sama ideja i sam trenutak u kome se donosi je potpuno opravdana, jasna. U tome imate apsolutno našu podršku, kako moju tako i mojih kolega iz poslaničkog kluba NS. Mi ćemo ovakvu odluku apsolutno podržati. Ono što je najvažnije je da ovaj zakon i ova odluka zaživi i da donese konkretne rezultate da naših državljana na stranim ratištima bude što manje jer će samim tim i država Srbija biti bezbednija za život i nas i naše dece. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Reč ima narodna poslanica Branka Bošnjak. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovane koleginice i kolege, Predlog dopuna Krivičnog zakona je Zakon koji ima samo dva člana, no, njegov značaj je obrnuto proporcionalan njegovoj veličini. Ovo je zakon koji je doživeo svoju međunarodnu verifikaciju još pre nego što je i došao u skupštinsku proceduru. Radi podsećanja, možda malo o istoriji ovog zakona. Socijaldemokratska partija Srbije je isti ovaj zakon predložila Skupštini na usvajanje u novembru prošle godine. Predizborne aktivnosti i skupštinska pauza pomerili su njegovo usvajanje do današnjeg dana, čini mi se, skoro godinu dana. Nažalost, zbog prvog predloga ovog zakona, u novembru prošle godine, SDPS je istrpela izvesne kritike i hoću da verujem da je to samo zbog nerazumevanja. Srećom, sada su stekle političko-zakonodavne pretpostavke, te su usvajanje ovog zakona svojim potpisima podržali poslanici svih grupa, svih stranaka koji čine koaliciju, Samim tim i SNS i SPS i, naravno, svi ostali koalicioni partneri. Iskreno se nadam da će u danu za glasanje i svi ostali poslanici ovog saziva podržati ovaj zakon. Šta je suština dopuna Krivičnog zakona? Ovaj zakon identifikuje nova krivična dela i definiše sankcije za počinioce tih dela. U članu 386. važećeg Krivičnog zakona, definisana je krivica po delu agresivni rat, koji u svom stavu 1. kaže – ko poziva na agresivni rat kazniće se zatvorom od dve do 11 godina, a u stavu 2. – ko naredi vođenje agresivnog rata kazniće se zatvorom od 10 do 40 godina. Predlogom izmena zakona, dodaju se dva nova krivična dela i to – učestvovanje u ratu u stranoj državi, u vojnoj ili paravojnoj formaciji, i drugo delo – vrbovanje drugih lica, organizovanje, podsticanje, obučavanje i finansiranje u izvršenju istog krivičnog dela. Ovaj zakon je dobar primer prakse svesti države o potrebi donošenja zakona bez tuđeg pritiska, bez potrebe usaglašavanja sa nekim tuđim zakonodavstvom. Socijaldemokratska partija Srbije je davno prepoznala obavezu krivičnog sankcionisanja izvršioca ovih dela, ali, naravno, i inspiratora, organizatora i finansijera. Savet bezbednosti UN je 24. septembra usvojio Rezoluciju kojom se pozivaju zemlje članice u borbu protiv nelegalnog ratovanja i terorizma. Rezolucija poziva na usvajanje nacionalnih zakona kojima se sankcioniše pristupanje, citiraću – džihadističkim grupama, kao što su islamska država i Al nasu front, i da se to pristupanje smatra teškim krivičnim delom, kraj citata. Na sreću po ugledu države, SDPS je predložila dopunu Krivičnog zakona još pre usvajanja Rezolucije, te su se naši predstavnici i UN, pre svega ministar Dačić, u svom obraćanju mogli pohvaliti ovom činjenicom. Ovaj zakon je doživeo još nekoliko međunarodnih afirmacija. U svom izdanju od 26. septembra analitičar nemačkog lista „Zi dojče cajtung“ navodi zemlje iz kojih se regrutuju vojnici terorističkih organizacija, apostrofirajući zemlje Balkana. Nabrojani su odlasci sa Kosova, iz Albanije, BiH, Makedonije. Istovremeno, list ističe da Srbija planira pooštravanje Krivičnog zakona, čime bi se obeshrabrila regrutacija terorističkih boraca. Istovremeno, američki ambasador u Srbiji ovih dana, gospodin Majkl Kirbi, izjavio je da se očekuje usvajanje zakona koji sankcioniše odlazak građana Srbije u borbe ekstremističkih organizacija u Siriji i u Iraku. Poštovani narodni poslanici, sasvim je jasno da Srbija ovim zakonom pokazuje da je spremna na regionalno povezivanje u borbi protiv terorizma, ali i na širem, globalnom nivou. S druge strane, ovaj zakon ima značajnu unutar državnu vrednost, jer je ovo put ka afirmaciji prave slike o srpskom vojniku. Dokaz da je Srbija spremna da učestvuje u mirovnim misijama UN i mirovnim misijama EU, naravno, već imamo. Vreme dobrovoljačkog i junačkog ratovanja i anonimnih španskih boraca je prošlost. Današnji dobrovoljci, osim finansijske koristi, vole promociju, kače fotografije na društvene mreže, daju intervjue svetskim TV stanicama, šalju netačnu sliku o tradiciji ratovanja srpskog vojnika. Poseban problem je kvazi ikonografija koja se slikom šalje u svet i stvara pogrešnu predstavu o građanima Srbije uopšte. U većini slučajeva ti ratnici nisu deo organizovanih vojnih formacija i dodatno kriminalizuju svoje učešće u sukobima. Recidivi tih krivičnih dela dugo se osećaju u društvu - razni psihički poremećaji, agresivna i devijantna ponašanja, nelegalno oružje i povećan kriminal ratnika povratnika. Važno je istaći da je ovaj zakon poziv svim građanima da odmah moraju da se vrate sa ratišta. Borci u ime islama, pravoslavlja, panslovenstva i svi ti kvazi krstaški ratovi treba da ostanu u prošlom veku. Ovaj zakon dolazi u dobar čas, jer jasno govori o stavu Srbije prema sukobima na Bliskom Istoku, ali i u Ukrajini. Na kraju, želim još jednom da se zahvalim svim poslanicima koji su svojim potpisima podržali SDPS u podnošenju ovog zakona i iskreno se nadam da će svi poslanici glasati za ovaj zakon u danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala poštovani predsedavajući. Kolege poslanici, malo je čudna ova rasprava danas, čudno je što jedan ovakav zakon predlaže grupa poslanika, poslanika koji podržavaju Vladu. Nekako mi je bilo logično da neko iz Vlade, odnosno Vlada uputi ovakav predlog zakona, da ovde danas bude premijer, ministar pravde ili ministar unutrašnjih poslova, spoljnih poslova, s obzirom na sve efekte koje usvajanje ovakvog zakona ima po pravni sistem Srbije i međunarodni položaj Srbije. Na početku želim da kažem da našoj poslaničkoj grupi nije bilo ponuđeno da se pridruži ovoj inicijativi. Ne vidim zašto se strančarilo i zašto nije moglo da se izađe iz tih okvira pozicije i opozicije i makar da se ponudi strankama koje ne podržavaju ovu Vladu da eventualno podrže ovaj zakon. Mislim da će to za mene ostati jedna enigma. Ne znam da li će kolega Omerović, koji je ovlašćen da predstavi ovaj zakon, imati neko objašnjenje za to. Činjenica da raspravljamo bez prisustva ikoga iz Vlade je veoma neobična. Čuli smo, i to jeste istina, da je usvojenom Rezolucijom Saveta bezbednosti 2178 država Srbija preuzela obavezu da u svoje zakonodavstvo uključi i kažnjava krivična dela koja se odnose, kako kaže Rezolucija, dela koja predstavljaju pretnju stranih terorističkih boraca, uključujući sprečavanje radikalizacije sa terorizmom i regrutovanja stranih terorističkih boraca, uključujući i decu, sprečavanje stranih terorističkih boraca da prelaze svoje granice, ometa i sprečava finansijsku podršku stranim terorističkim borcima i razvoj i sprovođenje njihovih namera. Uglavnom, dosta se govori o toj rezoluciji, o terorizmu i terorističkim borcima. Naša država u svom Krivičnom zakonu već ima članove koji sankcionišu učestvovanje u terorističkim delima. Koliko juče mogli smo da pročitamo vest da je tužilaštvo posle više od šest meseci kako je pritvorilo tri osobe, podiglo i optužnice za krivično delo udruživanja radi vršenja krivičnog dela terorizma iz člana 391. Krivičnog zakona, vrbovanje i obučavanje za vršenje terorističkih dela iz člana 391b stav 1. Krivičnog zakona i finansiranje terorizma iz člana 393. Krivičnog zakona. Znači, postoji zakonski okvir za rad državnih organa. Državni organi su nešto radili. Rezultat tog posla videli smo i u ovoj optužnici Tužilaštva za organizovani kriminal. Postavlja se pitanje šta će donošenje jednog ovakvog zakona imati u praksi, kakve će posledice imati u praksi i kakvu poruku treba da pošalje? Poruka da Srbija učestvuje u međunarodnoj borbi protiv terorizma postoji dugi niz godina unazad. Sve vlade u poslednjih 15 godina su upućivale takve poruke, učestvovale, manje ili više, u međunarodnim akcijama u borbi protiv terorizma, pre svega posle 2001. godine, kada je prvi put usvojena Rezolucija 1373 Saveta bezbednosti koja govori o međunarodnoj borbi protiv terorizma. Tada su i ova krivična dela ušla u naš krivični zakon. Ove izmene govore o učestvovanju u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi. Nigde se ne govori o teroristima. Govori se o državljanima Republike Srbije koji učestvuju u ratu, kao pripadnici vojnih ili paravojnih formacija u sukobu i govore o tome da treba da se kažnjavaju osobe, bez obzira da li su državljani Srbije ili ne, koji vrše vrbovanje ili podsticanje drugih lica da napuste Republiku Srbiju i odu u neki rat. Moram da postavim pitanje – kako će se sprovoditi ovaj zakon, kako će se dokazivati da je neko učestvovao u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi, kao pripadnik vojnih ili paravojnih formacija, kako će se pribavljati dokazi u takvoj istrazi i kako će se na kraju ovo sankcionisati? U tom smislu mislim da je mnogo važniji član 386b. koji je Predlog ovog zakona a koji govori o tome da treba da se kažnjavaju oni koji deluju u Srbiji i vrbuju lica ili podstiču druga lica na izvršenje krivičnog dela učestvovanje u ratu i prikupljaju i materijalna sredstva ili vrše obuku. Toga danas, nažalost, u Srbiji ima, ali mislim da je država Srbija i do današnjeg dana imala zakonski osnov da postupa i da se sa ovim bori. Da li je bilo dovoljno političke volje, to je drugo pitanje. Da li je bilo dovoljno znanja, to je takođe pitanje. I da je danas tu neko iz Vlade, možda bi mogli na ta pitanja da dobijemo odgovor. Ovako smo uskraćeni za odgovor. Čuli smo obrazloženje predloga ovih izmena i dopuna Zakona, kao dobru volju, iskaz dobre volje da Srbija napravi jedan korak više. Ali, postavlja se pitanje da li je do sada urađeno sve što je moglo i da li je jedino nedostatak ovog krivičnog dela sprečio državu Srbiju da uradi nešto više? Država Srbija se nalazi u regionu koji, kako se posmatra sa strane, iz međunarodne zajednice, je vrlo pogodno tle danas za regrutovanje mladih ljudi za učešće u radikalnom islamizmu i postavlja se pitanje da li je samo donošenje ovakvih izmena Krivičnog zakona nešto što će to sprečiti u budućnosti i smanjiti? Mislim da je potrebna mnogo šira akcija celog društva i da samo pretnje zatvorom od šest meseci do pet godina jednostavno nisu dovoljne da odvrate neku mladu osobu koja danas reši da ode i učestvuje u jednom ratu. Sama činjenica da neko donese takvu odluku pokazuje da strah od zatvora nije nešto što može da zaustavi tu osobu od te namere. Takođe, zato što nema nikoga iz Vlade, ne možemo da čujemo šta država Srbija radi na međunarodnoj saradnji, na regionalnoj saradnji, subregionalnoj saradnji, koja je izuzetno važna, kako bi se sprečilo pre svega vrbovanje ljudi koji odlaze na područje, sada se ovde postavlja pitanje definicije, da li se vode ratovi ili se sprovode terorističke akcije? Zato i samo usvajanje ovog zakona bez jasne podrške i jasnog plana Vlade i izvršne vlasti ne znači mnogo. Zato nam je neobično što predlagač ovog zakona nije Vlada i što nije neko iz Vlade ovde. Ako mi usvojimo ovaj zakon a nema jasnog plana kako će Vlada u narednim danima i nedeljama postupati i koje će sve mere sprovoditi, samo usvajanje ovih izmena i dopuna zakona neće imati nikakav efekat. Iz Srbije ne odlaze samo na ovo ratište zbog kojeg je i doneta ova rezolucija u Savetu bezbednosti. Državljani Srbije odlaze i na neka druga ratišta, nekad iz ideoloških razloga, nekad iz materijalnih razloga. Činjenica je da danas u svetu postoje velike multinacionalne kompanije za pružanje bezbednosti, kako se to kaže, praktično privatne vojske koje unajmljuju pre svega ljude sa iskustvom. Jedna od najpoznatijih i verovatno najvećih u svetu bila je „Blek voter“, sada „Akademi“ kompanija, koja ima desetine hiljada angažovanih ljudi u raznim državama na svetu. Pitanje je da li ćemo njihovo angažovanje, koje je legalno u smislu da su to kompanije koje posluju po zakonima, imaju neke ugovore kojima obezbeđuju prisustvo tih ljudi u određenim zemljama, ali oni se fakat nalaze na područjima koji mogu da se definišu kao rat ili oružani sukob, kakva će biti njihova sudbina i kako će zakonodavstvo Srbije gledati na njihovo angažovanje u ovom slučaju? Da li će oni potpasti pod udar ovog člana zakona kada ga usvojimo ili ne? Želim da verujem da je doba vođenja nekih ideoloških ratova iza nas i da će ratova u budućnosti u svetu biti sve manje i manje. Nažalost, neki pokazatelji pokazuju da svet izgleda ide u suprotnom pravcu. Danas širom sveta postoji 64 ratna sukoba i pitanje je da li će se taj broj u budućnosti smanjivati ili povećavati. Pitanje je na koji način će ljudi ovde možda odlaziti u neke zemlje u kojima postoji oružani sukob da učestvuju možda ne u nekim paravojnim, ne u nekim, ne znam kakvim jedinicama, nego tim međunarodnim velikim kompanijama, legalno odlaziti u neke zemlje zbog ekonomske krize koja postoji u Srbiji i nemogućnosti da ovde omoguće pristojnu egzistenciju sebi i svojoj porodici, da li će oni potpasti pod udar ovog zakona? Zato kažem, teško je danas govoriti i sagledati sve aspekte ovog zakona jer nemamo nikog iz Vlade. Žao nam je što nismo bili konsultovani kada je zakon predlagan da se i mi priključimo jednoj ovakvoj inicijativi. Mislim da bi u tom slučaju možda i poruka Vladi bila kud i kamo jača da dosledno i sa punom snagom sprovodi ovaj zakon. Ostaće da se vidi, kada se zakon usvoji, kakve će efekte imati i da li će uspeti da smanji odlazak građana Republike Srbije van naše teritorije u neke ratne sukobe. Interesantno bi bilo i pitanje je kako bi izgledale devedesete godine da je jedan ovakav zakon tada bio deo pravnog sistema Republike Srbije ili SRJ, kako se tada zvala? Da li bi bili svedoci svih onih ratova koji su se dešavali i ostavili neizbrisiv trag svima nama koji smo preživeli to vreme? Želim da verujem da se to nikad neće ponoviti. Da li će jedan ovakav zakon to sprečiti, ne znam, ali, eto, ostaje mi da se nadam, jer jedino mir i regionalna i međunarodna saradnja je model za koji verujem da može da dovede do prosperiteta i boljeg života svih građana. Mi ćemo podržati usvajanje ovog zakona iako nam nije bilo ponuđeno da ga podržimo kao predlagač, ali pratićemo na koji način će se Vlada odnositi prema izmenama i da li će pored izmena ovog zakona o Vladi imati i neke druge aktivnosti? Ponavljam, razlozi zbog kojih se dešava odlazak ljudi iz Srbije nisu u tome što nije postojao ovaj zakon, nisu u tome što nisu postojale kaznene odredbe, nego su neki drugi razlozi doveli do toga da mladi ljudi napuštaju Srbiju i učestvuju u ratu i oružanim sukobima i terorističkim sukobima van naše zemlje. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Đurišiću. Reč ima narodni poslanik i šef poslaničke grupe SNS Zoran Babić, po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Mislim da je prekršen Poslovnik, član 106. i član 150. Pročitaću prvi stav člana 150. a to je – da pravo predlaganja zakona i drugih opštih akata imaju svaki narodni poslanik, svaki narodni poslanik, ponavljam, Vlada, skupština AP, ili najmanje 30.000 birača. Ne vidim ništa sporno kada grupa od 199 narodnih poslanika predloži jedan zakon, jer čuli smo kritike koje su dolazile od iste poslaničke grupe da kada Vlada predloži zakon, onda je Narodna skupština protočni bojler. Kada Narodna skupština i narodni poslanici predlože zakon, onda je tu sporno zašto Vlada nije predložila zakon? Ne znam šta treba da se uradi da bi sve bilo valjano i korektno. S druge strane, nekako se prećutkuje činjenica da smo svi narodni poslanici dobili mišljenje Vlade Republike Srbije. Evo ga prisustvo Vlade Republike Srbije, evo ga mišljenje o ovom predlogu zakona, samo treba da se pročita, a ono pročitano znači, Vlada u načelu i u celini prihvata Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika koji je Narodnoj skupštini podnela grupa od 199 narodnih poslanika, imajući u vidu opravdane razloge za donošenje zakona, itd, itd. Evo ga prisustvo Vlade Republike Srbije i mišljenje o ovom predlogu zakona. S druge strane prisutni smo, da svaki narodni poslanik može da predloži zakon i ni skupštinska većina, ni poslanička grupa SNS nije konsultovana pre podnošenja, da kažem, oko nekih zakona koji su dobri da li hoćete i vi. Ne, predložen je zakon i odmah smo trčali u hol da damo izjave kako neka grozna većina ne želi da podrži takav zakon, bez ikakve konsultacije, bez ikakve komunikacije uostalo. Meni je drago što će poslanička grupa prethodnog govornika da podrži ovaj zakon, jer mislim da na taj način delimo politiku i delimo iste vrednosti, da ne želimo tragove naše države i naših državljana na kriznim i lošim žarištima u svetu.
Zahvaljujem se gospodine Babiću. Smatram da nisam prekršio Poslovnik, jer nisam dužan kao predsedavajući da obrazložim ono što svi narodni poslanici bi trebali da znaju. Da li želite da se Skupština o tome izjasni? (Zoran Babić, s mesta: Ne.) Ne, u redu. Povreda Poslovnika profesor dr Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, upravo ste povredili Poslovnik član 103. zato što gospodin Babić je ukazao na povredu, odnosno nije ukazao na povredu Poslovnika. Govorio je u dva minuta na koja se pozvao, a po povredi Poslovnika, znači, u stvari je koristio kao repliku. Vi ste bili dužni da mu oduzmete reč. Dakle, nijednom rečju gospodin Babić nije rekao kako ste vi to povredili Poslovnik već je pričao kao da je imao pravo na repliku. Zbog toga predsedavajući molim vas da vodite računa o tome. Gospodin Babić nije predstavnik ni predlagača, niti je predstavnik Vlade. Dakle, on nije ovde da zastupa interese Vlade, ovde iz Vlade niko ne sedi i zato on nije ovlašćen da se javlja i da zastupa interese Vlade, a bio je dužan da govori o Poslovniku.
Gospodine Veselinoviću, dozvolite meni pravo da tumačim izlaganje nekoga i njegovo traženje povrede Poslovnika. Pretpostavio sam i morao sam da saslušam narodnog poslanika da bi video da li u tome što on želi da kaže ili da ukaže ima povrede od strane predsedavajućeg. Saslušao sam ga i rekao njegov komentar. On je bio zadovoljan sa mojim komentarom, u stvari mojim objašnjenjem, tako da smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika? (Janko Veselinović, s mesta: Ne.) Ne želite. U redu i hvala. Po dnevnom redu ovlašćeni predstavnik, odnosno šef poslaničke grupe DS, narodni poslanik Borislav Stefanović ima reč. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, uvažene kolege narodni poslanici, imamo ovde predlog dopune Krivičnog zakonika koji pokazuje da mi kao društvo, kao država poslovično kaskamo za događajima. Demokratska stranka bez obzira na to će podržati ove izmene, iako imamo i zamerke koje će se ogledati u nekoliko amandmana koje smo podneli. Ali, u suštini o čemu mi ovde danas raspravljamo nijeni Sandžak, islamski militantni borci i dobrovoljci ili fanatici, kako god da ih nazovemo, ovo se odnosi na sve sukobe. Primetno i simptomatično da predlagači ne spominju nigde Ukrajinu, a ovo je jednako kako je zakon protiv islama i islamske države, tj. izmena zakona jednako i protiv onih četnika u Lugansu i na drugim delovima istočne Ukrajine. To je prva stvar. Druga stvar, ima nepreciznosti i predlagač je toga svestan. Mi smo o tome razgovarali sa predlagačem. Mislim da imamo dobru priliku da to dodatno preciziramo, da se izbegnu neželjene posledice primene ovog zakona na ljude koji nikakve veze nemaju ni sa paravojnim, ni sa drugim formacijama, ni sa ekstremističkim organizacijama u inostranstvu i te stvari možemo rešiti kroz prihvatanje amandmana opozicije, pre svega čini mi se. Jasno, da u današnjem svetu, kako je rekao kolega sa 64 ratna sukoba koji bukte i od kojih su neki na evropskom tlu, mi moramo kao država da obezbedimo, pre svega, da ljudi koji vrbuju organizuju i ako hoćete otpremaju „dobrovoljce“ pod znacima navoda, ljude jakih uverenja, bez obzira gde idu, ali i one koji zbog novca odlaze da budu „psi rata“ ili da budu pripadnici ekstremističkih organizacija, njih prvenstveno treba da gađa, kolokvijalno rečeno ovaj zakon, tj. ove izmene Zakona. Dakle, tu je to zmijsko klupko, koje mi kao društvo i kao država moramo da prekinemo, ali nikada ga nećemo prekinuti, ako ne promenimo i školski sistem, ako ne promenimo obrazovanje, ako ne promenimo katastrofalnu ekonomsku situaciju, ako tim mladim ljudima u Sandžaku ili u drugim delovima Srbije ne date perspektivu, ne date obrazovanje, ne date obaveznu srednju školu, ako im ne date jasne istorijske uzore, ako nastavimo sa šizofrenom političkom pričom, potpuno pogrešnom edukacijom mladih. Onda ćete uvek imati pod znacima navoda „dobrovoljce“. Znate, nema planine ne čelika jačeg od nečijeg uverenja, od ideje nema veće planine. Neka je ta ideja hiljadu puta pogrešna sa moje pozicije, ali se plašim da će ovaj zakon dati, čini mi se neophodan okvir za državu koja ima problem desetina građana koji učestvuju u ratnim, ako hoćete oružanim aktivnostima koje su protivne i civilizaciji i zdravom razumu i miru i bilo kakvom normalnom suživotu na ovoj planeti. Znači, moramo imati okvir i u tom smislu mi podržavamo ovaj predlog. Međutim, ne možemo nikada staviti u isti koš slavne heroje španskog građanskog rata, kako je rekla koleginica i ljude koji odlaze da se bore za islamsku državu i koji se slikaju i to stavljaju na fejsbuk i tviter i to što Blagoje Parović i Koča i Peko nisu imali tviter i fejsbuk, ne znači da su isti kao ovi koji ga imaju danas. Ni u čemu i nikada biti isti neće, jer su oni heroji, a ovo su teroristi i bitange. A zašto? Pa zato što se bore, borili su se protiv zla i fašizma, a ovi odsecaju ljudima glave pred kamerom. To je razlika, a ne sredstva komunikacije. Šta ako sutra naš nesrećni svet pogodi novo žarište, novo buktanje fašizma negde, gušenje ljudskih prava, uništavanje parlamentarizma, upotreba vojne sile protiv građana, hoćemo onda i mi koji bi eventualno išli da se borimo protiv tog fašizma biti pod udarom našeg sopstvenog zakona. Kada sam pitao predlagača u najboljoj nameri, šta je najveći problem ovih izmena, upravo to je najveći problem. Nemamo kantar gospodo, ne možemo da izmerimo šta je to opravdani sukob, a šta je to ekstremizam, fundamentalizam, terorizam i sve ostalo. E to je deo isto političke volje i to nam nameće vreme i svet u kojem živimo. Neke stvari su nesumnjive i nama i većini, a neke stvari sigurno neće biti na jednakoj liniji nama i većini u budućnosti. Šta ćemo onda? Ko je taj stručnjak ko će da meri da li je onaj iz Sandžaka čovek koji ode da se bori u Siriji, ili za islamsku državu terorista, što nesumnjivo jeste po mojim aršinima i aršinima moje stranke, a šta ako neko ode da se bori protiv nekog diktatora koji puca u svoj narod. Kako ćemo onda? Šta da radimo? Kako to da izmerimo? To je nedostatak zakona. Drugi nedostatak je to što je nejasno kako će se određivati oni koji idu da su teroristi, zlikovci, ubice, itd. Kako ćemo to određivati, tj, kako će tužilac to da meri? Da li će isto primeniti na one četnike u Lugavcu? Hoće, ja bih voleo na Počuču koji daje izjave kako je on van domašaja, on odgovara samo sudu Luganjske Republike, a naš sud nije bitno. To je uvreda za ovu državu i nije politička stvar, nije stranačka stvar. Zašto o tome ne pričamo danas, nego pričamo o onome što jeste zlo nesumnjivo, a to je takozvana islamska država. Ovo nije sandžački zakon, ovo nije zakon koji se bavi jednom regijom u Srbiji, ovo je zakon koji se bavi svim mogućim ratištima, vojnim žarištima, ekstremističkim, terorističkim, paravojnim formacijama koje tamo idu, organizuju ljude, obučavaju ih, šalju i daju novac za to. Oni uzimaju pare za to. Te ljude moramo prvo i primarno da gađamo ovim izmenama i mislim zbog toga smo mogli ovo preciznije da odredimo. Tačno je i to da mudrošću predlagača je izbegnuta zamka da se zakon primenjuje retroaktivno, jer da jeste pola skupštinske većine ne bi sedela ovde, nego bi išli u zatvor. To je istina. Pošto sam znao da ćete ovako reagovati…
Gospodine Stefanoviću, molim vas…
Pa zašto, u čemu je problem, baš me zanima vaše tumačenje.
Upravo u vašoj rečenici, ali ako vi ne znate u čemu je problem, ne vredi da vam ja objašnjavam. Nastavite. Vi ste nazvali pola Skupštine… Nastavite.
Ja sam vrlo precizan. Manje od pola skupštinske većine bi bile negde drugde, a ne ovde. Zato pročitajte tekst Predloga zakona, oni koji učestvuju u oružanom sukobu kao deo neregularnih jedinica, a ne u mirovnoj misiji, su pod udarom kazni iz ovog zakona. Da se primenjuje retroaktivno, bez obzira na motive, patriotizam i sve ono što nam se godinama i decenijama ovde serviralo, ako je neko međunarodnopriznata država, došli bi pod udar ovog zakona. To je jasno kao dan. Nema potrebe da se tu sad neko ljuti, jer mi ne želimo nikada da se svađamo sa većinom, pa ni danas. Poštujem motive predlagača, mislim da su motivi dobri i plemeniti, mislim da su motivi možda posle duže vremena potreba da se izađe u susret onome što nam vreme donosi, a vreme nam donosi puno problema i vreme i dešavanja su pokazala da je mnoštvo mladih ljudi iz Srbije, naših državljana otišlo da se bori po meni za pogrešne ciljeve, za pogrešne ljude i sa pogrešnim motivima, ali njih zakon, kao zakon sprečiti neće. Neće, nažalost. Da zakon ima snagu sam od sebe da sprečava, mi bi davno bili uređeno društvo, kao što nismo. Ono što će ih sprečiti je preciziranje odredbi, ono što će ih sprečiti je jasan stav tužilaštva i mogućnost da ovako odrede ko su ti ljudi i ko organizatori. Nisam siguran da sam tekst ostavlja dovoljno prostora. To je neka naša zamerka u tehničko-operativnom smislu, koja nema veze sa našim opredeljenjem da podržim ovaj Predlog izmena Krivičnog zakona. Smatramo da kao društvo i država moramo da se zaštitimo od tog zla, ali smatramo da i kada štitimo građane nekada od ekstremizma, terorizma, onda to moramo da uradimo polazeći od sebe. Znate, ima nas koji smo optuživani da smo teroristi i ekstremisti, a ko zna šta će biti sutra, a ove odredbe su jednako po meni kao i naš kodeks koji se priprema nedovoljno precizno, omogućava većini da uradi šta joj padne na pamet. Znači, da se ovo ne bi završilo kao politička igra, a ja verujem da nije i znam da nije, dozvolite gospodine predlagaču i predlagači da ove stvari ipak malo preciziramo, da ipak vodimo računa o tome šta se sve dešava i u kojim pravcima se naši ljudi kreću po svetu, na kojim poslovima i da vodimo računa da neko ko nikako ne treba, ne potpadne pod ove odredbe. Spominjali su ljudi i regularne jedinice u kojima su naši državljani članovi i šta će biti sa njima? Šta će biti sa ljudima koji imaju dvojno državljanstvo? Kako ćemo primeniti zakon na one koji imaju francusko i srpsko, a u trećoj su državi i u okviru su jedinica koje su angažovane u konfliktu? Da li će oni ići u zatvor zbog toga? Znači, to ne piše u tekstu i tužilaštvo će imati problem sa tim, po meni. Imate nekog našeg državljanina koji je istovremeno i državljanin neke druge države, on je deo neke regularne jedinice koja učestvuje u oružanom sukobu, recimo u Africi? Šta će se onda desiti? To ne piše i mislim da to moramo da preciziramo. Mi smo država koja je nekada bila izvor stabilnosti, izvor zdravih ideja i izvor slobode. Ovi ljudi koji danas pokušavaju da urade ono što ni jednom normalnom civilizovanom čoveku nije milo se upravo plaštom demokratije i slobode pokrivaju, rušeći istu. To su današnji svetski trendovi, pa će sutra neko nositi kukasti krst, recimo, ili će da ide da se bori za tzv. „islamsku državu“, braneći to svojom slobodom kretanja, mišljenja, delovanja i svim ostalim. Tanka je linija između toga. Da ne bi skliznuli u autoritarno društvo, pošto smo već, rekao bih, u nekim drugim oblastima debelo zagazili u tom pravcu, mislim da bi pravi izlaz bio u dodatnom jasnom definisanju pojmova, kao što su oružani sukob, kao što su rat, stvari koje se tiču nečijeg angažovanja, ali zakon ne meri ničije uverenje. Uverenje nemerljivo. Zakon ne može to da spreči ako neko nešto veruje, ma kako pogrešno bilo, on će to da realizuje. Uostalom, imamo primere u našem političkom životu svakodnevno, da ako neko u nešto veruje, ma kako pogrešno bilo, neprekidno vodi Srbiju u propast. Recimo, primer naše Vlade i to prosto ne možete zakonom sprečiti, ali ćemo mi pokušati kao manjina da sprečimo da ovaj predlog koji je pozitivan u suštini, nema toliko oštre ivice koje razaraju tkivo slobode građana Srbije, a istovremeno da se zaštitimo od ekstremizma i terorizma u situaciji kada naša država, čini mi se, pozitivno i naša Vlada pozitivno reaguje u smislu odnosa i borbe protiv tzv. „islamske države“. Da ne kaže neko da nikad niša ne kažemo pozitivno o ovoj Vladi, to jeste pozitivno, ali, pa dobro zapišite datum, ali mora to hrabrije, mora jasnije i ako hoćete, principi su takvi, kriterijumi su takvi da se moraju primeniti na sve slučajeve a ne samo ono što vam odgovara i zato i kažem ne pričajte Sirija a ne kažete Ukrajina. Ne može jedno bez drugog, dame i gospodo. Ne može jedan da bude heroj a drugi da bude terorista, vodite računa o tome. To jeste srž našeg problema i teritorijalni integritet sa jedne strane i Moskva sa druge strane. To su teške dileme za našu Vladu i u tom smislu ovaj zakon, po meni, trebao bi da pomogne da kao država i društvo lakše prođemo kroz ovaj veliki izazov, ogroman izazov zato što ljudi koji veruju u pogrešne stvari su uvek jači od onih „pametnijih“ koji ćute. Problem je kada ti pametniji počnu da pričaju i kada prestanu da ćute, na koji način će ih pravila državnog regulisanja kanalisati da se mi kao društvo ne raspadnemo. Ovaj zakon je, čini mi se, dobar putokaz u tom pravcu, ali ponavljam, bez edukacije, bez obrazovanja, bez jasnog odnosa prema mladima, bez vrednosnog sistema koji će biti dovoljno jak i privlačan, nasuprot ekstremnim ideologijama kojima su mladi podložni, bez ekonomskog napretka, bez jednog izgrađenog puta u Sandžaku, jedinog - jedinog puta, bez jedne fabrike koja radi u Sandžaku, kako mislimo da im odgovorimo na njihove unutrašnje lomove i kako mislimo da prekinu da budu plodno tle za sve moguće teroriste, ekstremiste, organizatore suludih poduhvata na Bliskom istoku? Ne možemo samo zakonom. Zato, razumite ovo obraćanje kao apel da malo kao država mudrije strateški pristupimo. Ovaj zakon je, po meni, samo mali deo mozaika koji moramo svi zajedno, bez obzira iz koje smo partije, da upotpunimo da bi Srbija najzad bila srećno društvo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Zoran Babić po Poslovniku.
Član 107. gospodine predsedavajući. Ne želim da zamutim vodu konsenzusa u ovoj sali i podržavam prihvatanje i pristanak da se glasa o ovom predlogu zakona, međutim ono preko čega zaista ne mogu da pređem, a to je da je polovina ove sale optužena, odnosno da je između polovine ove sale stavljen znak jednakosti sa ekstremistima, teroristima, koljačima, iako u ovoj sali sedi jedna trećina dama koje nisu ni mogle i da su htele, nisu mogle da se late takvih stvari, iako sede ljudi poput mog uvaženog kolege, gospodina Jovičića, koji je rođen 1987. godine i u to vreme je bio u osnovnoj školi.Stavlja se znak jednakosti između kolega koji sede u ovoj sali sa ekstremistima, sa koljačima i sa onima zbog kojih se ovakav zakon i donosi. Preko toga ne mogu da pređem, iako pozdravljam vašu, istina mlaku probu da kanališete i da uvedete u jedan dostojanstveni i civilizovani tok ovu sednicu, naročito što to dolazi i što je takva konotacija i takva optužba same Skupštine i kolega, bez obzira sa koje strane i na kojoj polovini bili ove sale, kada to dolazi od kolege koji da li u žaru političke borbe ili u želji za povratkom na vlast je najavio i priželjkivao ukrajinski scenario u Srbiji, razbijanje, ratovanje, paljenje, onda je i u najmanju ruku licemerno optužiti neke druge za takvu želju i takav ekstremizam u njemu samom. Što se tiče ovog zakona, nadam se da će i ovaj zakon, ali i svi budući zakoni biti donešeni i donošeni ne zbog represivnih i kaznenih mera prema onima, a kako je ovlašćeni predstavnik predlagača rekao – desetina građana Srbije, već da će biti prevencija da se niko ne odluči i niko ne krene tim putem.
Zahvaljujem gospodine Babiću. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Pokušao sam da bez da ugrožavam pravo manjine u ovoj sali, opomenem prethodnog govornika i smatram da takve reči nisu bile primerene ovom visokom domu ali svedoci ste da ta kritika nije urodila plodom i smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni? (Zoran Babić, s mesta: Ne.) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, po Poslovniku. Izvolite.
Molim vas zbog preciznosti, član 106. i 107. Niko nije rekao to što ste sada insinuirali vi i prethodni govornik. Znači, molim vas, vrlo precizno citirajući odredbe predloga izmene zakona, učesnici u ratu i u oružanom sukobu izvan regularnih jedinica, koljači, ubice su predmet drugih zakona kojima se to reguliše. Nemojte molim vas, znam da su neki ovde navikli da nam stavljaju tuđe reči u usta, nemojte vi kao predsedavajući to da dozvolite i kršite Poslovnik i onda još kažete kao opravdanje prethodnom govorniku – eto ja sam pokušao. Šta ste pokušali? Citiran je tekst predloga izmene zakona. To zašto se neprekidno neko prepoznaje, nije mi jasno, zaista. Nemojte, razumem da me označavate i kao teroristu i kao ekstremistu, to razumem, i prizivača scenarija, to smo čuli hiljadu puta i to mogu da prihvatim u žaru političke borbe, kako kažu, ali ne mogu da prihvatim da ja nekoga od uvaženih kolega stavljam u tu kategoriju koja je navedena. Rekao sam da se zakon primenjuje retroaktivno, pripadnici jedinica izvan regularnih, učesnici u „stranim ratovima“, u momentu međunarodnog priznanja sam rekao, bi došli pod udar ovog zakona, bez kvalifikacija, bez određivanja ko je kakav. Uostalom, vi znate, pričali smo o tome i ranije i ja imam tu ličnu istoriju, pa ne govorim u tom smislu, vrlo sam precizno rekao, a vi gospodine predsedavajući, iako se lavovski borite sa pritiskom naprednjaka, ipak danas ste malo popustili i nehotice u jednom momentu prihvatili njihovu retoriku, možda je pala koncentracija ne znam, ali ste zaista juče junački držali, oni su vas snažno pritiskali, vi se niste dali. Hvala.
Ne, nego samo sam u jednom trenutku zamislio da onda ni ja danas ne bih bio u mogućnosti da vodim ovu Skupštinu. Govorili ste o nečemu hipotetički, govorili ste o nečemu da piše u zakonu. Mislim da ste vešto pokušali da…i mislim da ovo ipak nije za našu polemiku u ovom trenutku. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Smatram da sam u pravu bio kada sam pokušao da vaše izlaganje usmerim u tok ove sednice o ovoj temi. Da li želite da se Skupština izjasni? (Ne.) Povreda Poslovnika, narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Prihvatam da čovek može da pogreši, ali sam se konsultovao tu sa kolegama koji veoma pažljivo i koncentrisano prate tok sednice i govore svakoga od pojedinaca. Inače, član 108. Poslovnika, gospodine predsedavajući. Jasno, i to ne jednom, već dva puta, je prethodni govornik, i vi ste zbog toga probali da ga opomenete, rekao da polovina narodnih poslanika ovde ne bi sedelo u ovoj sali, već bi bila procesuirana zbog učešća u ratnim dejstvima u okruženju i van granica ove države. Znamo na koga se najviše odnosi ovaj zakon i na taj način se stavlja znak jednakosti između polovine ove sale, polovine kolega, ne znam sa koje strane, i onih scena koje viđamo i u Siriji i u Iraku, ali i u jednom delu Ukrajine. Uostalom, kada nekome toliko smeta i kada stalno inputira da ti i takvi sede sa druge strane, pitaću vas da li je prethodni govornik možda poznavao ili zna za delovanje Ljubiše Savića Mauzera u okviru njegove stranke u Republici Srpskoj i šta je radio tamo i šta je predvodio i kako je radio? Ne možemo da zaboravimo neke stvari i da se samo sve loše prebacuje na drugu stranu. Uostalom, do 2012. godine stranka prethodnog govornika je kreirala sudbinu ove države i kreirala je sudbinu svakog od nas pojedinaca.
Vreme, gospodine Babiću.
Da smo se ogrešili o zakon, a pušku sam uzeo samo u lovu, i to da je nosim, ne da pucam, ako smo se ogrešili s te strane o zakon, zašto do 2012. godine nismo procesuirani? Zašto nismo smešteni tamo gde bi želeo da budemo smešteni gospodin Stefanović.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Nadam se da to ne želi kolega. Reč ima ovlašćeni predstavnik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovane kolege narodni poslanici, a pre svega, uz puno uvažavanje, poštovani predlagači zakona o kome danas raspravljamo, cela ova diskusija danas ukazuje na nešto što treba da bude vrlo jasna poruka građanima Republike Srbije, a to je da u interesu građana Republike Srbije, a prevashodno u interesu države Srbije, ovaj zakon predstavlja neminovnost i neophodnost. Zbog toga će poslanička grupa Socijalističke partije Srbije u danu za glasanje podržati ovaj zakon i glasati za usvajanje ovog zakona. Politička poruka građanima jeste istovremeno i činjenica da se ovim zakonom država Srbija distancira od svega onoga što može da joj se stavi kao neka vrsta hipoteke, a to je sve ono na šta su kolege poslanici i iz Srpske napredne stranke i iz opozicije i ostalih stranaka predlagača ukazivali. Nisu ovde u pitanju samo „Psi rata“ koji su delovali na teritoriji Republike Srbije, konkretno na Kosovu, na teritoriji BiH, već su to i državljani Srbije koji su na isti način delovali u Ukrajini. Evropska unija i evropska zajednica očekuje od Srbije donošenje ovakvog zakona. Evropska unija i Evropska zajednica očekuje od Srbije distanciranje i jasno određenje prema svemu onome i svim pojavama na koje ovaj zakon ukazuje i zbog toga ponavljam, Socijalistička partija Srbije i poslanička grupa Socijalističke partije Srbije, podržava ovaj zakon. Nije svejedno ako se ima u vidu činjenica da je Vlada Republike Srbije i u prethodnom sazivu, na čelu sa premijerom Dačićem i u sadašnjem sazivu na čelu sa premijerom Vučićem učinila pomake koji podrazumevaju podizanje ugleda države Srbije u međunarodnoj zajednici. Takav ugled ne može biti urušen ni diskreditovan načinom i pojavama koje obuhvata ovaj zakon. Međutim, ono što treba istaći sa stanovišta struke, ovde su politički stavovi vrlo jasni, političke poruke nedvosmislene, ali sa stanovišta struke treba prihvatiti određene sugestije. Ja ih neću, drage moje kolege narodni poslanici i predlagači, među kojima sam i ja i moja poslanička grupa Socijalističke partije Srbije, identifikovati kao kritike, već dobronamerne sugestije, a te dobronamerne sugestije su sledeće: mora se učiniti dosta na preciziranju teksta ovog zakona, mora se učiniti mnogo toga na preciziranju kvalifikacije krivičnih dela koja su zakonom o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku obuhvaćene. Zašto ovo govorim? Zato što polazim od onoga što radim po vokaciji, kao deo pravosudnog sistema, kao deo pravosuđa, kao advokat. Zakon mora u praktičnom smislu reči da da puni efekat. Kada će dati u praktičnom smislu puni efekat? Onog trenutka kada kvalifikacija krivičnog dela, drage kolege, bude jasna. Samoučešće u ratu ili oružanom sukobu nije inkriminacija, zato što rat kao pojava i fenomen ne podrazumeva istovremeno protivpravnost i protivpravno delovanje. Ratove često delimo na odbrambene, nekad pežorativno na otadžbinske, agresivne, ali rat kao pojava ne može da ima tretman protivpravnosti. Mora da postoji jasna inkriminacija da se u ratu čini određena protivpravna radnja ili je to zverstvo ili je to zločin ili je to genocid ili je to interes zbog čega građani Republike Srbije da bi ostvarili određenu korist deluju na teritorijama drugih država na način koji podrazumeva nezakonito delovanje. To je ono što sugeriše poslanička grupa Socijalističke partije Srbije, da bude sastavni deo teksta, a samim tim i jasne kvalifikacije zakona o kome mi raspravljamo. Zašto na ovo ukazujem? Iz razloga što se drugi deo teksta odnosi na vojne i paravojne formacije. Moramo da priznamo svi mi ovde zajedno kao predlagači da u ovom smislu bi došlo do problema u praktičnoj primeni ovog zakona kada bi došlo do procesuiranja učinilaca krivičnih dela. Vojne i paravojne formacije takođe mogu biti kategorisane na različite načine. jedna od njih je i legija stranaca koja se u nekom međunarodnom pravnom smislu kvalifikuje kao vojna formacija koja ima svoj legitimitet. Ako ima u svoj legitimitet, a u njoj učestvuju i građani Republike Srbije, za šta mi i te kako dobro znamo i raspolažemo sa činjenicama, onda se postavlja pitanje šta je nezakonito u delovanju naših građana kroz tu vojnu formaciju, a u zakonu se govori o vojnoj formaciji? Zato poslanička grupa Socijalističke partije Srbije apeluje, dobronamerno sugeriše, kako bi se kvalitet ovog Predloga zakona poboljšao, kako bi on u praktičnom smislu reči ostvario onaj cilj koji istovremeno potvrđuje motiv predlagača za koji Socijalistička partija Srbije smatra da je više nego opravdan, a to je da znamo inkriminisano delovanje i šta je inkriminisano delovanje. Kako procesuirati građanina Republike Srbije koji je delovao preko Legije stranaca? Ne možemo. Osim toga, bitno je da se i prateća zakonska regulativa uz ovaj zakon, za koji ću ponoviti da je neminovnost i neophodnost u našem zakonodavnom sistemu, da se upodobi i uredi. Da li imamo sa svim državama, gde ima tzv. „Pse rata“, međunarodne ugovore, da li imamo uzajamnost i reciprocitet? Ako imamo, to je dobro, jer će svaki učinilac krivičnog dela biti procesuiran, ali šta tamo gde to nemamo, šta u toj situaciji? Osim toga, postavlja se još jedno praktično pitanje – da li delovanje na teritoriji strane države, koje podrazumeva odbranu fizičkog integriteta, odbranu života, zaštitu imovine, može biti okvalifikovano kao krivično delo? Na Odboru za pravosuđe, kada smo raspravljali o ovom zakonu, naveo sam jedan pežorativan primer - ja i moj drug i kolega narodni poslanik Meho Omerović možemo imati isti interes, koji je potpuno opravdan i zakonit, pretpostavka je da imamo imovinu na teritoriji BiH, navodno on u Foči, ja navodno u Sarajevu, izvinjavam se, ja u Goraždu. Šta u slučaju da u ratnim dejstvima dođe do ugrožavanja naše imovine? Odbrana naše imovine je naše legitimno pravo Ustavom zagarantovano i to pravo niko ne može da nam ospori. Apsolutno stoji da u toj situaciji nema inkriminacije, da u toj situaciji nema protivpravnog delovanja i da u toj situaciji ne može biti niko osuđen zbog nečega što nije nezakonito. Zato treba prihvatiti kao dobronamernu sugestiju nešto što je istaknuto, a to je da bi možda, ovom prilikom ističem možda, Odbor za pravosuđe kao resorni odbor, shodno Poslovniku Skupštine Republike Srbije, mogao amandmanom, na koji ima pravo u vremenu između zasedanja u načelu i zasedanja u pojedinostima, da ove sugestije uvaži i da kroz amandman poboljšamo kvalitet ovog zakona, jer nismo sve dobro definisali i nismo sve dobro precizirali. Postavilo se jedno pitanje koje smo mi poslanici iz pozicije, a ne opozicije, postavili – šta ukoliko delovanje naših državljana na teritoriji druge države nije pod oružjem, nije u uniformi? Šta ukoliko je to delovanje zdravstvenih radnika koji imaju humanitarne delatnosti i aktivnosti, koji su dužni da te humanitarne aktivnosti i delatnosti sprovode, da leče? Da li njih možemo podvesti pod kategoriju učinilaca krivičnog dela? Ne možemo. Isto tako, možemo da primenimo ono što naša Vlada čini, ono za šta se naša Vlada zalaže već dve i po godine, a to je da se i naša zakonodavna regulativa upodobi sa regulativom evropske zajednice. Imam okvirnu odluku Saveta EU o borbi protiv terorizma. Ta odluka ima 13 članova. Neki od njih mogu da se primene u ovoj situaciji, mogu da nam pomognu da ovaj zakon zaista dobije onu fizionomiju, onaj pravni okvir, pravni format koji je neophodno neophodan kako bi sa stanovišta prava, i to elementarnog krivičnog prava, mogao da bude pravi zakon, a to je da u zakonu stoji kao inkriminacija da se radi o ozbiljnoj destabilizaciji ili uništavanju osnovnih političkih, ustavnih, ekonomskih i društvenih struktura bilo koje zemlje, nebitno da li je to Sirija, Ukrajina ili neko drugi. Ovakvu formulaciju kao inkriminaciju uvek možemo primeniti na učinioce krivičnih dela na koje sada ukazujemo i taj problem možemo na taj način da rešimo. Osim toga, dobronamerna sugestija poslaničke grupe SPS u tom smislu je primena Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju terorizma. Neke kolege pravnici su kroz medije afirmisali jedan stav, da nama ovaj zakon navodno ne treba, da nam ne treba navodno zbog toga što već u Krivičnom zakoniku imamo odredbe o terorizmu. Da imamo odredbe o terorizmu, to je tačno, ali je još više tačno da odredbe o terorizmu i svemu onome što terorizma podrazumeva nisu obuhvatile situacije u krivično-pravnom smislu reči koje obuhvata ovaj zakon. Zato SPS podržava i motivaciju, razloge i sve ono što je dovelo predlagače, a nije mali broj, impozantan je broj predlagača, 199 narodnih poslanika, da predlože, a mi danas da raspravljamo o tom zakonu. Na kraju, želim da istaknem još nešto što smatram da je jako važno. Imamo situaciju kada, bar pravnici dobro znaju, da za svako krivično delo i biće krivičnog dela moraju postojati dva konstitutivna elementa. Jedno je radnja izvršenja krivičnog dela, drugo je mesto izvršenje krivičnog dela. Ovde su i radnja i mesto izvršenja krivičnog dela van teritorije Republike Srbije. Ne smemo dozvoliti sebi taj luksuz, taj ekskluzivitet da ostanemo nenadležni, s obzirom da i radnja i mesto krivičnog dela mogu biti u Ukrajini, mogu biti u Siriji, u BiH, bilo gde postoji ratno žarište. Šta ukoliko se naša nadležnost dovede u sumnju? Šta ukoliko strana država na kojoj se vode ratna dejstva ovo krivično delo nije sistematizovala, nije ga u svom krivičnom zakonodavstvu obuhvatila? U toj situaciji moramo voditi računa o postojanju reciprociteta, odnosno uzajamnosti i postojanja međunarodnih ugovora upravo sa tim državama ili velikim brojem država. Bez toga nećemo moći efikasno da sprovedemo ovaj zakon. Da se vratimo na ono što je suština. Suština je da je nesumnjivo Republika Srbija učinila mnogo, pre svega zato što je ovaj zakon došao na dnevni red Skupštine, a učiniće još više ako ovaj zakon usvojimo. Učiniće još više tim pre što ćemo još šire otvoriti vrata evropske zajednice ili zajednice evropskih zemalja da postanemo punopravni član tih zemalja. Učiniće još više činjenicom da iako smo imali hipoteku ozloglašene države, kako su nas nekada nazivali, sa ratno-huškaškim motivima i sa ratno-huškaškim delovanjem, sada je nesumnjivo da ta hipoteka pada i nesumnjivo je da je mi više nikada nećemo navući, a jedna od brana da je ikada više imamo je upravo donošenje ovog zakona. Molim predlagača da ima u vidu najdobronamernije sugestije poslaničke grupe SPS, da zna kolega Meho Omerović, kao neko ko je u ime predlagača izneo Predlog zakona, da ne samo što će biti podržan ovaj zakon, nego da ćemo mi socijalisti dati punu podršku kasnije i kada budemo donosili novi Krivični zakonik, jer će tada biti pravo vreme da sve ovo što sada vidimo kao određene propuste sa stanovišta primene krivičnog zakonodavstva, možemo ispraviti. Siguran sam da ćemo to i učiniti. Zahvaljujem vam se. Još jednom ističem da će poslanička grupa SPS u Danu za glasanje podržati ovaj zakon.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS narodni poslanik Momir Stojanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što nešto kažem o predloženim dopunama Krivičnog zakonika, ne mogu, a da se ne osvrnem na izlaganje jednog od mojih prethodnika, gospodina Stefanovića, jer se kao član poslaničke grupe SNS, a verujem i moje kolege, osećam povređeno. Naime, njegov osvrt na predložene dopune Krivičnog zakonika i opservacije ukoliko bi primena ovih predloženih dopuna bila retroaktivna, onda mnogi iz poslaničkog kluba SNS ne bi sedeli ovde i došli pod udar ovog zakona. Verujem da to ne bi bilo tako, jer su predstavnici poslaničke grupe SNS uvek bili na strani istine, pravde i slobode. Bojim se, ukoliko bi retroaktivna primena predložene dopune Krivičnog zakonika bila, da bi mnogi iz stranke kojoj pripada kolega Stefanović došli pod udar predloženih dopuna ovog zakona, obzirom na činjenicu da su u prošlosti za jeftine pare izvozili revoluciju i nametali demokratiju kroz pokret otpora, tako da bojazan za poslanički klub SNS ne postoji i u slučaju retroaktivne primene ovog zakona. Što se tiče predložene dopune Krivičnog zakonika, radi se o dva člana u 34. poglavlju, a koje se tiče krivičnih dela protiv čovečnosti i drugih dobara međunarodnog prava, gde se posle poglavlja – agresivni rat uvode novi članovi 386a i 386b. Juče smo na sednici Odbora za KiM konstatovali, analizirajući aktivnost radikalnih islamističkih grupa na našem prostoru, da realno postoji opasnost po bezbednost naše zemlje i ta opasnost je sve veća, obzirom na broj naših državljana koji pojedinačno ili kao organizovane grupe danas učestvuju u oružanim sukobima ili ratištima u drugim zemljama. Ta činjenica se ne može prenebregnuti. S druge strane, Republika Srbija se priključila međunarodnoj zajednici u borbi protiv pokreta ISIL ili formiranje Islamske države Iraka i Levanta. Usvajanjem dopuna ovog Krivičnog zakonika je praktično dokaz da širokim nizom mera Srbija iskreno želi da učestvuje u borbi protiv međunarodnog terorizma. Primedbe koje su postavljene u pogledu preciznosti predloženih dopuna Krivičnog zakonika, pogotovo kolega Neđo koji je izneo, slažem, ali mislim da su predložene dopune sasvim precizne i jasne. Jedan član se odnosi na pojedinačno učešće i predviđenu sankciju a drugi član na organizovani, planski odlazak, grupe, usmeravanje, obuka, finansiranje, što predstavlja teže krivično delo. Ne možemo u predloženim dopunama Krivičnog zakonika da predvidimo sve moguće varijante primene sankcija u slučaju činjenja ovih krivičnih dela, ali složićete se sa mnom da će nadležni pravosudni organi u prikupljanju dokaznog materijala revnosno oceniti da li su naši državljani učestvovali na ratištima i oružanim sukobima u drugim zemljama iz materijalnih razloga, što po meni predstavlja blaži oblik krivičnog dela, ili iz ideoloških razloga, što po meni predstavlja teži oblik krivičnih dela. Ono što u ovom trenutku vidim kao problem, to su dva problema. Jedan je u dokazivosti ovih krivičnih dela. S time se slažem sa mojim prethodnicima. Međutim, Republika Srbija je potpisnik mnogih međunarodnih sporazuma o razmeni tajnih podataka, obaveštajnih i bezbednosnih. Verujemo da ćemo u dokazivanju ovih krivičnih dela tesno sarađivati sa mnogim zemljama, sa većinom zemalja međunarodne zajednice, koje se danas bore protiv radikalnog islamističkog pokreta. Drugi problem o kojem ovde nije bilo reči – kako primenu ovih krivičnih dela tretirati u slučaju da dođe do oružanih sukoba ili agresije ili incidenata oružanih prema našem stanovništvu na KiM, obzirom na činjenicu da mnoge vodeće države međunarodne zajednice KiM ne smatraju sastavnim delom Srbije, a Republika Srbija smatra KiM sastavnim i neotuđivim delom svoje teritorije? Da li to znači da u slučaju teških incidenata i oružanih sukoba i teških krivičnih dela prema našem stanovništvu i etničkoj zajednici, našim enklavama na KiM da građani sa teritorije uže Srbije ne mogu da priteknu u pomoć svojim sugrađanima? Zato je potrebno, eventualno, donošenje novog Krivičnog zakonika ili amandmanski precizirati slučajeve u kojima se ne sprečava učešće naših građana da učestvuju u oružanim sukobima i ratovima van naše zemlje. Po meni je ovo ključni problem. Iznete su primedbe da primenu ovih dopuna treba uskladiti sa usklađenom nacionalnom strukturom pravosudnih i policijskih organa. Možda je primedba na mestu, ali ovaj zakon nije usmeren prema ni jednoj etničkoj zajednici, pa prema tome, ni prema bošnjačkoj, ni prema albanskoj zajednici u Srbiji. Ovaj zakon se odnosi na sve građane Srbije, tako da sve primedbe koje se tiču tog dela nisu osnovane. S druge strane, gradacija oko težine krivičnog dela, kada je u pitanju primena ova dva člana zakona i poistovećivanje učešća naših građana na ratištima u Siriji i učešće naših građana na ratištu u Ukrajini je lišeno svakog osnova. U jednom slučaju se radi o projektu formiranja islamske države sa striktnim šerijatskim zakonima, što je pretnja međunarodnom miru, a u drugom slučaju, slučaju Ukrajine, se radi o borbi dela građana Ukrajine za svoja prava, za ona za koja oni smatraju da su im uskraćena. Dakle, svako poistovećivanje jedne i druge situacije je, po mom mišljenju, degutantno. Primedbe, da Srbija kaska sa donošenjem ovih zakona, te da su mnoge zemlje u okruženju već donele ove zakone, rekao bih da nisu tačne ili su neki moji prethodnici ne informisani. Tačno je da je Republika Crna Gora donela predlog, ali još uvek nije usvojila predlog izmena i dopuna svog krivičnog zakonika, koji se odnosi na ove predložene izmene. Tačno je da je BiH pre nas donela ovakva rešenja u svom krivičnom zakoniku i predvidela ovakve sankcije, ali znate, s obzirom na svoju multietničnost, na probleme, na tesnu povezanost nekih radikalnih islamističkih grupa iz BiH, da je ta zemlja bila prinuđena da prednjači u donošenju tih zakona. Smatram da su dobre predložene dopune Krivičnog zakona. Smatram da su precizne. Smatram da će predstavljati problem samo u delu dokazivosti krivičnog dela, ali verujem da primedbe koje se odnose na to da nadležni istražni organi ne smeju da primenjuju mere sve dok građani Srbije, u pogledu činjenja ovih krivičnih dela, konkretno ne postupaju suprotno odredbama ovih članova zakona i mislim da nemaju osnova. Po tom osnovu, u slučaju podataka i saznanja koje nadležne službe imaju da neka grupa ili pojedinac raspolažu oružjem i da su ideološki na platformi radikalnom islama, podrazumevalo bi da mi ne smemo da izvršimo oduzimanje takvog naoružanja, već bi morali da čekamo da konkretno taj pojedinac ispolji svoju delatnost, što je sa aspekta preventive kasno i ima negativne posledice po bezbednost zemlje. Da zaključim, mislim da većina u ovom domu smatra da ova dva člana dopune Krivičnog zakonika nisu sporne i da njih ne treba politizovati i verujem da će oni koji imaju primedbe, poput moga kolege Neđe, opravdane primedbe, u danu za glasanje podržati ove izmene, odnosno dopune Krivičnog zakonika. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović, po Poslovniku.
Zahvaljujem, predsedavajući. Čl. 106. i 107. Dakle, Momir Stojanović je u svom izlaganju nekoliko puta izneo uvredljive stvari za gospodina Stefanovića, koji nije u sali, što nije korektno, a sa druge strane je rekao da za relativno male pare izvozio revoluciju u druge zemlje. Niste ga opomenuli, a morali ste to da uradite, jer ste time prekršili Poslovnik i zato sam se javio za reč. Sa druge strane, Momir Stojanović je rekao da su svi članovi, odnosno predstavnici SNS, koji su danas u Skupštini Srbije, oduvek, dakle oduvek , u prošlim vremenima bili na strani istine, pravde i slobode. Mislim da ukoliko na taj način pokušava da opere prošlost neko ko je bio član SRS, koji je u skladu s tim…
Gospodine Balša, molim vas, nemojte da pretvorite ovo u repliku.
Dopustite mi da završim.
Dovoljno ste mi argumenata dali da vidim da nisam prekršio Poslovnik. Imate još 10 sekundi.
Da vam kažem jednu stvar. Vi ste prekršili Poslovnik time što mi niste dali reč.
Imate još 10 sekundi.
Zahvaljujem. Što se nas tiče, članovi i predstavnici SRS u prošlosti nikada nisu bili na strani istine, pravde i slobode i to je stav DS, za razliku od stava SNS koji smo upravo čuli. Zahvaljujem.
Gospodine Božoviću, dužan sam da vam dam objašnjenje. Nisam prekinuo prethodnog govornika, jer pretpostavljam da se on isto u izlaganju gospodina Stefanovića našao uvređen, optužen, kao što je i tumačenje Predloga ovog zakona. I po tumačenju koje je tumačio poslanik Stefanović, takođe sam se i ja zamislio da li bi moglo ovo doći pod udar tog zakona. Znači, tumačenje gospodina Stefanovića je bilo takvo da je u ovoj sali uvređeno veliki broj narodnih poslanika. Dopustio sam da to jedan govornik može da tumači na taj način i da se oseća povređen i uvređen i zato nisam želeo da ga prekinem. Takođe, ukazivanjem na ovu povredu Poslovnika, na neki način ste i sami rekli, gospodin Stefanović kao šef poslaničke grupe ima dovoljno, ako smatra da je prekršen Poslovnik pominjanjem njegovog imena, da se i on javi, niste morali da mu izigravate advokata. (Balša Božović, s mesta: Nije bio u sali.) Evo, sada je u sali. Jednostavno, da ne ulazimo sada u polemiku, smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni? Ako ne, po Poslovniku se javio AleksandarJovičić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, član 108, red na ovoj sednici. Smatram da ste dužni da opomenete ponovo narodnog poslanika koji je pokazao ostrašćenost i zamolio bih vas da na pominjanje SRS uvek reagujete, jer ovde nema predstavnika te stranke. Stoga nemojte govoriti o onim ljudima koji nisu tu ili o onim strankama koje nisu tu, s jedne strane. S druge strane, ne vidim zašto je zabolela istina gospodina Momira Stojanovića koji je rekao šta se dešavalo i to je vas očigledno pogodilo, s obzirom da ste na taj način to i potvrdili. A i kako vas boli istina, dokaz je što ste baš vi, vaša stranka, sa „Dverima“, organizovala određene proteste na teritoriji Beograda, što znači da vam takve stvari ne smetaju. Rekli ste da ste izvozili revoluciju. Niste je izvozili, vi ste je uvozili. Onog trenutka kada ste rušili grad Beograd, palili ovu Skupštinu u kojoj danas sedite i živite od nje, jer vas građani plaćaju, i to je sramota. Sve se može postići na jedan demokratski način. Sledite primer SNS koja pobeđuje na izborima, na demokratski način, i koja ovu zemlju vodi na jedan demokratski način, štiteći ljudska prava, sprovodeći reforme i boreći se za bolje sutra. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Jovičiću. Povreda Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Član 27. i čl. 107. i 108. Gospodine predsedavajući, vi ste mogli da date reč prethodnom govorniku da je zloupotrebi i ovako u dva minuta da ispali rafale replike, umesto da ukaže na povredu Poslovnika.
Gospodine Stefanoviću, upravo je to uradio i pripadnik vaše poslaničke grupe, gospodin Balša Božović, tako da na isti način ja sam morao da dopustim i drugom narodnom poslaniku. Izvolite, nastavite.
Ali niste na isti način, gospodine predsedavajući, jer da ste na isti način, vi biste i gospodina Jovičića opomenuli, kao što ste opomenuli gospodina Božovića. Vidite kako vrlo brzo vidimo nekonzistentnost, koja, nažalost, postoji sve vreme.
Ali, gospodine Stefanoviću, za razliku od gospodina Jovičića, to pravilo je uveo gospodin Balša i to je samo sled replika koje su se dogodile u nekoliko minuta. Izvolite, nastavite
Nije on gospodin Balša, on je gospodin Božović. Mislim da se vi i ja dobro razumemo. Smatram da je izvršena gruba povreda Poslovnika, zato što je korišćen za repliku, zato što su iznete neistine, zato što se govori o nekim izvoznicima revolucije, za male pare ili za velike pare, da je neko palio Skupštinu. Treba da pitate ministra Velju Ilića za paljenje Skupštine.
Sada ovo pretvarate u repliku. Gospodine Stefanoviću, to više neću dozvoliti. Zahvaljujem i određujem pauzu pet minuta. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Reč ima predstavnik predlagača, gospodin Meho Omerović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, molim vas da sednete da bi se mogli čuti.
Gospodine Šutanovac, molim vas.
Sa velikom pažnjom sam saslušao sve šefove poslaničkih grupa i ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa, koji su pričali po ovoj veoma važnoj, rekao bih značajnoj tački dnevnog reda, predlogu zakona o kome razgovaramo. Ja se zahvaljujem svim poslaničkim grupama, pre svega zato što su sve poslaničke grupe, osim jedne, a to smo čuli iz usta onih koji su bili ovlašćeni ili koji su govorili u ime tih političkih stranaka, u načelu o ovom zakonu podržali i dali sugestije za ove predloge. Mislim da je to veoma dobra poruka i jasna poruka spremnosti i odlučnosti ovog parlamenta da učini nešto što je izmena krivičnog zakonodavstva. Sa druge strane, dugujem izvinjenje kolegi Marku Đurišiću jer je javno i direktno postavio pitanje zašto i njima nije ponuđeno da potpišu ovaj predlog koji su potpisali 199 poslanika. Naprosto, predlog zakona je išao i po hitnom postupku, menjan je od one verzije koja je bila ponuđena u julu mesecu u skupštinskoj proceduri, jer smo imali dogovore i razgovore sa predstavnicima ministarstva i sa predstavnicima službi bezbednosti i tužilaštva, kako bismo došli do što je kvalitetnije mogućeg teksta koji bi se našao danas po hitnom postupku i u toj brzini, videli ste i od 208 poslanika vladajuće koalicije, nisu svi pisali, nego je njih 199. Stoga, evo i ovo obrazloženje, pre nego što govorim o ovom zakonu. Čuli smo dosta primedbi i sugestija, ali ono što želim posebno da naglasim, mislim da smo svi zajedno svesni činjenice da u svakoj državi svaka država drugačije uređuje svoju kaznenu politiku. Mi smo ove odredbe i ove nove krivične zakone naravno uskladili sa našim krivičnim zakonodavstvom. Podsetio bih da na osnovu primedbi onoga što sam pažljivo mogao da čujem od većine govornika bilo je reči o nejasnoćama u tekstu i o nepreciznostima. Tačno je, u pravu su sve kolege koje govore da ovde manjka preciznosti i neke dodatne jasnoće. Moramo da budemo svesni i još jednoga. Ni najsavršenija, ni najpreciznija pravna norma ne može da pokrije sve slučajeve iz realnog života koji je uvek, složićete se, korak ispred propisa koji je donet ili onoga koji ćemo mi doneti danas, sutra, prekosutra, kada ovo bude usvojeno, u smislu, pre svega složenosti, dinamike, zatim neočekivanosti ili jedinstvenosti nekog konkretnog slučaja. Zbog toga i ono što je kolega Stefanović u svom izlaganju ispred svoje poslaničke grupe napomenuo i kroz pitanje – šta je opravdano, zbog toga je nemoguće i propisom predvideti sve moguće situacije, a složićete se posebno ne u ovoj oblasti koja je zaista, zaista specifična, u kojoj ni naučna teorija, ni praksa, još uvek nisu uspeli da uspostave precizne, opšteprihvaćene kriterijume u pogledu ocene jednog oružanog konflikta. Tako smo i svedoci, hajde da budemo realni, iskreni i pošteni pred samim sobom, da u svetu imate država, predstavnika jednih relevantnih aktera na međunarodnoj sceni koji se opredeljuju kao npr. oslobodilačka borba. Opet drugi to tretiraju kao separatizam i terorizam. Nažalost, na sopstvenom primeru mi smo na ovim prostorima najbolje osetili nedostatak ovih opšteprihvaćenih kriterijuma. Sa druge strane, bilo je primedbi koje su se ticale nečega što mi kao ovlašćeni predstavnici, odnosno predlagači ovog zakona nismo jasno definisali. Pre svega se mislilo na neke pojmove. U pravu su i te kolege i koleginice koje su govorile. Zašto? Zato što bih vas podsetio na nešto što malo ljudi zna. Mislim da ne znaju ni svi poslanici u Skupštini RS. Činjenica je da čak i u UN koje su nosilac nečega što se zove napor uspostavljanja jedinstvenog odgovora, kako se to kaže kolokvijalno, međunarodne zajednice na terorizam, kao najizraženiju pretnju nacionalnoj, regionalnoj i globalnoj bezbednosti i pored toga što su usvojeni principi globalne strategije za borbu protiv terorizma i donesen niz obavezujućih međunarodnih instrumenata i već godinama se ulažu neviđeni napori. Čak i takve i ovakve UN još uvek nisu usvojile jedinstvenu i opšteprihvaćenu definiciju terorizma. Dakle, svesni ste iz ovog činjeničnog stanja sa kakvim kompleksnim problemom se suočavamo danas. Rešenje za one slučajeve koji su granični, koji su i tamo i amo, kako to kaže naš narod, koji su jedinstveni sa stanovišta ovde predloženih izmena i dopuna Krivičnog zakonika potpuno sam siguran da će se naći sudska praksa, odnosno da će nadležni sudovi u Srbiji sudeći pre svega po načelu pravičnosti kao ustavnoj kategoriji, a ne po načelu nacionalne opredeljenosti, kao što smo čuli od jednog od predstavnika poslaničkih grupa, nadomestiti nepotpunost i nejasnost prah pravne norme koji uopšte ima u ovom slučaju. Dakle, ovaj zakon je bio neophodan Srbiji. Ono što je posebno važno i što želim da istaknem da ne bi bilo nekih zabuna, ovo nije zakon koji će se primenjivati samo na neke predstavnike nacionalnih manjina, kao što smo čuli od jednog predstavnika. Ovo nije zakon kojim se gaze prava nacionalnih manjina u Srbiji. Ovo nije zakon o Siriji, ovo nije zakon o Ukrajini. Ovo, dakle, nije ni zakon koji mi donosimo zbog EU ili Saveta bezbednosti, ovo je zakon koji mi donosimo, pre svega, zbog nas samih, zbog građana Republike Srbije, jer je ovaj zakon, kao što rekoh, neophodan nama kao normalnoj pravno uređenoj državi. Sa druge strane, imali smo primedbe - šta će se desiti ukoliko dođe do nekih sukoba u kome će državljani Republike Srbije ići i braniti svoju imovinu, a koja se trenutno nalazi na teritoriji nekih drugih država? Znate šta, važeći zakon, Krivični zakonik u glavi trećoj, u članu 20. govori o krajnjoj nuždi i nije krivično delo ono delo koje je učinjeno u krajnjoj nuždi. Krajnja nužda postoji kad je delo učinjeno radi toga da učinilac otkloni od svog dobra ili dobra dugoga, istovremeno neskrivenu opasnost koja se na drugi način nije mogla otkloniti, a pritom je učinjeno zlo nije veće od zla koje je pretilo. Šta hoću da kažem? Dakle, mi već imamo u postojećem zakonu odredbe koje ovo o čemu su određene uvažene kolege govorile nije tretirano kao krivično delo. Da budem krajnje banalan, znate šta, kada odete na operaciju, što kaže naš narod, ne daj Bože, kod hirurga, nanosi vam se teška telesna povreda, ali da li taj hirurg čini krivično delo? Ne. Prema tome, pre svega sam zadovoljan što je ovaj zakon koji je predložen naišao na podršku, kao što rekoh, najvećeg dela skoro svih poslanika u Skupštini. To smo čuli od šefova poslaničkih grupa i on će dati zaista neophodan okvir, kao što je rekao kolega Stefanović, ali mislim da sudska praksa i ono sve što će sutra državni organi i institucije raditi, dobiće jedan instrument u ruke i mehanizam koji će koristiti i kroz međunarodnu policijsku saradnju, kroz saradnju sa bezbednosnim strukturama i službama, ne samo regiona nego i ostalih zemalja sveta kako bi se dobijale potpune kompletne informacije o svemu onome što može da ima veze i značaja za naše državljane koji eventualno odlaze na prostore na kojima će se dešavati sukobi ratni u kojima bi oni eventualno učestvovali. Ovo je zakon kojim se jasno šalje poruka šta je zabranjeno i šta je krivično delo. Koliko god kritikovali ovaj zakon, koliko god bio manjkav, možda će se u praksi pokazati ili demantovati ovo što predlažemo i ovo je mnogo bolje, složićete se, od dosadašnjeg perioda kada uopšte nismo imali ova krivična dela kao dela koja se Krivičnim zakonikom tretiraju. Stoga sam ubeđen i verujem da ćemo pre svega poslati poruku i odvratiti, to je suština, demotivisati odlazak građana u krizna područja i uzimanje učešća u konfliktima. Ovo nije zakon koji se odnosi samo na jednu, drugu ili treću državu. Ovo je zakon koji će se primenjivati za buduća vremena, za eventualne konflikte kojih će biti eventualno u nekim trećim državama na bilo kom delu zemaljske kugle da se one nalaze. U tom smislu želim da podsetim i na neke brojke koje su nažalost još uvek nepotpune, barem kada je ovaj prostor tzv. Zapadnog Balkana u pitanju. Po podacima bezbednosnih službi najvećeg broja zemalja regiona i EU, odnosno SAD mi na ovom prostoru imamo već više od 1.000 ljudi koji su registrovani, čija se imena i prezimena znaju, a koji učestvuju u nekim sukobima na nekim ratištima. Dakle, od 140 sa prostora Albanije, 230 sa prostora Crne Gore, 20 iz Makedonije, 340 sa teritorije BiH, par desetina sa teritorija naše Republike Srbije, to su podaci i brojke o ljudima koji učestvuju na nekim od ratišta. Ovim zakonom njima će biti poslata jasna poruka – vratite se svojoj kući, vratite se živi i zdravi, vratite se svojim porodicama i nećete biti podvedeni pod ovaj krivični zakonik. Ako ostanete tamo gde ste trenutno, budite sigurni da će ovaj zakon biti primenjivan i na vas. Stoga ja, još jedanput, završavajući ovaj deo posle rasprave koju su imali šefovi poslaničkih grupa i vremena ovlašćenih predstavnika svih poslaničkih grupa, još jedanput želim da se zahvalim i mislim da je ovo veliki korak, da je ovo i dobar dan i za pravosuđe i za državu Srbiju koja na ovaj način šalje ne samo poruku svojim građanima, nego šalje poruku i nekom svetu u kome pokazuje, unapređuje i podiže svoj međunarodni kredibilitet i poštuje i te međunarodne preuzete obaveze o kojima smo toliko govorili. Još jedanput se zahvaljujem.
Zahvaljujem se gospodine Omerović. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala. Nesumnjivo da su ove izmene zakona bile neophodne i dobro je da se uvode ova krivična dela. Mislim da je to jedna dobra vest iz ovog parlamenta, retka dobra vest u poslednjih nekoliko godina. Mislio sam se zašto tako dobar Predlog zakona nije ponuđen svim poslanicima i da se tu iskoristi prilika da se pokaže jedan jedinstven jasan stav, ali mi je diskusija koja je danas usledila pojasnila zašto se to nije desilo. Verovatno je bolje da je tako, jer da mi je ponuđeno ja bih to potpisao i moj kolega Vlado Pavićević, ali bi me bilo sramota sada sa kim sam sve to potpisao.
Gospodine Živkoviću, molim vas. Govorite o drugim narodnim poslanicima sa nepoštovanjem.
Govorim o svom stavu, molim vas da prestanete da provocirate. Ako imate želju da postanete učitelj, upišete odgovarajući fakultet, a mene pustite da govorim svoje stavove. Povod za ovo su naravno ratovi u Ukrajini, Siriji i delu sveta i učešće nekih ljudi koji se predstavljaju patriotama, ideološkim istomišljenicima, avanturistima i ne znam čemu, koji tamo učestvuju i Srbija je morala da napravi svoj otklon od takvih ljudi i to je dobro urađeno ovim predlogom zakona. Poslanici Nove stranke će podržati zakon, tu nema nikakve sumnje, ali to nije dovoljno. Dovoljno je da celo društvo, a pre svega vlast u Srbiji da veći doprinos stvaranju atmosfere koja bi sprečila te mlade ljude, da, da li zbog para, da li zbog zablude, da li zbog ideologije, pod navodnicima, odlaze i tamo rizikuju svoj život i obraz ove države. To se sada ne dešava. Mi imamo jednog ministra sada u Vladi, to je ministar pravde, koji je pre godinu dana rekao da mu je najlepši događaj u životu bio to što je u Ševeningenu podeli čokoladu sa jednim okrivljenim za ratne zločine. Imamo situaciju da državni tabloidi, službeni glasnici, pod navodnicima, veličaju učešće nekakvih novinara, pod navodnicima, TV lica, bajkera, četnika i ne znam čega sve i da se o njima prave prave serije, reportaže o tome kako su oni veliki Sloveni, veliki borci za pravdu i ne znam čega sve. Imali smo ovde i pitanja koja se tiču toga šta ako se desi nova Španija, šta ako negde neki fašizam nasedne na svoj narod. Ako se desi nova Španija, onda bi Srbija trebalo kao država da podrži borbu tog naroda, a ne da se posle bavimo decenijama ljudima koji su iz najboljih namera verovatno otišli tamo, ali nisu radili ništa i, naprotiv, stvorili su ovde utisak da je ta ideologija koja je bila protiv fašizma bila nešto mnogo bolje od tog istog. To mislim na komuniste. Prema tome, ako se desi Španija, Srbija kao država treba da bude protiv toga. Šta ako je neko u Legiji stranaca? Velika briga nekih poslanika za građane Srbije koji su u Legiji stranaca, pa šta sa njima? Koje dobro je Srbija dobila od bilo koga iz Legije stranaca, bilo da je naš državljanin, bilo da nije? Ne razumem to razmišljanje o tome, o pravnoj zaštiti građana Srbije koji su slučajno u Legiji stranaca. Besmisleno. Bilo je tu i svakakvog pozivanja na devedesete. U devedesetima se ovaj narod i svojom voljom i protiv svoje volje naratovao. Mislim da je to bilo dosta za jedno pet-šest generacija unapred i zato je dobro da imamo ovakav Predlog zakona i da taj Predlog zakona ne budu samo izmene u Krivičnom zakonu, nego da to prati veliku društvenu akciju gde zaključak treba da bude da ne postoji nijedan razlog da bilo ko iz Srbije ode bilo gde da ratuje u bilo čije ime. Konačno, pomenut je Mauzer i jedna stranka koju teško za te godine, devedesete, neko može u ovoj Skupštini da brani bolje od mene. Taj Mauzer nije imao nikakve veze sa tom strankom, Otpor nema veze sa ratnim dejstvima. Konačno, dali smo dva amandmana, odnosno jedan amandman koji obuhvata sve tri tačke i koji predviđa povećavanje kazne. Mislim da je to pravi odgovor. Inače je kaznena politika u Srbiji mlaka, mora da se poveća na mnogim mestima i možda je dobro da se počne odavde.
Zahvaljujem gospodine Živkoviću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, posle nastupa mog kolege poljoprivrednika ne znam da li da podržavam i dalje ovaj zakon. Najverovatnije da ovaj zakon, bez obzira što ima veoma plemenite namere, najverovatnije da ima i neke svoje manjkavosti. Zasmetalo mi je ono što je prethodni govornik govorio, da bi ga bilo sramota da je potpisao itd. sa nekim svojim kolegama. Upotrebio je vrlo neverovatne izraze. To me ne iznenađuje, jer se bojim iskreno da se radi o pendžentiranom obrazu koji može da nastupa onako kako misli da svojim bahatim nastupom treba da nastupi. On je govorio ovde o učešću u nekim paravojnim formacijama itd. Verujem da je on vrli poznavalac paravojnih formacija, ali se bojim da je on izbegao da služi regularnu vojsku.
Gospodine Rističeviću, molim vas, niste dobili pravo na repliku nego javljanje po dnevnom redu. Ako je prethodni govornik bio, da ne dam kvalifikaciju, nemojte molim vas i vi.
Ovo je Predlog o dopunama Krivičnog zakona, o učestvovanju u ratu i oružanom sukobu u stranoj državi. Želim da kažem da prethodni govornik nije služio našu državu, za stranu nisam siguran, dakle, 1999. godine. To je bio moj uvod u diskusiju o ovom zakonu. Verujem da su predlagači potpisali ovaj zakon, a i ja sam, iz jedne plemenite pobude da se učini nekoliko stvari, pre svega, da se zaštite životi ljudi u tim stranim državama, ukoliko je to moguće, a, takođe, jedna od plemenitih namera predlagača ovog zakona je da se zaštite porodice od ljudi koji idu na strana ratišta. Dakle, da ti ljudi tamo ne ginu, drugo, da njihove porodice ne snose psihičke i druge patnje dok oni tamo ratuju, a takođe mogu da budu izloženi i bolu zbog smrtnog ishoda koji može rezultirati zbog angažovanja određenih pojedinaca u oružanim sukobima u stranoj državi. U potpunosti mogu da podržim taj deo plemenitih namera predlagača zakona, ali među nama je bili i razlika. Što se tiče ovog zakona, mislim da ćemo morati da donesemo jedan potpuniji zakon, da ovo nisu potpuna rešenja, da se radi o rešenjima koja su nužna da bi se međunarodna zajednica, pre svega, zaštitila od rastuće napetosti na određenoj teritoriji u Iraku i Siriji, da ima dešavanja koja su u Ukrajini, ali mislim da nismo na sveobuhvatan način uspeli u ovom kratkom roku da rešimo ova pitanja. Zakon govori o oružanim sukobima u stranoj državi. Kada je neko kao pripadnik vojnih ili paravojnih formacija strana u sukobu, a nije državljanin te strane države, kao ni pripadnik zvanične misije međunarodne organizacije čija je Srbija član mi tu imamo problem. Imamo mnogo ljudi koji nisu državljani Republike Srbije. Dakle, ovaj zakon će se odnositi samo na državljane. Na stanovništvo koje nije regulisalo državljanstvo i koje nema sticajem okolnosti državljanstvo ovaj se zakon neće primenjivati i sa te strane je ovaj zakon nepotpun, jer će izbeći da sankcioniše, recimo, građane Republike Srbije koji nemaju državljanstvo a budu učestvovali u tim sukobima. Sa druge strane, definicija paravojne formacije ne obuhvata terorističke organizacije. Dakle, neko ko pristupi terorističkoj grupi u inostranstvu ne mora biti sankcionisan ovim zakonom, iako posledice njegovog terorističkog delovanja, bez obzira u kojoj državi deluje i bez obzira koje je nacionalnosti, posledice terorističkog akta, koji čak može biti individualan ili vezan za grupu, mogu biti daleko veće nego ako učestvuje u nekom ratnom sukobu. Takođe, paravojna formacija je izraz za pomoćne jedinice, recimo u SAD, čak i u Rusiji. Tako da, ako ste pripadnik i državljanin Srbije, ako ste pripadnik te jedinice koja je pomoćna jedinica SAD, vas ovaj zakon može tretirati ukoliko budete pomoćna jedinica negde u svetu i možete doći pod ovaj udar zakona. Iz tih razloga ja predviđam da ćemo mi morati da uradimo jedan poseban zakon koji će ovo tretirati. Takođe, iz ovog zakona se kaže -vojnih i paravojnih formacija u sukobu. Šta ako uđemo u neku diktatorsku armiju koja nema drugu stranu u sukobu, ali proganja civile itd? U tom slučaju nećete biti sankcionisani na način kako to predviđa ova izmena i dopuna Krivičnog zakona. Takođe u vezi sa ovim zakonom, zakon kaže da će se sankcije primenjivati prema državljanima Srbije koji nisu državljani neke druge države, što znači da ako ja imam dvojno državljanstvo i, ne daj bože, učestvujem u sukobu koji se može desiti recimo u BiH, u nekim okolnim državama, ukoliko nemam dvojno državljanstvo ja ću odgovarati, a ukoliko imam dvojno državljanstvo, u tom slučaju ja neću odgovarati po pravilima ovog zakona. Nemoguće je u ovako kratkom roku doneti jedan zakon koji bi bio sveobuhvatan. Zakon svakako ima tu plemenitu, humanističku crtu, ali ćemo morati mnogo toga da doradimo u narednom periodu. Što se tiče državljanstva, moguće je da recimo odemo u rat u Ukrajini dobrovoljno i ukoliko odemo u Kijev, tamo će nam Vlada iz Kijeva dati državljanstvo, a ako odemo na neku drugu stranu možemo da ne dobijemo državljanstvo. Tako da, pristupanje određenim vojnim formacijama i paravojnim formacijama može da bude takvo da prvo dobiješ državljanstvo, a onda učestvuješ u sukobu i tako se građani koji učestvuju u nekoj državi stavljaju u neravnopravan položaj, jedni će odgovarati, a drugi neće. Takođe, ovim zakonom nije, i zato predlažem da to bude u dogledno vreme jedan poseban zakon, predviđeno šta je sa ljudima koji pristupe vojnim formacijama a nisu vojnici, ni šta je sa lekarima koji iz najplemenitijih namera pristupe tim jedinicama, želeći pre svega da pomognu ugroženim vojnicima, ali i ugroženim civilima u tom regionu i budu sticajem okolnosti pripadnici te formacije. Nismo kao predlagači ni razradili slučaj prinudnog učešća u ratu. Dakle, ako ste u Libiji na nekom naftnom postrojenju i dođe neka teroristička grupa, odnosno paravojna formacija i silom vas natera da učestvujete u toj formaciji, jer ćete u suprotnom biti streljani, vi ste na određen način, barem u određenom periodu, učestvovali u vojnim i paravojnim formacijama u inostranstvu, a da to niste želeli. Zato, podržavajući ovaj zakon, želim da kažem da ćemo u narednom periodu morati malo to sveobuhvatnije da obuhvatimo, ali imam razumevanja da je „Spašavanje redova Rajana“, da je veoma nužno spašavati međunarodnu zajednicu, koja je delimično i sama kriva zbog razvoja situacije na mnogim ratištima. Imam razumevanja za njihove probleme, s obzirom da smo i sami bili obuhvaćeni ratom. Rat je nešto najgore što može zadesiti neki narod. Stoga mogu da podržim ovaj zakon do donošenja nekog novog zakona kojim ćemo regulisati da, recimo, u našoj istoriji ima mnogo plemenitih dobrovoljaca koji su učestvovali na našoj teritoriji i pomagali nama da se oslobodimo od drugih, ali takođe ima i mnogo naših građana, naših državljana koji su učestvovali u pomaganju da se oslobode neki drugi narodi. Navešću Aleksu Dundića, pa ću navesti Žikicu Jovanovića Španca, čoveka koji je ubio dva Srbina i tako je počeo otpor Jugoslovena protiv Nemaca. To su španski borci. Takođe, u našoj istoriji su poznati dobrovoljci, recimo da se radi o ruskom dobrovoljcu Alekseju Aleksijeviću Rajevskom, koga je opisao Tolstoj u knjizi „Ana Karenjina“ kao grofa Vronskog. Dakle, imamo mnogo primera koji nas iz istorije uče da učešće u nekim ratovima da bude i plemenito. Mislim da u ovom trenutku, u ovoj konstelaciji snaga trenutno ne možemo baš da taj plemeniti deo odvojimo od onoga drugog plaćeničkog dela. S tim u vezi, ovaj zakon treba podržati, ali takođe u nekom narednom periodu otkloniti sve nedostatke koje ovaj zakon donosi. S tim u vezi, svi znamo za Če Gevaru. Po ovom zakonu, da je Če Gevara Srbin i da kojim slučajem ode u Boliviju i da ga ne odbiju, kad bi se vratio morao bi da odgovara, odnosno bio bi kažnjen sa deset godina zatvora zbog organizovanja gerile u Boliviji. Dakle, i kad bi preživeo, on bi morao da odgovara. S tim u vezi, jedno su dobrovoljci, lica koja po sopstvenoj želji i bez prinude stupaju u neke oružane snage iz plemenitih namera, da bi učestvovali u oslobodilačkim i humanitarnim misijama, a sa druge strane imamo trenutnu situaciju koja iziskuje ovo rešenje. S tim u vezi, kao jedan od predlagača trenutno mogu da podržim ovo, ali s obzirom na razvoj situacije u svetu i regionu, mislim da ovaj zakon trebamo doraditi, s obzirom da ima puno nepreciznosti u vezi raznih termina. Mislim da je inicijator pre svega, koji nam je ponudio, imao najplemenitije namere, da zaštiti, ne samo teritoriju Republike Srbije od mogućih dešavanja kada se određeni dobrovoljci vrate, već da je imao plemenitu nameru da zaštiti njih, njihove živote, da zaštiti njihove porodice i s tim u vezi valja podržati ovaj zakon. O svemu onom drugom što sam govorio treba razmisliti. S tim u vezi, ne želim istorijski da opteretim ni jednu stranku, jer su mnogi pripadnici mnogih stranaka učestvovali dobrovoljno u ratovima na teritoriji bivše SFRJ prilikom njenog razbijanja. Mnogi su, što po nacionalnoj, što po verskoj liniji, učestvovali u građanskom ratu. S tim u vezi ne bih želeo da se međusobno optužujemo, nego da ovaj zakon usvojimo u vezi razloga zbog kojih se ovaj zakon donosi, ali da u nekoj bližoj budućnosti donesemo malo kompletnija zakonska rešenja, koja će razlučiti šta je, jer ovako kako ja vidim, zakon čak nije terorističke organizacije i grupe ni obradio, a terorističke grupe mogu da ne budu vojne i paravojne formacije. S tim u vezi, mislim da svakako ovaj zakon treba dorađivati, ali ću ga ja svakako podržati, kao i svi drugi, s obzirom da nužda zakon menja. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. Reč ima narodna poslanica Aida Ćorović, a neka se pripremi narodna poslanica Stefana Miladinović. Izvolite, gospođo Ćorović.
Uvaženi predsedavajući, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, mislim da u ovoj sali nema osobe, a bogami i van ove sale, koja bi trebalo da se više raduje donošenju ovih izmena zakona od mene. Ne znam da li moje uvažene kolege znaju, ali ja sam jedina osoba u ovoj sali, a nažalost i u celoj zemlji, koja bezmalo godinu dana ima stalno policijsko obezbeđenje upravo zato što sam upozoravala na opasnost od narastajućeg radikalizma u regionu iz koga ja dolazim. Naravno, ja ću podržati ovaj zakon u danu za glasanje i pri tom se slažem sa kolegama da je potrebno raditi malo podrobnije. Svakako je naša poslanička grupa već dala amandmane, ali se slažem i sa kolegama koji su govorili da svakako ovom zakonu treba posvetiti više pažnje. Žao mi je što nas uvaženi kolega Meho Omerović nije pozvao da zajedno potpišemo zakon pre nego što je ušao u raspravu. Hoću da postavim nekoliko pitanja i da na neki način možda malo pažnju defokusiram samo sa ovog što zovemo isključivo zakonska regulativa. Dakle, da li nam je samo dovoljan zakonski okvir da bi rešili ovo veoma bolno pitanje? Mislim da nije i mislim da je čitavo društvo ozbiljan gubitnik ako se nešto malo ozbiljnije ne uradi vezano za ovu temu. Čini mi se da je i danas u ovoj raspravi nekoliko nedoumica i nekoliko nedoslednosti i mislim pogrešnih zaključaka provejavalo. Bojim se da bi bilo loše da se stekne loš utisak i opasan utisak da je islam pre svega teroristički, da podržava najradikalnije, da kažemo pokrete itd. Mislim da je važno pojasniti i pojam džihada. Kada sam prikupljala podatke i već sam rekla, ovom temom se bavim gotovo dve godine, i daleko od toga da sam stručnjak, ali svakako sam saznala puno zanimljivih podataka i postala sam, da kažem, referentna osoba. Kada sam pitala islamske teologe šta u suštini znači džihad rekli su mi izvorno džihad znači skidanje masnoće s mleka. U pravom prenesenom vidu džihad znači čišćenje samog sebe od loših misli, od loši dela od bilo kakve vrste greha. Dakle, najteži zadatak koje jedno ljudsko biće ima, to je da radi na sebi, da radi, da čisti sebe od onog što nije dobro. Nažalost, poslednjih godina ili decenija u svetu je džihad postao i pogrešno tumačen pojam, i nažalost mislim da je upravo muslimanima najveće zlo učinjeno time što su one radikalne grupe unutar nekih zemalja, pre svega arapskih zemalja, doprinele da se o islamu, da se islam tumači kao radikalan, kao leglo najgorih osobina i nešto što je praktično protiv ljudskog roda. Zato bi jako loše bilo, neko je već od kolega govorio o tome, bilo bi jako loše da se prema Sandžaku ili Raškoj oblasti, kako god hoćete, pošalje ta vrsta poruke. Mislim da zapravo i moj primer govori da su Bošnjaci koji žive dole i muslimani zapravo najveće žrtve toga što se dešava vezano za organizvanje mladih koji odlaze u Siriju. Ono što su moja saznanja jeste zapravo da iza svega ovog što se dešava poslednjih godina u Sandžaku ili Raškoj oblasti, ne stoji ništa drugo nego ogoljeno organizovani kriminal. To su ljudi koji su najpre lovci na ljudske duše, to su psi rata, to su najčešće ljudi koji imaju kriminalne dosijee. To su ljudi koji se bave trgovinom ljudi, trgovinom narkotika i trgovinom oružjem. Još jednu stvar želim da podelimo, a mislim da o tome malo ljudi jeste obavešten. Nisu samo Bošnjaci ili Albanci i samo Muslimani ti koji odlaze u Siriju, ako već govorimo o ratištima poput Iraka i Sirije, moja saznanja su da jedni od najaktivnijih ćelija, najaktivniji medži da se nalazi u Zemunu i Pančevu, i da su, imam čak i neka imena, da su neki od ključnih operativaca ljudi koji su ne muslimani. Oni su navodno primili islam, ali su to ljudi koji pre svega imaju kriminalni dosije, i ljudi koji se dugi niz godina, koji imaju ozbiljan, ozbiljan kriminalan dosije, koji su se dugi niz godina bavili najčešće trgovinom narkoticima. Mislim da su zapravo oni u celoj priči najvažnija tačka i da su oni ti koji rade najstrašnije stvari. Postoji veliki broj mladih ljudi, zbog svega što nam se dešava, zbog užasne ekonomske krize, gurnuti na margine, zbog toga što smo mi devastirano društvo, i što nažalost, godinama mladima šaljemo užasne poruke. Što smo mi društvo kroje ni kroz obrazovanje, ni kroz medije, ni kroz bilo koji drugi institucionalni okvir, mladima ne šaljemo poruke tolerancije. Šaljemo im poruke ksenofobije i straha od drugih. Mi imamo mlade koji nažalost, biraju najgore načine organizovanja i najgore načine da pokažu svoje nezadovoljstvo. Na neki način svako od nas danas, ako govorimo već o izmenama tog zakona, treba po malo da oseća grižu savesti, treba da oseća na izvestan način krivicu, jer smo svi na izvestan način i krivi i odgovorni što smo te mlade ljude gurnuli na stranu. Radi se o vrlo organizovanim ljudima. O vrlo organizovanim grupama koje imaju svoje sisteme, svoj način kako te mlade ljude vrbuju, kako ih drže, kako im podižu samopouzdanje, kako ih obučavaju i kako ih onda šalju na ratišta. Za mene je svejedno da li neko ide uz Siriju i da li je musliman ili ide u Ukrajinu da li je pravoslavac. Radi se o ljudima, ako isključim naravno one koji to rade samo zbog novca. Radi se o ljudima koji imaju duboko poremećene moralne stavove, o ne utemeljenim ljudima i ljudima koji mogu da budu tempirane bombe kada se vrate nazad u našu zemlju. To sigurno više neće biti isti mladi ljudi koje smo mi na neki način gurnuli tamo gde su oni otišli. Meni je prošle godine intezivno pretio jedan mladi čovek, dečak od 18 godina koji je mogao da bude koristan za našu zajednicu, koji je mogao da završi školu, da završi fakultet da bude dobar sin, dobar sugrađanin. On je nažalost odabrao strašan put i tamo je završio tako kako je završio. Bila sam poražena, bez obzira što mi je najstrašnije pretnje upućivao. Bila sam poražena kada sam saznala za njegovu smrt. Bila sam poražena kao njegova sugrađanka i kao neko ko se dugi niz godina bavi mladima što nisam na neki način dospela i do njega, ili ja ili neke druge moje kolege, što nismo kao sistem, kao društvo, kao država uspeli da ga odgovorima s tog puta. Zašto je važno da o tome govorim ja danas? Rekla sam malo pre, ja sam na neki način možda najveća žrtva upravo tih mladih ljudi i biće ih i više ako se nešto ne preduzme i nešto ne krene da se menja. Meni je žao što kolega Stojanović nije ovde, htela bih da ispravim prosto, govorio je o organizaciji ISIL i rekao u jednom trenutku da se radi o stvaranju države po tvrdim šerijatskim zakonima. Ne radi se o državi sa tvrdim šerijatskim zakoni. Islam i šerijatsko pravo ne zagovaraju ubijanje nevinih ljudi. Jako je važno da znamo da ti ljudi koji odlaze tamo ne rade u ime islama, to nije islam. Onaj ko poznaje islam zna da je to religija koja propoveda toleranciju, koja je socijalna religija i koja baštini ono što je rečeno u prethodne dve religije, a to je da ako ste ubili jedan ljudski život vi ste ubili ceo ljudski rod i obrtno, ako ste spasili jedan ljudski život vi ste spasili ceo ljudski rod. Dakle, ne radi se o tome da se ovi ljudi bore za vrednosti islama, to su ljudi iza kojih ne stoji ništa, ponoviću i uvek to ponavljam i u svojim tekstovima, radi se o ljudima kojima je jedino kriminal, organizovani kriminal na srcu, a ne islam. Šta mi zapravo treba da uradimo? Mislim da su neke moje uvažene kolege već govorile i pre mene, u razgovorima sa ljudima koji se bave vrlo ozbiljno ovim temama, sa ljudima iz policije, oni su mi rekli – znaš Aida, kada dođe do toga da reaguje policija, da reaguje pravosuđe, mi smo došli do poslednjeg zida odbrane. Mi smo propustili mnogo dragocenih godina da radimo sa mladim ljudima. Čini mi se da je krajnji čas i sada se ne radi samo o Novom Pazaru, o regionu iz koga dolazim, radi se o celoj Srbiji i radi se o širem regionu. Dakle, ovo je priča u kojoj moramo da radimo svi zajedno i Kosovo, i Makedonija, i Bosna, i Srbija, i Hrvatska, ali i širi region. Pošto se bela Alkaida, ili beli terorizam sve više širi i nije aposulutno, ponavljam samo „perse“ pravo da neki mladi muslimani u takve organizacije dolaze. Što se tiče naše zemlje predlažem da napravimo jednu multidisciplinarno telo koje bi imao u sebi, koje bi se bilo više institucionalno, koje bi svakako moralo da se održi, predstavnike policije, vojske, službe bezbednosti, takođe MUP, ali koje bi u svom sastavu neophodno moralo da ima ljude koji su predstavnici obrazovanja, jer naš obrazovni sistem na žalost čini sve da te mlade ljude i dalje gura u geto, i dalje među njima stvara razdor, a nikako komunikaciju. Oni se ne poznaju žive jedni pored drugih i plaše se jedni drugih. Važni učesnici u takvom jednom telu bilo bi predstavnici verske zajednice i ne samo islamske zajednice već i svih zajednica u našoj zemlji. Naravno, neophodni partneri su mediji, ali i čini mi se, veoma važan skupštinski Odbor za bezbednost koji bi mogao praktično da bude pokretač ove teme. Ja nisam članica Odbora za bezbednost, ali ću svakako ponuditi i neka svoja saznanja i moguće ideje kako da dalje u narednim mesecima radimo na ovoj temi, a do tada dok ne budemo imali i bolju ekonomsku situaciju, dok neke stvari kao društvo ne shvatimo i ne promenimo, čini mi se, da ćemo i dalje biti zakopani u ovim problemima i govorićemo, nažalost o tim mladim ljudima, o izgubljenim ljudskim životima. Dakle, molim vas da to danas nam bude ključna misao. Na neki način svi smo odgovorni kao društvo, da smo te mlade ljude potrošili uzalud, da smo te mlade ljude gurnuli u užas i da su to nepovratno, čak i ako se vrate, to su nepovratno izgubljeni neki možda najbolji od nas. Mislimo o tome, a ja ću svakako glasati za ovaj zakon i rado učestvovati u svakoj daljoj raspravi na ovu temu. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Ćorović. Reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović, a neka se pripremi narodni poslanik Milovan Drecun. Izvolite gospođice Miladinović.
Hvala predsedavajući. Uvažene kolege, poslednjih nekoliko godina uočena je pojava da se određeni broj državljana Srbije organizovano ili samostalno pridružuje paravojnim formacijama u inostranstvu iz materijalnih ili nekih drugih razloga, a da se nakon učestvovanja vraćaju u Srbiju i postaju nosioci propagandnog delovanja i podsticaja drugih na učešće oružanim sukobima u drugim državama. Svedoci smo brojnih sukoba u inostranstvu, zapravo u svim različitim zemljama na različitim hemisferama i različiti su motivi za učestvovanje u tim sukobima, tako da možemo reći da je spoljnopolitički momenat taj koji određuje usvajanje ovih izmena i dopuna krivičnog zakona. Neki od sukoba mogu se podvesti pod terorističke aktivnosti, ali ovo krivično delo ne podrazumeva samo terorizam. Iako imaju ponekad slične ciljeve i sredstva, ipak je potrebno razdvojiti učešće u ratnim operacijama od terorističkih aktivnosti. Imajući u vidu da ovakvo postupanje nije ustanovljeno kao posebno krivično delo važećeg Krivičnog zakona, te se ovom dopunom propisuje krivično delo, ali i predviđa sankcija u cilju zaštite građana i osnovnih društvenih vrednosti i suzbijanju takvih dela, predloženim dopunama Krivičnog zakonika treba da se izvrši uticaj na potencijalne izvršioce navedenih krivičnih dela, da ih ubuduće ne vrše, čime se ostvaruje generalna prevencija kao cilj krivičnog zakonodavstva. Po ovom pitanju, a bilo je reči o tome, moje kolege su govorile da preventivno su delovali i naši susedi Crna Gora i BiH, usvojivši slična zakonska rešenja, a koje će sa našim rešenjem, verujem, doprineti stabilnosti i miru, kako u regionu, tako i šire. Još je svojevremeno Jovan Cvijić rekao da „Sudbine balkanskih naroda neraskidivo su povezane, pošto je Balkan bio i ostao raskrsnica, ne samo puteva već raznih političkih velikih sila“, a ova rečenica i danas najbolje odslikava važnost Balkana za širenje raznih ideja. Raspadom bivše Jugoslavije i teškim ratnim sukobima na njenim prostorima, otvorila su se vrata svim radikalnim doktrinama, naročito nacionalizmu i radikalnog islamizmu. Prema podacima koje iznosi nemački „Dojče cajtung“ područje bivše SFRJ je jedna od glavnih meta za regrutaciju, kada su u pitanju ratna područja islamskih zemalja. U sukobu na Bliskom Istoku, kada je u pitanju Balkan, do sada je učestvovalo najviše ljudi iz BiH, sa područja KiM i Albanije, a zabeleženo je i učešće na desetine državljana Crne Gore, Makedonije i Srbije. Većina njih prema nekim podacima priključila se i islamskoj državi Iraka i Levanta, koja je danas prema procenama svetske javnosti više od terorističke organizacije, budući da ima ideološku, stratešku i taktičku dimenziju. Iako je stručna javnost u Srbiji godinama unazad, sporadično uspevala da skrene pažnju na ovo pitanje, zapravo po prvi put u javnosti je odjeknulo regrutovanje naših državljana u januaru ove godine, a povod jeste bila pogibija mladića iz Novog Pazara, 19 – godišnjeg Mirze Ganića, o kome je upravo koleginica Aida govorila. Ako se uzmu u obzir svi ratovi 90-ih godina, drastično smanjenje brojnosti vojske, loša ekonomska situacija, prisustvo radikalnim islamskih grupa u južnom i zapadnom delu Srbije, može se reći da je Srbija postala pogodno tlo za regrutaciju plaćenika, posebno zbog činjenice da je u Srbiji značajan broj građana sa značajnim ratnim i vojnim iskustvom, opravdanost mera koje želimo da preduzmemo, ne bi trebalo da dovodimo u pitanje. Republika Srbija se još uvek ne smatra većom regrutnom bazom, iako imamo sve učestalije slučajeve odlaska i pokušaja regrutacije naših državljana i to ne samo na Bliski Istok, već je evidentirano učešće u sukobima u Libiji i Ukrajini. Ono što je važno istaći, jeste nažalost sve učešće žena u ratnim sukobima. Razlog zašto organizacije koriste žene, kao oružje, pre svega je oslanjanje na faktor iznenađenja, jer su žene manje upadljive, a i podležu manjim merama kontrole. Sve češće su primeri zloupotrebe maloletnika i dece u svrhu ratovanja i zbog toga je neophodno da se svakodnevno kroz sistem obrazovanja razgovara o potencijalnim opasnostima i drastičnim posledicama po njihovu bezbednost i život. Ovaj problem mora biti sagledan iz svih uglova, nije dovoljno da propišemo sankcije za ova krivična dela, već je važno da zajedno preventivno delujemo na suzbijanje ovog trenda koji suštinski ne vodi ničemu dobrom. Mi ovim zakonom želimo da sprečimo odlazak naših građana na ratna područja, ali i regrutaciju i zavođenje i njihovo slanje u radikalne grupe, kao što je Idil i njima slične. Zakoni se moraju usklađivati sa vremenom u kome živimo i sve češće ćemo menjati i usklađivati zakone, pre svega Krivični zakonik, jer razvojem novih tehnologija i promenom društvene stvarnosti, javljaju se i nova krivična dela. Želim da podsetim da je Narodna skupština 2007. godine donela odluku o vojnoj neutralnosti, koja podrazumeva da pripadnici Vojske Srbije ne učestvuju u borbenim operacijama, već isključivo u mirovnim misijama, pa zato nema potrebe ni da njeni državljani samoinicijativno učestvuju u bilo kakvim borbama. Zato, na kraju želim da naglasim da ove izmene zakona jesu u potpunosti u duhu državne politike, zapravo politike vojne neutralnosti i zato ćemo u Danu za glasanje podržati ovaj predlog.
Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun, a neka se pripremi narodni poslanik Balša Božović.
Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika koji je pred nama je od posebnog značaja, imajući u vidu aktuelne događaje i ono što je pred nama, mada mi se čini da bi zaista trebalo precizirati predložene članove 386a i 386b, u nekim aspektima, a posebno kod dela kada se govori da državljanin Srbije koji učestvuje u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi, kao pripadnik vojnih, a već je bilo govora kojih vojnih formacija, da li Legija stranaca može da bude tretirana kao krivično delo učešća naših državljana, pa bi možda tu predlagač trebalo da koriguje ovaj član i da doda, ako su u pitanju vojne formacije, onih vojnih formacija koje ne pripadaju međunarodno priznatim državama ili članicama UN. U nastavku stoji – ili paravojnih formacija strana u sukobu. Ja bih pored paravojnih formacija dodao – terorističke grupe, jer ne može se staviti znak jednakosti između paravojnih formacija i terorističkih grupa i time bi se precizirao član 386a. Posebnu težinu ima član 386b jer je on usklađen sa okvirnom odlukom Saveta EU o borbi protiv terorizma i dopunom te odluke iz 2008. godine kojom su definisana krivična dela, a koja su povezana sa terorizmom, koji svakako jeste predmet ovog člana. Između ostalog, radi se o javnom podsticanju na vršenje terorističkih dela, regrutovanje i obučavanje za vršenje terorističkog dela, regrutovanje za terorizam, obuka za terorizam. Sem toga, Konvencija Saveta Evrope o sprečavanju terorizma iz 2005. godine, a koja je stupila na snagu 2007. godine, ima za cilj ojačavanje napora država članica u sprečavanju terorizma i to na dva načina. Prvi je, inkriminisanje određenih ponašanja, javnog podsticanja regrutovanja i obuke za terorizam, a drugi je jačanje preventivnih mera na nacionalnom i međunarodnom nivou. Mislim da su oba ova člana u skladu sa Konvencijom Saveta Evrope i ove promene trebaju da imaju dvostruku funkciju. Jedna je preventivna, ma koliko bila osporavana u nekim izlaganjima. Ako se nekome stavi do znanja da će nakon povratka iz nekih paravojnih ili terorističkih formacija, učešće u tuđim sukobima, biti sankcionisan, možda će biti obeshrabren da ode tamo. Sa druge strane, uvođenje sankcije za takva dela može da doprinese sprečavaju izvršenja terorističkih i drugih nasilnih akata na našoj teritoriji od strane povratnika sa tih džihad - ratišta, prevashodno, jer bi onda bio otvoren prostor za delovanje nadležnih organa i službi. Uostalom, samo da vas podsetim, mi ćemo u narednom periodu, dugoročno gledano biti suočeni sa jednim od naših najvećih bezbednosnih izazova koji je globalnog karaktera i zahteva adekvatnu međunarodnu reakciju, posebno na regionalnom nivou. Radi se o radikalnom islamskom ekstremizmu i terorizmu koji počiva na ideologiji džihada, na ideologiji netrpeljivosti i koji može značajno da poremeti međunacionalne i međuverske odnose, posebno u sredinama kao što je Srbija. Nedavno je teroristička organizacija islamska država obelodanila da je jedan od njenih dugoročnih ciljeva stvaranje balkanskog kalifata. To ukazuje na namere da se ovo područje destabilizuje,a na najlakši način se destabilizovati preko povratnika koji su sada u redovima islamske države, koji su vojno osposobljeni, dodatno radikalizovani, indoktrinirani, povezani sa međunarodnim organizacijama. Upravo predložene izmene, ova dva člana, stvaraju potreban pravni okvir da Srbija može aktivnije da se uključi u međunarodnu borbu protiv terorizma i protiv svih onih koji učestvuju u tuđim ratovima u okviru paravojnih ili terorističkih organizacija. Stvaranje tog zakonodavnog okvira će svakako ojačati naš kapacitet i na unutrašnjem planu, da preventivno sprečimo da ti povratnici izvode neke terorističke akcije. Međutim, čini mi se da bi u narednom periodu trebali da dopunimo ovaj zakon sa nekoliko odredaba. Prvo, kako definisati pitanje šta je radikalna ideologija koja služi kao osnov npr. za odlazak na džihad ratišta i kako predvideti sankcije protiv onih koji šire takvu radikalnu ideologiju? Ako pojedini vehabijski misionari koji deluju u regionu otvoreno zagovaraju netrpeljivost između hrišćanstva i islama, tvrdeći da su hrišćani prirodni neprijatelji islama, onda to svakako jeste radikalna ideologija koja je neprihvatljiva. Mislim da početak borbe protiv odlazaka u neke tuđe ratove, u stvari trebalo da bude definisanje šta je radikalna ideologija i kako preseći njeno širenje. Dalje, mislim da bismo morali da promenimo zakon u tom smislu da presečemo finansiranje koje ide prevashodno preko nekih navodno nevladinih organizacija, koje služi za regrutovanje dobrovoljaca koji odlaze u terorističke formacije, u paravojne formacije, kojima se uspostavljaju kanali za njihovo prebacivanje, jer bez novca je nemoguće organizovati odlazak na tuđa ratišta. Ako bismo dopunili Krivični zakonik ovim odredbama, mislim da bismo onda imali jedan mnogo povoljniji zakonodavni okvir, da imamo jednu naprednu formu borbe protiv onoga što svakako ne želimo da imamo a to je da naši državljani ratuju u tuđim ratovima, da se onda vraćaju potpuno indoktrinirani i da eventualno preduzimaju nasilne akcije na našoj teritoriji. Konačno, mislim da ne treba praviti suštinsku razliku kada je u pitanju primena ovih članova koji će, očekujem, biti usvojeni, između onih koji ratuju npr. na strani islamske države i onih koji ratuju na nekim drugim paravojnim formacijama ili nepriznatim formacijama npr. u Ukrajini, ali, težina njihovog delovanja će svakako ceniti na jedan drugi način. U svakom slučaju, mislim da je ovo bilo neophodno, da nismo zakasnili sa donošenjem ovih izmena, ali da bismo u narednom periodu, ponavljam, morali da sasečemo osnov za širenje radikalne ideologije koja poziva na netrpeljivost, na odlazak u ratove, na nasilje jer bez toga nećemo imati dovoljno jak mehanizam da se suprotstavimo takvim pojavama. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Drecun. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani građani, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, gospodine Bečiću, cilj ove dopune Krivičnog zakonika, kao poslanici DS, svakako opravdavamo i podržavamo. U samom vašem predlogu imamo više sugestija zato što je on predlog koji nije potpun, nije jasan i ima velikih nedostataka. U razlozima za donošenje zakona piše da je uočena pojava da se određeni broj državljana Republike Srbije pridružuje paravojnim formacijama izvan Republike Srbije, organizovano ili samostalno iz materijalnih ili nekih drugih razloga, neki poslanici iz SNS koji su govorili o idealima, a da se posle određenog vremena i nakon učestvovanja u ratnim ili oružanim sukobima vraćaju u Republiku Srbiju i postaju nosioci propagandnog delovanja i podsticanja drugih lica na učešće u ratnim ili oružanim sukobima u drugim državama. Dakle, cilj ove izmene i dopune je sasvim opravdan i mi vas tu podržavamo i slažemo se sa tim ciljevima. Međutim, da ste nam ikad ponudili ovo na potpisivanje, razmislili bi da li bi potpisali iz prostog razloga što ima dovoljno nejasnoća. Mi bi vam na to pravovremeno ukazali, sve nejasnoće bi otklonili i onda bi bili takođe jedan od potpisnika ovog predloga zakona, odnosno predloga dopune zakona. Čini nam se da se nije vodilo dovoljno računa kako će ovo krivično delo da izgleda u nekim posebnim okolnostima. Zato smo danas u nekoliko navrata imali primere koji to i dokazuju, kao da je pravljeno zbog samo jednog i isključivo konkretnog slučaja, kada je u pitanju Ukrajina i to razumemo i to je takođe stvar koja treba da se reši na ovaj način, ali mnogo kvalitetnije od onog što ste uradili naravno vi. Gospodine Omeroviću, donošenje propisa, je jedno a sprovođenje i primena je nešto sasvim drugo. Kod ovog konkretnog krivičnog dela javiće se pravni i praktični problemi koje nećete tek tako lako moći da otklonite. Postavlja se pitanje – da li je u praksi moguće da se takvo delo npr. lako i dokaže, s obzirom da je u pitanju, između ostalog i neka strana država, zemlja iks i pitanje je koliko bi neka takva zemlja bila voljna da pomogne i izađe u susret, npr. kada je u pitanju prikupljanje dokaza. Problemi koje vidimo, samo neki od njih jesu sledeći. Iz nejasnih odredaba zakona uvek se javlja prostor za zloupotrebe i to vam je kao poslaniku koji više godina sedi u ovoj Skupštini, nadam se potpuno jasno. Javljaju se, za one koji temeljno čitaju, pa su maliciozni, pa nisu dobronamerni, što naravno mi to nismo. Javljaju se zamišljene i hipotetičke stvari i pretpostavke koje mogu da dovedu u pitanje ceo ovaj predlog. Reći ću vam samo neke. Recimo, ako država Srbija učestvuje u nekom hipotetičkom sukobu, zamišljenom sukobu, sa zemljom iks, kojim slučajem prilikom neke ofanzive na neprijatelja vojnik koji je državljanin Srbije, zagazi na teritoriju te zamišljene zemlje, iz nejasnih odredaba ovog Predloga krivičnog zakonika, postoji mogućnost da taj neko i odgovara za tako nešto. Vi ćete naravno reći da to nije tako, reći ćete da je, između ostalog, i razlog što nikada nećemo ugrožavati tuđi teritorijalni integritet i tu se slažemo, nikada nećemo napadati nikoga drugog, uvek ćemo se braniti, ali podsetiću vas samo koliko puta se u praksi to do sada nije poštovalo ili koliko se jeste poštovalo i to vi sa vašim iskustvom najbolje možete da znate. Tvrdimo da je ovo veoma nejasno iz prostog razloga što na ovom sada primeru su ispunjeni svi elementi krivičnog dela, da je neko državljanin Srbije, da učestvuje u ratu, da je pripadnik vojne formacije strana u sukobu, nije državljanin zemlje iks, nije pripadnik zvanične Misije međunarodne organizacije čiji je Srbija član. Piše, takođe, u predlogu: „Državljanin Srbije koji učestvuje u ratu ili oružanom sukobu u državi kao pripadnik vojnih ili paravojnih formacija strana u sukobu, a nije državljanin te strane države, kao ni pripadnik zvanične misije međunarodne organizacije čiji je Srbija član.“ Samo da vam pojasnim stvari, pošto je ovo veoma nejasno. Dakle, da ste ponudili Demokratskoj stranci, odnosno poslaničkom klubu, mi bi potpisali uz ovu izmenu: „Državljanin Srbije koji učestvuje u ratu ili oružanom sukobu u državi kao pripadnik vojnih ili paravojnih formacija strana u sukobu, od kojih ni jedna od strana u sukobu nije Republika Srbija.“ To je mnogo jasnije. Druga nejasnoća je, na primer, dvojno državljanstvo. Samo zamislite koliko neko može da izbegne da bude kažnjen, evo, da kažem, budućem krivičnom zakoniku uz ovu dopunu, kada je ova konkretna stvar ili konkretan slučaj u pitanju. Znate da dozvoljavamo dvojno državljanstvo i znate da neko ko ode da ratuje ili učestvuje u ratnim sukobima za neku drugu državu takođe može da traži državljanstvo i te druge države i interes te druge države može da bude da mu se po hitnom postupku i izda državljanstvo. U tom slučaju onaj koji napusti granice Srbije momentalno više, po ovom zakonu, ne smatra se državljaninom Srbije ako ima dvojno državljanstvo. Zamislite da neko učestvuje u ratnim sukobima, učestvuje, ne daj Bože, u nekim ratnim zločinima i dobije u međuvremenu državljanstvo neke zemlje iks. To, takođe, niste predvideli ovim i to je način na koji će neko izbegavati kaznu od dve do deset godina zatvora. Takođe se javlja jedna nedoumica, i molio bih gospodina Bečića da mi dozvoli da je objasnim, bez bilo kakve loše namere, da ne mislite da sam maliciozan, da od strane onih koji su potpisali predlog dopune ovog Krivičnog zakona, ne samo od gospodina Omerovića, nego od svakog ko je potpisao ovaj predlog, mi izražavamo ne sumnju, nego bojazan kod određenih pojmova i njihovih tumačenja. Jedan od njih je inostranstvo . Nemojte da se ljutite. Imalo je primera gde smo mogli do pre pet, deset godina da kupimo na kioscima štampe časopis koji je redovno izlazio u nekom periodu…
Nažalost, gospodine Božović, isteklo je vreme.
Imam još dva minuta.
Nemate.
Da li mogu da završim još jednu rečenicu?
Izvolite, završite rečenicu.
Zahvaljujem. Zahvaljujem i kolegama preko puta. Ono što sam želeo da kažem jeste da je pojam inostranstva nekada u ovoj zemlji dvojako tumačeno. Bilo je onih koji su ga kroz određen časopis tumačili široko, na primer, časopis „Velika Srbija“…
Zahvaljujem, gospodine Božoviću. Reč ima Aleksandar Jovičić. Neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvinite, prednost ima predstavnik predlagača, narodni poslanik Meho Omerović.
Ja se izvinjavam, uvaženi kolega Jovičiću. Vrlo ću kratko. Naprosto, mislim da zaslužuje odgovor, ne samo komentar. Izgleda da je ovde veći problem da li je nekome nešto ponuđeno da potpiše, kolega Božoviću, nemojte se ljutiti, da se pridružite tekstu predloga dopuna ovog zakona koji je dobar i za koji ćete glasati, nego sama suština. Ja se uopšte nisam ljutio što koleginica Aleksandra Jerkov meni nije ponudila da potpišem Zakon o izmeni Krivičnog zakonika, koji je ona 30. septembra ponudila Skupštini, a koji se tiče menjanja odredaba koje imaju veze povodom presude Suda za ljudska prava oko tzv. nestalih beba u slučaju Zorice Jovanović. Ja ću podržati i taj predlog. Dakle, nemam nikakv problem sa time što mi nije ponuđeno da potpišem predlog izmene nekog zakona. Mislim da ovo nije nikakvo takmičenje da li će neko stajati iza ovog potpisa. Mnogo je važnije da mi usvojimo ovaj zakon i mnogo je važnije, to i jeste suština, da sprečimo dalji odlazak građana Republike Srbije na krizna područja. Ovo je suština tog zakona. Dakle, ovo postaje krivično delo. Više puta je spomenuta ta famozna Legija stranaca. Moram priznati da, ono što svi znamo, to jeste vojna formacija u sklopu francuske armije, ali retki su slučajevi da postoji potreba da se goni učešće u nekim vojnim formacijama. Dakle, to će biti retkost. Stoga vas molim da ne tražite, što bi rekao naš narod, dlaku u jajetu, jer, naprosto, ponoviću ono što sam rekao i po završetku dela kada su govorili ovlašćeni predstavnici, ni najsavršenija, ni najpreciznija pravna norma ne može da pokrije sve slučajeve iz realnog života i onoga što će nam se dešavati u narednom periodu. Mi uvek moramo da idemo korak ispred donetog propisa usmislu dinamike i složenosti onoga što nas čeka. Dakle, niko nije toliko pametan da može sve živo da predvidi.Dopustite i našim državnim organima i sudskoj praksi, na kraju krajeva, sutra, prekosutra da odradi neki deo svog posla. Ako bude potrebe, promenićemo i posle ne znam koliko vremena možda i uočenu neku nepravilnost. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se. (Balša Božović, s mesta: Replika.) Gospodin Božović traži repliku, kaže da ste ga pomenuli u negativnom kontekstu. Ja nisam čuo. (Balša Božović, s mesta: Povreda Poslovnika, član 104.) Pre nego što vam dam reč po Poslovniku, dozvolite samo da dam jedno obaveštenje. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakon iz dnevnog reda ove sednice. Po Poslovniku, narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem. Predsedavajući, reklamiram član 104. Pogrešno me je kolega Omerović protumačio. Ono što sam želeo da kažem jeste da suština zakona je jedna i mi suštinu i cilj ovih izmena i dopuna zakona podržavamo. Dakle, nismo se naljutili što nas niste pitali da potpišemo. Ne, naljutili smo se što nas niste pitali da vam kažemo kako treba da se napiše ova dopuna, zato što mislimo da je neznanje osnovni problem institucija ovog društva. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se skupština izjasni? (Balša Božović, s mesta: Ne.) Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku, zaista je veliko zadovoljstvo čuti da će Demokratska stanka podržati ovaj zakon i svestan sam činjenice da svaki zakon ima određene propuste na kojima možemo raditi i postići konsenzus da on bude bolji. U tome i jeste suština demokratije i ovog parlamenta. Prethodni govornik kao vrhunski pravnik, ja ću biti dovoljno slobodan da pozovem i svoje kolege da njegove sugestije koje ima možda i uvažimo u narednom periodu i da ih uvrstimo uovaj zakon. S druge strane, ovo je danas važan zakon za našu zemlju, pre svega što Srbija na ovaj način poštuje i Rezoluciju Saveta bezbednosti UN. Ako pogledamo koje su zemlje podržale ovu Rezoluciju, to su i SAD i Rusija, takođe i zemlje koje su veoma važne što se tiče same Evrope i EU, a to su Velika Britanija i Francuska. Videli smo da i u regionu naši susedi polako uvode u ovu praksu da njihovi sugrađani, odnosno državljani ne učestvuju i ne vode tuđe ratove, narušavajući i imidž svojih zemalja, a i gubeći svoje državljane za koje je i pitanje da li će se vratiti sa takvih žarišta, vodeći neke ratove koji nisu možda u njihovom interesu. Takođe, izmene i dopune zakona se odnose na naše državljane. Ovde smo danas govorili pre svega o tome koje su to sankcije i šta je to što njih očekuje ukoliko tamo odu. Ja mislim da je ovaj zakon važan kao preventiva da nijedan državljanin naše zemlje ne ode na bilo koje bojište u svetu, bez obzira da li je to Ukrajina, Sirija ili neko novo koje se u međuvremenu stvori. Smatram da je to preventiva za naše sugrađane, da je to važno iz prostog razloga šta oni donose kada se s tog ratištavrate. O tome možemo razgovarati i šta oni to nude našoj omladini u našoj zemlji i koje su opasnosti i posledice takvih stvari – ekstremistička ideologija koja se može širiti u našoj zemlji, što nije dobro pre svega za naše društvo, za sistem vrednosti koje ćemo udeliti u narednom periodu. Takođe, iskustvo koje donose o terorističkim akcijama, odnosno o terorističkim napadima koji mogu da se lako posle ovde baštine i preusrede na neku drugu teritoriju u regionu ili šire. Mislim da je to daleko važnije od toga koja je sama sankcija – veze sa međunarodnim terorističkim organizacijama, jer posle sa ovih prostora neko može da održava određene veze sa terorističkim organizacijama u čitavom svetu, što svakako nije dobro za našu zemlju i naše društvo. Smatram da će ovo biti veliki izazov za naše službe bezbednosti, pre svega u pravljenju analize i u lociranju tih ljudi koji odlaze na strana područja, odnosno u druge države da vode neke ratove, a smatram da smo mi kao zemlja u prethodnih 25 godina vodili dosta ratova i da nam više ratovi ne trebaju ni u našoj zemlji, a ni u okruženju, a ni da učestvujemo u nekim drugim delovima sveta. Smatram da je ovo jedan veliki korak što smo sledili primer razvijenih, uređenih, demokratskih zemalja, zemalja koje, pre svega, poštuju ljudska prava i zalažu se za ista i drago mi je što će se na ovaj način preventivno smanjiti učešće naših sugrađana, da li su oni mlađi ili stariji i smatram da će to biti jedan veliki korak. Hvala vam što ćete podržati ovaj zakon, ne samo Srpska napredna stranka, to se podrazumeva, nego i sve ostale stranke. Ponovo ponavljam, uzećemo u razmatranje i sugestije vrhunskih pravnika iz Demokratske strane u narednom periodu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Danas je i veliki dan za Srbiju, iz prostog razloga zato što je danas zaista na jedan lep i svečan način uručen Izveštaj Evropske komisije, sa kojim možemo zaista da budemo ponosni i da se pohvalimo da smo država koja i te kako napreduje i koja se i te kako dobro reformiše. Neki to ovde ne žele da vide, ali dobro je da ovi sa strane, a govorim pre svega o evropskim zvaničnicima, to i te kako vide. I ovaj zakon je, između ostalog, plod određenih reformi koje želimo da sprovedemo, pre svega zato što želimo da imamo društvo koje ne želi više da vodi računa o ratovima, o sukobima, nego želimo da se ekonomski razvijamo i želimo prosperitet ovoj državi i da naši mladi ljudi više nikada, zaista nikada, ne idu van granica ove države da bi ratovali, nego ako već negde idu, idu da prikažu svoje znanje ili da nam donesu neko novo znanje ovde. To je ono čime ćemo se mi ponositi. Naš najveći uspeh, bez obzira što danas imamo 100 godina od Prvog svetskog rata, kojim se ponosimo, naravno, i kako smo izvojevali veliku pobedu tada, ali ne želimo više da se ponosimo bitkama i ne znam čim, nego želimo da se ponosimo ekonomskim progresom. Mislim da u tom pravcu ide i ovaj zakon. Ta priča o mladima, ovde je neko govorio da su nam mladi izgubljeni. Slažem se, ali dok je neko bio vlast, te mlade ljude, posebno kada su protestvovali, bez ikakvog kriterijuma je nazivao ekstremistima. Onda, kada mladog čoveka, koji je pomalo zalutao u određene ideologije, nazivate ekstremistom, on i dalje pada u to i postaje još gori. Kao što ste videli, naša vlast, zapravo Srpske napredne stranke nikada nijednog od tih ljudi neće krstiti tim imenom ekstremistom, bez obzira ako neko zaluta, pokušaćemo da ga vratimo, pa između ostalog, da ga vratimo u neke normalne društvene tokove. Ekstremne ideologije nikome ništa dobro nisu donele. To je i apel za svaku buduću vladajuću garnituru, da se prema mladim ljudima nikada na takav način ne ophodimo. Ova priča sa odlascima da se ratuje u inostranstvu, moram da priznam, slažem se, postoji taj problem, veliki je to problem i za ovu državu, ali čini mi se da je ponekad i predimenzioniran, a nekad služi i za pritisak na ovu državu. Jedan dnevni list je pre nekih mesec dana objavio sliku čoveka na naslovnoj strani, gde su pitali – poznajete li ga, to je pas rata, koji sa ovih prostora ratuje negde u Ukrajini. Onda se ipak ispostavilo da taj čovek nije iz Srbije, nego iz Slovačke i da nikakve veze nema sa Srbijom, ali je neko želeo da vodi takvu kampanju, da se prikaže kako se odavde regrutuju ljudi koji idu po Ukrajini i ratuju, što je strahovit pritisak na ovu državu, jer neko će misliti da mi odavde regrutujemo ljude i šaljemo u Ukrajinu, što nije dobro. Nisam primetio da se taj dnevni list izvinio državi i bilo kome, a takva jedna negativna poruka je otišla i to je bilo jako ružno. Kada govorimo o ljudima koji ratuju, posebno u Ukrajini, verujte mi, mnoge zapadnoevropske zemlje imaju i te kakav problem sa psima rata. Koliko vidim, na ukrajinskom strani neretko možete da vidite, čak je davao intervju, švedskog državljanina koji se hvali da je nacista i da obožava nacističku ideologiju i da mu se jako sviđa što recimo u Ukrajini Banderu podržavaju i veoma se pohvalno izražava o Hitleru. Izvinjavam se, ali nisam čuo da neko to osuđuje. Da ne pričam koliko imate iz Poljske, iz Slovačke, Francuske, koliko hoćete drugih državljana koji tamo ratuju na ukrajinskoj strani, a ovde isključivo govorimo o tome kako se odavde iz Srbije neko regrutuje i ratuje u Ukrajini. Slažem se, ovaj zakon mora to da zabrani. Uvek ću pozivati našu omladinu da vodi računa pre svega o Srbiji, a ne o nekim drugim državama. Gospodine Omeroviću, pošto ste vi na neki način predlagač, a i svi mi, ja sam ovaj zakon, između ostalog, potpisao upravo zato što je njegova suština da se ljudima zabrani da idu da ratuju po tuđim ratištima, ali ima određenih nepreciznosti, sami ste to priznali i to može da stvori velike probleme u samoj praksi. Recimo, kaže se – državljanin Srbije koji učestvuje u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi kao pripadnik vojnih ili paravojnih formacija strana u sukobu, a nije državljanin te strane države, takav će biti sankcionisan. Da li to znači da ako bude državljanin te strane države, da onda može da ratuje? Mislim da je ta rečenica bila suvišna i da je nekako moralo da se precizira, jer neko će izvrnuti zakon ruglu. Recimo, ne daj Bože, ponovo sukob u BiH, naravno, nadam se da nikada do toga neće doći, ne daj Bože ikada više građanskog rata u BiH, ali ne daj Bože da dođe do toga, neko će izvući odavde državljanstvo BiH i reći će – izvinite, ali ja imam sada i njihovo državljanstvo, mogu da ratujem. Mislim da je tu trebalo da se precizira, jer ovako deluje malo nelogično, a nadam se da ćete to uvažiti. Ono što moram da zamerim, to je raspon sankcija. Kada nekom kažete da će biti kažnjen za ovakvo krivično delo u rasponu od jedne do osam godina, kako ćete to gradirati, stepenovati i na osnovu čega će neko dobiti osam, a na osnovu čega će neko dobiti jednu godinu? Čini mi se da je krivično delo ako učestvujete u ratu u nekoj stranoj državi, moram da priznam, podjednako teško, sad eventualno, ako ste tamo počinili neki ratni zločin, ali za to što ćete počiniti ratni zločin morate da dobijete mnogo veću sankciju. U tom segmentu možda bi trebalo razmisliti da se ovo poboljša. Inače, verujem da kada se budu donosile izmene i dopune Krivičnog zakonika, da će se uzeti ovo u obzir i da će se ovo popraviti. Ali, zbog same suštine i zbog čega se ovo donosi, da bi se mnogi mladi životi na neki način i zaštitili i da ova država ne bi imala spoljnopolitičkih problema zbog raznih pritisaka, ovo je nešto što ću apsolutno podržati i verujem da će čitava poslanička grupa SNS, kao što je i potpisala, glasati za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Radoslav Jović.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege, danas govorimo o jednoj od najupečatljivijih tema našeg doba, govorimo o ratu i miru, o destrukciji, o masovnim zločinima, o žrtvama i zločincima. Zakon koji je pred nama jeste naš pokušaj da damo doprinos miru, sprečavanju širenja nasilja u svetu i nadasve, da sačuvamo i tuđe i živote naših ljudi. Verovali smo da će se posle strašnih patnji kroz koje je prošao svet tokom 20. veka, izlazeći iz pakla dva svetska krvoprolića i niza manjih i većih regionalnih ratova, naučiti besmislenosti upotrebe nasilja u rešavanju političkih, verskih i drugih sukoba. Nažalost, čini se da su se samo oruđa promenila. Postala su destruktivnija i, kako stručnjaci za ratovanje vole da se izraze, sofisticiranija. Zahvaljujući medijima prisustvujemo destrukciji uživo. U svakom kutku planete svedoci smo masovnog umiranja, ranjavanja, gladi, bede, izbeglištva. Izgleda kao da se maštovitost u nanošenju bola eksponencijalno povećava. Onima koji izgledaju drugačije, koji misle drugačije, koji veruju u drugog Boga nanosi se bol i velika patnja. Govoriti o ovoj temi, a pri tome nemati asocijaciju na život i značaj života, besmisleno je. Čini se da i pored silnog zaklinjanja savremenog sveta, uz značaj ljudskog života i pored sijaset deklaracija i usvojenih konvencija o ljudskim pravima i slobodama, život vredi sve manje. Neslobodni ljudi obično zaslepljeni raznim verskim i političkim ideologijama, u besu i želji da ostvare svoj cilj, kao da su u sebi ubili onaj osnovni nagon za samoodržanjem, uništavaju sami sebe i nevine oko sebe. Teror i terorizam postaju pojava na koju se polako navikavamo. Sve manje reagujemo, ne delujemo. Zlo nam je u dvorištu, a mi kao da ne vidimo i ne čujemo, jer se to dešava negde tamo i nekim drugim ljudima. Tek surovo odsečena ljudska glava pred kamerama koje u etar šalju strašnu sliku osvesti nas i shvatimo da se dešava nešto strašno i neljudsko, nešto što izvire iz najtamnijih prostora ljudskog uma. Da tragedija bude veća, pred očima nam niče država, država terora i najcrnjeg fundamentalizma. Kao magnet ona privlači dobrovoljce, ljude ispravnog uma i duha iz celog sveta. Tuđi život, tuđe ljudsko pravo i sloboda za njih su samo sredstvo čijim se gašenjem i poništavanjem uteruje strah svima koji još drže do univerzalnih prava i sistema vrednosti. Opasnost je veća no što nam se čini. Zlo je zlokobnije no što možemo zamisliti. Poređenja radi, da je svet reagovao na aneksiju Čekoslovačke i Austrije na pravi način, verovatno se Drugi svetski rat ne bi dogodio, ni holokaust, ni ništa od onoga što danas sa jezom čitamo iz istorijskih čitanki. Tako i danas, ko ne vidi zlo koje se širi poput epidemije, saučesnik je nečega što će se koliko sutra desiti i nama. Jedinstvo sveta potrebnije je no ikada. Svest o opasnosti mora biti univerzalna. Još su sveže rane svih nas na ono šta smo proživeli na ovim prostorima u minulim decenijama. Ovaj zakon, koji danas promišljamo, jeste naš konkretan rad, konkretni koraci da delujemo preventivno i da doprinesemo u ispunjenju viših ciljeva. Prvo, da sačuvamo ljudske živote i naših ljudi koji bi u ime viših ciljeva da uništavaju tuđe živote, pa naravno i onih ljudi koji bi bili njihove potencijalne žrtve, da izgradimo i sačuvamo sistem univerzalnih vrednosti u kojima se ljudski život poštuje iznad svega, da jasno pokažemo kao društvo da imamo nultu toleranciju prema ljudima koji zloupotrebljavaju veru, politiku, ideologiju zarad postizanja sopstvenih ciljeva, kao i da jasno pokažemo svetu, drugim narodima i državama da smo deo onog čovečanstva koje se ne miri sa zlom, koje je sposobno da se ujedini i efikasno deluje i spreči uništavanje ljudskih života, ljudskih sloboda i ljudskih prava. Ovo je doprinos boljem i pravednijem svetu koje daje naš parlament i naravno naša Vlada. Dobro je što je danas u ovom visokom domu došlo do saglasja između svih nas, ma kojoj političkoj opciji pripadali. To je tek korak u nizu koraka koje kao društvo moramo učiniti. Porodica, škola, univerzitet, naučna zajednica, umetnici, novinari, mediji, neka oproste oni kojih se nisam setio, svi smo prozvani i pozvani da reagujemo i da stvaramo sistem vrednosti za početak trećeg milenijuma. Sistem vrednosti u kojem će zlo biti jasno označeno i prozvano, u kojem će se ljudski život, ljudska prava i slobode slaviti kao najznačajnija tekovina naše civilizacije. Tamo gde ne urodi plodom sve što činimo, kao zajednica, naravno, poslednja linija odbrane je država, zakon i represija. Iz iskustva vidimo da su najveće žrtve raznih ideologija mladi ljudi. Mladost se žrtvuje u ime tzv. viših ciljeva. U prirodi mladosti je da je buntovna, da pruža otpor. Verujem da su oni koji u ime tih viših ciljeva truju mlade ljude mržnjom i netolerancijom prema različitostima, regrutuju ih u redove svojih boraca, zapravo najveće zlo, te se lično zalažem da zaprećene kazne za ideologe, organizatore i one koji regrutuju i šalju mlade ljude u ratove, terorizam i pogibelj budu drakonske i višestruko veće u odnosu na njihove ideološke žrtve. Ni jedna vera ne promoviše nasilje kao način duhovnog uzdizanja. Mnoštvo velikih umova kroz istoriju ljudskog roda govorilo je o uzvišenosti ljudskog života. Od Sokrata koji je kao naš najvažniji cilj u životu označio uzdizanje naše duše, uzdizanje naših moralnih i duhovnih vrednosti kao merilo osvajanja slobode, preko Mahatme Gandija koji je kao jedini način da živimo označio taj da pustimo druge da žive, do Alberta Ajnštajna koji je moralnost u našem delovanju apostrofirao kao uslove lepote i dostojanstva u našim životima. Ni Kuran ni Sveto pismo ne pozivaju na ubijanje i na žrtvovanje tuđih života. Nedavno je ambasador Palestine u Srbiji, njegova ekselencija Muhamed Naftan, povodom predstavljanja časopisa „Politikologija religije“ rekao – terorizam je stariji od religije, ali su gotovo sve vrste religija usvojile terorizam kao politički metod realizovanja određenih ciljeva. Tim povodom je jedan verski lider izjavio – vera treba da gradi čoveka, a ne da ga šalje u rat protiv drugog čoveka. Naravno da ću kao narodni poslanik i moja poslanička grupa SNS podržati ovaj zakon. Još jednom se radujem što ga podržavaju gotovo svi ostali poslanici u ovom visokom domu. Ovaj zakon se protivi učešću naših sugrađana na ilegalan način u bilo kom ratu, a pre svega u terorističkim akcijama u svetu. Uostalom, terorizam je već obuhvaćen odrednicama međunarodnog krivičnog prava. Kofi Anan, generalni sekretar UN, je tokom zasedanja Generalne skupštine UN 4. oktobra 2002. godine rekao – terorizam po svojoj prirodi je napad na fundamentalne principe prava, poretka, ljudskih prava i mirnog rešavanja sukoba svih principa na osnovu kojih se zasniva sistem UN. Za kraj bih, obraćajući se ovom visokom domu, a zarad lakšeg prepoznavanja, izrekao jednu od najčešće upotrebljavanih definicija najvećeg zla današnjice – terorizam je smišljena upotreba nezakonitog nasilja ili pretnje nezakonitim nasiljem radi usađivanja straha sa namerom prisiljavanja ili zastrašivanja vlasti ili društva, kako bi se postigli ciljevi koji su uopšteno politički, verski ili ideološki. Budimo iskreni na kraju – koliko smo vremena, kao roditelji, učitelji, nastavnici, lekari, profesori, posvetili razgovoru sa našom decom o vrednosti ljudskog života? Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Homen.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, pre svega želim da govorim o nečemu o čemu smo ranije govorili, a to je način predlaganja ovog zakona. Postoje u svakoj državi neke stvari koje treba da budu predmet konsenzusa, odnosno stvari oko kojih mogu da se dogovore i vladajuća većina, bez obzira ko nju čini u tom trenutku, i opozicija. Strašno mi je žao, a čuo sam i obrazloženje od kolege Mehe Omerovića što nama nije ponuđeno da potpišemo ovaj predlog zakona. Smatram da je bilo dovoljno vremena, bez obzira na izmene koje su rađene, kako smo čuli, u poslednjem trenutku, jer mislim da bi to bio kvalitet za ovu državu, za ovu Skupštinu i kvalitet za vašu Vladu, odnosno vladajuću većinu, a ako opozicija kaže da nešto što radite, bilo kroz Vladu, bilo kroz parlament, zaista predstavlja nešto dobro za ovu zemlju. Iz tog razloga, mislim da nije sporno, to je već naš šef poslaničke grupe rekao u toku dana, da ćemo mi glasati i podržaćemo ovaj zakon i smatramo da treba da bude usvojeno. Ono o čemu se nije mnogo govorilo danas, a to smatram da treba da istaknemo, jeste i međunarodni značaj usvajanja ovog zakona. Svi smo upoznati da je pre nekoliko dana ili pre dva dana i premijer Vučić razgovarao sa Bajdenom. Drugim rečima, SAD su se nama zahvalile na učešću u, na neki način koaliciji, odnosno grupi zemalja koje podržavaju borbu protiv ekstremista u Siriji, odnosno Iraku i svim tim zemljama gde trenutno funkcioniše Islamska država. Ovaj zakon naravno neće biti samo donet u Srbiji, očigledno i u kompletnom regionu, odnosno u svim zemljama bivše Jugoslavije, jer identičan problem postoji. U tom smislu i iz međunarodnog aspekta i sa unutrašnjeg aspekta dobro je imati ovakav zakon. Naravno, lepo je usvojiti zakon, ova Skupština je više puta to radila do sada i za vreme prethodnih nekih vlada i za vreme zadnje dve ili tri vlade sadašnje vladajuće većine, ali se uvek u praksi postavio problem primene, odnosno da li ovaj zakon zaista može da zaživi u praksi? S čim se mi ovde borimo? Ne borimo se mi ovde protiv klasičnog kriminala koji ako imate zaprećenu zatvorsku kaznu za pljačku ili krađu, tri godine pa povećate na deset, pa će neko debelo da se razmisli da li će ući u krađu za pet hiljada dinara, a da se suoči sa velikom zatvorskom kaznom. Teško je zakonima bilo koje vrste, pogotovo izmenama i dopunama Krivičnog zakona boriti se protiv nečega što je religija ili pogrešno tumačenje religije, odnosno protiv ideologije. Mladi ljudi koji odlaze iz ove zemlje, bilo da idu u Ukrajinu, bilo da idu u Siriju, apsolutno je to ne bitno, su motivisani, privučeni raznim obećanjima ali pre svega ideologijom. Ne mislim da je kod tih ljudi, pogotovu kod baš mladog sveta, motiv novac. Novac je nešto drugo, novac je motiv kod, ono što smo danas ovde izgovarali, s čim se slažem, sa terminom „Psi rata“, to su ljudiprofesionalci, ubice koji na taj način vide u mogu da zarade veliki novac. To će se dešavati i to je nešto što može da se sankcioniše i da postoji adekvatna zaprećena zakonska kazna. Neko treba da izmeri da li mu više odgovara da zaradi tri, četiri hiljade dolara mesečno, a da taj novac ne može da vrati ili on ne može da se vrati u Srbiju jednog dana. Ono što je suština problema jesu ti mladi ljudi koji iz ideologije odlaze na ratišta, bez obzira za koju religiju ili koju veru žele da se bore. Ovaj zakon to ne može da spreči. Oni, ako su spremni da poginu za ono što veruju, oni će biti spremni i da se suoče sa zatvorskom kaznom. Valjda je manja pretnja zatvorska kazna nego smrt nekoga ili spremnost da žrtvuje život zbog određenih, nažalost, vrlo pogrešnih ideala. Ono što, nemojte pogrešno da me razumete, tvrdim da je ovaj zakon potreban, treba da postoji ali neće biti dovoljan, neće sprečiti sve ove probleme koje mi imamo danas u određenim delovima Srbije. Ono što je daleko važnije od usvajanja ovog zakona jeste Vladin stav i spremnost Vlade, ako hoćete i Narodne skupštine, jer to nije problem ove ili neke buduće Vlade, jeste da se pozabavimo suštinom problema. Vi morate te mlade ljude da izvedete na pravi put. Vi morate da uložite finansijska značajna sredstva u te oblasti. Da im omogućite da se zaposle, da imaju porodicu, a da imaju nešto da izgube. Znači da nešto steknu da bi nešto mogli da izgube pa da ne donesu pogrešnu odluku – ja sam mlad, nemam šta da izgubim, idem u rat. Da im omogućimo da se školuju, da ti programi školski budu takvi da shvate da je veća vrednost ljudski život nego neki besmisleni rat u nekoj dalekoj zemlji koji se dešava orkestreno ili neorkestreno, zarad nekih velikih interesa u kojem ste vi samo jedna mala marioneta čija je jedina uloga da ponesete neku pušku, opalite par metaka, a nikog više neće biti briga kad vi izgubite život. Ako spojimo ova dva pristupa, znači ovaj zakon zajedno sa, zaista pristupom omladini, onda ovo sve može da ima smisla. U tom smislu tražim od Vlade, tražim od vladajuće većine da se posebno obrati pažnja na sledeće korake koji će doći nakon usvajanja ovog zakona. Sa druge strane, imamo i naše interne probleme koji takođe nisu vezani samo za primenu ovih izmena i dopuna Krivičnog zakonika koji ćemo doneti, a to je za samo funkcionisanje pravosuđa. Ako želite da ove izmene i dopune zakona budu ozbiljna pretnja nekome, taj mora da se plaši da će se zaista suočiti sa kaznom. Ako postoji opasnost ili realnost danas, a to smo čuli danas i u izveštaju Evropske komisije, čuli smo i od premijera da je vrlo mali broj osuđujućih presuda u sudovima, veliki broj postupaka koji vode tužilaštva, ali mali broj osuđujućih presuda, to vrlo dobro znaju i slušaju svi oni potencijalni mladi ljudi koji bi otišli na ratišta širom sveta. Ako su oni svesni ili ako misle ili veruju da ta zatvorska kazna neće kroz sud biti sprovedena godinama, to daleko smanjuje samu opasnost i pretnju od ovog zakona. U tom smislu treba razmisliti da ovakvi postupci budu prioritetni, hitni i da se sa nadležnima u sudstvu obavi razgovor da ovakve predmete procesuiraju po što kraćem roku. Naravno, jedno je pitanje efikasnosti pravosuđa, drugo je pitanje dostupnosti našem pravosuđu, jer neko od kolega poslanika je lepo rekao – ko se danas ne nalazi u Srbiji, on je negde u nekoj čudnoj zemlji, tamo gde postoje ratna dejstva to nije demokratska zemlja gde isto funkcioniše pravosuđe, pa će po našem zahtevu za ekstradiciju ta lica biti uhapšena i isporučena. Često je pitanje koje su grupacije na vlasti i to je jedan od problema sa kojim ćemo se suočiti, odnosno pravosudni sistem, službe, policija, tužilaštvo i naravno na kraju sud. Naravno da kažem da tu postoje i određene prednosti, a to je međunarodna saradnja, Interpolove poternice, pa to lice kada napusti zonu, ako se odluči da napusti zonu ratišta i bude dostupno nekoj drugoj državi sa kojom imamo mogućnost pravne saradnje, onda ovaj zakon ima smisla. Dakle, da, treba izglasati ovaj zakon, da doneće dosta dobrog, ali bojim se da za godinu, dve ili tri ako budemo pričali o rezultatima primene zakona, ne budemo se suočili sa tužnom činjenicom da nemamo niti jedan postupak koji je u toku, niti da je ovaj zakon u smislu pretnje sprečio odlazak. Opet ponavljam, koncentrišem se na mlade ljude koji povedeni ideologijom odlaze u rat i gube svoje živote. Sa druge strane, mislim da će dati više rezultata kada su u pitanju klasični plaćenici i da je to nešto što treba zaista oštro sankcionisati. Naravno, postavlja se pitanje i te zakonske nejasnoće. O tome su svi danas dosta govorili. Ako nama sada nešto nije jasno, zamislite kada to dođe do šireg tumačenja policije, tužilaštva i suda. Neko je danas lepo pomenuo, kako ćemo da implementiramo ili da sankcionišemo, ili ne sankcionišemo osobe ili lica koja su državljani ove zemlje, a recimo odu u Legiju stranaca, za koju znamo da je deo francuske vojske, a francuska jeste jedna uređena država. To su sva pitanja na koja moramo ili amandmanima zakona ili određenim podzakonskim aktima da damo odgovora da bi zaista zakon mogao u praksi da funkcioniše. Ne bih dužio, još jednom, podržavam tekst zakona, ali molim vas da dobro razmislite o drugim koracima ako je namera zakona ispravna i svih nas ovde da sprečimo odlazak mladih ljudi u besmislene ratove. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić. Neka se pripremi narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović.
Hvala gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, želim da istaknem svoje posebno zadovoljstvo i radost, jer sam jedan od 199 narodnih poslanika koji su potpisali predlog za donošenje ovog zakona. Takođe, postignut je na neki način konsenzus u ovoj Skupštini, jer su i poslaničke grupe koje nisu potpisnice ovog predloga rekle da će uz određene amandmane dati svoj glas za ovaj zakon, što potvrđuje visoku svest svih nas da postoji jedna potreba da se izvrše izmene Krivičnog zakonika tako što će u njega biti upisana još dva člana, gde će biti predviđeno sankcionisanje određenog ponašanja koje osuđuje čitav svet. Danas je bilo vrlo dobronamernih diskusija, vrlo utemeljenih i rekao bih, pravničkih bravuroznih, očigledno da i ovaj predlog i sama ova dva člana imaju manjkavosti, ali ne postoji ni jedan zakon na ovom svetu koji je idealan i u kome ne postoje manjkavosti, rupe, nedostaci. Nadam se da ćemo to uspeti da u danu kada raspravljamo o amandmanima upotpunimo, dopunimo, a ono što mene najviše raduje kao čoveka koji se bavi tom strukom, koji je diplomirani pravnik, očekujem da se jedan sveobuhvatni Krivični zakonik donese u ovoj Skupštini, gde ćemo sublimirati sve članove koje smo uspeli da razbacamo kroz više tema, kroz više mesta i da u jednom trenutku imamo jedan sveobuhvatni Krivični zakonik u kome će pisati i biti označena sva krivična dela. Bilo je i diskusija koje nisu bile dobronamerne i želim da zbog građana Srbije istaknem da se ovaj zakon ne donosi zbog Muslimana, ne donosi se zbog Albanaca, ne donosi se zbog Srba, nego se donosi zbog građana Srbije i odnosi se na sve građane Srbije, ne postoji favorizovanje niti u negativnom niti u pozitivnom smislu. Mi želimo donošenjem ovog zakona da pošaljemo jasne poruke i prema svetu da smo deo jedne zajednice koja želi da se obračunava sa ljudima koji zarad novca, zarad ideologije idu u strane države donose nesreću tamošnjim građanima, onda se kao takvi, neko ih je nazvao psi rata, naravno da je to možda pogrdan izraz, vrate se u svoju sredinu, šireći mržnju, šireći fundamentalizam, šireći želju da se vode sukobi ratovi. Mislim da je Srbiji sasvim dovoljno svih sukoba, svih ratova, i možda je ideja da donesemo jednu rezoluciju kojom ćemo građanima Srbije zabraniti da ratuju bilo kada, ako ništa manje, bar jedan sledeći vek. Mi smo u prošlom veku od 1912. godine do 1945. godine izgubili tri i po miliona stanovnika. To su mahom bili Srbi. Da je bilo sreće da nije bilo tih sukoba u kojima smo mi učestvovali, verovatna brojka sadašnjih Srba bi bila 42 miliona, a ne ova brojka koja sada postoji. Ni sukobi iz devedesetih nisu nas mimoišli. Mi smo prosto majstori da učestvujemo u nečemu što je destrukcija, majstori smo. Naravno imali smo tu sreću da smo se borili na strani sila koje su bile pobednice, na strani pravde, istine. Uglavnom smo vodili odbrambene ratove, ali sada jedno moderno doba nameće da mnogi naši mladi ljudi zavedeniideologijom, mnogi naši ljudi kojima je ponuđen novac, ponukani da odu i bore se, stvore jednu lošu sliku o Srbiji. Njima šaljemo poruku da pre nego što usvojimo ovaj zakon, očekujem da će to biti u petak, i da će on stupiti na snagu u roku od osam dana od dana objavljivanja, se vrate, dođu u svoju domovinu, vrate se svojoj porodici svom redovnom poslu. Ovo je poruka njima da jednostavno se to ne isplati, da će ovaj zakon imati oštre sankcije, da je i ova diskusija koju danas vodimo i koju ćemo voditi u petak, jedna vrsta prevencije i slanje odlične poruke svima njima, njihovim porodicama, da pozovu svoje članove, za koje naravno znaju da su tamo gde ne treba da budu, da se vrate, jer ako se budu vratili ovaj zakon neće da se odnosi na njih. Neko je pomenuo ovde da ako bi retroaktivno važio ovaj zakon ili izmene ovog zakona da bi se one odnosile na veliki deo poslanika koji se nalaze u ovoj Skupštini. Osnovno na pravnom fakultetu jeste da što se tiče krivično dela ono ne može da bude i da važi retroaktivno, može da važi samo od onog dana kada bude doneto pa nadalje. Sve to samo pokazuje malicioznost određenih ljudi koji bi da omalovaže aktivnosti SNS, da neke pripadnike stranke koji su zaista herojski se borili i branili svoju otadžbinu, budu predstavljeni sa znakom jednakosti da su i oni psi rata, da su oni ljudi koji su izazvali nekakve sukobe. Šta ćete svetije nego da branite svoju otadžbinu, da branite svoj dom? To smo mi radili, toga se ne stidimo, ali naravno nismo zakopani u prošlosti. Hoćemo da idemo napred, hoćemo da pokrenemo i ovu Srbiju kako u ekonomskom tako i u privrednom pogledu. Da bi to učinili, moramo da stvorimo jedan pravni ambijent koji se siguran, da stvorimo jednu političku stabilnost u Srbiji i još jednom ću reći da sam zahvalan svim poslaničkim grupama što će dati svoj glas za ovaj zakon jer će to biti mali korak za njih, ali veliki korak za Srbiju i naravno za sve nas pred međunarodnom javnošću. Ono što se tiče posebne prevencije, a to su posebne kazne za ovo krivično delo, jedno je osnovno i dva su kvalifikovana, da li se radi o grupi i drugi član se odnosi na to da nekome nudite, plaćate, organizujete i predviđena je široka lepeza kazni – od šest meseci do pet godina za osnovno delo, od godinu do osam za kvalifikovano delo tog istog ako se radi o grupi i za drugo delo, koje se odnosi na organizovanje, prikupljanje, odvođenje, krivično delo, predviđena je zatvorska kazna od dve do 10 godina. Mislim da su ove predviđene kazne primerene delima koja su zaprećena ovim zakonom i mogu da pozovem da pravosudni organi, pošto je neko danas postavio pitanje – ko će primeniti ovaj zakon, ko će raditi po ovom zakonu, radiće policija na prvom mestu u sadejstvu sa nadležnim tužilaštvima, a odluku meritornu će donositi pravosudni organi, odnosno sudovi koji budu postupali, uglavnom su to osnovni sudovi u Srbiji. Jedini problem će biti i otežano je dokazivanje zato što je izvršenje krivičnog dela, odnosno predviđeno je ovim zakonom, na teritoriji druge države. Teže će biti da se prikupe dokazi koji mogu da budu relevantni, ali imajući u vidu da imamo iskusne pravnike, da imamo tužioce koji znaju svoj posao, da imamo bezbedonosne službe koje uspevaju da sada od sveta naprave jedno globalno selo, gde se sve može da sazna i dozna veoma brzo, da će prikupiti dokaze i da će ti ljudi koji ne shvataju da opštom prevencijom, slanjem poruke svima njima ipak učine ovo krivično delo iz samo njima znanih razloga očekuju drastične kazne od srpskog pravosuđa. Zbog svega toga ubeđen sam da ćemo svi mi, a znam da će SNS, odnosno njena poslanička grupa u Danu za glasanje dati svoj glas i očekujem da ovaj zakon bude usvojen. Hvala.
Reč ima prof. dr Janko Veselinović, a neka se pripremi narodni poslanik dr Aleksandar Martinović.
Hvala uvaženi predsedavajući. Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, danas se pred nama nalazi zakon o dopunama Krivičnog zakonika kojim se konstituišu dva nova krivična dela i jedno krivično delo je učestvovanje u ratu ili oružanim sukobima u stranoj državi i drugo krivično delo je organizovanje i učestvovanje u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi. Ja sam jedan od 51 narodnog poslanika koji nisu imali prilike da potpišu Predlog zakona. Tu privilegiju za sebe su uzeli predstavnici stranaka na vlasti. Smatram da to nije dobro jer se radi o zakonu koji bi trebao da bude van političke arene kada je u pitanju međustranački sukob i odnos. Reći ću nekoliko reči o nekim protivrečnostima ovog zakona. U političkom smislu nema nikakve sumnje da je borba protiv terorizma prioritet ove države. Rekao bih da se to nalazi među prvim prioritetima celog sveta pa i UN. To nije sporno. Sporan je način kako su koncipirana, odnosno uvedena ova dva krivična dela u Krivični zakonik. Ona su u dobroj meri nekonzistentna u odnosu na postojeći Krivični zakonik i rekao bih da nisu na adekvatan način uredila ovu oblast. Dakle, dva člana za dva krivična dela. E sad, svi narodni poslanici koji su danas govorili o izmeni i dopuni ovog zakona, govorili su o borbi protiv terorizma. U ovom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika nema ni „t“ od terorizma. Dakle, nigde se ne pominje terorizam. Kada je ovlašćeni predstavnik predlagača, gospodin Meho Omerović rekao i pomenuo osnove za donošenje ovog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, rekao je da jedan od osnova jeste Rezolucija UN po ovom pitanju. Tačno, ta Rezolucija broj 2178 se tiče borbe protiv terorizma, koja ohrabruje zemlje potpisnice, odnosno članice UN da onemoguće svoje građane koji bi prelazili granicu svojih zemalja radi učešća u terorističkim akcijama. A o čemu mi ovde govorimo? Mi ovde govorimo o učešću u ratu ili u oružanim sukobima u stranoj državi. Tu je osnovni problem. Dakle, mi smo široko definisali jedno krivično delo i stvorili opasnost da u nekom narednom periodu dođe do problema u primeni ovog dela Krivičnog zakonika. Zašto? Pa upravo ono o čemu smo danas govorili, i poslanici pozicije i poslanici opozicije su rekli da nije sasvim jasno ko će biti inkriminisan ovim krivičnim delom i na koga će se ove sankcije primenjivati. Jasno je da tu neće biti samo ljudi koji se bave terorizmom ili agituju ili mobilišu ljude da idu u rat da bi se bavili terorističkim akcijama. Ovim zakonom će biti inkriminisani i ljudi koji su u nekim licenciranim kompanijama angažovani preko tih kompanija ili ljudi koji imaju dvojno državljanstvo i nalaze se u oružanim snagama, legalnim oružanim snagama nekih drugih zemalja. Možda bi mogli mi da kažemo – dobro, nije važno, da se radi o zakonu o zabrani proizvodnje rakije. Međutim, ne radi se o zakonu o zabrani proizvodnje rakije, nego se radi o izmeni Krivičnog zakonika. Ovde postoje vrsni pravnici, profesori prava koji se bave ovim pitanjem i ja smatram da smo morali voditi računa da se ne da u ruke ljudi koji nisu dovoljno stručni i kompetentni za ovu oblast da napišu izmenu Krivičnog zakonika, stave ga ovde kao političku deklaraciju, a on postane sastavni deo pravnog sistema. U tom smislu smatram da treba preko…
Vreme.
Samo da završim. …nadležnih odbora i kroz prihvatanje određenih amandmana da se poprave pojedini elementi ovog u dobroj nameri datog Predloga zakona Krivičnog zakonika, kako bi on zaista mogao biti dobar deo i u borbi protiv terorizma. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Veselinoviću. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, kao poslednji prijavljeni govornik. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, za poslaničku grupu SNS Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika je dobar i potreban predlog zakona iz više razloga. Čisto pravnički posmatrano, ova dva člana kojima se dopunjava Krivični zakonik Republike Srbije su u nomotehničkom smislu napisana kvalitetno i nema tu ničeg nejasnog, nema ničeg spornog, nema tu ničega što bi moglo da izaziva bilo kakve nedoumice u praksi. Poslanici bivšeg režima su više prigovarali činjenici što nisu među potpisnicima Predloga zakona, a nakon toga su pokušavali nekim nategnutim konstrukcijama i nategnutim hipotezama da dovedu u pitanje krivično-pravnu osnovanost ovog zakonika, odnosno ovog zakona, u čemu, po mom skromnom mišljenju, apsolutno nisu uspeli. Ovde se postavlja još jedno pitanje, koga su delegirali poslanici bivšeg režima, a to je pitanje dokazivosti, odnosno pitanje kako će se dokazati da je neko izvršio jedno od ova dva krivična dela kojima se dopunjava Krivični zakonik? Moram da podsetim sve narodne poslanike, pa i one narodne poslanike koji su kritikovali ovaj Predlog zakona, da smo mi na terenu materijalnog krivičnog prava. Dakle, mi smo na terenu onoga što se zove krivično pravo – posebni deo. Dakle, mi propisujemo ovim Predlogom zakona dva nova krivična dela u Krivičnom zakoniku Republike Srbije. Pitanje dokaza nije pitanje Krivičnog zakonika. Pitanje dokaza je pitanje Zakonika o krivičnom postupku. Prema tome, svi oni koji su upućivali kritike ovom Predlogu zakona sa stanovišta snage dokaza koja će eventualno biti upotrebljena da bi se utvrdilo da je neko ili učestvovao u ratu na teritoriji neke strane države ili pak da je podstrekivao druge da to čine, čini mi se da su potpuno promašili temu, prosto zato što to nije materija ovog zakona, niti se ovaj zakon time može baviti. To je sve veoma precizno i veoma jasno definisano odredbama Zakonika o krivičnom postupku. Što se tiče ideoloških, odnosno verskih aspekata ratovanja naših državljana na teritoriji stranih država, to je jedna opširna tema i o tome bi moglo da se kaže mnogo toga. Slažem se sa onim kolegama koji su rekli da ovo nije predlog zakona koji je usmeren protiv bilo koje religije. Naravno, ovo nije ni predlog zakona koji je usmeren protiv islama. Ovo nije predlog zakona koji se tiče samo problema Sirije ili Iraka. Slažem se i sa koleginicom iz DS koja je rekla da islam nije militantna religija i da islam nije religija koja podstiče na nasilje, a pogotovo nije religija koja podstiče ljude da čine onakva monstruozna ubistva, kakva smo mogli da vidimo, nažalost, ovih dana da su se dešavala u Siriji. Ali, ovde se postavlja jedno drugo pitanje. Postavlja se pitanje – na koji način pojedinci ili grupe tumače pojedine religije. Nijedna velika svetska religija, ni islam, ni hrišćanstvo, ni judaizam ne propovedaju sečenje ušiju, klanje, vađenje očiju, silovanje, sve ono što smo mogli da vidimo ili ono o čemu smo mogli da slušamo, a što se ovih dana dešava npr. u pojedinim delovima Sirije ili Iraka. Problem je u nečem drugom. Oni koji čine ta monstruozna zverstva, oni tumače svoju religiju na način da im dopušta da čine takve stvari. Dakle, mi smo na terenu sad tumačenja religije. Mislim da kada biste izvršili anketu kod ovih zlikovaca iz islamske države Iraka i Levanta, te terorističke organizacije, i kada biste ih pitali da li to što oni rade jeste u skladu sa postulatima islama, mislim da bi njih 100% reklo – da, to je nešto što islam odobrava, to je ono čemu nas je učio prorok Muhamed. Kao što kada biste izvršili anketu među onima koji su u ime Hrista ili u ime hrišćanstva takođe činili slična dela, oni bi rekli – da, hrišćanstvo odobrava takve stvari. Dakle, pitanje je kako pojedinci ili grupe tumače određenu religiju? To takođe nije nešto čime može da se bavi Krivični zakonik. Pojedinci iz stranaka bivšeg režima su kritikovali ovaj zakon zato što navodno on ne može da na adekvatan način postigne svoj cilj, zato što se u stvari bori protiv nečega protiv čega ne treba da se bori. Dakle, ovaj zakon se ne bori ni protiv kakve religije, niti protiv pripadnika bilo koje religije, ali ovim zakonom vi ne možete sprečiti, niti je to namera ovog zakona, niti je to namera bilo kog zakona da se spreči nakaradno tumačenje neke religije ili neke ideologije. U tom smislu, oni koji su kritikovali ovaj predlog zakona, sa stanovišta tumačenja religije ili ideologije nisu u pravu, jer to prosto nije materija ni Krivičnog zakonika, niti je to uopšte materija bilo kog zakonika koji postoji u pravnom sistemu Republike Srbije, niti bilo gde u svetu. Vi možete doneti ne jedan, možete imati stotinu krivičnih zakonika, to neće sprečiti pojedince ili grupe da tumače svoju religijukojoj pripadaju na način da im ona odobrava vršenje najgnusnijih mogućih zločina. U tom smislu, oni koji su kritikovali ovaj Predlog zakona, takođe nisu u pravu. Ovde je bilo reči o tome da je ovaj predlog zakona loš zato što se postavlja pitanje – a šta je sa državljanima Republike Srbije koji su uz to i državljani neke druge države? Taj problem za SNS ne postoji. Dakle, državljanin Republike Srbije koji je državljanin i neke strane države, a čini neko od ovih krivičnih dela, pa naravno da potpada pod udar ovog predloga zakona. Dakle, to što je neko državljanin Srbije i recimo državljani Francuske, a ratuje u Siriju. To što je državljanin Francuske naravno da ga ne oslobađa od odgovornosti ako čini jedno od ova dva, ili možda oba krivična dela. U tom smislu pitanje dvojnog državljanstva apsolutno ne tangira ni smisao ni suštinu ovog predloga zakona. Ono što je posebno važno da se kaže sa stanovišta SNS, koja ima i najveću odgovornost za vođenje politike ove države, to je da se ovaj predlog zakona donosi u trenutku kada se Vlada Republike Srbije, a pre svega predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, nalaze u jednoj izuzetno delikatnoj situaciji, kada je u pitanju međunarodna politika. Morate priznati da se retko koja srpska vlada u novijoj srpskoj istoriji našla u ovakvoj situaciji u kojoj se našla vlada koju vodi gospodin Aleksandar Vučić. Ova Vlada je izabrala ne najbolje, nego rekao bih jedini mogući pravac, jedini mogući put u vođenju spoljne politike. Za Vladu Republike Srbije, svi oni koji žele da budu prijatelji naše zemlje, svi oni koji žele sa nama da održavaju dobre političke i ekonomske odnose, mi ih tretiramo kao prijateljske države. Ova Vlada je zauzela stav da ne želi da se meša u unutrašnja pitanja bilo koje strane države, ni Sirije, ni Iraka, ni Ukrajine. Ono što je veoma važno da se naglasi, Vlada Republike Srbije po uzoru, rekao bih, na vlade kakve smo imali npr. u 19. veku, na vlade koje su vodili državnici, poput Jovana Ristića ili Nikole Pašića, dakle, ovo je Vlada koja u najelementarnijem smislu te reči vodi srpsku spoljnu politiku. Dakle, mi ne vodimo ni spoljnu politiku koja se diktira iz Vašingtona, iz Brisela, Berlina ili Moskve. Mi vodimo srpsku politiku, a to znači hoćemo da zaštitimo državne i nacionalne interese Republike Srbije i srpskog naroda. Kako to Vlada Republike Srbije radi? Sa jedne strane Vlada na vrlo decidan i jasan način pokazuje da je opredeljena da Srbija postane članica EU, da je Srbija na dobrom putu, o tome svedoči i izveštaj Evropske komisije koji je najpozitivniji do sada, od kada je Srbija krenula u taj proces pridruživanja EU. Sa druge strane, Vlada Republike Srbije, a to je pre svega zasluga premijera gospodina, Aleksandra Vučića, donela je jednu veoma hrabru odluku da ne uvodi sankcije Ruskoj Federaciji, da ne prekida političke i ekonomske veze sa jednom zemljom sa kojom tradicionalno imamo dobre i prijateljske odnosesa kojima nas spaja i istorija, i tradicija, i jezik, i vera, i kultura, i činjenica da je Rusija uz Kinu branilac suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije i u Savetu bezbednostiUN, ali i u svim drugim međunarodnim forumima. U tom smislu, SNS, odnosno poslanička grupa SNS, i ovaj predlog zakona doživljava kao nešto što je sastavni deo međunarodne politike Vlade Republike Srbije. Dakle, Vlada Republike Srbije i narodni poslanici koji su potpisali ovaj predlog zakona i koji će glasati za ovaj predlog zakona šalju veoma jasnu političku poruku svim državama u svetu, a to je da državljanima Republike Srbije nije mesto u oružanim sukobima koji se vode na teritoriji bilo koje strane države. I da je Republika Srbija privržena tome da se svi politički problemi, da se problemi koji su iz političkih prerasli u oružane probleme rešavaju miroljubivim sredstvima u skladu sa principima međunarodnog prava, u skladu sa Poveljom UN, u skladu sa svim relevantnim međunarodnim pravnim dokumentima, pa na kraju krajeva i u skladu sa svim rezolucijama i dokumentima koje je usvojila i Narodna skupština Republike Srbije. U tom smislu, poslanička grupa SNS će podržati ovaj predlog zakona zato što je on pravnički dobar, zato što on štititi naše građane, preventivno deluje na naše građane da ne idu da ratuju za bilo čije strane interese u bilo kojoj stranoj državi. Ono što je takođe veoma važno, poslanička grupa SNS će glasati za ovaj predlog zakona zato što mi na ovaj način čuvamo dobru međunarodnu poziciju Republike Srbije i na ovaj način podržavamo politiku Vlade Republike Srbije, a to je politika koja znači da se održe stabilni međunarodni odnosi i sa državama na zapadu, i sa državama na istoku što je priznaćete jedna veoma delikatna politika i politika koja nijednoj Vladi Srbije do sada nije pošla za rukom. Ono što sam propustio da kažem na početku, a nije loše da se zna, prosto zbog istorije. Nije Republika Srbija i nije srpski narod prvi put u situaciji da pojedini njegovi pripadnici ratuju u nekoj stranoj državi za nečije strane interese iz verskih ili ideoloških razloga. Vi ste imali situaciju u periodu 1936. godine do 1939. godine da je oko 1.700 građana tadašnje Kraljevine Jugoslavije koji su se izjašnjavali ili kao članovi ili kao simpatizeri KPJ, da su ratovali u Španiji na strani republikanskih snaga protiv formacija koje je vodio generala Franko. Ni tadašnja država, dakle, ni tadašnja vlada nije blagonaklono gledala na takve stvari. Nijedna vlada u svetu ne gleda blagonaklono na činjenicu da njeni građani ratuju u nekoj stranoj državi za interese koji se apsolutno ne tiču interesa te vlade. Imali ste još jednu situaciju koja nije potpuno identična sa ovom situacijom o kojoj sam maločas govorio, ili sa ovom situacijom koja se sada dešava u Siriji, Iraku ili Ukrajini, a tiče se činjenice da su pojedini građani tadašnje Kraljevine Jugoslavije, otišli u inostranstvo i iz inostranstva delovali protiv sopstvene države, odnosno iz inostranstva radili za interes neke strane države. O čemu se radi? Kada je u Marseju tragično nastradao tadašnji kralj Aleksandar Karađorđević, tadašnja Vlada Kraljevine Jugoslavije, koju je vodio Bogoljub Jeftić, tražila je u Društvu naroda, koje je na neki način prethodilo stvaranju organizacije UN, tražilo je od Mađarske da zabrani delovanje terorističkih centara koje je vodio Ante Pavelić, u jednom gradu koji se nalazio na samoj granici sa Jugoslavijom. Radi se o terorističkoj bazi koja se zvala „Janka Pusta“. To je bila jedna pustara, jedan salaš koga su koristile ustaše, a koji se nalazio u blizini grada Nađ Kanjiža. Tadašnja vlada je imala hrabrosti da na najvišem međunarodnom forumu, dakle u Društvu naroda, traži od Mađarske da zabrani rad tih terorističkih centara koji su bili direktno upereni protiv interesa Kraljevine Jugoslavije i Vlada Kraljevine Jugoslavije je u tome uspela. Ako je Vlada Kraljevine Jugoslavije u tome uspela, SNS je ubeđena da će i Vlada koju vodi Aleksandar Vučić uspeti da spreči slične pojave koje se i danas dešavaju, a to je da naši državljani, bez obzira na nacionalnu pripadnost, na versku pripadnost, bez obzira na to iz kog dela Republike Srbije potiču ili u kom delu Republike Srbije žive, odlaze na ratišta u bilo koju stranu državu, zato što je to sa jedne strane, suprotno njihovim ličnim interesima, jer mogu da izgube život bez bilo kakve potrebe, a sa druge strane, to je direktno suprotno interesima države Srbije i njenih građana i zbog toga će poslanička grupa SNS čistog srca, mirne savesti sa svešću da radimo u interesu naše države, da podrži ovaj predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Bojan Kostreš.
Ja ću samo nekoliko rečenica, prosto da ne ostanete zakinuti za stav LSV. Naime, mi ćemo u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona o dopuni Krivičnog zakonika, jer smatramo da je više važno da Srbija pokaže da se nalazi na onoj strani civilizacije i na onoj strani svih država u svetu koje jasno i nedvosmisleno osuđuju učešće svojih građana u ratnim dejstvima, bez obzira da li se ta ratna dejstva dešavaju u Siriji, Iraku, Ukrajini ili na nekom drugom mestu, mislim da je potpuno nedopustivo da naši građani u tome učestvuju i da je nedopustivo da na taj način, ne samo čine jednu vrstu krivičnog dela na ratištima na kojima učestvuju, nego prelivaju i nestabilnost i donose u Srbiju kada se vraćaju mnoge loše ideologije, donose oružje i iskustva, dolaze, ili bi mogle da dođu čitave mreže, koje bi mogle da ugroze bezbednost države. Mislim da je to nedopustivo. Zbog toga smo spremni da glasamo za ovaj zakon, iako smo opoziciona poslanička grupa. Naime, bez obzira što je ovaj predlog dobar, naročito kada su u pitanju mladi ljudi, naša država će morati da utroši dodatnu energiju i dodatni napor kako bismo nekim ljudima, da li zbog ekonomske situacije, da li zbog nerazumevanja, u šta se upuštaju ili zbog činjenice da su delovanjem raznih organizacija ili raznih pojedinaca, zavedeni. Moramo da objasnimo mladim ljudima da nije najsvetija dužnost da se ratuje ni za veru, ni za naciju, ni protiv jedne, ni protiv druge strane. Mislim da taj edukativni deo koji treba da uradimo i na koji država, mislim da mora da obrati pažnju je nešto čime se ovaj dom i Vlada Republike Srbije mora baviti u budućnosti, jer prosto, dobro je poslati jasnu i nedvosmislenu poruku da svako onaj koji ode na ratište, će biti kažnjen i kazne uopšte nisu male, ali opet, sa druge strane, neki moji prethodnici su rekli, ako je neko spreman da pogine za neke ciljeve, onda će sasvim sigurno biti spreman i da robija zbog toga i sa tim ljudima moramo raditi, naročito tim mladim ljudima moramo objasniti da to nije posao kojim oni treba da se bave. Takođe, mislim da će ovo biti jedan izazov i za naše službe bezbednosti da utvrde tačno koji su to ljudi i na koji način i kojim putevima su otišli na ta ratišta, da utvrde kada se oni i kako vraćaju, da li su oni deo organizacije ili nisu. To je deo sistema i u tome naše službe bezbednosti učestvuju i sarađuju i sa drugim službama i to su onda prosto spiskovi informacija koje se razmenjuju i informacije koje mogu biti dostupne. Hoću da kažem još jednu stvar. Mislim da je ovaj zakon više nego dobar, naročito za naše područje. Zamislite da je ovaj zakon postojao devedesetih godina, pa da su svi oni koji su učestvovali u ratovima u kojima Srbija nije učestvovala, imali ovu pretnju kazne, došli bismo u situaciju da mnogo manje ljudi učestvuje u ratovima, da bude mnogo manje poginulih, mnogo manje razaranja, mnogo manje štete. Na žalost, taj zakon tada nije postojao i desilo se sve što se desilo, ali ne trebamo gledati u prošlost, već mislim da treba da gledamo u budućnost, a budućnost je da Srbija bude sastavni deo civilizovanog sveta, da zajedno sa svim saveznicima, sa EU, sa ostalim zemljama, sprečavamo moguće sukobe, da damo doprinos neodržavanju tih sukoba, da onemogućimo naše građane da učestvuju, one koji se ipak za to odluče, da ih kaznimo. Ponoviću, mislim da su ovde mladi ljudi najugroženiji kao grupacija na koju inače atakuju, neću da ulazim, bilo ekstremističke grupe i koja regrutuje i za Ukrajinu i za Siriju, Irak, sa tim ljudima treba raditi i moramo objasniti tim mladim ljudima da ne vredi učestvovati u takvim akcijama i da to nisu stvari za koje treba davati podršku. Dakle, poslanička grupa Lige socijaldemokrata Vojvodine će u Danu za glasanje glasati za ovaj Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika i mislimo da je ovo jedan od zakona koji doprinose Srbiji i njenom međunarodnom ugledu. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Kostreš. Reč ima predstavnik predlagača, narodni poslanik Meho Omerović.
Zahvaljujem se gospodine potpredsedniče. Još jedanput, zaista, najiskrenije odajem zahvalnost svim koleginicama i kolegama koji su danas učestvovali u raspravi u načelu o Predlogu dopuna Krivičnog zakona koji je podnelo 199 poslanika Narodne skupštine, a posle celodnevne rasprave, čuli smo koji podržavaju sve poslaničke grupe osim jedne. To dovoljno govori rekao bih i o ozbiljnosti i o odgovornosti svih narodnih poslanika, ali i o značaju teme o kojoj smo danas razgovarali, o zlu i pošasti koja nas okružuje, ne samo kada je u pitanju Srbija i zapadni Balkan, nego rekao bih i ceo svet. Zato moja zahvalnost ide prema svima, naravno da ćemo u danu kada budemo razgovarali o pojedinostima, jer su podneta i četiri amandmana na predloženi tekst zakona, pokušati eventualno da popravimo i neke nedoslednosti i nepreciznosti o kojima je bilo reči tokom današnje načelne rasprave i na koje bih se ja vrlo kratko i na samom kraju osvrnuo. Naime, bilo je govora o rasponu tih predviđenih kazni koje ove izmene i dopune Krivičnog zakonika nude, odnosno predviđaju, ali ja moram da obavestim i podsetim sve da ceo Krivični zakonik je u rasponu upravo ovih kazni od dve do osam godina, a sud će biti taj koji je jedini merodavan da odmeri zatvorsku kaznu u zavisnosti od čitavog niza, rekao bih, okolnosti pod kojima je krivično delo izvršeno. Sa druge strane, čuo sam od nekih mojih uvaženih kolega i primedbe da bi se kod ovog prvog krivičnog dela moglo možda taksativno i nabrojati da je reč o nekim terorističkim organizacijama koje su na takozvanoj crnoj listi, odnosno onih koje su Ujedinjene nacije proglasile terorističkom organizacijama, a na sve druge paravojne formacije u stvari nisu stavljene na listu terorističke organizacije Ujedinjenih nacija, kao što je ta islamska čuvena država, baš će se u stvari ovaj zakon i primenjivati. On se i odnosi na sve druge, zato i nije neophodno da se u ovim odredbama koje dopunjujemo i koje menjamo pominju terorističke organizacije. Imamo primer od jučerašnje optužnice koju je podiglo naše tužilaštvo za organizovani kriminal i terorizam za pet građana Republike Srbije koji su osumnjičeni za krivična dela. Još jedna stvar je tokom rasprave u načelu ostavila određenu nedoumicu možda, ali ja čisto da podsetim, istine radi, više zbog građana Republike Srbije, bilo je reči šta će se desiti ako neko od naših građana ima i neko drugo državljanstvo neke druge države, pa onda možda izbije sukob u toj državi, pa on ode u tu državu, ili je državljanin Srbije i još neke druge države, a ode u treću državu? Oni koji poznaju naše krivično zakonodavstvo znaju da građani, državljani Republike Srbije, koji pored državljanstva Srbije imaju i državljanstvo druge države, tretiraju se kao da imaju samo državljanstvo Republike Srbije. Prema tome, tu su stvari vrlo jasne. Na kraju, zaista najveća dilema i problem koji postoji kod ovih odredbi koje se nude za izmenu i dopunu Krivičnog zakonika, jeste problem dokazivanja ovog dela. Kolega Martinović je dobro i stručno naravno objasnio i materiju iz Zakona o krivičnom postupku, ali ostaje taj problem dokazivanja. Međutim, međunarodna policijska obaveštajna saradnja bi mogla da doprinese da mi ovaj problem u praksi kada zakon stupi na snagu i ublažimo. Naime, prema Zakonu o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, kao i prema potvrđenim međunarodnim ugovorima koje smo mi kao ova Skupština ratifikovali, naše pravosuđe pod određenim uslovima može da koristi dokaze koji su dostavile strane policijske obaveštajne službe. U tom kontekstu ja hoću da verujem našem sudstvu, hoću da verujem i našim istražnim organima, hoću da verujem i u našu policiju i naše bezbednosne snage, da će raditi savesno i odgovorno, jer konačno sada kroz ovaj zakon, kroz uvođenje ovih krivičnih dela, oni imaju instrumente, imaju mehanizme u svojim rukama na osnovu kojih će raditi. Zato vam se ja još jedanput najsrdačnije zahvaljujem i vidimo se u danu kada budemo raspravljali u pojedinostima.
Zahvaljujem gospodine Omeroviću. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o dopunama Krivičnog zakonika i nastavak sednice po raspravi o amandmanima je u petak u 10.00 časova.