Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da je sednici prisutno 99 narodnih poslanika, a radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 97 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Petar Kuntić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, radno predsedništvo, uvaženi narodni poslanici, postavljam pitanje predsedniku Vlade, a i interesuje me stav Vlade prema Međuvladinim mešovitim komisijama koje prate sporazume o zaštiti manjina. Mene prvenstveno interesuje pitanje Međuvladine mešovite komisije koja prati Sporazum o zaštiti Srba u Hrvatskoj i Hrvata ovde u Srbiji. Mogu da kažem da u proteklih nekoliko godina, četiri godine, kada je okosnicu prošle vlasti činila DS predsednik naše srpske strane je bio narodni poslanik Janko Veselinović i mogu da kažem da je dobro obavljao svoj posao. Sada se vlast promenila i treba verovatno imenovati novog predsedavajućeg sa srpske strane. Sa hrvatske strane je ostao predsedavajući gospodin Barišić i po informacijama sa kojima raspolažemo predstavnici Srba u Hrvatskoj su spremni za ovaj razgovor. Dakle, ostalo je samo ovde da se vidi ko će biti predstavnici sa srpske strane i da se što pre održi taj kontinuitet koji je bio u protekle četiri godine kada je vođa naše Međuvladine mešovite komisije bio narodni poslanik Janko Veselinović. Jako je bitno zbog toga što 90% pitanja koja dolaze u Međuvladinu mešovitu komisiju, odnose se na pitanja koja su zakonski rešena i u Hrvatskoj i ovde u Srbiji, a ne primenjuju se dosledno onako kako je to zamišljeno. Dakle, pitanje iz manjinske samouprave ili kako se drugačije kaže kulturne autonomije nacionalno-manjinske zajednice. Ne možemo čekati beskonačno zbog toga ako to sada ne bude do kraja godine, onda sigurno neće biti do drugog, trećeg meseca sledeće godine, a onda je pitanje da li ćemo moći održati još jednu sednicu pre nego Hrvatska uđe i postane punopravni član EU. Bili smo do sada i mi i predstavnici Srba u Hrvatskoj konstitutivan narod u bivšoj zajedničkoj državi, sada moramo pod hitno izgrađivati naše nacionalno-manjinske zajednice kao što to već imaju ostale stare manjine. Mislim da bi Vlada morala efikasnije da se odredi prema ovom pitanju. Znam da je pitanje svih pitanja, pitanje rešavanja Kosova, ali i ovo je važno pitanje za građane koji žive u ovoj državi. Dakle, moje pitanje predsedniku Vlade je kada će biti sledeća sednica Međuvladine mešovite komisije koja prati sprovođenje Sporazuma o zaštiti Srba u Hrvatskoj i Hrvata u Srbiji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam gospođo predsedavajuća. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje bih prosledila ministru finansija, a u stvari moje pitanje se odnosi na jedno životno pitanje, jedne fabrike u Zrenjaninu, fabrike kaučuka. Prema tome, to pitanje trebalo bi postaviti čitavoj Vladi. Naime, fabrika kaučuka prerađuje frakciju C 4, to je neki nusprodukt prilikom proizvodnje benzina. Fabrika kaučuka već nekoliko meseci faktički ne radi. Radnici su na prinudnim odmorima, a pri tom u fabričkom krugu stoji 22 cisterne koje su prepune te sirovine C 4, koju u stvari prerađuje fabrika kaučuka. Međutim, ne mogu da koriste tu sirovinu zato što je nečijom greškom na tim cisternama označeno da se radi o pogonskom govoru. Iz tog razloga fabrika bi trebala da plati 600 hiljada evra na ime akcize, a fabrika prosto taj novac nema ukoliko ne proizvodi i ukoliko ne radi. Dakle, da li je to način da se privreda ojača? Da li je to način da se prevaziđu ekonomske poteškoće, da li je to način da se pomogne privredni u njenim problemima, a pritom da se bori protiv korupcije, protiv birokratije i njenih postupaka. Naime, cena kaučuka na svetskom tržištu je 6.000 evra po toni, a ako fabrika mesecima ne radi i ne proizvodi, znači da radnici ne mogu da rade, da se povećava procenat onih nezaposlenih. Dakle, kada se razgovara o tome da ova vlada ima jednu politiku prema ekonomiji, prema rastu privrede, prema smanjivanju nezaposlenosti, treba se uzimati u vid da se na terenu dešava nešto sasvim suprotno od toga, da se ne pruža dovoljno podrške onima koji proizvode, koji stvaraju, koji pune ovaj toliko prazan budžet sa visokim budžetskim deficitom. Prema tome, trebalo bi da odgovore i ministar finansija i svi ostali koji su nadležni za ovaj problem, zašto su ga prevideli, zašto mesecima ništa nisu uradili, i kada misle i šta misle da urade da se prevaziđu ovi problemi. Svi vrlo dobro znaju da se u onim cisternama nalazi jedna frakcija 4, taj neki nus produkt proizvodnje benzina i svi vrlo dobro znaju da to nije pogonsko gorivo. Međutim, svako sa sebe skida odgovornost i ne preduzima ono što je potrebno da se ta proizvodnja u fabrici kaučuka u Zrenjaninu pokrene i osnaži. Privreda bez ozbiljne podrške Vlade ne može da opstane, ne može da se razvija i ta privreda ne može da da rezultate, ma koliko se o njoj pričalo i ma koliko se verbalno zalagalo za ekonomski preporod Srbije.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić –Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što postavim pitanje, napraviću mali uvod, prošlog meseca je vodeći američki genetičar Ralf Skorca stručnjak za genetsko unapređenje voća pri Ministarstvu poljoprivrede SAD, na Poljoprivrednom fakultetu u Beogradu održao predavanje na kome je srpsku javnost upoznao sa svojim čedom, petnaestogodišnjim radom njegovog tima, to je genetski modifikovana sorta šljive, koja se zove "medeno slatka" i koja bi prema njemu trebalo da bude odgovor na probleme sa kojim se suočava srpska šljiva koja ima problem sa zarazom. Moram da podsetim na nekoliko činjenica. Prva je da je Srbija donela zakon kojom se zabranjuje proizvodnja i promet genetsko-modifikovanih biljaka i da razjasnimo to su one biljke kojima je promenjen genski sastav i to na način koji se nikada ne bi dogodio klasičnim razmnožavanjem u prirodi. Sa druge strane, oni koji treba da sprovode ovaj zakon koji je moram da kažem, restriktivan, znači oni koji su u vodećim strukturama države u inspekcijama ne čuju najbolje i prave se nevešti kada su u pitanju sve veće parcele zasejane genetsko-modifikovanom sojom. To je i u Vojvodini i u Mačvi. Ne čuju baš najbolje kada se događaju stvari kao što je poznata firma koju vodi jedan od tajkuna i jedan od onih koji plaćaju jednu veliku stranku, koja prodaje genetsko-modifikovano seme. Stručnjaci koji se bave kukuruzom sumnjaju da i među semenom kukuruza ima onog koje je genetski modifikovano, bar prema oznakama kojom se označava seme genetsko-modifikovanih biljaka. Moram da kažem još jednu činjenicu da ima srpskih zvaničnika koji smatraju da je to što je naš zakon kojim se reguliše i proizvodnja i promet genetsko-modifikovanih biljaka restriktivan i da će to biti problem Srbije da bude primljena u Svetsku trgovinsku organizaciju. Hoću na još jednu činjenicu da vas podsetim, a to je da EU ima zakone prema kojima je vrlo ozbiljno potrebno obeležiti svaku hranu koja je genetski modifikovana, a sa druge strane Amerika upravo ima suprotno, kod njih je promet i proizvodnja genetsko-modifikovanih biljaka dozvoljena i oni ne obeležavaju takvu vrstu hrane. Ono na šta želim da skrenem pažnju jeste činjenica da se na spisku privih 75 taksi koje Ministarstvo finansija i privrede donelo kako bi oslobodilo nepotrebnih nameta srpske građane i srpske firme nalaze se i tri tačke koje se odnose na kompanije koje se bave proizvodnjom i prometom genetsko-modifikovanih biljaka. Pod rednim brojem 63, 64 i 65. na tom spisku nalaze se nameti kojim se oslobađaju kompanije, pravna lica i organizacije koje se bave proizvodnjom genetsko- modifikovanih organizama. Dakle, ukida se taksa za rešenje po zahtevu za utvrđivanje da lica ispunjava uslove za procenu rizika za ograničenu upotrebu, uvođenje u proizvodnju i stavljanje u promet genetsko-modifikovanih organizama i proizvoda od istih. Da li je to slučajno? Da li je ovo možda uvođenje na mala vrata nečega što Srbiji uopšte ne treba? Da li će i genetsko-modifikovani organizmi, odnosnogenetsko-modifikovana hrana, poput nikla biti izlaz Srbije iz krize? Naravno da neće. Postavljam pitanje premijeru i ministru policije, zatim ministru finansije i privrede i naravno ministru poljoprivrede. U Srbiji još uvek važi Zakon o zabrani i prometu genetsko-modifikovanih biljaka, ko je onda doneo ovakve odluke da se i promet i proizvodnja genetsko-modifikovanih biljaka stavi u opticaj? Ko je odgovoran za ovo kršenje zakona? Šta će se preduzeti prema tom koji je odgovoran za ovakvo kršenje zakona? Treće, da li je ova najava u stvari ozakonjavanje genetsko-modifikovane hrane u Srbiji i da li je to najava promene zakona? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Predrag Mijatović.
Zahvaljujem gospođo potpredsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo kratko ću postaviti jedno pitanje koje upućujem ministru zdravlja gospođi Slavici Đukić Dejanović. Naime 2005. godine ili 2006. godine je formirana Komora zdravstvenih radnika pod patronatom ministra Milosavljevića. Tom prilikom je od zdravstvenih radnika prikupljeno negde oko 5 miliona evra. O tome sam nešto malo govorio u plenumu, a sada postavljam i zvanično pitanje. To su krajnje ne transparentna sredstva koja su prikupljena i postavljam pitanje šta je sa tim sredstvima urađeno jer je to jako velika suma. Imam informaciju da je prvenstveno kupljen vrlo luksuzan poslovni prostor za Komoru i da je zaposlen određen broj administrativnih i drugih radnika u ministarstvu. Zatim , svakog meseca svi zdravstveni radnici uplaćuju Komori i to je negde u visini od 150 hiljada evra mesečno. Takođe, postavljam pitanje gde se troši taj novac i kakav benefit imaju zdravstveni radnici od te sume koja se prikuplja svakog meseca? Tvrdim i stojim da skoro nikakav benefit zdravstveni radnici nemaju jer sva licenciranja i svi skupovi stručni koji su formirani su finansirani od samih zdravstvenih radnika. Znači, postavljam pitanje, da li se taj novac prikuplja da bi se izdržavala administracija Komore ili je namenjen za neke druge namene? Mi nemamo osiguranje kao zdravstveni radnici ukoliko dođe do neke eventualno stručne namerne greške da bi se na taj način isplatila odšteta, što bi iz ovih sredstava i moglo da se isplati. Znači, celokupan novac koji je prikupljen od zdravstvenih radnika bilo u početku, bilo ovih 150 hiljada evra koje se skuplja svakoga meseca, odlazi za nas zdravstvene radnike u nepoznatom pravcu i želim jasan i precizan odgovor od ministra zdravlja kuda taj novac ide i kakav benefit možemo očekivati od tog novca koji se prikuplja svakog meseca. Hvala lepo.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč u skladu sa članom 287? Reč ima narodna poslanica Olgica Batić.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, uvažene dame i gospodo narodni poslanici,budući da je nova vlast, pre svega, ministar odbrane i prvi potpredsednik gospodin Aleksandar Vučić najavio oštru borbu protiv kriminala i korupcije, čiji su zagovornici i SPO i Demohrišćanska stranka bili, i biće ubuduće, tako da to apsolutno podržavamo. Isto tako, najavljeno je od strane najveće pozicione partije da će na red doći ispitivanje i spornih privatizacija. Naime, SPO, kao i Demohrišćanska stranka smatraju da je do sada većina privatizacija sprovedeno uglavnom sporno na jedan kriminalan način, tako da se na prste ruke mogu nabrojati one privatizacije koje su sprovedene pošteno. Srpski pokret obnove isto kao i Demohrišćanska stranka žele da se ispitaju ne samo navedene 24 privatizacije, koje zahteva Brisel, nego da se ispitaju zapravo sve sporne privatizacije u našoj zemlji. Ukoliko pogledamo strukturu vlasništva u onim zemljama koje trebaju da nam budu uzor po pitanju poslovanja privatnih preduzeća, po pitanju odnosa prema zaposlenima, uslovima rada, njihovim zaradama, poreklu kapitala, itd, kao što su primer za to, recimo, Nemačka i Francuska, onda možemo da vidimo da su to evropski principi poslovanja privatnog vlasništva kapitala, bar onako kako to vidi Demohrišćanska strana Srbije i SPO, a ne dosadašnje kvazi-privatizacije koje su sprovodili uglavnom tajkuni i kriminalci. Oni na te privatizacije, uglavnom su nakon njihovog sprovođenja, dolazilo je do pljačkanja imovine preduzeća, do otpuštanja zaposlenih do tretiranja zaposlenih kao roblje i to je gotovo, nažalost, u našoj zemlji postao model privatizacije koja se sprovodi, a čemu se Demohrišćanska stranka Srbije i SPO oštro protive. Otuda, u tom smislu postavljam gospodinu Aleksandru Vučiću pitanje, ne samo ovih pomenutih privatizacije koje je Brisel naložio, ne da li će nego kada će na dnevni red doći ispitivanje kriminalnih i spornih privatizacija, recimo nekadašnjeg giganta "Prva iskra" Barič iz Obrenovca, takođe preduzeća "Posavina", "Bora Marković", preduzeća "Leteks" iz Leskovca i brojnih drugih privatizacija. Hvala.
Hvala. Gospođo Gojković, samo da vas obavestim, s obzirom da vaša poslanička grupa više ne postoji, vi nemate prava sada da zatražite usmenim putem pitanje. Možete da se obratite pismenim putem i da zatražite. Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Borislav Pelević, Slobodan Veličković, Ivan Bauer i Biljana Pantić. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 9. i 10. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka po tačkama 9. i 10. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da je prema članu 193, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Podsećam vas da je Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava povukao Predlog odluke o izboru Saveta guvernera NBS, koji je trebao da se razmatra kao 9. tačka dnevnog reda, pa će se u okviru ovog pretresa razmatrati samo Predlog odluke iz tačke 10. dnevnog reda. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Srpska napredna stranka - jedan sat, 19minuta i 19 sekundi; poslanička grupa Demokratska stranka - jedan sat, tri minuta i 13 sekundi; poslanička grupa Socijalistička partija Srbije - 31 minut; poslanička grupa Demokratska stranka Srbije - Vojislav Koštunica - 26 minuta i dve sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 19 minuta i 50 sekundi; poslanička grupa Liberalno demokratska partija- 17 minuta i 21 sekunda; poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera Srbije - 14 minuta i 52 sekunde; poslanička grupa Socijaldemokratska partija Srbije – 11 minuta i devet sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - devet minuta i 55 sekundi; poslanička grupa Jedinstvena Srbija – osam minuta i 41 sekunda; poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara – šest minuta i 12 sekundi; poslanička grupa Srpski pokret obnove – Demohrišćanska stranka Srbije – šest minuta i 12 sekundi; poslanička grupa Liga socijaldemokrata Vojvodine – šest minuta i 12 sekundi. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa, međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u raspravi, koji imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Da li izvestilac Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, narodni poslanik Vladimir Cvijan, predsednik odbora, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.
Dame i gospodo, kolega narodni poslanici, gospođo potpredsednice, gospođo Grubješić, drago nam je što ćete biti na ovoj tački da zajedno podelimo neka razmišljanja. Na prvi pogled, rutinska stvar, Narodna skupština treba da da saglasnost na Statut jedne od sto i nešto agencija koliko ih u Srbiji ima. Dovoljno je to što će verovatno biti svega nekoliko govornika koji govore o toj temi. To bi trebalo da bude stvar uobičajene skupštinske prakse, jedna od brojnih odluka, gde se potvrđuje statut. Da ponovim, potvrđivanje znači da mi ne možemo da promenimo kao Narodna skupština ni jedno jedino slovo u ovom dokumenti, možemo samo da ga prihvatimo ili da kažemo da on mora da se uradi ponovo. Savet agencije je pre skoro godinu dana, u stvari 31. januara 2012. godine doneo Statut po zakonu i prosledio ga Narodnoj skupštini na potvrđivanje. Prethodni saziv parlamenta i skupštinski odbor, čini mi se za industriju, su razmatrali i prosledili dalje ovaj dokument. Ovo bi moglo da bude rutinska stvar i ovo je vrlo kratak dokument svega 30 članova ima. Statut kao akt unutrašnjeg uređenja je važan dokument koji treba da nam kaže kako to telo funkcioniše. U javnosti se mnogo govori o radu agencija, nekad pravo nekada ne, o načinu na koji troše pare, o načinu na koji obezbeđuju pare, o visini prihoda. Često tu ima mnogo toga neargumentovanog. Ovaj statut ima 30 članova. Kada se odbiju prelazne i završne odredbe, uključujući i ono da stupa na snagu kada ga potvrdi Skupština i kada se objavi, ima 25 članova koji regulišu materiju. Član 2, na primer, kaže da je sedište agencije u Beogradu i da se agencija zove Agencija za energetiku. Član 3. nas obaveštava da je Agencija za samostalne pravne subjekte funkcionalno nezavisna od bilo kog državnog organa koji od svih organizacija i lica koja se bave energetskom delatnošću. Znači, prilično velika samostalnost, prilično velika moć, uticaj, i uvek je pitanje da li su moć, uticaj i odgovornost u korelaciji. Ovaj statut je dostavljen Narodnoj skupštini bez ikakvih objašnjenja, bez ikakvog obrazloženja. Nema obrazloženja ni za jednu stavku koja u ovom statutu piše. Postoji jedino obrazloženje odbora koji je to razmatrao, standardno obrazloženje da je odbor to razmatrao, da nam je dostavio i mi nemamo nikakvu povratnu informaciju o tome šta je predlagač hteo da reši sa ovim dokumentom. Od 25 članova, tri člana do detalja opisuju pečat, kako pečat izgleda, šta na pečatu piše, kolike su njegove dimenzije, a član 8. čak kaže jedan od tih 25, kaže da agencija ima logo koji utvrđuje savet agencije. Znači, agencija koja reguliše kompletnu oblast energetike, jednu od najvažnijih grana u Srbiji, od 25 članova, jedan posvećuje tome da agencija ima logo. Član 9. nas tačno upoznaje sa nadležnostima agencije i obaveštava nas da u stvari agencija donosi metodologiju kojom se određuje cena električne energije za javno snabdevanje, cena prirodnog gasa za javno snabdevanje i svih drugih energenata. Agencija dalje daje saglasnost na Pravilnik o radu, itd. U članu 11. definišu se izbori sredstava, pa tako agencija sredstva za rad obezbeđuje od prihoda ostvarenih od naknade za licence, a član 12. kaže da agencija odnosi finansijski plan na koji Narodna skupština daje saglasnost. Član 18. nas obaveštava da poslove agencije obavljaju u organizacionim jedinicama, a sve drugo će urediti svojim unutrašnjim aktom. Mi smo to i znali, nisu morali da troše papir da nam kažu da će imati unutrašnji akt. Član 19. nam kaže da pojedini poslovi iz delokruga agencije mogu se obavljati van sedišta agencije i ništa više od toga. Sve drugo će oni urediti svojim unutrašnjim aktom. Skrenuo bih pažnju na član 25. Agencija za energetika ima sedište u Beogradu, ima ukupno 38 zaposlenih. Naredne godine će ih imati još dva, pa će imati 40. Po strukturi su uglavnom visoko obrazovani kadrovi. Član 25. se bavi pitanjima zaštite životne sredine. "Poslovi agencije vrše se na način koji ne ugrožava životnu sredinu". Kako Agencija sa tim svojim poslovima i tim svojim kancelarijama vršeći svoj posao? Možda je neko od tih subjekata u energetskom sektoru i agencija može da brine o tome, ali ne može svojim poslovima da utiče na životnu sredinu u bilo kom obliku. Na osnovu statuta vidi se da je shvaćen kao da Narodna skupština mora da prihvati. Dostavljeno je nekoliko desetina članova, bilo okvirno objašnjeno, bez ikakve mogućnosti da Skupština ima uvid u pravi stvarni rad i organizaciju ta agencije. Očekuje se da formalno ovo treba da usvojimo. Kakve posledice može da ima usvajanje ili ne usvajanje ovog akta? Kakve posledice ima rad Agencije na sve nas? Vratiću se na član 9. Član 9. kaže da Agencija određuje cenu električne energije i donosi preciznu metodologiju za utvrđivanje cena. Šta to znači? To znači da svi koji hoće da prodaju električnu energiju, tačnu metodologiju utvrđivanja cene električne energije određuje Agencije. Ako je to tako, a jeste, piše, onda Narodna skupština ne sme da usvoji ovakav statut. Kada odete na sajt "Elektroprivrede Srbije" i pogledate kako izgleda cena električne energije, mislim da "Elektroprivreda" treba da dobije nobelovu nagradu za rešenje brojnih problema srpske privrede i srpskih građana. Cena o kojoj govori "Elektroprivreda" je cena bez poreza na dodatu vrednost. Ako bi se ovakav model cene primenio na sve druge proizvode, istog trenutka hleb pojeftinjuje 20%, mleko 20%, derivati, benzin više nije 160-170 dinara, nego 70-80 dinara. Oni kažu metodologijom – pa, mi nemamo ništa sa PDV, to je stvar koju treba da naplati država. Pa, nema ni proizvođač hleba ništa sa PDV. Nema ni proizvođač mleka ništa sa porezima. Ako je to ta metodologija, onda mi ne smemo da prihvatimo ovakav statut, jer taj statutu omogućava vrlo netransparentno finansiranje. Inženjer sam i imam prilično problema da sračunam koliki su moji troškovi za struju. Pa sad, za široku potrošnju i za dvotarifno merenje postoje tri zone – zelena, plava i crvena. Svaka od tih zona ima višu i nižu tarifu, ali to nije sve. Posebno seobračunava naknada za merno mesto, pa se posebno obračunava naknada za obračun na snagu, pa kada se sve to sabere, onda se na sve to doda PDV od 20% i tako dobijete račun za struju. Da li je to metodologija kojom nas obaveštava Agencija za energetiku? Da li je to način da se utvrdi cena struje? Imam pred sobom račun jedne beogradske porodice. Pošto je niža tarifa od 24,00 sata do 08,00 sati ujutru, ta porodica troši zelene i plave tarifne pakete. To je 300 kilovata u višoj tarifi, zelenoj i 30 kilovata niže tarife, u plavoj 220. Deset puta je veća potrošnja u ovoj višoj tarifi. Kako onda obračunavamo tu prosečnu cenu struje? Naravno, kada obračunate jednu, drugu i treću, vi dobijate neke cene za kilovat čas koje uopšte nisu one koje možemo da čujemo sa televizijskih ekrana, nego su te cene daleko veće. Za zelenu zonu 6,6, to je 0,6 evrocenti. Ako uđete u plavu zonu to je već 9,9, skoro 9 evrocenti. To može da se meri sa nekim drugim mnogo bogatijim zemljama. Narodna skupština na bazi ovog statuta utvrđuje finansijski plan. Vrlo je interesantno to videti, pošto mi trebamo davanjem saglasnosti, a Narodna skupština će dozvoliti da se nastavi ta praksa. Imam finansijski plan Agencije za 2013. godinu, usvojen na bazi statuta koji važi. Ukupni prihodi Agencije su 180 miliona dinara i isti toliki su rashodi. Interesantno je videti šta su najveći prihodi. Ukupno više od dve trećine prihoda su takse koje plaćaju JP "Elektromreža Srbije" i JP "Srbijagas". Prihod od "Elektromreže" je 85 miliona, a od "Srbijagasa" je 34 miliona, skoro osam miliona od "Transnafte" i manje od milion dinara "Jugorosgasa". Znači, najveći prihod im daju javna preduzeća, preduzeća koja su u problemu, koja imaju daleko manje plate i ostalo. Interesantno je uporediti rashode. Ima ukupno 38 zaposlenih, ali zbog obaveze pridruživanja EU biće povećan broj zaposlenih, pa će ih biti 40. Trideset dva od tih 40 su sa visokom stručnom spremom, dva magistra i jedan doktor nauka. Da bi utvrdili plate, angažovali su konsultansku agenciju KPMG da bi im pomogla da utvrde početne zarade. Znači, to nije mogla da uradi ni Narodna skupština, ni bilo ko drugi, nego je morala da bude angažovana revizorska kuća koja će Agenciji pomoći da utvrde zarade. Troškovi zarada Agencije za narednu godinu su 126 miliona dinara. Dve trećine ukupni prihoda su troškovi i zarade. Napominjem da ima samo 40 zaposlenih. Ako to uporedimo sa nekim drugim državnim organima, recimo, predsednik Republike. Predsednik Republike ima kabinet koji ima skoro 72 zaposlena. Znači, to je sporo dva puta više zaposlenih, nego u Agenciji, a imaju isti fond plate. Predsednik Republike ima 127 miliona u budžetu za narednu godinu, a ova agencija takođe 127 sa dva puta manje zaposlenih. Narodna skupština to treba da toleriše? Srpska akademija nauka i umetnosti ima 147 zaposlenih i ima budžet od 170 miliona. Znači, četiri puta više zaposlenih i malo veći budžet od ove agencije. Poverenik za zaštitu ravnopravnosti ima praktično isti broj zaposleni i 41 milion. Znači, tri puta manje plate su kod Poverenika za zaštitu ravnopravnosti nego u Agenciji za energetsku efikasnost. Mi treba da prihvatimo taj statut bez reči? Naravno, ovde sede narodni poslanici i valjda se podrazumeva da mi to ne čitamo, jer kada pogledate rashode troškovi proizvoljnih usluga, čovek bi pomislio da troškovi proizvodni usluga podrazumevaju nekakvu proizvodnju ili nekakvu aktivnost. Vrlo je interesantan pojam za iznajmljivanje poslovnog prostora, jer trošak proizvodne usluge je iznajmljivanje poslovnog prostora za 40 zaposlenih. To je prošle godine bilo 19 miliona dinara, ove godine 16 miliona dinara. Drugim rečima, za dve godine će Agencija za energetika za zakup platiti 35 miliona dinara ili više od 300 hiljada evra. Ako se to preračuna na mesečni nivo, to je otprilike milion i 300 hiljada dinara mesečno ili 12 hiljada evra. Kada se to opet podeli na broj zaposlenih, Agencija plaća 300 evra zakup prostora po svakom zaposlenom. Jedan mali stan u Beogradu, što kaže Siniša Kovačević, ili pristojan stan u Beogradu može da se iznajmi za iste te pare. Da ne kažem da Agencija ne mora da ima sedište u Beogradu, može da ima i negde van Beograda. Kad kažem Beograd, ne mislim na Terazije. Može da ima i u nekim drugim delovima Beograda- Žarkovo, Batajnica ili bilo koji drugi deo. Da li je ovo statut koji treba da prihvatimo? Da li je ovo statut koji treba da omogući da Agencija na isti ovaj način nastavi da posluje? Da li je ovo način da se štede finansijska sredstva? Ako uporedite zarade i fond zarada, po svakom zaposlenom u toj Agenciji bruto fond zarade je 250 hiljada dinara. Kakve to veze ima sa odlukom Vlade i sa zakonom koji smo doneli o ograničavanju fonda zarada? Onda se nama pošalje statut u kome se definiše pečat, u kome se objašnjava kako treba da izgleda pečat i objašnjava nam se kako Agencija da ima logo, a ne kaže nam se na koji način su utvrdili ovako visoke zarade. Da li je Agencija važnija od Kabineta predsednika Republike? Siguran sam da nije i uvek ću se zalagati da Kabinet predsednika Republike ima daleko važniju ulogu od bilo koje Agencije u Srbiji. Kako onda fond zarada može da bude dva puta veći nego kod predsednika Republike? Da li je dopustivo da u ovoj krizi neko troši tolike pare za iznajmljivanje poslovnog prostora? Kog prostora? Gde? Kako? Po kojim cenama u situaciji kada svakog dana ljudi ostaju bez posla, kada se za kulturu u Srbiji odvaja 0,5% od budžeta, isto tako za obrazovanje i za sve drugo? Mislim da je najbolji put da počnemo da rešavamo probleme, pa i da Narodna skupština odbije ovaj statut. Da ga vrati na ponovno odlučivanje u Agenciju, da se ponovo razmotri broj i potreba za postojanjem ovolikog broja agencija. Konačno, da počnemo da vodimo računa o troškovima koje ima država. Usvajanjem ovog akta će se samo dozvoliti, omogućiti ovakvim i sličnim agencijama da rade šta god hoće i da apsolutno nikome ne polažu račune za ono što rade.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, po povredi poslovnika. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, već sam reklamirao pre ovog govornika. Pozivam se na član 103, koji kaže – narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjena je na sednici Narodne skupštine. Možda nepažnjom, ali vas upozoravam da ste prilikom početka ove sednice konstatovali da narodna poslanica Biljana Pantić nije prisutna iz SNS, evo je ovde, sedi od 9,45 časova. Tako da ovu materijalnu grešku ispravite. Mislim i da gospodin Borislav Pelević je bio prisutan. Samo radi konstatacije. Hvala.
Hvala, prihvatam. Služba mi je dostavila evidenciju o prisutnosti, tako da izvinjavam se svima koji su prisutni, a pročitala sam ih. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto nemamo prijavljenih za reč, zaključujem jedinstveni pretres. Prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda, to je načelni pretres o PREDLOGU ZAKONA O DAVANjU GARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE U KORIST OTP BANKA SRBIJA A.D. NOVI SAD,"VOLKSBANK" A.D. BEOGRAD, VOJVOĐANSKE BANKE A.D. NOVI SAD, SOCIETE GENERALE BANKA SRBIJA A.D. BEOGRAD, UNICREDIT BANK SRBIJA A.D. BEOGRAD, AMSTERDAM TRADE BANK NETHERLANDS I DEUTSCHE BANK AG LONDON PO ZADUŽENjU JAVNOG PREDUZEĆA "SRBIJAGAS" NOVI SAD. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za posleničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Srpska napredna stranka - jedan sat, 19minuta i 19 sekundi; poslanička grupa Demokratska stranka - jedan sat, tri minuta i 13 sekundi; poslanička grupa Socijalistička partija Srbije - 31 minut; poslanička grupa Demokratska stranka Srbije - Vojislav Koštunica - 26 minuta i dve sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 19 minuta i 50 sekundi; poslanička grupa Liberalno demokratska partija- 17 minuta i 21 sekunda; poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera Srbije - 14 minuta i 52 sekunde; poslanička grupa Socijaldemokratska partija Srbije – 11 minuta i devet sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - devet minuta i 55 sekundi; poslanička grupa Jedinstvena Srbija – osam minuta i 41 sekunda; poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara – šest minuta i 12 sekundi; poslanička grupa Srpski pokret obnove – Demohrišćanska stranka Srbije – šest minuta i 12 sekundi; poslanička grupa Liga socijaldemokrata Vojvodine – šest minuta i 12 sekundi. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa, međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u raspravi, koji imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnici predlagača Suzana Grubješić, potpredsednica Vladeželi reč? (Da.) Reč ima Suzana Grubješić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poštovani narodni poslanici, ukratko ću radi javnosti, reći nekoliko reči o zakonu čiji je naslov dugačak, ali ponoviću ga. Objasniću razloge za donošenje zakona, ustavni osnov i još neke detalje, koji će pomoći u raspravi koja će nakon toga uslediti. Razlozi za donošenje zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist OTP banka Srbija a.d. Novi Sad,"Volksbank" a.d. Beograd, Vojvođanske banke a.d. Novi Sad, Societe Generale banka Srbija a.d. Beograd, Unicredit bank Srbija a.d. Beograd, Amsterdam trade bank Netherlands i Deutsche bank ag London po zaduženju javnog preduzeća "Srbijagas" Novi Sad, sadržani su u članu 16. stav 4. Zakona o javnom dugu. Ovim članom 16. stav 4. Zakona o javnom dugu je propisano da se garancija Republike Srbije daje u formi zakona. Izdavanje garancije Republike Srbije predviđeno je članom 3. Zakona o budžetu Republike Srbije za 2012. godinu. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u odredbi člana 97. tačka 15. Ustava Republike Srbije, prema kojoj Republika Srbija uređuje i obezbeđuje finansiranje i ostvarivanje prava i dužnosti Republike Srbije, utvrđenih Ustavom i zakonom. Koji su uslovi kredita o kome ćemo danas razgovarati? Ugovor o kreditu između "Srbijagasa" i OTP banke Srbija a.d. Novi Sad u iznosu od 10 miliona evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu NBS, ugovoren je pod sledećim uslovima: nominalna kamatna stopa varijabilna, tromesečni euribor plus kamatna marža, koja iznosi 6,20% na godišnjem nivou. Naknada za odobrenje kredita iznosi 1,5% od ukupnog iznosa odobrenog kredita. Naknada zbog prevremene otplate kredita na ime štete koju je banka pretrpela usled prevremene otplate iznosi 0,5% od iznosa koji se prevremeno isplaćuje. Rok vraćanja kredita iznosi pet godina, sa periodom mirovanja otplate glavnice od jedne godine i otplata kredita je tromesečna. Ugovor o kreditu između "Srbijagasa" i "Volksbank" a.d. Beograd u iznosu od 70 miliona evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu NBS, ugovoren je pod sledećim uslovima: nominalna kamatna stopa varijabilna, tromesečni euribor plus kamatna marža, koja iznosi 6% na godišnjem nivou. Naknada za odobrenje kredita iznosi 1,5% od ukupnog iznosa odobrenog kredita. Naknada zbog prevremene otplate kredita na ime štete koju je banka pretrpela usled prevremene otplate iznosi 0,5% od iznosa koji se prevremeno isplaćuje. Rok vraćanja kredita iznosi pet godina, sa periodom mirovanja otplate glavnice od jedne godine i otplata kredita je tromesečna. Ugovor o kreditu između "Srbijagasa" i "Vojvođanske banke" a.d. Novi Sad u iznosu od 20 miliona evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu NBS, ugovoren je pod sledećim uslovima: nominalna kamatna stopa varijabilna, tromesečni euribor plus kamatna marža, koja iznosi 6,95% na godišnjem nivou. Naknada za odobrenje kredita iznosi 1,5% od ukupnog iznosa odobrenog kredita. Naknada zbog prevremene otplate kredita na ime štete koju je banka pretrpela usled prevremene otplate iznosi 0,5% od iznosa koji se prevremeno isplaćuje. Rok vraćanja kredita iznosi pet godina, sa periodom mirovanja otplate glavnice od jedne godine i otplata kredita je tromesečna. Ugovor o kreditu između "Srbijagasa" i Societe Generale banka Srbija a.d. Beograd u iznosu od 10 miliona evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu NBS, ugovoren je pod sledećim uslovima: nominalna kamatna stopa varijabilna, tromesečni euribor plus kamatna marža, koja iznosi 6,65% na godišnjem nivou. Naknada za odobrenje kredita iznosi 1,5% od ukupnog iznosa odobrenog kredita. Naknada zbog prevremene otplate kredita na ime štete koju je banka pretrpela usled prevremene otplate iznosi 0,5% od iznosa koji se prevremeno isplaćuje. Rok vraćanja kredita iznosi pet godina, sa periodom mirovanja otplate glavnice od jedne godine i otplata kredita je tromesečna. Ugovor o kreditu između "Srbijagasa" i Unicredit bank Srbija a.d. Beograd u iznosu od 10 miliona evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu NBS, ugovoren je pod sledećim uslovima: nominalna kamatna stopa varijabilna, tromesečni euribor plus kamatna marža, koja iznosi 7,25% na godišnjem nivou. Naknada za odobrenje kredita iznosi 1,5% od ukupnog iznosa odobrenog kredita. Naknada zbog prevremene otplate kredita na ime štete koju je banka pretrpela usled prevremene otplate iznosi 0,5% od iznosa koji se prevremeno isplaćuje. Rok vraćanja kredita iznosi pet godina, sa periodom mirovanja otplate glavnice od jedne godine i otplata kredita je tromesečna. Ugovor o kreditu između "Srbijagasa" i Amsterdam trade bank Netherlands u iznosu od 20 miliona evra, ugovoren je pod sledećim uslovima: nominalna kamatna stopa varijabilna, tromesečni euribor plus kamatna marža, koja iznosi 5,98% na godišnjem nivou. Naknada za odobrenje kredita iznosi 1,5% od ukupnog iznosa odobrenog kredita. Naknada zbog prevremene otplate kredita na ime štete koju je banka pretrpela usled prevremene otplate iznosi 0,5% od iznosa koji se prevremeno isplaćuje. Rok vraćanja kredita iznosi pet godina, sa periodom mirovanja otplate glavnice od jedne godine i otplata kredita je tromesečna. Na kraju, imamo i ugovor o kreditu između "Srbijagas" i Deutsche Banka AG London u iznosu od 50 miliona evra, koji je ugovoren po sledećim uslovima. Nominalna kamatna stopa varijabilna, tromesečni euribor plus kamatna marža koja iznosi 5,75% na godišnjem nivou, plus marža za aranžman u iznosu od 1%, odnosno u ukupnom zbiru nominalna kamatna stopa iznosi tromesečni euribor plus 6,75%. Naknada za odobrenje kredita iznosi 1,5% od iznosa ukupno odobrenog kredita. Naknada zbog prevremene otplate kredita na ime štete koju je banka pretrpela usled prevremene otplate iznosi 0,5% od iznosa koji se prevremeno isplaćuje. Rok vraćanja kredita iznosi pet godina, a sa periodom mirovanja otplate glavnice od jedne godine i otplata kredita je tromesečna. Sredstva ovog kredita biće upotrebljena za održavanje tekuće likvidnosti, izdavanje garancija Republike Srbije poslovnim bankama u iznosu od 190 miliona evra za održavanje tekuće likvidnosti Javnog preduzeća "Srbijagas" Novi Sad. Toliko od mene u uvodu. Hvala na pažnji.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Uvažena potpredsednice, potredsednice Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ova sednica je počela dosta davno. Dva puta smo je prekidali. Konačno smo došli do jedne od poslednjih tačaka dnevnog reda, koja je najavljena, odnosno Vlada je u predlogu za stavljanje na dnevni red tražila hitan postupak. Ako pogledate ovaj deo kada zakon stupa na snagu, on treba da stupi na snagu zapravo odmah po objavljivanju u "Službenom glasniku", što ukazuje na nekoliko stvari. Prva od njih je finansijsko stanje u kome se nalazi kompanija Javno preduzeće "Srbijagas". Mislim da ne moram posebno da naglašavam koliko je LDP u prethodnim godinama govorila da je stanje koje postoji u toj kompaniji i način na koji je ona organizovana, ali pre svega uslovi pod kojima posluje, da su dugoročno neodrživi i da ćemo kad-tad doći u ovu situaciju da se "Srbijagas", odnosno država kao garant za njega, zadužuje pod izuzetno nepovoljnim uslovima. Zastrašujući su ti uslovi, te kamate o kojima ste vi, gospođo Grubješić, ovde govorili čitajući obrazloženje zakona. Ako ih uporedimo sa kreditima koje ova država uzima u nekim drugim oblastima, pre svega za infrastrukturu, one su tri ili četiri puta veće. Marže na ove kredite su između šest i sedam, 7,5%. To u ovom trenutku znači da kada počne otplata kredita, što je za godinu dana, krajem 2013. godine, da će kamate koje će se plaćati različito u odnosu na različite banke koje će biti poverioci biti preko 8%. S obzirom na trenutno stanje euribora i sasvim realne projekcije za njegovo kretanje u narednim godinama, sasvim je jasno da će u kasnijoj fazi otplate kredita te kamate biti znatno nepovoljnije, odnosno znatno veće. Svima u ovoj zemlji je jasno da "Srbijagas", kao i druga javna i državna preduzeća koja se zadužuju, a kojima je država garant za kredite koje uzimaju, neće moći da servisiraju svoje obaveze i da će država kao garant isplaćivati te obaveze umesto njih na različite načine, bilo direktno, bilo tako što će kroz različite vrste pomoći budžetskih subvencija ili neke druge vrste pomoći održavati veštački u životu te kompanije. Pre nekoliko dana smo ovde razgovarali o nekim drugim kreditima. I u tom trenutku sam rekao – teško da za suštinski problem ili da za sve probleme u "Srbijagasu" možemo da optužimo one koji njime rukovode poslednjih nekoliko godina, između ostalog i gospodina Bajatovića. Ključni problem "Srbijagasa" je što pod ovakvim uslovima, sa ovakvom uvoznom cenom gasa i ovakvom cenom gasa po kojom isporučuje taj svoj proizvod krajnjim korisnicima, prosto ne može da opstane i u svakoj godini napravi praktično oko 200 miliona evra novog gubitka. Zbog toga su ovi krediti toliko nepovoljni. To su krediti za tekuću likvidnost, praktično laki keš krediti, koji se uzimaju da bi se servisirali neki stari krediti i da bi se omogućilo elementarno poslovanje te kompanije na tržištu. Danas je 6. novembar. Dakle, kompanija je već ušla u grejnu sezonu i čije poslovanje je od vitalnog značaja za sve građane i privredu ove zemlje. Istovremeno je predsednik vaše stranke, koji je i ministar finansija i privrede u ovoj Vladi, najavio od 1. januara oštre rezove u javnom sektoru, apostrofirajući posebno Javno preduzeće "Srbijagas" i još nekoliko kompanija, JAT Ervejz i neke druge. Mi međutim do danas nismo čuli nijedno obrazloženje, nijedan detaljniji plan kako nameravate to da učinite. Vi u ovom trenutku, dva meseca pre kraja godine, imate firmu, javno preduzeće za koje uzimate novih 190 miliona evra kredita od sedam banaka za finansiranje tekuće likvidnosti. Istovremeno tvrdite da ćete od 1. januara tu situaciju apsolutno rešiti i da, pretpostavljamo, ovi krediti ili neki novi krediti u narednoj godini, za nove dugove "Srbijagasa", ova država neće morati da uzima. Niste o tome govorili u obrazloženju. Nije mi jasno kako to nameravate da učinite. Da li će u narednim godinama uvozna cena gasa biti niža, da li ćete konačno ukinuti posrednika u uvozu gasa, preduzeće "Jugorosgas", da li ćete konačno rešiti posle četiri godine stalnih najava, na insistiranje i pod pritiskom LDP, pitanje svojinske i vlasničke strukture u kompaniji "Jugorosgas" ili ćete povećati cenu krajnjim korisnicima ili ćete povući neke oštre rezove u samoj kompaniji, koji očigledno moraju da podrazumevaju i smanjenje broja zaposlenih, drugačiji način organizacije, drugačiji način upravljanja? Kada dođete pred parlament i tražite garanciju za kredit od 190 miliona evra, koji će u krajnjem iznosu kada se otplati uz sve ove zastrašujuće kamate biti mnogo veći, da ne kažem višestruko veći, onda nam dugujete takve odgovore, i parlamentu i građanima zemlje koji su poreski obveznici i koji će plaćati ovaj kredit i istim tim građanima i privredi koji su korisnici, da ne kažem mušterije, "Srbijagasa" i koji svakog meseca moraju da plaćaju naknadu, odnosno cenu za onu uslugu, za onaj gas koji im je isporučen. Svake godine u proteklih nekoliko godina, nekada se dešavalo i dva puta godišnje, predstavnici Vlade, to su radili i predstavnici prošle Vlade, dođu pred ovaj parlament i kažu – ovo je poslednji kredit i poslednja garancija i nikad više i sada ćemo da napravimo oštre rezove, sredićemo stanje i građani Srbije nikada više neće morati da finansiraju nečije obaveze na ovaj način. U međuvremenu se ništa nije promenilo. Mi smo i dalje u fazi krovnih ili malo manje opštih ugovora sa Rusijom. Ništa nam niste rekli o tome šta se dešava sa tom obavezom koju je država preuzela da u narednih nekoliko meseci isplati taj čuveni zaostali dug od 30 miliona nastao krajem 2000. i početkom 2001. godine. Ništa nam niste rekli o nešto preciznijim uslovima uvoza gasa za ovu godinu. Možda ćete reći da ste potpredsednica Vlade za evropske integracije, ali i te kako dobro znate da ne samo pitanje ovog kredita ili sposobnosti srpskog budžeta da finansira taj kredit, nego generalno pitanje trgovine gasom, uvoza gasa ima mnogo reperkusija i na pitanje naših evropskih integracija, da je nesumnjiva činjenica da smo mi i u gasnom aranžmanu i u pogledu pitanja cene gasa, načina na koji ga plaćamo, servisiranja nekih starih obaveza bili u znatno povoljnijem položaju da smo članica EU ili da smo makar malo dalje odmakli u proteklih nekoliko godina u procesu evropskih integracija. Možda bi bilo dobro da čujemo u ovom trenutku i neku uporednu cenu gasa po kojoj gas kupuje Srbija ili "Srbijagas" ili po kojoj kupuju neke od zemalja EU. Među njima su neke zemlje sa kojima mi ne možemo da se poredimo, recimo Nemačka, koja je u potpuno drugoj vrsti aranžmana generalno sa Rusijom, pa onda i sa kompanijom "Gasprom", ali su i neke zemlje koje su uporedive sa Srbijom – Slovačka, neke zemlje oko nas itd. Kad bismo čuli tu analizu, možda bismo mogli da razgovaramo o tome gde su prostor za uštedu, da li su ti naši bratski i izuzetno uspešni poslovni odnosi, kako se često predstavljaju, sa Ruskom Federacijom baš toliko u našu korist ili možda postoje neke druge države koje se ne hvale svakog dana kako su u bliskim odnosima sa Rusijom, a sa njom sarađuju na mnogo bolji, efikasniji po sebe isplativiji način. Ništa ne zameram ni Rusiji, ni "Gaspromu" u ovim poslovima. Oni kao i svaka druga država u međunarodnim odnosima ili svaka druga kompanija u poslovnim odnosima pokušavaju da zarade što više za sebe i da sebi obezbede što bolji trenutni i budući strateški položaj. Za mene je ključno pitanje – kako se ponaša naša država? Zbog čega godinama vučemo taj problem sa nejasnoćama oko energetskog, naftno-gasnog aranžmana? Zbog čega, kada pitamo, koji je bio problem sa prodajom, odnosno sa privatizacijom NIS-a, dobijamo odgovor – kao zamenu za to, kao kompenzaciju smo dobili znatno povoljniji tretman u ovom gasnom delu sporazuma. Kada ukazujemo na previsoku cenu gasa, na pitanje posrednika, na neizvesnost tog posla, onda je odgovor – kompenzacija je na strani NIS-a. Ne može se pitanje "Srbijagasa", kredita za "Srbijagas", cene gasa razdvajati od nekih drugih sličnih pitanja, od čitavog tog aranžmana sa Rusijom, koji je zaključen 2007. godine, odnosno 2008. godine. Šta se u međuvremenu desilo sa tim poslovima? Nekoliko puta smo ovde pitali i još uvek nismo dobili odgovor, recimo, po kojoj će ceni "Gasprom Njeft" plaćati, odnosno koju stopu rudne rente će plaćati od 1. januara? To pitanje je delimično bilo vezano za okončanje modernizacije, odnosno radova u Pančevu. Videli smo da je pre nekoliko dana slavodobitno pušten u rad to postrojenje, sve uz dijalog operatera – izvoli, Vladimire, i svaka čast, Ivice. Nismo čuli šta je sa ovim drugim delom problema? Ta cena se na kraju uvek fakturiše građanima Srbije. Građanima Srbije će se fakturisati i ta cena i kamate za ovaj kredit i cena gasa u narednom periodu. Dakle, da ovo suzimo na nekoliko pitanja. Na koji način ćete srediti stanje u "Srbijagasu"? Na koji način će "Srbijagas" prestati da pravi enormne gubitke od nove godine? Da li to podrazumeva unutrašnje promene u toj kompaniji? Da li će se menjati cena gasa za potrošače od sledeće godine? Da li ste uspeli ili da li ste na dobrom putu da izbacite posrednika iz poslova uvoza gasa? Da li ste na dobrom putu da regulišete, da uspostavite ravnopravnost Srbije u vlasništvu u kompaniji "Jugorosgas"? Da li nameravate da profesinalizujete upravu u "Srbijagasu"? Da li je to deo promena koje se najavljuju kroz izmene zakona, odnosno kroz donošenje novog zakona o javnim preduzećima? Na koji način to nameravate to da učinite? Znate, bilo koja promena nije uvek dobra. Mislim na poslednjih stotinak dana gde uživo pratimo na svojoj koži koliko to može da bude zabluda. To što je neko poslanik u ovom parlamentu i direktor "Srbijagasa", ne znači da će sledeći koji možda neće biti poslanik, ali će biti neki, karikiram, a možda i ne, bivši vlasnik pečenjare ili nekog sličnog objekta, ne znači da će uprava u "Srbijagasu" u narednim godinama biti bolja. Ovako, bar imamo ovde neku kontrolu. Gospodin Bajatović je manje više stalno sa nama, pa možemo neke probleme da pokušamo da rešimo i u direktnom razgovoru. Kada se to skloni sa javne scene, bojim se da će posledice biti mnogo teže nego što su sada, odnosno da ćemo u narednim mesecima ili narednim godinama, možda morati da uzimamo mnogo nepovoljnije i mnogo skuplje kredite. Dobro je da makar u ovoj fazi ne najavljujete rešenje "Srbijagas", koje bi bilo slično rešenju za JAT, da ostavite staroj kompaniji dugove, a da novu preregistrujete i počnete navodno od nule. Mada, sa planovima ove vlade, nisu isključene ni takve stvari. U ovom delu sam svoja pitanja fokusirao na ovih nekoliko tema. Nadam se da ću makar na neka od njih moći da dobijem odgovor u nastavku ove sednice, a deo vremena koji mi je preostao kao ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe, ostavljam za kraj diskusije. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović. Izvolite.
Poštovane kolege, pokušaću, iako nisam ovlašćeni predstavnik Vlade nego poslanik, da odgovorim. Zahvaljujem se, gospodinu Đurići, na spisku pitanja na koja bi trebalo obavestiti srpsku javnost. Moram da vam kažem da ću se potruditi da krajnje koncizno pokušam neke stvari da kažem. Moj utisak je da, i pored dobre namere svih kolega poslanika, ubeđen sam, iz sredstava javnih informisanja, po pitanju snabdevanja gasom i rada "Srbijagasa" i saradnje sa Rusijom, što je ovde neko centralno pitanje, postoji mnogo komunikacijskog šuma, naravno, ima i realnih problema. "Srbijagas" je ovu godinu, kao i prethodne dve, tri, startovao je sa zagarantovanim minusom. Šta to znači? Cena je bila negde oko 30% niža od realne. Ako znamo da ćemo prodati 2,5 milijardi metara kubnih, a prodajete ih 10 dinara ispod cene, što se podvodi pod vođenje socijalne politike, jer je o toj ceni odlučivala Vlada Republike Srbije, a ne Agencija za energetiku, kako bi trebalo da bude do nove godine. Imali smo zagarantovani gubitak od 25 milijardi dinara. Kada to prevedete na evre, to je 200 miliona evra zagarantovanog gubitka. Tu menadžment "Srbijagasa" ne može da uradi ništa. S druge strane, nama se u proseku fakture plaćaju na 300. Uzmete kurs pre 300 dana i kurs danas, to je 10% - 15% ponovo gubitka na supstanci novčanog preduzeća. Sledeća stvar – sve ove kredite koje spominje gospodin Đurić, koji su uzimani da bi se održala tekuća likvidnost, oni takođe koštaju. To je takođe minus u kasni "Srbijagasa". Treba reći još jednu činjenicu koja je važna za razumevanje. Jeste, u ovom momentu, biće još jedna kreditna linija od 170 miliona evra. Ovih 190 miliona evra, gospodine Đuriću, o kojima sada razgovaramo su iz budžeta iz 2011. godine, jer nismo stigli da povučemo kredite u Srbiji. Kada su izbori, Srbija stoji, nije bilo ni sednica Vlade, ni sednica parlamenta i sada raspravljamo o dugu nastalom u 2011. godini. Za ovu godinu je dug od nekih 170 miliona evra i to će,videli po rebalansu budžeta, biti takođe do kraja godine. Ili, ukoliko ne budemo mogli da stignemo da završimo proceduru, moraće biti preneta u narednu godinu. Matematika tih gubitaka je, pod znacima navoda, apsolutno tačna. Može svaki ekonomski pripravnik sa prve godine srednje škole da to izračuna. Druga je stvar da li smo trebali da vodimo takvu politiku. Treća stvar koju treba da razumete, u ovom momentu "Srbijagasu" se još uvek više duguje nego što "Srbijagas" duguje. Samo toplane su dužne 150 miliona evra od prošle grejne sezone, a vi znate kako rade toplane. One se naplaćuju cele godine. Je li tako? Gas troše četiri do četiri i po meseca. Da li je neko mislio da će toplane platiti gas u novembru, decembru, januaru, februaru i martu u punom iznosu? Nema šanse. Cena grejanja je po gradovima niža od cene koju bi zahtevali postojeći energetski neefikasni sistemi grejanja u Srbiji. Zašto to sugerešem? To je jedno vrzino kolo. Kada bi "Srbijagas" mogao da naplati sva svoja potraživanja, od privrede – 400 miliona, od toplana – 150 miliona, od građana, distributivnih sistema, škola, bolnica, najjednostavnije, u svim zemljama u tranziciji je u jednom momentu učinjeno ovo što je sada sugerisalo Ministarstvo finansija. Moramo da prestanemo da trošimo tako pare. Hajde da probamo to da uporedimo tih 200 miliona ove godine, a biće i više, kada se uračunaju kursne razlike, to je autoput od Subotice do Novog Sada, to su dva ili tri mosta na Savi ili Dunavu u Beogradu, to su tri mosta u Novom Sadu. Mogli biste sada naći matematičkihpoređenja za izgradnju i za investiciju koliko hoćete. To je više od tranši koje smo preuzimali od MMF. Koliko je prosečna porodica sada uštedela para zbog niže cene gasa? Oko 100 evra godišnje. Ima 300 hiljada potrošača gasa, to je 300 hiljada individualnih porodica i svakoj smo uštedeli po 100 evra. Za toliko smo subvencionisali cenu gasa. Kada to prevedete na račun "Srbijagasa", to treba platiti. Sami saberite koliko je to. Samo to je 30 miliona evra minusa. Odložena naplata nas je koštala 15 miliona evra. Da sada ne bih davao dalje primere, suština priče mora biti sledeća. Ukoliko Vlada Republike Srbije zaista želi da se ovako vođenje socijalne politike za koju sam i ranije, podsetiću vas, govorio da je ono po malo predimenzionirano, da previše para trošimo, a efekti na domaćinstva i na privredu su mali. Treba uraditi nekoliko stvari. Treba izraditi socijalnu kartu da ne pomažemo i bogatima i siromašnima. U privredi, koja najviše duguje, za razliku od uglednih stranih investitora, recimo iz NIS-a ili nekih drugih kompanija, kada tražite neku bankarsku garanciju svi hoće da vas streljaju jer se podrazumeva da kao javno preduzeće ne možete da tražite bankarske garancije. U jednom momentu sam u šali rekao da "Srbijagas" može to sve da naplati, da blokiramo sva preduzeća, a to je otprilike pola srpske privrede, pa ako privreda preživi preživi, ako ne preživi šta da radimo. Da direktore priteramo da se odgovornije ponašaju prema javnom kapitalu možemo da podnesemo krivične prijave za izdavanje menica bez pokrića pa ćemo uhapsiti jedno 50 direktora škola, sve direktore toplana, dobar deo predsednika lokalnih samouprava koje troše gas. To je dobra priča o korupciji. Mi se nalazimo u jednoj vrlo teškoj situaciji u kojoj moramo da se dogovorimo sa Vladom RS, pričam o "Srbijagasu", kako će se gas dalje plaćati. Ima ideja i rešenja – od 1. januara agencija utvrđuje cenu. Neka se radi po zakonu i metodologiji. Neka cena bude realna. Socijalna karta da se zna za koje siromašne se plaća. Tu čak postoji tehnički sistem. Nama se isplati, verujte mi, kao i EPS-u da svugde gde su siromašni potrošači, da kažem ljudi koji imaju od socijalnog neku kartu ili od lokalne samouprave zamenimo ona brojila i stavimo brojila koja će biti neka vrsta vaučera. To košta 50 evra, a gubici koje imamo po osnovu takvih isporuka daleko prevazilaze na godišnjem nivou nešto što neće biti plaćeno, pa će svako dobiti jednu karticu u svojoj socijalnoj ustanovi, lokalnoj samoupravi ili "Srbijagasu" pa to stavi kao u svaki mobilni telefon i troši koliko ima. Ako hoće više mora otići po vaučer kod svog distributera i navesti da će trošiti više od toga. Tako će se zavesti red. U privredi ne možemo prestati da subvencionišemo privredu u smislu potrošnje gasa, ali moramo da razdvojimo privredu kojoj ima smisla davati jeftinu električnu energiju, jeftin gas. Zašto? Jer tamo ima nekih radnih mesta koja zaista imaju proizvod, zaista imaju tržište i zaista imaju neku perspektivu, pa i ako država potroši nešto para zadržaće ta radna mesta, i vratiće se sutra, prekosutra. Mnoga od tih preduzeća koja suu restrukturiranju državnom paskom da bi se održala radna mesta nemaju perspektivu. Mislim da je to bacanje para kroz prozor. To je treći predlog kako mislim da treba da se uradi. Četvrta stvar koja je bila važna u poslovanju "Srbijagasa" jesu supsidijari. To su te firme koje "Srbijagas" preuzima zbog dugova. Tu smo relativno efikasno zaštitili kapital za razliku od nekih drugih primera u privatizaciji, ali smo sada došli u situaciju da smo sada očistili imovinsko-pravne bilanse. Trebali bi da idemo u investicije. Dobar deo novca "Srbijagas" može da naplati prodajom imovine. Molio bih da se saslušamo ukoliko to gospodi iz DSS nije problem. Kada već imate primedbu onda slušajte. Šta je suština? Dobar deo te imovine koja bi propala da smo radili privatizacije kako se to uobičajeno radi danas leži u potencijalu investicija u azotari koja već ima obezbeđene investicije, investicija u metanatsko-sirćetnom kombinatu. Nadam se da ćemo to uraditi i u "Petrohemiji", kao i u "Agroživu". Negde oko 200 miliona evra smo uspeli da zaštitimo samo kroz imovinu. Ukoliko se te investicije dovedu do kraja kroz dogovorene investicione cikluse gde nam ne treba pomoć Vlade RS, jer nismo budžetski potrošači u tom smislu, "Srbijagas" bi dobar deo tog gubitka mogao da nadoknadi iz tih supsidijara. To je takođe bilo jedno od krupnih pitanja ovde, da li to budžet pomaže aktivnosti "Srbijagasa" u drugim privrednim subjektima? Ne, ranije smo dat novac firmama na taj način koliko je to bilo moguće zaštitili. Evo vam primer "Srpske fabrike stakla". Sve smo naplatili što smo isporučili gasa. Zaradili smo čak dva miliona evra. Čak smo i NIS-u pomogli da otplati svoja potraživanja. Fabriku smo prodali za 35 miliona evra, plus 10 miliona za otplatu bankama i Fondu za razvoj plus devet miliona socijalni program i 22 miliona obavezujućih investicija i da ukoliko novi vlasnik za dve godine to ne uradi vrati fabriku državi Srbiji. Prethodna je bila privatizovana za 100.000. Nismo dozvolili to propadanje državnog kapitala. Da li je to nešto koštalo "Srbijagas"? Reći ću vam da jeste. "Agroživ" je plaćen 11 miliona i 300 hiljada evra. Samo brend "Agroživa" danas se procenjuje, gde smo zaštitili naše tržište od slovenačkih i hrvatskih firmi, na 25 miliona evra. Moramo da se dogovorimo sa Vladom da preduzeća koja su bila loše privatizovana moraju da uđu u investicioni ciklus. Za taj investicioni ciklus neko mora da garantuje ili da mi uđemo u investicije kao javno preduzeće, što je velika rasprava da li javni kapital, odnosno državni kapital treba da bude nosilac investicija, mislim da to uopšte nije pitanje, naravno da treba da bude, ili treba da nađemo kroz džentvenčere neke nove strateške partnere. Ne bih se dalje udubljivao u to. Što se tiče cene gasa sa Rusima, Nemačka i mi smo do 2010. godine, do Severnog toga imali praktično istu ili sličnu cenu. Mogu da vam dostavim to ukoliko želite. Kada je formiran Severni tok oni imaju dugoročne ugovore na 10 godina, 15 ili 20 godina, a mi gas kupujemo, kupovali smo kvartalno, godišnje. Naravno da su drugi uslovi ugovora. Računam da ćemo do početka decembra meseca potpisati dugoročni ugovor i očekujem, ne mogu da obećam, za sada smo skinuli cenu za sada u pregovorima sa 490 na 420 dolara za hiljadu kubika gasa, ne znam da li će tako biti, rizikujem da to početno u naftnoj formuli P0 svedemo na 360. To bi značilo da bi gas morao da poskupi negde oko 10% za potrošače koji to plaćaju u dinarima, ako postignemo tu cenu, a ako ne moraćemo kako je rečeno u Vladi da pređemo na berzansku cenu koja jeste. Oko kupovine gasa apsolutno garantujem da imamo klasu cene u regionu, čak i nešto bolju, ali nismo mogli da imamo dugoročne ugovore jer nismo imali skladište. Dugoročni ugovor podrazumeva da svaki dan kupujete iste količine gasa, pa ga skladištite, pa ga u svoj sistem isporučujete kada vam odgovara veća ili manja količina. To do sada nismo mogli da uradimo. Podsetiću vas da je menadžment "Srbijagasa" završio projekat star 31 godinu, a to je "Banatski dvor", gde danas imamo skladište i da možemo da napravimo prave ugovore o snabdevanju "Srbijagasa" i da garantujemo energetsku vrednost Srbiji po tom pitanju. To sugeriše i sledeći odgovor – nama nisu problem količina gasa u snabdevanju gasom. Nama je problem da li imamo novca da isporučeni gas platimo. Ako se to radi sa 30% nerealnom cenom na domaćem tržištu, onda je gospodin Đurić potpuno u pravu. Neće gas platiti potrošači, platiće ga svi građani iz budžeta. Ako ga plaćaju građani iz budžeta, naravno da će biti manje za školu, manje za bolnicu, manje za sudiju, manje za popa, nemam pojma, za sport, za šta god hoćete jer, potpuno ste u pravu, to morati da bude javni dug. Ne mogu godišnje poslovanje sa 30% minusa plus kursne razlike da nadoknadim nikakvim profitom "Srbijagasa" na tržištu, a bojim se i nikakvim dugoročnim prenošenjem tog duga, što bi po zakonu bilo moguće, na potrošače, jer je cifra jednostavno prevelika. Upravu ste, deo toga će morati da bude javni dug i planiram da uskoro počnemo razgovore sa Vladom RS oko toga šta će od tog minusa kroz vođenje socijalne politike biti deo koji će morati da plati "Srbijagas", a šta će biti deo koji će morati da plati Vlada RS. Već iduće godine stižu prvi anuiteti iz ranijih zaduženja za otplatu i tu ćemo verovatno morati da imamo neku vrstu pomoći budžeta. Gde su resursi? Resursi su da se nešto poveća cena gasa, odnosno da se svede na realnu cenu i da se tu uz pomoć Agencije za energetiku i resornog Ministarstva finansija drži pod kontrolom da ta cena bude realna a naplata najmanje preko 90% uz socijalnu kartu i sve ostale mere koje možemo da imamo. Od 2015. godine država će po osnovu južnog toka, čija će izgradnja u Srbiji početi do kraja decembra, imati najmanje 200 miliona evra za takse plus profit "Srbijagasa" na osnovu tih projekata pa ćemo nekako od 2015. godine u narednih tri do pet godina verovatno biti u prilici da sve ono što zaradimo po osnovu taksi u južnom toku vratimo ovo što smo sada pojeli u vreme ekonomske krize. Postoje resursi. Slažem se sa vama da je do sada finansijska politika "Srbijagasa" bila loša. U kom smislu? Prvo smo se kratkoročno zaduživali kod banaka, išli na overdraftove i kratkoročne pozajmice, što je najskuplje, tu se slažemo, jer nismo bili u stanju da se dogovorimo da budžetiramo minus koji će nastati u "Srbijagasu" na početku godine i da uzmemo jeftinije dugoročne kredite. Nadam se da će ta praksa, to bi bilo dobro za "Srbijagas", biti zaustavljena. Još nešto hoću da vam kažem, mislim da bi bilo dobro, sada tu imamo podršku i aktuelnog saziva Vlade Republike Srbije, zaustavili smo investicioni ciklus "Srbijagasa". Mi smo ukupno u prethodne četiri godine investirali 180 miliona evra, bez Južnog toka, u Banatski Dvor, u distribucije, u magistralne gasovode. Sada imamo garanciju u budžetu koja neće biti finansijski teret "Srbijagasa", niti države Srbije iz prostog razloga zato što se radi o komercijalnim projektima koji će biti visokoprofitabilni. Imam još jedno pitanje, "Srbijagas" ima fantastične mogućnosti iz tog strateškog partnerstva sa "Gaspromom", dođu u izgradnju gasnih elektrana, dve do četiri do 450 megavata, verovatno plus kogeneracija od 200 do 300 megavata u zavisnosti od toga da li je Beograd ili Novi Sad. Zašto bismo mi to ispustili zato što smo vodili socijalnu politiku? Ne, prirodni monopoli ne treba da budu privatizovani. Oni u svakoj zemlji u tranziciji, a možemo da navedemo primer Češke, Poljske, Mađarske, koji su to prodali, pa sada država to kupuje. Dakle, prirodni monopoli treba da ostanu u vlasništvu države. Ko će biti trejderi, ko će biti prodavci na našem tržištu? Naše tržište je liberalizovano. Svaka kompanija koja ima interes neka dođe. Vraćam se ponovo na ugovore. Očekujemo pojeftinjenje cena iz ugovora. Šta je dobro u ugovorima sa ruskom stranom? Nikada nismo platili penale. Radimo milijardu dolara posla godišnje sa isporukama ruskog gasa, a bankarska garancija je 15 miliona evra. Nađite mi sličan primer u trgovini gasom u Evropi. Ne postoji. Dakle, mi smo stvarno tu imali razumevanje sa ruske strane. Po novom dugoročnom ugovoru oni traže primenu istog onog što imaju prema Nemačkoj, ali bojim se da će to biti dosta nepovoljno za tržište i potrošače u Srbiji. To nije baš tako jednostavno. Daću vam primer, 2009. godine da smo platili penale za poručeni a nepovučeni gas, bilo bi 200 miliona dolara. Nemačka je te godine platila dve milijarde evra. Turska je prošle godine platila milijardu evra. To su penali. Transportuj ili plati, uzmi ili plati. Trenutno smo u sporu oko transporta gasa u Mađarskoj, na arbitraži u Cirihu. Pokušavamo da smanjimo transportne troškove i da obezbedimo druge uslove za transport srpskog gasa kroz Mađarsku, što bi trebalo da pojeftini cenu gasa. Prema tome, ima tu još momenata o kojima bi trebalo da razgovaramo. Molim da shvatimo da je gas deo energetskog bilansa Republike Srbije. Zamislite scenario u kome je prošle godine da nije bilo gasa iz koga se proizvodila struja u onakvoj hidrometeorološkoj situaciji u kakvoj poziciji bi bio EPS. I 2009. i 2010. i 2011. godine smo dobili nalog i mi i toplane da grejemo stanove da bi bila manja potrošnja električne energije, da se građani ne bi dogrevali na električnu energiju, da bi bila manja potrošnja u sistemu EPS. Zamislite sada da izbijete gas kao deo energetskog bilansa. Mislite li da EPS može da proizvede toliko struje? Da li je jeftinija struja od uvoza gasa? Reći ću vam – nije. Da li će to platiti EPS ili "Srbijagas", svejedno je. Dakle, mi moramo da se ponašamo energetski racionalno. Mi nemamo toliko uglja, ni toliko drva, ni toliko alternativnih izvora energije da bi mogli da budemo neoprezni prema bilansu, kada je u pitanju gas, i oko socijalne politike. Molim vas da shvatite, mi smo do sada izdržali velike udare. Nemojte sa jedne strane, a to je vrlo čest slučaj, kada cena gasa treba da ide gore, svi se bunimo u sredstvima javnih informisanja, novinari, političari, Vlada, svi se bune. Kada dođemo do toga da treba da se uzme kredit i da se plati nerealna cena, opet se svi bunimo. Hajde da se dogovorimo, za "Srbijagas", da bi prestalo njegovo propadanje, mora da bude realna cena, mora da se nastavi investicioni ciklus i mora da postoji strateško partnerstvo sa Rusijom, jer su druga strateška partnerstva u ovom momentu nerealna kada je u pitanju tržište Srbije i da nekako probamo da tu matricu postavimo iskrenije, otvorenije, a ne samo da je podvodimo pod ono što želimo politički da poručimo. Hvala vam.
Hvala. Gospodin Đurić, pravo na repliku. Izvolite.
Verujem da je gospodin Bajatović dobio aplauz kao direktor "Srbijagasa" i u tom smislu mogu da razumem njegovo izlaganje, ali fali onaj deo vaše argumentacije kao potpredsednika SPS, vladajuće partije. Vi sve vreme govorite o tome kako Vlada do sada nije imala razumevanja za vaš ekonomski racionalan pristup sa kojim se ja u nekim tačkama slažem. Izvinite, na vama, vašoj partiji, prošloj vladi i na ovoj vladi koju ponovo činite je odgovornost za to što se nije ponašala drugačije. To moram da kažem zbog toga što mislim da to nije fer prema ovoj skupštini i prema građanima. Vi uvek možete da održite ovakav govor. To često činite u javnosti, ali se onda posle toga ništa ne događa. Zbog toga insistiram da Vlada odgovori, nažalost, ovde nije ministarka energetike, tu je gospođa Grubješić, ali možda neke odgovore može i ona da da. Iz ovoga što vi govorite nema nikakve garancije da će se situacija promeniti. Propustili ste da kažete neke stvari - koji to delovi srpske privrede najviše duguju? Najviše duguju državni, društveni, kvazidržavni sektor, najviše duguju kompanije i preduzeća. To nisu kompanije, to su preduzeća u restrukturiranju koji se godinama drže na veštačkom disanju i ne znam kako ćete da ih skinete sa te vrste državne pomoći, pogotovo što vi govorite suprotno od onoga što govori predsednik vaše partije i predsednik Vlade Srbije. Znači, ovo što vi ovde govorite je potpuno suprotno njegovom ekspozeu, tom njegovom pristupu široke socijalne pravde gde niko neće biti otpušten, gde će sva preduzeća biti sačuvana i da će se tako Srbija izvući iz krize. Ako hoćete da sredite tu situaciju, onda te firme više ne mogu da postoje. One propadaju. Ti ljudi koji su u njima formalno zaposleni, ostaju bez posla. Sa druge strane se smanjuju dugovi koje oni prave. Dakle, državni sektor, javni sektor je najveći dužnik. Toplane su državne, lokalne, a to što one prave gubitke je cena politike stranaka koje vrše vlast, pre svega na republičkom nivou, vrlo brzo završavam, a onda izgleda i po celoj Srbiji, ako prekomponujete i upodobite vlast, što je očigledno intencija.
Hvala. Reč ima Dušan Bajatović. Izvolite.
Gospodine Đuriću, potpuno se slažem sa vama. Samo crno-bela slika srpske privrede gde biste vi uzeli sekiru i sve to isekli. Čini mi se da je to film koji smo već gledali. Dakle, jesmo vodili socijalnu politiku. U Zakonu o javnim preduzećima piše da javna preduzeća mogu obavljati neke poslove koji ne moraju biti nužno profitabilni ukoliko je to od javnog interesa. Okej, ali smo sada preterali. Niža cena 30% nije nešto i kada se izračuna koliko je to sa čime smo mi mnogo pomogli, jednostavno u ovom momentu treba da idemo ka fazi izlaska iz ekonomske krize. Vi ste u pravu, to su uglavnom državna, velika preduzeća i sistemi koji nam trebaju, ali ne možemo da ostavimo Beograd da se smrzne, Novi Sad da se smrzne, domaćinstva da se smrznu. To ne možemo da uradimo. Moraćemo oko toga da se dogovorimo. U pravu ste, rekao sam u delu ovog izlaganja da ćemo morati da podelimo ta preduzeća na ona kojima vredi pomagati, koja imaju tržište, tehnologiju, zaposlene i sve ostalo, jer ko će da im pomogne ako država neće? Da li nam trebaju ti ljudi, da li nam trebaju ta radna mesta? Ako imaju perspektivu, ako je to ekonomski utemeljeno, ako nije, to je kao priča o zakonu o bankrotstvu. Ako je neko potpuno pred bankrotom, ne treba ga održavati, nego treba sve učiniti da zakon po tom pitanju bude primenjen da slučajevi bankrota ili stečaja traju 60 dana, a ne šest godina, kao izvor pljačke i korupcije. Tu se slažemo. Mislim da to nije tako lako uraditi. Ne mogu toplane da plate ono što naplaćuju godinu dana u četiri meseca. To tehnički nije moguće. Mislim da smo se dobro razumeli. Pitali ste za koje resurse, nemam sada vremena da se vratim na to. Dakle, imamo za sada kredite, imamo povećanje naplate, imamo uvođenje socijalne karte, imamo još neke mehanizme koji bi mogli da nas dovedu do povećane naplate, ali to je sve što možemo da uradimo. Ostalo ćemo morati zajednički da peglamo u dogovoru sa Vladom Republike Srbije.
Hvala. Reč ima gospodin Đurić.
Opet mi je žao što Vlada ćuti. Voleo bih da čujem kredibilan odgovor šta će se desiti i kako ćete to realizovati? To možete da pripišete i našem, kako da kažem, ideološkom neslaganju. Vi mislite da država treba da bude više na tržištu, više u investicijama, ja mislim da treba da bude manje i mislim da su argumenti na mojoj strani, ali da ne polemišemo previše o tome. Danas je 2012. godina. Pričamo o preduzećima koja su suštinski propala 90-ih, a neka od njih čak i pre toga, a onda ih 10, 11, 12 godina održavamo veštački. Veliko je pitanje da li ljudima u tim firmama, da li poreskim obveznicima,da li tržištu i svim građanima Srbije time činite uslugu ili činite štetu? Da se u međuvremenu pristupilo pravom restrukturiranju, da su bankrotirale, propale, prestale da rade neke od tih firmi koje očigledno nemaju perspektivu, u međuvremenu bi se tržište razvilo na drugoj strani, proizvodnja tih ili sličnih roba i usluga bi se razvila na drugoj strani, neki od tih ljudi bi u međuvremenu mogli da dobiju posao, da se prekvalifikuju, dakle, vi biste imali mnogo manji problem nego što ga danas imate. Vi imate, zapravo, u dobrom delu srpske privrede čitave ljude koji su skoro ceo svoj radni vek proveli u preduzeću koje je u dubiozi, u gubitku, u restrukturiranju, koji zapravo nikada nisu radili do kraja onaj posao za koji su se obrazovali, školovali i nisu mogli da pokažu koji su njihovi potencijali. Vi ste rešili 2008, 2009. i 2010. godine da preuzimate neke od tih kompanija. Kažete da su te investicije bile dobre, ali očigledno je da je ta situacija više neodrživa i ne možete vi da upravljate njima, to prosto nije ni posao "Srbijagasa", to užasno deformiše tržište, to donekle sprečava i privatne investicije i razvoj privatne inicijative, ali da ne ulazimo sada u ta teorijska i praktična pitanja.
Hvala. Reč ima gospodin Bajatović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Možda se mi ideološki razlikujemo i sigurno se ideološki razlikujemo, ali vas ponovo upozoravam, vi zastupate klasičan liberalni ili neoliberalni model, po kome kažete – sve je to crno-belo. Nije sve crno-belo. Slažem se da je jedan deo preduzeća odavno morao da završi sa stečajem, ali jedan deo preduzeća predstavlja zdravi deo srpske ekonomije. Danas ima sigurno od 600 propalih privatizacija barem 60 ili 100 preduzeća koje bi vredelo oporaviti. Ali, ako ste vi neodlučni, ko će to da radi? Nema dovoljno stranih investicija. Nema dovoljno interesovanja za sve to. Onda to mora neko da radi. Nekog drugog osim države ne vidim. Dalje, ta priča oko privatizacije, evo, imamo ovde gomilu privatizacija gde se nije mešala država, koje su preuzeli privatnici sami po sebi. Nekad za malo para, nekad namešteno, nekad su za kilo ribe ubijana preduzeća da bi ih neko kupio. Šta smo postigli? Dakle, bio bih vrlo oprezan u tom pristupu da li država treba da pomaže. Oprezan iz dva razloga. Prvo je da se država ne meša. Ne mislim da "Srbijagas" remeti tržište. Daću vam i primer. Mi proizvodimo robu u "Azotari" po berzanskim cenama. Dok god imamo robu po berzanskim cenama, nema mešetara koji radi po cenama većim od berzanskih. To je prošla Vlada dobro procenila. Da nismo uzeli "Agroživ", kolika bi bila cena piletine i ko bi radio proizvodnju piletine i gde? Sigurno ne u Srbiji i ne po ovim cenama. Neki se smeju tom izrazu "ekonomski patriotizam" i ja ga lično kao ekonomista ne prihvatam, ali moramo malo da mislimo i na sebe. Druga stvar, ozbiljno mislim da nema dovoljno interesa da se ovde sada, u vreme ekonomske krize, toliko ulaže. Ko će da pomogne tom narodu? Od čega će ti ljudi da žive? Moramo i o tome da mislimo. Da li to nešto košta državu? Da. Da li je to posao države? Da. Nisam siguran da država, ukoliko se drži tržišnog principa u rukovođenju tim preduzećima, remeti tržište. Naprotiv, postoje veoma dobri primeri državnog upravljanja gde država ne remeti tržište. Hvala.
Hvala. Izvolite, gospodine Đuriću.
Ne bih se javio, ali gospodin Bajatović je izneo klasičnu optužbu da sam klasičan liberali ili neoliberal. Ne kažem da je situacija crno-bela, samo kažem da kad odlažete ono što je neminovno 10 godina napravite štetu građanima i to je socijalno neodgovorna politika. To je zapravo negacija, onoga o čemu vi govorite, socijalne odgovornosti. Vi stalno sve građane, sve poreske obveznike posmatrate nužno kao jednu celinu. To nije tačno. Kada vi pomažete jednima i kada to činite neefikasno i predugo, vi nanosite direktnu štetu drugima. To nije fer u modernoj državi. To nije fer u zemlji, u društvu koje ima pluralističke interese pojedinih grupa. Preći ćemo u sociologiju, a nemamo više vremena. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Milan Lapčević.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo Grubješić, razumeo sam da ste vi danas predstavnik Vlade i da treba odgovarate na pitanja poslanika i obrazlažete, odnosno branite Zakon o garanciji države da "Srbijagas" povuče, odnosno da se zaduži dodatno za 190 miliona evra. Sve vreme sam ovde video da ste u stvari vi pasivni posmatrač, odnosno da gospodin Bajatović zastupa Vladu i priča sa stanovišta Vlade, odnosno ministra. Čuli smo u prethodnom izlaganju gospodina Bajatovića razloge zbog čega "Srbijagas" treba da se zaduži - da bi pokrila gubitke koje ima, da bi pokrila minus koji je napravljen, verovatno iz realnih razloga, a to je niska cena gasa na tržištu, odnosno niža cena gasa koja je prodajna, nego što su uvozni parametri cene kojom "Srbijagas" kupuje gas na tržištu. Mi tu donekle imamo razumevanje za tu novonastalu situaciju. Međutim, ima tu mnogo stvari koje su nejasne i koje su kontradiktorne, a ja ću pokušati da te nejasnoće i kontradiktornosti obrazložim i da postavim neka pitanja koja se logično nameću. Dakle, "Srbijagas" se u prethodnih nekoliko godina, 2010, 2011. i ove tekuće godine zadužila, gde je garant bila država Srbija, za nekih 570 miliona evra, od čega je 430 miliona evra povučen kredit kojim je "Srbijagas" uglavnom pokrivao tekuću likvidnost. U originalnom budžetu za 2012. godinu država Srbija je trebala da da garancije za kredit od 190 miliona evra, u rebalansu dodatnih 170 miliona, što je samo za 2012. godinu 360 miliona evra. Nisu svi ti krediti povučeni, ali prosto se nalaze kao obaveza države da će dati garancije da se "Srbijagas" zaduži za ovoliko para. Dobili smo obrazloženje, mada nismo trebali, od gospodina Bajatovića, ali dobro, on je najpozvaniji, ima najviše podataka, da je taj dug nastao zbog toga što "Srbijagas" kupuje po višoj ceni gas, a prodaje ga po nižoj na tržištu, čime se štiti standard građana i zbog opredeljenja prethodne Vlade, vidimo za sada i ove, da se ne podižu cene energenata jer to dodatno ugrožava socijalni položaj stanovnika. To jednostavno osiromašeno građanstvo Srbije ne bi moglo da izdrži. Nećemo da zalazimo sada u priču zašto je stanovništvo Srbije toliko osiromašeno ovih godina, koliko je pao standard građana Srbije od 2008. godine do danas i kako smo došli u tu situaciju. Razumemo da je bila ekonomska kriza, ali nisam siguran da je ekonomska kriza izgovor za sve, da je za loše stanje u ekonomiji Srbije i teško socijalno stanje stanovništva Srbije kriva ekonomska kriza. Ima tu i mnogo objektivnih, ali i mnogo subjektivnih razloga zbog čega je to tako. Da bi se pokrio taj gubitak koji "Srbijagas" postiže prodajući gas ispod cene, država Srbija treba da garantuje da se firma zaduži, odnosno verovatno je ideja da se kroz godinu-dve to prebaci na javni dug, obzirom da "Srbijagas", kako reče gospodin Bajatović, neće moći da vrati sve te dugove. Na kraju krajeva, nije "Srbijagas" sam sebi određivao cenu, već je to radila država, pa država, kako on reče, treba i da preuzme deo tih dugova, da pokrije negativno poslovanje "Srbijagasa". Rekao sam na početku da i mi imamo razumevanja donekle za takvu situaciju, ali nam nisu jasne neke stvari. Pošto se gasom snabdeva, po nekim procenama, direktno ili indirektno, otprilike oko milion ljudi, kažite mi koja je logika da ostalih šest miliona ljudi pokriva tu razliku koju koristi kao beneficiju u niskoj ceni gasa milion ljudi? Kažite mi koja je logika da ljudi koji žive u centralnoj Srbiji i u južnoj Srbiji takođe kroz budžet svojim poreskim davanjima pokrivaju te gubitke koje kao beneficiju imaju ljudi koji ne žive na tom prostoru? Kažite mi, pošto ste naveli da "Srbijagas" pravi gubitke zbog niske cene gasa, koja je logika da, ako firma već pravi gubitke, se firma javlja kao sponzor mnogih sportskih klubova, kulturnih manifestacija, verskih, naučnih itd? Razumem, to je lepo i plemenito od vas, da se ponašate kao društveno odgovorna firma i da pomažete te sfere koje, bez pomoći privrede, ne mogu da funkcionišu, ali ako pravite gubitke, ako firma teško posluje i ako se svake godine ide u kreditno zaduživanje da bi se pokrivala tekuća likvidnost, onda nije logično da, s druge strane, taj novac koji ostvarite od naplate gasa dajete u sponzorstvo i donatorstva koja nisu baš tako mala. Prema nekim procenama, kaže se da je oko 300 miliona dinara "Srbijagas" investirala u te stvari. To je podatak koji sam dobio iz jednog teksta koji su radili stručni ljudi. Uzimam to kao podatak koji nije do kraja tačan, ali ćete vi reći da li je to tako ili nije. Siguran sam da je"Srbijagas" generalni sponzor košarkaškog kluba i rukometnog kluba, ako se ne varam, iz Novog Sada i pokrovitelj mnogih manifestacija. Nemam tačan podatak u kom iznosu je to pokroviteljstvo. Uglavnom se radi o klubovima, organizacijama, kulturnim manifestacijama sa teritorije Vojvodine. Obzirom da se radi o "Srbijagasu", opet ne vidim logiku zašto bi ostatak Srbije pokrivao te dugove, ako se i gas prodaje kao roba ispod cene i klubovi koji imaju indirektnu korist od pomoći "Srbijagasa", opet pokrivali građani koji ne žive u tom delu koji ima te pogodnosti? Pričali ste malopre o spasavanju firmi koje su u teškom položaju i o njihovom restrukturiranju, isplati socijalnih programa i kako je to socijalno odgovorna politika prema "Agroživu", "Azotari" Pančevo, "Staklari" u Paraćinu itd. i govorili sve vreme priču koja me je navela na zaključak da govorite kao ministar privrede u Vladi Republike Srbije. "Srbijagas", koliko znam, je javno preduzeće. Osnovano je da distribuira gas, da obezbeđuje gasifikaciju Srbije i distribuira gas do stanovništva, odnosno velikih potrošača. Nije uloga "Srbijagasa" da konvertuje dugove, da kupuje preduzeća, da ih spasava i da se bavi proizvodnjom piletine ili veštačkog đubriva. Sigurno je potrebno da se vodi ta nacionalno odgovorna politika prema domaćim preduzećima. To je posao države, odnosno nadležnog ministarstva. Ne znam zašto bi "Srbijagas" to radilo kao preduzeće koje je zaduženo za neku drugu problematiku? Jedino što može da se poveže ovde je da pilići mogu da se gaje u halama gde se koristi gas kao sredstvo za zagrevanje. To je jedino moje povezivanje. Zaista nema nikakve logike da "Srbijagas" ulazi u tu priču. Sva javna preduzeća su se u prethodnom periodu profilisali tako što su sve non-kor delatnosti izdvojene iz tih osnovnih preduzeća i poslujukao posebne jedinice. Jedino "Srbijagas" širi poslove pa preuzima azotare, preuzima staklare i slične stvari. Nisam čuo da je to bila odluka Vlade da se na taj način postupa. Posao "Srbijagasa" je da snabdeva građane gasom, a ne da kupuje preduzeća po Srbiji ili da pomaže. Posebna priča se odnosi na to da li "Srbijagas", kao preduzeće koje posluje na tržištu i prodaje gas, kao javno preduzeće treba da finansira sve te stvari za koje nema para, odnosno za koje se zadužuje i da li tome ima kraja? Zadužili smo se prošle godine, zadužujemo se ove godine. pretpostavljam da će ista politika da se prenese i za narednu godinu, da bi se pokrivali dugovi. Pozdravljam vaš predlog ili opredeljenje da se sa tom praksom prekine. Mislim da to može da bude jedino održivo rešenje. Ne treba cela Srbija da plaća deplasiranu cenu gasa ili struje. To može da dobije neki minimalni, odnosno optimalni nivo cena koje mogu i treba da pokrivaju osnovne troškove, a oni koji to ne mogu da plaćaju, za njih se rade socijalne karte i za njih država preuzima odgovornost. Ovako je prevaljena priča da tu socijalnu politiku vodi "Srbijagas" u ovom slučaju. U sledećem slučaju će, ne znam, "Elektroprivreda Srbije", a u nekom trećem neko treće preduzeće. To nije posao javnih preduzeća. Posao javnih preduzeća je da posluju pozitivno, da imaju minimum troškova, da ne rasipaju svuda gde im padne napamet, da budu dovoljno odgovorni prema sredini u kojoj žive, ali nikako da vode socijalnu politiku, posluju na tržištu, kupuju druge firme, intervenišu svuda gde misle da oni treba. To je posao države, nije posao javnih preduzeća. Zbog takvog ponašanja svake godine traže da im država garantuje da se zadužuju kako bi poslovali i snabdevali toplane, građanstvo, a da onda država, odnosno svi građani pokrivaju te dugove. Mislim da to nije niti korektno prema građanima Srbije koji nemaju tu pogodnost, niti je to dobro poslovanje. Na stranu to što na vašem sajtu ne postoji ni jedan finansijski izveštaj o poslovanju "Srbijagasa" mlađi od 2008. godine. Zadnji finansijski izveštaj o poslovanju "Srbijagasa" na sajtu "Srbijagasa" je iz 2008. godine, a informator o radu, koji je obavezno da ima svaka javna ustanova, preduzeće ili slično, stoji na sajtu iz 2007. godine. Dakle, to su neke stvari na koje bi morali da nam odgovorite zašto je to tako. U svakom slučaju, DSS i njen poslanički klub neće podržati ovakav način zaduživanja dok nam ne pružite garancije da je "Srbijagas" kao preduzeće učinilo sve da iscrpe svoje unutrašnje resurse, da smanji ili minimizira troškove unutar "Srbijagasa" u smislu zaposlenih, u smislu zarada, u smislu drugih troškova koji sam siguran da mogu da budu daleko manji. Kada nam to budete dokazali, onda možemo da razgovaramo o tome na koji način će se pokrivati eventualni gubitak i kako da se taj problem sistemski reši. Ovo nije sistemsko rešenje. Mi možemo sada da odobrimo da se "Srbijagas" zaduži, a posle šest meseci ćemo doći u isti problem da opet moramo da idemo istu priču i da ponavljamo i da radimo nešto što nije pametno, niti može da na duge staze obezbedi neku korist. Sistemsko rešenje podrazumeva da se cena gasa prodaje po onoj ceni koja mora da bude, a da socijalnu politiku vodi država prema onima koji to ne mogu da plaćaju i da firma posluje sa minimalnim troškovima, koji ne mogu da budu ovakvi kakvi jesu danas. Hvala.
Gospodin Bajatović ima reč, pravo na repliku.
Hvala. Poštovani kolega, samo nekoliko stvari. Nisu vam matematike baš dobre. Znači, kada kažete - milion ljudi koristi gas, niste u pravu. (Dejan Mihajlov, s mesta: Po kom osnovu govorite?) Pomenut sam. Da li treba da kažem još nešto? Dakle,matematika jednostavno nije dobra. Prvo, koristi milion ljudi koji su individualni potrošači, a šta je sa Beogradom, Novim Sadom, Zrenjaninom? Svi ti ljudi koriste jeftiniji gas. Prema tome, matematika vam nije dobra. Kompletna privreda je nažalost zbog zakonskog rešenja prešla tzv. javno snabdevanje, umesto da prodajemo po komercijalnim cenama. To je drugi problem u tome što ste vi to videli. Treća stvar, baš zbog toga što su svi hipersenzitivni na nas Vojvođane, mi smo jako pazili da ono što finansiramo, finansiramo u celoj Srbiji i o tome mogu da vam dostavim izveštaj. Nemojte da sprovodite separatizam u prodaji gasa, ali je najveći broj potrošača i najveće količine gasa se potroše u Vojvodini i u Beogradu. Što se tiče smanjenja troškova preduzeća, znači, učešće svih troškova "Srbijagasa", po svim osnovama, plate, donatorstva, sponzorstva, kupovina svega ostalog, je manje od tri dinara u ceni koja je sada 35, a trebalo bi da bude 47. Prema tome, ako možete svesti troškove preduzeća na nekih realnih pet do sedam posto, zavisno od toga kolika je cena gasa, mislim da to nije preveliko učešće svih troškova u "Srbijagasu", onih koje bi mogli nazvati potrošačkim troškovima. To nije preveliko. Da li to može da bude manji broj ljudi, da li može da se bolje uštedi, efikasnije radi, pa to uvek može, to firme bolje organizuju i rade od "Srbijagasa" i rade kontinuirano. Javno preduzeće može da radi ako treba i sa minusom ukoliko je to u javnom interesu.
Gospodine Lapčeviću, izvolite.
Znate šta, odgovoran menadžer ako pravi gubitke ili odgovoran domaćin u kući ako nema dovoljne prihode u toku godine, onda ne ide sa porodicom na Bahame na letovanje, nego jedne godine preskoči, pa ne ide uopšte. To znači da vama tri dinara ne znači ništa u ceni za one druge troškove koje pravi "Srbijagas", ali ako je osnovna cena 35 dinara, a trebala bi da bude 47 dinara, a vi dodate još ta tri dinara na te troškove koji nisu neophodni, nisu obavezni, onda se pravi još veći minus. Upravo o tom još većem minusu ja govorim. Dakle, možete da se smejete i da se ponašate komotno, ali to sigurno nije smešno građanima Srbije koji plaćaju i onako visoke cene, a treba da plaćaju još veće zato što se vi ponašate komotnije nego što situacija i kriza u kojoj se zemlja nalazi dozvoljava. O tome je reč, gospodine Bajatoviću, o tom ponašanju koje ste malo pre naveli da nije isključivo vojvođansko. Znate, još 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 i 2010. godine se pričalo i mislio sam da je gotova stvar o gasnoj elektrani u Nišu. Malo pre u izlaganju svom je niste pomenuli uopšte, i to ste precrtali. Pričalo se o gasnom čvorištu u Nišu, pa ste i to precrtali i obrazložili da je to volja partnera iz Rusije. Razumeli smo da je volja partnera iz Rusije, ali nam odgovorite šta je sa tom gasnom elektranom u Nišu koja treba da proizvodi struju za čitavu Srbiju.
Izvolite, gospodine Bajatoviću.
Nisam se nasmejao građanima Srbije, nego vama kako ste vi razumeli stvar. Zaista ne znam, iz nečega morate da isplatite plate i samo sam rekao da su ukupni troškovi "Srbijagasa" u postojećoj ceni manji od tri dinara. To znači da je negde trošak preduzeća po ovoj ceni učestvovanja negde oko šest do sedam posto. Priznaćete da šest do sedam posto za troškove jednog takvog preduzeća koji ima 69 filijala, ima 1150 do 1200 zaposlenih, neće biti da je to tako veliko. S druge strane, nisam precrtao nikakvo gasno čvorište u Nišu, i sada je gasno čvorište Niš. Neko je pobrkao tehnički, srpski sistem i južni tok. Južni tok nikada nije bio planiran da ide preko Niša. Znači, nikada nije planiran. Napravljen je čitav cirkus u Nišu i lagani su građani. Postojale su tri izlazne rute, a samo jedan ulazna. Zašto bi neko plaćao 300, 400 kilometara duži transport, pri tome govorim o Mađarima, Austrijancima, Italijanima i drugima, koji je iza nas. Svi hoće da plaćaju najkraću rutu sa najmanjim troškovima. Prema tome, postojeća tranša južnog toka je inženjerska trasa. Što se tiče gasne elektrane u Nišu, nje trenutno u Nacionalnom planu razvoja energetike nema, ali smo mi tražili da se unese. Kod Niša i kod Paraćina, treba da bude 450 megavata i tamo toplotna energije ne može biti više od 100 do 150, jer Niš nema kapacitete za preuzimanje kogeneracija. Ako ste čitali u sredstvima javnih informisanja, bio sam vrlo precizan Novi Sad može da ide između 450 i 900 megavata električne snage plus 300 megavata ili 350 toplotne. Novi Beograd 450 megavata električne i 350 megavata toplotne i Pančevo za potrebe rafinerije može da ide od 200 do 450. Biće verovatno i Paraćin zbog zgodnog mesta i jer postoji investitor i biće Niš. Drugi gradovi u ovom trenutku baš nemaju uslova za preuzimanje i transport električne i toplotne energije. Tako da ako mene pitate Niš će biti rađen.
Gospodine Lapčeviću, izvolite i ovim zatvaramo krug replika.
Znate, kad tako iznesete grupno, pa neko jede meso, a neko kupus i u proseku je sarma. Tri posto svi troškovi. Bio sam vrlo precizan, niko ne pominje plate, a šta je sa drugim troškovima koje sam navodio ovde, a vi stalno spajate, pa svi su u tome. Sigurno da je u tih tri dinara, dinar i po nešto što niste platili dinar. Jel jeste? Naravno da jeste. Dakle, pokušavao sam svo vreme da budem vrlo korektan u raspravi i da pričam argumentovano, a vi hoćete da od toga napravite ekses. Prosto, hoću da kažem da poslovanje "Srbijagasa" nije racionalno, nije ekonomski opravdano i svako dalje zaduživanje i ponašanje po principu, kad sam u problemu idem da se zadužim kod banke i baš me briga šta će biti posle mene, je sigurna garancija da će "Srbijagas" doći do bankrota.
Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika nije javio za reč, prelazimo na redosled govornika prema prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, htela bih samo da napravim jednu malu digresiju na početku moje diskusije, a radi se o tome da mi danas nastavljamo jednu prekinutu sednicu. Prekinuli smo sednicu da bismo raspravljali o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije, a obrazloženje za hitnost rasprave po tom zakonu bilo je da treba da se biraju članovi Saveta NBS. Sada, opet danas, dobijamo jedno obaveštenje od nadležnog Odbora za finansija koja je kažem da povlači odluku iz procedure tako da faktički ta tačka deveta nije na dnevnom redu ove sednice. Dakle, razlog zbog kojeg je sednica prekinuta na kraju je u stvari i povučen. Dakle, to je neka vrsta konfuzije, kao što je konfuzija i danas na ovoj sednici povodom rasprave po ovoj 11. tački dnevnog reda kada Predlog zakona umesto ovlašćenog predlagača brani direktor "Srbijagasa", odnosno narodni poslanik. Onda imamo neku konfuziju da li je gospodin direktor, odnosno narodni poslanik ovde u stvari deo zakonodavne vlasti, dakle deo parlamenta ili je deo izvršne vlasti, deo vlade. Mislim, uglavnom u proteklih 100 dana ove vlade mi imamo ovakvu neku situaciju, potpuno nejasnu sa mnogim čudnim rešenjima. Mi smo danas ovde čuli u stvari jedno ključno pitanje. Mislim da to ključno pitanje definiše u stvari celu ekonomsku politiku ove vlade koja je započela pre 100 dana. Dakle, pitanje glasi ovako – da li smo trebali da vodimo ovakvu politiku? Dakle, to je izgovorio direktor "Srbijagasa" koji je inače bio direktor i za vreme ove prethodne vlade, inače i njegova stranka je bila deo koalicije na vlasti u prethodnom sazivu. Sada se u stvari postavlja jedno dodatno pitanje da li se ovde radilo o retoričkom pitanju ili je neko zaista shvatio koliko je takva vrsta politike u ekonomskoj sferi, u sferi zaduživanja, u sferi odnosa države prema javnim preduzećima i kompanijama i svima ostalima koji su u toj meri zavisni od države, prava politika i da li je neko u ovoj vlasti postao svestan toga da su rezultati toliko pogubni da prosto politika mora da se menja. Mi do sada nismo primetili da postoji neka namera da se menja ta politika. Danas smo čuli jako puno cifara, stotine, dvesta, četiristo, petsto miliona evra, dolara i bilo šta drugo. Međutim, činjenice su te da mi za 2012. godinu imamo dospele obaveze od pet milijardi evra, što predstavlja ogroman teret za ovu državu, bilo da se radi o budžetskom deficitu ili svima onima, mislim na dospele obaveze po uzetim kreditima. Samo kamate koje dospevaju za 2012. godinu iznose 90 milijardi dinara. Dakle, i ja doprinosim nabrajanju svih tih silnih cifara na ovoj sednici po ovoj tački dnevnog reda i verovatno i sa ovim ciframa koje sam ja nabrojala, samo dodatno pojačavam tu nekuzebnju koja inače postoji u javnosti, da li ova država može da izdrži dalja zaduživanja koja ne prestaju. Mi danas raspravljamo o Predlogu zakona koji se odnosi na garanciju ove države za sedam uzetih kredita. Dakle, to je sedam puta kamata koja je ugovorena, sedam puta marža, sedam puta naknade koje su takođe deo tih kredita. Tu se radi o ogromnim svotama novca. Sa druge strane, direktor "Srbijagasa" napominje da će morati da se uzme još jedna nova tranša kredita, takođe za "Srbijagas", ovde se spominju neke pare, nekih 190 miliona evra. Spominje se ovde neka socijalna odgovornost kao jedan od osnovnih krivaca, odnosno odgovornih za činjenicu da se gas kupuje po jednoj ceni, a prodaje po nižoj ceni. Ja bih htela da podsetim da je ta socijalna odgovorna Vlada, čini mi se i kao jedna vrednosna priča, deo priče i ove Vlade kao što je bio deo i one prethodne. Dakle, ako zaista nameravate da budete socijalno odgovorni po onom principu, kao što ste nagoveštavali, kada ste bili konstituisani kao Vlada, mene interesuje kako ćete dovesti u harmoniju ovu činjenicu da je ovde javno priznato da je ta socijalna politika koja se sprovodila u odnosu prema ovom javnom preduzeću "Srbijagas" pokazala takvu vrstu pravljenja i generisanja štete po ovu državu i po njeno zaduživanje. Dakle, kako ćete rešiti pitanje standarda građana, kako ćete rešiti pitanje daljeg zaduživanja i čini mi se, ukoliko preterate sa zaduživanjem, normalno da dovodite i u pitanje opstanak ovog javnog preduzeća. Dakle, to su jako bitna pitanja na koja bih ja zaista volela da čujem odgovor, jer od cele ove priče, staklo, sirće, živina i gas, mislim da ne možemo da očekujemo neke velike rezultate. Pitanje je kakve rezultate možemo očekivati i od tog investiranja javnog preduzeća "Srbijagas", jer ako se samo misli na početak izgradnje Južnog toka, odnosno gradnje TE na gas, mislim da će to ostati u nekoj sferi nepodobnog pokušaja. Jedno javno preduzeće ne može da bude preduzetnik u tom smislu, u kom smislu i ponašalo do sada i nebitno je da li se radi o "Srbijagasu" ili se radi o JAT, ili o kompanijama kao što je "Železnica Srbije" i slično. Mi se uvek vraćamo na ono osnovno da ova država ima problema sa javnim preduzećima, ima problema sa jednom politikom koja nije od juče i to jeste tako, ali definitivno i dalje opstaje i dalje se na ovoj politici insistira, bez obzira što postoji neki nagoveštaj da će možda neko i dići svoj mali glas, govorim o Vladi, da se ta politika promeni. Ova javna preduzeća, ona faktički predstavljaju krake jednog budžeta koji u stvari ima tu neku ambiciju, da u državi Srbiji bude kreator celog života, ekonomije, privrede, investicija, uvoza i izvoza i u tom slučaju normalno je da se privatizacija kompromituje, normalno je da se toliko ističu sve one loše privatizacije, a da se pri tom ne postavlja pitanje zašto su neke privatizacije bile loše, gde je ko bio kada su se te privatizacije radile, zašto niko nije bio odgovoran i nije ni sada odgovoran za neke pogrešne privatizacije i zašto u toj EU, u koju navodno hrlimo, ta privatizacija predstavlja jednu normalnu stvar i jedno normalno funkcionisanje tamošnje privrede, ekonomije i u stvari privatne firme su te koje predstavljaju jedan motor i koje predstavljaju bazu i osnovu tog standarda i života koji postoji u EU. Mi smo od cele te privatizacije uradili jednu veoma čudnu stvar, zato što ne želimo nikako da je završimo, svu odgovornost svaljujemo na privatizaciju, a pri tom svi problemi nastaju upravo iz tog odnosa države, državne imovine, državnog vlasništva prema privatizaciji. Mislim da, kada god razgovaramo o davanju garancija i odobravanju tih garancija za kredite koji su već uzeti i koji će se uzeti u budućnosti, treba dobro da razmislimo gde će te garancije da završe, odnosno gde će taj novac za koji se garantuje i koji faktički, ta javna preduzeća u čiju korist se garancije i daju, potrošiti sav novac i da li mi zaista imamo pravu kontrolu, da li zaista želimo da imamo pravu kontrolu trošenja tog novca i da li zaista mislimo da ovo može da traje još sledećih 10, 20 i 50 godina sa ovakvim nivoom javnog duga, zaduženosti i u stvari, centralizacije i podržavanja svega što u stvari bi trebalo da predstavlja neku vrstu inicijative. Inicijativa, i to se pokazalo, je najbolja kada dolazi od privatnika, kada dolazi od nekih koji se razumeju u taj posao koji žele da obavljaju. Država je jako loš poslodavac i država je ustvari jako loš kreator jedne privredne i ekonomske politike.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Poštovana potpredsednice Vlade, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, prosto, meni je neverovatno da danas kada raspravljamo o davanju 200 miliona evra, i više, naravno sa kamatama, garancija državnih para za pokrivanje dugovanja jednog javnog preduzeća, u ovoj sali sedi ovako malo poslanika. Prosto, to govori o jednom odnosu svih nas ovde, naročito onih koji nisu tu, o tome kako se troše državne pare. Ove godine predviđeno je da 360 miliona evra ode za pokrivanje dugova "Srbijagasa", što je priznaćete jedna ogromna suma. Mi ovde delimo dlaku na četvoro, za svaki dinar, za svaki trošak, ali samo 360 miliona je predviđeno, znači i ovim zakonom i rebalansom budžeta za pokrivanje dugova "Srbijagasa". To je jedna ozbiljna suma, gde odluke o tome donosi naravno Narodna skupština, donose poslanici, koji ne prisustvuju ovoj raspravi i ne mogu da čuju sve primedbe i sve zašto to ne treba uraditi, argumente zašto to treba uraditi. Po meni i po ramu Demokratske stranke Srbije, gotovo je neshvatljivo da na svakih šest meseci slušamo istu priču. Evo samo što nismo rešili pitanje i ovo je poslednji put. Znate, to je kao kad narkomanu dajete, kao kad narkoman dođe da traži za drogu i evo još ovaj put i onda prestaje. Naravno da to neće prestati, naravno da ćemo u ovoj situaciji biti kroz narednih šest meseci. Da se vratimo na samu temu. Očekivao sam od predstavnika Vlade po ovoj tački dnevnog reda da nam da argumentovano opravdanje i obrazloženje jednog ovakvog predloga zakona. Prilikom rasprave o rebalansu i prilikom prisustva ministarke energetike u ovoj skupštini, mi smo tražili obrazloženje. Od ministra Dinkića, kad smo pričali o rebalansu, tražili smo obrazloženje, naš amandman je bio vezan za dugovanje "Srbijagasa" i ministar Dinkić je rekao – prvom prilikom ću vam dati obrazloženje na strukturu troškova, dugovanja i sve ostalo što je vezano za finansiranje dugova "Srbijagasa" od strane svih građana Srbije. Svi građani Srbije finansiraju dug jednog javnog preduzeća, privrede, kroz garancije koje daje država i koje naravno "Srbijagas" neće moći da vrati, gde će se iz budžeta pokriti ti dugovi. Samo da podsetim da su ukupna socijalna davanja, da bi se podigla za 100% u budžetu su 300 miliona evra. Samo da građanima Srbije bude jasno, veličina sredstava koja se daju da se pokriju dugovi "Srbijagasa", 300 miliona evra je iznos da se za 100% povećaju socijalna davanja po budžetu Republike Srbije aktuelnog, i naravno po budućem. Znači, to su dečiji dodaci, razna socijalna pomoć za sve kategorije koje podležu pod ovu kategoriju, pod ovu stavku. Znači, mi ovde na taj način, krajnje olako dajemo bez ikakvog obrazloženja od strane Vlade, zašto 360 miliona evra za ovu godinu. Da li je nama predstavnik Vlade rekao koliko je ukupno zaduženje "Srbijagasa"? Mi ovde odlučujemo o ovome, a ne znamo koje je ukupno zaduženje "Srbijagasa". Kad odete u banku da tražite kredit, pa vama će prvo da traže izveštaj kreditnog biroa, kolika su vaša primanja, da li imate drugih kredita, koja su dugovanja po kreditnim karticama, po svim drugim osnovima. Mi ovde treba da donesemo odluku, a da ne znamo kolika su ukupna zaduženja "Srbijagasa" i kolika su ona bila 2007, 2008. i kolika su sada. Ministarka je pomenula da je to preko milijardu evra koja će da se prevale na građane Srbije. Mi tu cifru ovde nismo čuli, a treba da donesemo odluku da za još dodatnih 190 miliona evra plus kamate, zadužimo Republiku Srbiju. Mislim da to, da građani Srbije i mi ovde narodni poslanici, dužni ste da nam date bar neko obrazloženje za to, kakva je struktura druga, koliko duguju građani, fizička lica, koliko duguje privreda? Tačno može da se izračuna koliki je trošak nastaje i koliki dug "Srbijagasa" nastaje po osnovu da kažem, subvencionisane cene, po jednom domaćinstvu, da li je to 100 evra godišnje, da li je to više. Tačno može da se izračuna trošak koji nastaje po ceni grejanja, da kažemo u velikim gradovima, Beograd, Novi Sad, Niš, koji se greju na gas. Tačno može da se izračuna koja je subvencionisana cena. Mi ovde linearno svima, linearno se svima daje. Pa nije u istoj poziciji ko živi na Dedinju ili ko radi u ovoj agenciji, kako je pomenuo moj kolega Radojko Obradović, za energetsku efikasnost, ko ima tri puta veće zarade nego zaposleni u Predsedništvu Srbije i u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nisu oni u istoj situaciji. Ne treba tim koji rade u toj agenciji subvencionisana cena, ili onima koji žive na Dedinju ili koji žive ne znam gde po Beogradu, Novom Sadu, tamo. Njima ne treba subvencionisana cena. Ali, onima koji žive u Crnoj Travi, Babušnici ili nekim drugim nerazvijenim opštinama, njima treba subvencionisana cena, i oni možda treba da plaćaju 10% od cene gasa, a ovi treba da plaćaju punu cenu. Zato, način na koji Vlada pokušava da subvencioniše cenu gasa je potpuno pogrešan. Mi srljamo iz greške u grešku, zadužujemo državu. Evo sad će država dugovati sa svim ovim, 360 miliona, preko milijardu, ali mi to ne znamo, i nama niko nije dao obrazloženje zašto je to preko milijardu. Tako je rastao dug po godinama, i to isto ne znamo. Nije sporna cena gasa koja dolazi iz Rusije, sporan je način na koji se ovde taj gas naplaćuje, kome se naplaćuje, poreski troškovi "Srbijagasa", organizacija "Srbijagasa". Koliko je ljudi zaposleno u poslednjih četiri godine u "Srbijagasu"? Da li može neko da nam kaže? Priča se da je to više od 1.000. Da li je to tačno? To sve vi treba da nam kažete kada dolazite ovde od nas da tražite 360 miliona evra. Vi nama morate da kažete koji su dugovi i kako su nastali, koja je struktura dugova? Sigurno nisu svi dugovi nastali kao subvencija za građane i privredu. Kada govorimo o subvencijiprivrede, zašto bi građanin iz Babušnice kroz poreze i kroz budžet Republike Srbije plaćao to što neko privredno preduzeće ne plaća dugove za gas, a to sve ide u isti koš. Mi ćemo svi ovde i svi građani će da plaćaju dugove neke privatne firme koja ne plaća gas i koja će danas, sutra da bude likvidirana, da ode u stečaj i da njena potraživanja budu nenaplativa, i svi ćemo mi da plaćamo, a privreda je uvek u privilegovanom položaju da bi se sačuvala privredna aktivnosti, eto da se ne gleda, da se zavrne glas, kao što se građanima zavrće posle dva, tri neplaćena računa. Mi dolazimo u situaciju, da mi ovde kao narodni poslanici treba da donesemo jednu odluku koja se zasniva na reči iz Vlade da eto ti dugovi postoje i da mi moramo da ih pokrivamo, bez ijednog argumenta koji će da potkrepi zašto treba obračuna i svega ostalog. Mislim da građanima Srbije ste dužni to obrazloženje. Demokratska stranka Srbije podržava da se sva socijalna davanja podignu i da ona budu veća i prilikom rasprave o budžetu ćemo predložiti da socijalna davanja budu veća nego ove godine i nego što su predviđena budžetom Vlade za 2013. godinu. Smatramo da je ovaj način potpuno pogrešan, jer ne mogu se linearno subvencionisati i privreda, privatna preduzeća, toplane, građani koji žive širom Srbije od luksuznih naselja, Dedinja, Novog Sada, Niša, sve ostalo, pa do onih u Babušnici, Crnoj Travi, svugde gde dolazi gas. Mislim da to nije pravi način i da država treba da povuče crtu i da kaže – socijalna davanja da, za one koji su najugroženiji, da li će to biti kroz pravljenje socijalne karte, preko postojeće mreže socijalnih ustanova ili već na koji drugi način. Ali na ovaj način, prosto, ovo je potpuno neprihvatljivo za nas, bez ikakvog obrazloženja. Ono što je za mene lično zapanjujuće, a to je lakoća kojom se ovde govori o trošenju stotina miliona evra. To je kao pesma, to se ovde onako uz osmeh govori o stotinama miliona evra. To su ozbiljne cifre i prosto mi kao Demokratska stranka Srbije smo svesni da postoje neki dugovi koji su realno nastali kao posledica, da kažemo, uslovno rečeno, subvencionisane cene gasa. Mi da imamo racionalno obrazloženje, da nam kažete ovo je subvencionisana cena gasa za privredu, za domaćinstva, za građane, ovo je ono za privatna preduzeća, i da imamo tu skalu, da imamo taj obračun, da imamo strukturu troškova "Srbijagasa". Evo, gospodin Lapčević je pomenuo da na sajtu "Srbijagasa" nema završnog računa u 2008. godini. Kako možemo onda da vidimo koliko troškova ide za marketing? Koliko "Srbijagas" iz svog minusa pravi veći minus od kredita koji uzima da finansira razne sportske klubove, manifestacije i ostalo? Mora da se uvede red u javnim finansijama u Srbiji, jer ovo dugovanje koje se sada pravi je potpuno neprihvatljivo. Žao mi je što ministar Dinkić nije ovde, koji zagovara restriktivnu kontrolu utroška sredstava, objedinjavanje svih prihoda u budžetu koje ima država, da li su poreska, da li su ona koja su nastala od delatnosti koja je poverena pojedinim javnim preduzećima, upravama i agencijama da stiču. Na taj način imamo jedna uvid koliki je obim sredstava koja država Srbija, sve agencije i svi zarade, ali onda tako delimo pare, 360 miliona. Ovako bacamo u bunar ne znajući zašto. Na reč da verujemo da se pokrivaju neki troškovi koji su nastali kroz kvazi subvencije, građanima Srbije i privredi Srbije, uopšte privrednim preduzećima u Srbiji. To će se onda sve na nas svaliti i onda ćemo u budžetu za 2016. godinu, kada dospeju krediti koji nisu plaćeni, ili za 2017. godinu, imati stavku – vraćanje rata kredita po osnovu toga što je "Srbijagas" uzeo kredite, kao što sada imamo u budžetu za ovu godinu. Država će to vratiti. Neće niko drugi. Zato država daje garancije i Skupština mora da se izjasni o tim garancijama, zato što ni banke ni bilo ko više ne veruju nikome, ne veruju ni Vladi. Veruju samo ako se Skupština izjasni o tome, da bude valjana garancija koja može da obezbedi vraćanje tih sredstava. Mi smo krajnje nezadovoljni načinom na koji je Vlada dala obrazloženje za novo zaduživanje Republike Srbije u iznosu od 190 miliona evra. Osnovni dug plus kamate koje će uslediti. Bez ikakve strukture duga, koliki je realni dug po osnovu kvazi subvencija, koliki je realni dug po osnovu povećanog broja zaposlenih koji je nastao, koliki je realni dug po osnovu svih drugih stavki, kojima se češljaju sva druga preduzeća i čiji izveštaj ovde usvajamo. Očekujem da Vlada malo odgovornije priđe Skupštini i da da jedno racionalno obrazloženje. Ne nama, nego građanima Srbije, kako će samo u jednoj godini da se utroši 360 miliona evra, pri tom ne znajući, koliki je ukupan stvarni i realni dug "Srbijagasa" u ovom trenutku, za koji se procenjuje da je preko milijardu evra. Na onih 15,5 milijardi koje dugujemo, da li je to u tih 15,5 milijardi ili je to dodatnih milijardu, ne znamo. U stvari ništa ne znamo, a treba da donesemo odluku da zadužimo građane Srbije za 360 miliona evra u dva puta, prilikom glasanja. Tako da je to za nas u DSS ne prihvatljivo i nikada i nikako nećemo podržati ovaj predlog zakona.
Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović, po Poslovniku. Izvolite.
Javljam se po poslovniku, pošto je u pitanju netačno informisanje javnosti, od strane kolege Mihajlova.
Samo navedite član Poslovnika, gospodine Bajatoviću.
Ne znam tačno, netačno informisanje javnosti, član 107. Molim vas ako vi nalazite za shodno da tražite tačne podatke, zašto tako paušalno manipulišete? Prvo čime ste zbunili javnost, vi ste u tome ne sumnjivo vešti, ne radi se o kreditu za dugove, nego za tekuću likvidnost. Deo dugova će platiti potrošači iz naplate gasa koja zaostaje. Već sam naveo, 300 dana se plaća deo kasni, deo nerealne cene itd. Ako hoćete tačne podatke, slobodno recite, mi ćemo vam ih dostaviti. Nije ni slučajno u pitanju nikakva cifra od milijardu i više, o čemu vi govorite. Trenutno zaduženje po svim osnovama je 630 miliona evra. Od toga 220 miliona su "over draftovi" i kratkoročna zaduženja, koja će se ispeglati sa postojećim kreditom. Treća stvar, nije u pitanju potrošnja u ovoj godini. Lepo sam rekao da je to kompletan dug iz prošle i ove godine, za tekuću likvidnost. Trenutno duguju, recimo samo toplane, "Petrohemija", privrede itd. Uglavnom su u pitanju državna preduzeća, a ne privatna, kako vi pokušavate da spočitavate. Zato bih molio, u informisanju javnosti, vi ste u delu stvari bili u pravu, to moram da kažem. Dakle, tu ima neselektivne socijalne politike koja je preskupa. O tome smo govorili, imate legitimno pravo da tražite od Vlade da se to zna. Nema potrebe da manipulišemo o tome, ne radi se o dugu ili o dugovima. Deo će otići i na taj način kao javni dug, jer to nije moguće ispeglati iz poslovanja, ali dobar deo će biti plaćen. To što ne možemo sada od toplane da naplatimo ni prošlu godinu, gde da nađemo pare da platimo isporučeni gas? Kojim čarobnim štapićem? Nema problema, da isključimo Beograd i nema grejanja.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Neću zloupotrebiti Poslovnik da bih dao repliku. Prosto, javljam se po replici. Gospodine Bajatoviću, vi ste u pravu. Moram paušalno da govorim, jer nemam ni jedan podatak. Upravo sam o tome govorio, da nam niti Vlada, niti vi niste dostavili ni jedan podatak o dugu "Srbijagasa". Šta mi sada plaćamo? Sada ste nas obavestili da plaćamo 360 miliona evra samo za prošlu godinu. Znači, ove godine čeka još 360, za tekuće poslovanje i za dugove. Mi se ovde nalazimo u situaciji da pokrivamo ono što već postoji, da nas čekaju novi dugovi, pošto kao što smo čuli od ministarke energetike, cena gasa neće rasti do kraja ove godine. Znači, da nas čekaju novi dugovi koji će nastati. To je ono o čemu sam ja govorio gospođi Grubješić. Nama treba obračun i struktura duga, da znamo koliko je do sada dug i koliki će taj dug da bude do kraja godine? Ako znamo da cena gasa neće rasti do kraja godine, znači da će se taj dug gomilati, a nama to niko ovde nije rekao, niti je pružio bilo kakav valjani argument da možemo da raspravljamo o ovoj temi. Možemo na osnovu onoga što čujemo, prikupimo podatke da ovde govorimo. Nijedan podatak od Vlade niti od bilo koga nismo dobili na ovu temu, osim da "Srbijigas" treba da se daju garancije od 190 miliona plus 170 miliona u rebalansu, to je 360 miliona. Ništa nismo dobili. Onda nama stavljate pridiku što mi to tako pričamo. A, kako drugačije da pričamo? Kakav je odnos prema Skupštini koja nema ni jedan jedini argument? Inače, gasa nema niže od Babušnice, ali će svi plaćati dugove koji nastanu. Leskovac i Vranje će plaćati dugovi koji nastanu za gas, ovakvim načinom zaduživanja "Srbijagasa", ako se nastavi uz podršku Vlade koja je dala ovaj predlog zakona. Tako da mi bez valjanih argumenata, bez valjane energetske politike u ovoj oblasti, ne možemo ni na jedan način da podržimo ovaj predlog zakona.
Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović.
Gospodine Mihajlov, ne sumnjam da ste vi veoma informisan čovek. Sve te podatke koje tražite imate na APR. Nisam dužan da ih držim na sajtu "Srbijagasa". Tamo piše – povećanje broja zaposlenih u konsolidovanom bilansu su po osnovu preuzimanja supsidijara. U "Srbijagasu", su za četiri godine ovog menadžmenta zaposleno manje od 60 ljudi, a preuzeli smo i južni tok i Banatski dvor i osiguranje i sve ostalo što ide. Prema tome, dovoljno je da znate da čitate konsolidovani bilans. Ako ne znate, siguran sam da vaše kolege znaju. Ne radi se o nikavim hiljadama zaposlenih, nego kad se radi konsolidovani bilans onda su svi supsidijari tu. To je znači azotara i MSK i sve ono što je u sastavu "Srbijagasa". To je u kampanji pogrešno korišćen podatak. Dakle, te podatke o kojima vi govorite, imate na APR i možete da ih pogledate. Jedino nemate tekuću, kratkoročnu zaduženost po "over draftovima", ali ste iskusan čovek i mogli ste, putem poverenika za javno informisanje, ili direktnim pismom, možda biste dobili odgovor. Da izboksujete podatke koje vam nije dala Vlada ili nije dao "Srbijagas", ako baš teramo mak na konac. Nisam siguran da tu situaciju, u kojoj niste bili objektivno dobro informisani kao poslanici, pokušate malo politički zloupotrebite.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov i time zatvaramo krug.
Mene razočarava činjenica koju sam čuo, da mi narodni poslanici treba da boksujemo podatke o stanju u našim javnim preduzećima. Da treba okolo da idemo, preko poverenika, da se verovatno tužimo, žalimo Strazburu, UN da bi dobili podatke o stanju u "Srbijagasu", koje je javno preduzeće. Ako ste rekli, da ako država smatra, da postoji obaveza da "Srbijagas" subvencioniše jedan deo troškova gasa građanima Srbije, isto tako o tom zakonu gde "Srbijagas" ima svoju javnu ulogu, javnu funkciju, mora da postoji obaveza ili bar moralna obaveza da se isti takav izveštaj da građanima, da ovoj skupštini, da Vladi. Da Vlada to predstavi nama kada se raspravlja o ovoj tački, a ne da mi narodni poslanici moramo da se boksujemo po Srbiji, da bi dobili podatke o stanju "Srbijagasa". Vrlo dobro znamo šta su subsidijari, šta je ovo i šta je ono, ali taj podatak hoćemo da dobijemo kao prilog ovog predloga zakona, hoćemo da dobijemo od Vlade, a ne da idemo po Srbiji i da se boksujemo za podatke. Mislim da to nije ni ton, ni način na koji treba u ovoj skupštini da se razgovara, da poslanici idu po Srbiji, da se boksuju za podatke. To je za mene krajnje neprihvatljivo.
Hvala. Završili smo sa replikama. Narodni poslanik Zoran Ostojić nije tu, pa sledeći reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Kovač. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo potpredsednice Vlade, tačka dnevnog reda je ovaj predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije i ova rasprava je pokazala koliko podataka je potrebno narodnim poslanicima da kvalitetno donose odluke i koliko tih podataka nema u zakonima o kojima raspravljamo. Tema je Predlog zakona o davanju garancije, ukupno 190 miliona evra kod sedam komercijalnih banaka. Kakav uticaj ovaj zakon ima na javni dug? Koliki je u stvari javni dug? To pitanje i ta polemika se otvorila u javnosti u poslednjih nekoliko meseci. Ispostavilo se da postoji nekoliko različitih zakona koji imaju različiti obuhvat. Narodna banka vodi svoju metodologiju obračuna javnog duga, Vlada Republike Srbije vodi svoju metodologiju. Po metodologiji Vlade Republike Srbije javni dug je pre mesec dana bio oko 16 milijardi evra. Posle toga je došla emisija evroobveznica od milijardu. Dug NBS oko milijardu i 700 miliona evra nije obračunat po toj matematici, 500 miliona evra negarantovanog duga lokalnih samouprava, milijardu i 300 miliona evra koji se duguju po izvršenim uslugama isporučenim robama, privredi i raznim drugim subjektima. Sve je to javni dug. Kakve to efekte ima na ekonomiju Srbije? Nije moguće da nema nikakve efekte. Ti dugovi moraju da se vraćaju. Godine 2007. u budžetu su troškovi kamate bili oko 50 miliona evra. Godine 2013. troškovi kamata bez glavnica su 850 miliona evra, 20 puta veći. Ako neko kaže da zaduživanje i trošenje mimo granice i mimo mere nema nikakvog efekta, taj ne zna elementarne stvari. Potpuno se slažem sa načinom na koji je gospodin Bajatović pristupio analizi čitave ove stvari. Prvo, ovo ne može da se posmatra kao izolovan kredit. To jeste izolovan kredit sa aspekta "Srbijagasa", ali sa aspekta države i sa aspekta Narodne skupštine, daleko da je to izolovan kredit. Ispostavilo se da je srećna okolnost u datoj situaciji što je direktor "Srbijagasa" tu, jer je on u stvari dao odgovore na sva ona pitanja koja ne stoje u obrazloženju. Sva ona pitanja koja sam hteo da postavim, delom je gospodin Bajatović odgovorio. Prvo je pitanje – koliko "Srbijagas" danas duguje? Možemo da pročitamo u izveštajima. Ne postoji izveštaj za 2012. godinu, pa ako ništa drugo, bar su tu, podaci kasne bar godinu dana. Prema podacima Uprave za javni dug, "Srbijagas" duguje komercijalnim bankama 380 miliona evra i duguje 50 miliona evra IBRD, po kreditima koji su odobreni u prethodnom periodu. Narodna skupština je u prethodnih nekoliko godina, 2011. godine odobrila kredit od 210 miliona evra. Po informaciji Uprave za javni dug, taj kredit je realizovan u tom iznosu. Odobreno je 170 miliona evra, banka "Inteza", prema podacima javnog duga i taj kredit je realizovan. To su krediti, tada su bili povoljniji nego danas, recimo kamatne stope su 5%, ali je odobren kredit i Evropske banke za obnovu i razvoj za razne projekte, ali i za likvidnost. Taj kredit je neuporedivo povoljniji, četiri ili pet puta manja kamata. Taj kredit je realizovan samo u trećini svog iznosa. Znači, samo je realizovan za tekuću likvidnost. Nije realizovan za projekte. Sa aspekta države, bar ono što Vlada deklarativno najavljuje, nama su kapitalni projekti izuzetno važni i čini mi se da je bilo mnogo važnije da se realizuje tih 100 miliona koji su trebali da se investiraju u projekte. Ovo je Skupština odobrila samo u prethodne tri godine. Što se tiče drugih kredita, kratkoročni krediti u zemlji raznim bankama, "Unikredit banka", "Rajfajzen banka", "Vojvođanska banka", "Findomestik banka", "AIK banka", oko 80 miliona evra. Krediti u inostranstvu - "Moskovskoj banci" 100 miliona evra, stari ruski dug neregulisan, po podacima krajem 2011. godine, nemam podatke kako je to danas, 43 miliona dolara, tranzit gasa kroz Mađarsku 11 miliona dolara, obaveze prema "Jugoros gasu" 76 miliona 950 hiljada dolara. Finansijski izveštaj, što gospodin Bajatović klima glavom, strana 34 od ukupno 43, najznačajnije obaveze prema dobavljačima u inostranstvu "Gasprom Moskva", Ruska Federacija, 42.307.585 dolara, tzv. strani dug "Mol" Budimpešta, Mađarska, 11.100.243 dolara, tranzit kroz Mađarsku, a obaveze prema dobavljačima izražene u dolarima 76.950.401 i odnosi se po obavezi preuzetog gasa prema "Jugoros gasu". To je upravo taj izveštaj na koji ste upućivali mog kolegu Mihajlova. Znači, kada se to sve uzme u obzir, očigledno je da su dugovanja "Srbijagasa" ogromna. U planu Vlade Republike Srbije, u stavu javnog duga, predviđeno je da "Srbijagas" uzme kredit od 190 miliona, da se daju garancije za tekuću likvidnost, 9,5 miliona za realizaciju ugovora vezanih za gasifikaciju kompanije "Fijat" u Kragujevcu, 30 miliona evra za realizaciju projekta Južni tok i još 170 miliona evra za kredite za likvidnost. Očigledno je da iz svih ovih podataka, možemo ih sabirati na različite načine, i da li će pokazati da je to 650 ili 680 ili 730, naravno da je jako važno, ali je činjenica da "Srbijagas" to ne može da otplati i činjenica je da će ti krediti, kao i mnogi drugi, pre ili kasnije postati obaveza Republike Srbije i postaće javni dug, kao što se predlaže i za obavezu prema dobavljačima lekova. Koliki je onda javni dug Srbije? Kolike će otplate biti kroz nekoliko godina? Na koji način ćemo uopšte moći da pričamo o bilo kakvoj razvojnoj politici, socijalnoj politici i bilo čemu drugom? Razvojna politika postoji, socijalna politika postoji, obrazovanje postoji, ali samo u zemljama koje to mogu da plate. Zemlje koje to ne mogu da plate, ne mogu ni da vode politiku. Ako pričamo o ovom kreditu, tu se potpuno slažem sa vama, Vlada mora da izađe sa svojom strategijom. Mi tu strategiju još uvek nismo čuli. Ne znamo koji su tačno prioriteti. Pre neki dan smo raspravljali o nekoliko kredita koje je Vlada predložila, opet iz različitih oblasti. Očigledno je da ne postoji jasno definisana strategija prilikom izbora prioriteta. Vi ste nas prilično uplašili činjenicom da Vlada očigledno nema ni jasnu sliku na koji način će da vodi politiku u javnim preduzećima i na koji način će da vodi politiku snabdevanja energentima, jer ovo možemo da radimo još godinu ili dve, dok postoji mogućnost da se zadužimo, dok postoji mogućnost da nađemo sredstva. Poslanik ste kao i ja. Znate da je donet zakon pre sedam dana, da su tim zakonom obaveze Republike Srbije, odnosno budžeta, zbog problema u "Agrobanci" i pripajanja "Poštanskoj štedionici" bile nekoliko stotina miliona evra. Ako se nešto slučajno desi sa "Razvojnom bankom Vojvodine", to će opet biti obaveza budžeta Republike Srbije. To nisu stvari koje nas mogu da ohrabre. Potpuno se slažem sa vama da se socijalna politika vodi na jedan način, da se javna preduzeća vode na drugi način, da se politika u privredi vodi na ispravan način. Svaki defekt u vođenju politike će nas pre ili kasnije koštati više. Svaki problem koji danas izbegnemo da rešimo, odložimo ga za sutra, koštaće nas mnogo više. Sa vama se ne slažem samo u jednoj stvari. U čemu je razlika između vlasti i opozicije? Opozicija kaže da nešto treba uraditi. Opozicija predlaže šta treba uraditi, a vlast i onaj ko ima instrumente, nema u svom rečniku "treba", nego objašnjava konkretne mere kojima se problemi rešavaju. To je jedina razlika između vlasti i opozicije. Opozicija ovde ne odlučuje ni oko toga, da li će klima sistem u ovoj sali raditi ili neće. Opozicija se u Skupštini Srbije ne pita čak ni za to. Vlast je preuzela odgovornost, ima većinu u Skupštini, izabrala je svoju Vladu i ona treba da rešava probleme. Izgovori ne služe ničemu. Možemo svi zajedno da tražimo izgovore, ali mislim da je potpuno nevažno ko je bio ministar energetike u Vladi Grček pre pet godina, ko je bio ministar prosvete u Vladi Irske pre sedam godina, koga to više zanima u tim zemljama? Oni imaju probleme koje više ne mogu da reše. Način na koji se u Srbiji rešavaju problemi, način na koji se u Srbiji predlažu u Narodnoj skupštini zakoni i način na koji se ponaša Vlada Republike Srbije, nama ne uliva nikakvu nadu, samo nas upućuje na to da možemo da očekujemo svaku narednu godinu težu od prethodne.
Hvala. Dušan Bajatović, replika. Izvolite.
Izvinjavam se, mora da sam slučajno pritisnuo, nisam imao nameru da se javim za repliku.
Hvala. Gospodine Mijatoviću, po kom osnovu ste se vi javili? (Milorad Mijatović, sa mesta: Kao šef poslaničkog kluba.) U redu samo da pročitam ono što je do mene. Pošto više nemamo prijavljeni kandidata na listama poslaničkih grupa, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da.) Izvolite, gospodine Mijatoviću.
Poštovana gospođo potpredsednice, poštovani narodni poslanici, poštovana gospođo ministarko, javio sam se za reč ne zbog ovog zakona o davanju garancija, jer se u to puno ne razumem, ali mi je veoma drago što je rasprava počela, nešto malo više, o socijalnoj državi. Pomalo se plašim, u našem poslaničkom klubu stoji da je Socijaldemokratska partija, a vidim da svi poslanici su sada postali sodijaldemokrate. Mislim da ćemo vrlo brzo morati da menjamo našu firmu ili bar naziv naše partije, jer svi sad govore o socijalnim kartama, o socijalnoj državi, ali na jedan način za koji mislim da nije dobar. Molim vas, govorimo o Srbiji kao socijalnoj državi. Socijalna država je skupa. Postavljam pitanje – zašto je rešavanje socijalnih problema urađeno tako, da taj deo posla snosi "Srbijagas"? Zašto to govorim? Počeću od "Agroživa". "Agroživ" je u jednom malom mestu Žitište, i u tom "Agroživu" radi 1500 ljudi. Ako zatvorimo "Agroživ", budite uvereni da slobodno možemo sa Žitišta skinuti naslov table, jer nisko neće moći tamo da živi jer neće imati od čega da živi. Kao sindikalac sam i sam mnogo molio gospodina Bajatovića da nađemo rešenje za te ljude i postavljam pitanje – zašto nemamo adekvatnu socijalnu politiku? Ako je Vlada doprinela "Srbijagas" ima i deo socijalne dimenzije, onda to moramo reći ovog trenutka, ovog trenutka naglasiti da je dobilo u zadatak jedan posao koji možda nije njihov. Isto tako, postavljam pitanje – da li je neko razmišljao zašto je "Agroživ" pogrešno privatizovan? Zašto su mnoga sredstva iz "Agroživa" izvučena i ostali su oni radnici, za koje vam moram reći da rade u izuzetno teškim uslovima, za onu malu platu koju tamo dobijaju, a vrlo su zadovoljni kada je dobiju? Da odete tamo da vidite to su neljudski uslovi života i rada. Bio sam u svim tim firmama i znam kako to ide. Govorimo o "Azotari". "Azotara" u Pančevu je isto tako imala privatizaciju. Slobodno mogu reći da je to bila pljačkaška privatizacija. Zašto? Kada je kupljena, jedan deo"Azotare" jeisečen, prodan za 30 miliona evra. Da li je neko još za to odgovarao? Još nisam pročitao izvršnu sudsku presudu i mogu da pitam – ko će i o tome razgovarati? Govorimo o 24 privatizacije koje je nama EU da mi moramo da ih preispitamo i damo odgovor - zašto je to urađeno na način kako je urađeno? Ima još mnoštvo privatizacija koje su urađene na jedan nezakonit način i zato, kao što je rekao moj kolega Vlada Ilić sinoć, imamo bezobrazno bogate, a mnoštvo siromašnih. Isto tako mogu da pričam i o "Petrohemiji", jer to je isto firma koja je prošla istu situaciju. Kada govorimo o socijalnim kartama, naravno da hoćemo adekvatnu socijalnu politiku. Znam da se ovde radi o velikim sumama, to su milioni evra i jedna pravilna socijalna politika bi doprinela da imamo takvu situaciju, da pomoć dobije onaj ko zaista treba. Slažem se da nama narodnim poslanicima, a isto tako i mnogim građanima Srbije, ne treba davati beneficiranu struju, beneficirani gas, isto tako, da mogu slobodno da plaćaju i obdaništa i škole, ali većina građana Srbije koji žive siromašno to ne može. Zato Socijaldemokratska partija Srbije insistira i traži da se donesu socijalne karte i da socijalnu pomoć dobiju oni koji to zaista zaslužuju. Naravno, ima tu još mnogo načina da se ta socijalna pomoć građanima Srbije poveća. Govorimo stalno o Zakonu o poreklu imovine, govorimo o Zakonu o javnim nabavkama, konačno ćemo sve te zakone ovde imati. Samo povećanim porezima na imovinu onih koji su se neopravdano bogatili, moći ćemo velikom broju građana Srbije pomoći da ovu krizu, koja jeste velika, izdrže. Zbog toga mogu da vam kažem da ćemo podržati ovaj zakon i isto tako ćemo insistirati da socijaldemokratska ideja, pa čak i ako svi postanu socijaldemokrate, prođu u Srbiji. To će značiti da će Srbija preživeti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovana potpredsednice Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ne bih ni javljao da ovde nije iznešeno nekoliko teza u prethodnoj diskusiji vezano za to da ispada da su građani Vojvodine na neki način subvencionisani kao potrošači gasa od strane ljudi koji gas ne koriste, a navodno žive u drugim delovima Srbije. To jeste tačno, ali ono što bi moralo da se zna, odnosno da se stavi u kontekst ovakva teza, to je da se u Vojvodini takođe proizvodi sva nafta i gas. Mislim da oni koji su pričali hvalospeve o gasnom aranžmanu i "Južnom toku", i ako smo već poklonili "NIS", sada ne bi trebalo da kritikujemo situaciju u kojoj je gospodin Bajatović, a to je da mi i dalj gas plaćamo po cenama po kojoj plaćaju zemlje koje tako nešto nisu učinile. Nekada se Javno preduzeće zvalo "Naftagas", koje je kasnije pretvoreno u NIS. "Južnog toka" nema, a Javno preduzeće "Srbijagas" je danas u situaciji da mora da se zadužuje kod maltene svih banaka koje su spremne da finansiraju. Prosto mi je neverovatno da ne postoji stavka u budžetu, ako se već unapred zna da će "Srbijagas" raditi sa gubitkom, da se ne alociraju sredstva u budžetu koja će taj gubitak i pokriti. S obzirom da država Srbija sada daje suverene garancije za Javno preduzeće "Srbijagas", a sa druge stane znamo da je budžet u mogućnosti da se zaduži mnogo povoljnije nego što je to u stanju sada jedno javno preduzeće koje nema bilanse, koji bi joj omogućili da se zaduži. Ukoliko se ne napravi nekakva dugoročna strategija vezana za naš energetski bilans, jedna stvar je apsolutno sigurna, a to je da ćemo vrlo brzo doći u situaciju da ćemo upasti u dužničko ropstvo prema onima koji nam taj gas isporučuju i mislim da će posledice biti dugoročne, s tim što će upravo preko dugova za energente neki od isporučilaca praktično moći da preuzmu pola srpske privrede. Ovde među bankama koje su dale ove garancije, vidimo da je Ruska banka ipak dal najveći iznos – 70 miliona, pošto je "Folks banka" kupljena od strane "Zber banke", tako da naravno da oni žele da kreditiraju krajnje kupce, ali bi bilo apsolutno neophodno da u neko skorije vreme predstavnici Vlade Srbije sednu i naprave nekakav dugoročni aranžman, gde ćemo videti da li ima "Južnog toka" da li ga nema. Onda ćemo doći na pitanje – zbog čega i kako smo prodali NIS i po kojoj ceni, s obzirom da danas vidimo kako je NIS izuzetno profitabilan, samo što niko nije javnosti rekao glavni uzrok te profitabilnosti, a to je da je podignuta eksploatacija domaće nafte i gasa iz domaćih izvorišta koja smo takođe poklonili i na taj način je sada volševno NIS postao profitabilan u odnosu na ono ranije, a znamo da svaka normalna država domaće rezerve čuva, a oslanja se makar polovično na uvoz, što kod nas više nije slučaj. Imaćemo situaciju vrlo brzo da ćemo ostati bez domaćih izvorišta i nafte i gasa, a da ćemo ući u dužničko ropstvo i ne postoji ništa što mi možemo izvesti Ruskoj Federaciji a što će omogućiti Srbiji da platno bilansno na neki način rastereti poziciju i bićemo u konstantnom deficitu. Sve u svemu, apsolutno je jasno zbog čega "Srbijagas" mora da dobija garancije od države i da se zadužuje, ali takvo stanje neće biti dugoročno održivo. Još jednom bih želeo da skrenem pažnju kolegama poslanicima da ne iznose teze da građani Vojvodine na neki način su subvencionisani od strane ljudi koji ne žive tamo jer se to prvenstveno odnosi na to da su najveći potrošači u Vojvodini oni u privredi i s obzirom da je gro realnog sektora na teritoriji Vojvodine siguran sam da gospodin Bajatović to najbolje zna zbog čega je najveća potrošnja gasa upravo tamo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Da dam završnu reč. Čuli smo u današnjoj raspravi puno informacija i podataka o tome u kakvom je stanju "Srbijagas", doduše ne od predstavnika Vlade gospođe Grubješić, od koga bi trebalo da dobijemo te podatke, već ovako indirektno. Čuli smo da narodni poslanici koji treba da odlučuju i da podižu ruke, odnosno da pritiskom na dugme glasaju za zaduženje "Srbijagasa" za dodatnih 190 miliona evra, ako žele neke podatke o tome u kakvom je stanju "Srbijagas", koliko je zadužen "Srbijagas", koliko radnika ima, kolike su prosečne plate, koliko se troši na reprezentaciju i druge stvari, treba u stvari da pozovu Rodoljuba Šabića i da preko njega dobiju te informacije. Mislim da je to ključna rečenica koja odražava uopšte stanje u ovom preduzeću. Treba Skupština i narodni poslanice koje su birali građani da odobravaju svaki put i da garantuju da "Srbijagas" može da povlači kredite, da znaju da za neku godinu će to prerasti u javni dug koji će pokrivati svi građani Srbije, a da pri tom ako žele da znaju šta se radi u "Srbijagasu", u kakvom je stanju preduzeće, koliko duguje i koliko troši na stvari koje nisu osnovna delatnost, treba da pišu pismo direktoru ili da traže od Rodoljuba Šabića da kao poverenik za informacije od javnog značaja zvanično traži te informacije. Mislim da je to krajnje neozbiljno i krajnje da ne kažem drsko. Kada građanin traži kredit u banci, sve redom bankarski službenici traže, od toga koliku imovinu ima do krvne grupe, koliko se zadužio, koliko je sposoban da plaća, preko garancija njegovih bližnjih, pokrivanja. Ovde mi koji treba da odlučujemo o tome da li "Srbijagas" treba da se zaduži dalje ne možemo te informacije da dobijemo već moramo da tražimo zvanično preko drugih institucija. To je nepoštovanje parlamenta pre svega. Reč dve o priči kolege koji je govorio o tome kako je neadekvatna socijalna politika. Moram da podsetim, bez želje da izazovem repliku, gospodine koji ste govorili o neadekvatnoj socijalnoj politici predsednik vaše stranke je bar pet godina ministar za socijalnu politiku bio u prethodnim vladama Srbije i ne razumem kako tu politiku koju je sprovodio vaš predsednik stranke kao ministar i Vlada u kojoj je učestvovao vaš predsednik stranke nazivate neadekvatnom. Imali ste bar pet godina, a čini mi se da i zadnjih 12 godina učestvuje gospodin ministar u kreiranju socijalne politike u Srbiji. Sada je nazivate neadekvatnom. Sami sebe negirate. Mogli ste sve to što pričate i o socijalnoj karti i o načinima kako da se pomažu socijalno ugroženi građani da sprovedete do sada, da nađete način kako ćete to da uradite. Došli smo dotle da u 2012. godini, posle 12 godina priče o tome kako treba da se uradi socijalna karta i kako ne treba budžet Srbije da podjednako finansira i dotira i one koji imaju i one koji nemaju, pričamo o tome kako treba da se uradi socijalna karta. Dvanaest godina pričamo o tome da treba da se uradi socijalna karta i do dana današnjeg nije urađena i dolazimo u situaciju da svi građani Srbije koji plaćaju poreze treba da pokrivaju dugove iz "Agrobanke" do kojih smo došli zbog pljačke "Agrobanke", zbog neodgovornog ponašanja, zbog tajkunskih veza, političkih veza i svi građani Srbije će plaćati te dugove. Zbog neadekvatne politike cenovne u "Srbijagasu"i loše finansijske politike u "Srbijagasu" opet će svi građani Srbije morati da plaćaju pokrivanje tih dugova kroz novo zaduživanje. Mislim da je to krajnje nepošteno prema onim ljudima koji za to nisu krivi. Šta mene briga što je neko uzeo kredit pa nije hteo da vrati da sada kao poreski obveznik to pokrivam, a prouzrokovano je time što je prethodna vlast kapom i šakom davala i pljačkala "Agrobanku" na primer, ili da sada onaj ko živi u vili od 500 kvadrata i ne zna koliko plaća poreze po osnovu dobiti … (Predsedavajući: Vreme.) … završavam, treba da plaća istu cenu gasa kao i onaj ko ima 20 kvadrata i nema nikakva primanja. Mislim da socijalna politika mora da se izmesti iz javnih preduzeća. Ne možemo da podržimo ovaj zakon zato što nemamo ni jedan argument koji nas ubeđuje da "Srbijagas" posluje racionalno i da zbog toga treba da pokrivamo dalje dugove.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović. Izvolite.
Moram da odgovorim kolegi iz DSS. Često se imputira zaštitnik imena i ugleda ministra Rasima Ljajića. Svako odgovara za svoj posao i samim tim ministar Ljajić, koji je bio ministar rada i socijalne politike u prethodnoj Vladi, ne može biti odgovoran za prethodnih 12 godina. Podsetio bih kolegu da je iz njihovih redova, takođe, ministar rada i socijalne politike bio gospodin Lalović, pa ni tada to nije bilo urađeno. Mi ne služimo ovde da štitimo ministre, već da uradimo neke poslove najbolje što možemo za državu i sistem u kojem se nalazimo. Znate da su prethodne vlade bile koalicione. Nije bilo sluha ni razumevanja za adekvatnu socijalnu politiku. Da je bilo imali bi sistemski rešeno, imali bi sve što treba. Nažalost, to nismo imali. Imali smo privatizaciju gde je rečeno privatizujmo, uradimo sve to, ova zemlja će procvetati. Privatizacije su prošle, zemlja je pala u veliko siromaštvo. O tome pričam i to je prethodnih 12 godina. Ono zašto ću se zalagati jeste jačanje institucija sistema, donošenje jasnih politika, pa jedna od tih politika jeste socijalna politika i dinar koji se odvaja za socijalnu politiku mora da ide onima kojima je to najvažnije i najpotrebnije. Za to ćemo se zalagati i to je naša želja kao SDP. Samo to i ništa više. Hvala.
Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stav 1, 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da se predlozi akata iz dnevnog reda ove sednice donesu u što kraćem roku. Sada određujempauzu u trajanju do 15,00 časova. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom posle pauze. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom pretresa u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda – Predlog zakona o amnestiji, pored predstavnika predlagača Suzane Grubješić, potpredsednice Vlade, Nikole Selakovića, ministra pravde i državne uprave i prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, pozvao da sednici prisustvuju i: dr Danilo Nikolić, državni sekretar u Ministarstvu pravde i državne uprave, dr Milisav Čogurić, pomoćnik ministra pravde i državne uprave i Jovan Ćosić, šef Odseka za normativne poslove i međunarodnu saradnju u Ministarstvu pravde i državne uprave. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O AMNESTIJI Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Janko Veselinović, Marijan Rističević, Zlata Đerić i Dubravka Filipovski i amandmane Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o amnestiji. Ovim predlogom pokušao sam da ispravim, korigujem član 1. ovog predloga zakona, koji je po meni veoma opasan za ukupan pravni sistem u zemlji, u pogledu činjenice da krivične sankcije treba da predstavljaju odvraćanje od činjenja krivičnih dela, da budu u svrhu prevencije i da budu neka vrsta državne represije prema onima koji krivična dela čine, opet u cilju prevencije da oni, a ni neki potencijalni učinioci krivičnih dela ta krivična dela ne vrše. Članom 1. Predloga zakona o amnestiji, na koji sam podneo amandman, je praktično prihvaćena opšta amnestija za sva krivična dela, izuzev krivičnih dela pobrojanih u članu 2. koji su praktično zanemarivi izuzeci. Obraćajući se ministru Obradoviću, koga zaista izuzetno cenim, mislim da je korektno radio posao u Vladi u kojoj je prethodno bio, biće mu to mnogo teže u ovoj vladi koja ne zna ni pravac, ni put, ni cilj kojim ide, ali mu u svakom slučaju želim puno uspeha i ova moja diskusija nije uperena prema njemu, već prema podnosiocu ovog zakona, a to pretpostavljam da je Ministarstvo pravde. Pretpostavljam da je on danas ovde sticajem okolnosti, pošto su drugi ministri zauzeti, jer ne vidim nikakve veze između onoga što on radi i ovog zakona. Dakle, u članu 1. Predloga zakona o amnestiji, koristiću i vreme poslaničke grupe, se kaže da se oslobađaju od izvršenja 25% izrečene kazne zatvora lica pravosnažno osuđena za krivična dela koja su propisana zakonima Republike Srbije ili su bila propisana zakonima koji su prestali da važe, a koja se na dan stupanja na snagu ovog zakona nalaze na izdržavanju kazne zatvora u Republici Srbiji ili još nisu stupila na izdržavanje kazne zatvora ili čiji je premeštaj radi izdržavanja te kazne izvršen u inostranstvo. Znamo da je ovih dana bilo ubrzanih donošenja drugostepenih presuda kako bi ta lica potpala pod udar, pod navodnicima, ovog zakona. Ovom amnestijom su oslobođena lica koja su na dan stupanja na snagu ovog zakona prvi put pravosnažno osuđena na kaznu zatvora do tri meseca i ona su u celini oslobođena od izvršenja kazne zatvora, a lica koja su na dan stupanja na snagu ovog zakona prvi put pravosnažno osuđena na kaznu zatvora od tri do šest meseci oslobađaju se 50% izrečene kazne. Dakle, oni koji su osuđeni na kazne zatvora do tri meseca odmah idu kući, oni koji su osuđeni na kazne zatvora do šest meseci časte se tri meseca, i svi oni koji su osuđeni na kaznu zatvora do 30 godina oprašta im se jedna četvrtina kazne za najteža krivična dela. Kazne od 30 do 40 godina se izriču veoma retko u našem pravosuđu. Obuhvaćen je veoma širok krug lica i praktično se radi o opštoj amnestiji. Moj predlog je bio da ovom amnestijom budu obuhvaćena lica koja su osuđena na kaznu zatvora do šest meseci, tako da bi im se kazna umanjila do 50%. Postigao bi se i efekat prevencije i efekat sankcionisanja za učinjena krivična dela. Podvlačim, smatram da naše pravosuđe izriče u velikom broju slučajeva minimalne kazne. To znači da su i ove kazne na neki način minimalne, ali, ne želeći da se mešam u pravnu praksu naših sudova, prihvatam da bi ovakav jedan model mogao da bude prihvaćen. Čak, ne bih imao ništa protiv da je država obezbedila mere aktivnosti za prihvat svih ovih učinioca krivičnih dela i do 30 godina u smislu njihove resocijalizacije, u smislu toga da kada oni dođu iz zatvora, kada njih 3.500 dođe iz zatvora, odnosno u prvom mahu 1.500 a kasnije 3.500, to je jedna velika grupa ljudi, da budu prihvaćeni, da im budu obezbeđene mere resocijalizacije i da budu pušteni uslovno, a ukoliko u narednom periodu učine krivično delo da nastave sa izdržavanjem kazne. Ne, oni se bezuslovno puštaju, i to lica za najteža krivična dela. Sada ću vam, od ćerke sam bez njenog znanja posudio Krivični zakonik, pa ću vam pročitati za koja krivična dela će se naći na slobodi lica prema ovom članu 1. na koji sam ja podneo amandman. Lica osuđena za krivična dela protiv života i tela, ubistva, teškog ubistva, ubistva na mah, ubistva deteta na porođaju, lišenje života i samilosti itd, neću čitati sva krivična dela protiv života i tela. Dakle, sva ova dela su obuhvaćena amnestijom. Dakle, od ubistva do teškog ubistva itd. Ovom amnestijom obuhvaćena su i lica koja su činila krivična dela protiv slobode i prava čoveka i građanina kao što je povreda ravnopravnosti, protivpravno lišenje slobode, otmice, prinuda, mogao bih vam čitati članove Krivičnog zakonika ali mislim da mi je potrebno, iznuđivanje iskaza, zlostavljanje i mučenje, ugrožavanje sigurnosti itd. Sva ova lica će se naći na slobodi kada vi gospodo budete izglasali ovaj zakon. Ovaj zakon nije kao što ste nas lagali, usvojen za šumokradice, kako su neki poslanici koji kada drugi poslanici pričaju, oni spavaju, a nas ubeđivali ovih prethodnih dana. Nije ovo amnestija za krivokradice. Ovo je amnestija za počinioce najtežih krivičnih dela kao što su krivična dela protiv izbornih prava, recimo povreda prava glasanja. Krivična dela protiv prava na osnovu rada, krivična dela protiv časti i ugleda, uvreda, kleveta, krivična dela protiv braka i porodice, kompletan korpus krivičnih dela protiv braka i porodice kao što su dvobračnost, vanbračna zajednica sa maloletnikom, oduzimanje maloletnog lica, promena porodičnog stanja, zapuštanje i zlostavljanje maloletnog lica, ne davanje izdržavanja, kršenje porodičnih obaveza, rodoskrnavljenje. Sva ova krivična dela ste vi gospodo iz vladajuće koalicije stavili u Zakon o amnestiji i abolirali ta lica, pustićete ih na slobodu bez ikakve resocijalizacije i praćenja tih lica. Amnestirali ste i počinioce krivičnih dela protiv intelektualne svojine, da vas ne zamaram krivičnim delima koja spadaju u tu grupu. Krivična dela protiv imovine, krađa, teška krađa, razbojnička krađa, razbojništvo, utaja, prevara, sitna krađa, iznuda itd. Amnestirali ste krivična dela protiv privrede, falsifikovanje novca, izdavanje čeka i korišćenje platnih kartica bez pokrića, poreska utaja, pranje novca, prouzrokovanje stečaja itd. Ne mogu, vreme me ograničava pošto 99% krivičnih dela su obuhvaćeni ovom amnestijom. Krivična dela protiv zdravlja ljudi, omogućavanje, uživanje opojnih droga, nesavesno pružanje lekarske pomoći, neukazivanje lekarske pomoći, nadrilekarstvo itd. Sve ovo je obuhvaćeno ovim zakonom o amnestiji. Krivična dela protiv životne sredine kao što je recimo zagađenje životne sredine, ubijanje i zlostavljanje životinja. Zatim, šumska krađa na koju su se koncentrisali pojedini poslanici. Krivična dela protiv opšte sigurnosti ljudi i imovine, izazivanje opšte opasnosti kao što smo imali slučaj u Novom Sadu kada su izgorela u diskoteci mlada deca zbog nečije nepažnje. Uništavanje i oštećenje javnih uređaja, ne otklanjanje opasnosti. Ne zaboravite da sem krivičnih dela koje sam naveo koji su usmerene protiv života i tela, postoje krivična dela koja ugrožavaju državu, pravnu državu, da se ljudi zatvaraju u kuće po vojvođanskim, a ne samo vojvođanskim selima, da organizuju noćne straže, ne partijske kao u Kragujevcu, nego straže da bi sačuvali svoj život i svoje porodice. Vi te ljude koji su proganjali te ljude, otimali im novac, davili ih, ubijali, puštate na slobodu ili im opraštate kazne. Vi govorite o borbi protiv kriminala u Srbiji? Vi pokazujete upravo kako se borite protiv kriminala. Krivična dela protiv bezbednosti računarskih podataka. Krivična dela protiv državnih organa, čak su i ona obuhvaćena aktom amnestije. Sprečavanje službenog lica u vršenju službene radnje. Dakle, policija, policajci koji su časno vršili svoje obaveze, izgubili mnogi od njih živote, vi ta lica puštate na slobodu. Puštate na slobodu lica koja su činila krivična dela izazivanje, rasne, verske mržnje kroz jedan vid navijačkog nasilja. Da vas podsetim samo na izjavu od prošle ili pretprošle nedelje, jednog vrlo uvaženog predstavnika vaše koalicije koji je rekao da nema države bez akta prinude, odnosno bez sankcija. Taj uvaženi član Vlade je to izrekao na poslaničko pitanje jednog kolege šta će biti sa licima koja su, neću ponavljati te parole, bile istaknute na utakmicama u Novom Pazaru i Beogradu. Rekao je da će država delovati. Evo, deluje, lica koja su to radila u prethodnom periodu biće puštena na slobodu. Ovim zakonom o amnestiji SNS, SPS, G17, odnosno regioni, SDPS itd, i sve ostale grupe, a valja ih pomenuti, pustiće na slobodu i lica koja su činila krivična dela protiv pravosuđa. Ne prijavljivanje pripremanja krivičnog dela, ne prijavljivanje krivičnog dela počinioca, lažno prijavljivanje itd. Krivična dela protiv javnog reda i mira, nasilničko ponašanje, dogovor za izvršavanje krivičnog dela, udruživanje vršenja krivičnog dela. Krivična dela protiv pravnog saobraćaja. Krivična dela protiv službene dužnosti osim dva krivična dela primanje mita i davanje mita, ona su izuzeta iz amnestija. Krivična dela protiv čovečnosti i dobara zaštićenih međunarodnim pravom su izuzeta iz amnestije i naravno lično to podržavam. Međutim, nisu izuzeta krivična dela protiv Vojske Srbije i ta lica će biti amnestirana u neko narednom periodu koji neće biti verovatno duži od desetak do 15 dana. Dakle, moj amandman koji sam podneo je posledica činjenice da ste donošenjem ovih zakona koji je vrlo škrt u rečima, proizvodi vrlo teške posledice, koji ste vi kroz obrazlaganje pojedinih ljudi koji nisu pročitali zakon ili su hteli da obmanu javnost, proizvesti teške posledice. Činjenica da niste pripremili ta lica koja treba da izađu na slobodu, niste im omogućili resocijalizaciju, omogućava da se na slobodi nađu lica koja nemaju osnovnih sredstava za život, koja nemaju mogućnost da započnu eventualno novi život bez činjenja krivičnih dela. Niste omogućili da to budu uslovni otpusti koji bi tim licima dalo mogućnost i obavezao ih da u narednom periodu ne čine krivična dela. Pitao sam ministra Selakovića koji je sedeo na mestu ministra Obradovića da li će on preuzeti na sebe odgovornost ukoliko negde 150 lica koja su osuđena na krivična dela teških ubistava i ubistava budu puštena na slobodu, on nije davao nikakve odgovore. Pitam gospodina Obradovića da li će Vlada preuzeti na sebe obavezu i odgovornost za to što će narednih dana krivična dela činiti lica koja će izaći na slobodu, kao što ovih dana imamo u Beogradu i u drugim gradovima razularene vozače koji gaze sve pred sobom, razularene osobe koje, znajući da će ih država jednog dana oprostiti kazne, vrše krivična dela, i šta ćete preduzeti onda na tom planu? Da li je ovo u sklopu borbe protiv kriminala? Da li je ovo jedna od mera borbe protiv kriminala? Ja je ne mogu dovesti na bilo koji način u vezu osim da dovedem u vezu ovo sa interesima pojedinih ljudi kojima ovakva situacija odgovara? Ne znam ko su ti ljudi i kome odgovara ovakva jedna amnestija bez mera resocijalizacije? Ponavljam još jednom svoj stav, nisam protiv amnestije, ali jesam protiv bezuslovne amnestije, protiv amnestije koja ne prihvata opšta načela prava i pravne sigurnosti u jednoj državi. Mi nismo država u kojoj je kriminalitet na nultoj stopi, odnosno takva država ne postoji. Prethodna vlast je učinila sve, gospodine Obradoviću, da se obračuna sa organizovanim kriminalom, a ova vlast treba da nastavi tu borbu i kako je proklamovala, obračuna se sa svim oblicima kriminala, ovaj zakon ne potvrđuje tu vašu nameru. Molim vas, recite šta je želja Vlade? Da se bori protiv kriminala ili da sa kriminalom na neki način se pomiri i da na ovaj način, donošenjem zakona prepusti kriminalnom miljeu da se, imajući u vidu kaznenu politiku, ponaša prema društvenim uslovima, a vi ste stvorili društveni uslov opštom amnestijom.
Reč ima ministar Obradović.
Želeo bih da kažem samo nekoliko reči, pre svega da se zahvalim poslaniku Veselinoviću na ovome što je rekao. Ne slažem se sa onim što je rekao, već želim da znate da sam danas ovde zato što je kolega Nikola Selaković u jednoj državnoj poseti vezano za oblast koju pokriva. Mislim da se ovde sa vaše strane pokušava izvršiti jedna zamena teza, jer ako pogledate tačno šta sadrži sadržaj ovog zakona, videćete da on vrlo precizno utvrđuje koja su krivična dela i u kom obimu predmet amnestije, a koja nisu. Da se jasno videti, a u odnosu na sadržaj pojma amnestije, da se i razumeti zašto je zakonodavac ovo predložio. Sticajem nekih okolnosti, ali sasvim slučajno, ja ovde imam jednu knjigu, to je nešto što sam ja govorio u Skupštini pre 11 godina, 12. februar 2001. godine, kada je tadašnja skupštinska većina usvajala Zakon o amnestiji. Ovo što sada imate na dnevnom redu je daleko pravednije, poštenije, restriktivnije u odnosu na počinioce krivičnih dela i ako mogu reći, politički, s obzirom da amnestija ima u sebi politički sadržaj, daleko manje nego što je bio Zakon o amnestiji iz 2001. godine. Ovo ne govorim da bi sada pričali o Zakonu o amnestiji iz 2001. godine, nego samo da podsetim da ovo nije prvi zakon koji se usvaja u praksi i u radu Narodne skupštine, i da ih je bilo ranije i da argumenti koje vi iznosite ne mogu biti prihvaćeni, jer je zakon po predlogu Vlade vrlo precizan. Ako krenete u detalje, vi uvek možete naći jedan ili više detalja koji mogu potvrditi vašu tezu, ali ako pogledate celinu, videćete da on ima svoj smisao i sadržaj, i razlog zašto je Vlada predložila ovaj zakon na usvajanje. Hvala.
Reč ima Janko Veselinović.
Očekivao sam ovaj odgovor i spremio sam se na njega, zbog toga što je bio odgovor koji su predstavnici predlagača prošli put, istina, ne sam predlagač, ministar, pošto on nije ni reč izustio na moje vrlo konkretno pitanje, već predstavnici stranke kojoj pripada. Dakle, jeste, tačno je, 2001. godine donet je Zakon o amnestiji i on je po obimu bio možda čak i širi od ovog zakona. Ne mislim da je taj zakon bio dobar iz 2001. godine sa ovog stanovišta sada. Nakon donošenja tog zakona, ubijen je premijer Republike Srbije. U tom ubistvu su učestvovala i neka lica koja su bila amnestirana 2001. godine, tako da ne smatram da ste krenuli od dobre pretpostavke, da sve ono što su činile vlade u prethodnom periodu mogu biti dobar osnov da činite i vi. Pre svega, radilo se o drugim okolnostima i to je period nakon ratova, period u kome je činjen kriminal usled društvenih okolnosti gde su se ljudi vraćali sa ratišta, bili na razni način dovedeni u neke mogućnosti, da tako kažem, da čine krivična dela, ali opet ne opravdavam taj zakon. Sa sadašnjeg stanovišta, po mom mišljenju, ne zastupam stav DS, već sebe kao poslanika DS i smatram da taj zakon tada nije trebalo doneti. U tom smislu vaše opravdanje ne stoji. Sa druge strane, sada su druge okolnosti, mi smo ipak u jednom periodu, kada treba da smanjimo stopu kriminaliteta u Srbiji i kada pokušavamo svi zajedno i vi u Vladi i opozicija u tome se slažemo da treba se obračunati sa kriminalitetom. U tom smislu, to nije pravo opravdanje i zbog toga ne mogu da ga prihvatim. Hvala.
Reč ima ministar Obradović. Molim vas prijavite se.
Gospodine Veselinoviću, ne znam da li ste primetili, nisam govorio detaljnije o Zakonu o amnestiji iz 2001. godine, samo sam vam pomenuo da je bilo zakona i da je on bio mnogo više politički nego što je današnji zakon. Ne znam da li primećujete jednu bitnu razliku, ja sam tada bio protiv tog zakona, a vi 11 godina kasnije priznajete da niste saglasni sa tim zakonom. Ovo je nešto što sam ja tada govorio, pa je ispalo da sam upravu, a svi ostali elementi, mogu se tumačiti kako hoćete. Ne bih želeo ovu raspravu da pretvaram u neku ličnu diskusiju, ali ću vam posle današnje sednice Narodne skupštine vrlo rado predočiti i šta sam govorio tada o zakonu o borbi države protiv organizovanog kriminala, da je deo onoga što je tadašnja opozicija govorila tadašnjoj vlasti učinjeno, možda ne bi bilo onih tragičnih događaja koji su usledili 2003. godine. Nepojmljivo je da se objavi "Bela knjiga", da se objavi spisak kriminalaca i to šest meseci unapred, a posle se desi što se desilo, nažalost, tragično, da predsednik Vlade Republike Srbije bude ubijen, jer to je tragedija za svaku zemlju. To je druga tema. Ovo vam govorim, pre ili kasnije, neke se stvari pokažu tačnim ili ne, j sam samo pomenuo ovaj zakon, ne da bi tvrdio da sam tada bio u pravu, nego da vam kažem da je i tadašnja vlast imala određene razloge više ili manje političke, jer amnestija ima u sebi nešto političko, ali sam rekao da je ovaj zakon mnogo kompletniji i da je predvideo krivična dela i obim amnestije, kao i ona krivična dela koja ne podležu amnestiji. Vi imate i obrazloženje koje ja ne bih čitao, pošto ostali poslanici nisu upoznati, a javnost pogotovo, tako da imate odgovor zašto Vlada nije u situaciji da prihvati vaš amandman.
Reč ima Janko Veselinović, završavamo sa replikom.
Dobro, ja se više inače nisam nameravao javljati da repliciram. Sada mi je sasvim jasno, meni je bilo jasno i malo pre da ste vi tada bili protiv Zakona o amnestiji, samo mi nije jasno zbog čega ste danas za Zakon o amnestiji, u jednim sasvim drugačijim i možda opasnijim okolnostima od kriminala. Tako da, ne želim da dublje ulazim u ovo pitanje, međutim pomenuli ste obrazloženje i samo ću se na njega osvrnuti, meni je tek obrazloženje neprihvatljivo. Dakle, kaže se kada se govori o ukidanju kazne za lica koja su dobila kaznu zatvora do tri meseca, da se ovim umesto sankcionisanja postiže prevencija. Pa kako možete prevenirati nekog ko je već učinio krivično delo? Dakle, to je sasvim nepojmljivo objašnjenje. Možete prevenirati nekoga ko tek namerava da učini krivična dela. Ovim ne da ga ne prevenirate, nego mu dajete podsticaj da učini krivično delo. Hvala.
Hvala. Po amandmanu Neđo Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, članovi resora pravde, kolege narodni poslanici, hteo sam da se javim kao član Odbora za pravosuđe po amandmanu koji je inače Vlada prihvatila i koji je postao sastavni deo Predloga zakona o amnestiji. Međutim, imajući u vidu amandman koji je sada tačka dnevnog reda, te imajući u vidu i elaboraciju amandmana, dužan sam da nešto kažem zarad istine i zarad pravilnog upoznavanja građana o suštini Zakona o izmenama i dopunama, odnosno Zakona o amnestiji, ja se izvinjavam. Konkretno, Odbor za pravosuđe je već rešio sve ove dileme i sva ova pitanja koja su se sada pojavila na ovoj sednici. Naime, Zakon o amnestiji je tačno, selektivno opredeljeno koja su to krivična dela i koji učinioci krivičnih dela ne mogu biti apsolutno nikada obuhvaćeni amnestijom. Druga grupa krivičnih dela su krivična dela sa povećanim stepenom društvene opasnosti, a samim tim i sa visoko zaprećenim krivičnim sankcijama, to znači kaznama, koje podrazumevaju efektivne kazne zatvora u dužem vremenskom trajanju i preko deset godina. Upravo ova krivična dela koja u sebi sadrže izuzetno visok stepen društvene opasnosti su Zakonom o amnestiji tretirana tako da njihovi učinioci, ukoliko su pravosnažno osuđeni zbog radnji izvršenja tih krivičnih dela, mogu biti amnestirani, odnosno oslobođeni izvršenja krivične sankcije od 10%. Svi ostali su u kategoriji učinilaca krivičnih dela gde se to oslobođenje od krivičnih sankcija podrazumeva za 25% od izrečene krivične sankcije. Šta je ovde uopšte sporno? Sa stanovišta Odbora za pravosuđe, bukvalno ništa. Zbog toga što oni koji su učinioci krivičnih, tzv. za građane najtežih krivičnih dela, u ovom zakonu uopšte nisu privilegovani, ali isto tako nisu ni diskriminisani jer su pred zakonom svi jednaki. Postoje učinioci krivičnih dela koji ne mogu da budu oslobođeni, ali oni koji su obuhvaćeni zakonom se podrazumevaju, tako da je Odbor za pravosuđe prihvatio selektivan pristup. Mi imamo dve grupe zakona koji su sistemski rešili ovu materiju. Prethodno, Krivični zakon, gde smo sistematizovali krivično delo razbojništva i razbojničke krađe, sa kvalifikatornim elementom, a to znači sa smrtnom posledicom. Šta je to u prevodu? U prevodu, teško krivično delo. U novom zakonu postoji krivično delo ubistva koje ima četiri kvalifikacije, koristoljublje, niske pobude, itd, i ti učinioci tzv. najtežeg krivičnog dela po ovom zakonu su oslobođeni, ukoliko su pravosnažno osuđeni, samo 10% od izrečene krivične sankcije. Prema tome ne bi trebalo građane dovoditi u zabludu da su učinioci najtežih krivičnih dela na ovaj način privilegovani. Ne, nisu nikako. Sumnja da će učinilac krivičnog dela, ukoliko bude pre otpušten sa izdržavanja kazne izvršiti novo krivično delo, postoji uvek, čak i da nije obuhvaćen amnestijom ukoliko izdrži kaznu, ne znači automatski da je nad njim sprovedena resocijalizacija, jer mi danas imamo i te kako mnogo povratnika, kako to u pravu nazivamo recidivista, čak i specijalnih povratnika, a to znači učinilaca krivičnih dela koji ponavljaju krivična dela iz iste grupe ili srodne grupe krivičnih dela gde se resocijalizacija ne podvodi pod amnestiju. Nemojmo građane da dovodimo i sa te strane u zabludu. Amnestija je jedan pravni institut, a resocijalizacija je nešto sasvim drugo. Resocijalizacija je isključivo regulisana odredbama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija. Zakon o amnestiji podrazumeva sasvim drugačiji pristup i u tom smislu građani treba da budu pravilno informisani, a to znači da kako i u ovom amandmanu kojim je tražena izmena i dopuna zakona traženo, već je sadržano i u amandmanu Odbora za pravosuđe, koji je kako sam već rekao sastavni deo Predloga zakona o amnestiji, da učinioci krivičnih dela, koji su osuđeni do šest meseci, dakle preko tri meseca će biti oslobođeni 50% izdržavanja kazne. Tu apsolutno ništa nema sporno. Oni koji su osuđeni do tri meseca i tri meseca će biti pušteni, ali to ne znači da su i privilegovani jer građani moraju i te kako dobro da znaju da recidivisti ili specijalni povratnici, u slučaju izvršenja novog krivičnog dela će biti znatno strožije kažnjeni, jer ponavljanje krivičnog dela u kaznenoj politici podrazumeva automatski strožiju kaznu. Prema tome, ne treba politizovati zakon, treba tumačiti zakon upravo onako kako glasi i Zakonom o amnestiji se ne kreira kaznena politika. Kaznenu politiku kreira sud kroz sudsku praksu i mi sudovima namećemo imperativi da učinioce krivičnih dela adekvatno kazni. Adekvatno kažnjavanje podrazumeva kaznu koja odgovara, kako stepenu društvene opasnosti, tako i težini krivičnih dela. Zakon o amnestiji o tome ne govori i Zakon o amnestiji ne može da determiniše niti kreira kaznenu politiku. Ukoliko se pažljivo pročita amandman Odbora za pravosuđe, onda je savršeno jasno da učinioci krivičnih dela koji su obuhvaćeni Zakonom o amnestiji su podeljeni u nekoliko grupa, da ne postoji nikakva opasnost od toga da se učinioci krivičnog dela čak stimulišu na izvršenje krivičnih dela, već upravo suprotno, ono što je i gospodin ministar rekao – Zakon o amnestiji ima dve determinante, jedna determinanta je više političke sadržine i ona podrazumeva omogućavanje normalne primene Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, a normalna primena Zakona o izvršenju krivičnih sankcija podrazumeva obezbeđenje uslova za izdržavanje kazne, naročito u zatvorskim okolnostima, koji su i te kako otežani i zbog toga je ovaj Zakon o amnestiji neophodno potreban. Podsetiću, da i u načelnoj raspravi kada je ministar pravde ovde bio prisutan, opozicija reagovala i ukazivala na iste, navodne, nedostatke na koje se ukazuje i danas kroz amandman po kome se ja javljam za reč, i upravo zbog toga je Odbor za pravosuđe sagledao, analizirao prvobitni predlog i prihvatio ono što se od opozicije nagoveštavalo, da niko od učinilaca krivičnih dela ne bude nepotrebno privilegovan. I nije privilegovan i ne može da bude privilegovan, učinilac krivičnog dela je kažnjen i on ostaje kažnjen. Opet zarad istine za građane, kažnjeni učinioci krivičnih dela se vode u kaznenoj evidenciji. Oni koji su obuhvaćeni Zakonom o amnestiji, ne znači da su brisani iz kaznene evidencije, mogu biti brisani iz kaznene evidencije. Oni ostaju registrovani kao učinioci krivičnih dela i svako novo krivično delo podrazumeva za njih daleko težu krivično-pravnu situaciju i daleko težu krivično-pravnu ulogu. Prema tome, ponoviću, amandmanom Odboraza pravosuđe su ove dileme rešene. Mislim da ne stoje bilo kakve kritike koje se odnose upravo na član 1. Zakona o amnestiji,koji je u svom kvalitetu amandmanom Odbora za pravosuđe nesumnjivo poboljšan. Zahvaljujem se.
Hvala lepo. Po amandmanu ima reč narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je javnosti poznato da je SPO sa DHSS na sličan način postupao, bez obzira da li smo deo vladajuće većine ili deo opozicione grupacije. Zbog čega? Mi nikad ne gledamo na bilo koji problem crno-belo. To sam želeo da ukažem i da je ovde ministar pravde, ali tu je državni sekretar, da tendencija da se sve što je uradilo prethodno i prethodna ministarstva pravde, učini u startu jako lošim, da se navodi da je haos kod nas u pravosudnom sistemu itd. nije dobro, jer ćete sutra sa istom matricom vi, kada ne budete bili na toj poziciji, doći pod udar sličnih neargumentovanih kritika. Naravno da amandman gospodina Janka Veselinovića treba prihvatiti. Argumentacija koju je izneo je argumentacija koju sam hteo da iznesem možda čak i 99%. Mi ovde treba da razmišljamo i da uporedimo i da analiziramo tri ozbiljne i ključne stvari. Prvo, predlagač je trebao, uz obrazloženje,da nam dostavi u brojkama spisak grupa krivičnih dela lica koja su obuhvaćena ovim Zakonom o amnestiji. Pokušao sam da dođem i došao sam do nekih jako interesantnih podataka. U nedostatku tih statističkih pokazatelja, a neko se može igrati sa statistikom na ovaj ili na onaj način i onda dolazimo u velikoj meri do raznih proizvoljnih tumačenja itd, ali brojke su neumoljive. Po strukturi krivičnih dela u 2011. godini zbog teških krađa imovinskih dela osuđeno je 1688 lica. U zatvorima je 268 osoba zbog pokušaja ubistva ili ubistva, 109 za silovanje, 392 za nasilje u porodici, 313 za telesne povrede, 244 za posedovanje oružja i ugrožavanje sigurnosti, 41 iz sfere organizovanog kriminala i 10 ratnih zločinaca. Mi odmah vidimo da dominiraju takozvana lakša krivična dela. Ako je kod nas u zatvorima oko 11.500 lica i 1100 će se, po usvajanju ovog zakona, odmah naći na slobodi, onda je trebalo razmišljati pre svega o učiniocima lakših krivičnih dela. S druge strane, ušteda koju bi država na taj način dobila, mogla je da se uloži u ono što nedostaje našem sistemu, a to je prava resocijalizacija učinilaca krivičnih dela. Svaka kazna ima dva osnovna cilja – da zastraši i da pripremi učinioca krivičnog dela za život po izlasku sa odsluženja kazne. Ako se analizira obrazovna struktura, videće se da je samo oko 2500 učinilaca krivičnih dela sa srednjom, višom školom i fakultetom. Znači, ostaju nam oni sa najnižim obrazovanjem, oni koji kada izađu na slobodu sigurno ih neće čekati posao ili dobro plaćen posao, a oni će se u ovakvim uslovima i stanju u srpskim zatvorima i bez onoga što je davno država trebala da uradi, da glavni akcenat baci na resocijalizaciju, na pripremu za život izvan zatvora. Hteli ili ne, najčešće će se ponovo obučeni i usavršeni u zatvoru u vršenju krivičnih dela ti ljudi verovatno biti prinuđeni da ponovo vrše krivična dela i ondaćemo imati naslove u novinama da su ljudi koji su bili obuhvaćeni amnestijom, recimo, bile su ubice, izvršioci krivičnih dela u nekom verovatno kratkom roku, po njihovom, privremenom otpuštanju iz zatvora. Ako gledamo kako se kazna zatvora kroz ljudsku civilizaciju izvršavala, videćemo da zatvorske kazne postoje još u rimskom dobu, u Vavilonu itd, ali je to bio klasičan zatvor. Tek u Engleskoj, sredinom 16 veka, počinju da se prave zatvori nalik na onome na šta danas liče – zatvorsko-popravnog tipa. penologija zaživljava početkom 19. veka, a mi u 21. veku akcenat ne stavljamo na penologiju i to je ono što je loše za ovo društvo. Zbog toga SPO i DHSS smatraju da bi ove probleme trebalo rešiti prihvatanjem ovog amandmana. Nažalost, u kratkom smo roku, po isteku zakonskog roka, podneli neke amandmane koji su bili jako korisni. Mislimo da Vlada treba da razmišlja o onome o čemu treba da razmišljaju sve buduće vlade, a to je kako da osuđenike, izvršioce težih krivičnih dela, pripreme za život po izlasku iz zatvora, kako da se na minimum svede opasnost od ponovnog vršenja krivičnih dela. Bez obzira na razne izveštaje o stanju u srpskim zatvorima, bez obzira što se uslovi izdržavanja zatvorskih kazni ipak realno iz godine u godinu poboljšavaju, oni i dalje nisu dobri i zbog prenatrpanosti zatvora i zbog odsustva rada ljudi koji poseduju multidisciplinarna znanja i psihologa i sociologa i pedagoga, itd. Zbog toga što je, recimo, zatvor uSremskoj Mitrovici, bivša škola u zatvoru pretvorena u spavaonicu i mnogi, mnogi zatvorenici zaista, pošto nemaju dobre i pristojne uslove izdržavanja zatvorske kazne, ne da nemaju tu potrebnu resocijalizaciju, nego čini nam se da u ovakvim uslovima postaju još spremniji na vršenje krivičnih dela po izlasku na slobodu. S treće strane, kroz prizmu žrtava i porodice žrtava, učinioci krivičnih dela koji će se, po usvajanju amnestije, naći na slobodi, a govorim o najtežim krivičnim delima koja obuhvata ova amnestija, porodice žrtava su ogorčene. Vi već možete da vidite njihove reakcije u javnosti. Mi to ne želimo, ali ako se desi da neko takav ponovo neposredno po izlasku iz zatvora izvrši neko slično ili krivično delo iz grupe tih krivičnih dela, onda će zato njima pre svega biti krivo Ministarstvo pravde, koje je predložilo ovaj zakon, vladajuća većina koja je to podržala i koja je to izglasala. Još nešto želim da kažem što je jako korektno. Za stanje u srpskim zatvorima, zato što nema potrebne resocijalizacije, nije kriva ova vlada i nije kriv ovaj sastav ministarstva, ali ako hoće da sprovedu neku novu politiku, a ako je nova politika podrazumeva se da treba da bude bolja, onda ne treba sprovoditi novu politiku koja je gora. Drugo, pominje se da su vode promenjene društvene, političke i ekonomske prilike. Ništa bitno nisu promenjene, ni ekonomske prilike, ni društvene prilike, pa čak ni političke prilike, jer imamo, recimo, SPS koja je simbol kontinuiteta u vlasti od devedesete godine pa do 2012. godine, samo sa manjim ili većim učešćem u vlasti. Nije ovo akcenat na odgovornost samo SPS, ne želim da se tako shvati moja diskusija, nego je ovo dokaz da nema nekih bitno novih društvenih i političkih i ekonomskih okolnosti. Verujem da ćemo se oko toga svi složiti. Da zaključim, po nama je bilo sasvim logično da amnestijom, zbog toga što su lakša krivična dela učinjena prvi put i zbog prenatrpanosti u zatvorima, i zbog uštede države, i zbog toga što je Vlada krenula u borbu protiv korupcije i kriminala, pa se pretpostavlja da će biti potrebno mesta u zatvorima za one koji će dići pod udar borbe protiv korupcije i kriminala, sa čime se mi u potpunosti slažemo. Mislimo da je amnestija trebala da obuhvati samo lica, počinioce lakših krivičnih dela, a da se ušteda ostvarena na taj način usmeri u pravcu resocijalizacije.
Hvala. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 1. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Pitam ministra da li prihvata ovaj amandman?
Da, Vlada prihvata amandman.
Hvala. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, smisao mog amandmana je da se oproštaj polovine kazne, koji je osnovni zakon predviđen za kaznu zatvora od tri do šest meseci, proširi i da glasi da to važi od tri meseca do godinu dana. Razlog zbog čega sam ovo uradio jeste da se učiniocima najblažih krivičnih dela omogući da u većem stepenu budu amnestirani, za razliku od onih osoba koje su osuđene za teža krivična dela. Ovim treba imati u vidu da prilikom donošenja presuda se sudi na sasvim drugačiji način, osobama za lakša krivična dela od osoba koje se terete za teža krivična dela i da često, kako ja to kažem, reformisano deformisano pravosuđe, koristi lakše slučajeve da nabija broj dobijenih predmeta. Apelacioni sudovi vrlo lako potvrđuju tako izrečene kazne. Dakle, tu obično nema veća, sudi jedan sudija, sudi u skraćenoj proceduri i tu su moguće greške. Radi se o veoma lakim krivičnim delima. Žao mi je što ne postoji kazna o društveno korisnom radu, kojima bi se većina ovih kazni mogla zameniti. U prethodnim diskusijama, a to moram da iznesem, da sam gotovo zaprepašćen prigovorima bivšeg režima, o visini i načinima na koje se ovim zakonom amnestiraju odgovarajući počinioci, odnosno kažnjenici koji izdržavaju kaznu zatvora. Moram da podsetim da 2001. godine februara meseca, iz Zakona o amnestiji su amandmanom Vlade, ko je bio učesnik parlamentarnog života se seća toga, su izopšteni za amnestije samo pedofili. Radi se o republičkom zakonu. Izuzimanje tih počinioca je usledilo na amandman Vlade posle predloženih amandmana od strane narodnih poslanika. To je bila neka vrsta opšte amnestije i amnestirano je od ukupno 6.000 osoba, 4.200. Radilo se o amnestiranju 7.000 počinioca. Takođe sam zaprepašćen da neko prizna da su amnestirali zločin nad ubistvom premijera 2003. godine. Znači, amnestirana su lica od pripadnika njegove stranke. Taj podatak meni nije bio poznat. Zaprepašćen sam i zbog nekih drugih podataka, prigovorima, s obzirom da ovde većinom svi spominju zakon iz 2001. godine. Niko neće da spomene dva savezna zakona, a po tim zakonima su amnestirani okrivljeni, optuženi i osuđeni za krivična dela državnog terorizma, za udruživanje radi neprijateljske delatnosti, za oružanu pobunu. Posebno moram da naglasim da su amnestirani tzv. "Drenička grupa". Tako da, najverovatnije je bivši režim, kako to narod kaže da su žuti amnestirali i one koji su učinili zločin u žutoj kući. Što se tiče mog amandmana, pošto je intencija da se naprave mesta u zatvoru, želim da se amnestijom određena grupa pusti na slobodu. Mislim da će, s obzirom na borbu protiv korupcije i kriminala, biti rastuća potreba za prostorom u kaznenim ustanovama. Dakle, očekuje se nagli priliv budućih zatvorenika. Kao human čovek, želeo bih da apelujem da se u tim najblažim njihovim delima, otprilike propiše neki društveno koristan rad, pa da i nama seljacima zapadne neko da nam bere kukuruz, da okopava kukuruz, da radi poljske radove i tu ne vidim ništa loše, jer mi iako nismo osuđeni radimo to svaki dan. Bilo bi dobro da za najblaža politička krivična dela, za koja se očekuje da će biti osuđenih u porastu, dakle da se za ta najblaža krivična dela ne šalje u zatvor, tako da onog iz Bojnika, iz Nove Crnje, komotno možete da pošaljete kod mene na njivu. Mi treba da se bavimo ovim visokim političkim kriminalom, koga je i te kako bilo, gde određena grupa zarad poslušnosti prema međunarodnoj zajednici, zbog svoje imperiorne politike i svog imperiornog stava, dobila pravo da pod kišobranom međunarodne zajednice i evropske navodno politike, temeljno opljačka svoj narod i državu. Ovde je neko rekao da će se videti kako ćemo se mi boriti protiv kriminala i korupcije. Kažem – tek ćete videti kako ćemo se boriti protiv kriminala i korupcije. Smisao mog amandmana i jeste da malim lopovima više ne skidamo glavu, a pred velikim da ne skidamo kapu, već da to okrenemo. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Hvala. Amandman na član 2. Predloga zakona o amnestiji je posledica amandmana na član 1. ovog zakona, jer u suštini se u članu 2. nabrajaju krivična dela koja su izuzeta iz opšte amnestije. S obzirom da sam u članu 1. predložio način, odnosno nivo do koga bi amnestija bila izražena, koja bi krivična dela bila obuhvaćena, član 2. je postao bespredmetan, mada je on vrlo aktuelan i o njemu bi se moglo diskutovati. Pošto je ovde sasvim mali broj krivičnih dela izuzet iz opšte amnestije, to su kazne zatvora od 30 do 40 godina i još nekoliko krivičnih dela iz grupe krivičnih dela, vrlo retka grupa krivičnih dela. Nisam dobio ni jedan konkretan odgovor ni od kolega koje su se javile iz pozicije, vezano za član 1, jer nisam razumeo šta je resorni odbor predložio, a da će uticati na ublažavanje posledica ovog zakona. Razumeo sam da će za dela teškog ubistva biti smanjen iznos, odnosno procenat amnestije sa 25% na 10%. Ali, to po meni nije dovoljno i tu je u pitanju samo jedno krivično delo od korpusa krivičnih dela koja sam nabrajao. Svako ko je hteo da čuje, mogao je da čuje koja su krivična dela obuhvaćena amnestijom, a to je praktično 99% krivičnih dela, među kojima su i najteža krivična dela. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik gospođa Snežana Malović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Poštovani narodni poslanici, poštovani ministre Obradoviću, predstavnici Ministarstva pravde, nesumnjivo je da pred nama imamo jedan veoma ozbiljan zakon koji se u našoj pravnoj praksi donosi posle 11 godina. I u diskusiji u načelu rekla sam da se ne slažem sa tim zakonom koji je tada donet, u velikoj meri, pa se ne slažem ni sa ovim predlogom zakona koji ovde stoji pred nama, zbog širine ili opšte amnestije, kao što smo mogli da čujemo u diskusijama narodnih poslanika koje tretira ovaj predlog zakona. Poštovani ministre Obradoviću, rekli ste da Predlog zakona precizno predviđa krivična dela koja jesu obuhvaćena Predlogom zakona, odnosno ona koja nisu. Upravo to i predstavlja problem, zbog toga što članom 2. nisu obuhvaćena sva krivična dela koja bi trebala, s obzirom na stepen društvene opasnosti, da budu izuzeta iz predmeta amnestije. Pozdravljam borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije, koja je proklamovana u ciljevima ove vlade. To jeste nastavak onih ciljeva koje je imala prethodna vlada. Zbog toga ću se složiti sa svakom istragom i svakim krivičnim postupkom koji može da doprinese ozdravljenju našeg društva u pogledu smanjivanja ili iskorenjivanja organizovanog kriminala i korupcije. Međutim, ta borba ima svoju preventivnu i svoju represivnu ulogu. Naravno, represivna uloga se nalazi u nadležnosti policije, tužilaštva i sudstva. Preventivna uloga se nalazi na svima nama, a naročito se nalazi na potezima koje će predložiti sadašnja Vlada Republike Srbije, odnosno koji će biti izglasani od strane Narodne skupštine. Ta borba mora da bude dosledna, mora da bude koherentna, da bude sveobuhvatna i svakim potezom treba da se ide u tom pravcu i da ti potezi budu usklađeni. Ne mogu da se složim sa tim da su potezi u pogledu borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije u potpunosti usklađeni od strane ove vlade, zato što evo danas raspravljamo o Predlogu zakona koji npr. nije iz amnestije isključio krivična dela huliganizma ili krivična dela nasilja na sportskim takmičenjima, a npr. juče smo imali izjavu od strane predsednika Vlade Republike Srbije Ivice Dačića, koji je izrekao na panelu u Italiji, čiji je naziv "Nasilni kriminal i vladavina prava", gde je on rekao da će policija i sudstvo adekvatno reagovati na huliganstvo na utakmicama i da je predviđena oštrija kaznena politika. Takođe je tom prilikom izrekao i da je nasilje na sportskim događajima, bez obzira da li se dešava na sportskim terenima ili oko, ili je sportski događaj direktan povod za nasilje, a uzroci su daleko kompleksniji od same činjenice da li je neki tim pobedio ili izgubio utakmicu, u poslednje vreme postalo je veoma rašireno, više kao pravilo, a manje kao izuzetak. Evo, on se zalaže za to da bude oštrija kaznena politika, da postoji adekvatna reakcija društva i državnih organa, a mi danas imamo Predlog zakona koji ne isključuje ta krivična dela. Takođe, ne mogu da se u potpunosti složim ni sa amandmanom Odbora za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu, koji je predvideo da se za krivična dela teškog ubistva i za krivična dela razbojništva i razbojničke krađe amnestija neće izreći u vrednosti od 25% nego 10% izrečene kazne. Potpuno se slažem sa diskusijama narodnih poslanika koji kažu da zakon nema ime, da on ima opšti karakter, da ne može da se odnosi na pojedinca, da je to jedan od osnovnih principa prilikom pisanja zakona, ali takođe, složićete se sa mnom, zakon ima svoje otelotvorenje, da se on u krajnjoj instanci odnosi na pojedince, odnosi se na njihova prava, obaveze, a u ovom slučaju i slobodu. Tako da, ovim amandmanom Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu neće biti izuzeti od amnestije pojedinci čiji potezi su u velikoj meri ugrozili ovo društvo ili društvene vrednosti. Amnestijom će i dalje biti obuhvaćena lica iz kriminogene sredine, kao što su Andrija Drašković i Sreten Jocić, zbog toga što su oni pravosnažno osuđeni za ubistvo, a ne za teško ubistvo, na šta se odnosi amandman Odbora za pravosuđe. Sve one kritike koje su se odnosile na to da mi obmanjujemo javnost da se amnestija ne odnosi na ova lica, stojeći pred vama i pred građanima Srbije, i dalje tvrdim da će amnestijom biti obuhvaćena lica kao što je Andrija Drašković ili Sreten Jocić. Takođe, amnestijom će biti obuhvaćena i druga lica koja smo navodili u diskusiji u načelu, kao što je Uroš Mišić, a opet, pročitala sam vam izjavu predsednika Vlade koji upravo govori o takvim slučajevima, odnosiće se i na lica na koja je takođe javnost skretala pažnju, kao što je Vuk Karadžić, Stefan Karić. Evo, danas smo imali informaciju o odluci Apelacionog suda da će on služiti efektivnu kaznu zatvora. Nadam se da će i do kraja biti tako. U raspravi u načelu nismo čuli razloge za hitno donošenje zakona. Evo, imamo slučaj da je Odbor za pravosuđe podneo pet amandmana na zakon koji ima devet članova, tako da nismo čuli šta su to štetne posledice koje bi mogle nastati ukoliko se ovaj zakon ne izglasa, što piše u obrazloženju Predloga zakona povodom njegovog usvajanja. Takođe, ovde je rečeno da resocijalizacija ne predstavlja amnestiju, sa čim se potpuno slažem. Ali, takođe moram da vam pročitam i obrazloženje Vlade prilikom odbijanja amandmana dr Janka Veselinovića na član 1. ovog zakona, gde se između ostalog kaže – navedeno rešenje u Predlogu zakona je predloženo iz razloga što se na taj način postiže preventivno dejstvo u odnosu na lica koja su pravosnažno osuđena na kaznu zatvora do tri meseca. Evo, iz obrazloženja Vlade možemo da shvatimo da amnestija u stvari ima i svoj preventivni karakter, sa čim ne mogu nikako da se složim. Mislim da je mnogo toga već rečeno povodom ovog predloga zakona. Ništa više nemam ni da dodam, ni da oduzmem. Mogu samo na kraju da kažem da DS ne može da glasa za ovaj zakon, zbog toga što ne može da glasa da amnestirani budu Sreten Jocić, Andrija Drašković i druga lica. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, po amandmanu.
Imajući u vidu da je Odbor za pravosuđe dao amandman koji je pod izvesnom dozom kritike, sada se javljam kako bi taj amandman zaživeo na način kako je jedino moguće, a to je da ga građani prepoznaju u pravom svetlu. Hajde onda da pođemo od činjenica koje niko ne može da dovede u sumnju, ni pozicija, ni opozicija. Pre svega, država nema para da pravi nove zatvore, nema para da pravi zatvore koji odgovaraju standardima koji su propisani kao standardi, naročito u zemljama članicama EU. Podsećanja radi, da bi se nešto tako uradilo, potrebno je svakom osuđeniku obezbediti najmanje od osam do 12 metara kvadratih prostora uzatvorskim ustanovama, kako bi se na adekvatan način, shodno pravilima resocijalizacije, izdržavale kazne. Postavljam pitanje – koji to zatvor u Srbiji ispunjava takve standarde? Nijedan, čak ni zatvori koji su renovirani ne ispunjavaju još uvek sve te standarde. Ovim zakonom sa stanovišta politike omogućava se da se kroz amnestiju zatvori oslobode od izdržavanja za nekih hiljadu i nešto do dve hiljade osuđenika. Moram da podsetim i poslanike i građane, da isto toliko pravnosnažno osuđenih čeka izdržavanje kazne zatvora. Hajde da upotrebimo logiku, šta to znači da ovaj zakon nije donet, da na ovih 11 i nešto hiljada osuđenih koji izdržavaju kaznu zatvora, odnosno izdržavaju kazne, izvinjavam se, lapsus, pristupi još nekih 2.000 do 3.000, koji čekaju da krenu i započnu sa izdržavanjem kazne zatvora po osnovu pravosnažnih sudskih odluka? Da li je to moguće? Nije. Ko to trpi? Trpi država i trpe građani. To je činjenica koja ne može da se dovede u sumnju. Sa druge strane, ono što je jako važno istaći da, bez obzira na sve kritike koje su usmerene kako na amandman Odbora za pravosuđe, tako i na sam zakon, pošto je amandman p ostao sastavni deo zakona, možemo da govorimo o tome da, na osnovu onih kritika koje su iznete, svi učinioci krivičnih dela bi bili izuzeti od amnestije. Opozicija sada ovim kritikama ukazuje da bi, faktički, sva krivična dela trebala da uđu u Zakon o amnestiji, što je apsurd i što je nemoguće. Zbog toga je moralo da se pristupi selekciji krivičnih dela, prema stepenu društvene opasnosti i prema zaprećenosti kazne, odnosno krivične sankcije. Na osnovu toga je dobro što je Vlada u amandmanu prepoznala da se zakon poboljšava u svom smislu, odnosno u svom kvalitetu. Zarad istine i informisanja građana, pročitaću zašto je Odbor za pravosuđe zauzeo stav da tih 10% oslobađanja od izdržavanja kazne jeste opravdano. Lica koja su pravosnažno osuđena za krivično delo – teško ubistvo, teško ubistvo propisano članom 114. Krivičnog zakonika, po ranijem Krivičnom zakonu, krivično delu ubistva iz člana 47, kao krivična dela – teški slučajevi razbojničke građe i razbojništva, koja su bila vršena na monstruozan način, koja su izazivala zgražavanje građana, s obzirom na način izvršenja radnje krivičnih dela, sada su ovim amandmanom rigidno ili restriktivno tretirana, tako da ti učinioci imaju pravo na samo 10% oslobođenja od izvršenja krivične sankcije. Nije dobro pominjati imena ni Andrije Draškovića, ni Sretena Jocića, ni bilo koga drugog, jer se zakon ne prilagođava imenu i prezimenu, ne prilagođava se ličnostima, nego se prilagođava jednoj situaciji, jednoj krivično-pravnoj situaciji, na koju se moralo i mora reagovati. Uostalom, zašto bi i Sreten Jocić i Andrija Drašković bili u inferiornom položaju u odnosu na zakon? Zašto bi bili diskriminisani? Imaju svoje ustavno pravo na primenu načela zabrane diskriminacije, odnosno jednakosti pred zakonom. Na kraju, ono što je bitno da se istakne i zaista više nema potrebe izlagati, nije se ni u kom slučaju moglo postupiti selekciji krivičnih dela, da prevashodno po volji javnog mnjenja, pojedinaca, grupa ili bilo koga drugog, pristupimo analizi krivičnih dela, koja krivična dela treba da budu obuhvaćena amnestijom a koja ne. Nesumnjivo je da najteža krivična dela moraju da budu svedena na jedan jako restriktivan pristup, što je i ovim zakonom učinjeno. Zbog toga, upravo i amandman Odbora za pravosuđe i sam zakon opravdavaju svoju svrhu i način svog donošenja. Zahvaljujem se.
Po kom osnovu se javljate? (Slavica Saveljić, sa mesta: Po Poslovniku.) Izvolite, gospođo Saveljić.
Gospodine predsedavajući, zaista mislim da su dve poslednje diskusije bile vrlo kvalitetne, ali smo raspravu u načelu o zakonu završili. Sada ovde govorimo o amandmanu na član 2. koji je podneo gospodin Janko Veselinović i molim vas da se vratimo temi. Dakle, raspravu u načelu smo završili, a i gospođa Malović i predstavnik iz SPS su govorili o zakonu u načelu.
Mislim da nije povređen poslovnik. Bilo je malo odstupanja, ali su se uglavnom držali amandmana. Gospodin Janko Veselinović, pravo na repliku. Izvolite.
Predsedavajući, mislim da ste sasvim u pravu jer su članovi 1. i 2. ključni članovi ovog zakona i praktično čine njegovo jezgro. Rasprava u načelu i u pojedinostima gotovo da se ne mogu razgraničiti, a svi ostali članovi jesu prateći članovi zakona. Hteo sam samo da se osvrnem na diskusiju gospodina Jovanovića, gde je on kao jedno od opravdanja za donošenje Zakona o amnestiji naveo da nema para da se prave novi zatvori, da Vlada nema para da se prave novi zatvori. Ponoviću ono što sam rekao u načelnoj raspravi. Uslovi u srpskim zatvorima nisu ništa gori ni bolji od uslova u psihijatrijskim bolnicama – Kovin, Vršac itd, gde je smešteno duplo više ljudi nego u srpskim zatvorima. Uslovi u srpskim zatvorima nisu ništa gori po higijenskim i nekim drugim standardima, nego uslovi u nekim srpskim školama koje nemaju toalete, koje nemaju mesto gde će đaci oprati ruke, a ne zatvaramo te škole. Dakle, to nije opravdanje. Nisu to društveni uslovi koji su doveli do donošenja ovog zakona. Prošli put sam pitao – da li je novi društveni uslov činjenica da je jedan predsednički kandidat, koji je sada predsednik države, u zatvorima dobio 78% glasova, a drugi kandidat je dobio 16,74%? To je jedini društveni uslov koji je nastao posle izbora, odnosno za vreme izbora do danas. Još jednom da kažem, DS nije protiv amnestije… (Predsedavajući: Vreme.) Uzeću malo vremena od poslaničke grupe. Samo da završim rečenicu, da ne zloupotrebljavam Poslovnik. Dakle, DS nije protiv amnestije uopšte. Međutim, ona je protiv ovakve opšte amnestije, protiv amnestije koja nema prateće mere resocijalizacije, koja nema mere odmeravanja težine krivičnog dela i opasnosti tog krivičnog dela, u smislu prevencije za ne činjenje novih krivičnih dela i u smislu sankcija za ljude koja su činila krivična dela. Možda je ovaj amandman, koji je nadležni odbor podneo, jedna kap u moru pokušaja ispravljanja loše verzije ovog zakona, međutim, ona je apsolutno nedovoljna. Nabrojao sam možda 30% krivičnih dela koja su obuhvaćena krivičnim delom, da vam ne bih oduzeo vreme, a i svojoj poslaničkoj grupi. Dakle, ovom amnestijom je obuhvaćeno gotovo 99% krivičnih dela, a mi sada jednu ili dve grupe krivičnih dela izuzimamo na način da, umesto 1/4, tim ljudima dajemo 10% oprosta kazne, odnosno na taj način dovodimo amnestiju u ovom zakonu do kraja. Hvala.
Gospodine Šajn, da li ste se javili? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite. Po amandmanu, je li tako?
Da. Naravno da se pridružujem amandmanu kolege Veselinovića. Ovaj amandman predstavlja jedan, nažalost, usamljen pokušaj opozicije da utiče na Vladu i pokuša da izmeni ono što su oni, čini mi se, nesmotrenošću i političkim potrebama vladajuće koalicije učinili ovim predlogom zakona. Smatramo da je zakon višestruko pogrešno postavljen. Smatramo da, znajući i ne želeći da verujemo da vladajuća većina, koja je danas naročito sa one strane vrlo malo prisutna u sali, nije želela da ekskulpira na bilo koji način počinioce najtežih krivičnih dela, kako nas uveravaju kolege. Ne shvatamo zbog čega? I na to pitanje, nažalost, nećemo ponovo dobiti odgovor. Niko iz Vlade ne nalazi za shodno da nam odgovori – zbog čega je bilo teško među izuzetke staviti krivično delo ubistva, krivično delo na sportskim priredbama, krivično delo zloupotrebe službenog položaja? Zašto je stavljeno krivično delo neovlašćenog prisluškivanja? Zašto nije stavljeno krivično delo narušavanje ustavnog poretka? Znajući da potpredsednik Vlade Vučić danas daje izjavu da je zgrožen, citiram, izjavama nekih od najviših državnih organa u Vladi i Ministarstvu unutrašnjih poslova. Da li je Narodna skupština svesna u kakvoj se mi bezbednosnoj, ako hoćete, i ustavnoj situaciji nalazimo u ovom trenutku? Zašto to krivično delo nije izuzeto? Da li je to podstrek za neke ljude da neovlašćeno slušaju državne funkcionere? Namerno ovo govorim da bi ilustrovao nepažnju Ministarstva pravde i to što nisu želeli da stave neke ljude koji su definitivno počinili najteža krivična dela, najopasnija za državni i društveni poredak. Još jedna stvar. Naravno da se pridružujem argumentima mojih prethodnika iz Demokratske stranke. Mi iz Demokratske stranke nemamo nikakav interes. U ovoj situaciji je isključivo državni i društveni interes, da pomognemo Vladi u onome što želi da uradi. Smatramo da je ovo pogrešan način. Smatramo da ono što su učinjene greške Demokratska stranka je u političkom smislu platila cenu time što smo, ako hoćete, predali vlast gorima od nas. Ono što je suština… (Predsedavajući: Molim vas, nemojte dobacivati i nemojte kršiti Poslovnik.) … i na šta pojedini, nažalost, a i bez razloga, nervozni poslanici nemaju odgovor je zašto nije izuzeto krivično delo ubistva, zašto ovaj predlog zakona ne tretira kumulativna krivična dela, zašto ne kažete poslanicima i građanima Srbije da će zbog toga što se primenjuje smanjenje po krivičnom delu. Neki će izaći sa robije mnogo ranije, nego što piše u ovom predlogu zakona. Zašto na taj način neki advokate radujete u ovoj zemlji? Zašto na taj način ne kažete da nekome neće biti smanjena kazna ovoliko koliko kažete da će biti smanjena, već ljudi koji su u sticaju krivičnog dela će imati veće smanjenje, nego što ovde piše. Ako to nije tačno, onda dozvolite da se to stavi u tekst zakona. Prihvatite amandmane opozicije. Oni su dobronamerni. Ne postoji ništa, u ovoj situaciji, što je iznad interesa građana Srbije. Ako mi plašimo građane Srbije, stavite u tekst, onemogućite to plašenje. Budite iznad naših političkih podela. Budite iznad toga što nas razdvaja. Pokažite na ovom delu da mislimo isto i dobro našim građanima. U nadi da naš apel ponovo neće završiti u bunaru, molim vas da uvažite ove argumentovane, potrebne izmene koje će razagnati sumnju od vladajuće koalicije, od Vlade, uz želju i ako hoćete protest – zašto ministar pravde nije ovde, zašto ponovo ministar pravde nije taj koji sa nama razgovara, uz uvažavanje ministra Obradovića. Smatramo da ono što je Ministarstvo pravde do sada, nesumnjivo, utvrdilo, za sada jeste da je mreža sudova loša u Srbiji, a to je bila i jedna od osnovnih poruka Srpske napredne stranke u kampanji, koliko se ja sećam. Ako vam je trebalo četiri meseca da utvrdite da mreža sudova ne valja, gospodo, onda stvarno ne znam čime se bavite, sem utvrđivanja stanja koje ste utvrdili još u kampanji. Imate sjajne pravnike. Za to vam nije trebalo četiri meseca, ali vam je trebalo četiri meseca da izuzmete stvari koje se ne izuzimaju. Neobjašnjivo je ovo što radite ovim predlogom. Ne možete nikom to objasniti. Nećemo to zloupotrebljavati, ali vas podsećam da smo odgovorni pred građanima, pred javnošću. Nemojte dozvoliti da se neke stvari iskrivljuju u odnosu na ono što je bila želja zakonodavca. Zbog toga apelujem da se uvaže amandmani, pre svega, kolege Veselinovića. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Više javnosti radi, a manje Skupštine radi. Kolega Selaković je u Albaniji na sastanku ministara pravosuđa regiona. Javnosti radi, razumem motive gospodina Stefanovića, ali ne razumem u potpunosti značenje reči koje je izneo. Sada sam gledao ovo što je kolega Janko Veselinović podneo kao amandmane. Ako nema nešto drugo, sem onoga što ja imam u ruci, od četiri amandmana tri su briše se. Šta to Vlada treba da prihvati ako su tri amandmana od četiri briše se. To je pitanje, pošto je bilo rečeno da ako postoji dobra volja i slično, evo kolega Veselinović je tu, pa će verovatno odgovoriti na pitanje. Video sam da je amandman na član 1, drugi deo člana 1. Predloga ovog zakona revidiran, a ostali amandmani su briše se.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, razumem želju Demokratske stranke i njihovih poslanika da steknu određene političke argumente u političkoj borbi. Koliko je meni poznato Demokratska stranka nije prodala vlast gorima, nego je izgubila vlast na izborima. To je jedna velika činjenica šta za ova četiri meseca da se uradi, da li nam je to poznato ili nije poznato. Ima mnogo toga što treba da se uradi. Kada su u pitanju pravosudni zakoni, a ovo jeste zakon iz oblasti pravosuđa, mogu samo da kažem da osim što mreža sudova nije dobra, nije dobra ni mreža tužilaštva. Znači, čitav jedan sistem sudske vlasti je upropašćen. Morate da se složite da je potrebno vreme da se to reguliše, pogotovo ako uzmemo u obzir da je Ustavni sud poništio odluke kada su u pitanju neizabrane sudije. Postavljam pitanje toj skupštinskoj većini – kako to izgleda da jedan državni organ donese odluku i ne da obrazloženje? Kako to izgleda kada jedan državni organ donese odluku i napiše 800 istih obrazloženja za svaki pojedinačni akt? Kako to izgleda kada se sve to uruši i kada Ustavni sud kaže – to nije u skladu sa Ustavom? Da bi se država vratila u funkciju nije potrebno samo reformisati pravosuđe. I da bi to kako smo mi gori od vas slikovito prikazao, nije samo u oblasti pravosuđa. U svakoj oblasti je sve upropašćeno. Imamo situaciju da je upropašćen finansijski sektor. Imamo probleme sa bankama, zašto Narodna banka nije radila svoj posao, pa se sada gubi poverenje i u one druge banke koje možda rade po zakonu i u duhu dobrog privrednika. Imamo probleme sa javnim finansijama, gde je javni dug narastao blizu 60%. Imamo problem sa deficitom. Imamo problem sa nelikvidnošću elektroprivrede. Gde god da pipnemo, gde god da malo noktom zagrebemo, nailazimo na to da se u najmanju ruku, da ne bi neko sutra rekao da pretim nekome, vidi jedna neodgovornost za one organe koje su predstavnici Demokratske stranke vodili u proteklom periodu. Ništa više. Ovaj zakon o amnestiji i ovo šta treba izuzeti, jedan kolega je ovde govorio da samo u jednom aktu, u jednom dahu, oslobođeni su ljudi koji su osuđivani za najteže zločine dok je bila Vlada, mislim, Zorana Đinđića. Povedite malo računa o tome. Ova situacija oko ovog zakona o amnestiji ne obuhvata lica koja su već amnestirana, lica koja su osuđivana. Ovaj zakon ništa nije gori, a budite sigurni da je bolji nego svi raniji zakoni koje je ova skupština donosila, a za koje su poslanici Demokratske stranke glasali.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Replika i završavamo raspravu po ovom amandmanu. Izvolite.
Predsedavajući, koristiću pravo na repliku, ali ću koristiti i vreme poslaničke grupe, pošto ne želim da ostane nejasno pitanje o kome smo pričali. Gospodine Obradoviću, vi ste čovek od integriteta koga zaista cenim, ali na neki način narušavate moj integritet kao poslanika činjenicom da ste na neki način stavili do znanja da me niste razumeli kada sam obrazlagao svoje… (Predsedavajući: Molim vas, samo da se dogovorimo. Imate pravo na repliku, ali niste ovlašćeni predstavnik, a prethodno ste imali vreme kao predlagač amandmana, pa vas molim da u vremenu za repliku završite vašu diskusiju. Ovo vreme vam ne računam. Izvolite.) Dobro, pokušaću da se uklopim u još jedan minut. Dakle, moj predlog jeste sadržan u članu 1, u predlogu za izmenu člana 1, ministre Obradoviću. Suština mog predloga je sadržana u članu 1, gde sam predložio da se umesto opšte amnestije amnestiraju ljudi osuđeni na krivična dela do šest meseci, odnosno da se, umesto brisanja kazne licima osuđenim do tri meseca, prepolovljavanjem kazne licima osuđenim na šest meseci i umanjenja kazne za jednu četvrtinu licima osuđenim do 30 godina, amnestiraju samo lica osuđena do šest meseci. Svi ostali članovi su u tom smislu postali bespredmetni, zato sam i tražio da se brišu članovi 2, 3. i 4. Mogli ste da prihvatite član 1. ili da ne prihvatite. Slažem se, nema smisla prihvatiti član 2. ako ne bi bio prihvaćen član 1. U tom smislu, mislim da sam bio dovoljno jasan da ne bi trebalo biti nesporazuma.
Reč ima ministar Žarko Obradović. Izvolite.
Vi ste apsolutno jasni u tome što ste rekli i vaš amandman broj 1. sadrži obrazloženje koje ste rekli. Samo sam replicirao kolegi Stefanoviću, jer je on rekao da bi trebalo uključiti veći broj krivičnih dela koja su trebala da budu obuhvaćena amnestijom i da je to sadržano u amandmanima koje ste vi dali, a to nema. Ako sam pogrešno razumeo, izvinjavam se, ali sam shvatio da to treba da bude predmet posebnih amandmana koji su onda trebali da budu prihvaćeni ili ne od strane predlagača. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom amandmanu sam predložio dva dela jer je bilo nemoguće drugačije podneti ovaj amandman. Dakle, on je dvodelan. Radi se o amnestiji za krivično delo davanja mita. To ovim zakonom nije predviđeno. Predložio sam da amnestija obuhvati i one ljude koji su davali mito, ukoliko visina mita nije prešla vrednost od 25.000 dinara. Drugi deo amandmana se odnosi na osuđena lica koja su navršila 70 godina. U drugom delu amandmana sam predložio da i lica koja nisu navršila 70 godina starosti, a koja u narednih pet godina navrše 70 godina starosti, budu na isti način amnestirana na dan navršavanja tog 70-og rođendana. Dakle, u ovom drugom delu sam to predložio imajući u vidu da postoje osobe koje su stare 70 godina i starije od 70 godina u zatvoru, postoje osobe koje su stare 69 godina i šest meseci i da postoje osobe koje su stare 68 godina i da će vrlo brzo navršiti 70 godina, a da neće biti obuhvaćene amnestijom na način na koji je to predviđeno osnovnim tekstom zakona. Što se tiče krivičnog dela davanja mita, tu sam ovo predložio imajući u vidu da je većina osuđenih davalaca mita u stvari dalo mito iz nužde. Dakle, ne možemo u istu ravan, barem po meni, dovoditi nekoga ko je radi rešavanja svojih zdravstvenih usluga ili nekog rešenja na koje je čekao kod činovnika na šalteru, a što je rekao Matija Bećković – nigde ljudi nisu manji nego ispred šaltera i nigde se ne osećaju većim nego iza šaltera, pa imajući u vidu da su neki iz nužde dali mito da bi realizovali neku svoju svakodnevnu potrebu, predložio sam da oni koji su dali mito, ne oni koji su primili, u visini koja je manja od 25.000 dinara, budu predmet amnestije kako ovaj osnovni zakon kaže. Očigledno da to neće biti usvojeno. Takođe, da sam mogao predložio bih da se izmeni Krivični zakon. Imam i tu amandman, za ove što se smeju odande, da se uvede krivično delo preterano čerupanje građana. Mislim da bi ove prazne klupe bile još više praznije. Ovi što se smeju treba da znaju da je njihova partija uveliko izvršila upravo to krivično delo. Kod davanja mita ne mogu u istoj ravni biti oni koji su dali 100 ili 200 evra da bi izvršili operaciju u nekoj bolnici i oni, recimo, u mojoj opštini koji su na račun mita i korupcije uzeli preko 50 miliona evra i prošli nekažnjeno, a odgovaraju ili su osuđeni za krivično delo davanja mita osobe koje su dale 100 ili 200 evra i mi im ne dopuštamo da ovom prilikom budu amnestirani za grešku koju su u iznudici i nuždi počinili. Znači, po meni, treba da budu amnestirana lica posebno za krivična dela, a na amnestiju nemaju pravo politički, kako to naš narod kaže, kriminalci. Svakako ono što su oni uradili ne treba amnestirati, zato sam i predložio da se uvede i onaj amandman na Krivični zakon. Gotovo je neverovatno da će neko ostati u zatvoru zbog krivičnog dela davanja mita od 100 ili 200 evra, a da je, recimo, gradonačelnik jednog grada, koji je najverovatnije zloupotrebljavao javnu funkciju u privatne svrhe, zaradio od 2005. godine milijardu dolara i da će mu se to tolerisati, a da ćemo nekoga držati u zatvoru za 100 evra. Takođe, da mogu, samo se smejte, nateraćete me da predložim i amandman na registar političkih stranaka i da kažem da se brišu dve reči, da se briše Demokratska stranka zato što više nije demokratska, već depokratska. Hvala.
Molim vas da ne ulazite u duele. Na osnovu član 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 2. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Pitam ministra, Žarka Obradovića, da li Vlada prihvata ovaj amandman?
Vlada prihvata amandman.
Hvala lepo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Kao što sam prethodno rekao, amandmani 2, 3. i 4. su sa istim obrazloženjem kao i obrazloženje za amandman 1, ali ću u svakom slučaju vrlo rado još jednom ilustrovati trenutnu situaciju u kojoj se nalazimo i koju je gospodin Stefanović eksplicitno pomenuo. Dakle, dva krivična dela koja imamo u ovom momentu kao potencijalnu mogućnost u najavi eventualnih podnošenja tužbi su za činjenje krivičnih dela neovlašćenog prisluškivanja i eventualno krivičnog dela pokušaja ubistva i ta lica su uključena u amnestiju. Lica koja su prisluškivali prethodnih, recimo, deset godina neovlašćeno, pa se sada nalaze u zatvoru, biće puštena na slobodu. Kakva je poruka ovim licima koja prisluškuju ovih dana? Zašto oni ne bi prisluškivali ako će lica koja su do sada prisluškivala biti puštena na slobodu? Kakva je poruka licima koja su pokušala da ubiju drugo lice, da je to sada zabranjeno? Ono što je možda jako bitno, a što ni gospodin Stefanović ni ja nismo uspeli da objasnimo, jeste činjenica da ovaj zakon u sebi krije još jednu opasnost, a to je da se ne radi o umanjenju kazne za 1/4 kod pojedinih krivičnih dela, već ona može biti mnogo veća. Međutim, pošto nisam dovoljno stručan, to ću prepustiti mojoj koleginici Malović da to možda malo bolje pojasni. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Snežana Malović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ministre Obradoviću, više puta smo čuli ovde da se hvali ovaj predlog zakona u odnosu na zakon koji je donet 2001. godine, međutim, upravo iz ovog člana 3. vidimo da je na neki način ovaj predlog zakona u velikoj meri prepisao zakon koji je izglasan 2001. godine sa čim smo se svi zajedno složili da nije bio dobar. Naime, ovim članom 3. ukoliko se u ovakvom obliku usvoji, a po svemu sudeći hoće pošto sada više i ne postoji mogućnost za intervencije, neće doći do umanjenja kazne od 25%, odnosno 15% za krivična dela teškog ubistva i razbojništva u odnosu na jedinstvenu kaznu. Znači neće se umanjiti jedinstvena kazna koja je izrečena, ukoliko je određenom licu izrečena kazna za više krivičnih dela, već će se umanjivati za svako delo ponaosob. Tako da se može desiti da određeno lice bude apsolutno oslobođeno od izdržavanja kazne zbog toga, kao što sam rekla, jer se amnestija neće primeniti od 25%, odnosno 15% na jedinstvenu kaznu zatvora, već na pojedinačno izrečene kazne za pojedina krivična dela. U okviru našeg poslaničkog kluba mi smo o tome raspravljali i nažalost imamo konkretan slučaj koji smo imali u vidu, a na koga će se u ovakvom vidu kao što sam izrekla primeniti amnestija, zbog toga i dalje tvrdim da ovaj zakon prvenstveno sa jednog tehničkog stanovišta nije precizno urađen. To je propustio da uradi Odbor za pravosuđe. Kada sam govorila o amandmanima to nije bila kritika na amandmane koje je Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo, već je bilo samo skretanje pažnje da oni ne mogu ispraviti ovaj predlog zakona i ne mogu doprineti tome da ne dođe do urušavanja društvenih vrednosti koje će svakako doći ukoliko se izglasa ovaj predlog zakona. Kao što sam rekla on nije na putu tom da u potpunosti prati ciljeve Vlade u borbi protiv kriminala i korupcije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Uvažena predsedavajuća i poštovani ministre, kolege poslanici, s obzirom da, nisam mogao da odgovorim, nije mi dao prethodni predsedavajući reč, ali da bih pokušao na neki način da pojednostavim odgovore na pitanja koje je opravdano postavio ministar Obradović. Naši amandmani su jasni i oni su vrlo precizni. To je jedan put kojim Vlada usvajanjem amandmana ili skupštinska većina može da ide. Drugi put je naše ukazivanje Vladi na put kojim bi oni trebali da idu i možda sami promene neke stvari, ako ne žele da brišu određene članove, mogli bi izvršiti adekvatne dopune kojima bi se izbrisale sve nedoumice koje smo mi ovde izneli. Nije, čini mi se, dobar put većine da na svaki naš predlog primarno odgovaraju – kako ste vi to radili. Taj argument može da funkcioniše još nekoliko meseci, međutim građani Srbije očekuju vrlo konkretna, jasna rešenja. Znamo sve to iz ličnog iskustva. Mi smo sve to isto radili. To sam vam i na prvom zasedanju ukazao. Mislim da nije korektno kada mi iznosimo jasne predloge na nešto što sada raspravljamo i možemo profuturo da promenimo, da je uvek, nažalost, odgovor iz većine – a znate li vi šta smo mi zatekli. Niti je tačno da ste zatekli baš sve, kako kažete. Niti je tačno da je gore, nego što je bilo kad ste zatekli, ali je mnogo važnije od svega toga, uvažiti ove argumentovane predloge. Uvažite ono što je u skladu sa voljom, čini mi se, Vlade koja je proklamovana do sada. Borba protiv korupcije i organizovanog kriminala, zaštita najviših državnih funkcionera u situaciji kada ih neko kako se čini, kako je najavljeno i rečeno, neovlašćeno prisluškuje. Zar je potrebno da mi iz opozicije vama iz većine objašnjavamo zašto je to važno za ljude koji su sada, kako kažu, ugroženi. Znači, vi treba da utičete na Vladu, čiji je predstavnik danas u Albaniji, da izmeni tu stvar, da ubaci izuzetke. Ako već nećete da brišete kako je predložio kolega Veselinović članove, mi koristimo ovu govornicu da ukažemo vama šta vi možete da promenite uz našu podršku. To smo vam više puta jasno i javno rekli. Prosto, nemojte da gubite vreme na kampanjske parole, prošlo je to vreme. Očigledno je da imamo kao država ogromne probleme bez ulaženja u to da li ćemo jedni drugima da zalepimo krivicu za te stvari. Najviši državni funkcioneri su pod udarom. Postoji očigledno problem. Vi to delo niste izuzeli od amnestije. Kako ćete to objasniti predsedniku, prvom potpredsedniku Vlade? Kako ćete objasniti građanima? Koji je to preventivni element amnestije? Kako se amnestijom prevenira bilo šta, osim da se pošalje poruka – možete ne da kraduckate, da malo slušate državne funkcionere jer to nije izuzeto od amnestije. Govorim da bi se upravo ti ljudi zaštitili. Takođe, da ne bi sutra javnost pitala nas iz opozicije, kako komentarišemo što Vlada nije izuzela ubistvo iz amnestije. Učinite to vi, učinite to u interesu građana da bi skinuli sve špekulacije i neka krupna vrlo, da kažem, zlokobna imena koja su se ovde spominjala. Ovo zaista činim u nameri da na najkonstruktivniji način pomognemo svi zajedno građanima Srbije. Najlakše je ustati i reći ono što su nažalost neke kolege ovde govorile, ali to neće rešiti problem. Izaći ćemo svi iz ove sale sa ubeđenjem da smo uradili dobru stvar, ali vam ponavljam, budite vi sigurniji da ste uradili dobru stvar ako ubacite ove izuzetke, ako već nećete da brišete član, što razumem. Neka kažu gospoda iz Ministarstva pravde, molim vas, odgovorite nam na bilo koji način na naš argument vezan za kumulaciju, na kumulativno postavljeno krivično delo u smislu amnestije. Odgovorite nam, molim vas, zašto je to takav problem. Zašto se izbegava odgovor da li će stvarno neko biti pušten ranije nego što predviđa Predlog zakona? Recite nam ako grešimo. Sutra će vas javnost pitati da li ste vi to nas ovde možda nas slagali. Nemojte to da dozvolimo građanima Srbije koji to očekuju. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Poštovane kolege, uz svo uvažavanje kolega iz DS ne mogu a da ne primetim jednu logičnu nedoslednost. Ovo je rasprava u pojedinostima, a u načelu je završena. Ovde imamo četiri amandmana, jedan koji predlaže amnestiju do 50% za krivično delo koji je pravosnažnom presudom osuđeno do šest meseci i priču o ostalim krivičnim delima… Evo, kolega Nikolić je bio predsednik Okružnog suda u Nišu. Sada sam ga pitao da li je, pošto ja dozvoljavam da ne znam, ali uvek valja pitati onog ko zna, da li je ikada u svojoj praksi kao predsednik Okružnog suda u Nišu bio u situaciji da čuje, vidi, ili možda stoji negde u pravosudnoj praksi, da je neko za pokušaj ubistva dobio šest meseci. Zašto vam ovo govorim? Načelno uredu, postoje vaši stavovi i to je uredu. Ali ovde je reč o amandmanima koji su vrlo konkretni, šest meseci i ostali deo teksta zakona se briše. Znači, ovo nije načelna rasprava, nego u pojedinostima. Ako ste imali neku drugu ideju, onda bi verovatno bio neki drugi amandman, inače je ovo priča javnosti radi, a ne zakona radi. Prisluškivanje, da budem iskren, voleo bih da je ovo delo procesuirano, zato što sam ja bio prisluškivan 2008. godine, juna meseca, bio sam predmet prisluškivanja i do dana današnjeg taj predmet nije rešen, parnicu sam dobio, predmet nije rešen, što samo po sebi nešto govori i informisan sam da nema presude vezano za neovlašćeno prisluškivanje, do sada nije bilo, odnosno statistika nije to iskazla. Ja bih voleo da jeste, pa bih onda možda drugačije bila priča o ovoj temi.
Gospodine Veselinoviću, replika.
Još jednom moram da objasnim amandman na član 1. Dakle, moj amandman se odnosi upravo u onom prvom delu onako kako je gospodin Obradović objasnio, da predlažem da se kazne zatvora do šest meseci zamene kaznom, upola manjom kaznom, da se amnestiraju za 50% ti zatvorenici. Za ostala krivična dela tražimo da se ona ne amnestiraju. Zašto? Objasnio sam, zbog toga što nisu pripremljene mere resocijalizacije, što se radi o opasnim krivičnim delima, što narušava pravni sistem, pravni poredak, pravnu sigurnost građana i samo kraduckanje može biti vrlo opasno, jer ako nekom dedi ili nekoj baki u selu u Srbiji ili Vojvodini odnesete ili otmete 100 evra ili 200 dinara iz kuće, za njega je to vrlo bolno. Dakle, neću da govorim sada o nekim sitnicama koje se dešavaju. Smatramo da su sva ta krivična dela vrlo opasna, da su ljudi vrlo uznemireni ovom opštom amnestijom i da oni na neki način, da ovaj zakon seje strah, ne produbljujemo ga mi, nego ste ga vi doneli donošenjem ovakvog zakona.
Reč ima Srđan Šajn.
Radi se o sledećem, mi zamenjujemo ovde teze. Mi smo imali u vreme donošenja sudskih presuda unazad nekoliko godina određene zakone, određene sudije, određen pravni poredak takav kakav je bio. Ako ljudi koji su vodili bivši režim nisu zadovoljni i osudili bi na veće kazne ljude koji su spominjali sada, danas nego juče, onda se postavlja pitanje gde škripi? Da li ste imenovali korumpirane sudije, da li su vam tužioci bili problematični, pa su uzimali novac, pa su one ljude za koje pretpostavljate vi danas da su trebali da dobiju 40 godina zatvora, dobili sedam godina zatvora kaznu, pa zato danas ne treba da budu amnestirani. Mi kada govorimo o amnestiji, govorimo o odnosu prema ljudima koji su već kažnjeni do sada. Dakle, ne možemo da govorimo danas, gde je neka osoba ik ipsilon, zato što je bilo fabrikovano u medijima da je mnogo opasnija nego što jeste bila opasna u odnosu na neke druge, jer to je sud ustanovio, nismo mi to ustanovili, ni poslanici koji su danas, ni koji su bili ranije i sada mi tim sudijama koji su sudili pre dve, tri ili četiri godine kažemo, znate šta, taj gospodin je opasan kriminalac, ali vi ste pogrešili što ste im odredili robiju sedam godina. To je trebalo onda da se kaže, a ne danas. Mi danas govorimo o svima onima koji su osuđeni, a zašto je tada osuđeno, mi činimo sledeće u ovoj vlasti i Vlada treba da učini sledeće, ja očekujem to od nje, da predloži novi krivični zakonik koji će upravo da ispravi ono, jer tada se sudilo po zakonu kakav je bio. Zašto nije on promenjen? Nije kriv za to ovaj režim, nisu za to krivi ovi ministri, nego verovatno snosi odgovornost neko drugi. Mi moramo da uspostavimo novu mrežu sudova da bi ti ljudi koji su se provlačili kroz tu mrežu sudova, danas ne dobiju sedam, nego 30 godina i onda ne bi bili amnestirani ovim zakonom. Mi ne možemo Skupštinu Srbije da pretvorimo u novi sud koji će da kaže, on jeste dobio tada sedam godina, ali znate, naši mediji su onda pisali da je on mnogo veći kriminalac od nekoga drugoga, pa vi danas njega ne možete da obuhvatite amnestijom, jer je on mnogo veliki kriminalac. Dakle, dajte da kažemo građanima Srbije jasno, ti ljudi koji su dobili te male kazne o kojima vi govorite, a ja ne želim da diskutujem, jer je sud osudio i sud je doneo odluke, oni nisu dobili kazne što ih je osudio bilo koji ministar i današnje Vlade, bilo koji poslanik koji sedi u većini danas, oni su osuđeni tada u tom pravosuđu koje je tada postojalo i tada je određeno da je stepen društvene opasnosti njihovih dela takav kakav jeste. Da li ja mislim da je možda trebalo drugačije da bude u to vreme? Mislim da jeste. Da li mislim da su se tada neki ljudi provlačili? Mislim da jesu. Tu moramo da napravimo razliku i sa tim ću završiti, odgovornost ove vlasti, većine, jeste za sve ono što se u pravosuđu bude činilo, unazad tri meseca, pa ubuduće i u tom smislu, slažem se sa gospodinom Stefanovićem, da mi moramo oba dela da procesuiramo o kojima ste vi govorili i to na najozbiljniji način i da se pooštre kazne za vršenje tih krivičnih dela. Zašto je to bilo ranije tako? Mislim da sam dao jasan odgovor da je to bio odnos tadašnjih pravosudnih organa i zakona prema tim ljudima i da oni ne mogu da se menjaju sada ovim zakonom.
Gospodin Stefanović, pravo na repliku.
Gospodine Šajn, mislim da ste u velikom meri potvrdili zašto tražimo ove izmene i ja vam se na tome zahvaljujem. Mislim da je korektno da se odgovori na vrlo jasna pitanja koja smo postavili, da se odgovori na naš apel vladajućoj većini, Vladi, da se neke stvari izmene, ako već nećete da usvojite amandmane koji su nuklearnog tipa, zato što brišu članove. Znači, ako ne želite da brišete članove kao što smo mi predložili, odnosno gospodin Veselinović, onda imate mogućnost kao većina da promenite stvari na koje smo vam ukazali, a koje vi potvrđujete. Sami kažete, hoćemo da procesuiramo najstrožije moguće ta krivična dela. Kako možete da procesuirate najstrožije, a istovremeno ih puštate na slobodu? Objasnite, ne samo meni, već i građanima Srbije, šta vam je namera sa ovim što radite. Tražim, da, ako nećete da prihvatite naš amandman, dopunite izuzetke, vrlo jednostavno. Ako nećete da dopunite izuzetke, recite zašto, a ako nije kumulacija krivičnih dela, recite, nije, jer nismo još čuli ništa od toga, sem, bilo je onda ovako, a sada mi radimo isto kao onda. Verujte mi, ja to ne razumem.
Replika, gospodin Šajn.
Moram da pojasnim još jednom, očigledno se nismo razumeli oko toga. Ne možemo mi da ispravljamo sada ovim zakonom ono što niste vi, a gospodin ministar je rekao zašto nije do sada procesuirano, a ne možemo mi to ovim zakonom da ispravimo. Naša namera se ogleda u tome što je svi ti ljudi da budu procesuirani, što će da se stvori, a o tome ne odlučujemo mi, nego tužilaštvo i što će Skupština da stvori uslove izmenom zakona tih određenih koji definišu tu oblast. Ovo nije zakon kojim se definiše procesuiranje određenih krivičnih dela. Ovo je zakon o čemu su moji prethodnici govorili, ja ne želim da ulazim u detalje. Dakle, očigledno smo pomešali dve stvari. Pomešali smo šta reguliše Krivični zakon, šta regulišu drugi zakoni i šta ovaj zakon reguliše. Mogu jedino da prihvatim vašu argumentaciju u tom smislu da poruku koju šaljemo građanima, trebalo bi da budemo u njoj vrlo pažljivi, da moramo vrlo pažljivo da vršimo selekciju rečenica kojima šaljemo poruke, jer igramo se vrlo opasnim stvarima, vatrom, porukama prema eventualnim učiniocima krivičnih dela, da li tu vaspitnu funkciju koju hoćemo da učinimo i slanje ljudi u KZP i raspravom ovde u Skupštini, činimo celishodno ili je kanališemo u cilju biranja određenih političkih poena, ali mislim da će svi poslanici iz poslaničke grupe SNS i ja kao predsednik Romske partije i član ove grupe da vam to potvrdim, a nadam se i predstavnici većine. Mi moramo da stvorimo uslove da se još oštrije kažnjavaju kada su oni učinjeni, nego što se to čini. To što su bile blage kazne ranije, pa sada nisu potpale pod ovaj zakon, pa to nije kriv neko u skupštini većina, to su krivi oni koji su osudili, i eventualno možda dobijali mito za to. Hvala.
Hvala. Reč im narodna poslanica Snežana Malović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pošto vi niste vratili raspravu na dnevni red, pokušaću ja svojoj diskusijom da vam ukažem na to. Pre svega, ne mogu da razumem govore vezane za to da ne diskutujemo danas o amandmanima koje smo podneli, pošto na svu sreću postoji akt koji reguliše organizaciju i rad Narodne skupštine, a to je Poslovnik Narodne skupštine, koji kaže u svom članu 158. da pretres u pojedinostima obavlja se o članovima na koji su podneti amandmani i o amandmanima da ne čitam dalje. Prema tome, imamo puno pravo da vodimo diskusiju o članovima Predloga zakona na koji su amandmani podneti, ne vezano za to da li smo podneli amandmane ili nismo, i upravo diskusija poslanika DS vodila se o članovima Predloga zakona, i sada ću se dalje pokušati vratiti na diskusiju oko člana 3. Predloga zakona i oko načina utvrđivanja amnestije u pogledu na izrečene kazne zatvora. Kao što sam rekla, amnestija se ne odnosi na jedinstvenu kaznu, već na pojedine izrečene kazne. Često je jedinstvena kazna veoma manja nego što su pojedinačne izrečene kazne. Evo upravo sada sam utvrdila za jedan slučaj gde je izrečena kazna za četiri krivična dela, namerno neću reći koja, ali verujem da će građani Srbije znati o kome se radi. Naime, tom licu je izrečena kazna za određeno krivično delo od jedne i po godine, zatim tri godine, pa četiri godine i šest godina, a utvrđena je jedinstvena kazna zatvora u iznosu od šest i po godina. Znači, izrečena mu je za četiri krivična dela u ovom rasponu u kome sam rekla, a utvrđena je jedinstvena kazna zatvora od šest i po godina. Naime, tom licu kad bi se primenila amnestija, ne bi se primenila na kaznu zatvora od šest i po godina, već na svaku pojedinačnu. Tako da, kao što sam rekla, desiće se slučajevi kada se primeni ovaj zakon, tj. kad bude usvojen, desiće se slučajevi da neko lice bude potpuno abolirano, znači potpuno amnestirano od izdržavanja kazne zakona. Zahvaljujem vam se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih zamolio svoje kolege da čitaju Zakon bar kako treba, odnosno da ga predstavljaju građanima onako kako je napisan. Kad slušam neke od svojih kolega ja imam utisak da, kad ovaj Zakon stupi na snagu, da će svi koji su u zatvorima da izađu iz tih zatvora, tako ga bar predstavljate građanima. Izgleda da, i sad kada se vodi rasprava, da ovaj zakon važi i za budućnost. Znači, za one protiv kojih se sada vodi neki krivični postupak, pa čak i istražni postupak, da će oni da budu obuhvaćeni ovim zakonom. Nije tako. Voleo bih da saznam, stvarno nisam, možda se i desilo negde u sudskoj praksi, da je neko odgovarao za neovlašćeno prisluškivanje. Koliko je meni poznato, možda grešim, to se do sada nije desilo, evo i ministar je svedok. Znači, niko još do dana današnjeg niko nije odgovarao, tako da oni ovim zakonom ne mogu da budu obuhvaćeni. Ako se pažljivije pročita, videće se da nije baš sve obuhvaćeno ovom amnestijom. Nije obuhvaćeno, znači, na kaznu zatvora od 30 do 40 godina, znate i sami koje su to vrste krivičnih dela, za krivična dela protiv čovečnosti i drugih dobara zaštićenih međunarodnim pravom, za to se niko ne oslobađa; krivično delo nasilje u porodici, niko se ne oslobađa; krivično delo ne ovlašćena proizvodnja i stavljanje u promet opojnih droga, možda bi mnogi voleli ali ni toga se niko ne oslobađa; krivična dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije, pa ne znam, videćemo kako će tužilac da okvalifikuje ako se prisluškuju najviši državni funkcioneri, može da bude stavljeno pod ovu stavku, znači da se ne oslobađa ovim zakonom krivične odgovornosti; krivično delo primanje mita, opet bih voleo da je više u prethodnom periodu bilo procesuirano za ovakvo krivično delo, isto tako i krivično delo davanje mita. Dalje, nije obuhvaćeno amnestijom od strane nadležnih sudova, odnosno njihovih posebnih odeljenja u postupcima vođenjem u skladu sa nadležnošću određenim zakonom, organizacija nadležnosti državnih organa, suzbijanja organizovanog kriminala, korupcije i drugih teških krivičnih dela, ni oni se ne oslobađaju ovim zakonom. Sad, da li je možda mogao ovaj zakon da bude bolji, svaki zakon može, ali ne možete sada da kažete, niko ne može da kaže – mi smo dali amandman da i ova vrsta krivičnih dela budu izuzeta iz Zakona o amnestiji. Znači, dali ste amandman da se lica koja su osuđena pravosnažno za ova dela, budu obuhvaćena ovim Zakonom o amnestiji. Dobro, možda ne ulazim u tu priču razloga podnošenja amandmana. U svojoj poslaničkoj karijeri podneo sam mnogo amandmana, često ih je predlagač odbijao, pa sam ih kasnije u izmenama i dopunama tog istog zakona pronalazio kao predlog Vlade, nemam ništa protiv. Isto tako, ako se već bavimo nečim, budimo bar precizni, nije više moguće podneti amandman, znači čak ni ovlašćeni predstavnik predlagača ne može da podnese amandman, ni nadležni odbor, rokovi za podnošenje amandmana su protekli. Samo da još kažem kada je u pitanju ova jedinstvena kazna, ako je neko dobio šest i po godina jedinstvenu kaznu, a u zbiru pojedinačnih ima više, u članu 3. lepo piše da se oslobađa od izvršenja jedinstvene kazne, prethodno utvrđene pojedinačne kazne za krivično delo obuhvaćene ovim zakonom, znači, jedinstvena kazna je ta koja utiče na izvršenje. Tako da, ja bih zamolio kolege poslanike da nemam ništa protiv da diskutujem o amandmanima, ali da bar ispravno interpretiraju ono što piše u Zakonu i ispravno interpretiraju ono što piše u njihovim amandmanima, jer ako je neko tražio brisanje određenog člana, pogotovo mislim na član 2, onda ste tražili da se izuzmu, odnosno da budu obuhvaćene amnestijom i za ova krivična dela kao što su kazne zatvora od 30 do 40 godina, proizvodnja i stavljanje u promet opojnih droga, dela protiv korupcije i mita, dela vezana za organizovani kriminal. To su vaši amandmani, ja tu ne mogu da vam pomognem.
Hvala. Gospođo Malović, replika?
Replika.
Izvolite.
Prvo, nije tačno da smo pogrešno interpretirali Zakon. Evo pročitaću član 3. Predloga zakona, koji glasi – zajedno sa amandmanom koji je Odbor za pravosuđe podneo, pravosnažno osuđena lica kojim je izrečena jedinstvena kazna zatvora, oslobađaju se od izvršenja jedinstvene kazne za procenat oslobođenja od izvršenja kazne, propisan ovim zakonom, utvrđene pojedinačne kazne za krivično delo obuhvaćeno ovom amnestijom, što znači da se amnestija primenjuje ne na jedinstvenu kaznu, već na pojedinačno utvrđenu kaznu. Takođe, reći ću vam da niste upravu u pogledu krivičnog dela ne ovlašćena proizvodnja i stavljanje u promet opojnih droga. Jeste član 4. ovog krivičnog dela izostavljen iz amnestije, međutim obuhvaćen je amnestijom stav 3. ovog krivičnog dela, koji kaže ovako – ako je delo iz stava 1. ovog člana izvršeno od strane grupe ili je učinilac ovog dela organizovao mrežu preprodavaca ili posrednika, učinilac će se kazniti zatvorom od 5 do 15 godina. Prema tome, u koliko lice koje je osuđeno za ne ovlašćenu proizvodnju i stavljanje u promet opojnih droga po stavu 3, biće obuhvaćeno amnestijom.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Poštovane kolege poslanici, poslednji put ću se javiti kako bih doprineo da se rasprava što pre okonča, da ne iscrpljujemo i ne trošimo veliku količinu energije na nešto što je savršeno jasno. Ovog puta se javljam radi struke, kao advokat, jer mi je to profesija, pa bih voleo da građani budu pravilno informisani i da svaka naša reč odavde ima potpuno činjenično i pravno utemeljenje. Ne sporim pravo ni jednom poslaniku, baš nikome, ni grupi, ni bilo kom drugom, da afirmiše koja bi to krivična dela bila van i ne bi bila obuhvaćena Zakonom o amnestiji. Bojim se da bi na taj način došli do spiska lepih želja, pa bi na taj način doveli celu pravnu situaciju na nivo blamaže, jer bi se tražilo nakon toga da se iz zakona izuzmu i neka druga krivična dela, poput krivičnih dela kao što su krivično delo uvrede, klevete, lake telesne povrede, teške telesne povrede itd. Mislim da to nije smisao i mislim da to nije suština. Drugo, pogrešna je interpretacija što se tiče samog oslobođenja od izdržavanja učinilaca krivičnih dela. Radi se samo o učiniocima krivičnih dela koji su pravosnažno osuđeni. Osuđenost podrazumeva izricanje jedinstvene kazne zatvora. Kazna zatvora može da se izrekne i za više krivičnih dela, ali se nakon toga osuđuju na jedinstvenu kaznu zatvora, tako da samo pravosnažno osuđena lica potpadaju pod ove odredbe Zakona o amnestiji. To građani treba da znaju. Sa te strane ne treba građane dovoditi u zabludu. Tu je kolega Veroljub Arsić u pravu. Na kraju, opet radi tačne interpretacije, nema nikakve potrebe podvoditi ovaj zakon pod pravne institute koji su potpuno inkopatibilni sa ovim zakonom. Ne utiče amnestija ni na prevenciju, ni na resocijalizaciju. Amnestija nema nikakve veze ni sa prevencijom, ni sa resocijalizacijom, kako je to govoreno i kako je pričano. To je smisao zakona i u tom pravcu zakon je savršeno jasan. Odnosi se na jednu pravnu situaciju, na jednu grupu osuđenih lica, daje jasne i ubedljive razloge. U tom smislu i kao takav treba da bude prihvaćen. Više se neću javljati, jer smatram da malo izlazimo iz okvira onoga što se vezuje za same amandmane, a rasprava u pojedinostima.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Koristim vreme poslaničke grupe. Radi se o obrazlaganju i pokušaju interpretacija. Činjenica je da se jedinstvena kazna u amnestiji tretira po pojedinačnim krivičnim delima. Lako je to dokazati. Kao ilustraciju da zakon, koji je pred nama, nije dobar, daću vam dve brojke. Zakon ima 10. članova, a ima sedam usvojenih amandmana, sa dva amandmana koja su korektna, koja se odnose više na pismenost. Na polovinu članova smo podneli i usvojili amandmane, što Odbor, što narodni poslanici. Tu nema interpretacija - 10 članova, sedam amandmana. Ako to vama samo po sebi nije znak da treba pažljivije da se slušamo kada razgovaramo o ovom strašno važnom zakonu, koji tretira ljudske slobode i prava, ja druge brojke ne mogu da ponudim, osim da potvrdim da se jedinstvena kazna smanjuje tako što se smanjuje svako pojedinačno krivično delo. Uzalud je ovde tvrditi da mi interpretiramo. Ti ljudi će izaći amnestirani. Dostupnost informacija o tome ko su oni i koliko je smanjeno, biće svima nama. Nemojmo zajedno svi da to zovemo interpretacijom. Ponoviću samo ključni problem koji je ostao kod Predloga zakona o amnestiji ovako izmenjenog, a to je da se i u raspravi i inače ovim zakonom o amnestiji pokušavaju opravdavati krivična dela. Mi smo to jasno čuli u raspravi. Ako neko nema svest koliko je nedopustivo da kao narodni poslanik opravdava delo, onda je to mnogo veći problem, nego što smo na 10 članova zakona prihvatili sedam amandmana. Zakon o amnestiji, poput advokata koji u sudnici brani čoveka, a ne delo, odnosi se na ljude. Ovde smo slušali argumentaciju kojom se opravdavaju krivična dela. Obrazloženje Ministarstva, odnosno Vlade, koja nam je dala ovaj Predlog zakona na raspravu, ne postoji ni jedna tačka koja bi se mogla prihvatiti kao razumna, kao usklađena sa onim što je ideja Zakona o amnestiji. Sva krivična dela za koja će se amnestija obuhvatiti, uključujući i ova krivična dela za koje se izriče jedinstvena kazna, ostaju u krivičnom zakonu. Nema najava da će biti menjana, brisana, uklanjana iz Krivičnog zakona Republike Srbije. Meni jednako važno, kada raspravljamo o tome kako ćemo interpretirati, da li se jedinstvena kazna smanjuje po pojedinačnim krivičnim delima za koje je izrečena ili ćemo nekako drugačije interpretirati, meni je mnogo važnije što ovde premalo nas govori o pravima žrtve u svakom od pojedinačnih slučajeva. Znači, tražimo Zakon o amnestiji kojim su obuhvaćena krivična dela koja ostaju u Krivičnom zakonu, stavljamo član 3. gde za izrečenu jedinstvenu kaznu amnestijom obuhvatamo pojedinačna krivična dela i tvrdimo da time činimo dobra Republici Srbiji. Nije kasno da se o ovom zakonu ozbiljno popriča. Nije kasno sve dok se ne rešimo da zbog bilo kakvih motiva, koji nemaju veze sa dobrim efektom ovog zakona, ne dođe dan za glasanje i on bude usvojen i počne da proizvodi pravno dejstvo. Zahvaljujem.
Hvala. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član3. sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u osnovnom tekstu u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, a o ispravci se nije izjasnio. Reč želi predstavnik predlagača. Izvolite.
Vlada prihvata ovaj amandman.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, koliko je našoj poslaničkoj grupi ostalo vremena? Koristiću vreme poslaničke grupe zbog toga što moram da se vratim još jednom na obrazlaganje člana 1, a ovaj član 4. je u vezi sa članom 1. Predloga zakona o amnestiji. Naime, u članu 1. su nabrojana krivična dela koja su obuhvaćena ovom amnestijom. Žao mi je što gospodin Arsić nije bio u momentu kada sam objašnjavao član 1. koja su sve krivična dela obuhvaćena amnestijom, pa ću ponoviti deo tih krivičnih dela. Prvo, statistički podatak. Dakle, od 281 krivičnog dela u Krivičnom zakoniku Republike Srbije, samo 20 krivičnih dela nije obuhvaćeno Zakonom o amnestiji. Znači od 281, brojao sam ih sada i dajem pravo da sam pogrešio u jednom ili dva krivična dela. Dakle, od 281 samo 20 nisu obuhvaćena. Obuhvaćena su krivična dela protiv života i tela, kao što je krivično delo ubistva, teškog ubistva, ubistva na mah, ubistva deteta pri porođaju itd, gospodine Arsiću. Ne smem se obraćati poslaniku, pa ću se okrenuti prema predsedavajućem. Obuhvaćena su i krivična dela protiv slobode i prava čoveka i građanina, povreda ravnopravnosti, protivpravno lišenje slobode, otmica, prinuda, iznuđivanje iskaza, zlostavljanje i mučenje itd. Obuhvaćena su Zakonom o amnestiji predlogom stranaka vladajuće koalicije, krivična dela protiv izbornih prava. Obuhvaćena su amnestijom krivična dela protiv prava po osnovu rada. Obuhvaćena su amnestijom krivična dela protiv časti i ugleda. Obuhvaćena su amnestijom krivična dela protiv braka i porodice, sem jednog krivičnog dela - to je krivično delo dvobračnosti, vanbračne zajednice sa maloletnikom, oduzimanje maloletnog lica, promena porodičnog stanja, zapuštanje i zlostavljanje maloletnog lica, kršenje porodičnih obaveza, rodoskrvljenje. Zatim krivična dela protiv intelektualne svojine, sva krivična dela protiv imovine – krađa, teška krađa, razbojnička krađa, razbojništvo, utaja, prevara, sitna krađa itd, sva krivična dela protiv privrede osim, mislim jednog krivičnog dela da je izuzeto, sva krivična dela protiv zdravlja ljudi, ono o čemu je koleginica Malović govorila. Dakle, omogućavanje uživanja opojnih droga i nesavesno pružanje lekarske pomoći, neukazivanje lekarske pomoći i dela koja se tiču same proizvodnje opojnih droga. Krivična dela protiv životne sredine su obuhvaćena amnestijom stranaka vladajuće koalicije, da ih još jednom ponovim SNS, SPS, G 17, stranka gospodina Ljajića. Dakle, napravili su zakon kojim su amnestirali lica, počinioce ovih krivičnih dela. Dakle, zagađenje životne sredine, ubijanja i zlostavljanje životinja, pa i šumska krađa. Krivična dela protiv opšte sigurnosti ljudi i imovine, izazivanje opšte opasnosti, uništavanje i oštećenje javnih uređaja, neotklanjanje opasnosti itd. Krivična dela protiv bezbednosti javnog saobraćaja, krivična dela protiv bezbednosti računskih podataka, krivična dela protiv državnih organa, protiv pravosuđa, protiv javnog reda i mira su obuhvaćena ovim zakonom o amnestiji koji je predložila SNS SPS, G 17 i njihovi koalicioni partneri. Krivična dela protiv pravosuđa, krivična dela protiv javnog reda i mira, protiv pravnog saobraćaja, protiv službene dužnosti, sem dva krivična dela i krivična dela protiv Vojske Srbije. Dakle, od 281 krivičnog dela, nije obuhvaćeno 20 krivičnih dela. Radi javnosti i radi ljudi koji gledaju ovo zasedanje ovo govorim. S druge strane, gospođa Čomić je sa pravom pomenula pravo žrtava. Niko danas ovde od predstavnika vladajuće koalicije nije govorio o pravu žrtava, pravu majki čija su deca ubijena, pravo sestara čija su braća ubijena ili su nastradala u saobraćajnim nesrećama od strane pijanih vozača. Pravo opljačkanih ili u razbojništvu oštećenih lica, koja žive sami ili nemaju druge zaštite. Smatram da je nemoralno učešće u raspravi advokata i narodnih poslanika, naročito ako su krivičari. Smatram to najtežim mogućim oblikom zloupotrebe službenog položaja. Ako ste advokat i ako imate lice koje branite u krivičnom postupku koje je pravosnažno osuđeno ili koje će biti pravosnažno osuđeno u momentu stupanja na snagu ovog zakona, u debelom ste sukobu interesa. Pošto to, nažalost nije predviđeno kao sukob interesa, kažem da je to moralni prekršaj od strane poslanika koji diskutuju, a u tom su svojstvu. Demokratska stranka je protiv ovog zakona, zato što je loš, nakaradan i zadire u osnovne vrednosti pravnog sistema Srbije. Demokratska stranka nije protiv amnestije, ona je za amnestiju koja bi bila pravična, koja bi obuhvatala određena krivična dela i koja bi omogućila uslovni otpust na slobodu i mere resocijalizacije. Ovaj zakon je bilo nemoguće ispraviti i zato vas pozivamo i predlažemo da povučete ovaj zakon iz procedure. Predlog DS je da povučete ovaj zakon iz procedure. Da zajedno učestvujemo u kreiranju jednog novog zakona o amnestiji, koji bi bio u skladu sa ovim principom. Iznenadila me je jedna stvar koju sam danas čuo, a u skladu je sa aktuelnim dešavanjima ovih dana i u skladu je sa temom o kojoj danas raspravljamo. Zamislite, kada su službe bezbednosti prisluškivale ministra koji se bavi obrazovanjem.
Gospodine Veselinoviću, malopre sam opomenuta od strane predstavnice vaše poslaničke grupe, da smo otišli šire od teme, pa vas molim da se vratimo na temu i da ispoštujemo to što je ona rekla. Hvala.
Gospođo predsedavajuća, gospođa Malović je obrnuto govorila o poštovanju Poslovnika, u smislu da ne izlazimo iz teme, jer su navedeni članovi apsolutno srž ovog zakona i ne možemo izaći iz teme kada su ova četiri člana srž zakona. Tako da, verovatno se niste dobro razumeli, mislim da sam u pravu gospođo Malović. Dakle, samo navodim primer, kako će biti tretirana druga lica koja obavljaju važne državne funkcije, kada je jedan ministar obrazovanja, koji se bavi jednom delatnošću koja nema nikakve veze sa javnom bezbednošću, mirom, policijom itd, bio prisluškivan. Demantovao je gospodina Arsića, možda delo protiv vas nije bilo procesurirano i možda taj čovek nije među osuđenima, ali to krivično delo je postojalo u prethodnom periodu. Dešavala su se prisluškivanja, tako da u tom smislu nije tačno da se ta aktivnost nije sprovodila. S druge strane, još jednom ću u skladu sa ovim amandmanom, pokušati da objasnim po ko zna koji put, da je ovaj zakon gori u odnosu što se na prvo čitanje vidi. Dakle, neke stvari smo mi tek danas uvideli. Jedinstvena kazna koja je posledica odluke suda da na osnovu pojedinačnih kazni, recimo, radi lakšeg računanja uzeću primer da je lice izvršilo deset krivičnih dela, da mu se za tih deset krivičnih dela izrekla kazna od deset godina zatvora. Pojedinačno za svako krivično delo po jedna godina. Da je kao ukupnu kaznu, umesto deset godina dobio sedam godina. Njemu se ne računa amnestija na ukupno izrečenu kaznu, dakle na sedam godina, nego mu se računa amnestija na deset godina. To znači da će on dobiti umanjenje za 25% izrečene kazne na deset godina pojedinačno, što je dve i po godine kada se to primeni na kaznu od sedam godina koja mu je izrečena. Njemu će kazna ostati od četiri i po godine. Dakle, to je suština skrivena u ovom zakonu. Ne znam kako bi gospodin Jovanović ovo objasnio. Pitam vas da li primena matematike na jedan ovakav slučaj, da li sam u pravu ili sam u zabludi? Ako sam u zabludi, recite, neka kaže predstavnik predlagača, predstavnik Vlade da sam u zabludi i reći ću hvala, ali to će ući u zapisnik sa ove sednice. Ako kažete da sam u pravu, to znači da ovaj zakon krije u sebi neke elemente koji povećavaju smanjenje kazne ne sa 25% za najteža krivična dela, nego i za više od 25%, pa će se neka lica naći na slobodi. U tom smislu, predlažem predlagaču da još jednom razmisli, da povuče ovaj zakon, ne da ga ne vrati u proceduru, nego da ga doradi, da u jednoj zajedničkoj raspravi, u kojoj će učestvovati ovlašćeni predstavnici svih zainteresovanih strana i oni koji se zalažu da se srpski zatvori rasterete, da se u njima uvedu humani uslovi i oni koji su možda pogođeni posledicama ovih krivičnih dela, pa da nađemo neki kompromis kako ovaj zakon ne bi bio… Gospodine Arsiću, moram reći, niste bili u sali kada sam rekao da sam ja protiv zakona… (Predsedavajuća: Nemojte se direktno obraćati narodnom poslaniku.) Dobro, izvinjavam se. Dakle, kada sam rekao da sam lično i protiv Zakona o amnestiji koji je 2001. godine, za koji je gospodin Obradović rekao da je i on protiv tog zakona iz 2001. godine i rekao sam da ne zna zbog čega je sada za ovaj zakon. Dakle, mislim da je taj zakon iz 2001. godine loš. Lično mislim da ga nije trebalo doneti, kao što mislim da ni ovaj zakon u ovom obliku nije trebalo doneti. U tom smislu, nije ovo politička rasprava, verujte mi, sa mog stanovišta. Više govorim kao pravnik koji je učio osnovne postulate zaštite prava i pravne države, a to su: prevencija, sankcija, resocijalizacija. Dakle, te mere moraju biti kompatibilne, a po nekima iz vladajuće koalicije one su inkompatibilne. Nisu, one moraju biti zajedno donesene. Da ste vi usvojili program resocijalizacije, da ste na neki način određena krivična dela izuzeli iz ovog oprosta, da kažemo, odnosno Zakona o amnestiji, mogli bi da razgovaramo o stepenu te amnestije. Međutim, pošto se radi o opštoj amnestiji, pošto se od 281 krivičnog dela samo 20 izuzima, odnosno stavlja po strani, mislim da to nije u redu. Ovo jesu dobre namere predstavnika DS koji su danas učestvovali u raspravi i spremni smo da dalje razgovaramo ukoliko ovaj zakon vratite i ukoliko odustanete od ovog, po nama, veoma lošeg zakona. Hvala.
Hvala. Gospodin Arsić, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se svom kolegi što mi je napomenuo šta je govorio dok nisam bio u sali. Ali, dok je on to pričao, ovako to izgleda. Zakonom o amnestiji nisu obuhvaćena 23 člana Zakona o krivičnom postupku, koja su vezana za krivična dela protiv čovečnosti, osam članova Zakona protiv polne slobode, 16 članova protiv ustavnog uređenja i bezbednosti, pa sva dela po pitanju organizovanog kriminala, sva dela po pitanju nasilja u porodici. To jeste problem u ovim diskusijama. Ne bih se javljao da se iznose tačni podaci. I kada neko kaže – ovim zakonom, kada bude usvojen, većina lica koja su na izdržavanju zatvorske kazne naći će se na slobodi, nije ni to tačno. Oslobađaju se jedne četvrtine kazne. Ako je neko osuđen na 20 godina, koliko će umanjenje biti? Koliko mu je ta jedna četvrtina? Da li ima neko predstavu koliko je to 15 godina? Koliki je to protok vremena? Saučestvujem i sa porodicama koje su pretrpele određenu štetu ili žrtvu, ali postoje krivična dela koja su iz nehata. Tad su obavezno uništene dve porodice, i ona koja je pretrpela štetu i lice, odnosno porodica lica koje je izazvalo određeno krivično delo i učinilo iz nehata. Tako da, to jeste po meni bio cilj ovog zakona. Isto tako, kada su u pitanju advokati poslanici, nemojte o tome da govorite. Imali smo ovde u Skupštini Srbije advokata Boška Ristića, koji je ispred ove skupštine bio delegiran u Visoki savet sudstva, a ne može odbornik da bude član školskog odbora, a on bira sudije. (Predsedavajuća: Vreme.) Pošto me je više puta spomenuo, da završim.
Pravo na repliku je dva minuta. Molim vas da poštujete Poslovnik.
Neću da kršim Poslovnik. Hvala.
Hvala. Gospodin Veselinović, replika. Izvolite.
Ovo je sad već konstruktivna rasprava. Gospodine Arsiću, i vi ste u pravu, a i ja sam u pravu. Jedno krivično delo može biti sadržano od više pravnih normi. Vi to kao pravnik znate. Govorio sam o krivičnim delima pojedinačno. Kada bi na taj način računao, onda imamo više od 281 krivičnog dela, jer u jednoj pravnoj normi može biti sankcionisano više krivičnih dela, odnosno kazne mogu biti različite. Sa druge strane, ovaj deo što se tiče advokata, u pravu ste. Smatram da smo mi pravili greške. Smatram da smo za to platili cenu na izborima. Moguće je da su neka lica možda nekad bila u sukobu interesa, ne realno, pravno izraženo, već moralnom sukobu interesa. Ne govorim o konkretnom slučaju, ali ste vi zaista u pravu. Smatram da lica kojih se tiče konkretno situacija i koja im može doneti korist ili ugled u društvu ne treba da odlučuju o pitanjima o kojima se raspravlja. Smatram da to jeste na pravi način primena odredbi o sukobu interesa, a ne na način da se nekome ko je u republičkom parlamentu onemogućava da bude u lokalnom parlamentu. Pa, gde je tu sukob interesa, kako je svojevremeno to tumačeno? U tom smislu bih se u najvećem delu složio, osim činjenice da i dalje ostajemo kod toga da je ovaj zakon preširok okvir za amnestiju, da on obuhvata praktično većinu krivičnih dela, najopasnijih krivičnih dela i u tom delu se ne slažem. Hvala.
Hvala. Gospodine Arsiću, imate pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, ipak mislim da ne možemo narodne poslanike da sprečimo u vršenju poslaničke funkcije. Svaki od poslanika ima pravo da učestvuje u radu parlamenta. Problem je što su pojedini poslanici zloupotrebljavali pravo narodnog poslanika i delegirali sebe van parlamenta. Tu i jeste nastao sukob mišljenja oko toga da li advokat ima pravo da uzme učešće u ovoj diskusiji. Po meni je i poželjno. Nemojte da sprečavate naše kolege poslanike da govore. Oni su nosioci svog mandata i suvereniteta koji im je poveren od strane građana. Samo sam jednom rekao ovde, sa ovog mesta – nemate moralno pravo da nam govorite o tome. Citiram neku svoju diskusiju od pre par meseci, gde su vaše kolege skočile ovde i rekle – nemate pravo, ne smete da nam zabranjujete da govorimo. Nisam ni govorio o tome. Apsolutno nisam to spominjao da nekom zabranjujem da govori, a da je moj kolega narodni poslanik. Bio sam svedok da su mnogi zakoni baš iz oblasti pravosuđa, pogotovo kada su Zakon o krivičnom postupku i Zakon o parničnom postupku bili pisani u interesu jednog lobija u državi i sada zato imamo problem sa Ustavnim sudom koji preispituje i Zakon o krivičnom postupku i Zakon o parničnom postupku, zato što su zakoni tako koncipirani i tako napisani da nanose štetu strankama u postupku. Nije isto kada je tužilac bliski rođak sa licem koje je oštećeno i kada je branilac u krvnom srodstvu sa licem koje je oštećeno. (Predsedavajuća: Vreme.) To ste čak i tim zakonima sprečavali.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Pravo na repliku.
Obećavam da se više neću javljati, osim ako direktno ne budem pomenut. Hteo bih samo još jednom da ponovim i da naglasim da se ovde ne radi o želji da se bilo kom poslaniku oduzme pravo da govori. Međutim, i dalje stojim kod stava da nije moralno za narodnog poslanika, advokata, koji ima za stranku lice koje je sada trenutno u zatvoru i na koji se direktno odnosi ovaj zakon, da diskutuje i da podržava ovaj zakon, jer sigurno neće da ga osporava. Ostavljam vama na čast da smatrate drugačije. U poslaničkom klubu smo imali jednog advokata, koji je imao sličnu situaciju i on je rekao da neće diskutovati, jer smatra da bi se našao u sukobu interesa, moralnom sukobu interesa. U tom smislu naglašavam, ne ponavljajte naše greške. Naše greške smo platili, iz naših grešaka smo izvukli pouke i pomažemo vama da ne pravite naše greške, ne u korist vaše stranke, već u korist građana Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, advokat sam i narodni poslanik, i sticajem okolnosti, upravo sam krivičar. Doduše, na fakultetu sam predavao privredno pravo, pa u tom kontekstu, mislim da imam pravo da raspravljam i sa profesorima i doktorima, jer kao što rekoh, na fakultetu sam predavao privredno pravo. Čisto da podsetim građane, svi mi koji smo advokati, volimo svoj posao, ponosni smo na svoj posao. Naš posao je pomenut u Ustavu. Pravo građana na odbranu je ustavno pravo i civilizacijsko pravo. Baš zato što volimo svoj posao, ne primamo platu. Govorim u moje ime, ne znam za kolegu Neđu i neke druge, a koliko znam, ne primamo platu u Narodnoj skupštini, ne dobijamo od države nikakve beneficije tog tipa. Ako imamo auto, to je naš auto, nije službeni auto. Dakle, naš posao volimo. To je pod jedan. Pod dva, pošto smo malopre čuli čitanje krivičnih dela na koje se amnestija neće primeniti, pa smo čuli da ima dvadesetak krivičnih dela za koje se amnestija neće primeniti, jer je primena isključena, odmah da kažem građanima i svima nama, nije baš dvadesetak, a sada ću da ih pročitam. Amnestija se uopšte ne primenjuje na: genocid, zločin protiv čovečnosti, ratni zločin protiv civilnog stanovništva, ratni zločin protiv ranjenika i bolesnika, ratni zločin protiv ratnih zarobljenika, organizovani podsticaj na izvršenje genocida i ratnih zločina, upotreba nedozvoljenih sredstava borbe, nedozvoljena proizvodnja i promet i držanje oružja čija je upotreba zabranjena, protivpravno ubijanje i ranjavanje neprijatelja, protivpravno oduzimanje stvari od ubijenih, povreda parlamentara, surovo postupanje sa ranjenicima, neopravdano odlaganje repatrijacije, uništenje kulturnih dobara, ne sprečavanje vršenja gore navedenih dela, zloupotreba međunarodnih znakova, agresivni rat, rasna i druga diskriminacija, trgovina ljudima, trgovina maloletnicima radi usvojenja, ostvarivanje ropskog odnosa, ugrožavanje lica pod međunarodnom zaštitom, međunarodni terorizam, uzimanje talaca, finansiranje terorizma, silovanje, obljuba nad nemoćnima, obljuba nad detetom, obljuba zloupotrebom položaja, nedozvoljene polne radnje, podvođenje, posredovanje u prostituciji. Da nastavim: prikazivanje i posredovanje maloletničke pornografije, primanje mita, davanje mita, nasilje u porodici, ugrožavanje nezavisnosti, priznavanje kapitulacije i okupacije, ugrožavanje teritorijalne celine, napad na ustavno uređenje, pozivanje na nasilnu promenu ustavnog uređenja, atentat, oružana pobuna, terorizam, diverzija, sabotaža, špijunaža, odavanje državne tajne, izazivanje nacionalne, rasne i verske mržnje i netrpeljivosti, povreda teritorijalnog suvereniteta, udruživanje zarad vršenja ovih prethodno nabrojanih dela. Nije ni tu kraj. Plus sva dela za koja je predviđena nadležnost Suda za organizovani kriminal, plus se ne primenjuje amnestija i na slučajeve lica koja su tzv. višestruki povratnici, plus još ima izuzetaka. Dame i gospodo narodni poslanici, nije u pitanju 15-20 dela za koje se ne primenjuje amnestija, u pitanju je čitav niz krivičnih dela, onih najtežih. Čisto da se malo bavimo i statistikom, od otprilike 12.000, da zaokružim, ljudi koji su u zatvorima, amnestija će se primeniti na 3.600. Čista statistika kaže da će amnestijom biti pogođeni, ili na neki način pogodovan tek svaki četvrti zatvorenik. Dakle, ovo je prvo što sam morao da kažem, da malo razjasnimo i gospodinu ministru, i građanima i svima nama. Dakle, spisak dela na koje se amnestija ne primenjuje je vrlo širok. Zašto su baš ova dela ostavljena izvan amnestije? Opredeljenje SNS je nulta tolerancija u borbi protiv korupcije. Zato se ne primenjuje amnestija na primanje i davanje mita. Rekli smo da ćemo imati nultu tolerancije u borbi protiv organizovanog kriminala. Upravo zato, svako ko je osuđen pravosnažno pred Specijalnim sudom, neće biti pogođen amnestijom i neće imati koristi. Vrlo je nekorektno, posebno prema građanima Srbije, pozivati se ovde na to da će amnestijom biti obuhvaćeni oni koji su izazivali najteže incidente na fudbalskim i sličnim utakmicama. To nije tačno. Reći ću vam i zašto, vidim da su ovde mnogi reagovali? Zato što najčešće, a ovo govorim kao advokat krivičar iz prakse i još jednom ponavljam, ponosan sam na to što sam advokat i ponosan sam na to što ne primam platu ovde, nego imam svoj posao. Najčešće se oni koji prave ozbiljne probleme na utakmicama okrivljuju za krivična dela – izazivanje nacionalne i verske mržnje i netrpeljivosti i, u krajnjoj liniji, ovo što se desilo u Novom Pazaru biće najverovatnije kvalifikovano tako. Najverovatnije, neću da se mešam u radu tužilaštva, ali mi deluje tako. Ako je neko izazivao nerede na stadionima, obično mladi ljudi, verovatno je popio pet, šest, sedam godina – da, biće pogođen ovom amnestijom. Recimo, sa osam godina kazne, biće mu smanjena na pest godina. Vraćam se sada na ono osnovno – zašto donosimo Zakon o amnestiji? Zato što upravo poštujemo agendu koju je donela bivša Vlada, o smanjenju i poboljšanju stanja u zatvorima. Kako možemo da poboljšamo stanje u zatvorima? Tako što će određeni broj ljudi biti pušten. Ko će biti odmah pušten? Oni koji su osuđeni na do tri meseca zatvora. Teški kriminalci. Onaj ko je osuđen na tri do šest meseci, dobiće skraćenje 50%. Čuli smo mnogo i dobrih i korisnih kritika. Potpuno se slažem, u Srbiji je poprilično zanemareno pitanje tog resocijalnog rada u cilju resocijalizacije u zatvorima. Slažem se sa tim, ali to ne može da se rešava Zakonom o amnestiji. Zakon o amnestiji je jednokratni zakon. Hajde to još jednom da ponovimo građanima – sad donet, a poslednji put je donet pre 11 godina. Otprilike, statistički, ako ćemo opet, u našim prostorima se taj zakon donosi na svakih 10-11 godina. Ne računam "leks specijalise", koji se tiču, recimo, amnestije za ne služenje vojnog roka. Ovo je jednokratni zakon koji će sada rasteretiti stanje u zatvorima. Nijedan amandman, nijedna diskusija nije bila usmerena na to – kako drugačije da smanjimo gužvu u zatvorima? Da nam je stanje u zatvorima katastrofalno, katastrofalno je i tu se svi slažemo. I Ombudsman je dao svoje mišljenje, i međunarodna zajednica je dala svoje mišljenje i svi su dali svoje mišljenje, da su nam zatvori kao u srednjem veku. Imamo li drugo rešenje? Mogli bismo da prodiskutujemo o tome da je dosta sredstava dato za renoviranje zatvora, posebno iz inostrane pomoći u poslednjih četiri-pet godina. U praksi, očigledno ne vidimo ništa. Ako ćemo da licitiramo sa pojedinačnim imenima ko će izaći iz zatvora, slažem se, može biti, nisam advokat Andrije Draškovića, da će njega potkačiti amnestija u tom smislu da izađe. Opet postavljam pitanje – zbog čega je suđenje protiv njega trajalo koliko je trajalo, sedam-osam godina? To je očigledno, zbog lošeg pravosuđa koje je nasledila SNS i ministar Selaković. Nije u redu ni to pominjati, zašto ministar Selaković danas nije došao? Državni sekretar ne može da se javi za reč, pa ću ja da objasnim. Ministar Selaković je u vrlo važnoj međunarodnoj poseti. Siguran sam da bi došao, ali mora i druga važna posla da radi. Dame i gospodo narodni poslanici, možemo licitirati i pozivati se na pojedinačna imena. Ako je neko ovde mislio da usmeri na to, da sam danas branilac nekoga ko će biti pogođen amnestijom, odmah da vam kažem, javno sam više puta rekao – povukao sam se iz svih takvih predmeta, ali i dalje volim to što sam advokat. Povukao sam se iz svih tih predmeta, i nijedan moj klijent danas neće biti amnestiran. Nijedan. Hajde da konačno objavim, mislim da smo i dovoljno objasnili kroz ovu diskusiju, da građanima damo do znanja. Ovim zakonom neće biti ubice puštene na ulicu. Na ulicu će biti pušteni ljudi koji su osuđeni na do tri meseca zatvora. To su obično ljudi za sitnu krađu. Naravno da sva prava porodica oštećenih ostaju. Ko god ima pravo na odštetni zahtev i dalje ga ima. Svi koji su bili osuđeni i dalje im se vodi u evidenciji da su osuđivani. Ako im to bude smetnja za zaposlenje, biće i dalje. Dakle, morali smo da rasteretimo zatvore. Ministarstvo pravde je predložilo zakon koji je mnogo restriktivniji od onog istog iz 2001. godine. Zakon koji je mnogo restriktivniji od osnovnog teksta zakona koji je u Bugarskoj predložen, a Bugari su donosili isti ovaj zakon iz istih razloga zbog kojeg ga i mi donosimo. Da ne bi plašili građane, možda je moglo nešto i bolje da se uradi. U krajnjoj liniji, zahvaliću se konstruktivnim naporima opozicije gde je ukazano da bi za neka krivična dela možda trebalo malo smanjiti, da ne bude 25%, nego 10%. Ministarstvo pravde je usvojilo tu sugestiju. Jednom rečju, ovo je jedan iznuđen zakon, civilizacijski potreban zakon. Zakon koji će uštedeti mnogo para u državnom budžetu, koji će odmah na ulice da pusti ljude koji su osuđeni na dva meseca zatvora. To su vrlo teški kriminalci. Ponavljam, uštedeće mnogo para. Možda neće pomoći u nekoj direktnoj resocijalizaciji, ali sam siguran da će Ministarstvo pravde u budućnosti voditi računa o alternativnim sankcijama, o resocijalizaciji. Ovo je, da objasnim građanima, jedan iznuđen zakon. Tokom pet sati ove diskusije nismo čuli bilo kakvo drugo rešenje da se smanji gužva u zatvorima. Jedino ovako.Ovo je opet u skladu sa agendom, sa programom koji je donelo bivše Ministarstvo pravde. Nadam se da će zakon biti usvojen sa što više glasova za i da ćemo jednom za svagda prestati da plašimo građane kako će usvajanjem ovog zakona neke silne ubice da se šetaju ulicom. To nije tačno. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Snežana Malović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, govoriću o članu 4. Predloga zakona, pošto mislim da smo svi zaboravili na kom članu se nalazimo. Naime, u članu 4. Predloga zakona je regulisano da amnestiji ne podležu pravosnažno osuđena lica za koje je do dana stupanja na snagu ovog zakona, pod jedan, naređeno izdavanje poternice i to zbog ne javljanja na izdržavanje kazne zatvora ili zbog bekstva sa izdržavanja kazne zatvora. Kada sam govorila u prethodnoj diskusiji da je ovaj predlog zakona o amnestiji u velikoj meri prepisan iz Zakona o amnestiji koji je usvojen 2001. godine, to se odnosi i na član 4. Naime, šta može da se desi u praksi? To će biti slučaj ukoliko se ovo usvoji, a sigurna sam da hoće. Znači, lica zbog kojih je raspisana poternica, a nije raspisana zato što se nisu javili na izdržavanje kazne zatvora ili zbog toga što su pobegli sa izdržavanja kazne zatvora, već po nekom drugom osnovu moći će da se primeni ovaj zakon. Kao što sam rekla zakon jeste opšti, ali on ima svoje otelotvorenje i primenjuje se na pojedinačne slučajeve. U našoj praksi imamo slučaj Luke Bojovića zbog koga je raspisana poternica, i zbog toga je uhapšen u Španiji, zbog krivičnog dela koje je procesuirano od strane Tužilaštva za organizovani kriminal. Naime, njemu je izrečena pravosnažna kazna zatvora zbog falsifikovanja i nošenja oružja od strane redovnog suda na godinu i nešto. Znači, u ovom slučaju, ukoliko se usvoji ovaj predlog zakona, moći će da se primeni amnestija na to krivično delo. Prema tome, kao što smo govorili u pogledu primene jedinstvene kazne zatvora, tako je i u ovom slučaju. Imamo nepreciznost. Amnestija će moći da se primeni na lica koja se nalaze u bekstvu, a zbog kojih poternica nije raspisana usled bekstva ili usled ne javljanja na izdržavanje kazne. Još jedna opaska. Predlagač zakona nije vodio dovoljno računa o tome da ovaj zakon bude dosledan i da se izbegnu ovakvi slučajevi za koje sam uverena da sam predlagač nije hteo da se primeni. Takođe, moram da kažem da ne stoje opaske u pogledu toga da mi nismo predložili rešenje koje bi tretiralo lica na koja bi moglo da se primeni amnestija. Naime, naš poslanik, dr Janko Veselinović, je predložio da se izmeni član 1. Predloga zakona koji bi se odnosio samo na lica koja su osuđena na šest meseci, a kojima bi se kazna smanjila za 50%. Duboko sam uverena da bi se to odnosilo na onih 1.100 lica koja će biti puštena po usvajanju ovog zakona. Takođe, ukoliko se išlo na to da se tretiraju lica koja su osuđena zbog krivičnog dela manje društvene opasnosti, zašto onda amnestijom nisu bili predviđeni prekršaji? Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Hvala vam gospođo potpredsednice. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, razumem kada je krenula politička strast da smo pozaboravljali o čemu smo pričali u načelnoj raspravi, a sa druge strane su u pravu oni narodni poslanici koji su rekli da deo amandmana govori o onima koji su postali sastavni deo zakona i o onima koji nisu. Sada o njima diskutujemo. Oni se tiču osnovnih načela zbog kojih se ovaj zakon donosi. Kao ovlašćeni predstavnik za ovu tačku dnevnog reda, moram da podsetim na nekoliko činjenica za koje sam mislio da smo ih raščistili, jer je ministar u obrazlaganju i najveći broj poslanika, koji su diskutovali, su konstatovali sledeće. Svakako amnestija se preporučuje već godinama. Potpuno je razumljivo da ovakav zakon nije predložen na kraju nečijeg mandata, jer se to uvek smatra nekom zloupotrebom ili pokušajem da se nešto dobije. Ona se preporučuje ne samo od strane Ombudsmana i čitavog niza međunarodnih organizacija, već očito zbog rezultata koje su ovakvi potezi dali u zemljama, gde je zbog sličnog stanja amnestija primenjena. Od zemalja u regionu, kakva je Crna Gora, do Italije gde je pre nekoliko godina, u ovom procentu, bila izvršena amnestija. Zašto ovo govorim? Zato što je nekoliko puta istaknuto da je amnestija akt političke volje. Naravno, ali ovo nije nikakva politička amnestija. Drugo, ona nije akt milosrđa. Da je država u stanju da pravi zatvore, da obezbeđuje kadrove, gospodin Čikiriz nije ovde, on je govorio o tome, da se vrši resocijalizacija, ona ne bi morala da pribegne jednom ovakvom zakonu iz nužde. To je prvo. Drugo, trenutno stanje, a ono je nepodnošljivo. Razumem da ljudi zbog političke strasti često u društvu, koje inače nije humano, nije humano prema ljudima na slobodi, a posebno je nehumano prema onima koje ne vidi, a posebno prema ljudima koji su izolovani, pa i ljudima u zatvoru, da se u diskusijama zaborave prava tih ljudi. Ono što je važnije, ako treba koristiću vreme poslaničke grupe. Podsećam vas šta smo tom prilikom konstatovali, ne mi ovde u diskusiji, nego citirajući nalaze čitavog niza međunarodnih organizacija i Ombudsmana kome smo dali poverenje, jednoglasno, pre nepunih mesec dana, a to je da su ne bezbedni zatvorenici, da su ne bezbedni čuvari, da se umesto svega onoga zbog čega se ide na izdržavanje zatvorske kazne, mi smo dodatno u situaciji da se mnogi osuđenici u toj situaciji kriminalizuju, da to ugrožava građane u zatvorima, da se ne ispunjava osnovna funkcija pravde. Amnestija nikada nije stvar pravde. Da se razumemo, amnestija nije pravedna. Zbog toga shvatam da se govori o pojedincima. Ne krećem se u tim krugovima, ne poznajem nikog iz tih krugova, pa ne znam o čemu je sve pojedinačno reč, ali je važno da mi govorimo o većini. Pitajte građane Valjeva, građane Niša, građane Sremske Mitrovice, Sombora, Zrenjanina, Beograda, Požarevca, koliko god hoćete, koje su sve posledice ovakvog stanja u zatvorima. Posebno je pitanje pitanje žrtava. Već smo pomenuli u načelnoj diskusiji koliki je problem lica koja ne idu, to nije tako veliki broj kako smo čuli danas, mislim da mi je gospođa Malović skrenula pažnju da je mnogo manji broj tokom privatne razmene podataka, ali je svakako veliki broj lica koja su pravosnažno osuđena a ne idu na izdržavanje kazne. To je najveće ruganje i to je najnepodnošljivije onim porodicama žrtava nad kojima je neko zlodelo izvršeno. Ono što mene čudi, mi smo u nekoliko navrata čuli da se ovde osporava, to je već pitanje, ne morala, nego zdravog razuma, ono što piše u obrazloženju zakona, a to je da su se promenile društveno-ekonomske i političke okolnosti. Ustaju poslanici koji kažu – ništa se nije promenilo za poslednjih 12 godina. Kako se ništa nije promenilo? Šta ste radili, ako se ništa nije promenilo? Posebno to reći u ovom domu. Mnoge stvari su se promenile na gore, mnoge na bolje, ali se promenilo skoro sve. Kada je u pitanju ovaj zakon, daću vam poseban primer kojim će valjda svima biti kristalno jasno šta se promenilo. Promenilo se zakonodavstvo i promenila se sudska praksa. Tamo gde zločine, i to pravilu teška ubistva, izvršavaju žrtve nasilja, jer nasilja u porodici često završavaju tako, nažalost, što posle dužeg vremena žrtve koje trpe nasilje pribegnu nasilju, izvrše ubistvo i to je po pravilu teško ubistvo, jer te vrste osoba nisu iskusne u kriminalnim radnjama, ni ne znaju kad su ubile. To su često ubistva sekirama itd, da ne pominjemo zbog javnosti čitav niz tih situacija. Svi koji su se sreli sa ovim predmetima znaju da niti je policija bila edukovana, niti je imala zakonski osnov, niti je sud znao kako da postupa u prethodnim slučajevima, u slučajevima koji su prethodili tom konačnom činu nasilja, pa je sud po pravilu, kao što znate, žrtve vraćao zločincima. Kada prijavite nasilje u porodici, čak i kada reaguje policija u prethodnoj deceniji, onda sud u stvari ne zna šta drugo da radi, nema ništa na raspolaganju, pa dok se ne reši slučaj vraća u to porodično okruženje. Sada se sve to promenilo. Imate zakonske osnove zahvaljujući upravo ovom domu u nekoliko saziva. Imate edukovanu policiju. Imate angažovanu lokalnu samoupravu i civilni sektor. Imate kuće u koje se sklanjaju žrtve nasilja. (Predsedavajuća: Gospodine Markoviću, dužna sam da vas podsetim na vreme.) Zašto vam ovo govorim? Zato što je nekoliko puta rečeno, ne samo da se ništa nije promenilo, već je rečeno da neke stvari ne moraju amnestijom, nego pomilovanjem. Ovakvi slučajevi su najčešći predmet pomilovanja. Ali, odmah da vam kažem, potpisao sam 18 od 24, 18 pomilovanja se odnosilo na takav slučaj. Prethodni predsednik Boris Tadić je u jednom slučaju isključivo takve slučajeve pomilovao. Da li shvatate, kao što u slučaju amnestije, ne odlukom ove skupštine, nego sud pojedinačno mora da donese odluku za svaki slučaj da bi se neko oslobodio, za pomilovanje je neophodno da se ono zatraži. Ovakve osobe, one su još uvek u zatvoru, to su ljudi koji su izvršili kriminalna ubistva, su po pravilu osuđivane na kazne preko 15 godina. To je možda jedini primer pravde. Pretpostavljam da će i sadašnji predsednik u pomilovanjima, tamo gde se zatraže, ali ta lica iza sebe nemaju hrpe advokata, ta lica nemaju podrške porodice, kao što znate, nisu u situaciji da pokrenu proces i da zatraže pomilovanje, već je ovo jedini čin moguće pravde. Ali, još jednom hoću da istaknem da je šteta, i time završavam, ovakvi zakoni treba da se donose konsenzusom, šteta je što smo tu priliku propustili. Neki od amandmana, pogledaću, pretpostavljam da ću za jedan amandman gospodina Veselinovića glasati, neki od amandmana su delimično usvojeni i to amandmani koje je Odbor za pravosuđe predložio, ali u svakom slučaju vas molim da iskoristimo do kraja današnju raspravu i da u narednom periodu vidimo da li je moguće da što veći broj narodnih poslanika glasa za ovaj zakon. To je zakon, još jednom kažem, koji nije akt milosrđa, nije pravedan, on je iz nužde, ali je on jedan od preduslova da možemo da pravimo bezbednije i humanije društvo. Hvala najlepše.
Hvala. Gospodine Veselinoviću, javljate se po amandmanu? (Janko Veselinović, s mesta: Replika.) Zašto replika? Niste pomenuti. (Janko Veselinović, s mesta: Gospodin Cvijan se direktno osvrnuo na moju diskusiju.) Dobro, izvolite.
Pomenuo me je gospodin Marković, zahvaljujem mu se, ali replika je na diskusiju gospodina Cvijana. Apsolutno se moja diskusija nije odnosila na gospodina Cvijana, pre svega zato što on danas nije diskutovao po ovom zakonu, tako da isključujem bilo kakvu mogućnost. Sa druge strane, gospodin Cvijan je rekao da je potencijalno za amnestiju 12.000 osuđenih lica. Samo čitam obrazloženje zakona u kome piše da je ukupno 8.000 osuđenih lica. Dakle, 3.600 će biti obuhvaćeno od 8.000 osuđenih lica. Treća stvar, tačno je da su uslovi u zatvorima loši i teški i da je previše zatvorenika po kvadratnom metru zatvora, ako tako možemo da kažemo. Međutim, ništa bolja situacija nije u bolnicama, u školskim domovima, u školama i nekim drugim ustanovama u kojima su vrlo nehumani uslovi. Zašto smo krenuli od zatvora? Koje su se to društvene okolnosti promenile od pre tri meseca, od kada je ova vlada stupila na dužnost? Verovatno bi se predsedavajuća uhvatila za glavu ako bih počeo opet da čitam krivična dela koja su obuhvaćena Zakonom o amnestiji. (Predsedavajuća: Nemate vremena.) Njih je 90 puta više u odnosu na ona koja nisu obuhvaćena ovim zakonom o amnestiji. Ovim završavam. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Cvijan po replici.
Izvinjavam se na lapsusu koji sam napravio. Kada sam rekao skoro 12.000 ljudi, mislio sam očigledno i na one koji su u pritvoru, a verujem da bi o tome mogli čak i posebnu sednicu da organizujemo, da prodiskutujemo koliko se pritvor olako određuje i koliko su tek loši uslovi u pritvoru. Da, u pravu ste, nije 12.000, pogrešno sam rekao, ima 8.000 osuđenih lica, a na 3.600 lica će biti primenjena amnestija, iz čega vidimo da statistički ni polovina, već će mnogo manje od polovine osuđenih lica biti pogođeno amnestijom, što potpuno izbacuje bilo kakvu priču o tome da je amnestija nerestriktivna, da se primenjuje i na ubice itd. Primenjuje se na onaj način na koji piše u zakonu. Sa druge strane, ako bismo išli pojedinačno i gledali krivična dela, siguran sam da bismo našli tu i neka druga zanimljiva dela na koja se amnestija ne primenjuje, a verovatno bi bilo zanimljivo da se primenjuje i da se o tome isto prodiskutuje, kao i obrnuto. Recimo, jedno od tih dela je komentarisanje nepravosnažnih sudskih presuda i komentarisanje sudskih postupaka. Siguran sam da se do promene vlasti to delo mnogo puta javilo u praksi. Mogli bismo i o tome da prodiskutujemo. Mogli bi da prodiskutujemo i o nepoštovanju zakona od strane sudija. Mogli bismo i o mnogim drugim krivičnim delima da razgovaramo ali to sad već malo pretvara ovu diskusiju u jednu pijacu, da li hoćemo da primenimo novo delo ili nećemo novo delo. Prosto, ovaj zakon je iznuđen. Morao se smanjiti broj ljudi u zatvorima, a neka dela možda nam se ne sviđaju što su u zakonu, neka su možda trebala da se nađu u zakonu. Možda je trebalo na ovaj ili onaj način, ponavljam zbog građana, da se zna, prihvatili smo korisne sugestije opozicije. Smanjili smo stepen amnestije za neka teška krivična dela, i na kraju ćemo doći u situaciju da zahvaljujući ovom zakonu 3600 ljudi bude pušteno. To je onaj optimum koji nam treba da zadovoljimo i EU i evropske standarde, ali da zadovoljimo i nas kao civilizovane ljude. Hvala.
Hvala. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam ovaj amandman, želeći pre svega da tehnički doteram i preciziram primenu ovog zakona. Dakle, amnestija se ne odnosi na lica koja zbog ne javljanja na izdržavanje kazne zatvora, nisu se odazvali izdržavanju kazne, na njih se amnestija ne odnosi. Dodao sam: "ukoliko im je poziv uredno uručen i nisu podneli zahtev za odlaganje čije je rešenje u toku". Ne znam šta je smešno, ali uredu je. Dakle, ovde pre svega imamo u vidu da je Ministarstvo pravde bilo zaduženo za izvršenje zavodskih sankcija. Recimo u Francuskoj najveća zloupotreba u Ministarstvu pravde jeste zloupotreba ministarke Rašide Dati koja je imala osam ljubavnika, pa ne zna čije je dete. Dakle, na našu nesreću mi tu vrstu zloupotrebe u Ministarstvu pravde nemamo ali imamo sve druge zloupotrebe. Ovde kada bivši pripadnici Ministarstva pravde i bivši pripadnici Ministarstva za državnu upravu, kada govore recimo o tome da ćemo navodno amnestirati neke narko dilere treba da znaju da za vreme njihovog mandata jedan sudija, ne samo da nije osudio jednu njihovu poznatu spisateljicu, zbog trgovine narkoticima, već je zamalo nije odlikovao. Kažnjena je samo novčano, a da su malo duže potrajali, verujem da bi sledeći put dobila i neko odlikovanje. Dakle, javna je tajna da je u našem ministarstvu bilo raznih zloupotreba, pa je najverovatnije bilo i manipulisanje sa odlaganjem kazni, s toga ovaj amandman to precizira. Kako pronaći narko dilere i dostaviti im poziv za izdržavanje kazne kada su im oni prodali firme? Posle toga kad su im prodali firme onda su zbog američke ideje te firme uzeli, njih proterali, raspisali poternice, ali im to nije smetalo da se voze njihovim jahtama, luksuznim automobilima i ferarijem. Javna je tajna u Beogradu da su se pojedini pripadnici bivšeg Ministarstva pravde vozili u Šarićevim automobilima. Dakle, tu postoji neka direkcija za oduzetu imovinu pri Ministarstvu pravde, tačno ne znam gde je, ali verujem da oni koji danas nas kritikuju to i te kako znaju, s obzirom da su viđeni u automobilima koji su oduzeti od narko dilera. Dakle, proterali su ih da bi koristili sva dobra koja su oduzeli od tih narko dilera prilikom proterivanja i potom su za njih raspisali poternicu. Kako objasniti da funkcioner stranke bivšeg režima, kako recimo njemu dostaviti poziv ubuduće, kada ima toliko nekretnina, pa recimo ima kuću pored Šarićeve na Tatarskom brdu koja je skuplja i veća od Šarićeve. To nikako ne mogu da razumem i zato kažem da je Ministarstvo pravde u Francuskoj imalo minimalne zloupotrebe za razliku od naše i da mi nismo imali dovoljno sreće. Ovde je rečeno da smo mi amnestirali previše lica. Dakle, mislim da je kolega iz mog poslaničkog kluba omaškom rekao da će biti pušteno 3600. Biće pušteno nešto više od 1000 i još manje zato što je amandmanom nadležnih odbora amnestija znatno umanjena za određena dela. Dakle, kako dostaviti pozive uredno za izvršavanje kazni licima, recimo kao što su bivši funkcioneri koji imaju dva pasoša. Pored srpskog pasoša imaju i hrvatski. Kako njima dostaviti poziv za izvršenje kazne ili za odlaganje kazne, kako im bilo šta dostaviti, a takvih ima 10% posebno u Vojvodini? Dakle, koji imaju dva pasoša iako nemamo sa Hrvatskom zakon o dvojnom državljanstvu. Putovnica znači i domovnica. Dakle, ukoliko budu osuđeni kako njima to dostaviti? Moliću lepo, kroz kukuruz ili kroz neku šumicu, ili preplivati preko Dunava u "lijepu njihovu" i biće nam nedostupni. Sasvim je nejasno kako neko ko je izvršavao najviše državne funkcije ukoliko bude optužen i osuđen neće moći da izdržava kaznu zato što ima dva državljanstva, pa će Hrvatska odbiti da ga izruči. Meni je gotovo nejasno zašto kritike dolaze iz tih redova i s toga hoću da kažem, da mi osim što amnestiramo i puštamo ove sitne kriminalce ostalima neznatno umanjujemo kaznu za razliku od bivših zakona o amnestiji gde je recimo od 6000 bilo amnestirano 4200. Znači samo 1800 nije bilo amnestirano. U ovoj situaciji od 8000 amnestira se 3600, a pušta se nešto više od 1000. Dakle, amnestijom nije obuhvaćeno više od 4000 osoba. Dakle, ne razumem tu vrstu prigovora, a posebno o narko dilerima, pa ako ste se već odrekli tih narko kartela, a što koristite njihove jahte i automobile. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borko Stefanović. Izvolite.
Naravno iskoristiću priliku da kažem da mi je zaista teško da gledam gospodina Cvijana i gospodina Babića u ovakvim situacijama, a njih izuzetno poštujem, kako ljudi iz njihove većine upravo potvrđuju njihove reči rečene malopre. Apsolutno se kandiduju za popunjavanje zatvora na osnovu komentarisanja sudskih postupaka. Tako da se plašim da bi klub SNS ostao bez poslanika kada bi se ispunilo to što je gospodin Cvijan s pravom tražio. Znam da se vi slažete sa mnom. To vam je parlamentarni život i nekada se stvari vrlo brzo, na jedan čudan, izopačen način, kao bumerang vrate. Mi naravno to nećemo komentarisati niti poslanike po imenu jer nama u suštini odgovara da se što više ovakve poruke šalju iz vašeg kluba zato što građani Srbije onda vide zaista jednu žalosnu sliku i jedan krajnji neukus i prizemnost rasprave, neargumentovane bez dokaza na koju bi pre svega predsedavajuća trebalo da reaguje. Ali, u krajnjem slučaju amandmani su tu. Vladajuća većina i Vlada imaju dva rešenja. Zastrašujuće je slušajući krivična dela kada ih doktor Veselinović pročita ovde. Znam da je za građane Srbije, bez obzira u kojoj su stranci, zaista veliki problem. Slažem se sa vama da je duh zakona i zakonodavca i ljudi koji su kreirali volju vladajuće većine kroz ovaj akt apsolutno u ravni sa nečim što je civilizacija, sa nečim što je državni interes, sa nečim što je realan problem u srpskim zatvorima. Ali, kažem vam, imate šansu da ovo promenite ili tako što ćete usvojiti amandmane dr Veselinovića ili tako što ćete povući iz procedure ovaj zakon. Ako je nemoguće promeniti dalje, mi se nalazimo pred realnim problemom na koji na žalost nismo imali odgovor. Činjenica je da ljudi koji su u sticaju će dobiti manje kazne nego što je predviđeno. Činjenica je da ubistvo nije obuhvaćeno izuzecima od amnestije iz meni potpuno nepoznatih i do danas nerazjašnjenih razloga. Činjenica je da nasilje na sportskim terenima nije sređeno i slažem se sa gospodinom Cvijanom da su skorašnji incidenti krivičnog dela bila motivisana etničkom mržnjom, rasnom itd. Ali, šta ćemo sa stvarima poput Mišića, šta ćemo sa stvarima poput napada na Brankicu Stanković, šta ćemo sa drugim stvarima kada dolazi do uništavanja imovine itd? Znači, te stvari prosto ne shvatam zbog čega nisu izuzete od amnestije. Prosto je pitanje je na koje ne možete nikako da nam date odgovor, već samo pričate ili pod a) ovo su stvari koje smo izuzeli, što je legitimno čini mi se i dobro. Slažem se i sva ta dela ne smeju da se izuzmu, tj. hoću da kažem da treba da se izuzmu, ali ih dopunite na ovaj način. Pošto je kasno i ne možete da ih dopunite, jedini način je da prihvatite amandman, da se ta stvar briše, a da se amnestija odnosi na ljude kako je dr Veselinović u amandmanu predvideo do tog iznosa kazne, a za ostalo da se prebacimo i našu energiju, i fokus svih narodnih poslanika na promenu zakona koji će omogućiti mnogo bolje stvari. Znam da je bespredmetno da mi ovde raspravljamo o krivičnom postupku, o srpskim zatvorima, poznato je da je loše stanje u svemu tome. Nije samo prethodna Vlada kriva koja je učinila mnogo više ona pre, a ona pre je učinila mnogo više nego ona prethodna. U ovoj zemlji nisu građani kapaciteti i vi to znate. Ipak je nešto urađeno, a to što je urađeno, to je mali deo onoga što treba. Ministar pravde, uz dužno poštovanje, smatram da je okupio dobar tim ljudi, ne svih, ima tu ljudi koji to ne zaslužuju, ali ima ljudi i te kako koji dobro poznaju ovu materiju. Krajnje je vreme i to kažem ispred DS da gospoda iz Vlade prestanu da utvrđuju stanje koje su utvrdili u predizbornoj kampanji i da najzad nešto po tome konkretno urade. Mi smo zaprepašćeni da smo prve dve stvari, Zakona o vanparničnom postupku i Zakona o javnim beležnicima, Zakon o amnestiji, stvari sa kojima izlazite pred nas. Zar nema mnogo bolnijih i težih stvari da se reše u ovoj zemlji, jer te ste stvari, ponavljam, utvrdili u predizbornoj kampanji. Nikako to ne možete da objasnite. Odakle ta nespremnost, odakle takva ekstremna studioznost. Kada ste to sve znali u kampanji, ja sam gledao vrlo pažljivo vaše stranačke medije i vi ste znali u broj šta ne valja u pravosudnom sistemu i seća se i gospodin Cvijan, njegovih intervjua, njegovih izjava i čemu sada ovo nepotrebno višemesečno utvrđivanje stanja sa timom ljudi kao jedna manja armija? Zar niste trebali izaći sa rešenjem za te zatvore? Zar treba mi iz opozicije kroz jedan nulti amandman koji smo podneli, a to isto činimo sa namerom da pomognemo, ali vi to odbacujete i još kažete, nismo ništa predložili. Jesmo, predložili smo. Da li treba da izađemo ovde i da kažemo, pravite novije, bolje, veće zatvore, a da li ima para za to? Nema. Kako mislite da uštedite? Nikako. Još više smo se zadužili, još je veći deficit, sa čime ćemo da ih pravimo? I hajde da pustimo ljude, u redu, ali pustite one najmanje, pustite do šest meseci, nemojte linearno da primenjujete na sve, osim, čini mi se, opravdanih izuzetaka, koje smatramo mi iz DS da je neophodno dopuniti. To je sada gotovo. Građani treba da znaju, gotova je stvar, mi tu ne možemo ništa da promenimo. Neće prihvatiti naš amandman. Suviše je veliki blam za vladajuću koaliciju. Gospodo, veći će blam biti kada se stvari dese i oni koji ne treba izađu na slobodu, i to se ne može sakriti. Šta ćemo onda da radimo? Hoćemo se onda optuživati međusobno? Nema potrebe, uradite sada, društveno je odgovorno, državno je odgovorno i zato mi tražimo na ovaj način. Nema agresije, nema prebacivanja, optuživanja, uradite to. Namerno sam spomenuo neovlašćeno prisluškivanje, moguće je da niko nije osuđen, ali to je snažna politička poruka. Svaki akt u ovoj Skupštini nosi snažnu političku poruku zakonodavca, njegovih motiva, volje vladajuće stranke, a sada su vaši ljudi na udaru, upravo sada, po njihovim rečima. Izvinite, ja smatram da bi to bilo dobro, a ako ništa drugo, da ne biste dozvolili Stefanoviću da vam ovo govori danas. Morate razmišljati malo unapred, vođenje države je mnogo ozbiljna stvar. Ja to kažem, zato što želim ispred DS ovim ljudima da damo šansu da naprave bolji propis nego što jeste. Prosto, nije u redu da reaguju neki poslanici na ovaj način na jednu rečenicu koja je zaista sa najboljim namerama radi popravke propisa. Niko od vas nema tas kojim će da meri to što merite sada. Zato postoje sudovi. Ako ćemo sudove da bacimo u jendek, ako ćemo ovde da donosimo presude, ako ćemo da punimo zatvore onim što je gospodin Cvijan rekao, to od DS nećete čuti.
Gospodine Stefanoviću, isteklo je vreme vašoj poslaničkoj grupi.
Završavam. Mi smo dovoljno izloženi neargumentovanim napadima i optužbama. Vodite računa, u Srbiji su se stvari promenile …
Dakle, gospodine Stefanoviću, isteklo je vreme vašoj poslaničkoj grupi. Hvala. Reč ima gospodin Babić.
Gospodine ministre, smatram da je parlament mesto gde se suočavaju različita mišljenja kako bi se došlo do najkvalitetnijeg rešenja i u tom tonu sam shvatio diskusiju gospodina Stefanovića. Međutim, ono što moram da kažem da jednim Zakonom o amnestiji ne mogu da se spreče napadi i da se smanje napadi na sportskim terenima. Mislim da to može da se uradi posebnim zakonom i čini mi se da od onog napada, od onog maj gerija, Enrika Kantone, pre nekoliko desetina godina na sportskim terenima u Engleskoj, takve stvari se nisu desile, iako nema ni ograde, ni redara, ali rešava se na drugi način, tako što izgrednici, njima je zabranjeno da ulaze na sportske terene, pa čak i dotle, do te mere ide kada njihov klub ili ti klubovi imaju utakmicu, da oni to vreme provode u pritvorima i to nije tema Zakona o amnestiji i zbog toga vas pozivam da ne mešamo babe i žabe. Sa druge strane, ono što se inputira Ministarstvu pravde, a to je da osim rasporeda sudova ništa drugo nije ni urađeno. Izvinite molim vas, Visoki savet, a već smo kod amnestije, VSS i Državno veće tužilaca je imalo pod dva člana iz redova advokata i profesora. Ti ljudi su godinama, mesecima unazad odlukom Administrativnog odbora skupštinske većine iz prethodnog saziva, promenjena im je naknada sa poslaničkog dodatka od 30.000 dinara na 190.000 ili šest prosečnih plata u Republici Srbiji. Deset miliona dinara je na taj način sagoreno, dato četvorici ljudi. Gde je tu bio moral na koji se pozivao gospodin Veselinović? Gde je moral ako je VKS koji po pravilu ima 29. članova koji sada sa predsednikom VKS ima 23 člana ili 20% manje članova je sam sebi dodelio odlukom predsednice suda, svakog meseca platu veću za 30%. Po kojim merilima, po kojima pravilima, kako, jel to reformisano pravosuđe? Sa druge strane, ono što bih vas zaista pozvao, zaboravite na strah. Strahom ste trovali građane Srbije u kampanji, strahom ste trovali građane Srbije do 20. maja. Šta je sve bilo izrečeno o gospodinu Tomislavu Nikoliću i Aleksandru Vučiću? Građani Srbije vam to nisu verovali i niste predali vlast, gospodine Stefanoviću, jer da ste bili u prilici da nešto predate, vlast je poslednje što bi predali. Vlast vam je oduzeta voljom građana Republike Srbije i dobro je što ste tu volju prihvatili, kao što ćemo i mi prihvatiti uvek volju građana, ma kakva ona bila. Strahom ste nastavili i dalje i kada se formirala Vlada Republike Srbije, rečeno je, biće nestašica osnovnih životnih namirnica, neće nas prihvatiti međunarodna zajednica, bićemo poslednja zemlja na ovom svetu, a nije Strah i prilikom imenovanja guvernera NBS, ludovaće evro, a on je stabilan. Šta kažu privrednici? Šta kažu građani Republike Srbije? Koliko je evro bio za vreme mandata prethodnog guvernera, a koliko je sada? Zaboravite na strah, osim ako ga nemate prema politici SNS koja se ogleda u jednoj rečenici, a to je, nulta tolerancija prema kriminalu i korupciji, za razliku od prethodnog perioda kada je ta tolerancija bila direktno proporcionalna veličini krivičnog dela za koja su ta lica bila osuđena. Zahvaljujem se. 41/1DJ/VZ18.35-18.45
Hvala. Izvinjavam se, imam u sistemu gospodina Olivera Dulića, a ne vidim da je u sali. Da li je neko greškom ubacio njegovu karticu u sistem? Molim vas proverite. Hvala. Dakle, Janko Veselinović, pravo na repliku, izvolite.
Hvala. Nismo dobili odgovor samo, po koju vrstu straha i u kom periodu, da li pre ili posle krađe izbora, kojim su nas plašili predstavnici SNS u izbornom ciklusu, za koje je dokazano da nije bilo. Na ovaj način ste uneli političku dimenziju u današnju diskusiju, koja zaista nije bila neophodna. S druge strane, DS želi da ukaže da smo mi za to da donesemo jedan zakon koji će biti u korist građana, ne na njihovu štetu. Još jednom vam ponavljam nemojte ponavljati naše greške, mi smo naše greške platili činjenicom da je naša koalicija, u kojoj smo učestvovali dobila 70% glasova na prethodnim izborima, ali smo ipak platili, dobili smo za 1-2% manje glasova u odnosu na SNS. Ako se čudite, drugi deo koalicije koji je bio sa nama na vlasti je sada sa vama, kucate na otvorena ili zatvorena vrata. Ministar policije u prethodnom sazivu ovog parlamenta i prethodnoj Vladi je bio gospodin Dačić, i ako imate primedbu na njegov odnos prema borbi prema kriminalu, to je na njega atak. Ako ste to imali nameru, dopuštam. Ali s druge strane, ministar Dačić je po nama zajedno sa Vladom Mirka Cvetkovića zaslužan za najaktivniju i najprimenljiviju borbu protiv kriminala koja nije bila čisto deklarativna, nego je bila u stvarnosti, pa su najveći kriminalci i najveće organizovane grupe našli iz rešetaka, tako da nemojte ponavljati naše greške. Hvala.
Hvala. Replika Borislav Stefanović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Znam kad čujem te uzdahe, da se jako radujete mom izlaganju, a verujte obostrano je radovanje. Dakle, strah ne postoji, postoji ukazivanje na očigledne propuste, ako ćete svaki put kad vam ukažemo na nešto što ne valja da odgovarate na ovaj način, nećemo kao država daleko doći. Morate i vi da naučite da komunicirate sa nama, kao što smo mi učili sa vama. Dakle, ako niste uspeli da odgovorite ni na jedno pitanje, i ako smo prebacili potpuno priču ponovo u to šta je radila prethodna Vlada, šta radi ova Vlada, to je jako loša vest za građane Srbije. Poruka gospodinu Babiću je – uredu je, oni koji su činili krivična dela na sportskim terenima su potpuno ljudi uključeni u ovu amnestiju i biće pušteni na slobodu. Ta poruka je jako loša i zbog Brisa Tatona i zbog Brankice Stanković i zbog čoveka koga je napao Uroš Mišić, zbog drugih koji su pretrpeli ovakvu ili onakvu štetu tim krivičnim delima. Poruka, ubistvo nije uključeno. Potpuno i dalje mi je ne shvatljivo, zašto izbegavate jedno krivično delo? Prosto, da ste dodali u taj tekst svi bi imali mnogo manje ovde problema i mnogo manje rasprave. Nejasno je zato što je to urađeno, potpuno je nejasno. Izabrali ste jednu metodologiju, izabrali ste jedan pravac, izabrali ste opravdana krivična dela koja se izuzimaju, ponavljam opravdano, iz amnestije, ali neka niste doneli. Ovo su dva koja ističem kao vrlo problematična i treća - neovlašćeno prisluškivanje. Ja unosim političku dimenziju u ovaj razgovor, upravo time. Vi ste ti koji treba posle da pogledate u lice vašem predsedniku stranke i da kažete – zašto toga nema? Hvala.
Hvala. Gospodin Cvijan replika. Izvolite.
Nije baš replika.
Po amandmanu?
Ne, u okviru diskusije.
Dobro, izvolite.
Svejedno, može i replika, trajaće dva minuta. Znači, hajde još jednom da se dogovorimo, mislio sam da smo malo pre to razjasnili. Navijači koji su divljali na sportskim terenima neće uživati benefite amnestije, ako su tim svojim divljanjem izvršili, na primer, krivično delo izazivanje verske, rasne, i nacionalne mržnje i netrpeljivosti, a oni koji su najviše, hajde da tako kažem, brljotine i napravili na stadionima, su upravo za to okrivljeni. Dakle, ne možemo reći, da će sada ovom amnestijom benefite imati apsolutno svi, to je pod jedan. Pod dva, hajde, možda je došlo vreme da i nama samima i građanima razjasnimo jednu malu razliku između amnestije, to je Zakon o kojem danas diskutujemo i pomilovanju. Znači, amnestija je akt milosti prema svima, zbirno gledano, a to isto, kada se daje pojedinačno čoveku, po imenu i prezimenu, gde se Pera Perić ili ko već, oslobađa i pušta iz zatvora ili mu se zamenjuje kazna, to se zove pomilovanje. Pomilovanje po Ustavu daje predsednik republike. Mislim da statistički da je prethodni predsednik republike, Boris Tadić, dao negde oko 1200 pomilovanja, od prilike. E sad, za sve vreme dok je bio predsednik države, koliko bi bilo nekorektno kada bi sad krenuli da pričamo o pojedinačnim imenima pomilovanih lica. To bi bilo izuzetno nekorektno, zato što bi smo onda plašili ljude na taj način. Isto kao što sada pojedini nekorektni govornici, moji prethodnici iznose neka imena koja će zaboga biti pogođena benefitima amnestije. Pa neka budu. Zakon važi jednako za sve. Ne valja ulaziti u imena, jer ponavljam, zakon važi jednako za sve. Hvala.
Hvala. Gospođo Čomić, po kom osnovu se javljate?
Pitanje za gospodina Cvijana.
Nemate pravo, nemojte vama bar da objašnjavam da nemate po Poslovniku pravo.
U redu.
Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za Ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 6. Odbor za Ustavna pitanja i zakonodavstva smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Pitam predstavnika predlagača da li prihvata amandman?
Vlada prihvata amandman.
Hvala. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravuprihvatili su amandman. Odbor za Ustavna pitanja i zakonodavstva smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 7. Odbor za Ustavna pitanja i zakonodavstva smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Pitam predstavnika predlagača da li prihvata amandman?
Vlada prihvata amandman.
Hvala. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dubravka Filipovski. Vlada, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za Ustavna pitanja i zakonodavstva smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospodine ministre, Nova Srbija se zahvaljuje na prihvaćenim amandmanima, ali smatramo da je imalo mesta da se i ovaj amandman prihvati, jer se radi o jednom tehničkom amandmanu, odnosno koji bi pomogao tumačenju ovog zakona. Naravno, problem nije veliki, ali zašto uvek kada imamo neki zakon ne razjasnimo do kraja, nego jedan deo toga zakona razjasnimo, a drugi deo zahteva na neki način komplikujemo. Moramo da shvatimo da ovaj zakon će čitati i učiti iz njih i studenti pravnog fakulteta, pa im je lakše da ovakvim amandmanom sigurno pojasnimo ovaj zakon. Naime, o čemu se ovde radi? Prvo ću pročitati na šta se u predloženom tekstu ukazuje – za osuđenog koji nije stupio na izdržavanje kazne, rešenje o primeni amnestije sud će doneti u roku od tri dana od dana prijema zahteva. Dakle, amandman Nove Srbije je da u članu 7. stav 3. posle reči "u roku od tri dana od dana prijema zahteva" tačka briše se i dodaju se reči "iz člana 6. stav 1. ovog zakona". Naime, u prethodnom stavu ovog predloženog člana se kaže: "Sud će po službenoj dužnosti u roku od tri dana od dana prijema, obaveštenje iz stava 1. ovog člana".Dakle, razjašnjava situaciju čak iz stava 1, a mi samo želimo i obrazložili smo to da tekst zakona treba da je jasan i precizan. Stoga smatramo da je neophodno na ovom mestu dodati upućujuću normu koja tačno definiše o kakvom, odnosno o čijem zahtevu se radi kada je u pitanju donošenje rešenja o primeni amnestije na lice koje još uvek nije stupilo na izdržavanje kazne. Dakle, ovim amandmanom želimo da napravimo vezu između člana 7. i člana 6, jer potpuno pojašnjava. Srećom, ovaj zakon ima desetak članova, ali kod zakona koji imaju 40-50-60 članova ovako nešto treba primeniti, mada stojimo kod činjenice da i ovo, gospodine ministre, treba prihvatiti. Smatramo da je logična jedna mala ispravka teksta koji potpuno pojašnjava ovaj zakon. zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Malović. Imate još četiri minuta kao ovlašćeni predstavnik. Izvolite.
Tako i govorim, kao ovlašćeni predstavnik. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ministre, predstavnici Ministarstva pravde, na kraju ove rasprave i u pojedinostima mi kao poslanici DS nismo ubeđeni u to da treba da glasamo za ovaj predlog zakona u ovom obliku kako je predložen. Kao što smo rekli, nismo protiv amnestije. Shvatamo i razloge zbog čega se amnestija donosi. Shvatamo i razloge pretrpanosti naših zatvora, potrebe da se unesu određene izmene u naš zatvorski sistem, ali svakako ne mislimo da je način rešavanja tog pitanja amnestija u ovom obliku kako je predložena. Opšta amnestija kako je predložena nije dobra. Mislim da će se to nama vratiti kao društvu. Nažalost, trebalo je više voditi računa o tome. Takođe, pokušala sam u svojoj raspravi u nekoliko navrata da ukažem i na tehničke nedostatke samog zakona, koje se provlače kroz nekoliko članova ovog predloga zakona i kroz član 3, koji se odnosi na način obračuna amnestije u pogledu izrečenih kazni zatvora i na član 4, koji se odnosi na lica koja se nalaze pod poternicama. Kao što sam rekla, ne mislim da je tu bilo zle namere. Prosto mislim da je došlo do tehničke greške zbog toga što se nije dovoljno pažnje obratilo u izradi zakona. S tim u vezi moram da kažem da još uvek nismo dobili, evo i na kraju rasprave, odgovor zbog čega je zakon po hitnoj proceduri predložen i koje su to štetne posledice koje bi nastupile ukoliko se ovaj zakon ne usvoji. Ukoliko se mislilo na pretrpanost zatvora, kao što je ovde i pokušano da se objasni, onda bi to moglo da se postigne i time da su obuhvaćena lica kojima je izrečena kazna zatvora do šest meseci, a koja po logici stvari su sigurno osuđena za krivična dela manje društvene opasnosti. Ovde se govorilo i nešto što je u vezi sa samim predlogom zakona, a koji se ne nalazi striktno u zakonu u pogledu nekih krivičnih dela. Govorilo se u tom smislu da predlog zakona, kada bude bio usvojen, kako će se odnositi na konkretna lica, na konkretne sudbine, na nečije slobode. Tako pored tog svog karaktera ima i jedan mnogo širi karakter, a to je određena politička poruka koju treba da pošalje. Kao što sam iznela, nisam sigurna da, kada se zakon usvoji, će se dosledno sprovoditi cilj vlade u borbi protiv organizovanog kriminala i korupcije zbog toga što će se, nakon usvajanja ovog zakona, pogodovati određenim licima koja se upravo pa i zbog krivičnog dela korupcije, koja su osuđena. Želim da verujem da ova vlada ima cilj da se izbori sa kriminalom i korupcijom. Želim da verujem i prvom potpredsedniku Vlade, ministru Vučiću na tome, ali svi ostali unutar Vlade treba da znaju da, ukoliko ovakvi predlozi zakona dolaze pred parlament i ukoliko se ovakvi predlozi zakona usvajaju, oni svakako neće pratiti to što i oni rade. Kao i do sada, bićemo konstruktivna opozicija. Mislim da smo u svojim diskusijama to i danas pokazali, ali svakako ne možemo da glasamo za zakon, kao što sam rekla, koji će doprineti tome da iz zatvora izađu lica kao što su Andrija Drašković ili Sreten Jocić, Uroš Nišić i mnogi drugi. Zahvaljujem se.
Hvala. Više nemamo prijavljenih za reč. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Samo da kažem nekoliko reči. S obzirom da zamenjujem kolegu Nikolu Selakovića, red je da kažem po četvrti put, pošto neki očigledno nisu čuli. Kolega Selaković je na jednom međunarodnom skupu sa kolegama iz regiona. Mislim da je to dovoljan razlog zašto danas nije mogao biti s vama. Preuzeo sam obavezu da ga zamenim i potrudio sam se, zajedno sa kolegama koji su pored mene, koji su vrlo iskusni, ljudi iz Ministarstva pravde, da dam odgovore na moguća pitanja koja su se postavila. Kažem moguća, jer deo pitanja, koja su se danas čula u Skupštini u okviru ove rasprave, objektivno su imala drugojačiji karakter u odnosu na sadržaj zakona. U svakom slučaju, zahvaljujem se svim poslanicima koji su učestvovali u raspravi. Pozivam Narodnu skupštinu Republike Srbije da se u danu za glasanje izjasni u prilog usvajanja ovog zakona zato što je reč o zakonu koji je detaljan. Usuđujem se reći da je kvalitetniji u odnosu na onaj iz 2001. godine, jer smo upoređivali odredbe tog zakona u odnosu na zakon koji je pred vama. Usput da vam kažem da ovo nije poslednji zakon o kome će Skupština raspravljati iz oblasti pravosuđa. Oko 15-ak zakona je na javnoj raspravi. Skoro su završeni, tako da ćete, poštovane kolege narodni poslanici, imati prilike da dosta razgovarate o stanju pravosuđa i generalno o svemu onome što valja činiti za dobrobit zemlje. Slažem se sa svim poslanicima koji su rekli da su zakoni takvi da se ne prave prema ličnostima, nego da bi se napravio sistem. Ne treba govoriti naši, vaši i njihovi, jer zakon se pravi za građane Republike Srbije, a ne za bilo koga pojedinačno. Za kolegu Janka. U vreme kada sam prisluškivan slučaj još nije rešen. Bio sam poslanik Narodne skupštine Republike Srbije. Taj predmet traje već četiri i po godine, što je vrlo zanimljivo, a parnica je već završena. Prosek parnice u Srbiji je sedam godina i parnica je završena. Dobio sam proces, ali ovaj deo nije završen. Sami možete zaključiti zašto – zato što je očigledno škakljiva tema i niko se ne usuđuje da stvar dovede do kraja, tako da će i meni biti zanimljivo i kao građaninu i kao ministru da vidim razvoj događaja vezano za novo prisluškivanje u Srbiji. U svakom slučaju, stvar treba ispitati do kraja i svako ko je učestvovao u tome da bude primereno kažnjen, shodno odredbama zakona. Hvala vam.
Hvala. Sa radom nastavljamo sutra, 7. novembra 2012. godine, u 10,00 časova. Hvala.