Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 135narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Predrag Umičević, Vojislav Mihailović, Meho Omerović, Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VLADI (pojedinosti) Po Poslovniku se javio narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, najmanje što smo očekivali kada ste otvorili sednicu je da se izvinite poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije koji vas čekaju skoro 20 minuta da počnete sednicu, iako smo mi mogli već da počnemo, jer je jučerašnji završetak sednice vodila potpredsednik Skupštine, gospođica Nataša Jovanović, a vi ste, umesto da budete ovde na vreme, bili na radio-stanici B92, u emisiji ''Kažiprst'', gde ste izneli niz neistina. Rekli ste da je Nataša Jovanović juče vodila Skupštinu pred skoro praznom salom, a pogledajte, gospodine predsedniče, koliko je poslanika vas čekalo da počnete da vodite ovu skupštinu. Takođe ste izneli niz neistina kada je u pitanju ova skupština i njen rad, okrivivši Skupštinu, odnosno sve nas, za to što zakoni koji su morali da budu doneti nisu doneti, što nije istina. Najblaže rečeno, to je teška neistina i vi kao predsednik Skupštine, kao čovek koji treba da štiti integritet Skupštine Republike Srbije, okrivljujete poslanike, iako znate da poslanici nijednog jedinog trenutka nisu izazvali kašnjenje bilo kog zakona. Vi znate da odgovornost za to snosi vladajuća koalicija. Ja vas pozivam, gospodine predsedniče, da se izvinite poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije, jer dobro znate da je u Vladu stigao niz predloga zakona od strane stranke kojoj vi pripadate, DS-a, i da ti zakoni ne idu u proceduru zato što njihovo donošenje sprečava vaš koalicioni partner - DSS, odnosno predsednik Vlade Vojislav Koštunica. Vi to odlično znate, a optužujete Skupštinu Republike Srbije, odnosno poslanike. Takođe, gospodine predsedniče, vi optužujete i SRS da opstruira rad Skupštine Srbije. Ja vas pitam, gospodine predsedniče, da li je pokušaj da se u ovu zemlju vrate Ustav, zakoni, odnosno da se poštuje Ustav, kao i zakoni, od institucija koje bi prve morale to da rade, odnosno da li je veća odgovornost pozivati te institucije da poštuju Ustav i zakon ili to što mi ukazujemo da su Ustav, zakon, Poslovnik, prekršeni? Ja mislim da je obrnuto, da je to osnovna stvar, o kojoj vi morate da vodite računa. Izvinjavam se, ako mi dozvolite, pošto se nećemo javljati po Poslovniku, samo da završim.
Gospodine Todoroviću, imate još jedno vreme, pošto se niko drugi nije javio.
Samo momenat, pošto vi nemate drugu priliku da se dogovorite između sebe, da sačekam da se šefovi stranaka u koaliciji dogovore.
Izvolite. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Dragan Todorović.
Gospodine predsedniče, mi smo vam ukazali na teško kršenje i Ustava, i Zakona, i Poslovnika, u Skupštini grada Beograda, verujući da je do te greške došlo slučajno. Jedini način da se ta greška ispravi bilo je poštovanje Zakona, odnosno poštovanje Ustava. Na to smo vas upozorili odmah, već 9. oktobra, kada se sednica Skupštine grada završila. Međutim, vi ste pokazali da vas uopšte ne interesuje da to što se desilo ispravite, čime pokazujete da je to smišljeno, zato što nemate drugih mogućnosti da ostanete na vlasti nego da kršite Ustav i zakon. To već pravi određeni problem, sa kojim ćemo se mi vrlo brzo suočiti. To pokazuje, gospodo, da vi niste spremni na demokratsku proceduru, a to podrazumeva da izađete na izbore, ili, ako izađete na izbore, da ste spremni da preduzmete određene stvari kako bi ostali na vlasti. Mi smo takvih situacija imali, ali ja vas upozoravam, gospodine predsedniče, da vi snosite odgovornost, jer vi pripremate teren u kome će doći do problema, odnosno zloupotrebe prilikom izbora. Ja vama više ne mogu da verujem na reč, jer sve ovo što radite u Skupštini grada Beograda, ovo što radite u Skupštini Srbije, govori da ste spremni i da, verovatno, raspišete izbore mimo Ustava, zato što nisu doneti zakoni koji treba da budu doneti da bi se raspisali izbori za predsednika Republike Srbije. Jer, vas interesuju samo izbori za predsednika Republike Srbije, zato što mislite da vam to u ovom momentu odgovara. Uopšte vas neće interesovati ni Ustav, ni Ustavni zakon, ni drugi zakoni, interesovaće vas samo vaša pretpostavka da je 9. decembar, kada se pretpostavlja da će biti raspisani izbori za predsednika Srbije, za vas najbolji datum i zbog toga sve vreme pokušavate da progurate ove predloge zakona koji su trenutno u proceduri, kako biste imali mogućnost da, verovatno, već na prvoj sednici raspišete izbore za predsednika Srbije. Radite onako kako ste naumili, ali znajte da već proizvodite posledice koje ćete imati, ne samo prilikom izbora, nego, pretpostavljam da ćete imati prilike da i u sopstvenoj stranci rešavate probleme koje su vam neki proizveli. Vi nemate snage da se tome suprotstavite, da se oslobodite takvog načina rada i na takav način nam dajete legitimitet da na jedini mogući način koji imamo, a to je skretanje pažnje na kršenje Poslovnika, pokušamo da vas vratimo na poštovanje Ustava, zakona i Poslovnika, ne samo ove skupštine, nego i Skupštine grada Beograda. Hvala.
Ja vam zahvaljujem, gospodine Todoroviću. Nikada nisam optužio Skupštinu da je kriva zbog kašnjenja zakona i uvek sam eksplicitno rekao da je to problem zakonodavne aktivnosti Vlade Republike Srbije. Dugujem izvinjenje Narodnoj skupštini zbog kašnjenja. Siguran sam da ćemo to danas nadoknaditi intenzivnijim radom. (Dragan Todorović s mesta: Odustajemo od diskusije po Poslovniku.) Koliko sam razumeo, narodni poslanici koji su se juče prijavili da govore povodom Poslovnika odustali su od toga. Po Poslovniku se još javio narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, uvažene koleginice i poštovane kolege, član 225. st. 3. i 4. Veoma kratko, mi smo već ranije polemisali s jednim stavom da predstavnici izvesnih političkih stranaka izabrani u Narodnoj skupštini, recimo, za potpredsednika Narodne skupštine, nisu, kako to drugi misle, ravnopravni, ili dovoljno ravnopravni u vršenju svojih dužnosti i obaveza. Upozoravam na Ustav, Zakon i na dobru parlamentarnu praksu. Prvo je, nakon konstituisanja ovog visokog doma, izrečena jedna tvrdnja kako se oseća gospodin Radojko Obradović kad sedi sa gospođicom Natašom Jovanović i gospodinom Mrkonjićem. Onda je, pre neki dan, moj uvaženi kolega Milan Stanimirović, koga veoma poštujem, gostujući u emisiji televizije Studija B, rekao - kad otvorim oči i pogledam Natašu Jovanović, Milutina Mrkonjića i Borku Vučić... itd. Najzad, i vi ste, gospodine predsedniče, sinoć, takođe, izrazili rezervu u pogledu toga ko predsedava Narodnom skupštinom. Ja sam juče sa kolegama iz SRS-a razmenio oštre reči, ali to nema veze sa principom. Dakle, potpredsednici Narodne skupštine su birani glasovima svih narodnih poslanika, a i da nisu, dobili su dovoljan broj glasova narodnih poslanika da postanu potpredsednici ovog visokog doma. Gospođa Borka Vučić, shodno Poslovniku Narodne skupštine, predsedavala je konstitutivnom sednicom Narodne skupštine Republike Srbije i moram da kažem da je taj posao obavila odlično, iako ste vi zbog toga imali izvesnu nelagodu, ali se mi pozivamo na ono što je propisano Poslovnikom i zakonom. Dakle, krajnje je vreme da ono što sam jednom nazvao ''projektom političke segregacije'' prestane. Ovde su narodni poslanici, mi smo birani građani, a potpredsednike Narodne skupštine su birali narodni poslanici, kao i predsednika Narodne skupštine. Nema ravnopravnijih među ravnopravnima. U tom smislu, zamolio bih da u javnom eksponiranju narodnih poslanika, visokih funkcionera ovog doma, to više ne bude tema, ako je moguće. Ako nije moguće, borićemo se svim političkim sredstvima da oponiramo jednom takvom bolesnom političkom stavu. To je izvan parlamentarne prakse i izvan dobrih običaja koji postoje u svakom parlamentu u svetu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Odustajete, hvala puno. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe upravo predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Po nekom prioritetu koji je utvrdila Vlada Republike Srbije, Zakon o Vladi Republike Srbije, odnosno izmene i dopune tog zakona daleko su važnije i od bebi pelena, i od poreza na dodatu vrednost, i od Ustavnog suda, i od statusa Kosova i Metohije. Prosto, to je najvažnija tema - kako da se usaglasi Zakon o Vladi Republike Srbije sa novim ustavom. Ja sam u ime SRS-a podneo amandman na član 4. Predloga zakona. Tražio sam da se briše stav 3, a to je onaj stav za koji Vlada smatra da ne treba više da bude u Zakonu o Vladi, koji glasi: "Nova vlada se bira po istom postupku kao što se bira Vlada posle konstituisanja Narodne skupštine". Da vam kažem, računao sam da će taj amandman Vlada da usvoji, zato što uopšte nema razloga da se briše ovo iz postojećeg člana 4. Zašto? Jer samo pomaže da se shvati i bolje primeni ono što se nalazi u prethodnim stavovima. Taj član ne reguliše početak i prestanak mandata Vlade. Zbog ovih neupućenih, moram da kažem da Ustav nalaže da se donese zakon o Vladi, ali ono što se tiče mandata Vlade i, uopšte, statusa Vlade, što je regulisano u nekoliko odredaba Ustava Republike Srbije, treba da bude regulisano Zakonom o Vladi i, jednim delom, Poslovnikom Narodne skupštine. Skup svih tih normi iz ta tri propisa (Ustava, zakona i Poslovnika) daje nam pravu definiciju šta je Vlada, kakav je njen položaj, njen status, ovlašćenja i sva druga pitanja koja su važna. Što se tiče Narodne skupštine, pogotovo je važna relacija Narodna skupština - Vlada Republike Srbije. Baš me je interesovalo zbog čega Vlada ne prihvata ovaj amandman. Dobili smo mišljenje Vlade, u kom se kaže: ''Amandman se ne prihvata, jer su rokovi za izbor svake vlade'' ... Sada stajem, jer ste vi precizirali samo rokove, a postupak nije samo odredba o roku, već, kada se kaže "po istom postupku" kako se bira Vlada, onda reč "postupak" znači sve - i ko predlaže, kako predlaže, ko odlučuje, kojom većinom odlučuje i sve druge stvari koje se tiču postupka izbora. Vi ste odgovor koncentrisali samo na jedno pitanje postupka izbora, a to je rok. Potpuno ste u pravu. Citirali ste odgovarajuće odredbe Ustava Republike Srbije, čl. 109, 130, 131. i 132. Znači, ovaj prvi član, član 109. -to je izbor Vlade, a 130, 131. i 132. su slučajevi kada Vladi prestaje mandat pre onog vremena na koje je izabrana - izglasavanje nepoverenja, glasanje o poverenju, interpelaciji i tako dalje. Znači, vi ste se koncentrisali samo na jedno pitanje, a to je pitanje roka, dok stav za koji se mi zalažemo da ostane u ovom članu ne dodiruje pitanje roka, već, po svojoj formulaciji, afirmiše te odredbe iz Ustava. On uopšte nije u koliziji sa Ustavom. Zašto je potrebno da taj stav ostane u ovom članu 16. originalnogteksta zakona? Da ne bi bilo, upravo, ovakvih igranki, kako često biva u ovom našem političkom životu kada treba da se primeni neka ustavna norma ili neka zakonska odluka. Dobar primer za to je, upravo, ovo što se dešava sa predsednikom Narodne skupštine. On je, praktično, od izbora za predsednika Narodne skupštine u poziciji da sve radi pod strahom i pod velikim stresom. Zašto? Ima jednu nedefinisanu vladu, koja ne može da profiliše svoje političke zahteve. Zašto? Tamo se nalaze oni što drže 20 metara asfalta pod levom miškom, tamo se nalaze oni veliki eksperti za pare, tamo se nalaze veliki eksperti za pozicije, ne mogu da se dogovore oko običnog pitanja kako da vode pregovore, ko će bolje da se slika, ko će više da bude prisutan. Znači, imamo jednu vladu koja nema politički stav. Ona ima interesni stav. Interesni stav je poprilično selektivan i isparcelisan, ali to nema veze sa Vladom po Ustavu Republike Srbije. S druge strane, imamo predsednika Republike koji mnogo više čita ankete o tome koliko je u javnosti lep, pametan, ''ljubi ga majka'', i da li može da napravi u odgovarajućem trenutku još neki iskorak kako bi poboljšao svoje frakcije u Demokratskoj stranci. Onda se, naravno, pritiska predsednik - ti ćeš da raspišeš izbore tada, u toliko sati, raspisaćeš izbore za to, za ovo, za ovo ne možeš, a onda imamo jednu skupštinsku, parlamentarnu većinu, koja procenjuje svoje pozicije. Konkretno, ovih dana je problem Beograd. Naravno, DS i DSS su u koaliciji u Beogradu. Milijarda evra treba da se potroši u toku 2007. godine. Šta će njima gradonačelnik kada postoje tamo parcele, postoji gradski menadžer, koji je sasvim neopravdano zaobiđen u protekla dva meseca u ovim pričama. Tu se priča o 1000 kvadrata, i da vam ne pričam, da ne prepričavam sve novinske članke koji ukazuju na to šta se dešava u Beogradu. Onda, imamo Ustavni zakon, u koji u članu 12. kaže da ostaju na snazi svi postojeći zakoni do njihovog usklađivanja sa novim ustavom. Onda, imamo predsednika Narodne skupštine, koji pod strahom tumači celishodnost ustavne norme, koji pod strahom tumači odredbe o rokovima, koji pod strahom računa kad je 14, 15. dan, pa, ako može 15 dana da razvuče na tri meseca bilo bi dobro. Zato je potrebno da u našim zakonima, gde se razrađuju određene odredbe Ustava, bude što više konkretnih normi, a što manje nečega što se naziva – ''podrazumeva se'', kao što stoji u ovom odgovoru. Odgovor je, gospodine Markoviću, pisao neko ko ne zna šta je postupak, jer se koncentrisao na nešto što je samo rok. Formulacija roka u članovima 130, 131, 132. Ustava Republike Srbije, ta odredba o roku, to je ta druga rečenica svih ovih stavova, pisana je u potpuno drugačijem smislu, u smislu da predsednik Narodne skupštine raspušta Narodnu skupštinu ako se ne poštuje neki rok, tako da je ova odredba za koju se mi zalažemo da ostane u Zakonu o Vladi potpuno prihvatljiva. Ona samo objašnjava, da ne bismo došli u situaciju u kakvoj se nalazi predsednik, koji radi svoj posao pod velikim stresom. Naš problem je što i ono što je najjasnije u zakonu nema prioritet, nego prioritet imaju neki interesi; ne politika, nego lični interesi, kolektivni interesi, a oni su svedeni na nešto najbrutalnije, a to je broj ispred oznake za dinar ili evro. Mi nećemo, verovatno, imati, po Zakonu, izbore za izbor gradonačelnika Beograda samo zbog iznosa budžeta grada Beograda. Kad se radi niskogradnja, niko živi ne zna da iskontroliše da li je tu otišlo toliko hiljada kubika ili manje. Kod visokogradnje, može da se napravi neka rekonstrukcija, da se izvrši neka procena koliko je materijala potrebno, ali kod niskogradnje je teško. Zato se asfaltira sve ono, sve one ulice kojima je rok trajanja prošao pre 10 minuta, zato imamo onog ministra - 20 metara asfalta pod mišku, škljocne dva puta, podigne onaj asfalt i ide na novu lokaciju gde će da ga slikaju. Samo da vas podsetim, vas na vlasti, da smo na pretprošlim izborima imali čudnu situaciju, taj predmet je pred Ustavnim sudom Republike Srbije. Bili su raspisani izbori u Beogradu, ali su se različito birali predsednici opštine Barajevo i drugih gradskih opština. Jedan je izabran neposredno od strane građana, a kasnije su svi predsednici svih gradskih opština izabrani od skupština gradskih opština. Taj postupak je pred Ustavnim sudom Republike Srbije. Samo da vas podsetim, u drugoj polovini 2004. i cele 2005. godine, Vojislav Koštunica je raspisivao prevremene lokalne izbore u 20 i nešto opština. Tada ste išli da asfaltirate sokake, ulice, tada je cela Vlada bila u lokalnoj kampanji. Ta logika vam više ne važi u 2007. godini. Zašto? Zato što smo vas upozorili pre godinu i po dana, kad-tad će morati da izađe na svetlost dana to trošenje budžetskih sredstava, budžeta Republike Srbije za lokalnu kampanju. Mora da izađu na videlo i oni aerodromi, i one ulice, kada su se sredstvima budžeta Republike Srbije finansirali lokalni izbori, prevremeni lokalni izbori. Vidite, ta logika je sada napuštena. Sada predsednik, koji živi u velikom strahu, kaže - opšti lokalni izbori, ta kategorija ne postoji, čak ni u političkoj terminologiji. To ako vam je rekla Sonja Liht, to je neka zastarela terminologija, to je stara knjiga, to više ne postoji. Izbori treba da se raspišu za izbor odbornika, a ne za gradonačelnika, ali šta vredi, u pitanju je interes - kako da se pokrcka to malo što je ostalo u budžetu za 2007. godinu za grad Beograd. Kandidata nemate za gradonačelnika, da povlačite onog žućkastog, crvenkastog, kako beše, onaj Đilas, slabo je, podnosi ostavke i unutar stranke; doduše, sad se dohvatio Nacionalnog investicionog plana, pa njega niko živi ne može da pomeri od para. Jeste, tako je, vi iz DS-a niste obavešteni jer pripadate drugoj frakciji. Đilas je u onoj siva eminencija. Tu je i Vlahović, doduše, on pobeže, i Đelić, tu ste dobili novu kategoriju, a dokaz za to je da onih iskrenih demokrata, koji misle i o Demokratskoj stranci, nema više u Skupštini, naljutili se i neće da dođu, jer znaju da je DS pod prinudnom upravom. Doduše, ja vam sprovodim stečaj, ali, polako, doći će i to na dnevni red. Juče je već bilo dobro, izašli ste, nadam se da ćete vrlo brzo da shvatite sve probleme koje imate i koji ne mogu da se zaustave. To je problem, što ne mogu da se zaustave ti problemi, i to će svakim danom sve više i više da eskalira. Znači, gospodine Markoviću, vi ste predstavnik Vlade, stvarno ne vidim nijedan razlog za ovakvo mišljenje Vlade - da ne prihvata ovaj amandman, tim pre što amandman samo pomaže da se što bolje protumače odgovarajuće odredbe Ustava Republike Srbije. Treba taj stav da ostane u članu 16. jer u tom delu Ustav Republike Srbije i nije pretrpeo neku veliku promenu.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović, a potom narodni poslanik Laslo Varga.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Duliću, pozivam vas da iskoristite svoje pravo iz Poslovnika, član 98. stav 3, i u 11 časova prekinete rad Narodne skupštine, zbog toga što je zakazana sednica Odbora za odbranu i bezbednost. Očekujemo dolazak ministra unutrašnjih poslova, Dragana Jočića. Jer, kada je zakazivao Odbor, doduše, iz trećeg pokušaja, jer su mu tako nagovestili i tražili poslanici vladajuće koalicije, kao i sam ministar, gospodin Ivica Dačić nije mogao da zna kada će biti sednica Skupštine. Da vas podsetim da je Odbor zakazan, najpre, za 1. jun ove godine, zatim, za 17. oktobar, a onda je opet, od strane ministra, otkazan dolazak za danas, za 24. Mi treba, dame i gospodo narodni poslanici, kažem vama koji niste članovi Odbora za odbranu i bezbednost, da razmatramo izveštaj MUP-a; danas samo rad Ministarstva, a za sutra je bila zakazana sednica na kojoj je trebalo da nam se obrati direktor BIA, ali je i ona otkazana za sledeću nedelju, za period rada od 1. juna 2006. godine do 30. septembra 2007. godine. Ti izveštaji, koje dobijaju samo narodni poslanici koji su članovi Odbora za odbranu i bezbednost, sadrže sve segmente rada MUP-a i stanja bezbednosti u našoj zemlji. Mi, srpski radikali, imamo primedbe na izveštaj koji nam je dostavio MUP, ali verujem da i druge kolege, koje hoće da glasaju za izveštaj, da ga komentarišu, ili narodni poslanici koji nisu članovi Odbora za odbranu i bezbednost, žele da prisustvuju i da imaju pitanja koja hoće da postave ministru, da iskoriste tu priliku. Moram da vas podsetim da je, po Poslovniku, ministar dužan da dva puta godišnje podnosi izveštaj, kao i direktor BIA, i da su to jedine dve situacije, jedine dve prilike koje samo ovaj odbor ima, jer je tako uređen njegov rad, da narodni poslanici i članovi Odbora razgovaraju o vitalnim pitanjima za našu zemlju. Šta je važnije od stanja bezbednosti Srbije danas? U situaciji u kojoj se nalazimo, zbog sve učestalijih pretnji i namere da nam otmu Kosovo i Metohiju, zbog privrednog kriminala, korupcije, pljačke, sve ovo, kao i mnogi drugi slučajevi i razni akti koji se ugrožavaju bezbednost građana Srbije, i te kako treba da interesuju ne samo nas, članove Odbora, nego i druge narodne poslanike. Gospodine Duliću, pošto je jedini način da napustimo sednicu, a vidite da imamo puno obaveza i posla, da raspravljamo o amandmanima na Predlog izmene i dopune Zakona o Vladi i dalje, po dnevnom redu, te je neprimereno da usred zasedanja održavamo tako važnu sednicu, pozivam vas da iskoristite vaše pravo iz člana 98. stav 3, koji kaže da predsednik Narodne skupštine Republike Srbije može da odredi prekid u zasedanju i u drugim slučajevima, jer su prethodna dva već navedena, kada nema kvoruma ili u drugoj situaciji kada to Skupština zaključi. Mislim da je interes svih da donesemo takav zaključak i da vi,na osnovu moje jasne argumentacije, sugerišete poslanicima, kako bismo nesmetano otišli da razgovaramo o ovom važnom pitanju, o izveštaju, i da postavljamo pitanja gospodinu Draganu Jočiću. Hvala.
Hvala vama. Izvolite, povodom Poslovnika se javio narodni poslanik Laslo Varga.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu člana 226, a u vezi sa članom 231. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Prema tom članu, narodni poslanici pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo da na sednicama Narodne skupštine govore i da pisane dokumente u radu Narodne skupštine dostavljaju Narodnoj skupštini na svom maternjem jeziku. Mi smo pre više od šest meseci, tadašnjem sekretaru Narodne skupštine, signalizirali da želimo da koristimo ovo naše pravo. U međuvremenu, nismo imali za to mogućnosti i nismo ni želeli da ovo naše pravo ni na kojinačin zloupotrebljavamo, ali je prošlo već osam meseci od konstituisanja Narodne skupštine. Iz tog razloga smo, 18. oktobra, uputili jedno pismo predsedniku Narodne skupštine, u kojem tražimo da se korišćenje ovog našeg prava omogući, ali na način koji bi zadovoljio suštinu, a ne ovu formu koja postoji u Poslovniku. Naime, mi bismo želeli da dokumenti koje donosi Narodna skupština budu prevedeni na jezike pripadnika nacionalnih manjina. Dakle, nije za nas prioritet da koristimo svoj jezik u radu Narodne skupštine prilikom naših izlaganja, nije prioritet ni da podnosimo naše predloge zakona ili amandmane na našim jezicima, smatramo da bi to otežalo rad Narodne skupštine, ali, istovremeno, smatramo da bi bilo jako dobro da se dokumenti koji su već doneti prevode na jezike nacionalnih manjina. Naravno, to nije moguće bez organizovanja stalne prevodilačke službe u okviru Narodne skupštine, ali smatramo da bi ovo bilo potrebno i da bi se na ovaj način postigla tri cilja. S jedne strane, u praksi bi zaživelo jedno pravo koje postoji u Poslovniku, ali se ne koristi, odnosno ne primenjuje. S druge strane, na ovaj način bi pripadnicima nacionalnih manjina bilo omogućeno da sve one zakone koje donosi Narodna skupština mogu da čitaju na svojim maternjim jezicima. S treće strane, u toj službi bi bili angažovani pripadnici nacionalnih manjina koji bi bili sposobni da rade te prevode, čime bi se poboljšala katastrofalna zastupljenost nacionalnih manjina u državnoj administraciji. Dakle, tražim informaciju od predsednika Narodne skupštine, da li je ovo pismo stiglo do njega i da li je on spreman i u kom roku da udovolji ovom našem zahtevu? Zahvaljujem.
Zahvaljujem vama. Stiglo je i od ponedeljka se organizuje prevodilačka služba i počinje prevođenje dokumenata koje ste tražili na mađarski jezik. O amandmanu, reč ima narodni poslanik Goran Rakovac, izvolite.
Uvažene kolege narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama je čudna situacija što se tiče ovog amandmana. Naime, Vlada je predložila da se jedan stav iz osnovnog zakona briše, a amandman koji je kolega Krasić podneo glasi da se briše ono što već Vlada treba da briše, odnosno da ostane prvobitni tekst. Da ne bi bilo nejasno, kako poslanicima, tako i građanima Srbije, mislim da treba poći od člana 16. na koji se odnosi ovaj amandman. Član 16. uređuje početak i prestanak mandata Vlade. Sam član, u stavu 1, utvrđuje da mandat Vlade počinje da teče od polaganja zakletve pred Narodnom skupštinom, zatim, stav 2. uređuje zakletvu, Vlada je intervenisala ovom prilikom, predlažući novi tekst zakletve, stav 3. se odnosi na slučajeve prestanka mandata Vlade, a stav 4, na koji se, konkretno, ovaj amandman odnosi, glasi - nova vlada se bira po istom postupku kao što se bira Vlada posle konstituisanja Narodne skupštine. Kolega Krasić, svojim amandmanom, traži da ovaj stav 4. ostane u neizmenjenom obliku u prvobitnom tekstu Zakona. Smatram da ovaj amandman ne treba prihvatiti, uostalom, Vlada ga i nije podržala, iz prostog razloga što je u međuvremenu, između donošenja osnovnog teksta Zakona i zakona koji danas imamo na dnevnom redu, o izmenama i dopunama Zakona o Vladi, donet Ustav Republike Srbije, koji u nekoliko svojih članova bitno uređuje materiju na koju se odnosi i ovaj amandman, odnosno uređuje materiju početka prestanka mandata Vlade. Naime, nakon održavanja parlamentarnih izbora, određen je rok od 90 dana u kom je neophodno konstituisati novu vladu i na taj način izgraditi, nakon izbora, najpre Skupštinu - u roku od 30 dana, zatim, u roku od 90 dana – Vladu, kao instituciju, da bi država mogla normalno da funkcioniše. Što se tiče ostalih razloga za prestanak mandata Vlade tokom trajanja mandata Republičke skupštine, odnosno Vlade koja je izabrana nakon izbora, rokovi su znatno drugačiji. To je osnovni razlog zašto ovaj amandman treba odbiti. Naime, Ustav je članovima 130, 131. i 132. jasno predvideo razloge zbog kojih mandat Vlade može da prestane, recimo, izglasavanjem nepoverenja Vladi ili članu Vlade, ili kada Vlada traži da se izglasa poverenje, pa joj se ne da poverenje od strane Skupštine, ili, u slučaju ostavke predsednika Vlade, kada pada i Vlada. Rokovi za izbor nove vlade su sada sasvim drugačiji. Nisu 90 dana, koliko iznosi rok koji je određen nakon završetka izbora. U ovim slučajevima je predviđen rok od 30 dana, koji je znatno kraći od prvobitnog. Ostankom stava 4, kako je predložio kolega Krasić svojim amandmanom, faktički bismo imali neustavnu situaciju, ovaj stav bi bio u suprotnosti sa Ustavom, što je nedopustivo, neodrživo. Zato je Vlada predložila da se ovaj amandman ne prihvati. Demokratska stranka Srbije podržava stav Vlade o ovom pitanju i u danu za glasanje će glasati da se ovaj i ovakav amandman ne prihvati.
Repliku ima narodni poslanik Zoran Krasić, tri minuta, a potom, tri minuta, narodni poslanik Milica Radović.
Morao sam da se javim zato što je ovde izneto nešto što nisam rekao, niti moj amandman stvara neustavno stanje. Molim vas, ako vi tako tumačite, tumačite to privatno, ali javno vodite računa, moj amandman ne stvara neustavno stanje. Moj amandman sprečava da vi tumačite toliko proizvoljno odredbe Ustava i Zakona o Vladi, da nas ne biste doveli u situaciju u kojoj smo se već nalazili, da ova država može bez Skupštine, da može bez predsednika, da može bez Vlade, da može bez Vojske, da može bez policije; ova država može bez svega i svačega, ali mora samo da ima demokratski blok. Pobeže, pobeže, pa, naravno, pobeže. Oni kažu da se postupak izbora Vlade svodi na rok. Čime brane svoj stav? Nečim što je napisano u članu 130. stav 4. Druga rečenica kaže - ako Narodna skupština ne izabere novu vladu u roku od 30 dana od izglasavanja nepoverenja, predsednik Republike je dužan da raspusti Narodnu skupštinu i raspiše izbore. Skrećem vam pažnju na ovu odredbu. Skrećem vam pažnju na sledeću odredbu, a to je član 131. stav 4, druga rečenica u tom stavu - ako Narodna skupština ne izabere novu vladu u roku od 30 dana od dana neizglasavanja poverenja, predsednik Republike je dužan da raspusti Narodnu skupštinu. Član 132. stav 4, isto, druga rečenica - ako Narodna skupština ne izabere novu vladu u roku od 30 dana od dana konstatacije ostavke predsednika Vlade itd. Koja je razlika u članovima? Razlika je u tome šta je osnov za prestanak mandata Vlade, izglasavanje nepoverenja, neizglasavanje poverenja i ostavka Vlade. Rok je 30 dana. U kom postupku se bira? Kakav je postupak? Šta ako predsednik ne predloži kandidata, ako ne poštuje svoju obavezu da predloži novog kandidata za novu vladu? Mi smo imali onu situaciju, sećate se, od 27. januara, kada su bili završeni izbori, kada ste izabrani kao Vlada. U kom mesecu? Naravno da sam ovo ostavio za kraj. Nisam hteo odmah da vam kažem sve. Ostavio sam za kraj. Imam ja još, kada izađete, da vam kažem šta će da bude, kako će da bude. Znači, na vreme vas upozoravam, kao što sam vas na vreme upozorio i oko izbora gradonačelnika. Ne pogrešno, nego sam vas ispravno obavestio, pa ste rekli posle na nekim mestima...
Izvinjavam se što sam vas presekao. Hvala puno. Povodom ovog amandmana, javila se poslanik Milica Radović.
Samo jedna ispravka, moj kolega Goran Rakovac nije pobegao, on je otišao na sednicu Odbora, prosto, za gospodina Krasića [[Upadica iz sale: Kako onda da bude sednica Odbora...]]
Tako je, slažem se sa vama, da razjasnimo jednu stvar. Dakle, slažem se da ne treba, kada su ovako važne teme na sednicama odbora, da to bude za vreme dok traje sednica, ali je ona zakazana. Drugo, ne treba da se sednica Skupštine prekine zbog toga što traje odbor. Evo, predlažem predsedniku Odbora da otkaže sednicu u 11 časova i da je zakaže za 14 časova, kada je pauza, i da rešimo taj problem. Nemojte od mene da tražite da prekidam sednicu Skupštine. Hvala lepo.
Javila sam se, takođe, povodom amandmana cenjenog kolege, gospodina Zorana Krasića. Naime, smatram da je ovaj amandman u oštroj suprotnosti sa Ustavom i upravo iz tog razloga ne treba da bude prihvaćen. Vi jako dobro znate da Ustav poznaje dve vrste rokova. Jedan je rok od 90 dana za izbor prve vlade nakon konstituisanja Narodne skupštine i on je razložno duži nego svaki drugi rok, koji iznosi 30 dana, za izbor svake druge vlade, ali u istom sazivu Narodne skupštine. Sama namera predlagača ovih izmena i dopuna Zakona je bila da se ovaj zakon uskladi sa samim ustavom i to je, upravo, razlog zbog čega se ta odredba Zakona menja. U Ustavu jasno piše da ukoliko Narodna skupština izglasa nepoverenje Vladi, onda predsednik Republike pokreće postupak za izbor nove vlade i ona treba da bude izabrana u roku od 30 dana. Ukoliko ne bude izabrana u roku od 30 dana, tada se raspušta Skupština i raspisuju se izbori. Svaki amandman koji bi imao za cilj da menja ovu odredbu ovog zakona bio bi, apsolutno, u suprotnosti sa Ustavom i zbog toga ovaj amandman ne bi trebalo prihvatiti.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Petronijević. O amandmanu, možete, ali prvo će ministar. Izvolite, ministre.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, (poslanici SRS-a napuštaju salu) dakle, meni je potpuno jasno koja je intencija gospodina Krasića, ali ako je gospodin Krasić hteo da uredi postupak svojim amandmanom, mogao je da predloži dve reči u samom amandmanu i da to bude uređeno. U ovom slučaju je nemoguće prihvatiti amandman, jer bismo dobili rok od 90 dana za izbor nove vlade nakon prestanka mandata prve vlade, nakon konstituisanja Skupštine, a to bi bilo u suprotnosti sa tri člana Ustava i sa osnovnom idejom koju imamo, a to je da se ne dozvoli da se provizorijum nakon prestanka mandata jedne vlade oduži na tri meseca. Prosto, moramo imati čistu situaciju. Ako jedna vlada izgubi poverenje, padne Vlada, ne možemo pustiti da se ide na 90 dana pregovaranja i dogovaranja; cilj je da se taj rok skrati na 30 dana. Ako postoji većina, neka se izglasa nova vlada, a ako ne postoji većina, idemo na izbore. Nemojmo da imamo 90 dana Vladu kojoj je prestao mandat. To je suština onoga što je ustavotvorac, odnosno ustavopisac predložio u Ustavu, da sadrži tu odredbu u tri člana Ustava, a to je sada samo preneseno u zakon o Vladi. Gospodin Krasić se plaši za postupak. Mislim da je to domen politike. Postupak je propisan članom 127. Ustava Republike Srbije. Postupak nije sporan, ali, ponavljam, da je gospodin Krasić imao nameru da se ovde razgovara, sa pravničke strane, i o tom detalju, mogao je da doda u svom amandmanu samo jednu reč, da kaže - po postupku predviđenom članom 127. Ustava Republike Srbije. Dakle, zaista mislim da nema nikakvog spora oko postupka. Mislim da je pitanje postupka čisto politiziranje ove stvari. Veoma je važno da se ovaj amandman ne prihvati i da rok od 30 danazaista bude rok koji će obavezivati i narodne poslanike i političke partije da stanje koje može nastupiti nakon prestanka mandata jedne vlade reše vrlo brzo. Sve drugo bi nas vodilo u situaciju - prestane mandat, pa tri meseca pregovori o Skupštini, pa raspuštanje Skupštine, pa novi izbori. Došli bismo u situaciju da čitava godina dana, osam ili devet meseci budu meseci previranja, razgovora, dogovora itd, a svi znamo, uopšte, svima nama je u ovom momentu, kao političkim činiocima, potrebno da na neki način bude sugerisano od strane zakonodavca da se pregovori, procesi moraju odvijati znatno brže nego što je to bio slučaj do sada. U krajnjem slučaju, svi imamo negativan odnos prema činjenici da smo se i sada, nakon izbora, dogovarali ovako dugo oko izbora nove vlade.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Duliću, moraćemo opet u školu za ''pačiće male''. Znači, ga-ga, da vidimo šta piše u Ustavu, a šta piše u zakonu. Na dnevnom redu je novi zakon o Vladi. Zašto je nov? Zato što ga je ova vlada, bez obzira na agregatno stanje, vlada demokratskog bloka, donela 2005. godine. To je vaš zakon. Nemojte da napadate vaš zakon. Znači, član 16. stav 4. je autentično vaš. Konkretno, pisao ga je Zoran Balinovac, branio ga je Zoran Balinovac. DSS, sa svojim satelitima, glasala je zdušno za taj član. U članu 16. stav 4. tog zakona je napisano: ''Nova vlada se bira po istom postupku kao što se bira Vlada posle konstituisanja Narodne skupštine''. Naglasak je na postupku, a ne na roku. Rok za novu vladu, u situacijama iz članova 131, 132. i 133. je propisan stavom 4, druga rečenica, u potpuno drugačijem smislu, kao obaveza predsednika Republike da krene s konsultacijama, da pokrene postupak, ali druga rečenica priča o roku u kome treba da se izabere, odnosno o posledicama ako se u roku od 30 dana ne izabere nova vlada. Znači, priča o posledicama. Naglasak je na raspuštanju Narodne skupštine. Ovaj stav u članu 16. u potpunosti podržava sve što ste vi napred promenili u članu 16. Zadržava princip: mandat Vlade traje dok traje mandat Narodne skupštine. Ta vlada može da se menja u ovim situacijama, kada pre vremena prestane mandat, ali je naglasak na postupku, ne na roku. Ovi koji su se naprasno obavestili, tumače postupak samo sa rokom, ali ovde je rok dat radi raspuštanja Narodne skupštine. Ono što stoji u stavu 4. člana 16. jeste verifikacija kakav postupak treba da bude za izbor nove vlade. Znači, isti kao za prethodnu, samo što nije rok 90 dana, nego 30 dana. Ovaj stav ne dira rok, a vi pričate o roku. Još neko pametan reče da ovaj stav člana 16. vašeg zakona nije u skladu sa novim ustavom. Dokažite mi to.
Obaveštavam Narodnu skupštinu da će sednica Odbora za odbranu i bezbednost biti održana, umesto u 11 časova, u 14 časova. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pomogli ste mi da obrazložim ovaj amandman vašim malopređašnjim izlaganjem za govornicom ove skupštine, jer ste pričali, u stvari, o tome šta sve Vlada, koja je u ostavci ili kojoj je izglasano nepoverenje, kojoj je, jednostavno, prestao mandat, ne može da radi. Suština mog amandmana je, upravo, u tome. Da ne bih ostao po strani, moram da kažem da se ne slažem sa vama u onome što ste rekli u obrazloženju amandmana gospodina Krasića. Amandman govori o postupku, a odgovor Vlade govori o rokovima. Postupak uopšte ne ugrožava rokove. Ništa više. Dalje ne komentarišem. Vratiću se na amandman koji sam podneo, u ime Poslaničke grupe SPS-a, na član 5. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi, gde se menja član 17. stav 2. osnovnog zakona. Ova priča može da bude tanka. Zbog javnosti, moram da kažem šta je, u stvari, suština. Član 17. Zakona o Vladi govori o ovlašćenju Vlade i člana Vlade posle prestanka mandata Vlade, a u prethodnom članu precizno je navedeno da Vladi prestaje mandat prestankom mandata Narodne skupštine, izglasavanjem nepoverenja, neizglasavanjem poverenja, ostavkom Vlade, izglasavanjem nepoverenja predsedniku Vlade i ostavkom predsednika Vlade. To su slučajevi kada prestaje mandat Vlade. Upravo, član 17. govori o tome koja su ovlašćenja Vlade posle prestanka mandata Vlade. I do sada je to bilo regulisano u zakonu, da Vlada kojoj je prestao mandat može vršiti samo tekuće poslove i ne može predlagati Narodnoj skupštini zakone i druge opšte akte, niti donositi propise, izuzev ako je njihovo donošenje vezano za zakonski rok ili to nalažu potrebe države, interesi odbrane ili prirodna, privredna ili tehnička nesreća. To se ne menja ovim predlogom. Drugi stav člana 17. osnovnog zakona glasi: ''Vlada ne može postavljati funkcionere u organima državne uprave, a pri vršenju osnivačkih prava Republike Srbije može jedino da imenuje ili da saglasnost na imenovanje vršioca dužnosti direktora i članova upravnog i nadzornog odbora''. Zadržaću se na stavu 2. Dakle, vrlo decidno i precizno je rečeno da takva vlada, kojoj je prestao mandat, dakle, nema je, ne postoji više, ostaje u sastavu da obavi samo nužne tehničke poslove, a malopre je gospodin ministar sam govorio da to mora da bude kratko - mesec dana. Jednostavno, Vlada nije imala pravo da postavlja funkcionere u državnim organima. Sa tim se slažem. Međutim, šta Vlada predlaže u izmenama zakona? Ona predlaže da se reč: ''funkcioneri'' izbriše, a da se doda: ''državni službenici na položaju''. Tu je već pitanje za ministra - zašto? Obrazloženje je da državni službenici na položaju više nisu funkcioneri po Zakonu o državnim službenicima, govorim onako kako piše u Zakonu. U suštini, sećate se, pre tri-četiri meseca ova vlada im je produžila mandat da budu funkcioneri sve do jula, i to retroaktivno, sledeće godine, i verovatno će tada produžiti još. Dakle, nije ih birala po konkursu, iako su neki konkursi bili završeni, čime je pala u vodu priča - stručnost ispred politike. Jednostavno, po političkim kriterijumima, po podelama koje su izvršene unutar vladajuće koalicije, oni su postavili sve državne službenike na položaje i samo je formalna priča da je to primena Zakona, gde su oni nezavisni, nisu funkcioneri itd. Gospodine ministre, imali smo pitanje za vas kada je bila rasprava u načelu. Verujem da danas imate spremljene odgovore. Koliko državnih sekretara ima u Vladi, koliko pomoćnika, koliko sekretara, da ne nabrajam dalje, znate dobro ko sve ulazi u državne službenike na položaju? Dakle, s jedne strane, državni službenici nisu funkcioneri, kako formalno Zakon kaže, a u praksi ove vlade, s obzirom na političke podele koje su unutar Vlade izvršili, i to je osnovna karakteristika Vlade, partijski interes je iznad svega. Tako su podelili ministarstva, tako su podelili resore, tako su podelili javna preduzeća, tako su podelili vlast u opštinama, tako su se dogovorili i podelili ko da bude gradonačelnik u Beogradu bez izbora, tako su se dogovorili i podelili ko da bude zamenik v.d. gradonačelnika, koji ne postoji u zakonu itd. S druge strane, izbrisana je reč "funkcioneri", što znači da Vlada može da postavlja funkcionere. Pitam zašto? Zašto po ovom osnovnom zakonu do sada nije mogla da ih postavlja, a sada može? U obrazloženju stoji da je to malo, to su samo državni sekretari i generalni sekretar Vlade. Voleo bih, stvarno, da mi kažete koliko ima državnih sekretara, jer se bojim da državnih sekretara ima sada više nego što je nekada bilo pomoćnika ministara. Koliko ovo čuveno ministarstvo, što obuhvata celu Vladu, za ekonomiju, ima državnih sekretara? Recite javnosti.Meni su kazali šest, ali ja ne znam, nisam siguran. Bolje vi da kažete koliko ih ima. Šta je suština? Suština je da Vlada kojoj je prestao mandat ne postoji, nema je više i obavlja one poslove koji su navedeni zakonom dok se ne konstituiše nova skupština ili dok se ne izabere nova vlada, dakle za mesec dana. Koji su razlozi da se da Vladi ovlašćenje da za tih mesec dana postavlja funkcionere, odnosno državne sekretare? Mi mislimo, imajući u vidu da je postala karakteristika ove vlade da im predlozi zakona budu nejasni i da se mogu različito tumačiti, juče smo o tome polemisali, a nastavićemo i tokom dana, kad god je tako nešto u pitanju, Vlada, očigledno, priprema neki marifetluk, opet u skladu sa partijskim interesima, u skladu s tim da obezbedi i u tom periodu postavljanje funkcionera. Džaba ta priča što njima ističe mandat kada i ministru, oni su u funkciju dok je i ministar. Zašto postavljati nove za tih mesec dana? Šta stoji, gospodine ministre, iza toga? U tome je suština. Dakle, šta vam nije valjalo u prethodnom zakonu, gde je precizno stajalo da ne mogu funkcioneri da budu postavljeni? Gospodine ministre, Vlada kojoj je prestao mandat ne može da postavlja nikoga. To bi bilo pravo i to bi bilo pošteno, a ne da dodajete nešto što, u stvari, samo formalno ispunjavazakonski uslov, a to su državni službenici na položaju, protiv čega mi nemamo ništa protiv, iako oni nisu službenici, oni su funkcioneri po sadašnjoj politici Vlade i onome šta su radili, a istovremeno funkcionere ostavljate, iako vam je osnovni zakon davao obavezu da ni njih ne možete da postavljate. Šta se to promenilo da sada treba da se postave za mesec dana? Mi smo protiv toga i zato smo uložili amandman. Smatramo da Vlada kojoj je prestao mandat ne može da postavlja ni funkcionere, ni državne službenike na položaje.
Reč ima ministar Marković.
Gospodine Petronijeviću, u principu, zaista razumem vašu intenciju vezanu za ovaj amandman, odnosno za ovaj član i pokušaću da vam objasnim o čemu se radi. Dakle, zaista je krug ljudi koje Vlada može da postavi nakon prestanka mandata veoma mali, odnosi se na funkcionere, a od kada je donet Zakon o državnim službenicima, de fakto,i oni koji su se nekada zvali funkcioneri više nisu funkcioneri, nego su državni službenici na položaju. Mislim da je to bitna razlika. Sada zamislite situaciju da prestane mandat Vladi, a da je neposredno pre toga, iz nekog razloga, generalni sekretar Vlade podneo ostavku. Bili bi u situaciji da Vlada funkcioniše bez generalnog sekretara. Zašto? Iskreno, zašto Vlada ne bi mogla da postavi generalnog sekretara tih mesec dana, da ima ko da radi, jer to je vrlo važan posao? Prosto, vidite da je to suština, ništa drugo. On ionako ne može da nadživi Vladu. Ne može niko od ovih ljudi da nadživi Vladu, ne može ni državni sekretar. To je moje objašnjenje, mislim da je ono svrsishodno i zbog toga ne treba prihvatiti vaš amandman. Na pitanje o broju državnih sekretara, zaista, ne znam da vam odgovorim. Mislim da na sajtu Vlade, svakog ministarstva, to ima. Mogu samo da odgovorim za moje ministarstvo – imamo dva državna sekretara. U formi poslaničkog pitanja možete se obratiti, mislim da treba da se obratite Generalnom sekretarijatu Vlade, a, u krajnjem slučaju, ako se obratite i meni, proslediću to nadležnom, pa će nadležni da vam odgovori. U svakom slučaju, Ministarstvo za državnu upravu nije nadležno da da odgovore. Međutim, razumem to pitanje, pa ću se potruditi da dobijete odgovor, ukoliko stigne u formi poslaničkog pitanja. Nadam se da ste zadovoljni ovim odgovorom, a ako ostajete pri amandmanu, mi ga, nažalost, ne možemo prihvatiti.
Reč ima narodni poslanik Milica Vojić-Marković, potom narodni poslanik Žarko Obradović.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, gospodin ministar je već obrazložio, najvećim delom, ovo što, upravo, hoću da kažem, ali mislim da treba, zbog ljudi koji prate ovaj prenos, tu stvar potpuno da pojasnimo. Prema Zakonu o Vladi, svi koji su postavljani na radna mesta u organima državne uprave bili su funkcioneri. U međuvremenu su doneta još dva nova zakona, Zakon o državnoj upravi i Zakon o državnim službenicima i prema tim zakonima napravljena je razlika između državnih službenika i funkcionera. U čemu je, najvećim delom, ta razlika? U tome što državne funkcionere i dalje postavlja Vlada na mesta u državnoj upravi, a državni službenici se biraju prema konkursu, i to na period od pet godina. Dakle, ljudi koji supostavljeni od Vlade imaju, upravo, onoliki mandat koliko traje Vlada. Prema ova dva zakona, funkcioneri su jedino državni sekretari u ministarstvima i generalni sekretar Vlade. Potpuno je jasno da je njihovo trajanje onoliko koliko traje ministarstvo, odnosno ministar; vezuju karijeru uz nekog ministra ili, generalni sekretar Vlade - uz Vladu. Ne mogu da je nadžive ni pod kojim uslovima i zbog toga je vrlo precizno rečeno. Naravno, državni službenici, u tom slučaju, nadžive Vladu, jer su vezani za određeno mesto, radno mesto, a ne za Vladu. Sasvim je normalno da Vlada kojoj je prestao mandat, u nekim okolnostima, u nekom slučaju, dođe u situaciju da neko ko je funkcioner ne može u određenom vremenskom intervalu da obavlja svoju dužnost. Gospodin ministar je naveo jedan, a ima i drastičnijih primera, kao što je smrt i slično, i u tom slučaju je vrlo važno da tako važno mesto bude pokriveno. Zbog toga je sasvim normalno dozvoliti Vladi da postavlja funkcionera, jer on ionako ne može da je nadživi. Dakle, neka to traje 15 dana, mesec dana, tri meseca, ali, prosto, vezano je za trajanje Vlade. Zbog toga mislim da je jako važno da se ne usvoji ovaj amandman.
Reč ima narodni poslanik dr Žarko Obradović. Izvolite, replika, narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 101. (Miloš Aligrudić, s mesta: Po kom osnovu?) Član 101, pogrešno protumačeno, gospodine Aligrudiću. Dogovorite se sa Aligrudićem da li mogu da imam reč i da sada govorim. Pitam, da li gospodin Aligrudić dozvoljava da se obratim? Dame i gospodo narodni poslanici, zašto sam pogrešno protumačen? Iz odgovora koji je dao gospodin ministar i prethodni poslanik, to da se dopuni Zakon odredbom - za državne službenike na položaju, slažem se s tim i nije to sporno, i treba, zato što je drugačija formulacija, ali sam objašnjavao zbog čega je do sada u zakonu bilo da funkcioneri ne mogu da budu postavljani u Vladi. Isto je bila situacija da može da im prestane funkcija, da može da im se dogodi nešto itd. Sada se vraća, ostavlja mogućnost Vladi da može da postavlja. Onda ja postavljam pitanje – zašto? Nije tačno ono što je u tom odgovoru rekao gospodin ministar – generalni sekretar Vlade otišao negde. Pa, ima pomoćnika generalni sekretar Vlade. Državni sekretar? Pa, ima gomila pomoćnika ministara. Nije tačno da može da se dovede proces u pitanje. Moje pitanje nije bilo, kada sam razgovarao o tome, da li da se dodaju i državni službenici na položaju? Moje pitanje je bilo - zašto brišete i funkcionere, kada je to odlično funkcionisalo u prethodnom zakonu? Zašto brišete, odnosno ostavljate mogućnost Vladi da može da ih postavlja? O tome se radi, tome treba dati pažnju. Gospodin ministar treba da odgovori zašto, jer ovo nije tačno.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Hvala, gospodine predsedniče. Imao sam utisak da se jedan naš kolega javio po Poslovniku, pa sam hteo da mu dam prednost. Vidim da je briga za čoveka najvažnija stvar ove vlade, potreba da se zaštite funkcioneri stranke i stranaka je, definitivno, primarno u odnosu na sve. Moram vam reći da se svako smeje, i kolege poslanici se smeju,bar onaj deo opozicije koji ne veruje ovo što Vlada priča, a mislim i građani Republike Srbije, kada vide koliko predstavnici Vlade čvrsto stoje iza nekih stavova koji logički ne mogu da se objasne, ali moraju se apsolutno, funkcioneri zaštititi po svaku cenu. Ne - da ministar izađe i kaže - Vlada kojoj je prestao mandat, ima 30 dana da se konstituiše, ako se ne konstituiše, raspisuju se izbori itd. Znači, Vladi je prestao mandat, ali postoji potreba da se neko tamo imenuje za funkcionera. Postoji potreba. Vlada, prošla, imali smo iskustva, nije imala vremena da primi Ahtisarijev plan, koji je predviđao nezavisno Kosovo, a treba imenovati funkcionera. To je pitanje života ili smrti. Ako se, ne daj Bože, neko ne imenuje u poslednja tri meseca, to će biti katastrofa. Pazite, za Vladu koja je već pala katastrofa je ako se još neko ne zaposli u sledeća tri ili četiri meseca! Tu je epohalan doprinos ove vlade, da se ovim zakonskim rešenjima, kojima se poboljšava položaj, daje mogućnost Vladi da još ponekog imenuje za funkcionera. Mislim da je to toliko epohalno da ne bi trebalo da ostane u okvirima Narodne skupštine, već bi trebalo to proširiti i dalje, da naše komšije iz okruženja znaju kako smo mi produktivni kada treba zaštititi svoje partijske funkcionere. Kolega Milisav Petronijević je vrlo logično izložio argumente zašto ne treba, kada je Vlada već pala, kada joj je prestao mandat, dozvoliti da se imenuju funkcioneri. Slušajte, znamo tačno koliko može biti državnih sekretara, pa je došlo do povećanja broja državnih sekretara u nekim ministarstvima. Zašto? Zato što su to partijske potrebe. Zašto mislite da se ne zna, da mi poslanici, kolege, ne znamo da su to partijske potrebe? Partijske su potrebe da se zaposle dva, tri, pet, šest sekretara državnih. Na kraju krajeva, ta vlada je toliko uvećala broj ljudi koji rade u Vladi da je nenormalno da i Vlada u ostavci povećava taj broj onima koje primi u poslednjih nekoliko meseci, plus još šest meseci što će biti o državnom trošku kada mu prestane mandat. I to je nešto što će biti o državnom trošku. Znači, nije ovde poenta funkcionisanja države, poenta je zbrinuti nekog partijskog činovnika, staviti ga u rang u poslednjem trenutku, dati mu određenu funkciju i onda mu dati pravni osnov da još nekoliko meseci može iz naše države, koja je, generalno, bez uvrede, neću da upotrebljavam reči vezane za poljoprivredu, da obezbedi finansijska sredstva. Nema nijednog racionalnog razloga. Vidite u šta nam se pretvara država. Pretvara se u jednu partijsku, takozvanu demokratsku državu, podeljenu po stranačkim interesima. Primera radi, ovaj dogovor o preduzećima. Nije bilo dovoljno postići dogovor da neko bude predsednik javnog preduzeća iz te i te stranke, nego se formira upravni odbor koji obezbeđuje većinu toj stranci, odnosno tom izabranom direktoru, pa se bira direktor, zamenik direktora iz iste stranke, bira se upravni odbor, sa većinom. Zašto? Bilo bi logično da postoji šarenilo predstavnika koalicije, ali, očigledno se želi obezbediti za svaki slučaj. Radićemo mi kako treba, ali dobro je da nas kontrolišu naši, da neko drugi slučajno ne stavi šapu na tu priču. Uostalom, u proteklih nekoliko godina je za nekoliko hiljada povećan broj ljudi u državnoj upravi. Devedesetih godina je svako ministarstvo imalo, uzmite banalan primer - broj vozila, broj vozača, da ne pominjem ove ''macane'', velike funkcionere, savetnike itd., eventualno, jednog, možda dva vozača, odnosno kola, da ne pričam. Kolega Petronijević je vrlo detaljno, vrlo precizno, vrlo logično objasnio zašto funkcioneri ne treba da budu predmet izjašnjavanja Vlade kojoj je prestao mandat. Nama se to čini potpuno logično. Ako neko drugi ima drugačije mišljenje, on će to izložiti, ali nismo čuli nijedan racionalan razlog do onaj da treba zbrinuti neke svoje partijske drugove kada dođe 12 i pet, još nekoga uhlebiti na državni posao i naći mu mir za još nekoliko narednih meseci.
O amandmanu se javio da govori narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Dakle, ja sam čuo i razumeo obrazloženje koje je dato uz ovaj amandman gospodina Petronijevića, ali ono što smo čuli kao obrazloženje, praktično, ne stoji uz ovaj amandman. Stvar bi bila potpuno logična, saglasio bih se sa prethodnim govornikom, kada je reč o nagomilavanju službenika u državnoj upravi, u administraciji, da treba da se rastereti državni budžet službenika. Nažalost, to nije bila tema ovog člana zakona. Ovaj član zakona govori o tome šta sve Vlada kojoj je prestao mandat ne može da uradi. Između ostalog, kaže se, a govorilo se i u ranijem tekstu zakona, da ona ne može postavljati funkcionere u organima državne uprave. Sada se predlaže izmena, prosto, zbog toga što su termini ''funkcioner'' i ''državni službenik'' potpuno razdvojeni u ovoj novoj zakonskoj terminologiji. Nije ništa sporno od ovoga što smo čuli kao obrazloženje, nego se postavlja jedno praktično pitanje, koje sa ovim obrazloženjem koje smo čuli ne rešava, odnosno ne daje se odgovor na to pitanje, a koje je postavio ministar kada je izašao za govornicu. Pošto je bez svake sumnje funkcioner, a ne državni službenik, recimo, generalni sekretar Vlade, uzmimo jedan drastičan slučaj, daleko bilo, da premine, i to na samom početku onog roka od 30 dana, nekog dužeg roka, postavlja se pitanje - kako onda Vlada da obavlja onaj niz funkcija, Vlada kojoj je prestao mandat, koje je obavezna da obavi do izbora nove vlade? Jednostavno, bez određenih pozicija u državnoj upravi, određenih pozicija na određenim funkcijama, kada je reč o funkcionerima koji su vezani za državne organe i Vladu, to je, prosto, nemoguće učiniti. Slažem se da Vlada može da funkcioniše bez državnog sekretara, samo sa ministrima i pomoćnicima, i to nije sporno. Može li, recimo, Vlada da funkcioniše bez generalnog sekretara? Ne može. Znači, moguće je da u pojedinim okolnostima Vlada ne može da funkcioniše i bez državnog sekretara, zavisi od toga koji je obim posla u pitanjui koje je ministarstvo u pitanju, tj. koji je obim posla neophodno pokriti u ovom međuperiodu. Dakle, vrlo je teško to sada nabrajati, jer ne može tačno da se postavi. Uzmite kao primer Ministarstvo za Kosovo i Metohiju. Bez obzira na to da li bi Vladi prestao mandat, jer može da se ne izglasa nepoverenje, može da joj se izglasa nepoverenje, a može i da podnese ostavku premijer, šta god da bude od toga, u ovom međuperiodu, pojedina ministarstva moraju da obavljaju posao u punom kapacitetu. Ovo se odnosilo na državne službenike, jer bi se kod postavljanja državnih službenika, gde su pomoćnička mesta niža, zaista uvela vanredna zloupotreba. Ali, kada se već kritikuje ovaj osnov, treba pomisliti i na nešto drugo, što stoji u samom sadržaju teksta zakona, gde se kaže da ona ne može postavljati, pisalo je - funkcionere, a sada se predlaže - državne službenike, pa kaže dalje - a pri vršenju osnivačkih prava Republike Srbije može jedino da imenuje ili da da saglasnost na imenovanje vršioca dužnosti direktora ili člana upravnog i nadzornog odbora. Ako to nije napadnuto amandmanom, ako se ovaj tekst zakona smatra normalnim, ovaj deo teksta, o imenovanju člana nadzornog odbora, upravnog odbora, vršioca dužnosti direktora nekog javnog sistema, kako onda ne može da se postavi, ako mu silom prilika prestane funkcija, recimo, generalni sekretar Vlade ili državni sekretar? To je, prosto, nemoguće. U čemu je problem? Znači, možemo da postavimo direktora javnog preduzeća, a ne bismo mogli da postavimo vršioca dužnosti. Ali, mi, isto tako, nemamo neku drugu normu koja bi bila suprotna normi koja je ovde data. Znači, ako se predlaže amandman koji treba da poboljša tekst zakona, valjalo je onda predložiti amandman koji bi u celini rešio problem koji ste vi postavili. Neću da se sporim u vezi s argumentima koje ste izneli, ali oni nisu vezani za ovaj član zakona i njegovu intenciju. To je ono što pričamo.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović. Imate još jedan minut.
Mislim da je suštinska razlika u tumačenju ovog člana i, generalno, amandmana u tome što mi mislimo da Vlada ne bi mogla da funkcioniše samo bez predsednika Vlade, a svi ostali, bože moj, samo bez predsednika Vlade. Nemojte da nam objašnjavate neobjašnjive stvari. Ova vlada se sastaje, odnosno, ne sastaje se, već odluke donosi telefonski, pa kaže, jeste li za tu i tu odluku, a sa druge strane se čuje - jesmo, pa se kaže dalje, sednica ima tačke te i te. Mediji su pisali, čitale kolege, a sada nam pričate o tome. Pustite čoveka, neka je živ i zdrav, i nemojte da se bavite tim ekstremnim slučajevima. Intencija našeg amandmana jeste da Vlada koja je u ostavci ne bi morala da imenuje funkcionere, i tu je tačka, pustite ostalo.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada, Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Po Poslovniku, narodni poslanik Ivica Dačić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kao predsednik Odbora za odbranu i bezbednost, pomerio sam početak ove sednice, koja je zakazivana više puta, za 14 časova. Međutim, moram odmah da kažem da postoje veliki problemi u zakazivanju sednica odbora. Treba uskladiti obaveze poslanika vladajuće koalicije, poslanika koji imaju sednice Parlamenta, koji imaju službena putovanja, obaveze Ministarstva i nadležnih službi bezbednosti, koji treba da učestvuju u radu Odbora, tako da mislim da nije realno očekivati da će ta sednica biti završena za sat vremena. S druge strane, mi ne možemo unapred znati kada će se održavati sednice Narodne skupštine Republike Srbije. Što se nas tiče, što se mene, kao predsednika Odbora, tiče, ja sam predstavnik opozicione stranke, a većinu u Odboru imaju predstavnici vladajuće koalicije i zbog toga je ova sednica odlagana više puta. Znači, ja sam uvažio ono što se ovde čulo. Pomeren je početak sednice za 14 časova. Samo bih podsetio da su u ranijem periodu sednice bile zakazivane isto u ovo vreme, a sada tražimo mogućnost da ta sednica bude održana u većoj sali. Znači, u Maloj sali Narodne skupštine, kako bi što veći broj poslanika mogao da bude prisutan. Znači, gospodine predsedniče,kao predsednik Odbora sam uvažio ono što ste malopre rekli i što je bio zahtev, ne samo vaš, nego, pre svega, poslanika, članova ovog odbora za odbranu i bezbednost i SRS-a.
Gospodine Dačiću, nije bila namera da se vama zameni termin. Radi se o tome da se neke sednice Odbora zakazuju dok traje sednica Skupštine, kao što je Administrativni, Zakonodavni odbor, gde postoji potreba da se raspravlja o nekim amandmanima. Ovde se raspravlja o jednom izveštaju, to je izveštaj o godinu dana rada MUP-a i postoji veliko interesovanje poslanika. Iz tog razloga je bila moja sugestija da se termin te sednice pomeri. Meni je jasno da vama nije lako da okupite sve aktere te sednice. Naravno da može da se održi u Maloj sali, u 14 časova, ali moram da vas obavestim da ćemo mi u 15 časova početi da radimo, jer sednica Skupštine mora da ide svojim tokom. Nemoguće je da se od poslanika koji nisu zainteresovani da prisustvuju toj sednici očekuje da ne nastave da rade. Da li neko želi reč o amandmanu kojije podneo narodni poslanik Nemanja Šarović? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo Nemanja Šarović skoro da je isti kao i amandman koji je podneo Milisav Petronijević, razlika je samo u objašnjenju Vlade zbog čega amandman nije prihvaćen. U amandmanu gospodina Šarovića se traži da se posle reči: ''na položaj'', dodaju reči: ''niti zapošljavati nove državne službenike i nameštenike''. Nema ništa jasnije i preciznije nego pokušaj SRS-a da spreči Vladu da troši budžet, zapošljava svoje stranačke kadrove, svoju rodbinu i sve ono što ste pokazali odmah posle 5. oktobra, kada ste došli na vlast. Ovde se postavlja jedno pitanje, gospodo. Vi nekoga obmanjujete da ste za evroatlantske integracije. Podsetio bih vas na činjenicu da kada se promeni predsednik SAD-a, po nekoj proceni, tog momenta 10. 000 državnih službenika pakuje kofere, ako su iz Republikanske stranke, i odlazi na neka druga mesta, uopšte nije bitno gde će; oni su tog momenta završili svoj posao, dolaze demokrate, zauzimaju ta mesta i bez ikakvih problema država funkcioniše. Vi ste odmah posle 5. oktobra pokazali šta očekuje ovu državu, odnosno šta će doživeti građani Srbije. Podsećam vas da je, odmah posle dolaska DOS-a i formiranja Vlade, žena Zorana Živkovića, potpredsednika DS-a, bila generalni sekretar Vlade Republike Srbije. Podsetiću vas na braću Bajec, na braću Vesić, a sada da vas podsetim i na porodicu Đilas, na porodicu Milosavljević, na porodicu Jeremić. Vi ste sve to porodično, na neki način, povezali i sada nas ovde ubeđujete kako ne može Vlada da funkcioniše i da je to ozbiljna opasnost po državu. Kada je ministar malopre objašnjavao, zamalo da zaplačem od brige za Vladu i zbog situacije u kojoj može da se nađe naša država i Vlada, kako vi to stručno dajete nama objašnjenje. Ovom prilikom, odmah postavljam pitanje gospodinu ministru i ovom ''žućem'' delu koalicije u Vladi Republike Srbije - kako zaboraviste sve primedbe koje ste upućivali ''zaleđenoj'' Vladi Vojislava Koštunice, ne znam koje ste prideve upotrebljavali, a kako to da ste se odmah, čim ste formirali koaliciju, složili oko nekih stvari? Da li vi mislite da je ovaj narod lud, da će oni koji će doći posle vas, a to je SRS, to prihvatiti? Ustav se menja dvotrećinskom većinom, a ne ovi zakoni koje ste vi dobili, ili vas je toliko opčinila ova nagrada koju je dobio ovaj vaš ministar - Dinkić. Dobio je, jer mu gospodin Šlaf vraća dug za kupovinu ovih akcija, odnosno dela ''Mobtela''. Ja sam siguran da će sve DOS-ove vlade, Đinđićeva, Živkovićeva i Koštuničina, da dobiju nagradu decenije i ozbiljno očekujem da će taj predlog da potekne od Čumeta, Hamovića, Lazarevića, Miškovića, Peconija, jer, ljudi moji, nema većeg doprinosa njihovom bogatstvu i svemu onome što su stekli od ove tri vlade. Gospodo, vi ste učinili sve kako biste omogućili da oni postanu uspešni privrednici, da properu malo para. Dobro, tu ste se i vi ugradili malo, s nekim procentom. Da biste na neki način to osigurali, vi ste ugurali tu babe, tetke, ujne i sve moguće rođake, da sačuvaju, eventualno, to što ste uradili, taj prljav veš, i da za to ne odgovarate. Jedini način da se ovo spreči je da svi oni koji su došli sa jednom vladom, sa jednim ministarstvom, onoga momenta kada Vlada ponese ostavku, odnosno bude izabrana druga - da svi odu s tom vladom. Tu nema nikakve dileme. Nekima je to moguće objasniti, a nekima je, apsolutno, nemoguće. Oni koji to ne razumeju, obično se i glasno javljaju. To su najbolji primerci i nema diskusije, apsolutno, nema nikakve dileme o tom pitanju. Ovde se radi o jednostavnoj stvari. Dokle ćete da zloupotrebljavate položaj koji imate, ne samo dok ste na vlasti, nego to mislite da produžite i kada siđete sa vlasti? To je, prosto, nemoguće. Nemoralno je. Odakle vam pravo da ovu državu na takav način pokušavate da uništite i onda kada izgubite vlast? Ovde neko je pomenuo slučaj – ne daj Bože da se desi, da je neko preminuo, kao, recimo, predsednik Vlade. To ni u kom slučaju ne želim, ali šta ako se to desi? Vi ste već razradili metodologiju u tom slučaju, nema nikakvih problema. Vi se politički dogovorite između jedne, dve, tri stranke, razmenite malo upravne odbore, javna preduzeća, napravi se nova preraspodela, izađete za govornicu i kažete - mi smo se dogovorili, i završen posao. Za vas koji ne spadate u deo ugovaračkog tima, nema ništa, završen posao - to ćete da rešite bez ikakvih problema. Ali, gospodo iz vladajuće koalicije, mi vas pozivamo da poštujete zakon, da poštujete Ustav i da ne zloupotrebljavate zakon na ovakav način, da svima onima koje ste zaposlili u međuvremenu kažete da je to samo privremeno, dok ste na vlasti, a da će posle toga morati da odu. Ujedno, postavljam sledeće poslaničko pitanje i tražim da mi se da odgovor. Koliko je bilo državnih službenika do formiranja Vlade Zorana Đinđića u januaru 2001. godine, znači koliko ste službenika zatekli, a koliko ih ima danas? Tu ćemo vrlo precizno i jednostavno utvrditi kakva ste vi demokratija i koliko to košta ovu državu i ovaj narod. Posebno bih vas molio, gospodine ministre, da mi date odgovor - koliko ste zatekli vozača u Vladi, jer je tamo postojao servis. Ne bih hteo da mi dajete pojedinačne podatke, jer se plašim onakvog odgovora kakav nam je dalo Ministarstvo finansija - kada smo tražili da nam dostave podatke o platama svih zaposlenih u javnim preduzećima, upravnim odborima i tako dalje. Gospodine ministre, vama postavljam poslaničko pitanje, možda ćete mi odgovoriti s mesta. To je vaše pravo. (Milan Marković s mesta: Da se samo konsultujem sa Vericom.) To vam je jedino pametno, ministre. Interesuje me koliko ste vozača novih zaposlili? Po nekim informacijama, neću da kažem, gospodine ministre, da je to tačno, jer vi znate koliko ih je zaposleno u vašem ministarstvu, preko 200 novih vozača je zaposleno otkako je ovu državu zapljusnula blagodet, otkako ste vi došli na vlast. Postoji samo jedan problem - ko to plaća, da li to vi plaćate, ili građani ove države? Kako je to moguće? To su problemi s kojima se vi sve vreme suočavate, koji ovu državu koštaju izuzetno skupo. Normalno, doveli su do ovih rezultata do kojih su doveli - da vi danas ne smete na izbore. Ne smete, jer znate kakvi su vam rezultati i zato ste se zavukli u mišju rupu, pa pokušavate da mimo Ustava, mimo zakona, zadržite vlast. Ali, jednoga dana morate da platite ceh. Problem je, što duže odlažete, kamata je sve veća, kako se ona zove, progresivna kamata. Plašim se, kad se izbori završe, da će biti po onoj narodnoj - bežte noge, da vas niko neće stići.
Izvolite, ima reč narodni poslanik Vjerica Radeta. Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić, o Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, upravo sam saznao da se, u isto vreme dok ste vi tražili od mene da se odloži sednica Odbora za odbranu i bezbednost, odvija sednica Odbora za kulturu i informisanje, kojom predsedava Slobodan Gavrilović, narodni poslanik, koja, takođe, raspravlja o Strategiji kulturnog razvoja itd. Ja bih vas molio da imate iste aršine prema svim odborima. Inače, ne želim da budem u ulozi medijatora odnosa unutar vladajuće koalicije ili odnosa sa nekim drugim opozicionim strankama. Taj princip mora da važi za sve odbore. Inače, imate veoma nekorektan i neprincipijelan odnos prema Odboru za odbranu i bezbednost, koji je, takođe, zakazan na vreme, u 11 sati. Okej, mi smo pomerili sednicu za 14 sati, ali, nemoguće je da u isto vreme kada imate drugu sednicu odbora vi ne odlažete tu sednicu Odbora, a tražite da se pomeri ova sednica. Molim vas da se na isti način odnosite prema jednima i prema drugima. Što se mene tiče, jasam predstavnik opozicije u tom odboru, ali opozicija nema većinu u njemu. Ako nekome to odgovara ili ne odgovara, promenite predsednika, inače ja u ovome više ne želim da učestvujem. Hvala.
Recite mi, da li je moguće bilo šta uraditi u ovoj skupštini a da se svi složimo da je to dobra stvar? Hajde da budemo pošteni. Izvolite, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, amandman kolege Nemanje Šarovića na član 5. Predloga zakona, svakako, treba prihvatiti. Očekujem da će gospodin Milan Marković danas biti ministar svih narodnih poslanika, odnosno ministar svih građana Srbije i da će slušati narodne poslanike i kada obrazlažu amandmane. Pretpostavljam da će nas shvatiti ozbiljno, da imamo nameru da pomognemo da se donese zakon koji će biti primenljiv, koji neće stvarati nikakve nedoumice i nakon čije primene nećemo moći iznositi argumente koje iznosimo danas. Naravno, ukoliko bi Milan Marković prihvatio ovaj amandman i ukoliko bi se u tom smislu Vlada uozbiljila, onda bismo mogli to i da očekujemo. Ali, Vlada, očigledno, ne da nije ozbiljna, nego pokušava da na jedan vrlo neprimeren način vređa inteligenciju narodnih poslanika. Pa, onda, kaže Vlada da amandman Nemanje Šarovića ne može da se prihvati – zapošljavanje na slobodna izvršilačka radna mesta državnih službenika i zapošljavanje nameštenika nije u nadležnosti Vlade. Šta sad, mi smo budale, mi ne razumemo da to nije u nadležnosti Vlade, ali jeste u nadležnosti ministarstava, agencija, komisija, direkcija, a kome to pripada? Pripada, naravno, Vladi, odnosno ministarstva čine, da objasnim, Vladi, pošto očigledno to ne zna, ako zanemarim da je bila zlonamerna, znači, Vladu bih naučila da ministarstva čine Vladu, da ministarstva zapošljavaju, Vlada postavlja. Naš amandman je kolega Nemanja Šarović podneo, upravo, u tom smislu. Ovde vas je gospodin Todorović podsetio na više primera. Podsetiću vas na jedan, po meni, vrlo drastičan. U prošlom sazivu smo vam pokazivali, kada je ministar Velja Ilić svoju sekretaricu postavio za predsednika ili člana Upravnog odbora, dopis koji govori o kakvom kadru se radi. Ona je slala neki dopis u ime Ministarstva, na kome piše - administrativni sekretar; umesto da se potpiše ona, pisanim slovima, ispod toga, napisala je -administrativni sekretar. To su kadrovi koje vi postavljate, ali kakvi kadrovi, takva i Vlada, naravno. Reče ovde neko da ni u prelaznom nekom periodu, tehničkom, kako li, Vlada ne može bez generalnog sekretara. Ne znam da li je taj neko, a sigurna sam da jeste, mislio na Dejana Mihajlova. Da li to beše onaj, gospodo demokrate, Dejan Mihajlov koji je rekao - ako sud ne utvrdi ko je ubio Đinđića, on će da pokaže ko je među vama odgovoran za ubistvo Zorana Đinđića. U čemu je sad problem? Da li vam je šapnuo Dejan Mihajlov ko je ubio Zorana Đinđića, pa je to neko ko nije trenutno u vašem okruženju, pa ste se ponovo spojili sa strankom kojoj pripada Dejan Mihajlov? Gospodo, nemojte da smetnete s uma da mi odlično pamtimo i da ćemo uvek da vas podsećamo na to, kao što ćemo da vas podsetimo na činjenicu, takođe je ovde neko rekao - šta ako se desi, ako, ne daj Bože, umre predsednik Vlade. Imali smo i taj primer. Sećate se, u vreme kad ste ubili Zorana Đinđića. Tri dana nakon njegove smrti ovde je biran novi premijer, Zoran Živković, na sahrani smo ga gledali kako plače. Ovde ga izabraše za premijera, demokrate počeše da se grle, ljube, čestitaju, smeju, samo što nisu zapevali. Verujte, meni je kao čoveku tada bilo toliko teško, nisam mogla da verujem da postoje tako nemoralni ljudi, takvi neljudi, koji su u stanju da jedan dan za čovekom plaču, a sutra da se smeju što su ga nasledili na njegovoj funkciji. To govori, dame i gospodo, o vama. Gospodine Todoroviću, Biserka Živković, žena Zorana Živkovića, niste dobro rekli, bila je sekretar Sekretarijata za zakonodavstvo, pa kad je Zoran Živković došao, tada kada se radovao i veselio što je nasledio od Đinđića fotelju premijera, onda je njegova žena, verovali ili ne, kao predsednik Upravnog odbora ''Službenog glasnika'', zaposlena kao predsednik Upravnog odbora u stalni radni odnos. Znate li ko je ona danas? Specijalni savetnik Specijalnog tužioca za ratne zločine, i to, kaže Bruno Vekarić - molili su je, ubeđivali su je da dođe, jer je ona stručnjak, stekla je, kaže, specijalna znanja u jednoj firmi u Nišu, a u Nišu je bila upravnik pijaca. Svaka čast upravnicima pijaca, ali da budu specijalni savetnici specijalnog tužioca, to, jednostavno, nije moguće ni u jednoj normalnoj državi. Takođe, da vas podsetim kako ste vi funkcionisali u vreme tehničke Vlade. Sećate se kad je Vojislav Koštunica pokušao da opere ruke od Ahtisarija i od Ahtisarijevog plana, tada je bio predsednik tehničke Vlade, a u isto vreme je pokušao, sa svojim ministrima, da završi kriminalnu privatizaciju RTB Bor. Srećom, građani Bora su blagovremeno izabrali za predsednika opštine srpskog radikala, Branislava Rankića, i zahvaljujući njemu i podršci koju je pružio zaposlenima u RTB Bor, sprečena je ta kriminalna privatizacija. Tada vam nije smetalo da to radite u okviru tehničke Vlade, kao što vam nije smetalo ni sledeće. Imamo jedno pismo Društva za zaštitu divljih ptica Jugoslavije, kojim obaveštavaju sve poslaničke grupe, naravno, vi ovakva pisma krijete, da je ovo društvo podnelo Specijalnom tužiocu za organizovani kriminal krivičnu prijavu protiv Nikčević Miroslava, višegodišnjeg direktora Uprave za zaštitu životne sredine pri Ministarstvu životne sredine Republike Srbije. Nabraja još neka imena, ali, karakteristično ime je Krnjajić Dejan, direktor Uprave za veterinu pri Ministarstvu poljoprivrede i šumarstva. Sećate se, to je onaj što je ovde sedeo pored Ivane Dulić, kao desna ruka gospođe Dulić-Marković, a da vas ne podsećam na taj kriminal još Ministarstva Veselinova, koji je, između ostalog, i zbog toga podneo ostavku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Nedimović.
Poštovani gospodine predsedavajući, kolege narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, čuli smo u prethodnih 15-ak, možda i malo više minuta, razloge zbog kojih treba prihvatiti amandman narodnog poslanika Nemanje Šarovića, koji je u članu 5, posle reči "na položaj", predložio da se dodaju reči "niti zapošljavati nove državne službenike i nameštenike". U narednih nekoliko minuta bih pokušao da vam ukažem na to zašto mislim da ovaj amandman koji je kolega Šarović predložio nije dobar, odnosno da nije u konzistenciji s ostalim odredbama Zakona o Vladi i predloženim izmenama i dopunama Zakona o Vladi. Pre svega, treba reći da su se predložene izmene i dopune Zakona o Vladi našle na dnevnom redu današnjeg zasedanja iz razloga što jeosnovni tekst Zakona o Vladi donet na osnovu Ustava iz 1990. godine. Jednostavno, on mora da pretrpi određene izmene, zbog donošenja novog ustava i usaglašavanja pojedinih odredaba Zakona s njim. Dakle, ovo je proces menjanja svih zakona, proces koji je ustanovljen Ustavnim zakonom, i mi tu obavezu imamo prema Narodnoj skupštini i prema građanima koji su nas birali. Hteo bih samo da kažem da je, isto tako, 2006. godine, u julu, donet jedan zakon, Zakon o državnim službenicima, koji je na poseban način obradio ovu strukturu državnih službenika i koji je dosta novina doneo u pogledu ovih lica, naročito u pogledu definisanja - ko su državni službenici, a ko su funkcioneri. Iz tog razloga, mislim da su odredbe ovog zakona o državnim službenicima i Zakona o Vladi, koje kao funkcionere tretiraju samo državne sekretare, kao i generalnog sekretara Vlade, dobre, upravo iz razloga što državni službenici treba da budu sva ostala lica koja se nalaze na položajima, na čelu određenih organa uprave, pojedinih organizacija itd. Jedna stvar koja je vezana za ovaj amandman i zašto ovaj amandman ne treba prihvatiti. Amandman ima dobar cilj, a to je da se u nekim prelaznim periodima onemogući gomilanje zaposlenih u pojedinim državnim organima, organizacijamaitd. I u samim izmenama i dopunama Zakona o Vladi stoji da u ovom prelaznom periodu Vlada ne može postavljati na položaj državne službenike. Što se tiče zapošljavanja, mislim da je ovo materija koja treba da bude uređena Zakonom o državnim službenicima. Ovaj amandman će imati smisla kad dođe Zakon o državnim službenicima, eventualno, njegove izmene, na dnevni red. Mislim da u ovom trenutku, kada se na dnevnom redu nalaze izmene i dopune Zakona o Vladi, ne možemo prihvatiti ovaj amandman, a kada budu, eventualno, došle izmene i dopune Zakona o državnim službenicima, onda one mogu doći u obzir. Mislim da je to osnovni razlog zašto amandman kolege Nemanje Šarovića ne treba prihvatiti. Stoga bih zamolio da, onako kako moje kolege narodni poslanici iz redova DSS-a budu glasali protiv ovog amandmana, ni vi ovaj amandman ne prihvatite, jer ova materija treba da bude regulisana na drugom mestu i onda možemo govoriti o toj čitavoj stvari. Hvala.
Hvala. Povodom ovog amandmana se javio narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Slažem se sa motivom podnosioca amandmana, u osnovi je to potpuno prihvatljivo. Ono što je ovde problem, kao što moj prethodnik reče, time ću završiti komentar o amandmanu, jeste sledeće. Dakle, kada bi Zakonom o Vladi bila poverena obaveza Vladi da zapošljava lica, onda bi bilo logično da se istim tim zakonom o Vladi stavi i određena suspenzija tog prava na određeni period, u određenom trenutku. Međutim, Vlada nikoga ne zapošljava, Vlada isključivo ili bira, ili postavlja, ona nikog ne zapošljava. Znači, što se tiče postavljenja i tih stvari, to je ovde regulisano, što se tiče zapošljavanja, to nije posao Vlade.
Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta, potom narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo, član 101. Poslovnika ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izjasni o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Razumela sam da je kolega Nedimović govorio, komentarisao ono što sam ja govorila, da je pogrešno protumačio ono što sam govorila o amandmanu kolege Nemanje Šarovića i zato želim da još jednom naglasim da je amandman apsolutno u skladu sa Zakonom, da je amandmanu mesto upravo ovde gde smo ga mi predložili. Kolega kaže da se ovaj zakon o Vladi danas menja da bi se uskladio s Ustavom. Ja sam, najblaže rečeno, šokirana time da je kolega tek danas primetio da nešto treba da se usklađuje s Ustavom. Kako vam ne pada na pamet, kolega, mi već mesecima ovde pričamo šta je sve neophodno uskladiti s Ustavom Republike Srbije, koje smo sve zakone kao Narodna skupština morali doneti u skladu sa Zakonom o sprovođenju Ustava, a vi iz DSS-a, kada mi o tome govorimo, nemate nameru da to podržite. Naprotiv, prema pouzdanim informacijama, predsednik Vlade i predsednik DSS-a čini medveđu uslugu gospodinu Oliveru Duliću time što ne dozvoljava da predlozi zakona, koje smo u obavezi, po Ustavu, da donesemo, dođu pred ovaj parlament, pa onda, gospodine Duliću, vi dolazite ... (Nataša Jovanović, s mesta: Otišao je.) ... Otišao? Onda gospodin Dulić dolazi u situaciju koju on, kako jutros u kažiprst reče - ne može da razume, jer on u svojoj struci tačno zna šta je šta, ali, kaže - postoji problem u pravnoj nauci. Kaže - koliko god pravnika razgovara na neku temu, svako ima svoje mišljenje.Zaista mi nikada na pamet ne bi palo da se mešam u struku gospodina Dulića, u medicinu, i nedopustivo je da se on na taj način odnosi prema struci i nauci, prema velikom broju ne samo nas, narodnih poslanika, koji smo pravnici, nego, uopšte, građana Srbije. To što ne razume gospodin Dulić, a oni koji razumeju neće da mu kažu, to je njegov problem, kao što je njegov problem i problem vas iz DOS-a zašto osam meseci Skupština nije funkcionisala, a on je jutros rekao da svi snosimo odgovornost zbog tog nefunkcionisanja. Ne, mi srpski radikali ne snosimo odgovornost, za to ste, gospodo, vi odgovorni i reći će vam to uskoro i građani Srbije.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Krasić, pa replika, narodni poslanik Dragan Todorović.
Pozivam se na član 136. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Smatram da nije dovoljno objašnjeno ovo što je Vlada htela. Kad ovi iz DSS-a počnu da brane Vladin predlog, jedino ostaje da kažem ono po čemu je prepoznatljiv Branko Ćopić - znam ja vas. Dobro vas znam. O čemu se radi? Vidite koliko su neobavešteni ovi iz DSS-a, oni su, osporavajući amandman Nemanje Šarovića, direktno napali Vladu. Pogledajte šta je Vlada napisala u odgovoru zašto se ne prihvata amandman Nemanje Šarovića, poslednja rečenica - stoga nema razloga da se Vladi kojoj je prestao mandat uskrati pravo da postavlja funkcionere kojima ionako, po sili zakona, prestaje dužnost kad i Vladi koja ih je postavila. Neka mi neko protumači šta su napisali. (Milan Marković, s mesta: Pogrešio si.) Pustite vi to. O čemu se radi? Oni bi hteli da i kada Vlada bude u stanju tehničke pripravnosti, kada treba da glumi da je i dalje neka vlada koja prima pare, troši budžet, i dalje obavlja svoju funkciju. A šta da rade? Da zapošljavaju svoje kadrove i da ih ostave tu da budu. Sećate se kada je donet Zakon o državnim službenicima, pa je rečeno - dve kategorije su - državni službenici i političari, oni odlaze sa Vladom, oni odlaze sa ministrom, a ovi naši koji su ostali, oni su ostali po zakonu. Prvi zakon koji će srpski radikali da promene kad dođu na vlast je upravo taj zakon. Biće vrlo brzo, nemojte da se sekirate. Izaći ćete vi, gospodine Markoviću, pa ćete da objasnite šta sam promašio, pa ću ja da vam objasnim šta sam promašio, a šta sam pogodio. Vodite računa više o tome šta sam pogodio, a ne šta sam promašio. Pogodio sam srž. Zašto? Zato što su izmislili agencije, zato što su izmislili neke nove položaje, zato što su izmislili neka nova radna mesta. Pozapošljavali su sve i svašta, zaposlili su ove kursadžije koji su postali eksperti, pod milim bogom ništa ne znaju. Sve su to zaposlili da ostave kao ''petu kolonu'' u svim budućim vladama. Da li se Vlada pita oko zapošljavanja? Pošto ste se javili da izađete, samo bih vam skrenuo pažnju i na član 136. Ustava Republike Srbije. Ako smatrate da ovi amandmani nemaju dodirnih tačaka sa Zakonom o Vladi, pročitajte član 136. Ustava Republike Srbije. Sad izvolite.
Zahvaljujem gospodinu Krasiću. Replike, prvo, Dragan Todorović, zatim, Miloš Aligrudić.
Dame i gospodo narodni poslanici, objašnjenja koja su pokušali da nam daju predstavnici DSS-a svode se na objašnjenje i pravdanje motivom zbog čega su dati ovakvi predlozi, ali ne kažu iskreno i pošteno šta je motiv. Motiv je pokušaj prevare. Vi hoćete da prevarite i poslanike i građane Srbije. To je jasno kao dan. Kažete - ne zapošljava Vlada. Prvo, to je potpuno logično, niti mi postavljamo pitanje da li Vlada zapošljava ili ne. Zapošljavaju ministarstva. Čak i da zapošljava Vlada, vi to ne biste dozvolili, vi ne dozvoljavate da se bilo ko meša u vašu prćiju, vaše ministarstvo. Vi ste to ogradili ''berlinskim zidom''. Vi ne dozvoljavate ne samo da vam se meša neko u Ministarstvo, vi ne dozvoljavate da, čak, ni u skupštinskim odborima, gde je, po dosadašnjoj praksi, uvek predsednik odbora bio iz neke druge stranke, a ne iz stranke ministra koji je na čelu tog ministarstva, bude drugačije. Vi očekujete da verujemo u vaše motive. Jedini vaš motiv je prevara. Tu vašu prevaru pokušavate da uvijete u raznorazne oblande i da nam objašnjavate kako ćete sve uraditi i kako će biti bolje. Postavljam vam pitanje, što to niste uradili do sada? Koliko je ova vlada u kontinuitetu na vlasti? Vlada Vojislava Koštunice? Od 2004. godine. Sada će punih četiri i, već, peta godina kako je na vlasti. Vi nas ovde upozoravate da će to biti rešeno Zakonom o državnim službenicima i nameštenicima. Zašto to niste predložili? Zašto ne predlažete zakone na koje ste obavezni, a pravdate se da će nešto biti uređeno nekim zakonom, nekada, ako se to desi. Samo ne kažete kada će to biti, koje godine, i šta mislite, uopšte, do tada da radite. Kako onda funkcionišete? Svim ovim zakonima ste omogućili da pripadnici vaših stranaka, članovi familije, danas drže dobra mesta u Srbiji, i to izuzetno dobro plaćena. Samo neke informacije o nekom javnim preduzećima. Direktori i predsednici upravnog odbora imaju preko 200.000 dinara platu. To je vaš motiv, da se zadrže vaši kadrovi na mestima koja su ovoliko plaćena i računate da ćete uraditi sve da se zataška sva pljačka i sve ono što ste do sada uradili.
Reč ima ministar, izvolite, a potom gospodin Aligrudić, trostruka replika, kako sam shvatio.
Zahvaljujem gospodine Mrkonjiću. Mislim da je ovaj amandman nezasluženo dobio ovoliko vremena. Ovde se radi o nečemu što ne bi trebalo da bude tema, niti bi trebalo da bude sadržano u ovom zakonu, sve i kada bismo hteli to da navedemo u ovom zakonu. Radi se o izvršilačkim radnim mestima i radi se o nameštenicima. Po Zakonu o državnim službenicima, propisan je postupak zapošljenja - interni konkurs, javni konkurs. Prvo, degutantno je to pominjanje nečijih porodica. Ne razumem uopšte šta želite da kažete. Vi ne razlikujete službenike na položaju od izvršilaca. Vi, očigledno, ali apsolutno, nemate ideju o čemu je ovde reč. Ovde je reč o izvršilačkim radnim mestima i nameštenicima. Zamislite šta bi bilo kada bi ovo, recimo, moglo da stoji u nekom zakonu. Dakle, ovo u zakonu ne može da stoji, ali, recimo, da stoji u nekom zakonu. Desila bi se situacija da postoji konkurs i jave se neka deca, treba da budu vozači ili ne znam šta, na javni konkurs. U međuvremenu, dođe do toga da prestane mandat vlasti i sve propada, a ti postupci traju po šest meseci. Nažalost, po šest meseci, takva je procedura, upravo da bi se obezbedila nepristrasnost pri zapošljavanju. Niti se ovim bavi Vlada, niti se ovim bave ministri i ministarstva. Ministar, kada dođe, dovede svoju ekipu, kada ode, i njegova ekipa ode, njegov tim ode s njim, a isto važi i za Vladu. Ovo su ljudi koji rade za 20.000 dinara i koji su pre neki dan štrajkovali. Ovde se o njima radi. Kome uopšte pada na pamet, ko je to sada svoju ženu zaposlio kao vozača u ministarstvu, kakve to veze ima jedno sa drugim? Ovaj amandman, a ja razumem šta vi želite da kažete, to je jedna politička tema. Ovom amandmanu Nemanje Šarovića, definitivno, nije mesto ovde, niti ima bilo kakvu logiku sa stanovišta realnog života. Ovim amandmanom, Nemanja Šarović je, verovatno, hteo, nije sad tu, da ukaže na to što vi govorite, i to je politička tema. Vi tvrdite jedno, a ja tvrdim da nije tako. Došao sam u Ministarstvo, zatekao sekretaricu, žena radi 30 godina, nemam pojma kome je za tih 30 godina bila sekretarica, stvarno ne znam kome je žena bila sekretarica. Imam vozača, zaposlen je kada ste vi imali 15 ministara u Vladi, iz Zemun polja je dečko, a ne znam ni koga je vozio pre mene, vozio je ministre razne. Niti znam, niti me zanima koga je on vozio. Pošto tako paušalno optužujete, ja vas pozivam, evo, dođite kod mene u Ministarstvo i budite mi gost, biće mi zadovoljstvo da popijete kafu, pa da vidite koga sam ja to doveo. Zašto tako paušalno optužujete? Ne razumem ovaj način dijaloga. Ponadam se da smo krenuli tuda da vidimo u čemu je problem i onda to skrene na neki drugi kolosek i sada treba da pominjemo nečiju porodicu i ko je koga zaposlio. Ako želite, možete, ali ovaj amandman se uopšte ne odnosi na to. Ponavljam, amandman se odnosi na izvršilačka radna mesta. To su ljudi koji rade za 20.000 dinara, to su konkursi - interni, javni, za to visoki službenički savet daje predlog i raspisuje ih služba za kadrove, postupak je preciziran Zakonom o državnim službenicima. Zaista, kolega iz DSS-a koji je govorio je potpuno u pravu, u ovom zakonu nije mesto ovom amandmanu.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika.
Javio sam se zbog govora tri prethodna govornika i zatražio sam repliku, ali ću to sve sažeti u minut jedne replike. Dakle, mi imamo pravo, valjda, da se javimo za reč i da komentarišemo zakon, predložene amandmane i da učestvujemo u raspravi. Ako neko osporava pravo da se to čini i to uvodi u priču, u neku drugu vrstu politike, kada se kome isplati da koji zakon dođe na red, stvarno, nema smisla. Na to sam hteo da reagujem. Kada je reč o pozivanju na pojedine odredbe Poslovnika, kakve to veze ima? Pozivamo se na odredbe člana 101. Poslovnika i kažemo sebi da imamo pravo na repliku. Zatražimo repliku, pa ćemo repliku i dobiti. Tražio sam maločas repliku i, evo, replike. Dakle, nema potrebe pozivati se na član Poslovnika kako bismo dobili pravo na repliku. Jedino ako se predsedavajući ogluši o pravo na repliku, pa neće da da ni meni ni bilo kome drugom pravo na repliku, onda se pozovete na povredu Poslovnika i kažete - izvinite, meni član 101. obezbeđuje pravo na repliku u trajanju od tri minuta. Prema tome, ne vidim razloga da na taj način radimo. Druga stvar, ponavljam još jednom, da ne bi bilo nesporazuma, o svemu što je ovde izneto kao argumentacija, u vezi sa zapošljavanjem, politikom zapošljavanja u državnim organima, nagomilavanjem nekih službenika koji dolaze u amanet, navodno, nekoj novoj vlasti od strane prethodne itd, pa se tu rođaci, tetke, prijatelji i ostali smeste, vrlo sam otvoren da porazgovaramo i možemo otvoriti tu temu, nije nikakav problem, tim pre što se s vama u tome slažem. Zaista mislim da je neodgovorno i ružno da Vlada i administracija kojoj prestane mandat ostavi iza sebe niz službenika koji su se, brže-bolje, u vremenskom periodu između dve vlade zaposlili. Potpuno se slažem, ali poenta je da ne može amandmanom na ovaj član i na ovaj zakon da se to pitanje reši. To se tu ne rešava. Ovo je Zakon o Vladi. Slažem se da je u odredbi Ustava postavljena jedna relacija u odnosu na poslove koji se tiču zapošljavanja, nije sporno, ali ovaj zakon se ne bavi poslovima zapošljavanja. On govori isključivo o nadležnosti Vlade, kada je reč o postavljenju ili, čak, izboru lica. Nikakve veze ovo sa zapošljavanjem nema. Dakle, možemo intervenisati u nekom drugom zakonu, možemo predložiti neki zakon s tim u vezi, možemo na različite načine sesti i dogovoriti se kako da jedan društveni problem, koji je ovde identifikovan, rešimo. Nemam ništa protiv. Suludo bi bilo da imam nešto protiv argumentacije koju smo ovde čuli. Svako normalan bi valjda to mislio. To nije ništa sporno. Samo je problem što se ovaj amandman na ovaj član zakona ne da prihvatiti, iz krajnje jednostavnih razloga. Dakle, kada bi Vlada neposredno zapošljavala, onda bismo mogli tim istim zakonom, koji obezbeđuje poslove zapošljavanja u njenoj nadležnosti, da Vladi, nekoj, bilo kojoj, skrenemo pažnju i na određena ograničenja u tom pogledu, u određenim slučajevima. Tu bih se složio. Kako to ovde nije slučaj, formalno-pravno ne postoji mogućnost da se ovakav amandman ovde prihvati. Što se tiče argumentacije koju smo čuli, vi sigurno možete sada da replicirate meni zato što sam se složio sa vama, nije problem, tako možemo do podne, ali slažem se. Nemam nikakav problem s tim, to je sve na mestu. Nemam nikakvu primedbu što se toga tiče.
Reč ima Zoran Krasić, po Poslovniku, pa narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine Mrkonjiću, javio sam se za repliku zato što su me uplašili dok sam pričao. Dok sam malopre pričao, oni su pretili: ''promašio si član, promašio si zakon'', Srđan reče: ''Pogodio si u zeca''. Rekli su da će izaći da mi kažu sve, da mi odgovore. Izađe ministar, fuć-fuć-fuć, nemojte tetke da dirate. Izađe Aligrudić, on je zaboravio zašto je izašao. Vidite li s kakvim smo problemima suočeni? Da li vidite koliko je tačno ono što sam rekao - ''znam ja vas''? Da li vidite da vas znam? Očekivao sam i od ministra i od gospodina Aligrudića da će da objasne i da kažu - taj član Ustava, taj član zakona, ovajčlan, onaj član. Oni kažu: ''Vozači imaju platu 20 hiljada, nemojte njih da dirate, nemojte da dirate strine, tetke, žene i ostatak koji nije obuhvaćen ovim članom''. Gospodin Aligrudić izašao i kaže: ''U potpunosti se slažem sa vama''. Gospodin Aligrudić je pogrešio u jednoj stvari. Ovaj član Zakona o Vladi, a to je član 17, ne reguliše to što ste vi rekli, gospodine Aligrudiću. Pročitajte stav 1. Kaže se: ''Ovlašćenje Vlade i članova Vlade posle prestanka mandata Vlade'' i reguliše taj tehnički aspekt kada imamo i nemamo Vladu. Imamo je na papiru da troši pare, a nemamo je da vodi normalnu politiku, jer Vlada u ostavci, Vlada kojoj je izglasano nepoverenje, dok se ne izabere nova vlada, jeste mumificirana vlada, zombi vlada, Vlada koja postoji samo da bi glumila kontinuitet neke izvršne vlasti. U situaciji kada ta vlada glumi kontinuitet izvršne vlasti, a jači smo za iskustvo od kada nam je došla demokratija i ovi pučisti, oni su, obično, u tom interegnumu završavali najprljavije poslove, pa onda državni funkcioner, ili državni službenik na položaju, kako to Balinovac sada koristi neku terminologiju iz 1925. godine, postane i državni službenik, preko noći. Mi hoćemo to da vam zabranimo, da ne možete to da radite, jer, u suštini, vi ste danas Vlada, ali ste danas Vlada pod ostavkom. Vi ne funkcionišete kao normalna vlada. Vi se nalazite upravo u ovom interegnumu. Još vas Solana nije obavestio kakav će biti budući sastav vaše vlade. Radite najprljavije poslove. Da vas sada malo podsetim, pošto sam poznat kao zlopamtilo, da li se sećate šta smo prvo menjali na početku mandata ove skupštine? Menjali smo Zakon o državnim službenicima. Znate li zbog čega? Zato što niste mogli da nagovorite one koji su konkurisali za mesto pomoćnika ministra da promene člansku kartu i da postanu članovi G 17 plus. Znam za jedan primer, a bio je konkurs sproveden, bila je potrebna odluka, pa je onda Koštunica rekao: ''Ova vlada će imati nov sastav. Zašto bi pomoćnici ministra bili oni koji su iz SPO ili iz nekih drugih stranaka koje neće biti u budućoj vladi?''. Gospodine Markoviću, ova patetika s kojom izlazite ovde i pričate da se ovaj amandman Nemanje Šarovića odnosi na šofere i kafe-kuvarice, vežite mački o rep. Odnosi se i na vaše bliske članove porodice, ne vaše, konkretno, nego pojedinih ljudi iz Vlade, pojedinih poslanika, pojedinih stranačkih funkcionera. Samo da vas podsetim, kada ste prvi put došli na vlast, 2001. godine, desilo se da je rođena sestra vašeg Radujka, inače, kafe-kuvarica DS-a, da li je tako bilo, gospodine Markoviću, postala direktor Uprave prihoda, pa su se svi krstili i levom i desnom rukom. Mi hoćemo da sprečimo infiltraciju tih ljudi koji su duvali vatru 5. oktobra, ne da se ona ugasi, nego da sepotpiri i da gori još više. Želimo da žigošemo sve to. Znači, prvi zakon koji menjamo kad dođemo na vlast jeste Zakon o državnim službenicima. Zašto? Zato što ste nas vi naučili šta je demokratija.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić.
Poštovano predsedništvo, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, član 226. Tražim objašnjenje od Vlade i republičke Radio-difuzne agencije - kako je moguće da sinoć, u udarnom terminu, na RTS-u, tzv. javnom servisu, za koji građani plaćaju pretplatu, a onima koji ne plaćaju preti se tužbom, bude emitovana emisija čiji je cilj da se veličaju zločin i zločinci, da predstavnici medija tumače, sa medijske strane, tobože, mega-intervju Milorada Ulemeka Legije, čoveka koji je pravosnažno osuđen na 40 godina zatvora i protiv koga se vodi postupak za još više najtežih krivičnih dela, da predstavnici medija relativizuju, devalviraju i opstruiraju ono što je predmet rada tužilaštva i suda? Pošto je to bilo nedovoljno, u pomoć je pozvan, niko drugi nego Ivo Pukanić, vlasnik mafijaškog glasila ''Nacional'', Ivo Pukanić, koji je član zločinačkog udruženja Hrvoja Petrača, čoveka koji je najveći kriminalac u Hrvatskoj i sada čami u zatvoru u Hrvatskoj. Ivo Pukanić je, zajedno sa kriminalnom organizacijom FIA, sećate se da sam je pominjao, za potrebe Mlađana Dinkića, tadašnjeg guvernera Narodne banke, tražio, tobož, naše pare na Kipru. Oni su bili zaduženi da satanizuju Zorana Đinđića i on je sinoć pred gledaocima RTS-a, pretplatnicima, ponovio da je Zoran Đinđić mafijaš, da je kriminalac, jer je tada cilj bio da "Nacional" neprestano ponavlja da je Zoran Đinđić jedan od šefova ''duvanske mafije''. Umesto da danas, kada je otkriveno gde su kraci i ko su članovi ''duvanske mafije'', umesto da Ivo Pukanić bude u istrazi ili na optužnici, poternici, on je gost, sinoć, na programu Javnog servisa Srbije. Da vam kažem još nešto. Sinoć je Ivo Pukanić rekao ne samo ovo o Đinđiću, nego da je Srbija, po svemu što radi i gde se nalazi, 4000 kilometara istočno, ili daleko od Hrvatske, da je Gotovina veliki heroj, da nije bilo Gotovine, još bi trajao rat, da nije bilo Gotovine, još bi ovde vladao Milošević. Taj čovek je sinoć držao lekciju Srbima u Srbiji, preko programa Javnog servisa. Dakle, to je nemoralno, ali valjda je to normalno u zemlji gde je na čelu Javnog servisa njegov prijatelj, onaj koji je izgovorio antologijsku rečenicu - ako Zoran Đinđić preživi, Srbija neće. Gospodo i dragi prijatelji, gospodine Markoviću, članovi DS-a, obraćam se vama, vi sve to gledate, slušate, ćutite i na kraju glasate, a Zoran Đinđić se prevrće u grobu. To je sinoć bilo na programu RTS-a. Treba dići glas, jer to nije bila politička debata, gde se često upotrebljavaju nekorektne reči, teške reči, skrnave pokojnici itd, to je bilo na programu RTS-a. Kada se već pominju ovde neke familije i porodice, možda ima grešaka ili grehova, ali sada je na čelu tog istog servisa čovek koji je bio ministar u Vladi Mirka Marjanovića i paž Mire Marković.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Mrkonjiću, ministar u Vladi Republike Srbije, ministar za državnu upravu i ''protiv'' lokalne samouprave, kako je rekao gospodin Tomislav Nikolić, Milan Marković, malopre je povredio član 104. Poslovnika Narodne skupštine u kojem stoji da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Član 113: "Odredbe ovog poslovnika o redu na sednici Narodne skupštine primenjuju se i na sve druge učesnike na sednici, pored narodnih poslanika, a shodno se primenjuju na sednicama odbora i drugih radnih tela Narodne skupštine". Znači da se odredbe Poslovnika odnose i na ministre u Vladi Republike Srbije i očekivala sam, gospodine Mrkonjiću, da ćete da primetite da je gospodin Milan Marković, u malopređašnjem svom izlaganju, rekao poslanicima - vi pojma nemate o čemu se ovde radi. To je uvreda dostojanstva narodnog poslanika, uvreda dostojanstva Narodne skupštine. Ne može ministar u Vladi Republike Srbije da kaže narodnim poslanicima da pojma nemaju o čemu se ovde radi. I te kako imamo pojma. To što ministar nema pojma, načina, mogućnosti, znanja da adekvatno odgovori da bi odbranio neodbranjivo, to je problem ministra Markovića i Vojislava Koštunice, a ne problem narodnih poslanika koji se zalažu da amandman Nemanje Šarovića bude usvojen. Gospodin Milan Marković, verovatno, ne može da se snađe, ne može da objasni sve ovo što ga pitamo, kada govori da nije korektno da se pominju članovi nečije familije. Nije korektno, dame i gospodo, ni da se članovi familije postavljaju na tako visoke državne funkcije. Mi moramo da pitamo, recimo, Vuka Jeremića, da li je normalno da očekujemo da njegova žena, koja je urednik Dnevnika na državnoj televiziji, kako vole da kažu, u Javnom servisu evropske Srbije, njega pita - gospodine ministre Vuče Jeremiću, zašto ste vi, po čijem nalogu ste dali saglasnost da hrvatska ustaška država uđe u Savet bezbednosti UN, kada bi trebalo, kao ministar Srpske vlade, da znate da je ta hrvatska ustaška država uzurpirala deo srpske teritorije, okupirala Republiku Srpsku Krajinu? Naravno, ne može tako nešto da pita supruga svog supruga. Zato mislimo da nije dobro i da je nedopustivo da se do te mere i do tog stepena nepotizam sprovodi od kada je DOS na vlasti, što je, inače, nezapamćenou zemlji Srbiji.
Zahvaljujem gospođi Radeti. Slažem se sa njenom konstatacijom da su reči koje su izgovorene bile teške. Prihvatam kritiku gospođe Radete. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, po Poslovniku.
Moram da tražim zaštitu u članu 104. Mi ovde diskutujemo o jednom amandmanu i svako ima pravo, u granicama u kojim je to Poslovnikom dato, svaka poslanička grupa, da koristi svoje vreme i raspravlja o datom amandmanu. Jedni da ga podrže, drugi da kažu ako imaju nešto protiv. Sve to nije sporno. Prosto, ne mogu da verujem, ako je neko uplašen, a baš na gospodina Krasića mislim, pa, sve po cenu da dobijem repliku zbog ovoga, i tako uplašen izađe, onmora, ipak, da se suzdržava, bez obzira na svoj strah, ne znam od čega potiče, od nesigurnosti kada je reč o odbrani teksta amandmana, kada je reč o ko zna kojim razlozima, da ne vređa druge poslanike. Da izgovori bujicu reči o onome što nisam rekao, da mi to stavi u usta s ove govornice i na taj način diskutuje, kao o amandmanu, a javljajući se po Poslovniku, to je, stvarno, neverovatno. Povreda Poslovnika služi da zaštiti neko vaše pravo iz procesa koji se ovde odvija, iz zasedanja Skupštine Srbije, kada je ono, pre svega, od strane predsedavajućeg, povređeno ili kada postoji potreba da reagujete, kao u ovom slučaju, kada sam ja reagovao, kada osećate da ste ugroženi zbog načina na koji drugi poslanik diskutuje ili ako vas vređa. Da se javite po Poslovniku zato što mislite da ćete na taj način bolje objasniti vašu poziciju povodom amandmana, to je potpuno besmisleno, sem ukoliko niste hteli nešto drugo da poručite, da kažete kako samo vi imate pravo da raspravljate o zakonu, kako samo vi imate pravo da govorite o amandmanu, kako o amandmanu, Bože moj, koji je podnet od strane poslanika SRS-a nema pravo niko drugi da govori. Hoćete li to da kažete? Znam ja šta ste hteli da poručite. To neće moći, zato što smo zainteresovani za sudbinu Predloga zakona i teksta koji je ovde došao, zainteresovani za njegov konačni izgled u danu za glasanje i uopšte mi nije svejedno da li će se taj zakon ovim ilionim amandmanom promeniti, a videćemo koji su od ovih amandmana za nas prihvatljivi, pa će moja poslanička grupa glasati za one amandmane koji su prihvatljivi po našem viđenju stvari. Dozvolite nam da izrazimo svoje viđenje. Ako sam ja, gospodine Krasiću, može biti, pogrešio, ako možda nisam nešto ispravno rekao, sve to mogu da prihvatim da je moguće, ali ne možete vi smatrati da će vaš argument, koji se svodi na priču o politici zapošljavanja u državnim organima, a nema nikakve veze sa podnetim amandmanom, postati samo po sebi vrednost u odbrani tog amandmana u pravnom smislu, samo zato što ćete to beskrajno dugo ponavljati. Ljudi, neispravan stav ne postaje ispravan tako što će se ponavljati ceo dan. Ne osporavam mogućnost da se on ponavlja ceo dan, to može biti slučaj, može se ponavljati i pet dana, ali to ga neće činiti ispravnim. Dakle, da skratimo, pa se povodom ovog amandmana, bez obzira na provokacije, više neću javljati za reč, bez obzira na to koliko se poslanika javilo, komentarisalo moju diskusiju. Hoću da vam skrenem pažnju, ljudi, dopustite nam da govorimo o onome što je na dnevnom redu i da komentarišemo amandman. Onaj ko ga je podneo, ima pravo da govori o njemu. Ako slučajno neko drugi nešto pogrešno protumači u odnosu na ono što je rečeno u odbrani amandmana, postoji pravo na repliku, da se to pojasni i razjasni, ali nemojmo da se koristimo pravom povrede Poslovnika da bismo i dalje potcrtavali ono što, kobajagi, nije jasno u amandmanu. Sve je rečeno u ovom amandmanu, sve je više nego jasno.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović, potom Dragan Todorović, a zatim replika - Zoran Krasić.
Gospodine Mrkonjiću, ja bih vas zamolila da se koncentrišete i da pratite tok rasprave, kada vam se ko javlja i ko o kojoj temi priča. Ako ne znate, ja ću da vas podsetim da se raspravlja o amandmanu kolege Nemanje Šarovića, a ovaj čovek koji je izašao odavde zove se Miloš Aligrudić, predsednik je Poslaničke grupe DSS-a. Tu ste, kolega, ne vidim vas, stvarno, kolega Davidović vas je zaklonio. Vi ste, kolega Aligrudiću, diplomirani pravnik. Bili ste u prošlom sazivu. Malo ućutite, malo se smirite, budite pristojni. Kada vas već nije disciplinovao predsednik vaše stranke koji vam je dao da kao poslanik vodite jednu poslaničku grupu, saslušajte onda argumente. Javila sam se po članovima Poslovnika koji regulišu proceduru predavanja i pisanja amandmana. To su čl. 146. i 147, kolega Aligrudiću. Dakle, bili ste predsednik Zakonodavnog odbora i sami sada sebi uskačete u usta, jer ste u prošlom mandatu branili stav koji je ispravan, odnosno mogućnost predlaganja amandmana po članu 147. Vi sada celu priču, i kolegi Krasiću, koji je, takođe, diplomirani pravnik, i koleginici Radeti, a i ministar se u to uključio,pažljivo sam slušala šta ste govorili, bazirate na činjenici da ovom amandmanu kolege Šarovića nije mesto u ovom zakonu. Kada mu nije mesto u ovom zakonu, zašto ga niste odbacili, jer izveštaji i Zakonodavnog i Odbora za pravosuđe kažu da predlažu Narodnoj skupštini da se amandman odbije. Dakle, od viška ne boli glava. Ono što nije zabranjeno, dozvoljeno je. Vi možete samo da ga odbijete i da kažete, kao vladajuća većina, da nećete da to imate u ovom zakonu, jer ste tako zamislili zakon, kao i da se to odnosi na drugi zakon, koji nije predmet ove rasprave, o kome smo raspravljali u junu, a ne da kažete i da ministar izađe i vređa narodne poslanike, da kaže - vi nemate pojma o čemu pričate. Da, mi imamo pojma o čemu pričamo i mi koristimo naše poslovničko pravo po članu 147, koji nije povređen, jer da jeste, mi bismo po članu 146. dobili obaveštenje da mora da se odbaci ovaj amandman, jer je uvredljiv, jer mu je neprilagođena sadržina, jer ne može da se nađe u ovom zakonu. Mi smo ga uvrstili u ovaj zakon, iako po vašoj koncepciji njemu nije mesto u ovom zakonu, zbog činjenica koje su iznosili, nizom primera, i kolega Todorović, i koleginica Radeta, i kolega Krasić, da su se dešavale mnogobrojne zloupotrebe, baš od strane vladajućih struktura, od 5. oktobra do današnjeg dana. Uopšte ne vidim zbog čega se ljutite što koristimo naše poslovničko pravo, jer, da nismo u pravu, to bi bio odbačen amandman i po članu 146. ne bi bio ni predmet rasprave. Da je tako kao što je, uvredljivo, rekaoministar, koji upravo ulazi, da nemamo pojma o čemu pričamo i da amandman kolege Šarovića ne zaslužuje mesto u ovom zakonu, mi uopšte ne bismo ovih pola sata razgovarali o tome. Eto, toliko da vam objasnim kako stoji stvar sa Poslovnikom, a što vi imate drugačiju koncepciju, što krijete sve te činjenice ili pokušavate da ih zataškate, da su se strine, tetke, muževi i žene zapošljavali, da sve to rade, da zloupotrebljavaju svoj položaj, to je druga stvar. Mi možemo do sutra te primere da iznosimo, ali je činjenica jedna i istina je jedna. Ovaj amandman je mogao da se nađe i mi ćemo, kada budemo preuzeli vlast, upravo ovo da uvrstimo u Zakon o Vladi.
Miloš Aligrudić, po Poslovniku.
Rekao sam da se više neću javljati, ali posle ovako brutalnog napada, prosto je nemoguće ne reagovati. Prvo, nema razloga da neko dezinformiše javnost, koja ne može u svakom trenutku da vidi salu prilikom direktnog prenosa, da li se neko nalazi u sali ili ne. To je jako loše. Naravno član 104, pošto se vređa dostojanstvo. Prema tome, to je nešto što je nedopustivo. S druge strane, vraćam se ponovo na moju pređašnju argumentaciju. Kakve veze ima šta je rekao Zakonodavni odbor? Šta god rekao Zakonodavni odbor, ova narodna skupština ima pravo da raspravlja o amandmanu, ukoliko je Zakonodavni odbor učinio da je on pravno moguć. On nije pravno nemoguć, to nije niko rekao. Mi govorimo o suštini amandmana, razmatramo njegov sadržaj i Skupština, kao telo nad svojim odborima, može, bez obzira što je odbor nešto rekao, da utvrdi da li jedan amandman treba ili ne treba prihvatiti. Ako tvrdim da ovaj amandman ne treba prihvatiti, ne tvrdim to zbog toga što mi se ne sviđa predlagač amandmana, ili što mi se ne sviđa što ga je predložila SRS. Mi smo glasali za amandmane SRS puno puta, i u prethodnom sazivu, i u ovom sazivu. Prema tome, bez obzira na to, uopšte nije bitno koja je stranka podnela amandman, ako zaista popravlja zakonski tekst, ako ne postoji nikakav problem sa njegovom primenom, nikakvog problema nema da se za taj amandman glasa. Ono što se navodi, opet ponavljam, da se javljamo po osnovu povrede Poslovnika zbog toga da bismo potcrtali još jednom naš stav o amandmanu, misleći da će ponavljanje samo po sebi doprineti učvršćenju odbrane amandmana ili pozicije narodnih poslanika, prosto, nije tačno. Ne može se staviti u nadležnost Vlade neposredno zapošljavanje izvršilaca. Ovim amandmanom se to direktno radi. To ne može stajati u Zakonu o Vladi, niti u Predlogu izmena i dopuna Zakona o Vladi, i to je svima jasno, ali kada se izrekne ovakav argument, onda, kao kontraargument, ide priča o politici zapošljavanja. Još jednom vam ponavljam i prosto je neverovatno da to mora sto puta da se kaže. Potpuno se s vama slažem, nema nikakve razlike u stavu između mene i onih koji su malopre govorili kada je reč o politici zapošljavanja u državnim organima, o tetkama, strinama, ujnama, nema nikakve razlike. Ako hoćete, možemo da sednemo i da zajedno održimo konferenciju za novinare posle ovoga i da kažemo da je to zajednička politika, da donesemo zaključke, naložimo Vladi da vodi računa o tim stvarima i da se onda nađe to aplicirano u nekom drugom zakonu oko koga se možemo lako dogovoriti, makar to bio Zakon o državnim službenicima, pa da se vidi koji je mehanizam u situacijama koje daju ovakav izazov, kao što je prestanak mandata Vladi po bilo kom osnovu. Da li je moguće u tom međuperiodu, koji nastane, zapošljavati ljude, kako nam ko padne na pamet, ili je nemoguće? To je dobro pitanje, ali, ljudi, neprekidnim ponavljanjem tog argumenta, nemoguće je stvoriti utisak da je amandman o kojem raspravljamo dobar amandman. To, prosto, nije dobar amandman.
Replika, gospodin Dragan Todorović, pa, takođe, replika, gospodin Zoran Krasić, odnosno, po Poslovniku, gospođa Vjerica Radeta, pa onda ima repliku gospodin Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada sam u prethodnom izlaganju rekao šta je cilj, odnosno šta je motiv predlagača da odbije amandman koji je predložila SRS i Nemanja Šarović, bilo je, nadam se, sve jasno. U pitanju je prevara. Ja ću vam sada pročitati, nemojte mi ovo uzimati za vreme, pročitaću vam šta piše u članu 17. Zakona o Vladi. ''Vlada kojoj je prestao mandat može vršiti samo tekuće poslove i ne može predlagati Narodnoj skupštini zakone i druge opšte akte, niti donositi propise, izuzev ako je njihovo donošenje vezano za zakonski rok ili to nalažu potrebe države, interesi odbrane ili prirodna, privredna ili tehnička nesreća.'' Drugi stav: ''Ona ne može postavljati državne službenike na položaj,'' mi smo tu stavili ''zapetu'' i dodali: ''niti zapošljavati nove državne službenike i nameštenike''. To se odnosi na vreme kada je Vladi prestao mandat. Vi ste do tada, sve što ste mogli da zaposlite, zaposlili, a mi sprečavamo da zapošljavate nove ljude u međuvremenu, kada vam je prestao mandat, nove rođake iz vaših stranaka, da iskoristite to vreme, jer dok dođe nova vlada, dok se donese zakon, računate, svaka platica, svakog meseca, i mislite da ćete tako da završite posao. Mi to hoćemo da sprečimo našim amandmanom, da u međuvremenu, jednostavno, nemate to pravo, čak ni u ovom članu 17, koji predlažete, jer se tamo kaže - član Vlade kome je prestao mandat usled prestanka mandata Vlade ima ista ovlašćenja kao član Vlade koji je podneo ostavku. Znači, ako nema Vlade, nema ni ministra, jer i on je u ostavci, a on će da zapošljava. Ubeđujete nas da ne iznosimo ovde imena ljudi čiji su članovi porodice, od 2000, odnosno 2001. godine, zaposleni u raznoraznim državnim institucijama. Mi to iznosimo zato što je nepotizam koji je primenila DS zastrašujući, prosto je neverovatno kako vi uništavate državu. Uništavate, između ostalog, i sopstvenu stranku. To što vi ne možete s time da se izborite, to može da bude vaš stranački problem, ali vi to prenosite i na državu. Ne mogu da razumem da ovde sede deca vaših funkcionera, bračni parovi, plod vašeg poimanja demokratije. Vama je nepotizam, izgleda, prirodan način da funkcionišete, ali to je za državu pogubno. Mi pokušavamo da skrenemo pažnju da je to najteža moguća stvar kada je u pitanju država. Niste mi oduzeli ono vreme kada sam citirao. Samo još jednu stvar da kažem gospodinu Aligrudiću. Gospodine Aligrudiću, vi kažete da mi pokušavamo da vas sprečimo da govorite i da iznosite vaše stavove. Prvo, gospodine Aligrudiću, mi to nikada nismo radili, a najmanje to možemo da radimo kao opozicija. Vi to radite. Vi ste nas u Gradskoj skupštini sprečili da na osnovu Poslovnika damo predlog za predsednika Skupštine. Koga ćete ubediti u to što pričate? Vi to pokušavate na sve moguće načine, zloupotrebljavate Ustav, zloupotrebljavate zakone, zloupotrebljavate i ovu republičku skupštinu, i Gradsku skupštinu. Koliko samo opština ima danas u kojima je uvedena privremena uprava, i to duže od godinu dana. Vi hoćete da ubedite građane Srbije i poslanike da radite u interesu države, građana Srbije i srpskog naroda. Građani Srbije moraju da znaju da će ovi zakoni biti štetni po njih, ne zato što se mi stranački razlikujemo, nego zato što su štetni po državu i čim bude SRS došla na vlast, a to je posle sledećih izbora, svi ovi zakoni će biti izmenjeni.
Zahvaljujem gospodinu Todoroviću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, član 1. Poslovnika Narodne skupštine: ''Ovim poslovnikom uređuju se organizacija i rad Narodne skupštine Republike Srbije i način ostvarivanja prava i dužnosti narodnih poslanika''. Mi smo svakodnevno u svojoj raspravi podsećali sve narodne poslanike na ovaj član 1, odnosno na obavezu narodnih poslanika da učestvuju u radu ovog parlamenta. Pre dva dana sam rekla da je očigledno da su poslanici DSS-a dobili zadatak da moraju povodom svakog amandmana da izađu za ovu govornicu i da daju svoj komentar, što je, apsolutno, njihovo pravo, kao što malopre pročitah, i obaveza, ali je problem u tome što su mnogo brzo postali nervozni. Gospodin Aligrudić skače, gledam malopre, i umesto da lepo podigne Poslovnik i mirno kaže – javljam se po Poslovniku, on skakuće iz klupe i uzvikuje - Poslovnik, Poslovnik. Razumem, on nije navikao da sedi u ovoj sali, on s vremena na vreme svrati, kao i ostali poslanici njegove poslaničke grupe, a trenutno ih je šestoro u ovoj sali, i to je njihov problem. Gospodine Aligrudiću, mi ne da vama, kako vi kažete, zabranjujemo, onemogućavamo, ne dozvoljavamo da govorite, a to je potpuno besmisleno, naprotiv, mi vas svojim raspravama podstičemo da izađete i iznesete svoje argumente. Tako ste vi malopre vrlo jasno rekli da je amandman kolege Nemanje Šarovića, a, evo, stižu još dvojica iz DSS-a, čuli su da sam prozivala broj, znači, osam ih je ukupno, dobar, ali da mu nije mesto u ovom zakonu. Ja vas kolega, po struci, pravniče, podsećam na to koliko puta smo vas mi iz SRS-a s ovog mesta podsećali da kodifikujete krivično zakonodavstvo – nemojte stavljati krivično delo u Zakon o sportu, u Zakon o lovu i ribolovu, u zakon ovaj i onaj, sva krivična dela stavite na jedno mesto, donesimo jedan kodifikovan krivični zakonik, ali vi to tada ne razumete. Vas to tada ne interesuje, nego, svaki zakon ima novo krivično delo. Gde vam je principijelnost, gospodine, kolega Aligrudiću? Kažete, smeta vam zašto narodni poslanici koriste svoje pravo iz člana 101. Poslovnika. Ovo je neverovatno. Kažete - možete da se javite za repliku, ne morate da se pozivate na Poslovnik. Pravo na repliku je regulisano članom 101. Ne mogu da se javim na osnovu Pravilnika GSP-a, nego na osnovu ovog poslovnika, gospodine Aligrudiću, i konkretnog člana. Pitate se zašto mi vama repliciramo i zašto pokušavamo da vas ubedimo u nešto u šta ne možemo da vas ubedimo. Mi ćemo da koristimo sve vreme i sve svoje mogućnosti iz ovog poslovnika da ubedimo i vas, ako je to moguće, u ispravnost naših stavova, a vas, gospodine Milivojeviću, ne ubeđujemo, jer vi ste beznadežan slučaj, ne morate da se javljate. Mi, pre svega, želimo da objasnimo građanima Srbije kakva je vlast Vojislava Koštunice i Borisa Tadića, kakva štetočinska vlast i kako građani Srbije moraju na narednim izborima da se izbore za promene, za svoju slobodu, da se oslobode ovih koji ne poštuju ni Ustav, ni zakon, ni propise. Možda će u toj prilici, kada ovde bude svega dvadesetak demokrata, i Srđan Milivojević da ode iz ove sale. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, po Poslovniku, pa narodni poslanik Petar Jojić, zatim, narodni poslanik Zoran Krasić, replika.
Po članu 104. Ko je onda dao vama nalog da govorite o amandmanu? Odakle vam ideja da možete vređati poslanike DSS-a, koristeći priliku direktnog prenosa ove sednice Skupštine, objašnjavajući građanima da su oni dobili neki nalog da govore o amandmanima? Šta vam pada na pamet? To isto pitanje može da se postavi i vama, jer vas je ovde izašlo 20, nije toliko, ili manje, ali zato su govorili jedni te isti ljudi, o istom problemu, na isti način. Prema tome, neko je vama dao nalog. Prosto, ne možemo na taj način da razgovaramo i to nije u redu. S druge strane, kada je reč o prebrojavanju prisutnih poslanika DSS-a, valjalo bi da se setite nečega što ste svakako morali znati, jer se o tome govorilo u ovoj skupštini, ne za vreme sednice, nego van sednice. Preminuo je poslanik DSS-a Mika Vlaović i danas u 13 časova je njegova sahrana u mestu Vilovo. Veliki broj poslanika DSS-a i Nove Srbije su otišli na sahranu narodnom poslaniku Miki Vlaoviću. Ja vas molim da me bar u ovome što izgovaram, gospodine Todoroviću, ne ometate, ako imate makar malo pristojnosti. Zaista, nema smisla. Tako smatram da ova argumentacija koju ste vi tako razdragano izneli, komentarišući kako neko, navodno, skače iz zadnjih redova da se javi po Poslovniku, prosto, odudara od samog sadržaja onoga o čemu ste govorili. Kako ste vi tek skakali, gospođo Radeta, na Zakonodavnom odboru, kada ste čuli pravne argumente koji vam nisu odgovarali, o onome što ste vi tada pokrenuli kao pitanje, a to je da li predsednik Narodne skupštine ima ili nema obavezu da raspiše izbore za gradonačelnika grada Beograda?! Kada ste čuli valjane pravne argumente, koji mogu u potpunosti da pobiju ono što ste vi poslali kao pravnu konstrukciju, ne mogu da verujem kako ste vi tada skakali, samo da su vas kamere mogle videti. Nemojte to! Ako vi niste u stanju sami da se uzdržite od određenog vida ponašanja, nemojte prikačiti i izmišljati nekome drugome da se ponaša na odgovarajući način, kada to nije istina. Zato mislim da vaše izlaganje ne da nije principijelno, nego je ružno. Mislim da nema nikakve veze. Ono što ćemo u budućnosti raditi, mi ćemo govoriti o amandmanima, o našim amandmanima, o amandmanima SRS-a, Lige socijaldemokrata Vojvodine, ako ih ikada budu imali, pošto oni ovde obično dolaze da se istresu po nekom drugom osnovu. Dakle, kada god može neka šteta državi Srbiji da se ovde nanese i nekakav problem, tu su uvek dežurni poslanici koji su, grehom ili greškom, koju, nadam se, birači više neće ponoviti, udruženi sa LDP-om, nekako prešli cenzus i našli se u ovom parlamentu. Ja se nadam da se u budućnosti to više neće ponoviti, a na nama je da ubedimo naše građane da takvu grešku više ne naprave. Ali, ljudi, ne možemo jedni druge izjednačavati. U ovom smislu vas, zaista, pozivam da razgovaramo o dnevnom redu, o onome što je na dnevnom redu, o amandmanima koji su predloženi, da razmenjujemo kvalitetne pravne argumente za prihvatanje ili odbijanje od strane ove skupštine određenog amandmana. Ja se slažem da vi možete voditi politiku, nije to sporno, ali ako vi vodite politiku dva dana, onda je ova govornica isključivo i samo vaše mesto za konferenciju za novinare, a ne mesto na kojem se raspravlja o sadržajima amandmana i zakona. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milošu Aligrudiću. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Petar Jojić, zatim, Vjerica Radeta, pa onda, za repliku, gospodin Krasić, za sada. Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo, narodni poslanici Srpske radikalne stranke pridaju izuzetan značaj ovoj temi i ovoj normi koja je predložena u Predlogu o izmenama i dopunama Zakona o Vladi. Ima li šta ozbiljnije, ima li što važnije za građane Republike Srbije? Poručujem građanima Republike Srbije da poslanici SRS-a hoće da spreče zloupotrebu, da ne dolazi do inflacije i neosnovanog prijema birokrata u organe uprave. To nisu lica koja se zapošljavaju u proizvodnim strukturama, da bi građani imali koristi od svega toga. Građani Srbije nemaju koristi od toga da se zapošljavaju činovnici u Vladi Republike Srbije. Kako to može da se spreči? Zakonom i ničim drugim. Nadovezujem se na diskusiju koja se odnosi na ovaj amandman koji je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Šta to znači? Gospodo iz vladajuće strukture, vi želite da obmanete javnost. Vi hoćete da pogrešno protumači Srbija i poreski obveznici, odnosno, u interesu je poreskih obveznika ovo što SRS i njeni poslanici u ovom parlamentu vode bitku s vama, zbog toga što želimo da građani Srbije i poreski obveznici plaćaju manje poreze. Kako to da Vlada u ostavci može da prima ''žute mrave'' kako ona hoće i da puni kancelarije, da ih ima po deset, 15 u kancelarijama? Ako nisam u pravu, dame i gospodo, tražim od resora Vlade Republike Srbije da odgovori na pitanje - koliko je nameštenika, odnosno činovnika, u administraciji u organima uprave, u resorima ministarstava Vlade Republike Srbije, po godinama, primljeno od 2000. godine do današnjeg dana? Onda ćete da vidite, dame i gospodo, građani Srbije, da li su srpski radikali bili u pravu. Moraćete priznati, dame i gospodo, da smo u pravu i da se te zloupotrebe, bilo koja Vlada sutra da dođe, sprečavaju jedino zakonom. Ne treba dozvoliti da građani Srbije plaćaju velike poreze, jer se ovim u džepove poreskih obveznika zavlači ruka do ramena. Zato smo, dame i gospodo, mi, narodni poslanici SRS-a, želeli i želimo da sprečimo zloupotrebe. Nedopustivo je, odnosno na koji drugi način da sprečite ministra bilo kojeg resora, a ima ih toliko da se građani Srbije čude koliko imamo ministara, koliko imamo resora i koliko imamo u ministarstvima pacova koji su tamo zaposleni. Prema tome, dame i gospodo, SRS je osnovano podnela ovaj amandman i zbog toga amandman narodnog poslanika Nemanje Šarovića treba prihvatiti, jer je u interesu poreskih obveznika. Nije ovo u interesu pojedinaca, nego poreskih obveznika. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Petru Jojiću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Miloš Aligrudić, odnosno, najpre da kažem da govorim shodno članu 104. stav 1. Poslovnika - narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Mi, srpski radikali, uvek se ponašamo u skladu s ovim članom. Očekujemo to i od ostalih narodnih poslanika. Kolega Miloš Aligrudić je pitao ko je nama dao nalog da izlazimo i da govorimo s ovog mesta. Građani Srbije, gospodine Aligrudiću, naši birači su nam dali nalog da u njihovo ime ovde govorimo i da iznosimo stavove svojih birača. Vi ste to vrlo kasno shvatili, pre dva dana, i kažete, što je potvrda onoga što sam rekla da ste vi od pre dva dana dobili nalog da izlazite - ubuduće ćemo govoriti o svakom amandmanu. To znači, tačno ste tako rekli, može stenogram da se pogleda, da vi priznajete da do sada niste učestvovali u radu ovog parlamenta. Što se tiče vašeg, odnosno mog prebrojavanja vaših poslanika, vi ste nekorektno pomenuli pokojnog Miku Vlaovića. Ja vas prebrojavam svaki dan i gotovo svaki dan s ovog mesta kažem javnosti Srbije koliko ima poslanika koje stranke na ovom mestu. Poslanici SRS-a iz Južnobačkog okruga su, takođe, otišli na sahranu pokojnog kolege. Zaista nije lepo da pominjete danas njegovo ime, dok čovek još nije ni sahranjen. Što se tiče Zakonodavnog odbora i vašeg komentara kako sam ja skakala na Zakonodavnom odboru, to nije tačno. Kolega Aligrudiću, vi niste imali pravne argumente. Vi ste pokušali da u Zakonodavnom odboru stavite na glasanje predlog koji nije mogao da se stavi na glasanje. Kada je predlog SRS-a bio na glasanju, imali ste većinu. To je bio kraj te sednice Zakonodavnog odbora. Vi ste pokušali da nastavite. Mi nikada ne učestvujemo u nelegalnim poslovima, mi smosamo lepo, mirno, ustali, napustili sednicu Zakonodavnog odbora, jer ste vi doneli odluku u kojoj nije prihvaćen predlog SRS-a. Većina ste, imate pravo, nastavite da kršite Ustav, kao što ste malopre prekršili i Ustav, i Poslovnik, i dostojanstvo građana Srbije, kada ste rekli, na najružniji mogući način - da poslanici Lige socijaldemokrata i LDP-a ne treba da sede u ovom parlamentu. To je, prosto, neverovatno. Jedino je Vuk Drašković svojevremeno govorio da smo mi lud narod, a vi nešto slično sad. Politika Srpske radikalne stranke je dijametralno suprotna od politike i Lige socijaldemokrata i LDP-a, ali nam ne pada na pamet da potcenjujemo građene koji su ih birali i da kažemo da njima nije mesto u ovom parlamentu. Koga god građani Srbije izaberu, gospodine Aligrudiću, njemu je mesto u ovom parlamentu, pa čak i vama.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo stvarno pokušali da vas ubedimo da amandman koji je podnela SRS pokušava da spreči zloupotrebu u momentu kada je Vlada u ostavci i da, iako je do tada uspela da zaposli sve žive koje je imala na raspolaganju, dodatno zapošljava još za mesec-dva, ili osam meseci, kao što je to bio slučaj s Vladom Vojislava Koštunice, do onog momenta kada je prestala faktički da funkcioniše, pa do novog koalicionog sporazuma i nove vlade. Razumem da to ne mogu odmah da razumeju neki građani Srbije, pogotovo oni koji nisu pravnici, jer je teško ovde se snaći u argumentaciji, objašnjenjima i obrazlaganjima koje daju poslanici, jedni napadaju, drugi brane itd, ali siguran sam da bi pravnici, koji nisu stekli diplomu na način koji podrazumeva da nisu morali da pokažu znanje, nego oni koji su stvarno ispite položili zahvaljujući znanju, morali da razumeju nameru SRS-a. Znači, u momentu kada je Vlada u ostavci, dajete pravo ministrima u ostavci da u ministarstvima dodatno zapošljavaju nove ljude. Da li ste se vi, gospodine Aligrudiću, zainteresovali koliko je ljudi zaposleno od 2000. godine, od kako je DOS došao na vlast, koliko ih ima, pa da izađete ovde, za govornicu, i da kažete- to što vi pričate nije tačno, jer vaši motivi su bezrazložni, nemate razloga da se plašite, evo, mi smo uradili to i to. Čak i da ste došli s podacima za Vladu od 2004. godine, od kako je Vojislav Koštunica predsednik Vlade, da ste izašli pred poslanike i rekli – gospodo, kada je došla Vlada Vojislava Koštunice bilo je toliko i toliko zaposlenih, danas ih ima toliko i toliko, pre, recimo, ovog koalicionog sporazuma, jer vi ne možete da sprečite vaše koalicione partnere da zapošljavaju u njihovim ministarstvima, i da mi kažemo - evo, stvarno, ovo su ljudi koji, na neki način, vode računa o građanima, vode računa o državi. Sama činjenica da pokušavate da nas ubedite da ovo radite u korist države, navodno, da ne bi prestala da radi, da ne bi bila ugrožena itd., potpuno je besmislena. Ne verujemo vam. Verujemo da su vaši motivi za odbijanje ovog amandmana oni razlozi koje mi ovde navodimo, novo zapošljavanje, nov namet na grbaču građana Srbije.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Draganu Todoroviću. Repliku je tražio još pre jednog sata gospodin Zoran Krasić.
Poslušao sam gospodina Aligrudića i sad hoću da ubedim ove iz DSS-a zašto je neophodno da glasaju za amandman gospodina Šarovića. Znači, nema više o strahovima, gospodine Aligrudiću, sve je suvoparno i jasno. Znači, član 17. Predloga ovog zakona reguliše situaciju kada imamo ''zombiranu'' Vladu, kada je Vlada podnela ostavku, a država ne može da bude nijednog minuta bez Vlade, jer Vlada opredmećuje izvršnu vlast definisanu Ustavom Republike Srbije i samo njeno postojanje znači kontinuitet neke državnosti. Član 17. propisuje, u prvom stavu, kada dođe Vlada u tu situaciju, šta joj se zabranjuje u smislu opštih akata, pa se kaže - može da obavlja samo tekuće poslove, a ne može predlagati Narodnoj skupštini zakone i druge opšte akte, niti donositi propise, podzakonske, znači, uredbe, pravilnike itd, osim, pa se navodi posebna situacija kada je u pitanju odbrana i bezbednost, sa gledišta opštih akata. Stav 2. se odnosi na nešto što može da se tumači i kao pojedinačni akt. Kaže se - Vlada ne može postavljati državne službenike na položaj u organima državne uprave, a pri vršenju osnivačkih prava Republika Srbija može jedino da imenuje ili da da saglasnost na imenovanje vršioca dužnosti, direktora ili članova upravnog ili nadzornog odbora. To se odnosi na javna preduzeća. Znači, nema direktora javnog preduzeća, a Vlada je u tom interegnumu, ona može vršioca dužnosti da postavi. To je nešto što se odnosi na pojedinačne akte. Dalje, sledeći stav - Vlada kojoj je prestao mandat ne može predsedniku Republike predložiti raspuštanje Narodne skupštine, ustavna odredba, i član Vlade koji je pod ostavkom izjednačava se sa položajem Vlade koja je pod ostavkom. Zašto mislite da ovaj naš amandman ne može da uđe u ovaj član? Zato što smatrate da je zapošljavanje samo prijem u radni odnos. I kada se odlučuje o prijemu u radni odnos državnog službenika ili nameštenika u nekom ministarstvu, odlučuje ministar, a ovaj član to zabranjuje ministru koji je podneo ostavku ili ministru Vlade kojoj je izglasano nepoverenje, te znači da ministar ne može da zapošljava. Mi smo samo hteli da vas upozorimo, da to preciziramo, pa smo u drugom stavu napisali ovo što je gospodin Šarović predložio. Molim vas, i kada Vlada postavlja državnog funkcionera, u širem smislu reči, to je zapošljavanje, jer može da postavi nekoga ko i nije u radnom odnosu, ko nema status državnog službenika ili nameštenika. Može da ga postavi, kao, uzmu ovog ''Mileta drekavca'' i postave ga za savetnika. Znači, postavljenje jeste zapošljavanje. Prijem u radni odnos jeste zapošljavanje. Kada se u stavu 2. navodi šta Vlada ne sme da radi dok je u ovom položaju interegnuma, nikakva greška nije kada se upotrebi reč "ne sme da zapošljava", jer reč "zapošljavati" u sebi sadrži i postavljenje, i imenovanje, i prijem u radni odnos. Nema, uopšte, razloga da se vi bunite, da skačete. Meni je drago što ste u prethodnim izlaganjima vi iz DSS-a rekli da postoji celishodnost, opravdanost podnošenjajednog ovakvog amandmana, da vi podržavate taj amandman. Evo, sa malo reči sam uspeo da vas ubedim da mu je mesto baš u ovom članu koji definiše šta ne sme Vlada da radi. Gospodine Aligrudiću, da pročitam član 17. vašeg zakona, poslednji stav: ''Član Vlade kome je mandat prestao usled prestanka mandata Vlade ima ista ovlašćenja kao član Vlade koji je podneo ostavku.'' To znači da ministar ne može nikoga da zapošljava. Ovo što je Nemanja predložio samo pojačava ovo što ste vi već napisali na jedan drugačiji način. Nadam se da ćete biti dosledni i da ćete da glasate za amandman Nemanje Šarovića.
Zahvaljujem gospodinu Krasiću. Izvolite, narodni poslanik Petar Jojić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobio sam pismo i, u smislu čl. 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, postavljam pitanje ministru unutrašnjih poslova i tražim odgovor - ko sprovodi torturu i proganja, maltretira i tuče porodicu Živković Slobodana iz Sombora? Kako je to moguće i koje dozvolio da se 17. i 18. oktobra 2007. godine, u dve intervencije i dva navrata, pretuku supruga Živković Slobodana i ćerka - Živković Maja? Posedujem predstavku i molbu da se zaštiti ova porodica od prekoračenja ovlašćenja, od zloupotreba, ali i da se od načelnika SUP-a zatraži izveštaj i utvrdi njegova odgovornost, gospodina Daneta Alinčića. Postavljam sledeće pitanje - da li je supruga načelnika policijske uprave u Somboru Daneta Alinčića starešina organa za prekršaje ili sudija za prekršaje? Da li policijska stanica i radnici, odnosno pripadnici stanice Daneta Alinčića podnose prekršajne prijave supruzi načelnika Alinčića, a supruga načelnika, koja je sudija za prekršaje, preduzima i izriče određene kazne ovoj porodici, posebno gospodinu Živković Slobodanu? Da napomenem, dame i gospodo narodni poslanici, radi se o izbeglici iz Hrvatske, kojeg su neprijatelji srpskog naroda, kao i na desetine i stotine hiljada drugih, proterali sa prostora gde je živeo i on se našao na teritoriji opštine Sombor, gde nema nikakvu zaštitu u ovoj državi od strane nadležnih organa. Tražim da se utvrdi zloupotreba gospodina Alinčića i onih koji su tukli i njegovu suprugu i njegovu ćerku. Želim da vas upoznam još, gospodo narodni poslanici, da posedujem i dva izveštaja lekara specijalista, koji su utvrdili da se radi o brojnim telesnim povredama, za koje mora neko da odgovara. Krajnje je vreme, a ja očekujem da će ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dragan Jočić, u konkretnom slučaju preduzeti mere da se suspenduju sa funkcija i sa dužnosti svi pripadnici policije koji su na nezakonit način učestvovali u ovim akcijama i intervencijama. Tražim da se proveri da li gospodin Dane Alinčić poseduje streljanu u Somboru i u kojoj je ona funkciji, kao i da li je to spojivo sa funkcijom koju vrši. Zbog toga, dame i gospodo narodni poslanici, ovo pitanje ćemo danas postaviti detaljnije i ministru unutrašnjih poslova. Očekujem od gospodina Jočića da neće dozvoliti pojedincima da zloupotrebljavaju službeni položaj, da prekoračuju službena ovlašćenja, već da se štite građani od svakog nasilja, pa i od batina pojedinaca, zahvaljujući tome što danas imamo pripadnike policije koji vode računa o zakonu. Ovi pojedinci narušavaju ugled te službe. Molim ministra Jočića da stane iza pravde i iza zakona i spreči ove zloupotrebe. Hvala vam.
Zahvaljujem poslaniku Petru Jojiću. Da li se još neko javlja o amandmanu? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Petronijeviću.
Hvala lepo, gospodine Mrkonjiću. Bilo bi vrlo interesantno da gospodin ministar Milan Marković prisustvuje ovde, da stvarno pokaže na koji način može da obrazloži ovo što je predložila Vlada, odnosno na koji način može da obrazloži odbijanje amandmana. Ako mi sad ovde počnemo da pričamo - uložili smo amandman na član 6, kojim se menja član 18, tako da u dosadašnjem stavu 3, koji postaje stav 4, reči: ''počinje da'' - brišu se, niko ne bi imao pojma ni šta je to, ni o čemu se radi. Ja ću ipak iskoristiti ovo vreme da javnosti malo detaljnije objasnim o čemu se radi. Član 18. Zakona o Vladi nosi naslov - Nepoverenje Vladi, nepoverenje predsedniku Vlade i reguliše postupak za izglasavanje nepoverenja Vladi. Naravno, mislim da je javnost već shvatila da se najveći deo ovog zakona koji je Vlada predložila odnosi na ovlašćenje Vlade kada joj prestane mandat. Jednostavno, Vlada vidi da će brzo da joj prestane mandat, pa hoće sebi da obezbedi što bolju poziciju kada joj prestane mandat. Mogućnost da se izglasa nepoverenje Vladi je jedan od veoma važnih i veoma ozbiljnih oblika parlamentarne kontrole Vlade i uvek potiče od narodnih poslanika. Ustav je veoma precizno regulisan u članu 130. - glasanje o nepoverenju Vladi ili članu Vlade. Glasanje o nepoverenju Vladi ili pojedinom članu Vlade može zatražiti najmanje 60 narodnih poslanika. Stav 2. - predlog za glasanje o nepoverenju Vladi ili pojedinom članu Vlade Narodna skupština razmatra na prvoj narednoj sednici - molim vas da obratite pažnju, Ustav kaže precizno - razmatra na prvoj narednoj sednici, a najranije pet dana od podnošenja predloga. Pa, kaže Ustav - nakon okončanja rasprave, pristupa se glasanje o predlogu. Dakle, vrlo precizno, Ustav definiše postupak o predlogu za glasanje o nepoverenju Vladi. Da ne čitam dalje, jer je suština mog izlaganja vezana upravo za stav 2. Stvarno vas molim, gospodine ministre, da mi objasnite koji je razlog da se uz ovako precizno definisanje u članu 130 Ustava uvode nove reči, a one su – ''počinje da se razmatra''. Drugim rečima, Vlada kaže u Predlogu svog zakona - predlog narodnih poslanika počinje da se razmatra,dakle, ne - razmatra se, na prvoj narednoj sednici Narodne skupštine, najranije po isteku pet dana od podnošenja predloga. Šta to znači, gospodine ministre - počinje da se razmatra?Da li to znači da posle toga ima i - trajanje itd? Zašto niste prepisali odredbu Ustava, u kojoj se veoma jasno kaže - razmatra se na prvoj narednoj sednici; posle okončane rasprave, glasa se o predlogu? Ovako, očekujemo da bude izmenjen i sledeći član Zakona, pa će, umesto kada predsednik Vlade podnese ostavku, a ona bude konstatovana na prvoj narednoj sednici, dobiti predlog od Vlade da će, kada predsednik Vlade podnese ostavku, ona početi da se konstatuje na prvoj narednoj sednici. Možda je u pitanju samo jedna reč, ali, gospodine ministre, imajući u vidu kakve zakone Vlada predlaže, imajući u vidu da ima mnogo nejasnih odredaba, koje se mogu tumačiti na različite načine, stvarno se pitamo šta je motiv, šta je razlog da Vlada potpuno izbegne jednu veoma preciznu formulaciju koja je data u Ustavu Srbije. Samo da je prepiše, i ništa više. Znajući kako je ova vlada nastala i sa koliko problema, kako i sa koliko problema funkcioniše, kako i sa koliko problema pokušava da odbrani, evo, i danas, nešto što će u javnosti teško moći da se odbrani, jednostavno, počinjemo da sumnjamo, gospodine ministre, pitamo se, šta Vlada želi s ovom ubačenom rečenicom - "počinje da", osim da i za to pripremi neki marifetluk, iza čega će nešto da se muljari itd. Neću dalje govoriti o ovom amandmanu. Pošto imam 15 minuta, veoma me interesuje odgovor na pitanje i obrazloženje gospodina ministra, zbog čega jedna precizna formulacija u Ustavu nije samo prepisana, nego je, bukvalno, gospodine ministre, ubacivanjem reči "počinje da", iskarikirana. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin ministar Milan Marković.
Gospodine Petronijeviću, nema potrebe da sumnjate da ovde postoji bilo kakva loša namera. Pretpostavljam i rekao bih, čak, da preciziranje koje je izvršeno Predlogom zakona i nije loše. Štaviše, mislim da je preciznija rečenica u kojoj se kaže: "počinje da razmatra". Čitao sam, naravno, sve ovo više puta, i meni je vaš amandman zapao za oko, jer, kada sam bio poslanik opozicije, takođe sam insistirao na nekoj preciznosti. Ukoliko, kao poslanik opozicije, mislite, odnosno sumnjate da bi ovako nešto moglo da izazove određene probleme, ukoliko dođe do ove situacije, smatram da onda vi imate prednost. U ime Vlade, prihvatam amandman koji ste dali na član 6, da se reči "počinje da" brišu iz teksta Predloga zakona. Mislim da je ovo najbolji način da rešimo ovu situaciju. Slažem se s vašom argumentacijom koja se tiče Ustava. Verujte, ne mislim da bi bilo šta loše bilo i da su ostale reči "počinje da", ali mislim da je ovo najbolji način da rešimo ovu situaciju.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa narodni poslanik Goran Davidović, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada predstavnik predlagača prihvati amandman, on mora da iznese prave razloge za prihvatanje amandmana. Dakle, amandmanom će taj član biti u skladu sa ustavnom normom i amandmanom se potpuno definiše razmatranje, a ne otpočinjanje, pa, eventualno, za pet minuta prekidanje rasprave, pa se stavlja na dnevni red za mesec ili dva. Zaista je cinično slušati vas, gospodine ministre. Vi ne poštujete uopšte Narodnu skupštinu. Vi kažete poslaniku opozicije – pošto vi, kao poslanik opozicije, izražavate sumnju da neka odredba koju smo predložili nije dobra, evo, ja sada smatram da imate prednost i prihvatam vaš amandman. Mi imamo sumnju u svaki član na koji smo podneli amandman. Nije, valjda, izražena sumnja da li je rešenje dobro ili ne osnov da vi prihvatate amandman. Nije tačno. Ovde treba reći – mi iz Vlade nismo to umeli dobro da napišemo, gospodine Petronijeviću, vi ste to tačno doveli na meru, prihvatamo amandman. Da li od toga boli glava? Ne boli. Probajte. Probajte jednom da sarađujete sa čovekom koji nešto pronađe i kaže, evo vam predlog da bude bolje. Ne pada vam kruna s glave ako vam neko ovde, čitajući zakon, ukaže da ima čistijeg i boljeg rešenja. Vi nas ovde vređate. Vređate nas ostale koji imamo sumnju, a čije amandmane ne prihvatate. Ko sada određuje meru čiju sumnju prihvatate, a čiju sumnju ne prihvatate? Zašto gospodinu Petronijeviću ne prihvatite svaku sumnju, ako je čovek vredan da mu se prihvata sumnja? Zašto SPS-u ne prihvatite, pošto on pripada toj poslaničkoj grupi? Nije u redu. Ministre, ne igrajte se, mi nismo mala deca. Imate vi poslaničkog staža, imamo ga i mi malo više. Dakle, prihvatam da tako možete kao poslanik da nastupate, ali, kao ministar, ne možete. Ne možete. Ovde se radi o ozbiljnim ljudima, ozbiljnim problemima. Znate zašto je pisan zakon, znate šta hoćete sa tim zakonom, znate da ćete ostaviti tragove nečoveštva u ministarstvima pred smenu vlasti, koja vas očekuje na prvim izborima do kojih dođe. Pokušajte to nekako da sprovedete a da ne pokažete kako uopšte ne cenite ono što poslanici urade. Dakle, gospodine Petronijeviću, vaš amandman je dobar, Poslanička grupa SRS-a se slaže sa tim amandmanom. Ništa više. Mi se zaista ne slažemo s vama, zato što ste izrazili sumnju. I mi izražavamo sumnju u tačku i zapetu koju napišete u predlozima zakona. Kada biste te naše sumnje ozbiljno uzimali u razmatranje, pronašli biste pravu meru. Nije dobra Vlada koja odbaci sve amandmane koji se podnesu na predlog zakona. Još je gora Vlada koja onda natera svoje poslanike da oni napišu slične amandmane, koje će da prihvati. Najgora je Vlada koja posle dva-tri meseca menja predlog zakona u skladu s amandmanima koje je opozicija pisala pre dva-tri meseca. Vi ste tu negde, između te najgore i one do nje. Recite za amandman da je dobar i da ga prihvatate. Možda ćete dobiti i aplauz. Ali, da nam kažete da poslanik ima prednost zato što je izrazio sumnju u namere koje postoje u Predlogu zakona i da mi sada poštujemo to što ste vi u sali, zaista je nemoguće.
Zahvaljujem. Reč ima Milan Marković. Izvolite, ministre.
Gospodine Nikoliću, ne vidim zašto ste na ovaj način nastupili. Daleko od toga da sam hteo da uvredim bilo koga u sali. Radi se o esencijalnom pravu opozicije da razgovara, odnosno raspravlja o nepoverenju ili poverenju Vladi ili predsedniku Vlade, o esencijalnom pravu opozicije, osnovnom pravu opozicije, koje smo dovodili u sumnju u prethodnim godinama na razne načine. U vreme od 2000. do 2003. godine bio sam poslanik pozicije, sećam se te situacije, sećate se i vi. Nakon toga, kada sam bio poslanik opozicije, a kada je, u krajnjem slučaju, gospodin Petronijević činio vladajuću parlamentarnu većinu i kada smo mi tražili da se raspravlja o pojedinim ministrima, sećamo se da se tada uvek našla neka začkoljica, pa, evo, ne može. Zbog toga sam rekao da opozicija treba da ima prednost u definisanju tog esencijalnog prava, jer ga ne sporim. Daleko od toga da samovde hteo da budem licemeran, pa, zbog toga što je opozicija, popuštamo. Ne pada mi na pamet da prihvatimo one amandmane za koje sam rekao ono što sam rekao, a to je da ne stoje i da nisu dobri za ovaj zakon. Jeste gospodin Petronijević našao pravu meru i prava mera, kada je u pitanju rasprava o nepoverenju Vladi, i treba da bude mera kroz prizmu opozicije, jer je esencijalno pravo opozicije mera demokratije, upravo to da se traži da se raspravlja o poverenju Vladi. Možda ću, nadam se da ću, u krajnjem slučaju, imati priliku ponovo da budem poslanik u Parlamentu, pa ću, možda, baš insistirati na tom pravu opozicije, kao što sam insistirao pre dve godine, ali mi je to pravo uskraćeno u ovom parlamentu kada sam hteo da se raspravlja o poverenju tadašnjem ministru u Vladi Republike Srbije. Dakle, daleko od toga da uvredim gospodina Petronijevića, daleko od toga da je prihvatanje amandmana posledica ličnog odnosa prema gospodinu Petronijeviću ili prema bilo kom poslaniku. Jeste, našao je pravu meru. Moje duboko uverenje je, meni se više sviđa, mislim da je ispravnije kako je Milisav Petronijević to napisao, nego kako je napisao Sekretarijat za zakonodavstvo. Ne mogu da kažem da ne cenim, a najmanje da nipodaštavam ono što je uradio Sekretarijat za zakonodavstvo, jer, verujte, u Vladi Republike Srbije, verovatno, i u prethodnoj i u ovoj vladi, najstručniji pravnici se nalaze u Sekretarijatu za zakonodavstvo. Meni ne pada na pamet da na bilo koji način dovodim u sumnju njihovo znanje i njihovo iskustvo. To su ljudi koji, verovatno, imaju pravničkog iskustva koliko polovina poslanika ovde ima godina života ili radnog staža. Prema tome, nisam želeo nikoga da uvredim, prihvatam amandman, dobar je amandman, samo kažem, kada se radi o ovakvim stvarima, treba to posmatrati, možda, i kroz prizmu opozicije. Zato sam to rekao. Nadam se da vas nije zbunilo, niti vas uvredilo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Davidović, o amandmanu.
Poštovani predsedavajući, uvažene kolege poslanici, mislim da je jezik argumenata i činjenica prava mera da se razgovara o jednom amandmanu. Pažljivo sam saslušao predlog kolege Petronijevića. Mislim da je predlog, u amandmanskom smislu, vrlo smislen. Kao član DSS-a, s obzirom na to da je DSS pažljivo pratio i proučavao ove amandmane, koristim priliku da kažem da jedan ovakav amandman, koji je podnet, može da bude dobar predlog i mislim da je prava mera za ono o čemu se govori. To je razlog da ga predložimo i Vladi i ministru, nisam znao za stav ministra, da će ovo da prihvati. S obzirom na ono što piše u novom ustavu, kao i da imamo obavezu da uskladimo to s ovim tekstom, u članu 6. stav 2. se na jednom mestu kaže: ''predlog narodnih poslanika počinje da se razmatra'', a u poslednjem, 4. stavu, kaže se: ''Predlog za izglasavanje nepoverenja predsedniku Vlade počinje da se razmatra''. Smatramo da ovo ''počinje da'', iako je to možda bila želja u smislu preciziranja, apsolutno nijeneophodno i da je sasvim dovoljno, pošto tako piše i u Ustavu, da piše: ''Predlog narodnih poslanika razmatra se na prvoj narednoj sednici'' i: ''Predlog za izglasavanje nepoverenja predsedniku razmatra se u istom roku kao i predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi''. Mislim da je ovo dovoljno precizno i da nema potrebe za dodatnim pojašnjavanjima. Predlažem Vladi, predlažem ministru, ali čuo sam sada i stav ministra da će ovaj predlog da podrži. Demokratska stranka Srbije ima ovakvo stanovište i mislim da je to u skladu i sa Ustavom, za čiju se primenu zaista zalažemo.
Da li se još neko od poslanika javlja da govori o ovom amandmanu? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da je i moj amandman, koji predlaže da se izbrišu reči: ''počinju da'', takođe, s pravom merom i da se prihvata, kao što je prihvaćen amandman mog kolege Petronijevića. Želim u nekoliko reči da prokomentarišem ovaj amandman, u sklopu onoga što jeste predlog Vlade, kada je reč o ovom članu zakona. Dakle, reč je o inicijativi 60 narodnih poslanika o pokretanju izglasavanja nepoverenja Vladi. Same reči: ''počinje da razmatra'' su veoma diskutabilne i sporne, mogu da ostave određenu sumnju, tim pre što u članu 130. Ustava Republike Srbije stoji: ''razmatra'', za istu tu stvar, a ne: ''počinje da razmatra''. Samim tim je suvišna reč: ''počinje''. Može da bude prisutna ta reč ako razmatranje o nepoverenju na prvoj sednici treba da započne, pa onda da se odloži. Znači, samo rešenje u ovom članu zakona i to što stoji reč: ''počinje'', ostavlja sumnju da, ako nešto počinje, može i da prestane, da se odloži, što nije dobro. Iz tih razloga, ta reč je suvišna. Mada, i to: ''na prvoj narednoj sednici'', takođe je veoma sporno, ali, nažalost, amandman koji sam podneo u ime SPS-a, nije to obuhvatio. Ipak ću prokomentarisati. To ''na prvoj narednoj sednici'' može da bude i posle tri meseca, što može da bude interes vladajuće većine, u korist dnevno-političkih potreba, u datoj situaciji. Takođe, stoji u Ustavu: ''na prvoj narednoj sednici'', ali to ne zabranjuje da u zakonu može da se oroči rok. Prva naredna sednica je ona koja je predviđena zakonom, za sedam dana, za deset dana, za dve nedelje itd. Zašto bi to bilo bitno? Kažem, jer može to da bude i tri meseca, a onda vladajućoj većini u Parlamentu može da odgovara da se pitanje izglasavanja nepoverenja Vladi odlaže, ali to, onda, liči na ignorisanje inicijative 60 narodnih poslanika, jer se, kao što ste rekli, gospodine ministre, pravo izglasavanja nepoverenja gleda kroz prizmu opozicije. To njeno pravo treba što pre staviti na dnevni red, da bi Vlada imala pun legitimitet i da ne bi bila osporavana kroz političke rasprave itd, što može, u krajnjoj liniji, da smeta ili da šteti Vladi. Znači, što pre treba taj legitimitet potvrditi i dokazati da tih 60 poslanika, ili opozicija, nisu u pravu. Naravno, ovo ostavlja mogućnost lančanog političkog kalkulisanja u datoj situaciji, ako je to nešto ozbiljnije, da se pred neke prevremene izbore kupuje vreme, da Vlada kupuje vreme time što pomera tu sednicu i da se tim i drugim potezima, praktično, upušta u kampanju za nove izbore itd. Kada je reč o ovome, mislim da Vlada uvek treba da da mogućnost opoziciji i timnarodnim poslanicima (60) koji, po Ustavu, imaju pravo da postave to pitanje, da se to što pre razreši i da na takav način Vlada dobije legitimitet ili da joj, zapravo, bude izglasano nepoverenje. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima gospodin Milan Marković, ministar.
Naravno, svojstveno prethodnom, i ovaj amandman se prihvata. Da ne otvaramo baš previše diskusije, ne slažem se s ovim što je rečeno vezano za mogućnost da u Zakonu to drugačije uredimo nego što piše u Ustavu Republike Srbije, a Ustav kaže: ''na prvoj narednoj sednici''. Ne zaboravite da je ovo, istovremeno, instrument kojim Vlada može vršiti pritisak na Parlament, u članu 137. Ne verujem da bi bilo moguće da je i sam Ustav otvorio neko ograničavanje, tipa ''u roku od 30 dana'' itd, ali to je manje bitno, to je ustavna materija, a Ustav smo usvojili nedavno i nema potrebe da se vraćamo na to. Dakle, amandman, u svakom slučaju, prihvatamo.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima ministar Milan Marković.
Iz istih razloga, i ovaj amandman se prihvata.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milica Vojić-Marković.
Gospodin Milisav Petronijević je u članu 7. izvršio izmenu tipa: "Vladi je izglasano poverenje većinom glasova od ukupnog broja narodnih poslanika". Mislim da je ovde, zapravo, došlo do male zabune, bar koliko ja to razumem, jer, ovde se radi o vrlo jednostavnim stvarima. Kada se Vladi izglasa nepoverenje, ona više nema mandat, njoj mandat prestaje. Kako sam razumela ovaj član zakona, ovde se radi upravo o tome da ovaj predlog zakona određuje u kom slučaju Vladi nije izglasano poverenje, dakle, o jednoj sasvim drugoj stvari, drugom nivou gledanja na stvari, tako da mi se čini da je predlog koji je Vlada ponudila bolji i, po mom mišljenju, amandman ne treba prihvatiti.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Ne sporim da je Vlada htela da kaže kada Vladi nije izglasano poverenje. Sporim nešto drugo, a to je da je Vlada ponudila naslov - član Zakona koji govori o poverenju, o glasanju o poverenju, isto, jedno vrlo ozbiljno pitanje, a nije rekla nijednom rečenicom kada je izglasano to nepoverenje. Nije u pitanju samo igra reči. Evo zašto. Za razliku od pitanja nepoverenja koje poslanici pokreću, naravno, uvek ga pokreće opozicija, traži da se izglasa nepoverenje Vladi, Vlada ima pravo da zatraži od Skupštine, zbog nekih važnih pitanja, nekih događaja, evo, recimo, sada, o pitanju vođenja politike prema Kosovu ili nekim drugim pitanjima, da Skupština glasa o poverenju Vladi. Šta to znači? To znači da Vlada traži da 126 poslanika digne ruku za nju, kao što i opozicioni poslanici, kada traže da se glasa o nepoverenju, moraju da obezbede 126 ruku. Tada je Vladi izglasano nepoverenje. Ovde je važno, kod ovog člana, da Vlada bude ta, da se to u prvi plan stavi, koja će da obezbedi sebi 126 glasova da bi joj bilo izglasano poverenje. Opet jedno pitanje - zašto nije prepisana konkretna odredba Ustava, koja vrlo jasno kaže - Narodna skupština je prihvatila predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi ako je za njega glasalo više od polovine od svih narodnih poslanika. Dakle, Ustav je vrlo precizno rekao - 126 ruku i Vladi je izglasano nepoverenje. Vlada ima član Zakona koji govori o glasanju o poverenju i uopšte ne navodi kada joj je izglasano to poverenje. Mislim da ne stoji obrazloženje kakvo je ponuđeno od strane Vlade, eto, kada se ne izglasa poverenje, u tom slučaju pada Vlada. To uopšte nije sporno i to se ne dovodi u pitanje. To je i Ustav precizirao. Ako se Vladi izglasa nepoverenje, pada Vlada. Ako Vlada, s druge strane, kada ona traži da se glasa o poverenju, ne dobije tih 126 glasova, opet pada. To je Ustav definisao. Nije u redu obrazloženje da - s obzirom na to da Vladi prestaje mandat ako joj se ne izglasa poverenje, mi to moramo da regulišemo. Zar je stvarno teško zaključiti iz rečenice - Vladi je izglasano poverenje ako je za njega glasalo više od polovine od svih narodnih poslanika, zar se, stvarno, iz ovoga ne zna šta se dešava ako nije dobila 126 glasova, ili 126 dignutih ruku. Suština ovog amandmana je jasna, čak je u prethodnom zakonu to stajalo, aliopet ste, izgleda, zakomplikovali stvar da biste je učinili nejasnijom, da biste posle opet otvarali priče o tome šta to znači, koliko njih treba da glasa da Vlada ne bi dobila poverenje itd. Bez potrebe se otvaraju mnoga pitanja. Da zaključim, vrlo jasno u Ustavu piše, vrlo je jasno stajalo u prethodnoj odredbi, odnosno u Zakonu koji se menja: ''Vladi je izglasano poverenje većinom glasova od ukupnog broja narodnih poslanika''. Vlada je to precrtala, a naslov toga je - poverenje Vladi. Tu je, dakle, suština, da se stavi do znanja da je Vlada ta koja mora da obezbedi 126 glasova za i stoga ne treba nikakva nauka ako nije dobila 126 glasova, primenjuje se odredba Ustava; može i u Zakonu da stoji da će, jednostavno, prestati mandat Vladi.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman treba prihvatiti da bi zakon ličio na nešto. U pravu je gospodin Petronijević, radi se o dva odeljka u Predlogu zakona, jedan o nepoverenju i drugi o poverenju. Vlada odeljak o izglasavanju poverenja Vladi pretvara u odeljak o izglasavanju nepoverenja Vladi. Dakle, uvek opozicija mora da ima 126 glasova, i kada podnese zahtev da se izglasa nepoverenje, i kada Vlada traži glasanje o poverenju, ponovo opozicija mora da ima 126 glasova. Ne, opozicija ima 126, ako se traži; otvori se rasprava i dođe do izglasavanja nepoverenja Vladi. Vlada koja traži poverenje, da se glasa o njenom poverenju, mora da obezbedi 126 poslanika koji će glasati za poverenje Vladi. Ta odredba je potpuno jasna i tek onda ovaj zakon liči na nešto. Inače, imali biste dve skoro iste odredbe. Vladi je izglasano nepoverenje ako glasa 126 i Vladi nije izglasano poverenje ako ne glasa 126. To je to i šta će vam onda obe odredbe? Ne, ovo je odeljak o poverenju Vladi, Vlada je dužna da obezbedi 126 glasova. Ne zaboravite, po ovom predlogu zakona, vi sada predviđate da u toku neke druge sednice, neke druge tačke dnevnog reda, Vlada dolazi sa predlogom da se glasa o poverenju, nema 126 poslanika opozicije na sednici Narodne skupštine, nije izglasano nepoverenje Vladi. Ne, Vlada mora da obezbedi 126 poslanika koji će je podržati u sali kada podnese predlog za izglasavanje poverenja Vladi. Ne znam gde je sada otišao gospodin ministar, ako ima neko pametan, samo da mu kaže, ako je prihvatio prethodne amandmane logički tumačeći Predlog zakona, mislim da tek sada mora da prihvati predloge ovih amandmana.
Da li se još neko od poslanika javlja za reč? (Ne) Dajem pauzu do 15,05 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Stali smo kod amandmana na član 8. Na član 8. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici mr Dejan Mirović i Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SPS-a, podneo sam amandman na član 8. Predloga zakona kojim se menja postojeći član 20, i to time da se stav 2. briše. Taj stav govori o tome da Narodna skupština na prvoj sednici, bez rasprave, prima k znanju da je predsednik Vlade podneo ostavku i time Vladi prestaje mandat. Brisanjem ovog stava, SPS smatra da treba da ostane zakonsko rešenje kojim se oročava zakazivanje prve sednice na sedam dana od prijema te ostavke. Mislim da nije dobro obrazloženje Vlade koje objašnjava zašto se ovaj amandman odbija. Vlada kaže da se ovakvim rešenjem, gde se kaže - na prvoj narednoj sednici, bez roka, to usaglašava sa zakonom, odnosno sa novim ustavom. Zapravo, oni kažu da novi ustav, to je član 132. Ustava, ne uspostavlja obavezu Narodne skupštine da sednicu održi u roku od sedam dana od dana kada je primila ostavku. Isto tako, taj član Ustava kaže, odnosno ne kaže, ali ne zabranjuje oročavanje, odnosno određivanje roka u kome će se održati prva sednica Narodne skupštine. Zašto je to važno? To je ono što sam malopre govorio u vezi sa članom 7, prva sednica Vlade na kojoj se prihvata ostavka može da bude i posle nekoliko meseci. Na takav način, vladajuća većina može da kalkuliše i da kupuje vreme u datoj političkoj situaciji, da odlaže ono što jeste problem u Srbiji, a to je kriza vlasti i zakazivanje novih izbora. Dakle, ni prethodni ustav, naglašavam, Republike Srbije nije određivao u kom roku mora da se zakaže Narodna skupština na kojoj će se razmatrati ostavka Vlade, pa je donet Zakon o Vladi, u kojem je to bilo precizirano na sedam dana od dana podnošenja ostavke, odnosno dana kada je Narodna skupština donela ostavku Vlade. Samim tim, ni ovaj ustav, važeći ustav ne zabranjuje rok u kom će se održati prva sednica. U Ustavu stoji da može da se sazove Skupština najranije pet dana od podnošenja ostavke, ali, isto tako, treba da se kaže i do kog roka najkasnije bi trebalo da se zakaže Skupština koja će razmatrati ovo važno pitanje. Dakle, kupovinom vremena, Vlada Republike Srbije u datom trenutku, kada podnese ostavku, ako nadležni iz Narodne skupštine ne stave to na dnevni red, odnosno, ne zakažu tu prvu sednicu odmah ili što pre, već prođe nekoliko meseci, naročito u onom periodu između redovnog i vanrednog zasedanja, ta vladajuća većina, sa Vladom koja je pred ostavkom, može da organizuje kampanju, da priprema, da tako kažem, javno mnjenje, svojim političkim potezima, za nove izbore i da se u datom trenutku pitanje vlasti, veoma važno pitanje, podredi stranačkim interesima dotadašnje vladajuće većine. Iz tih razloga, SPS smatra da treba izbrisati ovaj stav, a to znači ostaviti rok od sedam dana, jer novi ustav ne zabranjuje određivanje datuma, jer to - na prvoj sednici, može da bude u roku od toliko i toliko dana.
Narodni poslanik Vjerica Radeta ima reč o amandmanu, a zatim narodni poslanik Branislav Nedimović. Izvinjavam se, narodni poslanik Dejan Mirović, prvo, kao podnosilac amandmana.
Dame i gospodo, amandman se odnosi na član 8. stav 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi. Amandmanom se traži da ostane staro rešenje iz člana 20. Zakona o Vladi. Po njemu, nakon prijema ostavke predsednika Vlade, u roku od sedam dana se zakazuje sednica Skupštine. Međutim, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona se ukida taj rok. Predlagač je to ukidanje obrazložio argumentom da u članu 132. stav 3. novog ustava nema roka od sedam dana, ali predlagač bi trebalo da ima u vidu da je svrha zakona, između ostalog, i da razrađuje i konkretizuje ustavne norme. Takav je stav pravne teorije. Na primer, Žan-Lik Ober tvrdi da, pored ustava, postoje i zakoni čija se specifična funkcija sastoji u tome da dopunjuju i preciziraju ustavne norme. Slobodan Jovanović piše: "S jedne strane, individualni zakoni imaju da ublaže veliku krutost opštih pravila, s druge strane, da ograniče onu proizvoljnost koja karakteriše upravnu radnju kada se ona kreće van pravila". Dakle, definicija koja se u potpunosti može primeniti na situaciju koja nastaje nakon ostavke predsednika Vlade. Takođe, podsetiću vas i na polemike u našoj javnosti o uredbama koje je donosila takozvana tehnička vlada, kao i na polemike o tome ko može da razgovara s Ahtisarijem i slično. Slobodan Jovanović piše da je Ustav, po svojoj prirodi, opšte pravilo i ističe - Ustav je organizacija, a obični zakoni - funkcionisanje njihove vlasti. I Hans Helzen ističe - Ustav u materijalnom smislu određuje nadležne organe i postupak stvaranja opštih pravnih normi, poglavito zakonskih, i samo u izvesnoj meri, koju priroda stvari nalaže, njihovu sadržinu, i to pozitivno - naredbama i negativno - zabranama. Dakle, u okviru člana 132. Ustava je bilo prostora za kreativnost predlagača zakona. Ustav ne može biti opravdanje za neregulisanje realno moguće životne situacije, već, upravo, podsticaj za zakonsko regulisanje. Pravo nije odvojeno od realnog života. Naprotiv, u tom kontekstu, čak se i sam ustav pojmovno određuje, kao što to navodi prof. dr Radmila Vasić, uz pomoć drugih saznajnih disciplina, kao što su istorija, sociologija, filozofija i političke nauke. Zato je predlagač zakona trebalo da uzme u obzir političku nestabilnost koja nastaje u slučaju kada dođe do ostavke predsednika Vlade. Možemo samo da zamislimo šta bi se desilo u slučaju da predsednik Vlade podnese ostavku, a da se u nekom razumnom roku ne zakaže sednica Skupštine. Zato je mnogo bolje bilo rešenje koje je predviđalo rok od sedam dana. U tom smislu je podnet ovaj amandman. Dame i gospodo, rešenje koje je predloženo u amandmanu je u duhu naše pravne tradicije, tačnije, u duhu kontinentalnog prava. Na primer, još su starije nemačke pravne škole smatrale da postoje posebne situacije koje je opravdano, čak nužno, urediti zakonom. Može se reći, u širem smislu, kao što to navodi čuveni profesor Andrija Gams, kada analizira Nemački građanski zakonik iz 1896. godine, da je nemačko-austrijsko pravo poznato po svojoj preciznosti. S druge strane, našoj pravnoj tradiciji su strane neodređenosti i apstraktne formulacije karakteristične za anglosaksonsko pravo. Na primer, Dajs je analizirao pravilo da se u Britaniji Parlament mora sastati bar jednom godišnje. Ako se to ne desi, postoji: "Kršenje ustavne prakse ili pretpostavke, ali ne i povreda prava". Dajs zatim iznosi argument koji nema veze sa pravom. On smatra da bio usled nezasedanja Parlamenta prestao da važi vojni akt, ili zato bi trebalo da postoji britanska vojska. Dakle, u Britaniji je strah od anarhije taj koji tera Parlament da se sastaje makar jednom godišnje, a ne pravne norme. Da li je to sistem kome mi težimo? Ako jeste, šta znamo o funkcionisanju tog sistema. Znači, ne o njegovim formalnim aktima donetim pre nekoliko vekova, kao što je Velika povelja slobode, doneta 1215. godine, Peticija o pravima iz 1628. godine ili Akt o sazivanju parlamenta iz 1640. godine, koje, naravno, svaki razuman čovek podržava, već o savremenoj praksi u Britaniji. Na primer, o političkom dogovoru iz 1994. godine između Blera i Brauna o podeli vlasti u Laburističkoj stranci i u državi. Ako težimo takvom sistemu, onda nam nisu potrebni ni zakoni, ni ustav, ni precizne pravne norme, već samo neodređeni rokovi i strah od anarhije i država će, kako-tako, funkcionisati. Naravno, kao posledica toga, postoje jaki oligarsi i slaba vlast, što nije naš izum, već istorijski, odnosno britanski. Dame i gospodo, amandman treba usvojiti i zbog pravne sigurnosti. Prema definiciji prof. dr Radmile Vasić, cilj regulisanja je stalnost i nepromenljivost situacije. Sigurnost znači da ljudi unapred znaju koje su situacije pravom uređene i da pravna sigurnost doprinosi opštoj sigurnosti. U tom kontekstu, neodređivanje roka za sazivanje sednice nakon ostavke premijera, svakako, ne doprinosi pravnoj sigurnosti. Što se tiče opšte sigurnosti i u političkom, ekonomskom smislu, Belgija je najbolji primer za to šta donosi politička nestabilnost u zemlji i neformiranje legitimne vlade u dužem roku, usled krize koja je nastala zato što ni nakon 100 dana nije formirana Vlada – kreditni rejting Belgije je pao. Prema istraživanjima javnog mnjenja iz oktobra 2007. godine, dve trećine Flamanaca veruje da će se Belgija u daljoj ili bližoj budućnosti podeliti. Čak 45% se izjasnilo za nezavisnu državu Flandriju. Nekadašnji premijer Martins smatra da će ovakva politička nesigurnost odvratiti strane investitore. Nemački ''Cajt'' piše da su jezičke i kulturne barijere veće od zajedničkih interesa u Belgiji. Podsetiću vas da je dohodak po glavi u Flandriji i Valoni preko 20 000 evra, a u Briselu, čak, preko 50 000 evra. S druge strane, Belgija nema ni problem Kosova i Metohije. Dakle, ako u jednoj tako bogatoj državi dolazi do krize i političke nestabilnosti, možemo samo da pretpostavimo šta bi se desilo kod nas. Zato pravne norme treba da budu precizne. Zato treba usvojiti ovaj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, zatim Branislav Nedimović, pa Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli ste odlično obrazloženje kolege Mirovića na ovaj amandman, potkrepljeno nizom teoretskih i praktičnih primera iz uporednog zakonodavstva. Ja ću malo više pažnje da posvetim onome što se dešava danas u Srbiji. Najpre, ovaj amandman SRS-a je apsolutno principijelne prirode, zato što mi mislimo da, ponavljam to vrlo često, pravne norme moraju biti jasne, koncizne, konkretne, moraju biti takve da ne ostavljaju mnogo mogućnosti, ako je moguće, da uopšte ne ostavljaju mogućnost za zloupotrebu i nekakva slobodna tumačenja. Član 8, koji govori o izmenama člana 20. osnovnog zakona, kaže da - Narodna skupština na prvoj narednoj sednici, a govori se o ostavci predsednika Vlade, znači, i o ostavci Vlade, mi smo predložili da se ne briše ono što ste vi brisali, a to je - na prvoj sednici koja se održava u roku od sedam dana od prijema ostavke bez rasprave, prima k znanju da je predsednik podneo ostavku itd. Dakle, to je ono što je bitno –da se zadrži taj rok za zakazivanje sednice Vlade. Dobili smo i obrazloženje zašto Vlada to ne može da prihvati. Amandman se ne prihvata, jer se rešenje iz člana 20. stava 2. važećeg zakona o Vladi usaglašava sa novim ustavom, članom 132. stav 2. Ustava, koji ne uspostavlja obavezu Narodne skupštine da sednicu održi u roku od sedam dana. Ja ću sada da citiram član 132. stav 3. Ustava, koji kaže: ''Narodna skupština na prvoj narednoj sednici konstatuje ostavku predsednika Vlade''. Pitam predlagača Vlade, gospodina Milana Markovića, odsutnog veći deo dana danas, i mnogo nervoznog, bar se tako pokazao u komunikaciji s ovog mesta, da li on iz ovoga što sam sada pročitala, a to je stav 3. člana 132. Ustava Republike Srbije, može da vidi zabranu utvrđivanja tog roka? Da li utvrđivanje tog roka može na bilo koji način da se dovede u suprotnost s ovom odredbom? Apsolutno ne, naprotiv. Znate, valjda, da je Ustav najviši pravni akt, okvirni pravni akt, jer kada bi sve što piše u Ustavu od reči do reči bilo preneto u zakon, onda nam ne bi bili potrebni zakoni, napravili bismo jedan veći ustav i svaku veću oblast, i društvenu, na taj način regulisali Ustavom. To se tako ne radi nigde u svetu. Zašto mi srpski radikali imamo posebnu bojazan, dakle, pored principijelnog stava, pored našeg ubeđenja da je ovo, apsolutno, u skladu sa zakonom, pored činjenice da amandmansko rešenje omogućava, odnosno isključuje mogućnost zloupotrebe, kao i da to važi za sve buduće predsednike Parlamenta, kada je u pitanju sadašnji predsednik Parlamenta? Podsetiću vas zašto. Kako da verujemo Oliveru Duliću da će on, časne mu reči, da održi, da zakaže tu sednicu Vlade dok mu Boris Tadić ne kaže - sada, sada je vreme? Ne, ne možemo to da mu verujemo, zato što, pokazivala sam vam više puta, i danas ću, zbog javnosti Srbije, pre svega, hoću da vam kažem da su odavno istekli rokovi za raspisivanje izbora u opštinama Kula, Bogatić, Zrenjanin, Smederevo, Veliko Gradište, Smederevska Palanka, Valjevo, Užice, Babušnica i Leskovac. Olivera Dulića to ne interesuje, kao što ga ne interesuje obaveza iz člana 42, 5. stav Zakona o lokalnoj samoupravi - predsednik Narodne skupštine, a to je u ovom slučaju Oliver Dulić, raspisuje, u roku od 15 dana od prestanka mandata predsednika opštine, izbore za predsednika opštine, ako do isteka mandata predsednika opštine nije ostalo manje od šest meseci. Dakle, na osnovu ove vrlo jasne, precizne i konkretne odredbe, Oliver Dulić je imao obavezu da u prošli petak, odnosno do prošlog petka raspiše izbore za izbor gradonačelnika Beograda, zbog činjenice da je pokojnom Nenadu Bogdanoviću mandat prestao zbog smrti. Ne postoji nijedan pravni osnov koji gospodinu Oliveru Duliću daje za pravo da se ogluši o ovu odredbu, osim ako čovek nije mazohista i ako se potpuno svesno ne stavlja u red onih koji će završiti u Padinskoj skeli, mislim na zatvor, naravno. Ubeđena sam da je ovakvo postupanje gospodina Olivera Dulića apsolutno političke prirode, kako ne sme da se ponaša predsednik Parlamenta. Nesporno je, on je član DS-a, on je političko čedo Sonje Liht, to je njegovo pravo, njegovo opredeljenje, ali on na mestu predsednika Parlamenta mora da poštuje zakon i Ustav. Kako mi da verujemo, dame i gospodo, Vojislavu Koštunici, Borisu Tadiću i, opet, Oliveru Duliću, kako mogu da nam tvrde, da nam Vlada tvrdi, da ne treba da se prihvati ovaj amandman, ako na delu imamo neustavno stanje u Republici Srbiji?! Ako se predsednik Parlamenta, zajedno sa predsednicima Vlade i države, ogluši o čl. 3, 5, 9. Zakona o sprovođenju Ustava, ako još uvek nismo završili sve poslove za koje smo bili u obavezi po Ustavnom zakonu, dame i gospodo, ako vam ovi formalno-pravni, apsolutno ispravni razlozi nisu dovoljni, onda razmislite. Nemojte da podržavate bezakonje, nemojte da podržavate neustavno stanje, nemojte da podržavate Vladine predloge po svaku cenu, pa makar bili svesni da će, primenom ovakvog člana 20. Zakona o Vladi, predsednik Parlamenta, i ovaj sada, možda doći u situaciju da ponovo krši zakon, da ponovo krši Ustav. Znate, nije vam baš Vlada nešto preterano čvrsta. To se vidi čak i kada se govori o nekim budućim izborima - jedni u klin, drugi u ploču, kao rogovi u vreći. To je, naravno, vaša stvar, ali je problem Republike Srbije, odnosno građana Srbije. Dame i gospodo poslanici, iz tog razloga mi pokušavamo da vas ubedimo da prihvatite ovaj amandman, ako ništa drugo, da vama bude lagodnije. Znate, ako podržavate Vladu kojoj stvarate zakonski okvir da ne može da krši zakon, predsednika Parlamenta, takođe, onda je vama i lepše i lakše. Onda nećete biti u prilici da vas svaki čas podsećamo kako vaši najviši državni funkcioneri krše zakon, kako predsednik Parlamenta na najgrublji mogući način krši Zakon o lokalnoj samoupravi, kako mu ne pada na pamet da raspiše izbore, one koje mora da raspiše, kako jutros priča na B92 televiziji, a nije se izvinio narodnim poslanicima što su ga u sali čekali 20 minuta dok je on ćaskao sa voditeljkom ''Kažiprsta'', kako iznosi nekakve svoje lične stavove, koji, apsolutno, nemaju veze s istinom, nemaju veze sa zakonom, sa propisima, kako se usudi da kaže da je sa 67 narodnih poslanika prazna sala. To je, prosto, neverovatno, a vi se, kolege, vređate kada vas s vremena na vreme s ovog mesta podsetimo koliko je poslanika vladajuće koalicije trenutno u sali. Dakle, imamo opravdane razloge da sumnjamo u dobre namere predsednika Parlamenta i, pre svega, zbog njega insistiramo da se ovaj amandman kolege Dejana Mirovića prihvati. Čuli ste obrazloženje iz Uporednog prava koje je iznosio gospodin Dejan Mirović. Čuli ste, naravno, i ono što je vrlo bitno, a vezano je za Ustav Republike Srbije i za ovo nemušto obrazloženje Vlade, u smislu šta to stoji u Ustavu Republike Srbije. Dame i gospodo, u Ustavu Republike Srbije nema smetnje da se zadrži ova norma koja obavezuje Narodnu skupštinu, odnosno predsednika Narodne skupštine, kada je u pitanju ostavka predsednika Vlade i ostavka Vlade, da na prvoj sednici koja se održava u roku od sedam dana od dana prijema ostavke, bez rasprave, primi k znanju da je predsednik Vlade podneo ostavku, čime mu prestaje mandat. Podsetiću vas, ali ću o tome više govoriti kada budem govorila o amandmanu koji sam ja podnela, na one ostavke ''hoću – neću'' članova G17 plus. Dakle, imamo mnogo primera iz prakse, iz tzv. demokratske prakse, od petooktobarskog puča do danas, koliko vi, samozvane demokrate, niste spremni da poštujete zakon. Naprotiv, koliko ste spremni da kršite zakon, koliko to svakodnevno radite, koliko bez imalo morala, bez imalo odgovornosti kršite najviši akt ove države, Ustav Republike Srbije. Zato smo mi u obavezi da vas, pre svega, zbog javnosti Srbije, upozorimo ovde javno, da ne kažete posle da vam nismo rekli. Mi smo vas upozorili. Ne znam čemu se smeškate, kolega? Ovo je vrlo ozbiljna situacija. Vrlo je ozbiljna činjenica da vi podržavate Olivera Dulića kojem ne pada na pamet da potpiše, da raspiše izbore za gradonačelnika Beograda. Zašto to ne uradi ako se u vašim, Đilasovim novinama hvalite da imate nekad 10 protivkandidata, nekad 20, pre neki dan, čak, 50? Što bi rekao Boris Tadić, hajde, stanite na crtu, u skladu sa zakonom, pa da vidite kako ćete proći u toj političkoj borbi s kandidatom SRS-a. Niste spremni da prihvatite ono što svako od nas zna – da su kandidati SRS-a ti koji će vas pobeđivati na svim budućim izborima, pa zato pokušavate da izbore štimate onako kako vama odgovara. Kolega Albijaniću, ako ste još tu, vidim da bi neki iz ove sale, iz ovog reda ovde, da vas zamene na mestu predsedavajućeg. Upozoravaju vas na Poslovnik. Ja njih pozivam da vas s ovog mesta upozore ako je predsedavajući kršio Poslovnik. Izvolite, koleginice, jedna, druga i treća, da vas imenima ne prozivam, pa ovde kažite da naš predsedavajući, onaj koga podržavate, krši Poslovnik i u danu za glasanje, izglasajte da je prekršio Poslovnik ako jeste prekršio Poslovnik. Ja vas lepo molim i bolje bi bilo da poslušate ono što vam preporučujemo - da glasate za ovaj amandman, da biste imali mnogo manje problema i mnogo manje glavobolje i da bi vas bilo, ne mislim na narodne poslanike, nego na vas iz vladajuće koalicije, mnogo manje u redu za Padinsku skelu i Zabelu, a to je ono što vas čeka nakon narednih izbora.
Samo da razrešim nedoumicu. Dakle, u pitanju su dva amandmana s istovetnim tekstom. Gospođa Radeta nije prekršila Poslovnik. Preostalo vreme SRS-a je još sedam minuta. Sada reč ima narodni poslanik Branislav Nedimović, a zatim narodni poslanik Zoran Krasić. Ponoviću, dva amandmana s istovetnim tekstom su u pitanju. Hvala. (Zoran Krasić s mesta: Ne znaš da čitaš. Pročitaj, nisu dva amandmana s istovetnim tekstom.)
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, javio sam se povodom amandmana koji je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović, koji glasi: ''U članu 8. Predloga zakona, kojim se menja postojeći član 20, stav 2. briše se. Onaj drugi amandman neću obrazlagati, već će ga obrazlagati moj kolega Petković. Izmene i dopune Zakona o Vladi predvidele su, u članu 20 - da predsednik Vlade može podneti ostavku, koju upućuje predsedniku Narodne skupštine i o kojoj obaveštava predsednika Republike i javnost. Isto tako, u stavu 2. se kaže - Narodna skupština, na prvoj sednici, bez rasprave prima k znanju da je predsednik Vlade podneo ostavku i time Vladi prestaje mandat. Onda idu sledeći stavovi, stav 3. i stav 4. Ovde se, konkretno, radi o ovom roku od sedam dana, za koji su kolega Mihajlović i kolega Mirović smatrali da treba da ostane u zakonu o Vladi, da postoji neki rok koji bi bio potreban, vezano za podnošenje ostavke. Ovde je u pitanju i pravna tehnika, jer postoje u zakonima izvesne odredbe koje slede iz pravnih akata više snage, a to je u ovom slučaju Ustav Republike Srbije. Konkretno, ono što je predloženo izmenama i dopunama Zakona o Vladi, gde se kaže, dakle, prepisuje se ovaj član 132. stav 3. - da Narodna skupština na prvoj sednici konstatuje ostavku predsednika Vlade. Poslanička grupa DSS-a smatra da predloženi stav, vezano za izmene i dopune Zakona o Vladi, treba da stoji onako kako je to Vlada predložila, jer se na ovaj način potpuno reguliše ova materija, a ona proističe iz Ustava. Koliko se sećam, tokom prethodne godine, odnosno tokom oktobra-novembra, postojala je velika većina narodnih poslanika koji su stali iza teksta Ustava koji je prošao i na referendumu. Apsolutno, ovde ne opovrgavam konstataciju da je moguće u izmenama i dopunama Zakona o Vladi taj rok definisati. Teoretski je njega moguće postaviti u ovaj tekst, međutim, smatram da ovo što je Vlada Republike Srbije predložilatreba da stoji i iza toga stoji i poslanička grupa DSS-a. Još jednu stvar bih hteo da naglasim, da je prvobitni tekst zakona o Vladi donet 2006. godine, pre nego što je donesen Ustav Republike Srbije, i u skladu s tim je trebalo izvršiti njegovu korekciju. Iz tog razloga se i ove izmene i dopune Zakona o Vladi nalaze na dnevnom redu, samim tim i ovaj amandman, odnosno ova odredba koju je predložila Vlada Republike Srbije. Smatramo da ovde ima mesta ovom Vladinom predlogu i iz tog razloga pozivam sve narodne poslanike da ovaj amandman koji su podneli moje kolege poslanici ne prihvate i da se u danu za glasanje negativno izjasne o njemu. Hvala vam.
Hvala, gospodine Nedimoviću. Narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Dakle, naravno da ne osporavam mogućnost da se formuliše ovaj član Zakona onako kao što je predložila Vlada, da se ovo pitanje ostavke razmatra na prvoj sednici Narodne skupštine, ali argumentacija koju ste vi, kolega, dali ne objašnjava mnogo i ne opovrgava ono što je bojazan i što je opasnost ako to ostane ovako kako je Vlada predložila. Pitam, da li je tačno da se zakazivanje prve sednice može odložiti, možda, na više meseci u letnjem periodu, između dva zasedanja, recimo. Da li je to moguće? Dalje, postavljam pitanje, ako već neće niko decidno da kaže da jeste, da li to može da bude iz određenih političkih razloga, koji idu u korist tada vladajuće većine. Lično, smatram da Ustav nije ograničio, ovde smo to čuli, i ja sam dao takvo objašnjenje, Ustav, znači, dozvoljava, time što je rečeno - na prvoj sednici, ne zabranjuje da se odredi rok u kome sednica mora da se održi i prihvati ostavka Vlade. Takođe, ni prethodni ustav nije definisao u kom vremenu se zakazuje sednica, ali je donet zakon koji je to do kraja definisao i rekao – u roku od sedam dana. Valjda ide u prilog toj vladajućoj većini da bude politički čista pred narodom, pred građanima, i da se drži slova zakona u svakom trenutku, na najbolji mogući način, da bude efikasna, kako bi se procesi, politički i drugi, nastavili što pre. Iz tih razloga, smatramo da ovaj stav treba, ipak, izbrisati i učiniti da sve bude jasno, a Ustav to ne ograničava. Obrazloženje Vlade da se uspostavlja saglasnost sa novim ustavom uopšte ne pije vodu. Ustav ne zabranjuje da to definišete i da oročite vreme.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zatim narodni poslanik Miroslav Petković, o Amandmanu. Gospodine Krasiću, proverio sam, isti je tekst amandmana, suštinski je isti. Izvolite.
Gospodine Albijaniću, da su u pitanju brojevi, ja ne bih smeo na crtu sa vama i sa gospodinom Šamijem, zato što bi bilo smešno da vas ja ubeđujem u brojeve. Međutim, ova dva amandmana nisu u istovetnom tekstu i to se lako utvrdi kad se pročita kako je napisano. Jedan amandman kaže- u članu 8. Predloga zakona, kojim se menja postojeći član 20 - tu bi sad trebalo da bude zapeta, stav 2. briše se. Sad, koji stav 2. se briše, člana 20. ili člana 8. Predloga zakona? Gospodin Mirović je napravio pravno-tehnički ispravan amandman, koji glasi - u članu 8. stav 2. briše se. Neću da vam sada tu držim predavanja, ne plaćate ni ona predavanja koja su bila, samo da znate da niste u pravu,jer to nije istovetni tekst. Oko čega se mi ovde vrtimo? Mi se vrtimo oko nečega što je bila komparativna prednost DSS-a. Aligrudiću slušajte, 2005. godine, kada je u ovoj prostoriji donet Zakon o Vladi Republike Srbije, ugrađena je odredba o roku od sedam dana. Zašto? Da se ne bi desila situacija slična onoj koju smo imali od 2001. godine, samo da vas podsetim, kada je podnet bio jedan predlog da se izglasa nepoverenje Vladi Zorana Đinđića. Onda je odavde, gde su ''vodoskoci'', Čedomir Jovanović rekao - to da skinemo, to ne može da bude na dnevnom redu, ne mogu da podnose predlog za izglasavanje nepoverenja oni koji nisu glasali za Vladu. Tako je bilo, a taj argument je usvojio Zoran Balinovac i 2005. godine je, u okviru člana 20, ubačen rok od sedam dana, a raspravu smo, gospodine Aligrudiću, vodili oko toga da li Vlada ima pravo da obrazloži svoju ostavku. Pobegoste opet. Pamtim ja sve, rekao sam da sam zlopamtilo teško. Znači, tada smo se samo sporili oko toga da li Vlada ima pravo da obrazloži svoju ostavku. Onda smo rekli, ako Vlada obrazlaže svoju ostavku, onda i poslanici imaju pravo da učestvuju u raspravi i da kažu i oni šta misle o toj ostavci. E, sad, da li je opstanak ovih nekoliko reči u članu 20, stavu 2, neustavno? Nije neustavno. Da li je poželjno? Jeste. Čuli ste argumentaciju o tome zašto je potrebno da norme budu precizne. Da li postoje politički razlozi da taj rok bude propisan zakonom? Postoje. Sad ću da vam dam jedan primer kako će to otprilike da izgleda. Posvađaju se, malo više nego što su sad u svađi, ovi koji su u Vladi i država krene na dva koloseka. Jedan prati trag Borisa Tadića, drugi prati trag Vojislava Koštunice. Vlada formalno-pravno podnese ostavku, ali se ovi iz DSS-a dosete pre toga da na Skupštini razreše predsednika Narodne skupštine. Zašto? Zato što je on važan, on zakazuje sednicu. Ali, njima ne odgovara da se konstatuje što pre ta ostavka Vlade, već bi oni to da protegnu na jedno godinu i po dana, a možda i 15 godina, pošto imaju tu sklonost. Zašto? Da onda predsednik Republike ne bi mogao da primeni upravo onaj član na koji se oni pozivaju. Koji je to član? Vraćamo se opet na ono što smo pričali pre podne, a tiče se ostavke i one odredbe gde je bilo govora o tome da u roku od 30 dana treba da se izabere nova vlada; ako se ona ne izabere, onda predsednik raspušta Narodnu skupštinu. Znači, tu se nalazimo u materiji koja se zove organsko jedinstvo – kako bez podrške naroda, bez popularnosti, a po nalogu stranih sila, ostati što duže na vlasti u Srbiji, da bi se što temeljnije rasturila Srbija. Ko god da formalno-pravno rukovodi Vladom demokratskog bloka, to je ta pučistička vlada u kontinuitetu, on ima taj posao da obavlja. Ako se usvoji amandman, oba ova amandmana, onda svako ko je predsedavajući Narodne skupštine, predsednik, pre svega, dužan je kada dobije papir na kome piše ostavka da u roku od sedam dana zakaže sednicu gde bi se to konstatovalo, a čin konstatovanja je potreban da bi onda predsednik u roku od 30 dana završio svoj deo posla oko budućeg mandatara i oko izbora te nove vlade ovde. Ukoliko nema tih preciznih odredaba, ondatehnička vlada postaje turbo tehnička vlada i sve gubi smisao. Onda ode i RTB Bor, i Elektroprivreda, i NIS, i banke, a oni se pozivaju na legalizam nečega što su izbacili iz svog zakona, nečega što su oni ubacili pre dve godine. Taj rok od sedam dana ste vi ubacili i rekli ste - to je brana za demokratiju, to je garancija vladavine prava, da ne dođemo u situaciju, i tada ste baš imenovali DS, Čedomira Jovanovića i one marifetluke i one sklonosti. Samo da vas podsetim da je u Vladi Zorana Đinđića jedanput bila rasprava o poverenju jednom ministru, Vladanu Batiću. Bila je inicijativa, odnosno predlog za Gašu Kneževića, nikad nije uvrštena u dnevni red. Bila je za Dušana Mihajlovića, nikada nije došla na dnevni red. Tek u petom pokušaju, krajem 2003. godine, došla je na dnevni red Vlada Zorana Živkovića i nepoverenje celoj vladi. Tada smo svi prigovarali što u Zakonu o Vladi, što u Poslovniku o radu Narodne skupštine nema preciznih odredaba o tome kako se zakazuje sednica, gde se raspravlja o poverenju Vladi. Slična je situacija i sa sednicama gde treba da se primi k znanju, konstatuje da je Vlada podnela ostavku. Ali, sada vama ne odgovara rok. Zašto vam ne odgovara rok? Zbog marifetluka. Vidite, gospodine Albijaniću, niste imali potrebe da se sekirate.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Pre toga, da obavestim Narodnu skupštinu da ćemo, u slučaju da se ova rasprava produži nakon 18 časova, nastaviti da radimo.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, predsedavajući je malopre rekao da, praktično, vodimo objedinjenu raspravu povodom ova dva amandmana, kolege Mihajlovića i kolege Mirovića, i ja ću se složiti sa kolegom Krasićem. Mislim da je amandman kolege Mirovića precizniji, jer se tačno odnosi na član 8 i stav 2, za koji je predloženo da se briše. Da bismo pojasnili onima kojima to nije jasno, on se odnosi na član 8, a ja ću pročitati član 20. važećeg zakona o Vladi, gde se kaže - predsednik Vlade može podneti ostavku, koju upućuje predsedniku Narodne skupštine i o kojoj obaveštava predsednika Republike i javnost. U drugom stavu, o kome se i vodi rasprava - Narodna skupština, na prvoj narednoj sednici, koja se održava u roku od sedam dana od prijema ostavke, bez rasprave prima k znanju da je predsednik Vlade podneo ostavku i time Vladi prestaje mandat. U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi, praktično se brišu ove reči - koja se održava u roku od sedam dana od prijema ostavke. Obrazloženje Vlade zbog čega nije prihvatila ovaj amandman i onaj stav koji poslanici DSS-NS brane, danas je potpuno jasno. Takođe ću se pozvati na član 132. Ustava Republike Srbije koji je, podsećam, ubedljivom većinom usvojen u ovom parlamentu i potvrđen nakon toga na referendumu, na koji su izašli građani Republike Srbije. Stav 3. člana 132.glasi: ''Narodna skupština na prvoj narednoj sednici konstatuje ostavku predsednika Vlade''. Obrazloženje je jednostavno. Amandman se ne prihvata jer se ovo rešenje člana 20. stav 2. važećeg zakona o Vladi usaglašava sa novim ustavom. Znači, on ne uspostavlja obavezu Narodne skupštine da sednicu održi u roku od sedam dana. Kolega Krasić je, takođe, dao argumentaciju s kojom donekle mogu da se složim. Da je pravno moguće - jeste. Da nije protivustavno - nije. Ali da je neophodno - nije. Prema tome, siguran sam da će predsednik Skupštine, bez obzira ko to bio u tom trenutku, ako dođe do takvog slučaja, kao odgovoran čovek i kao neko ko se nalazi na visokoj državnoj funkciji, u najkraćem mogućem roku zakazati sednicu Narodne skupštine na kojoj će, ukoliko bude imao želju, predsednik Vlade u ostavci da obrazloži razloge za svoju ostavku.
Zahvaljujem. Branislav Nedimović, izvolite.
Samo sam hteo da ukažem na situaciju, da moje reči, koje sam malopre izrekao za ovom govornicom, govoreći o amandmanu na izmene i dopune Zakona o Vladi, ne bi bile pogrešno protumačene. Ni u jednom trenutku nisam rekao da je ovaj amandman nemoguć, odnosno da nije u skladu s Ustavom. Postoji mogućnost da se zakonom ta materija, odnosno ti rokovi, predvide, ali, isto tako, stojim na stanovištu da nije neophodno ovo ustanoviti, jer se radi o izuzetno krupnom pitanju i mislim da niko ne bi smeo toliko da rizikuje, u političkom smislu, da se igra s ovakvom jednom situacijom, pre svega, zbog činjenice što je u prošlosti, ono što ste vi govorili, bilo ovakvih situacija. Mislim da je to naša daleka prošlost i da ne bi trebalo da se vraćamo na takve situacije. Samo bih još jednu stvar da kažem. Kada smo vodili prethodnu raspravu o Zakonu o Vladi, mislim da smo 2005. godine doneli taj zakon, isto se o ovim rokovima govorilo, koliko se ja sećam, od strane pojedinih poslanika u tadašnjem sazivu Parlamenta je, isto tako, bilo rečeno da ne bi bilo dobro da se ovaj rok od sedam dana nalazi u materiji koju reguliše Zakon o Vladi, već to treba da bude mogućnost koja će biti predviđena Poslovnikom o radu Narodne skupštine Republike Srbije, jer se na taj način zadire u prava narodnih poslanika koji sede u Skupštini Srbije i da je to stvar koja treba da bude regulisana Poslovnikom. Mislim da je način na koji je sada to regulisano, prenetom odredbom iz Ustava, najbolji mogući način da se reguliše ova materija, a Poslovnikom o radu Narodne skupštine Republike Srbije može se na bliži način regulisati situacija kada stigne ostavka od strane predsednika Vlade predsedniku Narodne skupštine. Apsolutno stojim pri tvrdnji da ovaj amandman u ovom obliku ne treba prihvatiti. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Duliću, apsolutno sam siguran da ćete vi najbolje da protumačite moje reči koje slede. Kad Vlada podnese ostavku, ili smogne snage da potpiše neki papir na čijem vrhu se nalazi ostavka, ili kada to uradi neki pojedinac iz Vlade, ministar, prekipelo mu, pa napiše - ostavka, to znači da mu se sve smučilo u politici, da mu je odvratno da gleda kolege ministre, da više ne može da postupa po zakonu i po Ustavu, da mu se prosto sve zgadilo u toj Vladi. E, sada, da bi on izašao iz tog psihosomatskog stanja, potrebno je što pre da se konstatuje ta ostavka, da bi se u tom roku od 30 dana završio izbor, kako bi on posle 30 dana bio ekološki ispravan kao pojedinac i kao Vlada. Ovi koji su ubacili rok od sedam dana, sada meni šalju poruku da oni vole blato, da vole kaljugu, da vole to stanje nedefinisanog položaja pojedinca i njihovog, dragog im, predsednika. Valjda, čovek kada podnese ostavku, on gleda što pre da pobegne iz te zgrade, ali ne, vidite šta oni nama šalju kao poruku. Podneo sam ostavku, vi ćete za 17 meseci da konstatujete to, a onda će predsednik za mesec dana da završi onaj svoj posao u Skupštini, da se izabere neka nova vlada i da se raspišu izbori, a oni su dotle završili posao – pozapošljavali svastike, tetke, isprivatizovali sve moguće itd. Vidite, kada ne postoji normalna argumentacija da se brani jedan politički stav, onda mi vidimo da su oni protiv ekologije i protiv higijene. Oni bi hteli da se njihov predsednik, koji je podneo ostavku kao predsednik Vlade, što duže muči i pati u Nemanjinoj broj 9 i da mora da gleda Đelića, Šutanovca, Đilasa itd. Hajde što sad ne razgovaraju, nego moraju i u nastavku da se posmatraju još. Nemate ljudi nikakvu argumentaciju. Ovo je materija koja bi trebalo da se reši, pre svega, Poslovnikom. Zašto? Zato što ova materija obavezuje predsednika Narodne skupštine kada treba da zakaže sednicu. To nije moglo u Poslovniku da prođe. Zašto? Ovaj poslovnik je masakriran u kontinuitetu. Prvo ga je masakrirao Maršićanin, zatim ga je masakrirala ova gospođa što ne sme da uđe u Skupštinu, Mićićka, pa je onda pokušao da bude pametan Predrag Marković. Imao je pokušaj, imao je pokušaj, Mićko, da znaš, samo je imao pokušaj. Pokušao da bude pametan i da nešto sredi, ali odmah posle toga je napustio G17 plus i vi ste ga izabrali za počasnog predsednika. Jeste, moram da kažem, istina je to. Znači, morate da glasate za ovaj amandman, vi iz DSS-a, ne pričam o ovima iz DS-a, to je druga firma. Zašto? Zato što se ovim amandmanima vraća vaše idejno rešenje, vaš legalistički pristup da sve mora biti precizno zakonom uređeno, jer vi, pobogu, valjda, poštujete Slobodana Jovanovića. Vi se kunete u njega. Malopre ste čuli šta on misli o ovome. Šta je napisao taj Slobodan Jovanović? Zašto ne poštujete? Nećete, zato što su u pitanju neki drugi interesi. U pitanju je čist marifetluk [[Upadica iz sale: vreme.]] Vreme je da vas podsetim, već ste nam dokazali da možemo bez izbora, da možemo bez predsednika, da možemo bez Vlade, bez policije, bez Vojske. Možemo bez svega i svačega, ali ne možemo bez demokratskog bloka. To je ta poruka. ''Pučisti'' kažu, mi smo zakon, mi smo mera za sve. Vojislav Koštunica, Boris Tadić, mera za sve, šta će vam zakon.
Hvala. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik dr Bojan Milovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, Branislav Nedimović. Da li želite reč o ovom amandmanu?
Samo jedan minut, neću dužiti, po Poslovniku, član 101. je pogrešno protumačen. Želeo sam samo jednu stvar da kažem. DSS je 2004. godine pokazao svoju spremnost da gradi državu i da gradi institucije. Posle 2004. godine, sećate se kakvo smo stanje imali, jednostavno, nismo imali instituciju predsednika Srbije, imali smo mnoge institucije koje nisu bile u stanju da odgovore svim zahtevima koje je tada vreme pred njih stavilo. Mislim da smo mi, kao DSS, pokazali koliko nam je stalo do ove države i do ovih institucija, a, u krajnjoj liniji, i donošenjem Ustava Republike Srbije. Ne bih želeo da nam se stavlja primedba da mi ne poštujemo institucije. Samo sam to hteo da kažem. Hvala.
Nisam siguran da imate pravo na repliku. Znam da ćete vi naći neki osnov. Izvolite, u svakom slučaju, tri minuta.
Gospodine Duliću, osnov za repliku je taj što me je, prvo, gledao i sve što je rekao uputio je meni, a samo da vam kažem nešto. Kada je izašao, gospodine Duliću, on se pozvao na član 101, a tumačenje člana 101. je samo u vašoj nadležnosti, da znate. Nisam hteo da vas upozoravam na to. Imam pravo na repliku. Zbog čega? Zato što smo čuli hvalospeve o tome kako je DSS spasila državu i omogućila da dobijemo institucije. U pravu ste, dobili smo instituciju predsednika Republike, ali je on dva dana posle Rezolucije pozvao ljude da idu da glasaju na teritoriji Kosova i Metohije, Srbe. Vi ste nam instalirali takvu instituciju. Ne bih se baš toliko pozivao na taj legalizam. Nismo imali predsednika, dobili smo ga. Šta smo dobili? Borisa Tadića. Predsednika po vašoj meri. Hajde, ako je po vašoj meri, kažite. Dobili smo predsednika Srbije po meri DSS-a. Zašto? U drugom krugu ste rekli, ne sme Nikolić da bude predsednik, mora Boris Tadić, on je demokratski blok i Boris Tadić odmah – krk, nož u leđa vama. To je vaš problem. Izgleda, volite taj nož da vam bude u leđima. Pa ste ga kritikovali za Narodnu kancelariju, pa ste ga kritikovali za odnos prema Vojsci, pa ste hteli Specijalnu jedinicu da mu uzmete iz Vojske i da bude u nadležnosti Vlade Republike Srbije. To su te vaše institucije. Vaše institucije su nula. Vama su potrebne institucije da zaposlite vaše. One jesu institucije ako se tamo nalaze samo vaši. To je vaša logika. Vi ste to omogućili. Šta ste omogućili još? Objasnite mi, šta. Zar su to ovi ljudi što po novinama kritikuju privatizaciju, ne zna ko kada ide na posao, gde ide na posao, zar su ovi ljudi ljudi što pričaju o tajkunima koji gospodare Srbijom? Vi se hvalite institucijama. Gde su vam banke? Da li ima neke banke? Čije su? Pa, što vaša institucija nije rešila gde su pare sa Kipra? Što vaša institucija nije nešto rešila? To je taj vaš legalistički pristup, koji demonstrirate i ovde. Samo da vas podsetim, gospodine Duliću, ovo što mi tražimo da ostane u članu 20 - stav 2, upravo je ono što je napisala DSS. Taj njihov legalizam ne može da izdrži ni dve godine.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Bojan Milovanović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, kolege narodni poslanici, podneo sam amandman na član 8. izmena Zakona o Vladi i predložio da se stav 3, kao što piše ovde, briše. U obrazloženju Vlade se kaže da član 20. predviđa mogućnost da predsednik Vlade obrazloži svoju ostavku. Tu ništa nije sporno. Sporno je ono što ću pokušati da u par sledećih minuta obrazložim. U stavu 2. ovog istog člana se kaže nešto što se meni baš i ne dopada, ali nije problem sada rasprave, da Skupština prima ostavku k znanju, kao da treba da je primi k neznanju. Tu se završava ovlašćenje Skupštine po pitanju ostavke Vlade, kao da je ostavka predsednika Vlade, a samim tim i Vlade, nešto što poslanici samo treba da prime k znanju. U svakom slučaju, predsednik Vlade ne treba da čuje šta na takav jedan, po meni, značajan potez, treba da kažu poslanici Narodne skupštine. Podsetiću da je to nešto što, verovatno, zaintrigira ovu skupštinu. Čak se i na komemorativnoj sednici ponešto kaže, a ovako smo, otprilike, dovedeni u situaciju da jedan ovakav čin ostane bez bilo kakvog komentara. Ono što je značajno napomenuti jeste da SPS već danima, uostalom, kao i ostale opozicione partije u Parlamentu, pokušava da da značaj, ako ne može nešto više učiniti, radu ovog parlamenta, ovog visokog doma, bar da ga stavi u isti rang sa Vladom. To je jedan vapaj da se Parlament stavi, bar, u ravnopravan položaj sa Vladom. Zato i predlog da se stav 3. briše, a mogao je ovaj amandman ići u pravcu da se otvori rasprava o ostavci predsednika Vlade. Ovako, u najmanju ruku, ostaje ono što je u stavu 2. i suština. Znači, Parlament prima k znanju ostavku predsednika Vlade. Treba napomenuti da ostavka, sama po sebi, nije čin nečega što podrazumeva neko dobro stanje, neke dobre odnose i neke dobre pravce, čim je Vlada došla u situaciju da podnese ostavku. Socijalistička partija Srbije smatra da, svakako, treba voditi raspravu; ukoliko ne treba da se vodi rasprava, to pravo ne bi trebalo da ima ni premijer, niti poslanici Skupštine. To je suština ovog amandmana. Da ne bih dalje dužio, predlažem da poslanici podrže ovaj amandman, tj. da se stav 3. člana 20. briše.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite.
Javljam se povodom amandmana cenjenog kolege dr Bojana Milovanovića. Naime, ne slažem se s ovim amandmanom i smatram da ne bi trebalo da bude prihvaćen. Naime, Vlada je nosilac izvršne vlasti, koja se bira u Narodnoj skupštini, i sasvim je prirodno da predsednik Vlade ima pravo da obrazloži razloge koji su ga naveli da podnese ostavku, upravo, pred narodnim poslanicima koji su ga i birali. Vlada svojim delovanjem zadire u život svakog pojedinca u društvu i predsednik Vlade, samim tim, ima dužnost i odgovornost da se stara o svakom od njih. Građani, između ostalog, moraju da budu upoznati i sa razlozima podnete ostavke i zbog toga da bi se sprečila proizvoljnost samih narodnih poslanika, da oni zaključuju o mogućim razlozima ostavke. Zamislite samo situaciju da se to desi danas, recimo, da premijer podnese ostavku. Šta bi samo neki predstavnici opozicionih grupa mogli da govore o samim razlozima! Na samom kraju, najkraće moguće obrazloženje. U krajnjem slučaju, svaki predsednik opštinskog odbora ima pravo da obrazloži svoju ostavku, ukoliko se povlači s određene dužnosti. Onda bi bilo krajnje neozbiljno takvo pravo uskraćivati i premijeru.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik dr Žarko Obradović.
Hvala, gospodine predsedniče. Iskreno, moram priznati da ima logike u ovom što govori naša koleginica, vezano za obrazloženje njenog stava o amandmanu, kao što ima i logike u ovome što govori kolega Bojan Milovanović. Onda bi bilo logično da Vlada predloži neki amandman kojim bi objedinila i jedno i drugo mišljenje, da se stave u ravnopravan položaj i predsednik Vlade i poslanici Narodne skupštine. Zašto bi obrazlaganje ostavke, koje je, nesporno, jako važan politički čin i otvara mnogo toga važnog za sudbinu zemlje, možda i za položaj nekih ljudi u Vladi, ali, generalno, za sudbinu zemlje, ostalo samo stvar tumačenja predsednika Vlade? Jer, Vlada će imati priliku da obrazloži svoj stav, predsednik Vlade, da ne pričam o tome, preko Javnog servisa, kao nezavisne medijske kuće koja jedino promoviše stavove Vlade. Ovo govorim uz sarkazam, jer znamo da su oni svako veče na Javnom servisu i obrazlažu ono što oni misle da treba. Drugi nemaju tu mogućnost. Ljudi, da li vi primećujete da poslanici Narodne skupštine, ukoliko nisu deo vladajuće koalicije, ili nisu po nekom osnovu interesantni predstavnicima medija, jednostavno, nisu u mogućnosti da saopšte svoje političke stavove? Bilo bi logično staviti u isti položaj predstavnika, ili jednog od najznačajnijeg predstavnika, s obzirom na to da je predsednik države drugi predstavnik izvršne vlasti u Republici Srbiji. Znači, kad predsednik Vlade hoće da obrazloži svoju ostavku, što ima smisla, onda to pravo moraju da imaju i poslanici, i da se posle toga otvori rasprava, pa da poslanici kažu šta misle o toj ostavci. Neko će možda reći - nije trebalo, neko će reći - trebalo je, navešće razloge i za i protiv, ali će tek onda građani imati mogućnost da u potpunosti saznaju sve stvari i političke stavove o jednoj ostavci. Kolega Bojan Milovanović je bio ponukan time da ne treba u Skupštini jedan deo izvršne vlasti staviti u privilegovan položaj u odnosu na Parlament. Ne, nego se ostavka prima k znanju, ne otvara se rasprava, ili obrnuto, da se moglo naći neko drugačije rešenje. Mislim da bi to onda na drugačiji način uspostavilo odnose i između Narodne skupštine i Vlade. Zašto bi samo deo jedne grane vlasti bio u situaciji da saopšti svoje političke stavove i državne stavove, ne sporim to, a da najznačajnije zakonodavno telo - Narodna skupština Republike Srbije, o tome ne kaže ni reč? To nije logično. Znači, ili jedno ili drugo, ili - ni jedno, ni drugo. To je bila intencija.
O ovom amandmanu, narodni poslanik Željko Vasiljević, potom narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, koliko je opravdan amandman našeg kolege dr Bojana Milovanovića, vidi se iz člana 133. Ustava, koji reguliše ostavku i razrešenje člana Vlade. U stavu 4. piše: ''Narodna skupština razmatra i glasa o predlogu za razrešenje člana Vlade na prvoj narednoj sednici''. Pitam vas, da li zaista očekujete da neko glasa i razmatra, a da ne može ništa da kaže o tome? Kako možemo da ubedimo narodne poslanike u drugačiji stav predsednika Vlade ili nekoga od ministara, ako on podnese ostavku, a ne možemo ništa da kažemo? Znači, ovo što ste predložili je u suprotnosti sa članom 133. Ustava Republike Srbije i molim vas da o tome vodimo računa. Znam da ćete vi meni reći da ovde piše: ''Narodna skupština razmatra i glasa o predlogu za razrešenje člana Vlade'', ali, s obzirom na to da se član 133. odnosi na ostavku i razrešenje, a ostavka člana Vlade nije drugačije definisana, nije definisana ovim članom Ustava drugačija procedura, pretpostavlja se da je ista procedura i za ostavku i za razrešenje. Molim vas da obratite posebnu pažnju i da vidite koliko je amandman gospodina dr Bojana Milovanovića opravdan i u skladu sa Ustavom.
O ovom amandmanu, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, nesporno da je amandman gospodina Bojana Milovanovića umestan, da poboljšava tekst Zakona, ali, bez obzira na to, nisam imala nameru da se javljam povodom ovog amandmana. Reći ću vam zbog čega sam se na kraju, ipak, javila, ali ću prethodno da podsetim na nešto, pre svega, radi javnosti, da bi se znalo o čemu mi ovde, zapravo, govorimo. Član 20. stav 3. Zakona o Vladi, koji govori o ostavci predsednika Vlade, kaže da predsednik Vlade može obrazložiti ostavku u Narodnoj skupštini. Prethodni stav kaže da Narodna skupština na prvoj narednoj sednici, bez rasprave, prima k znanju da je predsednik Vlade podneo ostavku i time Vladi prestaje mandat. Dakle, ova dva stava istog člana su u apsolutnoj koliziji. Ili je jedno, ili je drugo. Ili ćemo da prihvatimo ovo da se na prvoj sednici, naravno, uz onu našu intervenciju, koja treba da bude - u roku od sedam dana, primi k znanju ostavka Vlade i da svi o tome ćutimo, ili ćemo, ako će predsednik Vlade da nam obrazlaže ostavku, i mi biti u prilici da komuniciramo s tim predsednikom Vlade, u momentu kada bude podnosio ostavku. Šta me je posebno nateralo da se javim i da pomognem obrazloženju kolega koji su govorili o ovom amandmanu? Upravo činjenica da ono što je rekla koleginica iz DSS-a govori u prilog, njeno obrazloženje govori u prilog neophodnosti podržavanja ovog amandmana. Tačno sam zapisala šta je rekla. Kaže - zamislite kada bi sada premijer podneo ostavku, šta bi sve o njemu rekli pojedini poslanici opozicije. Ovo je zaista neverovatno, da pišemo zakon, formulišemo ga tako da onemogućimo poslanike opozicije da kažu ono što imaju da kažu o predsedniku Vlade, pa makar i u momentu kada podnosi ostavku! Zapravo, ne bih rekla - makar i u tom momentu, već naprotiv, baš tada. Ako je došlo dotle da predsednik Vlade podnese ostavku, ako ima neke svoje razloge koje će da iznese pred Parlament, onda se, svakako, poslanicimamora ostaviti mogućnost da ga pitaju i nešto od onoga što on, možda, nije rekao, nešto od onoga što je pokušao da prikrije, da sakrije, da onemogući narodnim poslanicima da saznaju šta je pravi razlog za, eventualno, podnošenje ostavke. Dakle, dame i gospodo poslanici, to je samo potvrda da za ovaj amandman treba da se glasa i poslanici SRS-a će u danu za glasanje tako glasati. Gospodine Stanimiroviću, ne znam šta vam je smešno, možda se štipkate, kao što ste to uradili pre neko veče, odnosno, kada ste na jednoj televiziji, podržavajući onog fašisoidnog pijanduru Miloša Vasića, rekli da se štipkate svaki put kada vidite da 2007. godine u Narodnoj skupštini sede socijalisti i radikali, pa još kada vidi radikale...
Samo bih vas upozorio da ste iskoristili jednu vrlo ružnu reč za čoveka koji ovde nije prisutan.
Miloš Vasić je fašisoidna pijandura i vi nemojte da mu budete advokat.
Izričem vam jednu opomenu zbog toga što vređate čoveka koji ovde nije prisutan.
Dovoljno je što je to bio gospodin Milan Stanimirović te večeri, koju ja sada komentarišem, kada je svu našu raspravu ovde nazvao destrukcijom institucija, ispraznim pričama, glupostima itd. Gospodine Stanimiroviću, nemojte s mesta da dobacujete, izađite ovde, pa recite onu sramotu koju ste izgovorili tada, na toj televiziji, a ja samo moram da vam poručim da kupite neku dobru mast protiv hematoma, jer ako se budete toliko štipkali koliko će nas biti posle narednih izbora u ovom parlamentu, bićete modri od sopstvenog štipkanja.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, veoma nedostaje ovde ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gospodin Milan Marković, iz samo jednog razloga. Kada bi čuo ovaj amandman, siguran sam da bi ga u ime Vlade prihvatio. Naime, ovo je jedan od četiri amandmana koji su potpuno istovetni u predlogu, samo što seodnose na različite članove. Mislim da ipak nije dobro, nije prihvatljivo, nekorektno je što predstavnik Vlade nije prisutan na ovoj sednici, jer, da je prisutan, sigurno bismo uštedeli bar 15, 20 minuta, samim tim što bi on u startu rekao da prihvata amandman. Ipak, moram da kažem o čemu se radi. Ako je negde u blizini, poručite mu neka dođe. Što pre dođe i prihvati, prekidam razgovor, stvarno, nikakav razlog nemam. Mi smo danas govorili o delu Zakona koji se odnosi na izglasavanje nepoverenja Vladi i svim detaljima koji su vezani za to, pa zatim o delu koji govori o izglasavanju poverenja Vladi. Dakle, sve u svemu, gro u ovom zakonu je kako Vlada da postupa kada joj prestane mandat; očigledno sluti da će brzo da joj prestane mandat, pa da se što bolje pripremi za tako nešto. Tada smo upozorili da je Ustav preciznije formulisao kada se razmatra predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi, kada se razmatra predlog Vlade za izglasavanje poverenja Vladi, a sada je u pitanju nepoverenje ministru, dakle, potpuno istovetna priča. Pogledajte šta Ustav kaže - predsednik Vlade može predložiti Narodnoj skupštini razrešenje pojedinog člana Vlade. To je Vlada u svom predlogu zakona ostavila. Zatim, član 133. Ustava kaže, pogledajte koliko konkretno i jasno - Narodna skupština razmatra i glasa o predlogu za razrešenje člana Vlade na prvoj narednoj sednici. Vrlo jednostavno, kratko i jasno, razmatra i glasa. Vlada je to prevela na sledeći način - predlog za izglasavanje nepoverenja ministru počinje da se razmatra u istom roku kao i predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi. Šta je opet suvišno? Opet je suvišno ono - počinje da razmatra. Znači da iza toga sledi - možda napravim pauzu, pa će, možda, nastaviti da razmatra, pa će biti i drugi deo razmatranja itd. O tome smo pričali dosta danas i stvarno nemam nameru da ponavljam, pogotovo što ministar ovde nije prisutan. Molim vas, gospodine predsedniče, pozovite ga ili neka nam telefonom javi, da skratimo priču. Ako je prihvatio sve one amandmane danas, koji su slični, ne vidim nikakvog razloga da ne prihvati i ovaj. Dakle, formulacija treba da glasi - predlog za izglasavanje nepoverenja ministru razmatra se u istom roku kao i predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi. Ništa čudno, ništa ne boli, ništa ne košta, a toliko konkretno i jasno. Molim, gospodine predsedniče Skupštine, da čujem šta Vlada, odnosno predstavnik Vlade misli o ovom amandmanu.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Mislim da je ovaj amandman mog kolege Miše Petronijevića sasvim logičan nastavak shvatanja suštine Ustava i, vezano za ovaj zakon, namere da se odredbe zakona poklope sa onim što stoji u Ustavu. Namerno koristim reč "poklope", zato što smo svedoci, nažalost, da Vlada tumači Ustav na svoj način, pošto skupštinska većina koja čini Vladu doživljava Ustav kao svoje čedo i tumači ga kako joj odgovara, a nesporno je da je makar pet šestina poslanika glasalo za taj najvažniji pravni akt države Srbije, koji se zove Ustav Republike Srbije i, takođe, ima pravo da kaže nešto o tom ustavu. Kolega Petronijević je vrlo jasno citirao odredbe Ustava Republike Srbije i ono što stoji u amandmanu koji je predložio. Vidite da se te formulacije razlikuju i mi smo danas i kroz neke druge amandmane pokušali da ukažemo na značaj Ustava u odnosu na zakon. Moram iskreno reći da nas uopšte ne čudi što Vlada primenjuje Ustav kako ga primenjuje, selektivno, što zakon piše kako piše, na način da joj odgovara, jer je primer lokalne samouprave, možda, najbolji primer kako se taj zakon doživljava i primenjuje, kao i Ustav. Šteta što gospodin Marković nije tu, jer bi nam mogao dati prost odgovor na pitanje da li se, uopšte, Zakon o lokalnoj samoupravi u Srbiji primenjuje i da li Ustav Republike Srbije važi i za Vladu Republike Srbije, jer Vlada Republike Srbije, kada uvede prinudnu upravu, poštuje odredbe Zakona o lokalnoj samoupravi, a kada formira privremeni organ i imenuje njegov sastav suprotno Ustavu, onda, naravno, krši Ustav. Moramo znati, ako je to namera Vlade - da krši Ustav, onda u redu, onda je i ovaj tekst izmena i dopuna Zakona sasvim logičan nastavak. Krši Ustav, tumači ga kako hoće. Ili je Vlada, možda, poprimila osobine pojedinih lokalnih samouprava, ali su naši, mora se priznati, ljudi vešti, pa su iznašli različite metode kako da počnu sednicu. To je ova formulacija - počinje da razmatra, počinje da diskutuje. U pojedinim jedinicama lokalne samouprave, u proteklih nekoliko godina, odomaćio se jedan običaj. Kada se pojavi problem skupštinske većine, kada je problematična situacija, predsednik lokalne samouprave izađe. Naime, pošto ima kvorum za otvaranje sednice, on konstatuje da kvorum postoji, da je sednica otvorena, i onda izađe. Kaže - o nastavku sednice bićete naknadno obavešteni. Naravno, nastavak onda ide, političke pogodbe, cenkanje, ucene, kupovina itd., ili intervencija kod ministra da se uradi nešto mimo lokalne samouprave. Mi, poslanici SPS-a, smatrali smo da je sasvim logično da odredbe Ustava budu primenjene u Zakonu i da se o ostavci raspravlja odmah na prvoj narednoj sednici. Nema razloga za bilo kakvo odlaganje, niti posebno tumačenje. Mislimo da je to dobro i da je prava šteta što gospodin ministar nije ovde, jer da je ovde, on bi sigurno reagovao i prihvatio ovaj amandman, pokazao intenciju da se Ustav primeni i na odredbe ovog zakona. Čini mi se da smo mi, poslanici SPS-a, i gospodin Miša Petronijević izneli sijaset dobrih razloga da se ovaj amandman prihvati.
O ovom amandmanu se javila da govori Nada Kolundžija, potom Zoran Krasić.
Zahvaljujem. Demokratska stranka će predložiti ministru da prihvati ovaj amandman ili, ukoliko za to ne bude prilike, u danu za glasanje će podržati ovaj amandman.
Da li ima potrebe da se o ovom amandmanu javite? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, o ovom amandmanu.
Gospodine Duliću, naravno da je amandman bolje napisan nego ono što je Vlada napisala u svom predlogu zakona. Nije sporno da ćemo da glasamo za to, međutim, treba javnost da shvati kakve su namere predlagača bile kada je ovako nešto mogao da predloži - ''počeće da razmatra''. Jasna ustavna norma koja kaže - razmatra i glasa, kod njih je –''počeće'', ali dobro, to će da se ispravi. Pretpostavljam da to neće biti veći problem. U ovoj našoj istoriji višestranačkog sistema u Srbiji, više puta smo imali situaciju da seprimeni odredba Ustava o razrešenju člana Vlade. Prvi put je to primenio Slobodan Milošević sa onom dvojicom ministara koji su uhvaćeni u kriminalu, Vlajkom i Mihajlovićem. Drugi put je ova odredba primenjena u slučaju Vuka Obradovića. Tada je Đinđić predložio, pretekao nas je samo za dva dana. Mi smo hteli da podnesemo predlog za izglasavanje nepoverenja, međutim, on je u nedelju već najavio razrešenje, pa smo mi digli ruke od toga, pošto smo videli da se završava posao. Šta je karakteristično za sve ove članove koji regulišu status Vlade, koji regulišu početak i prestanak mandata Vlade, bez obzira na to koja forma je u pitanju - izglasavanje nepoverenja kada Vlada postavi pitanje svog poverenja, pa ne dobije potrebnu većinu, kada je u pitanju ostavka Vlade ili člana Vlade? Zajednička karakteristika jeste hitnost. Znači, hitno mora da se konstatuje da je nastupila ta situacija. Znači, ako se podnese predlog za izglasavanje nepoverenja, Ustav je propisao u kom roku treba da se to uradi. Čini mi se da je tu rok od pet dana. Ako je u pitanju situacija kada Vlada postavlja pitanje svog poverenja da bi izdejstvovala podršku parlamentarne većine u Narodnoj skupštini za politiku koju vodi, ili, da budem precizniji, kada Vlada želi da disciplinuje poslanike, onda postavlja pitanje svog poverenja, da bi obezbedila 126 glasova i tako skrenula pažnju disciplinovanim poslanicima vladajućih stranaka da prekinu s ekskurzijama, već da bezuslovno podržavaju Vladu, na svakom mestu i na svakom koraku. Treća je situacija kada im se zgadi sve, pa podnesu ostavku. Mi smo malopre pričali o nekom roku od sedam dana. Mislim da je mnogo ispravnije da se sledi logika ovih prethodnih članova Ustava Republike Srbije i da to treba da bude rok od pet dana. Da li je moguća ova situacija u ovoj vladi, da Vojislav Koštunica podnese predlog za razrešenje nekog ministra? Verovatno ima 7, 8, možda i deset ministara u ovoj vladi koji nisu po njegovom kriterijumu. Mislim da je tu i Dinkić, i Đelić, i Šutanovac. To su, pre svega, oni ministri koji i ne tretiraju Vojislava Koštunicu kao predsednika Vlade. Oni imaju svog predsednika Republike, imaju svoju frakciju u DS-u i to njih rukovodi u svakodnevnom poslu. Na sednicama Vlade, četvrtkom u jedan, verovatno, ko diže ruke, ko diže noge, prolazi nešto radi reda, da bi Vlada...
Molim vas, gospodine Krasiću, vodite računa o terminima koji upotrebljavate.
Gospodine Albijaniću, vi niste informisani i to ne znači da ja treba da delim sa vama tu sudbinu. Vrlo dobro sam informisan, znam da u toj Vladi samo što se ne biju kad je sednica Vlade, i sada vi mene terate da delim vaše mišljenje da su oni tamo u ljubavi, slozi i na nekom istom političkom putu. Nisu, gospodine Albijaniću. Svađaju se, mrze se, ne mogu da se gledaju. Šta će biti stav Vlade povodom nekog pitanja više ne zavisi ni od ministara, niti od stručnih službi, nego zavisi od ćefa. Ako ste imali prilike pre dva dana da čujete izjavu ministra Jeremića, one dve rečenice, mislim da niko nije mogao da shvati šta je hteo da kaže, a siguran sam da je Koštunica čupao kosu kada je čuo šta je taj čovek rekao. Sada vam pričam o stvarnoj situaciji u našoj vladi i kakva je mogućnost da se ova odredba Zakona primeni u datim uslovima. Smatram da je potpuno nemoguća situacija da Vojislav Koštunica podnese predlog Narodnoj skupštini da razreši, recimo, Đilasa, kao što mislim da je potpuno neshvatljiva situacija da Koštunica popusti pod pritiscima drugih ministara koji od njega traže da podnese predlog da se razreši Velja Ilić. Znate i sami da imate ministre u Vladi Vojislava Koštunice koji kažu - onaj Velja Ilić, te njegove izjave, pa tako dalje, prostakluk itd. Oni ga mnogo gorim i grubljim rečima opisuju nego bilo ko iz opozicije. Da li to Vojislav Koštunica može da primeni? Ne sme ni da pomisli. Šta će biti ako dođemo u tu situaciju da on smogne snage da se, prvo, sasvim dovoljno obavesti, pa da zaključi, pa da ga onda savetnici pouče, pa da naprave političku procenu, po sistemu - stavio sam prst na čelo, pa razmišljam? Sve je moguće, ljudi, ako mu ne prođu ovi kandidati za ambasadore, zato što Tadić tvrdoglavo kaže - ma kakav taj, to je važno mesto, važna lokacija, tu mora da bude ambasador čovek iz DS-a ili neko od pijanih novinara. To je naša situacija. Nije problem s ovom stranom od 80 i nešto poslanika, pa, pretpostavljam, ni sa SPS-om, mi ćemo da podržimo taj zahtev Vojislava Koštunice da se razreši neki ministar, ali problem nastupa u većini, s ovim malim satelitima koji podržavaju većinu, a ovamo glume, kao, nešto Čeda kritikuje, mada ga nema već 10 dana u Skupštini, ne znam šta je sa njim. Ja samo ukazujem šta je sve moguće i kako je moguće da se izvrši zloupotreba ove odredbe i pokušavam da ubedim, pre svega, ove iz DSS-a, a to danas činim uporno, da shvate zašto je Milan Marković ovako trapavo napisao ovaj član. Vidite, on je napisao na svim ovim mestima gde se reguliše status, početak i prestanak mandata Vlade – ''predlog počinje da se razmatra''. To je razmatranje kao dugotrajno trpno stanje. Ustav kaže - razmatra i glasa. Sada moram da vas pohvalim, jer mi u Poslovniku imamo mnogo bolju odredbu, jer se kaže, kad se tiče ovih pitanja, dakle, statusa Vlade, da odmah pošto se završi rasprava predsedavajući određuje dan za glasanje, i to taj dan kada se završava posao. Vidite, Poslovnik je išao u susret Ustavu i regulisao tu situaciju, ali nas Milan Marković vraća nazad. On kaže da u roku koji je propisan Ustavom za nepoverenje Vladi, a to je pet dana, mi treba da počnemo da razmatramo to da li ćemo da ga stavimo na dnevni red ili nećemo da sprovedemo postupak. Znači, uhvatili smo ih na delu šta pripremaju. Pripremaju Srbiju bez Vlade. Pripremaju Srbiju sa "kobajagi Vladom". Teoretski je moguće da dođemo u ovu situaciju već 10. decembra.Teoretski je moguće, kako najavljuje Boris Tadić, nema Dulića, da će 9. da budu neki izbori. Znate onaj sistem - baba se češlja, a selo gori. Sve je moguće kod nas i sve je to demokratija, ali pučistička. Oni koji vrše puč, oni ne vide državu, ne vide institucije, ne vide autentične interese građana sa određene teritorije. To pokušavam da vam objasnim. Znam ja da sam i gledaocima dosadan što pričam stalno jedno te isto, pa malo menjam da ubedim te naše građane, da vide kakva nas je elementarna nepogoda pogodila od 5. oktobra. Nema institucija. U ovoj zemlji funkcioniše samo žiro-račun. Zašto? Samo onoliko koliko treba da se isplati nešto da bi onaj ko primi bio miran, da ne skače, drugo ništa ne funkcioniše. Nama već sedam godina zdravstvo vodi Tomica Milosavljević, u svim mogućim fluidnim varijantama demokratskog bloka i Vlade. Uzmite druge oblasti. Da vas podsetim da je, 2003. godine, ovde jedna gospođa iz DS-a, bila je član Vlade, predložila izmene zakona, odnosno novi zakon o PIO, sve epohalno, bodovi, usklađivanje itd. i - nastao je haos. Da li penzije prate troškove života ili rast cena na malo? Ne prate ništa. Ne znam, kako krenete s tom vašom demokratijom, možda za pet godina neće biti ni penzija. Obavestite ljude - za pet godina neće biti penzija. Obavestite ljude - za tri godine plaćaćete 10 evra centi struju, na vreme obavestite, da vas ljudi shvate ko ste, šta ste, čije interese zastupate i ovde, i u Vladi, i u inostranstvu. Ja znam kako radite u inostranstvu, jer tamo odete na neke razgovore, pa pitate - da li biste bili ljubazni, šta mi treba da zastupamo? Znači, idete po svoje mišljenje u inostranstvo. Dolaze nam svi, evo ga danas Hans Holcijus, a sutra će doći Karla del Ponte, sve vaši prijatelji, vaši partneri. Setimo se 2000. godine, rečeno je, Kosovo i Metohija nije problem, to je rešeno čim DOS dođe na vlast. Zašto? Mi ćemo s našim partnerima iz inostranstva, velikim silama, to da rešimo. Ne lezi vraže, posle tri meseca, ni Boris Tadić nije mogao kao ministar da ode i da održi sastanak DS-a na teritoriji Kosova i Metohije. To su vaši prijatelji, vaši partneri. Neko će da kaže da ovo što pričam nema veze s ovom odredbom, ali ima veze. Vaša politika ima veze sa svakom normom svakog zakona koji predlažete da se menja, jer vi svakom normom želite da ugradite haos, da može da se tumači i ovako i onako, da B92 okrene ovako i onako, da onda krene njihov forum, sa dva kompjutera, da kreiraju javno mnjenje. Naravno da je moja misija da to osujetim, da ubedim građane, i znam da sam se nekima smučio. Moram stalno da ih ubeđujem, da znaju da sam ja mnogo manja šteta od vas, jer vi ste nepremostiva šteta po institucije, po državu, po sve. Orijentišite se, ljudi, pa, vidite, imamo vođe koji ne vide rupu u koju su upali. Što se mene tiče, situacija je potpuno jasna. Nijedan proizvod koji se reklamira na B92 ne kupujem. Zašto? Zato što bih onda pomagao tu antisrpsku televiziju. Kamo sreće da me posluša dva miliona građana Republike Srbije. Svi koji se tamo reklamiraju, loši su im proizvodi za porodicu Krasić, loši. Kako da pijem to pivo koje se reklamira na B92 i da time finansiram Verana Matića i politiku koju sprovodi?! Neću to sebi da dozvolim, uopšte. Tu me podržite, građani Srbije, da vidite koliko će vam biti lakše.
Da li se još neko javlja povodom amandmana narodnog poslanika Milisava Petronijevića? (Ne) Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 10. podnela sam u ime Poslaničke grupe SRS-a. Član 10. se odnosi na član 23. osnovnog zakona i u Vladinom predlogu stoji da ministar može podneti ostavku koju upućuje predsedniku Vlade, a koju predsednik Vlade prosleđuje predsedniku Narodne skupštine. Predložila sam da, umesto reči "prosleđuje", stoji reč "dostavlja". Dakle, da ministar može podneti ostavku, koju dostavlja predsedniku Vlade, a ovaj predsedniku Narodne skupštine. Vlada je rekla da ne prihvata ovaj amandman, kako ovde stoji - amandman se ne prihvata jer reč "prosleđuje", pravno-tehnički, adekvatnije izražava suštinu radnje kojom se predsednik Narodne skupštine obaveštava o tome da je član Vlade podneo ostavku. Ja ću sada, poštovane kolege, da pokušam da vas ubedim da Vladino obrazloženje nije dobro i da amandman koji sam u ime Poslaničke grupe SRS-a podnela, svakako, treba prihvatiti. Zašto? Zato što je i ovaj, kao i svi naši amandmani, posledica empirijskih zaključaka, onoga što smo mi zaključili kroz svoj vrlo ozbiljan politički rad, kroz sve primedbe, kroz sve propuste i sve loše zakonske projekte koji su usvojeni u ovom parlamentu. Najnovije što se dešava, a vezano je za Skupštinu grada Beograda, jedan je od ključnih dokaza zašto nije isto ako se kaže da se nešto upućuje i ako se nešto dostavlja. Odbor za lokalnu samoupravu Skupštine Republike Srbije je na svojoj sednici doneo jednu odluku koja obavezuje Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, "protiv lokalne samouprave", kako reče gospodin Tomislav Nikolić. Ono što ću sada reći je dokaz da je to dobra konstatacija, a o neodgovornosti Milana Markovića govoriću kada bude ovde prisutan. Nadam se da će se udostojiti. Vrlo brzo je zaboravio da je ne tako davno bio narodni poslanik, napuštao je salu i vrlo često opominjao ministre, skretao pažnju Parlamentu da rasprava ne može da se vodi o predlogu zakona ako nije prisutan ministar koga je Vlada poslala da to radi u ime Vlade. Vrlo brzo je zaboravio da je prestao da bude poslanik one noći kada je sam za sebe glasao da postane ministar, a bio je narodni poslanik, odnosno bio je u tih nekoliko sekundi ni poslanik ni ministar, ali dovoljno da sam za sebe glasa i da tako omogući sebi funkciju ministra i da se ponaša ovako kako se ponaša prema Narodnoj skupštini. Dakle, obaveza Milana Markovića prema odluci Odbora, skupštinskog Odbora za lokalnu samoupravu, bila je da, shodno članu 111. Zakona o lokalnoj samoupravi, koji glasi - ako nađe da pojedinačni akt organa, odnosno službe jedinice lokalne samouprave, protiv koga nije obezbeđena zaštita u upravnom sporu, nije u saglasnosti sa Zakonom ili drugim propisom, odnosno odlukom ili drugim opštim aktom jedinice lokalne samouprave, ministarstvo nadležno za poslove lokalne samouprave, odnosno nadležni organ teritorijalne autonomije predložiće skupštini jedinice lokalne samouprave da takav akt ukine ili poništi. Dakle, skupštinski odbor je doneo odluku da se ministru Markoviću, kako ovde stoji, uputi zaključak ovog odbora. Ministar Marković se ovde juče ponašao kao da prvi put čuje za to. Znači, mi mu nismo "dostavili" taj akt skupštinskog odbora i u tome je razlika između "upućivanja" i "dostavljanja". Jer, da smo dostavili taj akt Milanu Markoviću, onda bismo sigurno, ubeđena sam, do sada imali njegov stav prema toj nelegalnoj odluci Skupštine grada Beograda. Podsetiću, pre svega, radi javnosti, da je 8. oktobra održana Skupština grada Beograda na kojoj je protivzakonito izabran predsednik Skupštine, zamenik predsednika Skupštine, vršilac dužnosti gradonačelnika i zamenika vršioca dužnosti. Ovo zaista treba zapamtiti, ove bisere koji su se ovih dana dešavali. Mi iz SRS-a već od tog 9. oktobra pokušavamo da ubedimo nadležne u Republici Srbiji da reaguju, da zaustave to bezakonje u Skupštini grada Beograda. Umesto da se zaista reaguje shodno odredbama ovog zakona, daje se podrška tom bezakonju od strane predsednika ovog parlamenta koji je, još jedanput podsećam, bio u obavezi da raspiše izbore za gradonačelnika Beograda, i to do prošlog petka, onako kako ga obavezuje odredba člana 42. Zakona o lokalnoj samoupravi. Upravo zato što imamo takva iskustva, predložili smo ovu izmenu člana 10. Predloga zakona o izmeni Zakona o Vladi, zato što znamo, dame i gospodo, kakva je vlast u Srbiji. Želeli smo opet, krajnje dobronamerno, da pomognemo i da jednom ovakvom, terminološkom, intervencijom onemogućimo da nam neko sutra kaže da mu nešto jeste dostavljeno ili nije dostavljeno. Imamo, takođe, primer iz prošlog saziva Skupštine i na to ću, naravno, da vas podsetim. Gospodin Zoran Krasić je ovde pomenuo Tomicu Milosavljevića. To vam je onaj gospodin koji je skoro sedam godina ministar u ostavci, ali je stalno ministar. Ne znam da li je podneo trenutno neku ostavku ili nije, a ako nije, onda je to, evo, svega nekoliko meseci koliko nije u ostavci. Sećate se, sigurna sam, i vi, gospodine Albijaniću, svakako. Tada ste bili neki lik u stranci G17 plus, a danas to više niste. To nam je sasvim jasno i po vašem ponašanju. Sećam vas se, kad bih rekla da je Mlađan Dinkić lopov, skakali ste da se bijete. Tada ste bili ubeđeni da to nije tačno. Danas ste, očigledno, ubeđeni da je to tačno, pa kada to kažem, vi uopšte ne reagujete.
Molim vas, gospođo Radeta, bez insinuacija, a kao lik, ostao sam isti.
Dakle, podsećam na period pred kraj prošlog mandata, kada su ministri u Vladi Republike Srbije, inače, članovi stranke G17 plus, podneli ostavke, nisu podneli ostavke. Te ostavke su prosleđene, nisu prosleđene. Šta se dešavalo? Dešavalo se to da smo dobili informaciju, naravno, u pisanom obliku, da su ministri G17 plus, stranke G17 plus, prosledili svoju ostavku Vladi Republike Srbije, pa je predsednik Vlade to prosledio tadašnjem predsedniku Parlamenta, gospodinu Predragu Markoviću. Kada je trebalo to da se konstatuje na sednici Parlamenta, upoznati smo od strane gospodina Predraga Markovića da njemu te ostavke nisu dostavljene – znači, jesu prosleđene, nisu dostavljene. Put između ''proslediti'' i ''dostaviti'', dame i gospodo, često izgleda veoma dug i sa mnogo nekih krivina, gde može nešto da se zagubi. Mi iz SRS-a smo tada, kao i pre neki dan, sećate se, kada smo ovde došli do dokumenta koji ste počeli da delite narodnim poslanicima pre nego što je to zavedeno u pisarnici, došli i do tih ostavki članova Vlade iz G17 plus. Pokazujući ovde te ostavke, ubedismo gospodina Predraga Markovića da prizna da on jeste dobio te ostavke, ali da, zapravo, te ostavke nisu napisane u formi kako je trebalo da se napišu. Nikada nigde nije stajalo u kojoj formi treba da se napiše ostavka. Dovoljno je da neko kaže - podnosim ostavku. Ako hoće da kaže zbog čega, kaže, a ako neće da kaže, ne mora nito. Cela Srbija je, dame i gospodo, tada znala da je to samo jedna igra stranke G17 plus. Podsećam, takođe, da su u to vreme bili, mislim, zamenici ministara, a danas državni sekretari, tako su se zvali. Oni su, takođe, podneli ostavku i dva dana su novine pisale o tome kako su podneli ostavku, a treći dan se pojavi gospodin iz Uprave prihoda, gospodin Vlada Ilić iz Požarevca, pojavi se na mestu zamenika ministra kao da ništa nije bilo, kao da nikakve ostavke nije bilo. Naravno, čuveni Tomica Milosavljević nikada nije ni prestao da vrši tu funkciju. Tada su članovi stranke G17 plus podneli ostavku i rekli da je to zato što Srbija nedovoljno sarađuje sa Haškim tribunalom i što Haškom tribunalu nije izručen general Ratko Mladić. Sad bih volela da nam neko iz Vlade kaže, zapravo, ne neko, nego, konkretno, predsednik Vlade, i, evo, neka ovo bude poslaničko pitanje upućeno Vojislavu Koštunici – da li su ga sada naterali ovi iz G17 da raspiše one sramne nagrade za glave Ratka Mladića, Radovana Karadžića, Stojana Župljanina i Gorana Hadžića? Tražila sam da na topitanje odgovori i ministar pravde, ali nije odgovorio. Sad, zaista, očekujem da će premijer Vlade da nam odgovori, najpre, na pitanje čijim parama će, eventualno, da isplati tu nagradu i koga je pitao da potroši dva i po miliona evra na takvu sramotu. Trebalo bi da odgovori građanima Srbije koliko je obdaništa moglo da se uradi za dva i po miliona evra,koliko je novih radnih mesta moglo da se omogući, koliko su penzije mogle da se povećaju, koliko je toga moglo u Srbiji da se uradi. Naravno, ubeđena sam, mi u SRS-u smo ubeđeni da neće doći do isplate te nagrade, iz jednog prostog razloga, što je sve što je u Srbiji bilo spremno da proda dušu, odavno to uradilo. Prodali ste se, gospodo, i Amerikancima, i Sorošu, Šiptarima, ko je više plaćao, i nema više prodanih duša u Srbiji, ali ovakva namera Vlade mora biti obrazložena narodnim poslanicima, pogotovo bih volela da nam kaže resorni ministar iz kog to on džepa vadi dva i po miliona evra. Koliko znam, a znam, nismo imali rebalans budžeta, koliko znam, a znam, u budžetu koji smo usvojili nema predviđenih ta dva i po miliona evra za prodaju srpskih glava. Prema tome, očekujem da će predsednik Vlade da odgovori na ova pitanja, a povod da sve ovo pomenem jeste, upravo, ovaj amandman i ova reč "upućuje", koja treba da se zameni rečju "dostavlja", jer sam govorila o upućivanju a nedostavljanju svojevremeno ostavki članova G17 plus. Pitam, da nisu i sad, možda, Vojislavu Koštunici dostavili neke ostavke, s obzirom na to da se nisu promenili uslovi od onda kad su podneli ostavke, jer, na njihovu žalost a na sreću građana Srbije, ni Mladić, ni Karadžić nisu i neće biti u Hagu.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu narodnog poslanika Vjerice Radete? (Ne) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč dobija narodni poslanik Željko Vasiljević. Požurili ste.
Izvinjavam se, gospodine predsedavajući, zaista nisam hteo da vam prisvojim ovu govornicu; ako ste se uplašili za nju, ništa ne brinite. Znao sam da će ministar doći kad ja izađem da govorim, to je čekao, da ne sluša Vjericu Radetu, ali nije, pretpostavljam da nije. Dame i gospodo, ja sam podneo amandman na član 23, koji glasi: ''Ministar može podneti ostavku, koju šalje predsedniku Vlade i potom predsedniku Narodne skupštine. Narodna skupština na prvoj narednoj sednici, bez rasprave, prima k znanju da je ministar podneo ostavku i time mu prestaje mandat. Ministar može obrazložiti ostavku u Narodnoj skupštini.'' Moj amandman glasi da se stav 3. briše, iz prostog razloga, što, ovako kako je predviđen, član 23. dovodi u neravnopravan položaj, i to u ovoj skupštini, poslanike i ministre. Nemoguće je da, bar, u Narodnoj skupštini, ministar bude povlašćen u odnosu na narodne poslanike i da on može da obrazloži svoju ostavku, a da nijedan narodni poslanik ne može da mu odgovori ili da kaže svoje mišljenje. Pre svega, gospodine ministre, hteo bih da vam ukažem na jednu pravopisnu grešku. U stavu 2. piše - prima k znanju. Ja bih to pre zamenio rečju "konstatuje", jer upravo u članu 128. Ustava kaže se - članu Vlade mandat prestaje pre isteka vremena na koje je izabran konstatovanjem ostavke. Znači, ne piše - primanjem k znanju ili nešto drugo, tako da bih vas molio da ovo terminološki uobličite i izjednačite s Ustavom. Mislim da to nije velika primedba i da ćete to moći da prihvatite, jer je i u vašem interesu da ovaj zakon liči na nešto. Međutim, suština mog amandmana nije u ovome. Suština je, upravo, u onome što sam vam rekao, a to je da u ovoj skupštini, bar, treba da izjednačimo status poslanika i status ministra, naročito kada o nečemu treba da odlučujemo. Opet bih ponovio, ovog puta član 125. Ustava, koji propisuje, u trećem stavu - ministar za svoj rad i za stanje u oblasti iz delokruga ministarstva odgovara predsedniku Vlade, Vladi i Narodnoj skupštini. Ako primenimo ovaj član 125, mi ćemo imati situaciju, shodno članu 123, da ministar koji želi da podnese ostavku Vladi dolazi u poziciju da je apsolutno amnestiran od strane Narodne skupštine za sve ono što je radio u prethodnom periodu, jer, jednostavno, onog trenutka kad podnese ostavku, Narodna skupština više ne može da raspravlja o njegovom radu. Mislim da je to nedopustivo i da nije u interesu ni građana, ni Narodne skupštine, a pretpostavljam da nije u interesu ni Vlade Republike Srbije. Jer, zaista, Narodna skupština koja, prema članu 133. Ustava, stav 4, razmatra i glasa o predlogu za razrešenje člana Vlade na prvoj narednoj sednici, neće moći nikako da odlučuje, odnosno neće moći da glasa o predlogu Vlade ako niko od narodnih poslanika ne može da kaže ništa. Javio sam se za ovo kada je govorio moj kolega, prethodni, koji je obrazlagao isti ovaj stav, samo za predsednika Vlade. Zaista, želim da kažem da je to prosta analogija. Nemoguće je da nas neko ovde izvesti, ispriča šta god hoće, bez ograničenja vremena, a da mi kao narodni poslanici ne možemo ništa da mu odgovorimo, nego, jednostavno, da konstatujemo, odnosno da dignemo ruke za tu ostavku. Složićete se, gospodine Markoviću, da nešto ne štima u tim odnosima i da su ti odnosi malo poremećeni u korist članova Vlade, a na štetu narodnih poslanika. Ukratko ću vam odgovoriti šta je obrazloženje Vlade i zašto ovaj moj amandman nije prihvaćen. Kaže se: ''Amandman se ne prihvata. Zakonskim rešenjem se omogućava ministru koji je podneo ostavku da upozna Narodnu skupštinu s razlozima koji su ga naveli da donese takvu ostavku''. Mi se potpuno slažemo s tim i mislimo da je sasvim u redu da damo pravo ministru koji podnosi ostavku da obrazloži te svoje razloge, jer, verujte mi, kao i svi građani Srbije, tako i mi poslanici znamo da se ostavka ministra ne podnosi bez nekog velikog i teškog razloga. Građanima ove Srbije bi bilo jako interesantno da čuju ostavku, ali i mi imamo pravo da, kao narodni poslanici, kažemo šta mislimo o tome. Tu sam zapisao jedan stav. Čini mi se da je ministar Marković, dok je bio poslanik, bio jedan od žešćih boraca za dostojanstvo ove skupštine i za prava narodnih poslanika. Čini mi se da je odlaskom u Vladu tu svoju borbu, apsolutno, bacio pod noge i negirao je, naročito stajući iza ovakvog člana zakona. Ja vas ne bih duže zadržavao, da bih ostavio i mojim kolegama vreme da mogu da kažu nešto o ovome. Zaista vas, gospodine ministre, molim da,kad budete našli za shodno, odgovorite na ovo što smo vam mi, kao predstavnici SPS-a i Poslaničkog kluba ukazali, na te nepravilnosti i neregularnosti. Te primedbe nisu zlonamerne, zaista imaju za cilj jedino da poprave predloženo zakonsko rešenje i da omoguće da se narodni poslanici u Skupštini Srbije osećaju ravnopravnim s ministrima, ako ne mogu da se osećaju tako u funkcionisanju cele države. Hvala.
Narodni poslanik Žarko Obradović ima reč o amandmanu.
Hvala, gospodine predsedavajući. Mislim da je ovaj amandman mog kolege Željka Vasiljevića jedino logično, autentično tumačenje Ustava Republike Srbije. Po meni, to je jedan drugi član Ustava Republike Srbije. Dozvolite, pomenuću član 133. Ustava Republike Srbije: ''Član Vlade može podneti ostavku predsedniku Vlade. Predsednik Vlade dostavlja ostavku člana Vlade predsedniku Narodne skupštine, a Narodna skupština na prvoj narednoj sednici konstatuje ostavku. Članu Vlade koji je podneo ostavku mandat prestaje danom konstatacije ostavke.'' Znači, intencija je zakonodavca da nema rasprave o ostavci. Ministar ima mogućnosti, i te kako, da saopšti predsedniku Vlade sa kojim je u komunikaciji, telefonskoj, kad zakazuju sednice Vlade ili kad održavaju telefonske sednice ili neposredno, zašto podnosi ostavku. Ministar ima mogućnost da preko medija saopšti javnosti Srbije razloge podnošenja ostavke. Pojedini ministri, sami znate, vode TV ekipe sa sobom, beleže svaki njihov korak. Pojedini ministri idu iz emisije u emisiju, samo on i novinar, i govore šta oni misle i jedino je to apsolutno tačno. Drugi ne može ništa reći. Ako je intencija zakonodavca bila da može podneti ostavku i da konstatuje ostavku, onda nema mogućnosti da ministar obrazlaže ostavku. Tu je kolega Vasiljević potpuno u pravu. Taj stav treba da se briše. Zašto bi ministar mogao obrazlagati svoju ostavku? Briga zbog stanja u državi? Nemojte, molim vas. Nešto drugo, treće, naravno da će uvek naći razlog da svoju ostavku obrazloži, a prave motive ćemo saznati tek posle nekog vremena. Treba poslanici Narodne skupštine Republike Srbije da budu dovedeni u situaciju ravnopravnog subjekta. Vlada je birana od strane Narodne skupštine. Valjda, ako ministar može da kaže razloge zašto podnosi ostavku, i poslanici mogu da kažu šta misle o toj ostavci. Primera radi, kod nas je gospodin Marković, možda će on jednog dana da podnese ostavku. Zašto? Zbog stanja u lokalnoj samoupravi. Imamo 10 jedinica lokalne samouprave u kojima je uvedena prinudna uprava, 900.000 ljudi mesecima, sada će biti i godinu dana, ne može da dobije mogućnost da koristi svoje ustavno pravo, da koristi svoje pravo na lokalnu samoupravu, da koristi svoje biračko pravo, da koristi pravo izbora i da kaže koga hoće u lokalnoj samoupravi. Nelegalno stanje u Beogradu posebno, to je još milion i po. Znači, oko 2,4 miliona ljudi nema mogućnost da bira koga želi. Kada pitamo gospodina Markovića zašto tolike prinudne uprave, on to obrazlaže odredbama Zakona o lokalnoj samoupravi. Kad pitamo - zašto nisu predstavnici političkih stranaka koji su zastupljeni u lokalnoj samoupravi, on sleže ramenima i kaže - znate, to je ranija praksa. Valjda bi trebalo da završimo sa ranijom praksom, ako je bila ranije praksa loša, jer Ustav Republike Srbije kaže da, kada se uvede prinudna uprava, prinudni organ mora da bude napravljen saobrazno stranačkoj strukturi skupštine opštine. Vlada uvodi u prinudni organ stranke koje nisu bile zastupljene u parlamentu u lokalnoj samoupravi. Onda se Vlada postavlja kao neko ko rukovodi lokalnom samoupravom. Pravo na lokalnu samoupravu je autentično pravo i ne može biti ograničeno delovanjem Vlade. Onda ministar kaže - podnosim ostavku iz tih i tih razloga. Naravno, on će navesti svoje razloge, ali bi bio red da i mi kažemo šta o tome mislimo. Izvinite, gospodo narodni poslanici, stanje u lokalnoj samoupravi je katastrofalno i niko nas ne može ubediti da je tumačenje Zakona o sprovođenju Ustava pravo tumačenje za odlaganje raspisivanja izbora u 11 jedinica lokalne samouprave, jer taj ustavni zakon se odnosi na raspisivanje izbora u svim jedinicama lokalne samouprave. Gospodine ministre, niste bili tu, pa nisam stigao lično da vas pitam, ali obrazlaganje ovog amandmana nije povod da vas pitam da li se u državi Srbiji primenjuje Zakon o lokalnoj samoupravi, postojeći. Juče smo bili u mogućnosti da na Odboru za ustavna pitanja čujemo neka inteligentna obrazloženja predstavnika Odbora za ustavna pitanja, koji misle da se Zakon, apsolutno, ne primenjuje, može se primenjivati a ne mora. To u prevodu znači - kad mi odgovara, ja ga primenjujem, kad mi ne odgovara, onda je stariji Ustavni zakon, a lokalna samouprava za to vreme mora da funkcioniše. Bilo bi dobro da nam ministar nadležan za državnu upravu i lokalnu samoupravu kaže da li se Zakon o lokalnoj samoupravi poštuje, odnosno da li se sprovodi, pošto vidimo da se ne poštuje. Dati mogućnost ministru da obrazlaže svoju ostavku, a ne dati mogućnost poslanicima Narodne skupštine da oni nešto kažu o tome, nije logično. Videćete, kad ministar izađe da obrazloži zašto se uvodi prinudna uprava, da se moje i njegovo obrazloženje dijametralno razlikuju. Tvrdim da 900.000 ljudi van Beograda i 1,5 milion u Beogradu moraju da imaju pravo da biraju koga oni hoće. Dok ovaj zakon postoji, mora da se primenjuje. Neka nam Vlada da novi zakon o lokalnoj samoupravi u kom neće biti predviđen predsednik opštine kao organ opštine. Onda ćemo imati drugu situaciju i onda zakonodavac može da se pozove na odredbu Ustavnog zakona i na predlog novog zakona, pa da kaže - izbori za gradonačelnika nam nisu potrebni. To razumem, ali ovako da govori da se zakon poštuje, a nećemo da ga primenjujemo, to nije normalno. Poslanici Narodne skupštine Republike Srbije moraju da imaju mogućnost da i oni kažu nešto o radu ministra i Vlade. Koristim priliku što je gospodin Marković ovde, ali gotovo da nema ministra sa kim se ne bi moglo razgovarati na ovaj način, jer mi imamo o nekim pitanjima bitnim za državu dijametralno suprotne stavove i nema razloga da Vlada, odnosno član Vlade sebi daje mogućnost da obrazlaže šta je mislio kad je hteo da podnese ostavku, a da Skupština bude nema i da to samo konstatuje. Naravno, mediji će objaviti samo ono što ministar kaže, ostalo nije ni važno. To se dešava svaki dan. Da ne bi do toga došlo, gospodin Vasiljević je, poštujući odredbe Ustava, podneo amandman. Zakonodavac ne predviđa mogućnost da član Vlade govori išta o svojoj ostavci, podneo ostavku - podneo, pa onda će on davati javnosti svoje tumačenje, mi poslanici - svoje, pa ćemo videti kako će to izgledati. A da on dođe ovde, pa da nam daje svoje tumačenje ostavke, a da Narodna skupština ne može o tome da govori, to nije logično. Zato su poslanik Vasiljević i naša poslanička grupa, SPS-a, tražili da se ovaj stav Zakona briše, da ministar ne može da obrazlaže ostavku, isto kao što je kolega Bojan Milovanović obrazložio amandman vezano za predsednika Vlade. Jedan deo izvršne vlasti ne može imati prednost u odnosu na zakon, ne može bar u ovom domu, a van ovog doma, već znamo, to je praksa. Oni su se očigledno navikli na tu praksu, pa misle da to treba preneti i ovde. Mi treba da branimo dostojanstvo ovog doma, ali, pre svega, Ustav Republike Srbije, koji, kao što se vidi iz odredaba Ustava koje sam tumačio, nije predvideo mogućnost da član Vlade obrazloži ostavku. Mislim da je to najbolje rešenje. Hvala.
Reč ministar Marković.
Gospodin, uvaženi prethodnik, Žarko Obradović je ovde, govoreći o amandmanu, čini mi se, malo govorio i o radu Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu i meni je, kao ministru za državnu upravu i lokalnu samoupravu, pomenuo nekoliko detalja, pa osećam potrebu da gospodinu Obradoviću kažem kako stoje stvari. Dakle, pitanje raspuštanja jedinica lokalne samouprave nema veze sa ministrom i sa radom Ministarstva. Jedinice lokalne samouprave se raspuštaju onda kada se ispune zakonom propisani uslovi. Ne može ministar biti kriv što se u Zrenjaninu, Smederevu, Užicu, Babušnici, Valjevu, Leskovcu, Bogatiću, Kuli, Velikom Gradištu i Smederevskoj Palanci jedinice lokalne samouprave nisu sastajale. To nema veze s tim ko je ministar. Možete vi biti ministar, nema nikakve veze. Sve ove jedinice lokalne samouprave su raspuštene dok je ministar bio moj prethodnik, danas ministar prosvete, gospodin Lončar, izuzev poslednje dve. To je ministar koga ste, između ostalog, i vi izabrali vašim glasovima, a ja sam bio opozicija, vi ste bili vlast, niste imali nikakve primedbe. Kada su se sastavljali ti privremeni organi, gospodine Obradoviću, niste imali primedbu na koju sada ukazujete, a to je zastupljenost partija. Tako je to bilo i u Zrenjaninu, u novembru 2006. godine, u Smederevu - u novembru 2006. godine, u Užicu, Babušnici, Valjevu, u Leskovcu - u aprilu 2007. godine. Tada niste, gospodine Obradoviću, rekli, imamo Ustav, dajte da to bude tako, nego ste pristali, jer ste bili deo vladajuće koalicije, pa vam je odgovaralo. Isto je bilo u Bogatiću, takođe, u aprilu 2007. godine, kao i u Kuli. Reći ću vam nešto, kada je došlo do raspuštanja ove dve poslednje jedinice lokalne samouprave, postavio sam pitanje direktne primene odredaba Ustava koje govore o srazmernoj zastupljenosti. Stav Sekretarijata za zakonodavstvo jeste da ova odredba Ustava ne može imati direktnu primenu, odnosno da se primenjuju odredbe Zakona o lokalnoj samoupravi koje se odnose na raspuštanje jedinica lokalne samouprave. Kada pogledate, zaista, to je ispravno tumačenje, po tom tumačenju, privremeni organi su sastavljeni kao i od strane prethodne vlade koju ste vi podržavali; ništa nismo radili drugačije nego što je radila prethodna vlada, ništa drugačije. Sem što sada socijalisti nisu deo vladajuće koalicije, tu je razlika. Hoću još nešto da vam kažem, pitate kada će biti izbori. Dana 23. februara 2003. godine su bili izbori u opštini Alibunar i prošle su četiri godine, de fakto, istekao je mandat. Međutim, prethodni ministar, gospodin Lončar, vrlo je ispravno tumačio Ustav i Ustavni zakon i protumačio član 3. Ustavnog zakona tako kako ga ja danas tumačim i ostajem potpuno dosledan onome što je gospodin Lončar tada rekao, a to je da je član 3. Ustavnog zakona utvrdio rokove za nove izbore. Kada je gospodin Lončar to rekao, ministar koga ste vi izglasali, vi niste imali ništa protiv. Sada, kada kažem isto, zarad pravne sigurnosti, a intimno verujem u to, takođe se držim istog stava, vi koji ste sada opozicija, meni kažete – ministre, kada će biti izbori, znajući, pri tom, da ne raspisuje izbore ministar. Raspisivanje izbora je u nadležnosti drugog državnog organa. U vašem izlaganju mi je zasmetalo što na neki način pokušavate meni da imputirate odgovornost za nešto za šta nisam odgovoran i ne mogu biti odgovoran, jer je u ovim elementima postupanje Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu istovetno postupanju prethodnog ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koje je imalo vašu podršku i pohvalu za svoj rad. Što se tiče amandmana, amandman ne prihvatam. Pozivam narodne poslanike da o prethodnom amandmanu, amandmanu gospođe Vjerice Radete, razmisle. Smatram da je argumentacija koju je gospođa Radeta rekla ispravna i mislim da bi u danu za glasanje, s obzirom na to da se, svakako, mora glasati o tom amandmanu, taj amandman trebalo prihvatiti. Hvala.
Izvolite.
Moram vam reći, gospodine ministre, da ovo obraćanje vama treba da doživite kao kompliment, jer ste jedan od retkih ministara koji sedi tu i odgovara na pitanja poslanika. Ovde nema ničeg ličnog. Juče sam pitao gospodina Dulića ko krši Ustav, ili gospodin Dulić, ili Vlada. Svako od nas radi svoj posao i u obavezi je prema biračkom telu koji je podržao politički program njegove stranke da obrazloži određene stavove. Juče sam pitao gospodina Dulića - ko krši Ustav, Vlada ili on. Treba da znamo u ovoj Srbiji ko krši Ustav, jer kada se uvodi privremena uprava, onda se poštuje Zakon o lokalnoj samoupravi. Vlada kaže, mi uvodimo prinudnu upravu na osnovu Zakona o lokalnoj samoupravi, član taj i taj, a Zakon, u nekom drugom članu, kaže - predsednik Narodne skupštine je u obavezi da tri meseca posle toga raspiše izbore za jedinice lokalne samouprave. Iz malih milion razloga. Ne želim da pominjem, a nije razlog za uvođenje privremenih samouprava u pojedinim opštinama samo sukob i nemogućnost funkcionisanja i slično, nego i inicijativa skupštine da se smeni predsednik opštine. Ta inicijativa doživi debakl. Šta radi vladajuća koalicija? Pošto ne može na izborima da reši to pitanje, jer su, po pravilu, svi protiv tog čoveka, onda oni formiraju organ od pet ljudi, pa tih ljudi zamenjuje vladajuću koaliciju na lokalnom nivou i opet sprečava lokalnu samoupravu da funkcioniše. Juče sam gospodina Dulića pitao ko poštuje Ustav, da li on ili Vlada, jer ako ga poštuje on, neće da raspiše izbore pozivajući se on odredbu Ustavnog zakona i rokove od 31. decembra, u redu. Onda bi Vladamorala, gospodine Markoviću, organe jedinica lokalne samouprave u kojima uvodi privremenu upravu da upodobi odredbama Ustava Republike Srbije. Pustite mišljenje Sekretarijata, neka ga dostavi nama, zvanično, pa mi o njemu da kažemo nešto. To je ono - kako mi se sviđa, tako ću da dam tumačenje. Ustav je vrlo eksplicitan. Nema šta da se tumači. Kada se uvodi privremena uprava, sastav privremenog organa odgovara proporcionalno stranačkom sastavu skupštine. Gospodine Markoviću, možda niste upoznati, i to vam se oprašta, ne morate znati sve šta je bilo, a, na kraju krajeva, vaša stranka je tada napustila Parlament, pa možda niste upoznati sa svim onim što se zbivalo ovde, ali morali biste znati da su u svim onim jedinicama koje ste pomenuli, i u Zrenjaninu, Smederevu, Užicu, Babušnici, Valjevu, Leskovcu, Bogatiću, Velikom Gradištu i Smederevskoj Palanci, zaključno sa Kulom, do formiranja nove vlade, socijalisti bili predstavnici lokalne samouprave. Bili, gospodine Markoviću, bili. Onda je logično da budu zastupljeni u privremenom organu. To može imati veze sa skupštinskom većinom ili sa činjenicom da smo podržavali Vladu, a ne mora. Činjenica je da smo bili u lokalnoj samoupravi. Pitam vas, gde nalazite utemeljenje u tome, a pomenuo sam kolege G17, da članovi G17 koji pripadaju Vladi nisu u Velikoj Gradiški u privremenom organu? Recite mi, gde nalazite tu zakonsko utemeljenje? Gde je utemeljenje da ona stranka koja nije u lokalnom parlamentu bila zastupljena, nije imala nijednog predstavnika, ima predstavnika u privremenom organu? Recite mi - gospodine Obradoviću, toj je član taj i taj zakona, i ja ću da izađem i da kažem - u redu, prihvatam. Nećete mi reći, jer toga nema. U tome je poenta. Ministar će uvek da nađe razlog za obrazloženje svoje ostavke kako njemu odgovara, a poenta je da i Narodna skupština mora da kaže svoj sud.
Reč ima ministar Milan Marković.
Isto mogu vas, gospodine Obradoviću, da pitam kako je moguće da u opštini Zrenjanin, gde je DS pobedila na izborima, gde je predsednik opštine iz DS-a, u privremenom organu ne bude nijedan član DS-a? To je suština. Želim nešto drugo da vam kažem, vi pokušavate dve stvari ovde da pomešate. Ustavni zakon, u svom 3. članu, utvrdio je kada će se održati izbori u Republici Srbiji, i lokalni, i pokrajinski, i predsednički. U tom smislu, kao Ustavni zakon, on je, normalno, stariji od odredaba Zakona o lokalnoj samoupravi, o lokalnim izborima, pa i od drugih zakona. To je, za gospodina koji mi dobacuje, pravna teorija. Formalno, akt koji se donosi po težoj proceduri ima višu pravnu snagu, viši je pravni akt od akta koji se donosi po lakšoj proceduri. Nemojte da tako banalne stvari moramo ovde da komentarišemo. Dakle, Ustavni zakon je utvrdio da će izbori biti raspisani do kraja 2007. godine, odnosno 60 dana nakon usvajanja zakona, pa su ti zakoni nabrojani, da ne ponavljamo po stoti put. Ustavni zakon je, takođe, utvrdio da će se za ono što nije utvrđeno tim Ustavnim zakonom, logično, primenjivati pozitivni propisi u Republici Srbiji. Kada je u pitanju raspisivanje izbora u lokalu i primena Zakona o lokalnoj samoupravi, očigledno je da odredbe Ustavnog zakona derogiraju odredbe koje se odnose na izborne rokove, ali, isto tako, taj ustavni zakon je ostavio na snazi sve one odredbe kojima se uređuju druge stvari, da ne ulazimo sad u to, tu ima sijaset stvari. Dakle, to je suština. Vrlo jasno, član 3. i, čini mi se, član 12. Ustavnog zakona. Meni je žao što mi o tome imamo spor sada, a niste to pitanje pokrenuli, opet kažem, kada je Alibunar bio u pitanju. To je politika. Ne mogu da zamislim situaciju da se raspišu izbori suprotno ovoj odredbi Ustavnog zakona, a posebno ne mogu da zamislim da je ustavopisac, na kraju, i ustavotvorac, dakle mi svi, građani, da je imao na umu ideju da, recimo, danas održavamo izbore za gradonačelnika Alibunara, pa za dva meseca da ponovo održavamo te iste izbore, jer u Ustavu ne postoji gradonačelnik, odnosno predsednik opštine direktno izabran, nego izvršni organi proizilaze iz skupštinske većine. Dakle, to je toliko očigledno da je meni nejasno kako je ta tema došla sada u srž našeg političkog života u Skupštini. To je, definitivno, moj konačni stav, i lični i politički, o odredbama Ustavnog zakona i o potrebi da se raspisuju izbori u jedinicama lokalne samouprave. Naravno, kao i vi ovde, žalim što toliki rok prolazi u tim jedinicama lokalne samouprave, ali to je tako. Ustavni zakon je jasan. Ustav i zakoni se moraju poštovati i mi ćemo to raditi i živeti, kao i svako drugo civilizovano društvo.
Ima više javljanja po Poslovniku. Prvi je narodni poslanik Riza Halimi, pa onda Žarko Obradović, Tomislav Nikolić i Zoran Krasić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, član 226. Poslovnika. Opet ću da pokrenem pitanje upotrebe jezika manjina u ovom parlamentu. Ujutru je narodni poslanik Laslo Varga govorio na ovu temu. Današnji ''Blic'' se, takođe, bavio ovom problematikom, sa dosta nepreciznosti, a s obzirom na to da proističu od predstavnika ove skupštine, moram to i na ovaj način da pokrenem. Navodi se da je Tamara Stojčević, generalni sekretar Skupštine Srbije, rekla da do sada niko od poslanika nije zahtevao simultano prevođenje u ovom parlamentu, sem predstavnici mađarskog naroda. Takođe su, kaže, predstavnici romskih partija Rajko Đurić i Srđan Šajn tražili da im se dokumenti prevodi na romski, dok predstavnik Albanaca iz Partije za demokratsko delovanje Riza Halimi nije tražio ni to. Sada govorim o ovome: ako je Ustavom predviđeno, ako je zakonom rešeno, ako je i Poslovnikom Narodne skupštine uređeno, zašto bi trebalo sada neko da se javi da želi da ostvari ustavno pravo, ako je to Ustavom i zakonom zagarantovano. Ako je tačno ovo u naslovu ovog članka, da je Parlament bez prevodilačke opreme, što je tačno, zbog čega onda ova kalkulisanja i proizvoljna tumačenja ove teme. Ja sam dva ili tri puta koristio ovu govornicu da iznesem svoj stav. Izrazio sam spremnost da koristim maternji jezik i za govornicom i kada su u pitanju skupštinski dokumenti. Čemu onda sve ove priče? Razumljivo je ako nema tehničkih uslova. Sačekaćemo da se to sredi, da se to reguliše, ali smatram da su sasvim nepotrebna ova različita tumačenja koja izvor, ipak, imaju u ovoj skupštini. Ako se ne varam, čini mi se da sam čuo da je predsednik Skupštine rekao da je u toku priprema da se prevodi dokumentacija na mađarski jezik. Mislim da bi, u načelu, trebalo da se kaže da je za sve jezike manjina taj postupak u toku i imamo strpljenja da se to konačno reši. Hvala.
Gospodine Halimi, kome ste uputili pitanje: predsedniku Skupštine, meni, kao predsedavajućem, sekretaru Skupštine? Odgovor će vam dostaviti predsednik Skupštine. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, po Poslovniku, zatim narodni poslanik Tomislav Nikolić, takođe, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, hvala. Moram da kažem ministru Milanu Markoviću da on očigledno nema dobra saznanja o dešavanjima u vremenu kada je bio opozicija. Zašto ovo govorim? Gospodin Marković bi trebalo da zna, to sam pomenuo, SPS je bila zastupljena u jedinicama lokalne samouprave, u svim skupštinama opština gde je uvedena prinudna uprava za vreme prethodne vlade. Da gospodin Marković i vi, ostale kolege, ne pomislite da je sve bilo med i mleko, bilo je i slučajeva gde su članice te koalicije, koju smo mi podržavali, pokretale postupak za opoziv gradonačelnika koji su bili naši članovi. Primer je opština Žabari, gde su članice te koalicije pokrenule inicijativu za opoziv i opoziv nije uspeo. Šta se desilo posle toga? Poštujući odredbe Zakona o lokalnoj samoupravi, gospodin Marković, kao predsednik Skupštine, raspisao je izbore, izabrani su novi odbornici, formirana je skupštinska većina i lokalna samouprava funkcioniše. Da li se desilo nešto katastrofalno? Nije. Da li se desilo nešto u našim odnosima sa vladajućom koalicijom? Nije. Poštovan je Zakon o lokalnoj samoupravi. Vrlo prosto. Pitam, zašto se ne poštuje Zakon o lokalnoj samoupravi i zašto ministar, odnosno Vlada, u privremeni organ stavljaju predstavnike stranaka koje, primera radi, nisu zastupljene na lokalnom nivou? Osim toga, mislim da gospodin Marković ne treba meni da postavlja pitanja koja se odnose na rad njegovih kolega. Pošto tako dobro sarađuje sa gospodinom Lončarom i podržao je njegov stav o Apatinu, onda treba i da ga pita zašto u Zrenjaninu nije bilo DS-a, ako je bio u Parlamentu. Koji je to razlog, to treba njega da pita, a ne mene, niti nas, predstavnike SPS-a, jer mi nismo vršili vlast, nismo bili Vlada, nismo imali ministarstva. Mi smo bili neko ko je podržavao Vladu, ne zbog te i te opštine, nego zbog Kosova i Metohije, zbog Ustava i drugih državnih i nacionalnih ciljeva. Da smo hteli, mi smo se mogli zbog tih Žabara posvađati, ali nama jedna opština nije imala taj značaj u odnosu na državna i nacionalna pitanja i naše opredeljenje da zbog državnog i nacionalnog podržimo Vladu. Uostalom, ne treba ministar nama da tumači odredbe Ustava Republike Srbije. Isto je njegovo pravo, kao i moje pravo, ali dajte, neka se formira Ustavni sud, pa da vidimo šta će Ustavni sud reći oko nekih odredaba. Zašto bi mišljenje ministra u tumačenju Ustava bilo merodavnije od mišljenja nas, poslanika? Nema nijednog razloga. Neka Ustavni sud kaže šta misli. Samo hoću da kažem da postoji 10 jedinica lokalne samouprave, 900 hiljada ljudi, plus Beograd, sa milion i 500 hiljada ljudi, koji nemaju mogućnost izbora svojih predstavnika. Vrlo prosto. Vlada to može da obrazlaže i kosmičkom prašinom, i zbivanjima u Iranu, i mogućom eskalacijom, svim mogućim može da obrazlaže, ali zakon mora da se primenjuje. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku. (Tomislav Nikolić, s mesta: Čekam ministra.) Zahvaljujem, gospodine Nikoliću, čekate ministra. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, po Poslovniku. (Zoran Krasić, s mesta: Čekam ministra.) Čekate ministra. Hvala, gospodine Krasiću. Reč ima narodni poslanik Amdžad Migati, o amandmanu. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, o amandmanu. Ne. Da li se još neko javlja da govori o amandmanu Željka Vasiljevića na član 10? (Ne) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Ne čekam ministra, od njega ne očekujem ništa. Gospodine Albijaniću, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 12, kojim se menja član 40. postojećeg zakona, tako da se reči: "na saradnji" brišu. Da objasnim o čemu se ovde radi. SPS ima stav da nije moguće u zakon unositi pojmove koji se ne mogu definisati ili koji nisu merljivi, kao što je, recimo, ugled, ili saradnja, ili čast. Dakle, nemoguće je zakonom propisati šta je saradnja, šta je i da li neko ima ugled, da li neko ima ili nema čast i kako ko tu čast doživljava. Znači, stvar je potpuno principijelna. To smo i ranije osporavali, zato što je bilo, pre svega, kod nekih zakona koji su, između ostalog, definisali da se, nakon usvajanja, određene personalne stvari dogode, dakle, imenovanja različitih članova u nezavisna regulatorna tela, prosvetni savet i drugi, uvek je pisalo da se bira iz reda uglednih profesora. Trebalo bi da svakom normalnom čoveku to prija, samo je nama nemoguće da izmerimo kako se meri ugled jednog čoveka, ili jednog profesora, a definiše se zakonom. Iz tog razloga sam podneo, u ime SPS-a, ovaj amandman i molio bih da bude prihvaćen, molim za vašu podršku. Zahvaljujem što je Vlada prihvatila amandman na član 7. Bez obzira na to što ga je obrazlagao gospodin Miletić Mihajlović, moj uvaženi kolega, ja sam ga podneo, jer sam u to vreme bio na sednici Odbora za kulturu. Dakle, kada socijalisti podnose ili brane jedan amandman, odnosno, obrazlažu ga, to je sasvim svejedno, deluju kao laser, svi u jednu tačku, i zato ministar, prosto, nije imao mogućnosti da to odbije. Zašto se ovim izmenama i dopunama pokušava da uspostavi odnos predsednika države i predsednika Vlade pojmom "saradnja"? Da li oni nisu u stanju da obezbede normalnu kolegijalnu komunikaciju, pa je neophodno da izmenom i dopunom Zakona o Vladi to definišemo? Predsednik Republike nije biran u Parlamentu, a predsednik Vlade je biran u Parlamentu. Predsednik Republike je biran na neposrednim tajnim izborima, birali su ga svi građani i nema nikakvog smisla da se na ovaj način određuju, bez obzira na to ko je predsednik Republike, ne zanima me kako se zove, govorim o instituciji predsednika države. Nemoguće je da Zakon sadrži odredbu koja predsedniku Republike nalaže da on sa nekim sarađuje. Nadam se da je predsednik Republike svestan odgovornosti, a i društvene opasnosti, koju je preuzeo kada je seo na čelo države, odnosno stao, izvinjavam se, nadam se da nije seo, i nije normalno da se Zakonom ovo tako postavlja. Osim toga, verujem da se komunikacija između ove dvojice ljudi ili, bolje da kažem, između ove dve institucije zasniva na nečemu drugom. Pa, oni su lideri stranaka koji imaju koalicioni sporazum, zar je potrebno da propisujemo zakonom da oni moraju da sarađuju? Ja to ne razumem. Mi to ne možemo da podržimo, mi to odbijamo kao nešto čemu ovde, apsolutno, nije mesto. Ova forma je za nas neprihvatljiva, jer moglo bi se dogoditi da onda propisujemo i druge stvari predsedniku Republike. Predsedniku Republike obaveze propisuje Ustav, i tačka. Znači, ne može se na drugi način definisati šta radi predsednik Republike. Prema tome, ako je njima potrebna naša podrška, ako Parlament treba da im bude mirovno veće, pa da oni sednu, da mi donosimo zakon, da oni razgovaraju, to je druga stvar. Recite, ljudi, da pomognemo, zemlja je u pitanju. Oni, naravno, obično ne sarađuju, kao što smo imali prilike da vidimo, jer, da sarađuju, ne bi moglo da se dogodi da, recimo, bankrotira Institut za voćarstvo i vinogradarstvo u Čačku, najprestižnija naučna ustanova u SFRJ, u SRJ i ovoj zemlji. Nikoga nije briga. Postavljam poslaničko pitanje ministarki Ani Pešikan – šta će da preduzme da se deblokira žiro-račun Instituta za voćarstvo i vinogradarstvo u Čačku, zato što je ovaj institut doprineo da ime SFRJ, ime Srbije i ime Čačka bude poznato u svetu, zato što su njegovi ljudi preko sto hiljada različitih sorti voća izmislili, a nadevali su imena, kao profesor Stančević, ''čačanska rodna'', ''čačanska najbolja'', ''čačanska lepotica''? Svaka Čačanka je lepotica, tako da mu nije bilo teško da ovo uradi, zato što je tamo radio profesor Staniša Paunović, koji je bio najveći živi ekspert za kajsiju u svetu, tamo je radio profesor Gavrilović, tamo je radio profesor Agašanović, tamo sada rade naučnici kakav je doktor Milisav Mitrović, Sveta Stamenković i drugi. Kako je moguće da predsednik države i predsednik Republike ne znaju da se ovo dešava? Ako treba da im propišemo da treba da obezbede sastanak, dakle, njih dvojica i gospođa Ana Pešikan, da ne propadne jedna ovakva naučna institucija, onda se slažem, ali ovo što ovde predlažete, prosto, nije moguće. Pošto se vratio gospodin Milan Marković, resorni ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, zamolili su me građani Dragačeva da ga pitam – da li će skoro u Parlament doći zakon o teritorijalnoj organizaciji i šta je sa inicijativom 10.000 Dragačevaca od pre četiri godine da se izdvoje dve opštine, da Čačak postane grad itd.? Molim vas da date odgovor, ako nije moguće danas da odgovorite na ovo poslaničko pitanje, i da primite ove ljude kada vam se ukaže prilika, zato što je to za njih važno političko pitanje. Da se vratim na amandman. Karakter političkog sistema i vlasti u Srbiji je bicefalan, dakle dvoglav. Dakle, nije ni predsednički, ni kancelarski. To je nešto između. Mada, kako stvari u Srbiji sada stoje, ispalo bi da je to policefalna vlast, da svaka stranka koja vrši vlast uzme svoj ćepenak i ne da ga nikome. Lokalnu samoupravu, recimo, drži jedna stranka, ovaj ko drži investicije, skijališta, pola Vlade, to je druga stranka, prosvetu - treća stranka, i to je potpuna feudalizacija odnosa u Vladi. Na taj način država Srbija i građani Srbije imaju veliku štetu i pozivamo da, u skladu s Ustavom, Vlada Republike Srbije vrši svoju dužnost. Vidim da vam je sada laknulo svima, jer su prošli ovi članovi u kojima se pominju ostavke članova kabineta i Vlade, pa ondalakše dišete, mada vas razumem. Zamislite da je pre neki dan, recimo, jedan ministar, besan zbog izvesnog razgovora sa sekretaricom drugog ministra, onako, u besu, podneo ostavku, i da ona bude istog trenutka konstatovana, kud bismo mi jadni bez tog ministra, Srbija bi se zaplakala koliko do sutra. Stoga vas razumem šta ovde radite, ali ne znam koliko će to moći tako da funkcioniše. Bolje bi bilo da ovde imamo predlog zakona koji definiše ovu saradnju između ministara. Jer, kao što vidimo, gospodin Marković sada direktno optužuje ministra Lončara i ovde vodi s njim polemiku preko govornice Narodne skupštine Republike Srbije. Ja sam mislio da oni tamo sednu, popiju kafu koju, inače, ne plaćaju, kao što se ne plaća ovde, u Narodnoj skupštini, jer ovom narodu ovde drugi plaća kafu kad sedi i pije, i razgovaraju lepo o pitanjima koja su od državnog interesa. Uzimam ove transkripte, ovo što Udba sluša te ministre tamo, pa dođe onda ovde i kaže - rekla sekretarica ovo ministru, onaj ministar rekao ovo sekretarici, ovaj ministar poručio ovom drugom ministru da ga slučajno ne čeka onog dana kada on tamo dođe. Pa, ljudi, šta vi to radite? Vi upravljate državom. Od vas očekujemo da razgovarate, da se dogovarate, da vršite dužnosti zbog kojih vas građani Srbije plaćaju i da, naravno, od toga građani Srbije imaju koristi. Ovako ispadne da mi ovde, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, budemo mirovno veće ministrima i da oni jedva čekaju da dođu ovde da opanjkaju ministra koji je, recimo, iz druge stranke. Gospodin Lončar je, recimo, iz DSS-a, a gospodin Milan Marković ga je ovde oštro napao. Ne znam da li čovek ima advokata. Ja nisam njegov advokat, ali mogu, eventualno, da kažem poneku reč o njemu. Mogu da kažem da je bio ministar prošli put i da je sad ministar, eto, to su dve reči, na primer. Mogu to da kažem. Ljudi, nije ovo ono što se očekuje od vas. Gospodine ministre, treba da prihvatite ovaj amandman, kao što ste i ove druge prihvatili, zato što se to od vas očekuje. Naravno, naša namera je bila da popravimo izmene i dopune Zakona. Nemojte da se lišavate dobrih usluga. Sećate li se, kada su vas obučavali tamo da vršite dobre usluge, ono – ''Segedinska varijanta'', pa vas edukuju i vi dođete ovde i vršite dobre usluge, a onda nama pukne koža s leđa. Dakle, vidim ja, to funkcioniše dosta dobro. Evo, nadam se da ćete odgovoriti na dva poslanička pitanja, da ćete prihvatiti moj amandman i, evo, da će ovo potrajati još jedno dva minuta, kako ne bismo morali da sedimo ovde celu noć, jer ste smislili prevaru da sedimo do ujutru. Moram da vam kažem da je ta matematika pročitana, neće moći. Radićemo dok se ne završe amandmani na ovaj tekst Predloga izmena i dopuna Zakona, a sledeće ćemo početi ujutru. Zahvaljujem na pažnji i imponovanju.
Reč ima ministar Milan Marković.
Ovo je sve izgledalo dosta simpatično, ali zaista ne bih voleo da ostane nešto što nisam rekao. Dakle, ja sam doslovce rekao da Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, u pogledu tumačenja Ustavnog zakona i obrazovanja privremenih organa, nastavlja istu praksu koju je imalo ministarstvo na čijem čelu je bio ministar Zoran Lončar. Takođe sam rekao da smatram da je to dobro, da je ta praksa bila dobra i da je zasnovana na Ustavu i zakonu ove zemlje. U tom smislu, sve što sam govorio može značiti samo jedno, a to je da ministar Lončar i ja imamo isti pristup članovima Zakona o lokalnoj samoupravi i Ustavnog zakona Republike Srbije. Znači, apsolutno ne postoji nikakav konflikt, sukob i ne razumem zašto ste pokušali to pred govornicom da kažete. Dobro vas poznajem ovih prethodnih sedam godina u Parlamentu i znam da ste vi sigurno dobro razumeli ono što sam ja govorio. Ja sam rekao samo jedno, da je odnos SPS-a drugačiji prema gospodinu Lončaru i prema meni za isto tumačenje i iste radnje. Ali, meni je to jasno. Vi ste tada podržavali Vladu, bili ste pozicija, sada ste opozicija i ja nemam nikakav problem s tim. Ali, nemojte, molim vas, ovde pokušavati da javnosti predstavite da ja na bilo koji način, bilo šta, za ovom govornicom zameram mom prethodniku. Dakle, ponavljam, iste standarde koji su postojali za vreme gospodina Lončara Ministarstvo primenjuje i sada kada sam ja ministar. Smatram da su ti standardi bili ispravni i tada, smatram da su ispravni i sada i da nema ništa bolje i korektnije nego da se, bez obzira na to ko je ministar, zakoni primenjuju na isti način. Izvinjavam se, zaista, rekao bih o Dragačevu. Mi ne možemo Zakonom o teritorijalizaciji menjati granice izbornih jedinica, jer član 18. Ustava Republike Srbije kaže da je neophodan referendum. Međutim, postoji jedan broj opština u Republici Srbiji gde je potpuno opravdan zahtev za promenu granica. To se najčešće odnosi na opštine koje imaju veliku teritoriju i gde se zaista teško postiže odgovarajuća funkcionalnost u radu tih uprava, s obzirom na veličinu teritorije. U Nacrtu zakona koji smo pripremili u Ministarstvu, posebno smo se bavili pitanjem osnivanja novih jedinica lokalne samouprave i posebnu pažnju smo posvetili pitanju referenduma. Ne znam kakav će zakon konačno da bude usvojen u Narodnoj skupštini, na kraju, kako će izgledati predlog zakona, s obzirom na proceduru koja vam je poznata, ali moje mišljenje je da taj referendum treba da bude savetodavnog karaktera i da konačno odluku o tome, naravno, donosi Narodna skupština, kroz kasnije izmene Zakona o teritorijalizaciji, jer je pitanje teritorijalizacije, ipak, državno pitanje par ekselans, dakle, ne može da bude samo pitanje lokalnih samouprava. U takvom slučaju, Ministarstvo će se potruditi da u toku 2008. godine, ukoliko sve bude onako kako smo zamislili, zainteresovanim jedinicama lokalne samouprave pruži svu logistiku i da tamo gde Narodna skupština nađe da je opravdano - krajem 2008. godine, izvršimo promenu granica tih jedinica lokalne samouprave, u skladu sa željom građana. Kažem, to samo ukoliko Narodna skupština nađe da je to celishodno. Što se tiče gradova, nismo odstupili mnogo od prethodne ideje, ideje prethodnog ministra. Dakle, gradovi koji imaju 100.000 stanovnika će imati, dobiće taj statut grada. Tome ćemo pridružiti još nekoliko gradova, kao što je Loznica, kao što je Zaječar, zbog geografske pozicije, jer u istočnoj Srbiji nemamo, praktično, nijedan grad. Ali, kažem da će narodni poslanici opet imati prilike da se izjasne o tome. Pošto se postavljaju ta pitanja, smatram da bi trebalo preliminarno da vas obavestim na koji način razmišljamo u Ministarstvu.
Ovako, prvo ide ko se javlja po Poslovniku? Gospodine Nikoliću, vi ste rekli - odlažem dok ne dođe ministar, mada to nije uobičajeno. Po Poslovniku, ima reč narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik Poslaničke grupe SRS-a.
Da previše ne smetam gospodinu Albijaniću? Ovo me čini ponosnim. Da li prekidate prenos? Ako nas obmanete, gospođo sekretar, biće zlo. Vi kažete da ima prenosa? (Tamara Stojčević, s mesta: Nema.) Znam da nema, ne bi lagali, ljudi. Nema prenosa.
Izvinjavam se, gospodine Nikoliću, nemam direktne informacije. Dakle, završavamo današnji rad. Nastavljamo sutra u 10 sati. Hvala na razumevanju, vi ste sutra prvi po Poslovniku, a zatim Žarko Obradović.