Gospodine predsedavajući, javljam se po članu 225. i 226. Razlog mog javljanja je sinoćna izjava, odnosno ono što je prenela RTS, predsednika Srbije Borisa Tadića, u kojoj on kaže da će DS poštovati zakon i da će izbori biti raspisani za predsednika Republike Srbije. Nije bio decidiran kada su u pitanju lokalni izbori, ali interesantno je da predsednik Srbije Boris Tadić uopšte ne pominje izbore za gradonačelnika Beograda. Kako je moguće da predsednik Srbije zaboravlja tako važnu stvar kao što je izbor gradonačelnika Beograda? Kao što vam je poznato, Nenadu Bogdanoviću zbog smrti je prestao mandat i obaveza predsednika Skupštine Srbije, gospodina Olivera Dulića, jeste da nakon 15 dana, po članu 42, raspiše izbore za gradonačelnika Beograda. Znate da ste pokušali da u Beogradu, na hajdučki način, omogućite da DS mimo zakona zadrži mesto gradonačelnika, ali posle jučerašnje sednice Odbora za lokalnu samoupravu, koji je naložio Ministarstvu za lokalnu samoupravu da poništi sve odluke koje je donela Skupština grada Beograda o izboru predsednika Skupštine, potpredsednika i onog famoznog zamenika vršioca dužnosti gradonačelnika, to je problem sa kojim se država Srbija suočava, sa kojim se suočavaju građani Srbije, posebno sa kojim se suočavaju građani Beograda. Na ovakav način vi ne možete da zloupotrebljavate svoje funkcije, odnosno svoj položaj i izbegavate zakonsku obavezu da raspišete izbore za gradonačelnika. Znam da je vama potpuno jasno, kao što je svima jasno, kao što je jasno građanima Srbije, da vi na izborima više nemate šta da tražite. Neki će posle tih izbora možda biti jake vanparlamentarne stranke, ali to ne umanjuje vašu obavezu da, u skladu sa zakonom, raspišete izbor za gradonačelnika. Toliko ste se hvalili svojim kandidatima. Gospodine predsedavajući, javljam se po Poslovniku, nisam hteo da vam skrećem pažnju da, između ostalog, treba da obezbedite mir u sali. Shvatam da niste u mogućnosti, jer oni kojima ovo pričam jednostavno ne žele da čuju, ali im kažite da što kasnije budu saslušali biće im teže.
Nekoliko puta sam molio poslanike da vam omoguće da iznesete svoj stav. Momir Marković, posle njega Nemanja Šarović, Ninoslav Dimitrijević, Bojan Milovanović, pa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, pričaju građani Srbije da među nama narodnim poslanicima ima i onih koji su oprobali vlast i onih koji su oprobali drogu, kažu da im je mnogo teža apstinencija od vlasti nego apstinencija od droge. Ne znam, očekujem da će neko od tih poslanika da izađe pa da objasni koja od te dve droge je teža. Upravo ta droga, koja se zove vlast, primorava DS, koja se svim silama zalaže za sprovođenje zakona i Ustava, bar deklarativno, da kad dođe u pitanje deo vršenja vlasti na delu teritorije Srbije, konkretno u Beogradu, pogaze sve zakonske akte, pogaze i Ustav, pogaze sve svoje obaveze, e da bi sačuvali to malo vlasti. Dame i gospodo narodni poslanici, zakon je jasan, 15 dana posle prestanka mandata gradonačelnika, predsednik Skupštine raspisuje izbore za gradonačelnika grada Beograda. Pošto je prestao mandat bivšem gradonačelniku našli ste se u nebranom grožđu, pa upućujete građane Srbije, upućujete i nas narodne poslanike na Ustavni sud, koga nema zahvaljujući vama, na tumačenje Ustavnog suda, koga nema zahvaljujući vama, jer Ustavnog suda nemamo već dve godine. Shvatam da su vizije koje imate, pogotovo vizija koju ima vršilac dužnosti zamenika gradonačelnika Beograda, kaže, sanjam Beograd sa mostovima i sa širokim bulevarima. Pa, mi sanjamo već sedam godina.
Gospodine Markoviću, izvinite, ovo vreme vam neću uračunati. Molim narodne poslanike da omogućimo govornicima da izraze svoj stav. Ako to nije moguće, onda ću predložiti da napravimo pauzu dok se steknu uslovi da nastavimo rad Skupštine. Gospodine Markoviću, izvolite, ali molim vas, samo navedite član Poslovnika.
Član 225. i 226. Izvinjavam se, gospodine predsedavajući, a sad mi zaustavite vreme jer ću citirati član 225. i 226, u skladu sa zahtevom predsednika Skupštine od pre neki dan.
Ovako ćemo, gospodine Markoviću, citirajte, kad bude citat završen, pustiću vam vreme od početka. Da li može tako?
Može. Evo sad ću vam pročitati član 225.i 226. u skladu sa zahtevom predsednika Skupštine od pre neki dan da se narodni poslanici ne samo pozovu, nego i da citiraju član. Član 225: ''Narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenjefunkcije narodnog poslanika.'' Stav 2: ''Radi potpunijeg obaveštavanja, narodnim poslanicima se redovno dostavljaju službene publikacije Narodne skupštine i informativni i dokumentacioni materijali o pitanjima koja su na dnevnom redu sednice Narodne skupštine i o drugim pitanjima iz delokruga Narodne skupštine.'' Član 226: ''Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika.'' Pošto su meni sva ova obaveštenja ovde nabrojana potrebna za vršenje funkcije narodnog poslanika, pitam predsednika Skupštine zašto nije u skladu sa zakonom raspisao izbore za gradonačelnika Beograda? No, posle ću o tome, nego da se vratim tamo gde sam stao. Podsećam vas na vašu predizbornu kampanju kad ste govorili o mostovima. Beograd ima samo dva mosta, mora bar još tri mosta Beogradu da se izgrade u dogledno vreme, a prvi most koji treba da se izgradi je tamo na kraju Ade ciganlije. To je onaj stelt-most, nevidljiv. To su vaše vizije. Međutim, te vaše vizije, dame i gospodo iz DS-a, građani Srbije, tačnije građani Beograda debelo plaćaju. Da vas podsetim, budžet Beograda za ovu godinu je oko 800 i nešto miliona evra. Skoro milijardu evra ode u vizije, ode u vaše snove, ode u vaše projektovanje snova. Dva mosta imamo u Beogradu, od kojih se svaki put po jedan rekonstruiše, pa nas upućujete na alternativne pravce, a koji alternativni pravac ako ''Gazelu'' rekonstruišete. Dame i gospodo narodni poslanici, zahtevam u ime poslaničke grupe SRS da se objasni zašto do sada nisu raspisani izbori za gradonačelnika Beograda kad su se svi uslovi stekli? Zahtevam da nam se objasni, možda nismo toliko pametni da shvatimo, kako to, gde to piše da se može izabrati vršilac dužnosti zamenika gradonačelnika, pa ako on ima pomoćnike, onda bi bio vršilac dužnosti pomoćnika vršioca dužnosti zamenika vršioca dužnosti gradonačelnika, ili kako već. Polomih jezik da objasnim, da samo kažem ono što ste vi kao političku gimnastiku, e da bi izbegli izbore za gradonačelnika, napravili u Gradskoj skupštini. Podsećam vas da je Odbora za lokalnu samoupravu juče doneo nedvosmislene zaključke, koji vas upućuju na to da ćete morati da raspišete izbore za gradonačelnika i sve ove vršioce dužnosti ili vršilice, ukoliko budu dame u pitanju, da ćete morati sve odluke o vršilicama i vršiocima dužnosti morati da stavite van snage. Još jednom pozivam predsednika Skupštine da, u skladu sa zakonom i svojim ovlašćenjima, raspiše izbore za gradonačelnika Beograda i da Beograđane ne vuče za nos. Što se, uostalom, vi toliko plašite izbora? Možda ćete pobediti na tim izborima. Možda gospodin Vučić nema šanse protiv vaših kandidata. Dajte da izađemo na izbore, svi problemi u državi, svi problemi u lokalnoj samoupravi se rešavaju na najjednostavniji način, izborima. Odmah građani Srbije jasno i nedvosmisleno kažu ko je bio u pravu.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, pa onda narodni poslanik Bojan Milovanović. U međuvremenu su povrede Poslovnika reklamirali narodni poslanici Zdravko Topalović i Gojko Radić. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Hvala, gospodine Obradoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se u skladu sa članom 27. stav 1. tačka 5. Poslovnika Narodne skupštine. Takođe zahtevam da predsednik Narodne skupštine, gospodin Oliver Dulić, postupi u skladu sa članom 27. stav 1. tačka 5, izvrši svoju ustavnu i zakonsku obavezu i raspiše izbore za gradonačelnika Beograda. Neverovatno je da predstavnici DS-a uporno insistiraju na ispunjavanju onih odredbi Ustava i Ustavnog zakona koje nisu ni predviđene, a da im istovremeno ni najmanje ne smeta što već duže vreme Srbija nema Ustavni sud. To je, između ostalog, jedna od stvari koje je DOS-ov režim uveo 2000. godine. Podsetiću vas da, kada se sabere ukupan taj period od 2000. godine, od dolaska DOS-a na vlast revolucionarnim metodama, mislim da Srbija ukupno pet godina nije imala Ustavni sud koji je funkcionisao. A i ono vreme kada smo imali Ustavni sud, to nije bio Ustavni sud, nego je bio politički sud koji je donosio političke odluke, odgovarao samo na one inicijative na koje je to bilo potrebno da učini Demokratskoj stranci. U Skupštini grada Beograda sprovedeno je 8. oktobra do sada neviđeno nasilje, bezakonje i bukvalno na silu je izabran gospodin Alimpić za zamenika vršioca dužnosti gradonačelnika Beograda. Pročitaću vam odredbe, odnosno pročitaću i neke izvode iz stenograma, koje smo konačno dobili u celosti, jer je to jedini način da građani i Beograda, ali i cele Srbije, jer je ovo manir u kome se predstavnici DS-a ponašaju svuda u Srbiji, budu upoznati koji je to način na koji oni sprovode demokratiju. Evo kako taj sadašnji zamenik vršioca dužnosti gradonačelnika već na samom početkukrši odredbe Poslovnika. Naime, Poslovnik o radu Skupštine Grada Beograda u članu 9. kaže da predlog za kandidata za predsednika Skupštine bude obrazložen i takođe predviđa se da se on predstavi i iznese svoj program rada. Evo šta kaže Zoran Alimpić: ''Dame i gospodo odbornici i svi ostali prisutni, običaj je, a i Poslovnik predviđa da se kandidat za predsednika Skupštine obrati Skupštini i da se predstavi. Ovaj put mislim (pazite ovo skromno, demokratski, iako to predviđa Poslovnik, on kaže) da predstavljanje nije potrebno (toliko je on poznat široj javnosti). Dakle, do jutros sam bio potpredsednik Skupštine, mislim da nije ni potrebno ni da govorimo o nekom programu rada. To je program po kome smo i do sada radili od 1997.'' Dakle, to je obećavamo svašta, a ne radimo ništa. Zbog toga nema mostova, nema infrastrukture itd. Pogledajte sada vrhunac demokratije: ''Da bismo to lakše ostvarili, postigli smo dogovor. Dakle, to je dogovor između mene i dosadašnjeg predsednika Skupštine, gospodina Perovića, ali to nije samo naš lični dogovor, to je mnogo više od toga, to je dogovor stranaka, DS-a, DSS-a, G 17 plus. To su tri stranke koje imaju koaliciju u ovoj Skupštini i imaju preovlađujuću većinu odbornika. Znači, ovaj dogovor je korektan dogovor'', kaže gospodin Alimpić. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Milovanović, pa onda narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević, pa posle gospodina Radića, Nemanja Šarović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo kolege narodni poslanici, javljam se u skladu sa članom 225. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Neke poslanike ću podsetiti, a neke samo obavestiti da je danas 17. oktobar, Međunarodni dan borbe protiv siromaštva. Ovakvih dana ne bi trebalo da se setimo samo kada deklarativno i kroz rad Skupštine usvajamo dekleracije, nego jednostavno da nas podseti da je to možda u Srbiji ovih godina i najveći problem. SPS, svakako, kroz svoj program afirmiše podršku najugroženijim kategorijama stanovništva u Republici Srbiji. Podsetiću još jednom da je 2003. godine Strategija za smanjenje siromaštva usvojena od strane Vlade Republike Srbije, ali i pokazatelji vrlo često surovo ukazuju na činjenicu da ta strategija ostaje mrtvo slovo na papiru i da za njenu podršku ne treba imati samo podršku u vidu ovakvih demagoških rasprava, nego ona iziskuje jednu materijalnu podršku i potporu kroz sve institucije sistema, naročito kroz budžet Republike Srbije. Podsetiću da se, osim preko najugroženijih kategorija stanovništva u Srbiji, siromaštvo kao uopšte jedan globalni proces u jednoj tranzicionoj zemlji kakva je Srbija sada u ovom momentu i te kako jasno izražava i ispoljava. Čak je i tim potpredsednika Vlade za implementaciju Strategije za smanjenje siromaštva ukazao na jasne pokazatelje koji sigurno sada nedvosmisleno pokazuju potrebu da se, ono što je zacrtano do 2010. godine, siromaštvo smanji za 50%, jer ukazuju na frapantnu činjenicu da će siromaštvo 2010. godine biti još veće. Milenijumski ciljevi i ono što su UN predstavile kao jedan globalni proces i problem, rekli su da će se to najdrastičnije siromaštvo 2015. godine iskoreniti. Jasno je da Srbija u ovom momentu ne idi u tom pravcu. Ono što je još uvek vrlo zanimljivo i što Odbor kojim predsedavam, skupštinski Odbor za smanjenje siromaštva, jasno treba da naglasi, javlja se jedna kategorija najugroženijih i potencijalno u budućnosti najsiromašnijih ljudi, a to su mladi ljudi. Dakle, 47,5 godina je prosečna starost ovog momenta u Srbiji, a jasno i nedvosmisleno demografski podaci ukazuju da će 2025. godine Srbija imati prosek starosti stanovništva od 65 godina. Da li to Vlada Republike Srbije i da li to sve značajne institucije sistema pokušavaju da problem siromaštva u ovom momentu iskorene na način da fizički eliminišu ugrožene kategorije ljudi. SPS će i kroz program, i kroz svoje kampanje i kroz svoj radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije ukazivati na ovaj problem. Još jednom kažem, potrebno je da se svi dobro zamislimo kuda Srbija u ovom momentu ide po pitanju najugroženijih kategorija ljudi.
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević, a zatim narodni poslanik Vjerica Radeta.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, na današnji dan, na tako važan dan međunarodnog karaktera, SPS se takođe obraća još jednom svim građanima Republike Srbije, zamoljena upravo od onih socijalnih kategorija koje su najviše pogođene da njihov problem još jednom iznese. Oni su se obratili SPS-u sa saznanjem da je to danas jedina partija levice, da je to partija sa najvećim osećajem za socijalnu pravdu. Radi se, pre svega, o kategoriji mladih ljudi koja je ugrožena na još jedan način, a to su još prava deteta i pravo na dečiji dodatak. Naime, hteo bih da iznesem podatke iz opštine Negotin, gde ima trenutno 1.043 porodice koje ostvaruju pravo na dečiji dodatak za 1.757 dece u opštini Negotin. Oni su svrstani u dve kategorije i država svakog meseca određuje cenzus za to pravo. Za septembar cenzus je bio 4.832 dinara po članu domaćinstva, a za drugu kategoriju 5.798 dinara po članu domaćinstva. Za te kategorije država daje naknadu od 1.490 dinara i 1.938 dinara. Pri tom se ne pitajući da li neko može da preživi sa pet do šest hiljada dinara po čanu domaćinstva i da li će mu zaista nešto značiti pomoć od 1.500 do 2.000 dinara ili je to samo fiktivno, koliko da se kaže da oni imaju pravo na ovu naknadu. Pri tom, treba 19 dokumenata da se donese da bi se ovakvo jedno fiktivno pravo ostvarilo. Takođe ćemo pomenuti danas još jednu kategoriju stanovništva, a to je kategorija koja ima pravo naknade za telesna oštećenja. Naime, radi se o telesnim oštećenjima od 100% po osnovu neprofesionalnih bolesti, koje su inače diskriminisane posle 2000. godine u odnosu na sva druga telesna oštećenja, gde je telesno oštećenje po ovom osnovu u današnje vreme 800 do 1.200 dinara mesečno. Takođe, jedna fiktivna kategorija. S obzirom da se radi pretežno o invalidskim penzionerima, koji nemaju pravo naknade na neku drugu zaštitu, kao što je pravo na tuđu negu i pomoć, a znamo kakve su im penzije, takođe zahtevamo da se izvrši hitna izmena podzakonskih akata koja će ovu nepravdu ispraviti, a s obzirom da znamo da je rastući broj upravo neprofesionalnih bolesti, odnosno bolesti kardiovaskularnog sistema, malignih bolesti i svih onih drugih bolesti koje stvaraju i fabrikuju ovakve slučajeve. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, pa onda narodni poslanik Zdravko Topalović.
Dame i gospodo poslanici, članom 27. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno je da predsednik Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine, stara se o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine, vrši i druge poslove predviđene zakonom i ovim poslovnikom. Moje javljanje po Poslovniku odnosi se na tačku 1. i tačku 5. ovog stava 1. člana 27. Poslovnika. Naime, SRS je došla do pouzdanih podataka da Oliver Dulić ima nameru da, na najgrublji mogući način, prekrši član 42. Zakona o lokalnoj samoupravi, a član 42. Zakona o lokalnoj samoupravi predviđa da je predsednik parlamenta u obavezi da u roku od 15 dana raspiše izbore, od dana prestanka mandata gradonačelnika pre isteka vremena na koje je izabran. Poznato je da je mandat gradonačelniku Nenadu Bogdanoviću prestao zbog smrti, i da je, čuli ste ovih dana i čućete i danas u toku dana, jer sam prikupila dosta dokumentacije i imam nameru da građane Srbije upoznam sa tim, na koji način DS i DSS krše zakon, krše Poslovnik Narodne skupštine, krše Poslovnik Grada Beograda i krše Ustav Republike Srbije, što je najveća pobeda. Dakle, s obzirom da mi imamo tu pouzdanu informaciju da gospodin Dulić neće raspisati izbore u ovom roku, mi, narodni poslanici SRS, u obavezi smo da građane Beograda upoznamo sa tom činjenicom da pokušamo da ubedimo gospodina Olivera Dulića da tu svoju zakonsku obavezu izvrši. Ne želimo da se iz medija upoznajemo ni sa dnevnim redom, ni sa ... Hvala lepo, molim vas, prijavite me ponovo, nisam završila.
Hvala. Narodni poslanik Zdravko Topalović, pa onda narodni poslanik Gojko Radić.
Dame i gospodo, građani Srbije, članovi 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Od mojih uvaženih kolega iz SRS čuli ste zakonske osnove za raspisivanje izbora za gradonačelnika grada Beograda. Pokušaću da vam objasnim zbog čega DS i njenim političkim saveznicima nije sada do raspisivanja izbora za gradonačelnika. Moj uvaženi kolega Nemanja Šarović je već počeo da čita stenogram sa sednice Skupštine grada, gde gospodin Alimpić, v.d. gradonačelnika, nije ništa rekao o svojoj karijeri. Hteo bih da ponovim, zarad javnosti u Srbiji, da se zna da je gospodin Alimpić od 1996. do 2004. godine u dva mandata bio predsednik gradske opštine Čukarica. Evo po čemu je poznat i po čemu je obogaćena karijera gospodina Alimpića, to sam napomenuo, ali pošto je u Srbiji jedan medijski mrak, nijedno glasilo, bilo elektronsko ili pisano, pod kontrolom vlasti, to nije htelo da objavi. Zabrinjava i to što nije reagovalo ni tužilaštvo, ni MUP, niko nadležan za ovaj problem. Naime, za vreme vlasti gospodina Alimpića, dok je bio predsednik opštine Čukarica u dva mandata, desila se neviđena pljačka Javnog preduzeća Poslovni prostor Čukarica, gde po poslovnim knjigama je zabeležen gubitak od 39.621.000 dinara, a posle nalaza Nezavisne revizorske agencije "Euroaudit" zabeležen je gubitak od 53 miliona dinara. Ta revizorska agencija u tom izveštaju kaže da se podaci nisu istinito i objektivno prikazali, što je krivično delo. Krivično je delo svakako izraziti ovakav gubitak, a tek je krivično delo prikriti ga, a gubitak je mnogo veći. Normalno da marifetluci u gradu moraju da se nastave po DS i njenim satelitima; gospodin Stanojević, gradski sekretarijati. A evo, da javnost u Srbiji zna i kako deluju gradski sekretarijati: po bilo koje rešenje, bilo koju dozvolu, po bilo šta da dođete u bilo koji gradski sekretarijat - oni sad gledaju da legalizuju pljačku, da uvedu tokove novca u legalne tokove - vi se pojavite, tražite odobrenje, npr. Sekretarijata za saobraćaj, oni vas upute na neku svoju agenciju koja radi elaborate, vi platite dve-tri hiljade evra preko računa da se taj trag prikrije, a sa računa te agencije se isplati fizičkim licima. Hvala.
Hvala, gospodine Topaloviću. Narodni poslanik Gojko Radić, posle njega narodni poslanik Nemanja Šarović, pa onda narodni poslanik Sulejman Spaho, Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, narodni poslanik Damjanović, pa onda narodni poslanik Cvetanović.
Kolege poslanici, čl. 225. i 226. Malo bih se vratio unazad da se podsetimo kada je bilo potrebno ovim novim, kako jedan moj kolega, Momir Marković, zove vas - demokratori, kada su 1996/1997. godine bile velike demonstracije po Beogradu, čuveni Gonzalesov leks specijalis, kada se vaš pokojni premijer penjao i skidao petokraku i uvodio demokratiju u Srbiju, i od te demokratije evo dokle smo došli danas, da moramo da pričamo o ovim stvarima koje nemaju ni "d" od demokratije. Od dolaska demokratije u Beograd i DS, sa SPO, 1996. i 1997. godine, od izbora možemo samo da se podsetimo urbanističko-građevinske mafije, koja je tada dobila najveći zamah u Beogradu i sve si mogao da završavaš po kancelarijama uz jedno koferče i neko mito koje se donosilo. Tako su se poslovi završavali u Beogradu, i logično je da vi kad ste ušli u svu tu mašineriju nemate izlaza i sada na sve načine pokušavate da zadržite ovo što imate i ne možete da krenete u jedan demokratski razvoj, kako Srbije, tako i Beograda. Al' kroz Beograd vaše se lice odslikava, jer ste vi svi tu namešteni i sebi ste stolice pripremili. Ako pričamo o demokratiji i ako se pozivate na demokratiju, onda u ovim razgovorima u svim političkim funkcijama i izabranim licima mandati prestaju kada lice umre. Sve priče se tu završavaju, tu može da se stavi tačka i o tome nema potrebe da se razgovara i da izmišljamo neke načine da se zadržimo na vlasti. Gradonačelnici su birani neposredno, gradonačelnici nisu birani u Skupštini, pa tako mora da se primenjuje važeći zakon koji postoji. Gradonačelnik ne može da se izabere nigde u Srbiji, nijedan predsednik opštine, nijedan gradonačelnik ne može da se bira u parlamentu, u parlamentu se biraju predsednici skupština. Gospodo demokrate, ako već znamo da ne postoji demokratskiji način do izbora, onda zašto pribjegavate nasilju i sili? Zašto ne raspišete izbore? Ako je prestao mandat prisilnom smrću, u roku od 15 dana predsednik Skupštine je dužan da raspiše izbore. Nikakva vaša dovijanja, pozivanje na Kosovo. Sada kada bude 10-11. decembar, i tada ćete vi naći načina pa ćete reći - znate šta, problem Kosova će se pojaviti u trećem mesecu, pa ćete onda tražiti još neki dodatni rok.
Hvala, gospodine Radiću. Reč ima Nemanja Šarović, pa Sulejman Spaho. Gospodine Šaroviću, član 27. alineja 1, je l' tako?
Ne znam, gospodine Obradoviću, šta to treba da znači, to pitanje da li je član 27. alineja 1, da li ste vi to postali, kao neki vaši prethodnici, vidoviti ili o čemu se radi? (Predsedavajući: Ne, samo pitam, da ne moramo da citiramo. Izvolite.) Gospodine Obradoviću, krajnje je nekorektno to vašepitanje. Vi ne pitate, na taj način unapred omalovažavate ovo što imam da kažem. (Predsedavajući: Nisam imao nikakve loše namere. Vratiću vam vreme.) Gospodine Obradoviću, nije u pitanju samo vreme, ako treba dodajte još 30 sekundi, ali molim vas da se uzdržavate od tako nekorektnih komentara. Dakle, u svemu postupam u skladu sa Poslovnikom i molim vas da se i vi toga držite. (Predsedavajući: Izvinjavam se ako ste komentar shvatili kao nekorektan, nisam imao tu nameru.) Javljam se u skladu sa članom 226. ovog puta i tražim od predsednika Skupštine obaveštenje kada će raspisati izbore za gradonačelnika Beograda i tražim od Vlade Republike Srbije obaveštenje zašto nisu reagovali na ovakvo beskrupulozno kršenje zakona i pravno nasilje koje se odvijalo u Skupštini grada Beograda 8. oktobra 2007. godine. Razumeo bih da je ovo srednji vek da se vi ovako ponašate i da mislite da iza tih vaših nedela neće ostati bilo kakav trag, i da ćete uz pomoć medija koje kontrolišete, u prvom redu gradske televizije, televizije koja bi morala biti televizija svih građana Beograda, pokušati da prikrijete ono što ste uradili. Na vašu žalost, a na sreću građana Beograda, vode se stenografske beleške i ostalo je zapisano i ostaće za sva vremena žigosano ovo vaše antidemokratsko, antidržavno ponašanje. Dakle, pročitaću vam sada sam početak 20. sednice Skupštine grada Beograda, da bi razrešili eventualno dilemu, ukoliko ona postoji kod nekoga. Dakle, početak rada u 11,25 časova, 8. oktobar 2007. godine. Predsedava Milorad Perović, predsednik Skupštine grada Beograda. I predsednik kaže - poštovani odbornici, otvaram 27. sednicu Skupštine grada Beograda i zamolio bih vas da minutom ćutanja odamo poštu Nenadu Bogdanoviću. Nakon toga on kaže - želeo bih da vas obavestim o dve stvari. Naime, 8. oktobra je na mestu zamenika predsednika Skupštine grada gospodin Zoran Alimpić, a i ja sam takođe, podneo ostavku na dužnost predsednika Skupštine grada. U skladu sa našim Poslovnikom najstariji odbornik bi trebalo da preuzme dalje vođenje sednice uz asistenciju dvoje najmlađih. Dakle, to je trenutak kada on podnosi ostavku, pre toga je bio aktuelni predsednik, piše da je predsednik Skupštine grada i u samom stenogramu, i on se na taj način ponašao. Član 14. Poslovnika o radu Skupštine grada kaže da predsedniku Skupštine prestaje funkcija pre isteka vremena na koje je izabran ukoliko podnese ostavku ili bude razrešen. O ostavci predsednika Skupštine odmah se obaveštavaju odbornici Skupštine, a na prvoj narednoj sednici Skupština, bez glasanja, utvrđuje da mu je mandat prestao danom podnošenja ostavke. Dakle, ne na toj sednici, koja je bila aktuelna i koja je bila u toku, čije je predsedavanje započeo gospodin Perović, nego tek...
Narodni poslanik Sulejman Spaho, pa narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo, reklamiram povredu Poslovnika, član 225. i 226. Ne bih se javio da me moji građani Loznice sada nisu zvali telefonom i pitaju šta to gospodin Tadić hoće. Po običaju, gospodin Tadić i ne zna šta hoće. Hoće da ispiše navodno predsedničke izbore po zakonu, a neće da raspiše izbore takođe koji bi trebalo da budu po zakonu za gradonačelnika. Imao sam čast da budem u delegaciji koja je razgovarala sa Tadićem u vezi mandatara i tada gospodin Tadić nije znao šta radi. Trebalo je i tada po zakonu da da mandatara da bude neko iz SRS kao najveće, koja je imala najveći broj poslanika, i to nije uradio. Izbore za gradonačelnika ne smete da raspišete, zato što nemate kandidata koji bi pobedio našeg kandidata, tj. Aleksandra Vučića. Verujte mi, uz sve što ste uradili loše za Beograd i građani Srbije i ja da se kandidujem bio bih gradonačelnik Beograda.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa onda narodni poslanik Vjerica Radeta, pa potom narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, potpuno je jasno da se DS i DSS poigravaju sa ustavnim i pravnim sistemom Republike Srbije i da Ustav i zakon tumače prema svojoj trenutnoj političkoj potrebi. Kada im to odgovara, onda se drže Ustava i zakona, kada im ne odgovara, onda sami izmišljaju pravila po kojima postupaju. Potpuno je jasno da predsednik Narodne skupštine Oliver Dulić, koga inače nema trenutno u sali Narodne skupštine i kome je izgleda sve preče osim toga da predsedava Narodnom skupštinom, što mu je osnovna funkcija, ima obavezu po Zakonu o lokalnoj samoupravi da raspiše izbore za gradonačelnika grada Beograda. On od te svoje obaveze ne može da pobegne, niti može da nađe valjane, prave argumente zašto svoju obavezu neće da izvrši. Vidite, mi smo neki dan čuli objašnjenje priličnonemušto i nestručno, od ministra za lokalnu samoupravu Milana Markovića kako postoji spor u tumačenju da li valja sačekati donošenje novog zakona o lokalnoj samoupravi, pa tek onda raspisati izbore za gradonačelnika Beograda, ili treba primeniti važeći Zakon o lokalnoj samoupravi. Kaže ministar da oko toga postoji spor, različita shvatanja, pa ajde da sačekamo da se dogovorimo. Nema tu nikakvih sporova, potpuno je jasno i po Ustavnom zakonu, po članu 12. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije zakoni i drugi propisi i opšti akti ostaju na snazi dok se ne donesu novi zakoni. Prema tome, gospodin Oliver Dulić ima obavezu ,dok se ne donese novi zakon o lokalnoj samoupravi i novi zakon o lokalnim izborima, da primenjuje važeći zakon o lokalnoj samoupravi i važeći zakon o lokalnim izborima. Dakle, on ima obavezu, i ta obaveza je fiksirana za petak, da raspiše izbore za gradonačelnika grada Beograda. Ukoliko on to ne učini, on će napraviti jedno flagrantno kršenje Ustava i zakona. Postavlja se pitanje, to je pitanje upućeno vama, gospodine Obradoviću, mi smo juče imali sednicu Odbora za lokalnu samoupravu i zbog nedostatka vremena to pitanje nisam mogao da uputim vašem kolegi iz DSS-a, ali ga upućujem sada vama. Koliko postoji demokratskih stranki Srbije danas u Republici Srbiji? Izgleda da je jedna Demokratska stranka Srbije u Vladi, da je druga Demokratska stranka Srbije u Skupštini grada Beograda, da je treća Demokratska stranka Srbije ovde u poslaničkim klupama, a da je neka četvrta Demokratska stranka Srbije u Odboru za lokalnu samoupravu. Hvala i molim vas da me ponovo prijavite za povredu Poslovnika, pošto nisam završio svoje izlaganje.
Vjerica Radeta ima reč. Ne mogu sada da vam odgovorim, jer ne mogu da zloupotrebljavam funkciju predsedavajućeg.
Dame i gospodo poslanici, član 226. Poslovnika kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Ovaj put tražim obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, gospodina Olivera Dulića, da nam kaže da li je tačna informacija, do koje su došli srpski radikali, da on nema nameru da raspiše izbore za gradonačelnika Beograda, iako ima obavezu u skladu sa članom 42. Zakona o lokalnoj samoupravi, što je apsolutno nesporno. Mi imamo osnova da verujemo u tu pouzdanu informaciju, zato što iskustvo koje imamo sa gospodinom Oliverom Dulićem za ovih osam meseci, koliko je predsednik parlamenta, mislim da je u kršenju Ustava i zakona nadmašio čak i Natašu Mićić. Neverovatno je koliko je Oliver Dulić puta prekršio Ustav i Ustavni zakon, zapravo krši ga u kontinuitetu. Mi smo u neustavnom stanju, Srbija je u neustavnom stanju. Pored Tadića i Koštunice, najodgovorniji za to neustavno stanje je upravo gospodin Oliver Dulić. Oliver Dulić da vodi računa o Ustavu, o zakonu, o Poslovniku, o svojim obavezama, ne bi dozvolio da ovaj parlament raspravlja o bilo kojoj tački dnevnog reda, naravno, pitanje Kosova i Metohije uvek ima prioritet, dakle osim toga, ni o jednoj tački dnevnog reda ne bi dozvolio da se raspravlja, dok od Vlade ne dobijemo predloge za zakone u skladu sa Ustavom i Ustavnim zakonom. Gospodin Oliver Dulić se na to ne obazire, kao što se ne obazire ni na činjenicu da u 10 opština u Srbiji postoji, već godinu dana ili više meseci, prinudna uprava, a to su opštine Kula, Zrenjanin, Bogatić, Smederevo, Veliko Gradište, Užice, Valjevo, Smederevska Palanka, Babušnica i Leskovac. Direktna odgovornost gospodina Olivera Dulića... hvala lepo, prijavite me ponovo, nisam završila.
Zoran Krasić ima reč, a posle njega narodni poslanik Jovan Damjanović.
Gospodine predsedavajući, pozivam se na član 27. Poslovnika Narodne skupštine, koji propisuje šta treba da radi predsednik Narodne skupštine, i pozvao bih se samo na poslednju alineju koja kaže - vrši druge poslove predviđene zakonom i ovim poslovnikom. Zašto ovakva odredba postoji u našem Poslovniku? Zato što predsednik Narodne skupštine, pored toga što je prvi među jednakima, i pojedinačnim nekim zakonima je dobio neka ovlašćenja koja spadaju u grupu tzv. ustavne materije. Jedno od tih ovlašćenja jeste i da raspisuje lokalne izbore. Bez namere da citiram odredbe Zakona o lokalnim izborima, ali opštepoznato je da u velikom broju opština postoji tzv. kriminalna uprava, koju je uvela Vlada Republike Srbije, ona nije samo prinudna, ona je kriminalna, čim je istekao vremenski period koliko ona može da postoji. Znači, već sledeći dan posle zakonom propisanog roka to više nije prinudna uprava nego kriminalna uprava. Imamo ovu novu nastalu situaciju koja se tiče izbora gradonačelnika grada Beograda. Sada moramo da uđemo u razloge zašto predsednik Narodne skupštine nije postupio u skladu sa Zakonom. Verovatno se javlja nekoliko grupa mogućih razloga zašto je takvo stanje. Jedna grupa razloga zasniva se, verovatno, na tome što mi nemamo uverenje, odnosno diplomu o završenoj osnovnoj školi gospodina Dulića, te opravdano izražavam sumnju da li je on uopšte pismen, jer jednu vrlo jasnu odredbu ne zna da pročita. Kaže - 15 dana, verovatno treba neko, gospodine Obradoviću, iz tog okruženja gospodina Dulića da mu na kalendaru naznači kada je taj 15. dan, da se ne muči, čini mi se da to beše sada ovaj petak, kada mora da donese tu odluku. Slična je situacija i sa tim kriminalnim upravama u nekim jedinicama lokalne samouprave. Druga grupa razloga verovatno može da bude što se nalazi pod nedozvoljenim pritiskom predsednika Srbije. Znate, oni pripadaju istoj stranci i verovatno onaj procenjuje kada, šta, kako, pošto je on čuven po tim svojim procenama, i on pritiska ovog predsednika Narodne skupštine, i mi nekako njega treba da oslobodimo od tog straha. On je verovatno zaplašen. Vidim ima dva kabineta, jedan u ovoj zgradi, drugi u onoj tamo zgradi. Ona zgrada tamo je baksuzna, tamo su vodotoci i ako više vremena provodi tamo, onda spravom nepismenost dolazi maksimalno do izražaja. Još samo jedna rečenica da se ne bih kasnije javljao. Treća grupa razloga može da se svrsta u onu, sa kojom se navodno nalaze izgovori za slične situacije u kojima se država nalazila, kao što je recimo Bodrum, i da ne ređam dalje, gde Demokratska stranka pokazuje izuzetno veliku sklonost ka drp sistemu. Biću na vlasti gde mogu da drpam. Beograd je mesto gde može da se drpa. Još nismo došli do Bojana Stanojevića, još nismo došli do porodice Anđelković, još nismo došli do tih investicija, još nismo došli do toga da neko proveri ko to tamo krade, koliko krade i zašto se neraspisivanjem izbora štite lopovi, te ova treća grupa razloga je verovatno u nadležnosti gospodina Jočića, ali s obzirom da su oni u koaliciji u Beogradu mrka kapa i od toga. Zato kažite gospodinu Duliću, petak je za koji dan, neka hitno potpiše tu odluku.
Na listi prijavljenih ,po ovom izuzetno važnom pitanju, ima ukupno za reklamiranje Poslovnika 20 prijavljenih u ovom trenutku. Više puta je pomenuto ovo izuzetno važno pitanje. Određujem pauzu od 30 minuta da bismo obavili potrebne konsultacije i pozivam šefove poslaničkih grupa kod predsednika Skupštine i predsednika Odbora za lokalnu samoupravu. [[Posle pauze – 12,05]] Postignut je dogovor da današnju sednicu nastavimo u 13,00 časova i da onda do 18,00 časova radimo, bez pauze. A u toku današnjeg dana biće održana sednica Zakonodavnog odbora, a sutra će predsednik Odbora za ustavna pitanja, predsednik Skupštine Oliver Dulić, zakazati Odbor za ustavna pitanja i u okviru ta dva odbora će se zauzeti stavovi o svim pitanjima, koja su izuzetno važna za funkcionisanje ne samo Skupštine, nego i funkcionisanje čitave države, i odbori će zauzeti svoje stavove. Nastavićemo rad u 13,00 časova. Hvala vam.
Posle konsultacija sa šefovima poslaničkih grupa oko jednog važnog pitanja koje je otvoreno, oko kojeg je određene zaključe doneo Odbor za lokalnu samoupravu, i nakon otvaranja novog pitanja vezanog za termine i datume raspisivanja izbora zamolio sam predsednika Zakonodavnog odbora da danas u toku dana zakaže sednicu Zakonodavnog odbora, koji bi raspravljao tu stvar. Moram da vas obavestim da ću kao predsednik Ustavnog odbora zakazati takođe sednicu sutra, gde ćemo raspraviti ovu veoma važnu temu. U skladu sa dogovorom na sastanku šefova poslaničkih klubova, nastavljamo rad. Molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. i 3, a shodno članu 140. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na akte Poverenika za informacije od javnog značaja i Predlogu odluke o davanju saglasnosti na akte Zaštitnika građana. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Dragan Todorović, predsednik Administrativnog odbora želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Izvolite. Ovlašćeni predlagač poslaničkog kluba SRS, narodni poslanik Vjerica Radeta, izvolite.
Dame i gospodo poslanici, danas razgovaramo o Pravilniku o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u službi Poverenika za informacije od javnog značaja, o Odluci o radu službe Poverenika za informacije od javnog značaja, o odluci o obrazovanju i radu stručne službe Zaštitnika građana i pravilnika o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji poslova u stručnoj službi Zaštitnika građana. Možda ovako kada pročitamo šta su to predlozi o kojima se danas raspravlja, može da se stekne utisak da preko ovoga može da se pređe bukvalno samo glasanjem, ali mi u SRS mislimo da svakako i o ovoj temi, odnosno ovim temama treba posvetiti odgovarajuću pažnju, pre svega iz razloga što Narodna skupština bira, i birala je Zaštitnika građana i Poverenika za informacije od javnog značaja. Kada smo svojevremeno govorili i o ovim zakonima i konkretno o licima koje je Skupština postavila na ove funkcije, poslanici SRS iznosili su stavove SRS, i naravno nemam nameru da danas bilo šta od toga ponavljamo. Stav SRS, pogotovu kada je u pitanju Zaštitnik građana, jeste da je ovo potpuno nepotrebna funkcija, da mi mislimo da treba da funkcionišu institucije sistema, da treba da funkcionišu sudovi, tužilaštva, da organi vlasti, od vrha pa do dna, treba da budu oslobođeni kriminala i korupcije. Ubeđeni smo da su upravo kriminal i korupcija ono što onemogućava građane da ostvaruju svoja prava u skladu sa zakonom. Međutim, kada imamo već izabranog i Poverenika i Zaštitnika građana, onda svakako da država mora da obezbedi odgovarajuće uslove za rad i jedne i druge institucije. Poverenik od javnog značaja je reizabran, da kažem, u skladu sa Zakonom za sprovođenje Ustava. Gospodin Rodoljub Šabić je ovaj posao obavljao ranije, obavlja ga i sada, i bilo bi dobro i mislimo neophodno da je trebalo gospodin Šabić da bude danas ovde sa nama, da razgovaramo i o njegovom dosadašnjem radu, da nam on iznese svoje primedbe, da nam on iznese probleme sa kojima se suočavao u dosadašnjem radu, s obzirom da smo u medijima bili u prilici vrlo često da pročitamo ili da čujemo gospodina Rodoljuba Šabića, koji se duži period žalio da nema uslove za rad, da nema prostorije, da nema dovoljan broj saradnika, jednostavno da mu je onemogućen posao. To je jedna vrsta problema. Druga vrsta problema je kada je u pitanju gospodin Rodoljub Šabić takođe ono što mi nažalost kao poslanici saznajemo samo iz medija, da gospodin Rodoljub Šabić ima i te kakvih problema kada je u pitanju dobijanje informacija od javnog značaja od određenih službi i organa, državnih, koji su u obavezi da postupe po nalogu Poverenika. Imali smo mi i govorili smo kada je bilo reč o ponovnom izboru gospodina Šabića primere, redakcija SRS novina ''Velika Srbija'' je više puta bila u prilici da se obraća gospodinu Rodoljubu Šabiću. Moram da kažem da je on, što se njega tiče, uvek bio korektan u smislu da je blagovremeno ili dostavljao informaciju ili mnogo češće obaveštavao redakciju Velike Srbije da ne može da dostavi informaciju zato što onaj od koga se informacija traži ne želi da je dostavi Povereniku. Mi smo očekivali da će zato danas gospodin Rodoljub Šabić da bude ovde sa nama da on nama narodnim poslanicima, ljudima koji su ga birali, iznese sve te svoje probleme, da nam konkretno kaže ko su ti organi, ko si ti ljudi, imenom i prezimenom, koji onemogućavaju njegov rad, a preko njega naravno i dostupnost informacija široj javnosti. Onda bi to zaista bila ozbiljna rasprava na ovu temu. Ovako, mi smo dobili, kao što rekoh, poštovanom predsedniku, tako je naslovio Rodoljub Šabić, dopis uz ovaj akt, i jedan i drugi dostavljen gospodinu Oliveru Duliću, i mi sada treba, ne znam na osnovu čega, da procenjujemo da li je ovo što je gospodin Šabić nama dostavio upravo ono što je potrebno za normalno funkcionisanje ove službe. Gospodin Rodoljub Šabić je u ovom svom aktu o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji predvideo pet državnih službenika na položaju, 13 državnih službenika i dva nameštenika. Mi mislimo da je pet državnih službenika na položaju, u ovoj službi, previše. Ovo je upravo dokaz onoga što smo mi pričali kada ste donosili zakon i kada ste birali Poverenika. Vi, zapravo, kao i raznorazne agencije, sve ovo uvodite u pravni sistem Srbije samo da biste namirili nekakve unutarstranačke račune, da biste određen broj ljudi postavili na neke značajne funkcije, a državni službenik na položaju je vrlo značajna funkcija u smislu Zakona o državnim službenicima, jer državni službenik na položaju ima platu mislim skoro u rangu ministra, svakako za bar 1/3 veću od plate narodnog poslanika. To je razlog zašto Rodoljubu Šabiću u ovoj službi treba pet državnih službenika na položaju. Zato mi iz SRS mislimo da ovo nije dobro rešenje, da ovo nije domaćinsko raspolaganje sredstvima državnog budžeta. Nema nekoga ovde ko bi mogao da nam objasni zašto je to baš tako, jer možda da je tu gospodin Šabić, možda bi on nas ubedio da je njemu potrebno pet državnih službenika na položaju. U članu 7. Odluke o radu Službe Poverenika za informacije od javnog značaja stoji, u prvom stavu, položaji u Službi poverenika su sekretar službe Poverenika, pomoćnici sekretara i šef kabineta. S obzirom da gospodin Šabić nije odskora na ovoj funkciji, voleli bismo da znamo ko su do sada ljudi koji su obavljali ove funkcije, da li će da ih menja gospodin Šabić, da li je došlo do neke nove trgovine unutarstranačke, a ako će da ih menja, zbog čega će da ih menja i koga ima nameru da postavi na ove poslove. Ovo će, očigledno, ostati pitanje bez odgovora i to će svakako biti razlog zbog čega mi iz SRS nećemo moći da glasamo za ovo, zato što mislimo da niko ne može da ima takva ovlašćenja, samostalnost u radu da, ali takva ovlašćenja da može samo nešto da nam servira ovako na papiru, da se ne udostoji da dođe da porazgovara sa nama, da nam odgovori na neka pitanja, to jednostavno nisu dobra rešenja. Mene interesuje, recimo, gospodin Šabić je bio član jedne političke partije u vreme kada je prvi put izabran za Poverenika, onda nas je kroz medije obavestio da je nešto zamrzao status, to je nešto najgluplje što može da se desi u toj svojoj stranci. Sada je pitanje, da li je on tada postavljao na ove poslove ljude iz svoje stranke tadašnje? Da li se u međuvremenu priklonio nekoj drugoj političkoj opciji, da li je on predmet uopšte trgovine, i on, i ovo povereništvo i svi ovi ljudi, to bismo morali da znamo, ako bismo se odlučili da glasamo za ovo o čemu danas raspravljamo. U članu 12. stoji da danom stupanja na snagu ove odluke prestaje da važi Odluka o osnivanju Službe Poverenika za informacije od javnog značaja i Odluka o platama u Službi Poverenika za informacije od javnog značaja od 20. januara 2005. godine, na koje je Narodna skupština Republike Srbije dala saglasnost Odlukom broj 36 od 23. maja 2005. godine. Ne znamo, na osnovu onoga što smo dobili u ovom materijalu, koliko trenutno kod gospodina Šabića ima zaposlenih, ne znamo koliko će novih biti zaposleno, znamo koliki je ukupan broj predviđen, ali da bismo znali koliko će novih biti zaposleno, moramo da znamo koliko je do sada zaposleno. Moramo da, takođe, znamo na koji način je i do sada i na koji način će i ubuduće gospodin Šabić da zapošljava ove ljude. Da li će to biti ljudi poslati iz partijskih direkcija ili će biti raspisan javni konkurs, jer se ne sećam da je bilo tog konkursa te 2005. godine u maju, da li će biti raspisan javni konkurs, da li će svi građani, koji ispunjavaju uslove predviđene ovom odlukom, moći da konkurišu i da li će moći i da budu zaposleni na ove važne, stručne, dobro plaćene poslove, bez obzira da li su iz neke stranke i bez obzira iz koje su stranke. Unapred vam kažem da to neće biti tako, da će i ovde da se zapošljavaju partijski zaslužni ljudi, i mi iz SRS to ne možemo da podržimo. Pitam sad javno gospodina Šabića, očekivala sam sedmi put i ponavljam, da će sedeti ovde, pa da ga pitam i da nam odmah odgovori, kada će Administrativni odbor ove Skupštine dobiti od gospodina Šabića podatke, a Administrativni odbor je to tražio pre desetak dana – da li je tako, Vesna – podatke o visini zarada u javnim preduzećima, o visini zarada direktora, predsednika i članova upravnih odbora javnih preduzeća, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije. Podsećam vas, dame i gospodo, da Administrativni odbor od Vlade nije mogao da dobije, što je neverovatno naravno, te podatke, jer je Vlada rekla Administrativnom odboru da se ti podaci nešto evidentiraju kumulativno, pa onda oni ne mogu da odrede, odnosno da daju podatak koje javno preduzeće koliko troši za zarade, što je, ponavljam, neverovatno i skandalozno. Kažem da je Vlada slagala Administrativni odbor, zato što sam u formi poslaničkog pitanja pitala za konkretno jedno javno preduzeće i dobila sam odgovor od Vlade. Naravno, izrazila sam sumnju u tačnost tog odgovora i gospodin moj kolega, gospodin Zoran Krasić, tražio je od ministra policije, koji je tada bio ovde da preko svojih službi ispita tačnost odgovora na to moje poslaničko pitanje i naravno, do dana današnjeg ništa od posla nema. Toliko o tome koliko zaista taj poverenik i to povereništvo radi i koliko mu Vlada omogućava da radi. Sada o Zaštitniku građana. Imamo ista dva akta, naravno drugačiji su brojevi u pitanju, drugačiji je broj zaposlenih u ovoj službi, a i gospodina Sašu Jankovića bih volela da pitam, kada bi bio ovde naravno, on je pred Narodnom skupštinom zakletvu položio negde čini mi se u junu, ne, 23. jula je položio zakletvu, danas je 17. oktobar, i sada pitanje za gospodina Sašu Jankovića, gde je on do sada radio, mislim na ovaj period otkad je položio zakletvu do danas, odnosno da li mu je Vlada obezbedila adekvatne prostorije, s obzirom da smo, ponavljam, imali priliku da u medijima čitamo i slušamo koliko je gospodin Rodoljub Šabić 2005. godine imao problema čak i sa prostorijama. S kim je gospodin Saša Janković do sada radio? Da li je ovo što nama sada dostavlja kao predlog samo zamazivanje očiju, da li je on sve ove ljude ispostavljao, da li je on već napravio, odnosno okončao tu unutarstranačku trgovinu, da li smo mi narodni poslanici i ova Skupština njemu samo formalnost, ili nas zaista doživljava kao najviše zakonodavno telo, što i jesmo, telo koje je njega postavilo na ovu funkciju i kome on mora da polaže račune. Ne znam, pre svega, gospodine Duliću, da li je gospodin Dulić još uvek tu, gospodine Albijaniću, znam čim je gusto da vas gospodin Dulić ostavi tu, ali sada morate vi da mi odgovorite, da li su gospoda Saša Janković i Rodoljub Šabić obavešteni da su ove tačke dnevnog reda upravo sada u razmatranju, da li sada njih neopravdano kritikujem zato što ih nema ovde, pa onda kritiku prebacujem na predsednika parlamenta, ako ih nije obavestio, a ako ih je obavestio, onda svakako ostajem pri tome da se vrlo kritički odnosim prema njihovom neozbiljnom i neodgovornom radu u odnosu na parlament. Dakle, gospodin Saša Janković, Zaštitnik građana, zaposliće ili je već zaposlio pet državnih službenika na položaju, 54 izvršilačka radna mesta državnih službenika i četiri nameštenika. Opet pitanje, da li je pet državnih službenika na položaju u Službi Zaštitnika građana optimalan broj ili je, prema onome što SRS misli, malo mnogo. Pitala bih dalje gospodina Sašu Jankovića, moram ovako da mu se obraćam, pošto ne znam ko drugi može u njegovo ime ovde da nam se obrati, ne verujem da može ni bilo koji predstavnik poslaničke grupe koje su glasale za izbor ovih lica, dakle, pitala bih ga da li je već, poput Narodne kancelarije, razmileo svoje kancelarije po Srbiji, pošto ima takvih indicija, da li je sva ova radna mesta već popunio; ako nije, da li će raspisati konkurs, da li će uslovi konkursa važiti za sve građane Srbije, ili će SRS, po ko zna koji put, biti u pravu kada smo tvrdili da je i ova funkcija samo da biste zadovoljili što veći broj stranačkih apetita, zato što vam nije dovoljno mesta u ministarstvima, državnih sekretara, ministara, pomoćnika, direktora agencija, direktora direkcija. Toliko ste nagomilali taj državni aparat da je to prosto zastrašujuće i da građani Srbije ozbiljno treba da razmisle gde Vlada Vojislava Koštunice, naravno uz podršku skupštinske većine u ovom parlamentu, troši pare građana Srbije. Zašto nas ova dva čoveka nisu udostojili svog prisustva? Ili, molim, gospodine Albijaniću, odgovor na pitanje da li oni uopšte znaju da mi danas raspravljamo o njihovim predlozima? Hvala.
Gospođo Radeta, oni nisu predlagači ovih akata i nisu pozvani. Predsednik Skupštine je mogao da ih pozove da prisustvuju, bez prava da govore ovde o ovim aktima. Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Imamo po Poslovniku, gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Albijaniću, član 87. Poslovnika glasi: "Na sednicama Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju članovi Vlade, ovlašćeni predstavnici drugih predlagača zakona i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, kao i druga lica koja predsednik Narodne skupštine pozove". Rekli ste da je on mogao da ih pozove, ali da oni ne bi mogli da govore. Znači, niste dali odgovor na pitanje da li je gospodin Dulić pozvao gospodina Jankovića i gospodina Šabića. Nemamo odgovor na to pitanje. Oni nisu predlagači, ali mi raspravljamo o tekstu koji oni jesu predložili, o predlozima koji jesu njihovi lični predlozi, imenom i prezimenom potpisani. Dakle, ne u ime bilo kog organa, nego lično Poverenik i lično Zaštitnik građana. Oni su se obratili predsedniku parlamenta, to jeste u skladu sa Poslovnikom. Predsednik parlamenta stavlja to na dnevni red i nema nijednog razloga, naprotiv, oni su morali biti prisutni ovde da bismo odmah sada, evo, sva ona pitanja koja sam, gospodine Albijaniću, postavila u toku moje rasprave, da su ovde gospodin Janković i gospodin Šabić oni bi odmah mogli da odgovore na ta pitanja, a od odgovora na ta pitanja, recimo, zavisi, ni manje ni više, nego to da li će poslanička grupa SRS glasati za ovo. Naravno, bez tih odgovora, evo ponoviću još jedanput, nećemo glasati za to. Vas, gospodine Albijaniću, najlepše molim, ako niste u stanju da date pravi odgovor, onda lepo kažite, gospođo Radeta, narodni poslaniče, nemam odgovor na vaše pitanje, sačekajte da dođe gospodin Dulić, pa ga na osnovu Poslovnika to pitajte. Naravno, to znam i, naravno, pitaću ga, ali nemate potrebe vi da na tako nemušt način branite gospodina Olivera Dulića. Razumem da je on čovek sad u posebnim problemima, danas je čuo šta će da se desi, odnosno šta je uradio, koliko puta je prekršio Ustav, koliko ima nameru da ga krši itd. i zna čovek da se neće dobro provesti, kao što se niko ko krši Ustav i zakon nije dobro proveo, ali to je njegov problem. Znate, ko se u kolo uhvati, u noge se uzda. Ako gospodin Dulić radi i dalje isključivo po nalozima Sonje Liht, verovatno je danas s njom u Gradskoj skupštini, zato što je odložen sastanak koji je ona planirala da edukuje narodne poslanike u Domu narodne skupštine, pa su poslanici SRS najavili da ćemo svih nas 81 da prisustvujemo toj edukaciji i da ćemo mi svako po pet minuta da joj govorimo o našim stavovima, kada su u pitanju evropske i evroatlantske integracije, pa je onda taj edukativni skup premešten u Skupštinu grada Beograda. Gospodin Dulić je verovatno tamo, a bilo bi bolje da je ovde, gde mu je zaista mesto.
Izvinjavam se, gospođo Radeta što nisam dao potpuno obaveštenje o tome. Dakle, predsednik Skupštine nije pozvao, po rečima sekretara Skupštine, koji mi pomaže u radu, dakle to je informacija koju mi posedujemo. Administrativni odbor je predlagač i na osnovu člana 93, po otvaranju pretresa pravo ima predlagač, izvestilac nadležnog odbora i narodni poslanici, i to je sve štomogu da vam u ovom trenutku da vam odgovorim. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik SPS.
Gospodine Šabiću, vi imate kod mene specijalnu bonifikaciju, pošto sam pre neki dan saznao da ste završili najelitniju školu u ovoj državi, čačansku gimnaziju.
Gospodine Albijaniću, hteli ste da kažete, rekli ste gospodine Šabiću.
Da, gospodine Albijaniću. Ovo je bio lapsus. Još jednom, gospodine Albijaniću, završili ste najelitniju školu u ovoj zemlji, to je čačanska gimnazija, koja se, doduše, u vaše vreme zvala "Filip Filipović". Sad se više ne zove tako, ali sasvim ste dobru školu završili. Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SPS bi imao neke razloge da ovo podrži, a neke da ne podrži, ali bez obzira na ove protokolarne obaveze Poverenika i Zaštitnika građana i bez obzira na to ko je koga pozvao, smatramo da je bio osnovni građanski, čaršijski i svaki drugi red da oni danas sede ovde pred nama. Ima nekoliko razloga za to. Ako pažljivo pogledate akta kojim se sistematizuju radna mesta, da krenemo od te tehničke stvari, sto ljudi, od kojih najmanje 70 sa završenim fakultetom, što nije rđavo, prima platu iz ova dva, da kažem, državna namešteništva, možemo da nazovemo to i drugačije. Kakve su te zarade? Recimo, Poverenik i Zaštitnik građana svakog meseca primaju 2,27 poslaničkih plata kao lično primanje. Morate priznati da je to pristojna zarada. Ili, ovi što računaju, računaju samo da su poslaničke plate ogromne. Slažem se da su poslaničke plate velike. Prosečna plata u Srbiji, doduše, nije povećana u poslednje tri godine nijednom, pa kako onda da ste tako laki na odlukama da se hiljade ljudi u Srbiji nameštaju sa zaradama koje su preko 100-150 hiljada dinara. Odakle te pare? Ko to finansira? Šta vi pokazujete, da je društveni interes ovih koji obavljaju ove poslove takav, kao i društveni rizik takav, da se mogu meriti dva i po puta sa narodnim poslanicima, kojeg ipak biraju građani, šta god ko mislio o njima, i šta god oni ovde radili i koga god predstavljali. Uveren sam, poštovane koleginice i uvažene kolege, da mi svi zaista predstavljamo ovde najmanje po 30.000 punoletnih građana i da smo mi njihovi zaštitnici, poverenici za informacije od javnog značaja, da smo mi njihovi advokati, da smo mi njihova javna govornica, da smo mi često njihovo rame za plakanje i da smo mi ponekad njihova jedina nada. Ko to ne veruje, neka krene malo po Srbiji, neka krene po partijskoj i drugoj mreži i neka proveri da li je ono što govorim tačno. Ako je moguće da onda svaki drugi državni nameštenik u Srbiji ima veću platu od narodnog poslanika. Koji je to posao, kako se to vrednuje, kako se to meri i kako oni nikad ne dođu na stranice dnevnihnovina? Ko to plaća te novinare da pišu samo o jednim platama, a da žmure na druge plate? O čemu je ovde u Srbiji reč? Hoćete li da vam kažem, uvažene koleginice i poštovane kolege, da se u ova dva namešteništva nalazi 50% zaposlenih od ukupno zaposlenih u Narodnoj skupštini Republike Srbije, koji opslužuju najviši zakonodavni organ vlasti u ovoj zemlji. Da li vi mislite da je to normalno? Kako onda da se saglašavamo tako lako, tako elegantno, da ovde svako može da zaposli i šefa kabineta, i sekretaricu, i šefa protokola, i pet nameštenika, i pet visokih državnih, i ovih i onih, i dokle će to da ide? Treba li da pomenemo da u Srbiji skoro 300.000 ljudi prima platu sa budžeta, i da od tih 300.000 je broj novozaposlenih u novosistematizovanim radnim mestima od 2000. do danas 71.000? Da li vi, gospodo, razumete da postoje danas države u svetu koje imaju sličan broj stanovnika koji imaju manju administraciju od ove od 71. 000? Ko to može više da plati? Da li je uvek uka na vuka, a lisice su stalno site? Da li baš može, kao što je stalno u Srbiji, stalno krivicana kadificu? Neće biti, nego ovde ima neko neke druge interese, ovde postoji jedna strategija da se u razne državne i paradržavne organe smeste odgovarajuće partijske mreže, da se smesti establišment odgovarajućih nevladinih organizacija i da odande, kao paradržavne organizacije, rade nešto što je nekada jako, jako teško kontrolisati. Pri čemu ne mislim da se ovde o ovima radi o tome, nego govorim na nivou načela. Dakle, biće još ovoga i već je bilo. Prosto, samo pitam sve nas, pitam medije, pitam građane u Srbiji i one koji bi o Srbiji trebalo da vode računa, ima li iko obraza da limitira jednu platu jednom državnom činovniku danas u Srbiji i da kaže koliko to može da bude najviše u Srbiji? Mogu li ovi da zarade svoje plate? Možda mogu. Znate kad mogu? Mogu onda kad nam dostave informacije koje smo tražili. Kolike su sinekure, apanaže u upravnim odborima javnih preduzeća; ko personalno te sinekure prima? Ko je, gospodo, u nekoliko upravnih i nadzornih odbora? Kolika su njihova kumulativna primanja u toku jednog meseca? To tražimo od gospodina Šabića da nam kaže, da to ne bude proglašeno državnom tajnom u ovoj zemlji. Kažem vam da postoje narodni poslanici, da postoje funkcioneri stranaka na vlasti koji su u četiri-pet ovih organa, organizacija o kojima govorim, čija su mesečna primanja nekoliko hiljada evra. Neka nam dostave, pa da vam pročitam sa zadovoljstvom, neka nam objasne kako je moguće da u jednoj ustanovi ili u jednom javnom preduzeću neko prima platu šest-sedam hiljada evra iz budžeta Republike Srbije? To smo tražili, a oni su odgovorili Administrativnom odboru da nemaju podatke. Traži od gospodina Šabića da radi svoj posao i zaradi svoju platu od 160.000 dinara. To tražimo. Valjda to nije mnogo, pošto nas prati kamera od restorana do toaleta, do pijace, gde god da se nađemo, i neka, valjda je to nama naša borba dala, i to nije sporno. Mi i treba da živimo u staklenom okruženju, da svi vide šta radimo i kako se ponašamo, i to ne sporim. Ljudi treba da vide šta rade narodni poslanici, kako se ponašaju, koga zastupaju, kako ih zastupaju, kad su za hvalu, a kad su za kritiku. A šta je sa ostalima? Ko o njima vodi računa? Na koji način mi možemo, kao najviši organ vlasti u jednoj zemlji, kako mi možemo da iskontrolišemo šta sve ovi ljudi rade? Nažalost, moram da kažem, nikako. Samo u ova dva namešteništva ima toliko tehničkog osoblja i sekretarica koliko nema u dve najveće poslaničke grupe u Skupštini Srbije. Šta je mera stvari ovde? O čemu se ovde radi? Ko drži Parlament za najveću prćiju u državi Srbiji i kako je moguće da izađemo iz ovog stanja? Dakle, mi donosimo zakon. Mi usvojimo akt o sistematizaciji, bira ih Parlament i oni odmah startuju sa tri do pet puta većom platom od predsednika Narodne skupštine. Molim vas, ovi imaju veću platu od šefa države. O čemu se ovde radi? Da li to neko nama može da objasni i kako vi koji ste u Administrativnom odboru glasali za ovo možete to da objasnite? Da li postoji jedan složeniji politički posao u ovoj državi od šefa države? Šta ko misli o njemu privatno, to je njegova privatna stvar. On je institucija, on je šef države, birali su ga građani Srbije. Ima veću platu 40.000 ono što nazivamo Ombudsmanom od šefa države. Kako je to moguće? Ko vam je dao za pravo da na taj način, gospodo narodni poslanici, vrednujete poslove? U čije ime, za čiji račun to radite? To su razlozi zbog kojih nećemo da glasamo za ovo. Zato što to nije normalno i zato što ovo nije usamljen slučaj, ovoga mi imamo svaki dan na dnevnom redu, u razmerama koje prosto više ne mogu ni da se sagledaju, ni da se kontrolišu. Građani postavljaju različita pitanja, na različite načine, traže da dobiju odgovarajuće odgovore, obraćaju se nama, malopre su se javili ljudi iz Pivare ''Čelarevo'', zato što ne mogu danima da dobiju objašnjenje kako je neko potrošio njihovih šest miliona evra, dakle, radi se o akcionarima. Zar je tako teško da radnicima Pivare Čelarevo neko da odgovor - to se dogodilo tako i tako? Da li je ćutanje administracije samo ono što neko proglasi da je ćutanje administracije, a nije ono što neko sistematski radi prema nekim društvenim grupama koje su neprijatne po vlast? To nije moguće. Postoje stvari o kojima se valjda ne raspravlja svaki put kada su na dnevnom redu, nego jednom zauvek, na nivou načela. Dakle, uvažene dame i gospodo, ovo sam rekao ne da bih spasao dušu, da bih nastavio svoju i borbu narodnih poslanika SPS-a koja ima cilj da objasni u Srbiji da nekome Parlament služi kao javna pljuvaonica, koji ima potrebu da svaki dan u 10 medija napiše najgore moguće stvari o Parlamentu i poslanicima, koji ima zadatak da svaki dan u medijima napiše sve što je vezano za bilo kakvo ponašanje narodnog poslanika, a da pri tom ne progovori ni jednu jedinu reč o onima koji rade koncentraciju na tržištu, koji se bave monopolom u ovoj zemlji, koji nanose milionske štete dnevno u ovoj državi, koji imaju apanažu u nekoliko upravnih i nadzornih odbora i nedodirljivi su, oni koji su nepotizam podigli na nivo načela u kadrovskoj i personalnoj politici, zaposlili su sve strine, ujne, tetke, kumove i kumice u medije, u javne ustanove, u ministarstva itd. Da ne govorim o stranačkoj personalnoj vertikali koja je preneta u gotovo sva ministarstva. Protiv toga se borim, protiv toga se bore narodni poslanici SPS-a i izboriće se sa ovim. Razjasnićemo jednom da nije moguće na ovaj način vrednovati bilo čiji rad, makar taj neko došao iz nevladine organizacije da bude ovo što jeste. Inače, o tom čoveku lično mislim sve najbolje. Dakle, to nije sporno, ovde se uopšte ne radi o personalnim stvarima, nego se radi o pitanjima koja su ovde na dnevnom redu. Radi se o jednom procesu koji traje u Srbiji, koji je usmeren protiv parlamenta Srbije, pa su nam objašnjavali na različite načine da je to institucija najnižeg mogućeg ranga, da ima podršku samo nekoliko procenata itd. Uvedite kameru u druge institucije, neka svaki dan građani vide šta oni tamo rade, pa ćete videti koliki će rejting imati oni tamo. Dakle, još jednom pitam, šta treba da se uradi u ovoj zemlji a da baš svaki državni činovnik ne dobije svoju sekretaricu, svog šefa kabineta, lično vozilo i svog vozača? Da li smo toliko bogata država da to možemo da izdržimo? Želim da kažem da se ponosim time što sam poslanik parlamenta koji ima vozni park od 10 automobila, gde osim predsednika parlamenta nema niko auto na ime, nego ima servis, pa kada neko, predsednik odbora ili drugi poslanici, ima potrebu, onda u skladu sa tehničkim i drugim mogućnostima može da dobije upotrebu vozila za taj dan, sa putim nalogom i svim što pripada. Čemu služi jedan auto od 2.000 kubika i jedan vozač za jednog ovakvog čoveka? Koje on to poslove radi usred Beograda, aman vam bog ljudi! Pa taksi košta 500 dinara dnevno da ode na bilo koju lokaciju. To je manje od osiguranja i lizinga koji se plaća za taj automobil ako je tako kupljen. Možemo li mi ovo da podnesemo? Razgovaraćemo o budžetu za nekoliko nedelja i nadam se, obećavam vam u ime SPS, da kažem u žargonu, ući ćemo u sitna creva svake aproprijacije u budžetu. Nema para za kulturu, nema para za medije, nema para za socijalne potrebe, nema para za penzionere, nema para za poljoprivredu, za subvencije, da se spreči ono što je opožareno u ovoj godini, nema za protivgradne rakete. Ali, ima para da svako ko se ovde jednom dobro nekome nasmeši on dobije automobil, sekretaricu i šefa kabineta i protokola. To nije normalno. Ili ćemo to da kažemo javno ili ćemo da pristanemo da ćutimo. Što se nas iz SPS-a tiče nećemo o tome da ćutimo i nismo ćutali ni do sada. Želimo da objasnimo da parlament ove države u ukupnom učešću troškova u celom budžetu je ispod 0,7%. O čemu se ovde radi? Dakle, 0,7% od onoga što dobija Vlada i parlament, nisam mislio od celog budžeta. Ovde je danima parlament na neprimeren način tema. Moram da zamolim i sve kolege da i mi u žaru političke borbe ponekada tome ne doprinosimo, zato što vas, uveravam, a kao što znate, svi smo prošli isti put, ne postoji komplikovanija procedura u ovoj zemlji, osim procedure za izbor predsednika Republike, govorim o proceduri za izbor narodnog poslanika u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Mi treba da budemo spremni i sposobni da odbranimo ovaj parlament od ovih činovnika i drugih činovnika koji se rađaju svakodnevno i koji nemilice troše budžetska sredstva, a nisam siguran da to daje odgovarajuće rezultate. Hajde da analiziramo, koliko državnih sekretara, koliko pomoćnika ministara, koliko sektora ima. Ovaj jedan ima organizacionu šemu kao da je Vlada. Pa to nije, ljudi, normalno. Ovde postoje odeljenja, sektori, sekretar, sekretarijat, kabinet, zaista ne znam čime se ovi ljudi bave, šta je njihov radni zadatak, šta oni sve treba da urade. Šta onda rade sudovi, šta radi skupštinski Odbor za predstavke i žalbe, da li će možda neko da ga ukine, pozivam vas da odbranite skupštinski Odbor za predstavke, zato što je to inače tema. Skupštinski Odbor za predstavke treba da bude narodna duša, tu treba da se slije svaka predstavka koja dođe od građana Srbije, i poslanici pred novinarima treba da prokomentarišu da li neko ima problem i kog je on nivoa i da li možemo da pomognemo da se reši. Dakle, ne sporim da u modernom demokratskom društvu treba da postoji Poverenik za informacije od javnog značaja i Zaštitnik građana, mada ima država koje nemaju zaštitnika. Nemačka, juče smo imali jednu priliku da razgovaramo sa poslanicima Bundestaga, nema na saveznom nivou ombudsmana. Ali, da to ima meru, to može da radi nekoliko ljudi, to može da se radi na način kao što se inače radi svuda u svetu. Molim vas, oni su nadrasli ono što je bila osnovna ideja po personalnom, tehničkom i finansijskom značaju, oni su prevazišli ono što mi kao država možemo da izdržimo. Ako ne budemo stali ovome na put, mi ćemo u narednih pet godina imati još 30.000 novih činovnika u državi, a onda će 2/3 svih zaposlenih u Srbiji biti zaposleno u administraciji. Nećemo glasati za ovo, zato što sve ovo što sam rekao, nadam se, jeste razumeli kako treba. Vi koji ovo podržite, želim da kažem to i time završavam, kažete: vi, gospodo Povereniče i Zaštitniče građana, radite za 1/3 složenije, važnije i ozbiljnije poslove od predsednika Republike. Ako na to pristanete, svaka vam čast. Hvala lepo.
Reč ima Vladan Batić, po Poslovniku.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, odredba člana 226. Poslovnika i pitanje, koje mislim da treba da zaokupi pažnju građana Srbije, i to je pitanje za Vladu, za ministra pravde, a od kojih tražim objašnjenje i obaveštenje, za ministra unutrašnjih poslova, a to je nesvakidašnja kampanja koju je nezvanični, ali faktički gospodar Srbije, Miroslav Mišković, počeo da vodi protiv svih i svakoga u ovoj zemlji, naravno, disciplinujući medije i, naravno, po onoj narodnoj - ko drugačije kaže, kleveće i laže. Država ćuti. Da li je ovo neka ''Delta-lend'' ili Srbija, šta je ovo? Dakle, Mišković preti Verici Barać i Savetu za borbu protiv korupcije, svi ćute. Preti Komisiji za zaštitu konkurencije i svi ćute. Najavljuje da je angažovao tim engleskih advokata da uplaši sve i da niko ne sme ni reč da kaže, i svi ćute. Kaže - ako izjave prema ''Delti'' dolaze od državnih institucija, zvaničnika političara, tobože, a on je miljenik vlasti, i on je vlast i on je gazda, pa je svoju ženu stavio za nekoga ko će da brendira Srbiju, političara, javnih ličnosti ili medija, svi će biti tuženi. Ovo je objavila ''Politika'' juče i danas, a vi ćutite. Odnosi se na one koji pripadaju vladajućoj koaliciji. Zašto? Zato što neki ljudi pokušavaju, poput Verice Barać, časno i pošteno da obave svoj posao. Da li zato što je otkrila da se nedopustivo Vlada, sa premijerom, umešala i pravila nekakav memorandum oko preuzimanja ''Ce marketa''? Da li zato što je čovek koji je na poternici, Radulović, obznanio da je imao sastanak sa ministrom unutrašnjih poslova, koji mu je obećao da neće biti gonjen, ako ''Ce market'' pripadne Miroslavu Miškoviću? Zašto i da li, opet pitanje, kakva je njegova veza sa stečajnom mafijom, da li je on ideolog i tvorac procesa i afere zvane ''stečajna mafija''? Zatim, šta je sa akcijom ''Mreža''? Šta je sa onim kockicama i onom kockicom koja pripada njemu i njegovoj firmi Hemslejd sa Kipra? Gde su otišle pare koje su nastale prodajom ''Delta Banke'' ''Banci Inteza''? Da li su ovde ili su na Kipru? Da li je trebalo da pije šampanjac tadašnji ministar finansija Srbije ili ministar finansija Kipra? Dokle će taj čovek da preti svima kojiimaju nešto da kažu. Dakle, tražim odgovor na to. Tražim i odgovor da li se on nalazi na crnoj listi Stejt Departmenta, a imam taj izveštaj Stejt Departmenta. I kako će onda njegov službenik da brendira Srbiju, gde, u Mongoliji ili na nekim drugim nedefinisanim meridijanima, gde nikada nisu čuli za Srbiju. Svi ćute, ni jedan mediji ne sme to da objavi, jer je zavladala strahovlada. Završavam, dozvolićete mi još minut samo nešto da kažem. Želim da u ime DHSS i u svoje lično ime izrazim saučešće porodici tragično nastradalog makedonskog pevača Tošeta Proeskog, Parlamentu Makedonije, građanima Makedonije, i mislim da bi možda i šefovi poslaničkih klubova trebalo da se dogovore, ako to nije učinjeno, pošto sam bio odsutan, da se minutom ćutanja oda pošta čoveku koji nije razdvajao, nego spajao, koji je Srbiju voleo i koga je Srbija volela. Ne moramo uvek biti konvencionalni i pošto-poto to činiti kada su državnici ili neko drugi u pitanju. Hajde da pokažemo jednu ljudsku dimenziju prema nekome koga su mnogi ljudi u Srbiji voleli i kome je Srbija bila druga otadžbina. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe LDP.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ove dve odluke koje smo danas dobili, odnosno koje se tiču Zaštitnika građana i Poverenika za informacije od javnog značaja su dve tačke koje su veoma bitne i za koje, moram naglasiti, poslanici LDP dali podršku i Povereniku i Zaštitniku građana, kada smo glasali za njih ovde u Skupštini. Međutim, moram da se složim sa nekim od mojih prethodnika koji su rekli da i gospodinu Šabiću i gospodinu Jankoviću je ovde mesto danas. Bez obzira što vi volite, gospodine Albijaniću, da kažete da može ali ne mora, mislim da bi bio red da budu ovde i da odgovore na neka pitanja koja su im malopre postavljena i koja ćemo postaviti i u nastavku rasprave, a koja ću pokušati da postavim sada. Ono što je meni najvažnije od svega je da li će Poverenik i Zaštitnik imati podršku institucija ove države, da li će imati podršku javnosti u svom radu. Mi smo koliko juče, danas, a i u prošlosti bili svedoci toga da je Poverenik, gospodin Šabić, nailazio na velike prepreke u svom radu. Dešavalo se daje magistar Ilić odbijao da mu daje informacije koje je on tražio i koje su od javnog značaja, uz niz pogrda, nazivajući ga svakakvim imenima. Mislim da neko koga je Skupština izabrala i značaj posla koji on obavlja je veoma respektabilan, i moramo dati podršku tim ljudima i ne smemo dozvoliti osionost nekih delova vlasti prema njemu. Takođe smo svedoci, malopre je i gospodin Batić o tome govorio, da su pod velikim udarom još neke institucije, iza kojih bi morala stojati država. To su, pre svega, Savet za borbu protiv korupcije i Komisija za zaštitu konkurencije. Hajka koja se vodi protiv takvih institucija najviše govori o samoj državi. LDP i njeni poslanici će uvek podržati svaki "evropski zakon", ali svaki zakon koji nas približava evropskim standardima. Međutim, ne bismo voleli da ovakvi zakoni, ovakve odluke i uopšte ovakve institucije budu samo paravan, da faktički ne rade svoj posao na način na koji bi to bilo predviđeno. Moram da kažem da ima još nekih institucija koje su pod velikim udarom ili nekih institucija koje bi morale biti osnovane, a nisu osnovane, recimo, predsednik Skupštine gospodin Dulić je i javno obećao i ima zakonsku obavezu da formira komisiju za lustraciju. Znači, on je taj koji treba da predloži neke kandidate, u skladu sa zakonom ima tu obavezu, čak je i javno obećao da će to uraditi. Međutim, već nekoliko meseci ništa od toga se ne događa. Bojim se da prema Povereniku i prema Zaštitniku ne bude takva situacija, da im se formalno daje podrška, kao što je jedan prethodnik govorio, uz silne beneficije koje će imati, uz strahovito veliki broj zaposlenih ljudi, a da pravi efekat nećemo videti, odnosno da će biti nekog fingiranja. Što se tiče ovih pravilnika o sistematizaciji radnih mesta, mora da se postavi pitanje da li će broj zaposlenih zaista odgovarati poslu koji treba da obave. Koliko smo čuli, to je strahovito veliki broj zaposlenih, biće po raznim opštinama i gradovima, i zaista bismo voleli da to funkcioniše na pravi način. Mi kao poslanici ćemo dati svoj doprinos, naravno i poslanici LDP će se truditi da na neki način, pošto smo ih i sami birali, da vršimo neku kontrolu njihovog rada, i to isto očekujemo i od javnosti, ali najviše očekujemo od vladajuće koalicije, odnosno vladajuće većine, da da svu svoju snagu da i Poverenik i Zaštitnik imaju svu mogućnost da obave svoj posao. Da li će oni biti nezavisni, da li ove visoke plate koje su ovde navedene govore o tome da će oni biti nezavisni ili možda govore da će biti pod uticajem onog ko im je omogućio te velike plate? Iskreno se nadamo da će, za razliku od nekih institucija u ovoj državi, zaista biti nezavisni. Zaista očekujemo da će svoj posao raditi kao što ga radi Savet za korupciju ili Komisija za zaštitu konkurencije, i da ćemo mi ovde, i uopšte Vlada, i država, i sva ministarstva koja su za to nadležna dati podršku tim ljudima i dati podršku tim organima koji rade veoma odgovoran posao. Dakle, poslanici LDP, uprkos želje da se ovde nađu gospodin Šabić i gospodin Janković, odnosno Poverenik i Zaštitnik, uprkos nekim pitanjima koje smo hteli njima da postavimo, nekim nedoumicama koje imamo, glasaćemo za ove odluke zato što smo videli da pre godinu dana, otprilike u devetom mesecu, kako je i sam gospodin Šabić u dopisu koji nam je poslao naveo, na sednici Administrativnog odbora dobijena je saglasnost za ove odluke, odnosno ova akta, 12. septembra 2006. godine, a Skupština se nikad nije izjašnjavala o tome. Mislim da bismo morali da se izjasnimo o tome. Mi ćemo podržati ovo, ali uz jednu ogradu, da ćemo svim svojim kapacitetom pokušati da ispratimo rad ovih nezavisnih institucija, odnosno da se potrudimo da te institucije zaista budu nezavisne i da imaju svu podršku, kako poslanika tako i šire javnosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe DS.
Kao što se DS zalagala za uspostavljanje institucije Poverenika za informacije i Zaštitnika građana, tako se zalažemo i za to da se njima stvore uslovi neophodni za odgovorno obavljanje te funkcije. Zaista mislimo da u procesu izgradnje demokratskog društva i konstituisanja demokratskih institucija ove dve institucije zauzimaju izuzetno važno mesto i one se, pre svega, tiču dva ključna pitanja demokratije. Prvo je pitanje javnog interesa i prava i dostupnosti informacija koje su od javnog interesa, a drugo pitanje je zaštita građana o svih oblika zloupotrebe vlasti, administracije. Što se tiče samih akata, mi na njih nemamo primedbe zbog toga što, ceneći ono što ove institucije treba da urade, kakav posao treba da urade, mi ne smatramo da je broj ljudi i način na koji jepredložena struktura službe, niti preobimna, niti u nekakvom formacijskom smislu predimenzionirana, da ima previše nekakvih funkcija ili funkcionera. Činjenica je da Zaštitnik građana ima potrebu, da bi uspešno obavljao svoj posao, da ima svoje kancelarije i neposredno u sredinama gde građani ostvaruju svoja prava pred administracijom i gde je moguće da im se krše prava, i gde administracija, zapravo zloupotrebljavajući svoj položaj, nanosi štetu građanima. Zbog toga je taj broj veći, ali on je prosto nužna pretpostavka za obavljanje ovog posla. Ono što se postavlja kao pitanje često jeste hoće li oni biti zaista nezavisni i hoće li oni raditi u skladu sa svojim ovlašćenjima, mimo svakog političkog ili partijskog uticaja. Ono što DS može da izjavi jeste da sve što radimo, radimo da bismo stvorili uslove da one zaista budu nezavisne institucije, mimo i izvan svakog političkog uticaja. U tom smislu mi ćemo svu moguću podršku, koja im je potrebna da ostvare tu svoju poziciju, da im pružamo. Istovremeno se postavlja pitanje da li su prinadležnosti koje oni dobijaju pretpostavka za bolji rad, odnosno za veći stepen nesamostalnosti ili za veći stepen poslušnosti. Dakle, ostajemo u uverenju da će ti ljudi časno, odgovorno i vrlo profesionalno raditi svoj posao, i naravno ostajemo u obavezi da, prateći njihov rad, analizirajući njihov rad, u svakom trenutku, ako se pokaže da oni to ne rade u skladu sa zakonom i sa propisima, ova skupština ima mogućnost da reaguje i da povuče poteze koji će ih vratiti na pravi put. Dakle, DS će glasati za ove akte, zato što zaista smatramo to osnovnom pretpostavkom da bi ove dve vrlo važne demokratske institucije mogle da rade.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, ovo je replika na izlaganje gospođe Nade Kolundžije, zato što sam jedino ja u ime poslaničke grupe SRS pitala da li će Zaštitnik građana da se raširi po Srbiji kao Narodna kancelarija Borisa Tadića i da li je u tu svrhu i ovoliki broj zaposlenih. Naravno, nije dobro protumačeno ono što sam želela da kažem, gospođo Kolundžija, sada ću da objasnim, ništa lično i ništa sporno. Podsećam samo da Zaštitnike građana imaju sve opštine, odnosno da postoji mogućnost i postoji zakonska mogućnost u svakoj lokalnoj samoupravi, u svakom gradu da skupština opštine ili gradska skupština imenuje zaštitnika građana, i bogami u popriličnom broju opština i gradova taj posao je već završen. Znači, ako imamo zaštitnike građana na nivou lokalnih samouprava, onda nema potrebe da ovaj vrhovni, sa republičkog nivoa, ima nekakve svoje ekspoziture po lokalnim samoupravama. Dovoljno je da uspostavi normalnu komunikaciju, da ako onaj na lokalnom nivou ne može da reši problem, odnosno da se obrati za problem koji je u nadležnosti ovog zaštitnika na republičkom nivou, onda će naravno taj, pretpostavljam sa lokalnog nivoa, da obavesti Zaštitnika na republičkom nivou, i na taj način mogu da komuniciraju, a za to im nije potreban nijedan, a kamoli pet državnih službenika na položaju. Naravno, naglašavala sam da mi zaista mislimo, kada ste već izabrali ove ljude, da morate, odnosno da moramo da im obezbedimo uslove. Ali, mi još uvek ne znamo da li ti ljudi imaju uslove za rad. Mi ne znamo da li ti ljudi imaju kancelarije, gde su im smeštene kancelarije. Verovatno primaju plate, a to nije dobro. Ako tri meseca nemaju gde da sede i šta da rade, zato što im Vlada i Skupština nisu omogućile uslove za rad, onda ne treba ni da primaju platu. Mislim da je to vrlo jasno, ali naš stav prema ovim predlozima upravo, naglasila sam, zavisi od odgovora na sva naša postavljena pitanja. Sada smo definitivno razumeli da nema nikoga ko može da odgovori na naša pitanja i zato, još jedanput ponavljam, nećemo glasati za ovo, pogotovo što je očigledno da ovo mnogo asocira na Narodnu kancelariju Borisa Tadića i da je to priprema za buduće izbore, da se opet državnim parama vodi kampanja samo jedne stranke u Srbiji.
Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Narodni poslanik Slobodan Maraš, po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se vezano za član 225. i 226. Malopre je gospodin Batić govorio, ali se moram na to osvrnuti. U jučerašnjim novinama je izašla jedna skandalozna pretnja od strane Miroslava Miškovića, vlasnika "Delta holdinga", koji je uputio pretnju. Biću slobodan da citiram - da će njegov advokatski tim podneti tužbe protiv svakog ko iznese neistinu o "Delta" kompaniji ili njenom menadžmentu, bez obzira na to da li ta izjava dolazi od državnih institucija, zvaničnika političara, javnih ličnosti ili medija. Sa ove govornice sam više puta govorio o pomenutom gospodinu i ovom prilikom želim da kažem da se svakako neću pozivati na poslanički imunitet, ali bih voleo slobodno neka njegov tim advokata iz Londona podnese tužbu, ali bih voleo da on dokaže da nije učestvovao u švercu duvana, da nije umešan u silne afere koje tresu ovu državu. Voleo bih da dokaže da nije monopolista, to što je Komisija za zaštitu konkurencije dokazala da drži više od 60% tržišta kada je u pitanju trgovina, da i to nije tačno. Zaista mislim da je neprimereno da nijedan državni organ ne reaguje na ovakvu vrstu pretnji, koja dolazi od, slobodno možemo reći, faktičkog vlasnika Srbije, osobe koja je šef uvozničkog lobija, koja je učestvovala u mnogim nezakonitim poslovima. Odgovor koje sam dobio danas od ministra Jočića na neka od poslaničkih pitanja, koja su postavljena pre otprilike mesec dana, potpuno je nesuvisan. Znači, gospodina Miškovića, koji je najveći tajkun u ovoj državi, neće sačuvati ni to što je bio potpredsednik Vlade u jednoj od Miloševićevih vlada, ni to što su ga štitili 90-ih godina, i jedini što je mogao da plaća carinu 45 dana u vreme najveće inflacije, kada su svi morali da je plaćaju u roku 1, 2 ili 8 dana, nije bitno. Znači, povlašćen položaj koji je gospodin Mišković imao neće moći da traje doveka. Šta je još važno? Nema ovde nikakvog ličnog odnosa prema gospodinu Miškoviću. Problem je u tome da sve što gospodin Mišković dohvati, on ga iscedi i preproda. Ništa nije uložio u proizvodnju ovoj državi. Jedino čime se bavi to je uvoz. Interes građana je takav da građani ne mogu da plaćaju, zbog toga što je Mišković vlasnik određenih firmi, najskuplje "Najk" patike, najskuplju "Zaru", najskuplje proizvode širokog asortimana u lancima njegovih trgovinskih firmi. Vreme je isteklo, gospodine Albijaniću.
Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Do sada su prijave za reč dostavili SPS i SRS. Idemo po redosledu govornika. Reč ima narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, pre svega što se tiče Zaštitnika građana, Socijalistička partija još jednom je htela da sagleda pre svega volju države, da li će zaista taj zaštitnik građana imati onakvo mesto kakvo mu je i predviđeno u državi. U svetlu toga želim pre svega da podsetim na podatak da je zakon izglasan još 2005. godine, a činjenica je da smo Zaštitnika, koga još zovu i parlamentarni ombudsman, i parlamentarni predstavnik za upravu, i komesar za ljudska prava, i narodni advokat, u zavisnosti od države u kojoj funkcioniše i radi, da je on izabran tek 23. jula 2007. godine, skoro nakon dve godine od dana donošenja zakona. To je podatak koliko je u stvari državi stalo do ljudskih i manjinskih prava, do unapređenja ljudskih prava i sloboda, do kontrole svojih organa državne uprave i lokalne samouprave, do kontrole Republičkog javnog pravobranioca, do kontrole organa i organizacija, ustanova i preduzeća kojima su poverena javna ovlašćenja. A onda, ako se malo osvrnemo na zakon, shodno članu 38. i 40. Zakona o Zaštitniku građana, pre svega sagledavanjem ovog obaveštenja, videli smo da je Skupština već prekršila i načinila prvi prekršaj zakona, jer je ovo trebalo da se postavi na dnevni red još pre početka Drugog redovnog zasedanja. Znači, ova tema je po zakonu trebalo da bude raspravljana još letos, u vreme vanrednog zasedanja. Da je bilo volje tako je trebalo da bude, međutim ovo nije prvi put da aktuelna skupštinska većina krši zakon i ne poštuje ono što je sama i izabrala. Onda još jedna najava još jednog novog zakonskog prekršaja, a to je da podatak u obrazloženju stoji da će se ova služba popunjavati postepeno, u skladu sa kadrovskom planom koji je načinjen, i to na godišnjem nivou, za svaku godinu posebno. Podsećam da član 40. stav 2. jasno kaže koliki je zakonski rok i da je određen, da postoji, u kome se ova služba mora popuniti. Naravno, do toga nikome nije stalo i taj podatak se ovde prenebregava. Onda se s pravom pitamo, koliko će još godina biti popunjavana ova služba, koliko godina će ona fiktivno postojati, da praktično njeni radnici primaju dobre plate, a da u stvari samo fiktivno postoje i ne rade svoj posao, i evo prilike i za samog Zaštitnika građana da pre svega sebe samog odbrani od kršenja zakona prema njemu samom. Dalje stoji obrazloženje da je planirano za sistematizaciju 59 državnih službenika i četiri nameštenika, iako je to veći broj od onoga koji je u prvom aktu bio planiran. Onda opaska da je neko zaključio da i to nije dovoljno, da je za ovakav obim posla potrebno 150 zaposlenih, što znači da ova sistematizacija nije obuhvatila praktično ni polovinu od ljudstva koje je potrebno da ova institucija inače funkcioniše, pa se Socijalistička partija pita da li se u stvari unapred spremaju izgovori za fiktivno postojanje, a nečinjenje nadležnosti institucija. Koje će nadležnosti biti u stvari manjkave u radu, da li one nadležnosti koje rade po pritužbama ljudi lišenih sloboda, prava deteta, ravnopravnosti polova, prava nacionalnih manjina, invalidnih lica. Ili možda nadležnosti kada se prema Vladi i Narodnoj skupštini pokreće inicijativa za predloge izmena zakona, propisa i drugih opštih akata ili za iniciranje novih zakona, propisa i drugih opštih akata, za koje će građanin u toku svog rada dobiti neku ideju da se radi. Ili u delu pokretanja inicijativa pred Ustavnim sudom za one zakone za koje smatra da nisu u skladu sa zakonima i Ustavom. Da li treba ponovo da pomenem činjenicu da Ustavni sud u ovoj državi još uvek ne postoji i da ne postoji dobra volja da se on načini, a zna se kome to odgovara i ko u svemu profitira. Ili će to ići na štetu nadležnosti sektora za opšte poslove, koji takođe imaju svoje mesto u funkcionisanju ovakve jedne institucije. Činjenica je još jedna, da je budžet dobro isplaniran za ovu instituciju, da je budžet čak i veći od budžeta koji je predviđen za upravni sud, koji je trebalo da počne rad još 1. januara 2007. godine, ali nije počeo. Ovom prilikom hoću da podsetim javnost, građane Republike Srbije, ne samo da upravni sud nije počeo sa radom, ne samo da nema Ustavnog suda, nego ni apelacionih, ni kasacionih sudova nema, što znači da nekome odgovara ovako jedno devijantno stanje u našem pravosuđu kakvo je sada trenutno. A onda ako se razmotri kakve su u stvari mogućnosti delovanja Zaštitnika, evo kakve su mu mogućnosti. On može da pokrene inicijativu, može da pokrene postupak pred Ustavnim sudom, može da javno preporuči razrešenje funkcionera, da inicira pokretanje disciplinskog postupka ili da zahteva pokretanje krivičnog, prekršajnog i drugog postupka. S obzirom na činjenicu kakvo nam je današnje pravosuđe, kakvi su nam danas drugi nadležni organi, odnosno kako oni funkcionišu, Socijalistička partija Srbije izražava jednu sumnju da će ova institucija uopšte raditi ono što treba da radi i nama se čini da je on jedan džin na staklenim nogama i sa slamenim pesnicama. Evo jedan primer, primer gde se na milionima ljudi krši zakon, a to je primer penzionera. Mogli su penzioneri da se obrate Zaštitniku građana, ali su se ipak obratili Socijalističkoj partiji Srbije, jer smatraju da će to možda biti efikasnije, a odnosi se na nezakonito primanje njihovih penzija, koje su u ovom trenutku negde oko 50% usklađenosti sa prosečnom platom u Srbiji, a znamo odlično da se Socijalistička partija izborila da to zakonsko pravo penzionera bude 60%. Evo prilike Zaštitniku građana da, ako ima dobru volju, reaguje na ovu činjenicu. Takođe, ako se dotaknemo prava deteta, da li neko ima potrebe za drugim pravima osim prava na preživljavanje. Ako sam jutros po Poslovniku izrekao činjenicu koji su uslovi za sticanje dečijeg dodatka, koliki je taj dečiji dodatak, koji su načini za dolaženje, koliko dokumenata treba da se pripremi da se ostvari ovakav jedan fiktivni dečiji dodatak. Takođe, u daljem razmatranju mi smatramo da Zaštitnik građana ne mora baš da kopira državu u svim segmentima, jer se on na kraju postavlja između naroda i države i da bi članove žalbene komisije mogao da ne izabere sam Zaštitnik, već praktično ljudi iz redova državnih službenika koji rade, pre svega od onih na izvršilačkim radnim mestima, pa i kada se tiče rada veća, žalbene komisije, smatramo da oni ne treba da se plaćaju po održanoj sednici već paušalno i primereno koliko bi to bilo moralno, na kraju krajeva, jer svako drugo plaćanje bi moglo da dovede do zloupotrebe. Socijalistička partija letos nije glasala, Socijalistička partija neće ni ovog puta glasati. Što se tiče Poverenika, država se brže-bolje potrudila da izjasni svoj stav o Povereniku, pa je u Zakonu o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, u članu 1, istakla da je to služba od posebnog značaja. Ali, pogledajmo činjenicama u oči. Zakon je izglasan 2004. godine, ali on počinje sa radom tek 23. maja 2005. godine, odnosno tek tada je Narodna skupština odobrila opšta akta koja su potrebna da on otpočne sa radom. Ona je trebalo da odobri i sistematizaciju i da se počne sa nabavkom adekvatne opreme, da se nađu adekvatne prostorije za rad. Činjenica je da od toga nije bilo skoro ništa. I sam Poverenik je isticao, javno je isticao, da od svega ovoga planiranog nije bilo ništa. On daje izjavu da prvih šest meseci nije ni imao kancelariju u kojoj je trebalo da radi, da je u prvo vreme radilo svega šest ljudi, da adekvatan prostor nije nađen, da adekvatna oprema nije nabavljena, pa da čak nije imao ni žiro račun na koji je trebalo uplatiti određeni iznos da bi se dobila fotokopija dokumenta koji nosi javnu informaciju, što je bio u suštini način kako on treba da radi. Dalje je izjavio sam Poverenik da je budžet bio predviđen, ali da nije bilo dovoljne realizacije sredstava ni za edukaciju kadrova niti za bilo šta drugo što mu je omogućavalo jedan ozbiljan rad, jedan adekvatan rad za ono za šta je ustvari i postavljen. Sam je takođe rekao da je bilo mnogo afera, da je u tim aferama bilo mnogo ljudi iz Vlade, da su te afere uglavnom ostale samo afere i da mnoga rešenja nisu ispoštovana, a takođe ni da mnoge informacije nije dobio, pogotovo kada se informacije tiču jednog dela Vlade u odnosu na drugi deo Vlade. Još jedan podatak je da u julu 2006. godine, kada je menjan Zakon o državnim službenicima i Zakon o platama državnih službenika, još je tada Poverenik podneo svoju odluku o radu Službe Poverenika Administrativnom odboru, s tim da se praktično u toj odluci radi samo o usaglašavanju sa novim zakonom, da se ne radi ni o kakvoj izmeni sistematizacije. Administrativni odbor, pri tom mislim na većinu u Administrativnom odboru, a zna se ko čini većinu u odborima, nije našao za shodno tri meseca da odgovori na sve ovo. Tek nakon tri meseca je njemu usmeno rečeno, navodim, da je mišljenje pozitivno, ali to do dana današnjeg nije stavljeno na dnevni red. Tek sa novom izmenom Zakona o državnim službenicima i platama ovo stiže na dnevni red. Na kraju, ako se setimo činjenice da i Poverenik i Zaštitnik nisu izabrani posle donošenja novog Ustava u ustavnom roku, evo nama kako se država odnosi prema ove dve institucije. To je verovatno nekome odgovaralo, jer je neko mogao da postavi pitanje, gde su završni računi budžeta Republike Srbije za 2001, za 2002, 2003, 2004, 2005. i 2006. godinu. Ali je nekome odgovaralo da te završne račune pokaže građanima Republike Srbije, odnosno dostavi parlamentu tek letos. Čekalo se pet, šest godina na te završne račune, pa i sada nisu dostavljeni po onim zakonskim principima koji su se morali ispoštovati u jednom ovakvom postupku. Zamislite da jedna mala firma sada, mala firmica nije dostavila svoj žiro račun na vreme, odnosno svoj završni račun? Posledice po nju bi bile katastrofalne, tolike da ona ne bi mogla da nastavi sa svojim radom, upravo od onih koji ne poštuju donošenje završnog računa budžeta Republike Srbije. Na kraju krajeva, smatramo takođe da i ovde žalbenu komisiju i Zaštitnik i Poverenik su izabrali, sebi su dali za pravo da postave ovakvu komisiju da bi ona samo pečatirala ono što oni odluče. Smatramo da bi ovakvo plaćanje veće žalbene komisije u stvari samo bilo jedan instrument kako se kupuju i prodaju radnička prava. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković, a zatim narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam slušao moje prethodnike i složio bih se sa kolegom Baralićem, koji je za ovom govornicom rekao da se u ovoj instituciji mora zaštititi autoritet poslanika. Kako kao narodni poslanik mogu da očekujem valjan odgovor na postavljeno poslaničko pitanje od resornih ministara u Vladi Srbije ili da dobijem bilo kakvo obaveštenje u vršenju funkcije narodnog poslanika, kada se Rodoljub Šabić, koga vi ovde podržavate, vladajuća većina, dajete mu svaku vrstu podrške, žali da je uskraćen od određenih informacija od određenih resornih ministarstava. Znači, vi mu dajete podršku, a uskraćujete ga da radi svoj posao. Znači, vi ste ga ovde birali, mi ga nismo birali, tako da mu mi nećemo dati ni podršku. Zašto sam rekao da se slažem sa kolegom Baralićem da se mora zaštititi poslanik u ovom visokom domu? Zato što smo mi, navešću konkretne primere svoje, uskraćeni da dobijemo valjane i precizne odgovore od Vlade Srbije. Znači, sada koristim, gospodine Albijaniću, da postavim dva dodatna pitanja Vladi Srbije i jedno novo. Dana 17. jula 2007. godine po drugi put sam postavio pitanje Vladi Srbije, odnosno ministru, vezano za odluku o znaku pripadnosti Vojske Srbije i oznakama činova, gde sam istakao da je gospodin Tadić protivzakonito i protivustavno doneo ovu vrstu odluke, koja ne spada u rukovođenje i komandovanje vojskom, za šta je on jedino nadležan. Znači po drugi put sam to ponovio, da bi, dame i gospodo, dobio odgovor na nešto što nisam ni tražio. Obaveštavaju me, ovo je potpisao gospodin Đelić, da vojskom komanduje predsednik Republike Srbije. To i ne osporavam. Gospodin Tadić komanduje i po novom Ustavu Vojskom Srbije. Međutim, nije nadležan da donosi odluke, pa ni ovu vezano za činove. Znači, sada tražim od Vlade Srbije dodatno pitanje, da mi ovo razjasni iz prostog razloga, a prokomentarisaću i ovaj odgovor sa nekoliko rečenica. Ne može Boris Tadić kao predsednik Srbije da direktno primenjuje Ustav Srbije, jer je Ustav osnov za donošenje zakona koji uređuje ta pitanja. Konkretno, ovlašćenja predsednika Srbija, gospodine Mićunoviću, u vezi sa rukovođenjem i komandovanjem ne preciziraju se Ustavom, već zakonom. Znači, ne može on, koristeći Ustav, da donosi ovakve odluke. Ima još jedno interesantno pitanje, dame i gospodo. Mislim da je ovo interesantno za vladajuću garnituru, pitanje koje sam postavio 18. jula. Tražim da nam se dostavi izveštaj komisije u kojoj su bili Vladan Batić, Milovanović i Veselinov, koja je trebalo da ustanovi uzroke pobune Jedinice za specijalne operacije. Dame i gospodo, poslušajte odgovor, pa ćete shvatiti zašto je ovo bitno. ''Izvršenim proverama u službenim evidencijama Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srbije utvrđeno je da nije evidentiran prijem izveštaja komisije, koja je utvrđivala uzroke pobune Jedinice za specijalne operacije. Pomenuti izveštaj nije pronađen ni nakon obavljenih razgovora sa tadašnjim šefom i zamenikom šefa kabineta ministra, kao i načelnika Resora javne bezbednosti.'' U potpisu, Dragan Jočić. Pošto gospodin ministar nije pronašao izveštaj ove komisije, sada isti taj izveštaj tražim od Vlade Vojislava Koštunice, od njegovog kabineta, od njegovih najbližih saradnika. Treće, ovo sam dosad tražio dodatna objašnjenja za ova dva pitanja, pitam Vladu Srbije da li je utvrdila Predlog strategije odbrane Vojske Srbije ili je to utvrdio Dragan Šutanovac, kada je bio na nekom kursu u Americi ili ne znam gde već. Ko je utvrdio ovaj zvanični tekst za javnu raspravu? Zašto ovo pitam, dame i gospodo? Vi ste svi videli strategijski pregled odbrane, vodi se rasprava, vode nevladine organizacije, svi vode raspravu o strategiji odbrane, osim nas narodnih poslanika. Ono što je zanimljivo, pitam zbog koalicionih partnera koji za ovom govornicom i u javnim nastupima otvoreno se zalažu, odnosno protive ulasku u NATO integracije naše vojske i odbrane. Čitao sam pažljivo predlog strategije odbrane o kojoj se vodi rasprava, gde je svaka druga reč NATO. Strateški interesi spoljne politike Republike Srbije su unapređeni regionalnom saradnjom i punopravnim članstvom u NATO. To je dugoročni plan, kratkoročni prioriteti su priključenje Programu partnerstva za mir i potpisivanje ugovora o stabilizaciji i pridruživanju Evropskoj uniji. Mene interesuje, ponavljam precizno, da li Vlada Srbije podržava inicijativu Dragana Šutanovca i Demokratske stranke da naša vojska uđe u NATO integracije.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine, a posle nje gospođa Lidija Vukićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pravo na istinito obaveštavanje. Zamoliću vas, gospodine Mićunoviću, da me ne ometate, malo budite pristojniji kad govorim ili slušajte ili izađite, ometate me, zato što galamite u skupštinskoj klupi malopre dok je govorio doktor Dimitrijević i gospodin Vuković, a ako ste nervozni vi izađite. Dakle, ovde govorim o veoma ozbiljnim temama. Pravo na obaveštenost je osnovno i Ustavom zagarantovano pravo. Pošto je prošlo tri godine otkada je u gradu Kragujevcu, po Zakonu o lokalnoj samoupravi koji je donet 2004. godine, ustanovljen ombudsman, juče je zarad samoreklamerstva i to je svojevrsni egzibicionizam, gradonačelnik grada Kragujevca, angažovao agenciju Strateški marketing – kako ona voli sebe da nazove Stratedžik marketing, ona se između ostalog hvali zbog svojih neuspeha i one katastrofe – i jedno od pitanja koje je postavljeno građanima je bilo, kakav je vaš utisak o radu Zaštitnika građana, odnosno gradskog ombudsmana. To govorim zbog toga što je Kragujevac prednjačio u tome i pre nego što je ovaj Janković imenovan ovde nedavno na nivou Republike, jer je sama institucija ombudsmana doneta na krilima petooktobarskog puča u Srbiji, i mi smo kao poslanici, sećam se te 2001. godine, bili zatrpani raznim brošurama o tome šta jedan ombudsman, odnosno zaštitnik građana može. Onda smo se mi šalili i znate već u visprenom i u najsvetlijem duhu našeg predsednika profesora doktora Vojislava Šešelja, kada nastupa za skupštinskom govornicom i upozoravao ih je, pošto se to tek pojavilo kao novotarija, da je to zaista institucija koja će da bude u Srbiji izvrgnuta ruglu. Zato što je preduslov da bi ombudsman, zaštitnik građana i poverenik za informacije - evo sada post festum se radi ova sistematizacija - imali osnovne uslove da rade svoj posao je da rade u društvu koje nije tako i sa tolikim stepenom opterećeno kriminalom i korupcijom. Od jutros čujemo primere i napise iz štampe, pa juče i prekuje smo razgovarali o tome, građani u 68%, koliko se njih izjasnilo, napravljena je neka empirijska studija pre dve godine, čini mi se od jedne organizacije čije ime neću da spominjem, prepoznaju od lokalne samouprave, dakle od mesne zajednice preko opštinskog organa uprave do vrha državne vlasti, u tom procentu, 68%, korupciju. Postavlja se onda pitanje, kakva je uloga jednog čoveka i celog njegovog aparata, tog Jankovića, koji nije kao što Ustav Republike Srbije kaže potpuno neopterećena, politički nestranačka ličnost, mi to vrlo dobro znamo i razgovarali smo o njegovom slučaju, kada je biran na tu funkciju. Isti vam je slučaj i sa Rodoljubom Šabićem. Mi smo zbog Šabića koliko proletos ili u toku leta morali da menjamo zakon da bi on krckao do kraja svoj mandat, pošto ga je već započeo neuslovno i šetkajući ovde kroz hodnike Skupštine, bez ikakve mogućnosti da bilo šta radi, nije imao kancelariju, telefon, osnovne uslove. Sada smo, dakle, došli u situaciju da posle toliko godina, od priče o zaštiti građana, o tome da to može jedan čovek, koji predstavlja jedan novi institut u državi na, zaboga, krilima novog demokratskog razvoja, to da radi, ali mu je samo potrebna služba da bi obavljala taj posao. To nije tačno. Uz našu kritiku, koju je izneo ovlašćeni predstavnik koleginica Radeta, da je ovo preglomazan aparat kojim će da raspolaže, službenika i nameštenika, kako jedan, tako i drugi izabrani i Poverenik za informacije i Zaštitnik građana, nego zbog činjenice da oni treba da se suprotstave državnom aparatu koji je duboko zagazio u kriminal i u korupciju. Mogu to sada da vam ilustrujem, kao i mnogi od vas, na milion primera. To najbolje znaju ovi predsednici opština u Srbiji i uspešni predsednici opština srpski radikali. Kakav je put od inicijalnog poteza opštine radikalske, koja hoće da se razvija i koja hoće nove projekte, do realizacije tog projekta i na kakve sve barijere, u pravom smislu reči podmetanja nogu, dolaze ti ljudi do vrha državne vlasti, do državne administracije, da moraju da čekaju po par meseci, po godinu dana ili, ako je taj stepen dezavuisanja toliki, zato što je radikal u pitanju, i po dve godine. Svaki od njih i svako od tih građana može o tome da pita i Šabića i Jankovića. Kako oni onda tek dobijaju i kojom efikasnošću informacije. Ova sistematizacija nije napravljena ni na sednici Administrativnog odbora Narodne skupštine, niti su to njih dvojica izmislili nešto, to su već projekti, znate, koji su napravljeni. Sada kada bih pronašla, evo, tu brošuru iz 2001. godine, koja je stigla iz inostranstva i u kojoj se govori šta je opis posla jednog ombudsmana, zaštitnika građana, videli bi tamo jasno da je tada već predviđeno koliki taj aparat treba da bude i kako to treba da postoji po sektorima, kao što ovde i piše, sektor za javno obaveštavanje za informacije od javnog značaja. Vidite da uopšte niko od njih nije iskoristio svoju priliku do sada, osim kada ih indikuje neko, pa ih natera. Tog Šabića bukvalno morate da bockate, kao iglom svaki čas da ga bockate kao onu vudu-lutkicu i da mu kažete, hajde sada reaguj na ovu pljačku, hajde reaguj na to, hajde traži informacije o ovoj zloupotrebi, onda on kao nešto se muči, pa kaže, dali su mu, nisu mu dali, pa mu sutradan posvete prostor u novinama i onda on ili saopšti javnosti nešto ili ne saopšti ništa. Dakle, sve je farsa. Evo, opet se vraćam na nezadovoljstvo Kragujevčana, između ostalog, katastrofa kako su nezadovoljni Stevanovićem radom, on je potpuno nesposoban čovek da upravlja onolikim gradom, budžetom i onim javnim preduzećima, kao i njegov tim koji je nesrećno izabrao. I ti koalicioni partneri...
Pazite na rečnik koji upotrebljavate.
Ajde, ućutite malo, gospodine Albijaniću, slušajte nešto pažljivo pa mi posle recite, kada se vratim gore na mesto do vas, šta vam smeta, nemojte me prekidati usred ove edukativne priče. Dakle, ombudsman u Kragujevcu, koji postoji tri godine, samo u jednom gradu, dame i gospodo, evo, svedok mi je profesor Poskurica, pošto je, takođe, kao i moja malenkost, odbornik, a to još i bolje zna gospodin Vučićević iz Nove Srbije, koji svakako, kao i mi, kritikuje rad Veroljuba Stevanovića, ombudsman je za samo dve i po godine svog rada primio preko sedam hiljada pritužbi građana na rad gradske uprave i javnih komunalnih preduzeća. Kada je to toliko u jednom gradu, zamislite sa koliko će pisama i sa kolikim pritužbama građani Srbije, obespravljeni radnici, nezadovoljni penzioneri, studenti, razne asocijacije, udruženja građana, da zatrpaju ovog Jankovića. Pa čak mu ni ovoliki aparat, koji je preglomazan, nije dovoljan, jer efikasnost neće da postigne zato što on nema saradnike sa druge strane. Kada ministri koji dođu u ovu salu, razmislite, zaista je u pitanju stvar koja je toliko očigledna, dođu na sednicu Narodne skupštine, pozvao ih je predsednik, ovlašćeni su predstavnici, predlagači nekog akta, neće ovde sa lica mesta da odgovore narodnim poslanicima. Jedan čas uđe, pa izađe. Onako se nonšalantno ponašaju. Evo, gospodin Vuković vam je malopre rekao i kakvi su to nebulozni odgovori, oni njega ponižavaju kao narodnog predstavnika, svakoga od nas kada ih pitamo na sednicama odbora, ma, lako ćemo, kazaćemo vam sutra, zakazaćemo sledeći put, dobićete pismeni odgovor. Zamislite onda šta će tek neki mučenik, neki građanin kada dođe i pokuca na vrata ili se obrati pismom. Onda građani pišu nama. Oni vide i kažu: slušajte, vi srpski radikali ste jedini zaštitnici ovog naroda koji je opljačkan, ovog obespravljenog sveta. Evo, sada ću vam to izneti na primeru samo studenata, da ne kažete da mi samo pričamo o ovim socijalno najugroženijim, ali studenti su ugroženi jer im roditelji ne rade i s mukom plaćaju tako visoku školarinu. Evo, najnoviji slučaj iz Kragujevca, jer je to sada najaktuelnije, nastavak na onu aferu "indeks", znate šta se sve tamo desilo i znate koliko je urušen u tim mesecima autoritet, ne celog Kragujevačkog univerziteta, bačena je ljaga na grad, to je ipak i kulturni i univerzitetski centar u tom delu Srbije, ali postavljen je, odnosno postavljena je novi dekan Pravnog fakulteta, izvesna Dušica Palačković. Možda vam znači ili ne znači ime, ona se u svim onim danima pojavljivala kao neko ko je davao komentare na "indeks" aferu, i gospođa je došla na fantastičnu ideju da studentima, kojima su školarine povećane, odnosno uvedene kao takve od 5. oktobra, pa sada dostigle i neverovatne cifre, čini mi se 140 hiljada za arhitektonski fakultet, je l' tako, profesore Poskurica, ili za elektrotehnički možda čak i više, ali, hajde da je to oko 100 hiljada u Kragujevcu, za one koji nisu uspeli da budu u budžetskom broju studenata. Ukinula je žena dva ispitna roka. Eto tako, ona rešila, predložila, dekan je, može joj se. I sad, zato što je ona navodno došla da spasava celu situaciju posle onoga što se desilo, ne sme niko ništa da joj kaže. Evo koliko već dana traje, hiljadu studenata je potpisalo peticiju i žali se zbog toga. Ko će njih da zaštiti? Pa, njima će da prođe ko zna koliko ispitnih rokova dok oni dođu do ovog Jankovića ili dok sada, recimo, sluša ovo Rodoljub Šabić šta ja pričam i on kaže - aha, tragom te informacije, dakle, on to ne mora i po prirodi svoje funkcije ne mora samo da dobije pisanu informaciju ili zahtev pismeni, može da krene, ako je savestan u vršenju posla i da kaže, da li je tačno to što Nataša Jovanović priča ili Jadranko Vuković, Vjerica Radeta, bilo koji radikal, hajdeda krenem i da vidim šta se tu radi. Znate kada će dobiti informaciju? Negde oko Nove godine ili posle Božića. Onda je sve to deplasirano. O čemu mi ovde pričamo? O gomilanju papira i administracije na muku naroda i građana? Hajde vi budite vlast koja će da se hvali time, pa recite, brzo, sve efikasno rešavaju državni organi. Između ostalog, građani kao što se žale na nemogućnost da u administraciji koja pripada nadležnim ministarstvima Vlade Republike Srbije, isto tako ne mogu organima lokalne samouprave, evo, vidite, kao što je primer grada Kragujevca, jer i to je porazni skor tog istraživanja koje je Stevanović naručio, ne mogu da ostvare svoja prava. Onda je jako dugačak put da se sama ova sistematizacija sprovede do kraja, a tek da se dođe do pravih informacija, to je u Srbiji, u kojoj su tajkuni, lopovi, kriminalci zaštićeni kao beli medvedi, prosto neverovatno. Sudije rade za njih, korupcija je u pravosuđu i mi uvek se ograđujemo i kažemo, pa nisu sve sudije korumpirane, je l' tako, i nisu svi tužioci, i nisu svi zamenici, ali pogledajte samo šta se radi po beogradskim sudovima. Evo vam tu i advokata Jerkovića i ostalih iz SRS, gospodina Koprivice, gospodina Jojića, pa će da vam kažu, i kako se štite kriminalci po sudovima, i ko sve radi za njih, i na šta mi ukazujemo toliko godina. Kada mi, ovakva sila, mislim u smislu podrške birača, više od trećine građana Srbije glasa za nas, sa tendencijom da to bude i daće Bog i narodna volja 50 posto na sledećim izborima, ne možemo da iskamčimo informaciju koja nam je potrebna, danima moramo da koristimo mehanizam koji nam je dozvoljen, kao što je to slučaj grada Beograda i takvog protivustavnog i protivzakonitog izbora Zorana Alimpića, zamislite tek kako će neki radnici, koji sada nemaju gde ni kome ovde u skupštinskim odborima da se žale, a otpušteni su sa posla ili se ne poštuje socijalni program. Evo, pre neki dan nam je došla jedna gospođa i pokazala izvršnu presudu Opštinskog suda u Kragujevcu za preduzeće "Ortoteks", šta možemo da joj kažemo dr Poskurica ili ja ili bilo koji drugi poslanik - sada na osnovu toga ti imaš pravo žalbe. To je 600 žena koje su jednog dana isterane na ulicu, ko zna, više se ne zna ni koji je taj mafijaš koji je to kupio. Tako od jednog grada do drugog, od preduzeća do preduzeća, a da ne govorim o onima kojima je potrebna, to je tek bolna priča, govoriće kasnije dr Paja Momčilov, zdravstvena pomoć. Vi sada morate, a mnogo je građana Srbije, preko milion je takvih, ako su na birou rada, odnosno na državnoj evidenciji za zapošljavanje, da dokazujete da ste vi taj koji nema posao. Zamislite vi kakvo je to ponižavanje za ljude, evo, i time bi trebalo da se bavi Zaštitnik građana ili Poverenik za informacije, da oni moraju zbog takve odluke Tomice Milosavljevića, dakle ministra, Vlade, on personifikuje Vladu Republike Srbije, ova Svetlana Vukajlović što je štiti i ne daje, nikako da je pusti, ni u jednom ni u drugom smislu, patološki vezan čovek za nju, pa vidite kako je ne da da je smene sa mesta direktora Republičkog SIZ-a zdravstva, i vi morate da dokazujete da ste vi nezaposleno lice. Kako su odlučili da to radite? Ko komunisti 45. posle rata - dovedite dva svedoka. Pa, vi možete da dođete tamo ispred, to je u Kragujevcu u Ulici Svetozara Markovića, u nekom drugom gradu je neka druga ulica, i zamolite nekog prolaznika, a samo takvi tumaraju, verujte mi, ulicama grada u radno vreme, jer nemaju gde, ljudi ostali bez posla i kažete, hajde uđi, molim te, i daj tamo izjavu, je l' imaš ličnu kartu kod sebe - imam, molim te, posvedoči da nemam nikakva primanja, da sam nezaposleno lice, jer u protivnom ne mogu da dobijem zdravstvenu knjižicu. Je l' nešto nije u redu, kolega Vukoviću? (Predsedavajući: Samo vi nastavite dalje. ) Čudne se stvari dešavaju, gospodine Albijaniću, morate da reagujete i na pojave, i na ljude i na događaje u ovoj skupštinskoj areni, malo se skoncentrišite, mene on ne može da dekoncentriše. Pričam o obespravljenim ljudima koji nemaju zdravstvenu knjižicu, vi imate i zdravstvenu knjižicu i pet platnih kartica, verovatno, u džepu, a za to vreme jedan ide i beči mi se ovde. Stvarno ne mogu da shvatim dokle je Srbija došla, verujte mi. Hajde ljudski da govorimo, da razgovaramo kao ljudi koji treba da izađu među komšije, među prijatelje, među naše sugrađane, da ne kažete posle meni, pojavi se neko, pa kaže - pa to je demagogija. Znate da nije, idete i vi, ne idu ove vaše glavešine, ne idu ni Tadić ni Koštunica, to je već neka vrsta autizma. Oni zovu one svoje posilne pa kažu - šta se dešava napolju. Stalno zamišljam Koštunicu, neka memla oko njega, on sedi i onako sav...
Molim vas da vodite računa o tome kako se izražavate.
Dobro, na moje metafore i na moj slikoviti prikaz, i na moju moć retorike ne možete nemoćno da reagujete tako i pre svega, kako bih rekla, na neki način ljubomorno da me prekidate. (Predsedavajući: Dužnost mi je da vas upozorim.) Vi onda vežbajte, gledajte, edukujte se malo. Znate, retorika je moć koju možete da uvežbate, a koja vam je od boga dana. Sad ja vama treba da kažem - jao, gospodine Albijaniću, zato što vi to ne možete na takav način, vi ste desetkovan čovek. Vi dobro sabirate brojeve, rešavate jednačine. Pustite mene da pričam, obraćam se građanima Srbije i oni mene odlično razumeju šta ja njima hoću da kažem. Dakle, neverovatno je koliko je obespravljen svaki građanin danas. Čak i onaj koji ima redovni posao. Evo, govorimo i o pravima žena ovih dana i o onome kako su ugrožene, poput gospođe Banković u Kniću, koju su mogli, nije reagovao, je li tako, koleginice, nije reagovao ni Zaštitnik građana, niti je Šabić tražio tu informaciju. Došla sam kao koleginica da potražim informaciju od vas zato što mi tamo imamo opozicionu odborničku grupu i niko od naših odbornika nije želeo da učestvuje u tako nečasnom činu. Samo te stvari da razgrnemo malo od prethodnih dana ili nekoliko nedelja unazad, videćete da ovo u suštini ništa ne znači. Doći će ljudi po nameštenim konkursima, kao što su i ova dvojica političke ličnosti, tako će i ovde da dođu oni koji imaju određeno zvanje, stručno zanimanje, dobiće posao, a kada će, pa znate, po onoj staroj izreci ''do Soluna sto somuna'', oni da dođu do pravih informacija za građane, to je veliko pitanje. Mislim da je svakome u Srbiji danas jasno da je ovaj moj današnji nastup i svaki govor poslanika SRS-a u pravom smislu reči treba da predstavlja poziv tim građanima da nam se obrate. Oni znaju, kao što se obraćaju i predsedniku Skupštine i svim potpredsednicima, predsednicima Odbora, da mi ne možemo da rešimo ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije to njihovo pitanje. Ali, za razliku od svih ostalih i za razliku od ove dvojice koji ćute pred očiglednim zloupotrebama i svemu onome što se dešava u državi, mi ćemo to da kažemo. Da li ćete vi mene prekinuti kolega Albijaniću, da li ća na vašem mestu sedeti neko drugi, da li će to biti član ovaj ili onaj Poslovnika, nebitno je, ali ne samo zbog naše savesti, nego zato što to javnost treba da zna, mi ćemo uvek da govorimo takve stvari. Mislim da je u tome veličina svakog srpskog radikala, svakog čoveka koji hoće časno i pošteno da radi ovaj posao na koji ga je narod izabrao, jer ne reći i ćutati pred činjenicama koje su neumoljive, a koje kriju neki kriminal, neku zloupotrebu, malverzaciju, pre svega je veliki greh, a naročito zbog toga što će kad-tad politička kazna da stigne svakog takvog koji učestvuje u tim nečasnim radnjama. Toliko puta smo vam rekli i kada govorimo o vašoj stranci, mislim vašoj kolega, i o G17, i o Dinkiću, Jelašiću... Jeste, o tim lopovima, i kada govorimo o tim pljačkama i zloupotrebama ...
Gospođice Jovanović, vodite računa. Ponovo upotrebljavate termine koji nisu dozvoljeni.
Vidite, narod i predstavnici naroda, i gospodin Todorović i ostali poslanici SRS-a mi samo sufliraju i dobacuju ono što narod govori o njima, a i vi to mislite intimno, ali ne smete da kažete. Dobro, doći će dan kada ćete i vi morati mnogo toga da, što bi naš narod rekao, kažete ili propevate. Ali, dobro, u svakom slučaju, kada vama to govorimo, vi znate, pošto i vi dolazite iz raznih sredina, obraćam se i vama kolege iz DS-a, iz DSS-a, i iz Nove Srbije, iz G 17, vi znate da je to cela istina. Vi ne možete u tom trenutku možda ni da reagujete. Možda bi neko od vas hteo, ali računa - ma eto, to je tako, sada ću da ćutim, neka se neko bavi drugi tim pitanjima, neka to tamo neko na vrhu rešava, a za to vreme, vreme prolazi, Srbija gubi svakog dana sve više i gube građani. Mislim da tome mora da se stane na put. Pozvala bih gospodina Šabića, da li prati ovo ili ne, ali neka mu prenesu svi oni koji su njegovi do juče partijski drugovi, nije tu gospodin Meho Omerović, ali možda ćete i vi negde da ga sretnete, gospodine Albijaniću, da mu kažem da su građani Srbije poručili da je najvažnija informacija od javnog značaja u Srbiji, pošto je on Poverenik za informacije, i da je najvažnije da danas građani u Srbiji, čitava patriotska Srbija, i oni koji su poverovali svima onima koji su uništavali našu državu i narod je, da dobiju informaciju o suđenju, procesu koji će antisrpski Haški kazamat da vodi od sedmog, kako su najavili, novembra protiv našeg predsednika prof. dr Vojislava Šešelja. Pa ako će već da dobije ovoliki državni aparat i ako je on već čovek koji se zalaže za to da osluškuje šta građani traže, evo ja mu sa govornice poručujem da više stotina hiljada ljudi, a već će vam za dve nedelje gospodin Todorović saopštiti koliko je to tačno, to je impozantna cifra, odnosno broj građana koji plaćaju pretplatu, traži da se obezbedi javni prenos na RTS-u suđenja našem predsedniku. Neka izvoli gospodin Šabić, neka se obrati i on Tijaniću i neka kaže - informisan sam, ili neka potraži informaciju, može kaže od državnih organa i organizacija, neka se obrati dopisom gospodinu Todoroviću, on će na kraju akcije, pozivam građane da i dalje daju svoj potpisa za peticiju podrške tom našem predlogu, dobiće konačnu informaciju i videće da je to ogroman broj ljudi, i da bi on morao u tom slučaju, ako ne uspe da se izbori za to, ili ovaj zaštitnik građana, kod Tijanića i Upravnog odbora, da podnese ostavku kao moralni čin. Ali, mislim da oni ne bi trebalo da se šale sa tom stvari, jer toliko je očigledno i jasno da građani hoće, jer to je najviše potpisa u istoriji Srbije za neku podršku i podršku jednom čoveku. Ali, nije to bilo koji čovek, to je prof. dr Vojislav Šešelj, danas najveći srpski junak, onaj koji će da nas brani i da nas odbrani. Hvala vam što ste me saslušali.
Reč ima poslanik Lidija Vukićević.
Poštovani poslanici, poštovani građani Srbije, evo danas između ostalog razmatramo i Predlog sistematizacije ombudsmana. Gledajući ovo što smo dobili iz ovog materijala, nekako smatram da je trebalo pre svega da stvorimo neke preduslove ili uslove da bismo mogli da razgovaramo o ombudsmanu, da li na lokalnom ili republičkom nivou. Šta su naši preduslovi? Čime mi garantujemo zaštitu građana? Čime mi obećavamo građanima, po ovom predlogu, da ćemo da ih štitimo i da ćemo da stojimo iza njih? Evo koji su primeri. Primeri su da ako neko radi pošteno, prema zakonu i nastoji da se izbori za ono što hoće biva kažnjen. Recimo, u poslednje vreme, najtipičniji i najpoznatiji primer je štrajk glađu Vuka Bojovića. Gospodin Vuk Bojović 10 dana štrajkuje glađu da bi dokazao da je radio po zakonu, da bi sačuvao svoj prostor, sedam ari u centru grada u okviru Kalemegdana. Gospodin Vuk Bojović, koji je uredno plaćao državni porez, koji je uredno plaćao zemljišnu rentu, koji je nama kad smo bili mali i našoj deci danas omogućio da od jedne rupe koju smo imali napravi jedan zaista fantastičan zoološki vrt evropskih standarda. Da se ne lažemo, o čemu se tu radi? Od onog trenutka, kada je prodat ''BEKO'', a ''BEKO'' po drugi put utiče na atak zoološkog vrta, prvi put 41. godine, kada je bilo bombardovanje, onda na svu sreću, na zoološki vrt nije pala ni jedna bomba, ni jedan metak. Međutim, sada je ugrožen zoološki vrt, jer je prodat "Beko" i verovatno da ta površina u centru grada od sedam hektara, pa malo još ako se poveže sa tom površinom "Beka", odgovara vlastima da se proda tajkunima, a za pare će već nekako da se snađu da svi budu zadovoljni. To je jedino zbog čega mi sumnjamo i šta je razlog da se izmešta zoološki vrt. Gospođa Radmila Hrustanović kaže sledeće - zoološki vrt ne može da bude na tom mestu zato što mi hoćemo da modernizujemo. Modernizacija podrazumeva uništavanje. Na koji način se ovde radi o uništavanju? Gospodo poslanici, ukoliko se zoološki vrt izmesti postoji alternativno rešenje, i to gradskih vlasti, a koje je to njihovo rešenje? Rešenje je, ne znam tačno, ali da ne govorim suprotno istini, moguće da negde tamo kod Surčina ili ne znam gde, da se napravi safari. Gospođa Radmila Hrustanović ako je išla nekada u safari ili ako niste išli, vi znate da je za safari potreban ogroman prostor. Safari ne podrazumeva pet hektara, ni pedeset hektara, već podrazumeva 800, 900 i 1000 hektara, jer valjda znamo iz onoga što smo učili šta znači safari. Znači, za novi zoološki vrt izdvojićemo pare koje smo odredili za nova dečija obdaništa, nove škole i ne znam šta, a ovaj zoološki vrt ćemo da izmestimo, pa ne znamo ni mi zašto, u stvari znamo, zato što nam je taj prostor potreban u centru grada. Drugo, pre nekoliko dana porušeni su lokali ljudima koji su 20 godina imali lokale u okviru zoološkog vrta ili na Kalemegdanu. Iz pouzdanih izvora vam govorim, nisam ponela te papire, ali mogu da vam ih donesem, da direktno Vuk Bojović ništa nije imao od tih lokala koji su bili tamo postavljeni, osim želje da da ljudima mogućnost da rade i da nekako preživljavaju. Radili su 20 godina, dakle, da bi im na kraju rekli - potreban je jedan papir. Nisu im dozvolili, nisu sačekali da ljudi nabave taj papir. Slažem se, ukoliko nisu mogli da nabave taj papir, neka poruše, rade protiv zakona. Ali, oni nisu ni sačekali, nego u rešenju za rušenje je pisalo - žalba ne odlaže izvršenje. Pa su došli sa nekim bagerima, sa nekim ogromnim mašinama, više ne znam ni kako se zovu i totalno poništili, uništili nešto što je bio izvor prihoda 20 godina ljudima koji su živeli od toga i ostavili porodice bez hleba. Dalje, imamo primer u Francuskoj ulici, stari Beograđani to znaju. Gospodin Jevrem Popović u Francuskoj ulici je 200 godina imao livnicu. To je bila livnica koja je lila zvona, do tada smo mi uvozili, morali smo da uvozimo zvona iz Pešte, Pariza i Rima. Oni su došli, gradska vlast, do temelja su tu livnicu, koja je mogla u muzej da se pretvori, posle 200 godina, srušili. U redu, slažem se, moguće je da ta livnica ne treba da stoji u Francuskoj ulici, moguće je da ne pristaje uz neki eksterijer grada ili ne nam šta, ali postoji način. Uvek je način bio bitan. Mi se svi razlikujemo po načinu na koji govorimo, a svi pričamo srpskim jezikom i svi znamo koliko ćirilica ima slova. Znači, bitan je način. Dođu pa kažu - gospodine, to više ne može da stoji tu, zbog toga vas izmeštamo, evo vam druga lokacija, a ne tako kabadahijski, to ne vodi ničemu. Kako sada da narod, da građani Srbije veruju da, ukoliko postavite ombudsmana, da li na republičkom ili lokalnom nivou, da li će da ih štiti i pomaže kada su preduslovi ovo što sam rekla. Malopre ste u izlaganju gospođe Vjerice Radete čuli da postavljaju između republičkog i lokalnog ombudsmana petoro državnih službenika na položaju, dakle, zapošljavaju petoro ljudi. Verovaću im ukoliko na ta mesta budu stavili ljude kojima su srušili kioske ili kojima su oduzeli hleb u poslednje vreme. Eto, neka zaposle njih, onda ćemo zaista da verujemo u istinitost ombudsmana. Mislim da na ovaj način ne može da se radi. Prvo mora da se stekne poverenje prema dosadašnjem radu, a onda kada narod počne da vam veruje, onda će da veruje i da će zaista ombudsman biti zaštitnik građana. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, a zatim narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvek se pitam da li oni koji pišu predloge akata koji dolaze u proceduru Skupštine Srbije čitaju te akte i da li ih čitaju poslanici vladajuće koalicije koji će za te akte i da glasaju. Kada je reč o Pravilniku o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u službi Poverenika za informacije od javnog značaja, ono što prvo pada u oči jeste hronologija, odnosno datumi koji su stavljeni na ovaj akt. Dovoljno je da okrenete prvu stranu tog pravilnika i videćete da, što se tiče vremena, piše - Beograd, maj 2006. godine. Danas je oktobar 2007. godine. Sam Poverenik za informacije od javnog značaja, gospodin Rodoljub Šabić, kaže u svom propratnom aktu uz Pravilnik i sledeće - u pismu od 1. avgusta 2007. godine, kojim sam urgirao dobijanje saglasnosti, obavestio sam vas da sam akte dostavio na saglasnost još sredinom 2006. godine, da novim aktima nisam menjao uređenje, niti broj sistematizovanih mesta, u odnosu na važeće akte na koje sam dobio saglasnost Skupštine, već da se radi o zakonskom usaglašavanju pojmova, termina i zvanja, kao i to da sam usmeno obavešten da je Administrativni odbor u ranijem sastavu dao pozitivno mišljenje na ove akte na sednici od 12. septembra 2006. godine, ali da nisu razmatrani na sednici Skupštine. Ako ništa drugo, mislim da ovo što kaže gospodin Šabić najbolje potvrđuje kakav je odnos vladajuće koalicije prema samoj instituciji Poverenika za informacije od javnog značaja. Kada ste uvodili ovu instituciju u pravni sistem Republike Srbije, onda ste pričali da je to neophodno radi dostizanja nekakvih evropskih standarda u ovoj oblasti i da, ukoliko Republika Srbija ne bude imala poverenika za informacije od javnog značaja, da će biti izopštena iz međunarodne zajednice. Evo, čovek napiše u maju 2006. godine pravilnik o sistematizaciji radnih mesta i mi tek u oktobru 2007. godineo tome raspravljamo. Dalje, ono što je posebno simptomatično, to je da se vladajuća koalicija na neki način ponovo igra hronologijom, odnosno vremenom. Mi smo taj slučaj imali kada smo ovde raspravljali o Zakonu o državnim službenicima. Vi ste tada došli na ideju da vreme vratite unazad, a evo otprilike, to sada činite i kada je reč o ovom pravilniku. Član 16. ovog pravilnika kaže ovako - ovaj pravilnik stupa na snagu po dobijanju saglasnosti Narodne skupštine Republike Srbije, a primenjuje se od 2. jula 2006. godine. Mi na ovaj pravilnik nismo još uvek dali saglasnost kao Narodna skupština i prosto je neverovatno da u članu 16. ovog pravilnika stoji da se on primenjuje i pre nego što je stupio na snagu, odnosno pre nego što je Narodna skupština dala saglasnost na ovaj pravilnik. Ovo je ponovo igra vladajuće koalicije sa vremenom, sa pravnim propisima i prosto je neverovatno da Poverenik za informacije od javnog značaja ovakav akt dostavlja u skupštinsku proceduru. Što se tiče Odluke o radu službe Poverenika za informacije od javnog značaja, ima čitav niz nelogičnosti u ovoj odluci i pokušaću da ukažem samo na neke od njih. Poverenik za informacije od javnog značaja je inokosni organ. Niko ne dovodi u pitanje potrebu da poverenik ima određene saradnike koji mu pomažu u radu, ali se postavlja pitanje da li je potrebno da to bude baš taj broj koji je propisan ovom odlukom i da li je potrebno da Poverenik za informacije od javnog značaja ima kabinet. Poverenik nije ni predsednik Narodne skupštine, ni predsednik Vlade, ni potpredsednik, ni ministar, međutim ipak taj poverenik treba da ima svoj kabinet. Terminologija koja se koristi u ovoj odluci nije dosledna, neprecizna je, ostavlja mesta slobodnom tumačenju. U članu 7. stav 3 - sekretar službe i pomoćnici sekretara se postavljaju na položaj na period od pet godina, pazite, na osnovu internog ili javnog konkursa i razvrstavaju se u treću grupu položaja, s tim što po isteku vremena na koje su postavljeni na položaj mogu biti ponovo postavljeni bez konkursa. Prosto je neverovatno da ovakva odredba postoji u jednom pravnom aktu. Ili je konkurs javan, ili je interni, ne može sam Poverenik da odlučuje da li će biti interni ili javni. Ili će biti jedan, ili će biti drugi. Ne može biti ostavljena sloboda Povereniku da on sam odlučuje da li će konkurs koji raspisuje biti interni ili javan. Pogledajte sad član 9 - o žalbama državnih službenika u službi Poverenika odlučuje žalbena komisija, ali nije jasno da li tu žalbenu komisiju sačinjavaju neki posebni državni službenici ili ovi već postojeći koji rade u postojećim službama, odnosno odeljenjima. Žalbena komisija ima pet članova, uključujući predsednika komisije, koji se imenuje na pet godina, i mogu biti ponovo imenovani. Da li su to neki novi državni službenici, mimo ovih postojećih, ili su to državni službenici koji rade isključivo u žalbenoj komisiji? Ako su u pitanju državni službenici koji rade samo u žalbenoj komisiji, onda je to nepotrebno trošenje državnih para i nepotrebno širenje državne administracije. Kada je reč o Zaštitniku građana, odnosno ombudsmanu, čini mi se da gospodin Saša Janković nije načisto kakav je njegov položaj, šta on u stvari treba da radi. Zaštitnik građana ne može da poništava ni jedan jedini pravni akt koji donosi organ državne uprave. On može samo da podnosi inicijative, da ukazuje na kršenje zakona, da podnosi predloge zakona, odnosno drugih akata kojima može da unapredi rad državne uprave. Ali, Zaštitnik ne može da poništi ni jedan jedini upravni akt. Onda se postavlja pitanje - ako Zaštitnik građana to već ne može da radi, zašto mu onda davati ovako glomaznu administraciju? Gospodin Saša Janković je predvideo u ovim aktima da on ima 63 zaposlena u službi Zaštitnika građana. Čemu to, ako je on, kako kažu teoretičari upravnog prava, samo tigar bez zuba? Apsolutno ne može da poništi ni jedan jedini upravni akt. Pored toga, daju mu se izuzetno velika ovlašćenja ovim aktima, odnosno daje mu se na raspolaganje izuzetno veliki broj državnih službenika. Kada sam svojevremeno pričao o Zakonu o državnim službenicima i Zakonu o državnoj upravi, ukazao sam na uporedno-pravne pokazatelje, da je državna uprava Republike Srbije, imajući u vidu teritoriju Republike Srbije i broj stanovnika, preglomazna i da je daleko veća po broju činovnika nego što je državna uprava daleko bogatijih i razvijenijih evropskih država. Ne mogu da shvatim da gospodin Saša Janković meša neke elementarne pojmove, odnosno elementarne termine koji su vezani za njegov posao. U članu 4. kaže - sektor za postupanje po pritužbama. Svakome je jasno šta je postupanje po pritužbama. Gospodinu Saši Jankoviću očigledno nije jasno, odnosno po njemu je postupanje po pritužbama iniciranje izmena zakona, podzakonskih akata i drugih propisa u cilju unapređenja zaštite ljudskih i manjinskih sloboda i prava. Po njemu je postupanje po pritužbama praćenje rada Ustavnog suda Srbije i evidentiranje slučajeva ustavne žalbe. Kakvo je to postupanje po pritužbama? Gospodin Saša Janković izgleda izmišlja neke nove pojmove i nove termine koji nisu sadržani u važećim propisima. Odeljenje u toj njegovoj službi, između ostalog, nosi naziv - odeljenje za dobru upravu. Ne znam kakva je ta dobra uprava i gde je našao taj pojam, njega nema ni u Zakonu o državnoj upravi, ni u Zakonu o Vladi, ni u Zakonu o ministarstvima, ni u Zakonu o opštem upravnom postupku. Ni gospodin Saša Janković izgleda ne može bez kabineta. I on ima Kabinet Zaštitnika građana, koji vrši savetodavne i protokolarne poslove, poslove odnosa sa medijima i javnošću itd. Ne kabinet u smislu prostora, ne u smislu kancelarije, nego u smislu ljudi koji rade u tom kabinetu, sve u svemu 63 čoveka radi u Službi Zaštitnika građana. Na kraju, ono što je posebno zanimljivo, kako je gospodin Saša Janković došao do te magične brojke od 63 čoveka koja su mu potrebna za rad. Ne na osnovu nekih specijalnih pokazatelja, stručnosti itd, nego kaže - analizu potreba institucije Zaštitnika građana utvrdio je zamenik slovenačkog ombudsmana Jernej Rovšek. Dakle, gospodin Jernej Rovšek je došao u Srbiju. Inače, Slovenija tek odnedavno ima ombudsmana. Onda je on, čovek, rekao - vama u Srbiji treba da imate 63 čoveka u službi ombudsmana. To je neozbiljno. Obrazloženje ne sadrži ni jednu jedinu odredbu zašto je potreban baš taj broj ljudi. Zbog svih ovih iznetih primedbi SRS za ove akte ne može da glasa.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Paja Momčilov, neka se pripremi narodni poslanik Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste čuli, poslanici SRS ne mogu da glasaju za predložene materijale koje ste nam ovde dali. Krenuo bih ovde od samog početka kako je tekla ova naša rasprava i skrenuo bih vašu pažnju na nešto što je već postala praksa u ovom parlamentu, što nije ništa novo. Mislim da ipak treba na to da se osvrnemo i da damo sud o svemu tome, jer ako tako nastavimo, ovim putem, onda stvarno ovaj parlament neće ličiti na pravi parlament i mi ćemo obezvrediti i ono malo što je ostalo ovde vrednoga. Naime, poslanik SRS, gospođa Vjerica Radeta, reklamirala je član 87. našeg Poslovnika i lepo kaže da na sednicama Narodne skupštine pored narodnih poslanika učestvuju članovi Vlade, ovlašćeni predstavnici drugih predlagača zakona i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, kao i druga lica koja predsednik Narodne skupštine pozove. Mi smo dobili lakonski odgovor gospodina Albijanića, koji je predsedavao pre predsednika Skupštine, da predsednik Skupštine nije pozvao, mi smo mislili da je bio red da pozove, ljude koji su sastavljali ove dokumente, a to su Poverenik i Zaštitnik koje smo nedavno u ovom parlamentu izabrali, da vas podsetim samo, gospodina Rodoljuba Šabića i gospodina Sašu Jankovića. Ako pogledate materijale koje mi dobijamo ovde u propratnom aktu koji nam je upućen, koji je potpisala po ovlašćenju predsednika Skupštine naš sekretar, gospođa Tamara Stojčević, kaže se - predlagač podnosilac, i onda za ove dokumente piše Zaštitnik građana, Poverenik za informacije od javnog značaja. Sada, gle čuda, odjedanput je ovlašćeni predlagač, čuli smo, nigde ne možemo to da vidimo, Administrativni odbor ove skupštine. Znači, ljudi koji nisu ovo sastavljali, koji nisu predlagači ovoga, da vam ne čitam i pisma propratna koja upućuju poverenici predsedniku Skupštine, treba da brani ovaj dokument i da učestvuje kvalifikovano u raspravi sa nama narodnim poslanicima, koji smo već i do sada, u raspravi ste videli, postavili niz veoma značajnih pitanja. Šta se ovim hoće? Čovek može da pomisli da su u pitanju dve stvari. Ili nehat, hajde da kažemo da je nehat, nije dobro. Zašto? Ponavlja se. Ljudski je grešiti. Pogrešiš jedanput, dvaput, ali je sotonski ako ponavljaš i greške svakodnevno. Ako je predumišljaj, onda nam je jasno, ne želi se kvalifikovana i ozbiljna rasprava u ovom parlamentu, jer ovde niko ne sedi da brani ove papire i da da bilo kakav odgovor na naša pitanja. Znači, ovo je još jedan eklatantan primer kako se urušava dostojanstvo ovog parlamenta, da li svesno, da li nesvesno, ne znam, bačena je ljaga na predsednika Skupštine. Ne znam koliko je on stvarno odgovoran za sve ovo, ukoliko jeste, onda mu, slobodan sam, upućujem primedbu. Ono što bi valjalo dalje da vidimo, vidite, mi stvarno vodimo raspravu o ovom setu zakona koji su za državu u ovom trenutku nebitni. Nisu oni nebitni sami po sebi, ali u ovom društvenom trenutku u kome se mi nalazimo, mi stvarno vodimo jednu raspravu koja ne zaslužuje da se vodi. Ono što stvarno ne mogu da pređem preko toga, pre nego što pređem na sam problem o kojem mi raspravljamo, jeste i ono što je pre par dana ovde istaknuto. Pazite, mi poslanici dobijamo ovde, sada nama sekretari odbora se obraćaju i oni nas izveštavaju da prisustvujemo izvesnim čudnim skupovima koje organizuju neki fondovi za otvorena društva. I gledajte kakve nam materijale šalju. Moram da istaknem to zbog građana. Ovo je ponižavanje. Zbog čega? Na jednoj stranici gramatičke i logičke dve greške. Pročitaću građanima Srbije, da vidite završnu rečenicu - molimo vas da nam što pre, da li ste saglasni (šta što pre, pitam se šta što pre) sa organizovanjem ovog skupa u Domu Narodne skupštine u predviđenim terminima. Gledajte sledeću rečenicu, ovo je za osnovce kviz, četvrti razred osnovne škole, da kažu gde je greška - s obzirom na to da bi u procesu evroatlantskih integracija učestvuju sve institucije države, smatramo da bi navedeni poslanici itd. Pazite, ovo pledira da je Evropa, da je put u Evropu nepismeno, nije slučajno, mislim da je namerno, da mi ne reagujemo na ovo i da kažu - imate primitivne poslanike, imate nepismene poslanike, a ovo je onaj jedan dodatni beočug, koji upotpunjuje ovaj kaleidoskop događanja u ovim danima u kojim mi danas živimo i radimo. Jasno je da je ovo praktično država bezakonja. Tu mislim da ne možemo da polemišemo. Država koja nema ustavni sud, sasvim jasno je država bezakonja. No, hajde da se vratimo sada i ovim papirima koji su nam ovde dati. Šta je osnovna zamerka? Osnovna zamerka je da mi, kada smo izabrali Zaštitnika građana i kada smo izabrali Poverenika informacija od javnih značaja, možemo da se složimo da su oni to samo uslovno. Oni jesu zaštitnici građana, ali jednog malog broja građana. Koji su to građani? To su građani koji pripadaju političkim organizacijama koje danas participiraju u vlasti. To je potpuno jasno. Da vas podsetim na jedan dokument. Nije zgoreg podsetiti se kada je DOS lupao u šerpe i zviždaljke, onda je 2000. godine, 19. avgusta, DS, pa je to potpisao i G 17 plus, ugovor sa narodom dao u 10 tačaka. Neću čitati sve. Od tih 10 tačaka ništa ostvareno nije. Znači, laž, narod je brutalno prevaren. Sada ću vam čitati, klimate glavom da se slažete, a mogu i da pročitam, evo zbog naroda, da ne bude da lažem, ali da se držim četvrtog - donećemo zakon kojim ćemo smanjiti broj ministarstava i ministarska mesta bez portfelja, ograničiti broj potpredsednika, smanjiti administraciju. Šta se događa? Je l' ovo smanjivanje administracije? Ono što smo mi govorili, nemamo mi ništa protiv da vi idete u Evropu, nemamo ništa protiv Zaštitnika građana, građanskih prava, ali ne na ovaj način na koji vi radite. Vi ste uveli zaštitnika građana koji će biti izabran po političkoj podobnosti. To je zaštitnik građana, hajde da nazovemo, jedne polovine, pa možda i manje građana Srbije. To nije zaštitnik građana svih Srbije, jer ima i te kakvu političku biografiju i on je politički podoban. To ste vi uveli. To je prvo. Uveli ste političku podobnost, da vam ne nabrajam druge primere. Evo, reviziono telo. Stranke se sastale i kažete - to je profesionalno, objektivno telo, nestranačko. Ma kakvi, stranke daju predloge. Znači, to je samo moć, sila većine i laži o transparentnosti, o stručnosti i putu u Evropu. Mogao bih još ponešto da vam pročitam od ovih 10 tačaka iz ugovora. Pročitajte ponovo, vratićemo se nekada na njih da vidimo šta ste vi to narodu obećali, a šta ste učinili. Druga stvar, šta je sporno kod ovih predloga. Vidite, ogroman broj zaposlenih, treba stotinak ovde da budu uključeni. Neko je računao, naše kolege iz SPS-a su to navodile, pa neću ponavljati egzaktne brojke, 2000. godine koliko je bilo u administraciji zaposlenih - 200 hiljada. Do pre par meseci smo pričali 260 hiljada, za 60 hiljada ste podigli administraciju. Da li je to jeftina država? Danas smo čuli da je to možda i 70 hiljada već taj broj prevazišao. U momentu kada nezaposlenost nije opala, nego raste, šta vi radite? Običan narod na ulice, ovom privatizacijom kriminalnom zatvarate radna mesta, šaljete naše građane obične na ulicu. Ali, svojim istomišljenicima, uz dobre apanaže, obezbeđujete mesta u ovakvim nepotrebnim telima. Šta čovek da kaže ako pogleda sistematizaciju samo koja nam je ovde ponuđena? Evo, da budem slobodan, pogledajte vi ovu šemu. Zaštitnik građana, ovo je šema jednog razuđenog ministarstva. Znači, ovo je administriranje par ekselans. Sada gledajte šta kaže - Zaštitnik građana, da je taj gospodin zaštitnik građana, rekla je moja koleginica, on bi odmah intervenisao da štiti prava predsednika našeg, Vojislava Šešelja u Hagu, gde se sva ljudska prava krše na drakonski način. Taj gospodin se nije oglasio do sada nijednom rečju. Prema tome, mi sada treba da verujemo da njemu još damo gomilu sličnih i koji će biti izabrani po podobnosti političkoj, a gledajte on ima četiri zamenika. Da vam pročitam zamenike, kako glase naslovi. Kaže - zamenik za ljudska prava i slobode i prava lica lišenih slobode. Kaže - zamenik za manjinska prava. Pazite, zar manjinska prava nisu ljudska prava? Onda kaže dalje - zamenik za rodnu ravnopravnost, prava deteta i osoba sa invaliditetom. Kaže - zamenik za dobru upravu. Šta to znači za dobru upravu? Ovi su svi za lošu, pretpostavlja se, a onda jedan za dobru. Nemojte to da radite. Šta je tu poseban problem i na šta je skrenuta pažnja, ne samo iz naše poslaničke grupe, nego i iz drugih poslaničkih grupa? Problem je da su to visoko plaćeni funkcioneri, gde je koeficijent 2,5 u odnosu na prosečnu platu. Ne smeta nama što je to mnogo veće od poslaničke plate, što je neko možda mogao da stekne utisak. Ne, mi jednostavno smatramo da ovi ljudi, koji i do sada nisu ništa uradili na zaštiti prava građana i na javnosti informacija, slobodan sam to da kažem ovde, mogu i da dokažem, ne mogu da dobiju još jedan ovakav aparat i da im se veruje da kada to dobiju onda će da poteče med i mleko za građane, onda će biti zaštićeni i onda ćemo mi imati javne informacije. Mi smo u ovom parlamentu donosili zakon o pristupu, birali smo čoveka, za informacije od javnog značaja. Pazite, samo u imenu kažete - zakon o informacijama od javnog značaja. Znači, arbitrarnost postoji, neko će uvek da arbitrira šta je od javnog značaja, a šta nije. Neko će kazati da pravim lažne pretpostavke i konstruišem, a pokušaću da vas ubedim da je to u životu stvarno tako. Taj zakon je arbitraran zakon. Ko je arbitar? Naravno Poverenik. Čiji je Poverenik čovek? Neću da kažem ni političkih stranaka, kazaću onog gospodina iz OEBS-a koji ga je pre par dana primio i koji ga je onako nakitio, ishvalio kako izvanredno radi, a u 2006. godini je imao 2.000 predmeta. Šta je od tih predmeta uspeo da reši? To je podatak koji je interesantan, i mi bi pitali za te podatke i gospodina Šabića da je ovde bio prisutan, pa onda bi dobili i pravi odgovor i onda bi građani mogli prave zaključke da izvuku. Znači, ovo je jedan besomučan način, opet mi smatramo, pljačkanja jedne siromašne države, države koja je zadužena kreditima i mislimo da sa tim treba da se prekine. Šta je zaštita građana? Mogao bi neko da kaže - nećemo jedno lice da imenujemo, nećemo pet njegovih pomoćnika, da oni štite. To je kao kada date mački da vam čuva sir ili ostavite mački da vam čuva miševe, a pustite ih da trče slobodno. Otprilike tako ćemo imati sada situaciju. Zaštita je javnost, transparentnost, ono što vi volite da kažete, informacija, primena zakonskih odredbi. Kako se zakonske odredbe ovde primenjuju, to smo videli od gospodina ministra pravde, političara par ekselans, koji ovde izađe i kaže - mi moramo da imamo specijalne sudove jer ostali nisu sposobni. Njegovi nameštenici, sudije su nesposobne, mogu da sude raji, ali za specijalne složene slučajeve, e tu mora da bude neka elita i da sudi. Jasno je i to. To čitamo u današnjim novinama. Dobacuju mi iz klupe da postavlja američki ambasador. Ne znam da li baš on, on je samo izvršni organ, ali možda negde drugde i dalje je mesto odakle se diriguje. Ako gledate izjavu sudije koja je smenjena iz procesa u današnjim novinama, ona je to rekla - mene je smenio američki ambasador. Znači, ne kažu ovo srpski radikali nego smenjeni sudija iz procesa. Znači, sama primena zakona, zemlja koja drži do zakona omogućuje zaštitu građana i onda bi ovaj ombudsman - neka ga i donesemo, neka on i postoji, ali ne sa ovakvim aparatom, ne sa ovakvim trošenjem para - možda imao i nekog smisao. Da se vratim na teren koji je meni nekako najbliži ovde, a to je zdravstvo. Srpsko zdravstvo po različitim ocenama se nalazi u različitoj situaciji. Neko kaže da je situacija teška, a bogami ako slušate zvaničnog ministra zdravlja on će kazati da je ta situacija jako dobra. Naravno, uvek se polazi od prošlosti, kako je bilo strašno, pa sad porušeni su temelji i sve, a mi smo sada sagradili temelje i mi radimo ono što je dobro. Srpsko zdravstvo je opterećeno korupcijom, teškom, nizom problema. Evo, poštovana gospodo poslanici, šta se u tom zdravstvu događa. Štampa nešto prenese, većinu stvari ne prenese. Elektronski mediji, Javni servis je potpuno instrumentalizovan i on je u službi vladajuće vrhuške, a meni danas pošalju pismo sa Skupštine zdravstvene komore, vi ste ovde usvajali Zakon o komorama. Poštovane kolege narodni poslanici, pišu mi stomatolozi da je grupa iz Vojvodine kompletno napustila sednicu, konstitutivnu, gde je kršen zakon, statut, sve moguće i nametanje silom. Izborna komisija od pet članova je predložila trojicu iz izborne komisije za funkcije. Onda nisu dozvolili prave izbore, da se biraju ljudi koje hoće kolege stomatolozi i sve kolege stomatolozi iz Vojvodine su napustili drugi deo ove skupštine. Gde ćete vi ovo moći da nađete kao dokument? Nažalost, nigde. Ova skupštinska govornica, neko je rekao, više će doprineti javnosti nego ovi ljudi koje ste vi odredili. Šta je ključni problem u zdravstvu? Uzeću samo jedan, mnogo ih je, da ih ne nabrajam. Došli smo dotle da one gospođe tetkice iz ovih raznih organizacija, Soroši, da ih ne nabrajam, skupile su petlju pa napisale - ugroženo je nacionalno biće i bezbednost građana lošim sistemom zdravstvene službe. Ovo govorim svim članovima Vlade, ovo govorim skupštinskim poslanicima. Gospodo, skupštinski Odbor za zdravlje, na čijem je čelu predsednik iz iste stranke iz koje je ministar, fingirarad Odbora. Imali smo pre par dana u Institutu Batut sastanak sa temom - Stanje zdravlja građana Srbije. Dobili smo četiri predavanja, koja apsolutno nisu mogla da odgovore meritorno, a kada smo ukazivali na meritorne podatke da je loše i da se pogoršava ako se gleda smrtnost i obolevanje, to nije moglo da uđe u zaključke. Odbor nije doneo nikakve zaključke. Živimo u takvoj zemlji i u takvoj situaciji. Da mnogo ne dužim, da završim, šta je ključno. Evropska zajednica kaže - mi smo u zdravstvo uložili 95 miliona evra, što donacijama, što kreditima. Ako odete i zalutate slučajno pa skinete neki dokument, a i tamo je teško doći do dokumenata, vidite da u ovom trenutku 75 projekata iz zdravstvene zaštite je operativno, da je u toku. Gde ćete naći, na kom sajtu koji su to 75 projekata koji se sada rade, a koji se tiču zdravstva? Koristim ovu priliku da postavim poslaničko pitanje. Postavljam pitanje ne ministru zdravlja, on neće odgovoriti, postavljam pitanje gospodinu Vojislavu Koštunici, predsedniku Vlade. On je najodgovorniji za zdravlje naroda, koje je pogoršano i koje se pogoršava iz godine u godinu. To je tema, javnost, samo vi ne razumete i to je vaš problem. Opet da vam kažem nešto, imate i mogućnost da izađete za ovu govornicu, da oponirate, da kažete - vi niste u pravu, da vašim argumentacijama i vašom pameću ubedite i mene, priznao bih vam, izvinio bih se čak ako sam nešto pogrešno rekao, ako sam nešto slagao, vama lično i onome ko bi se osetio pogođenim mojom diskusijom. Prema tome, gospodine što čitate lepo novine, evo možda vam je to izletelo, pročitali ste pogrešan pasus, pa vam izletelo, koristite ovu govornicu da kažete. Postavljam pitanje za Vladu i molim da ovo uđe u zapisnik. Koliko je od 2000. godine projekata završeno koji su se radili, a koji su imali za temu zdravstvo u Srbiji? Drugo pitanje, koliko je sada u toku, odnosno koliko projekata u ovom momentu se radi. Tražim sledeće podatke: ime projekta, pod dva, ko je finansijer - da li iz donacija ili krediti; broj tri, ko je nosilac projekta; broj četiri, budžet projekta, sa specifikacijom izvršilaca i sredstava koja su dobili; broj pet, evaluacija, ko je izvršio i da se prikaže evaluacija. Znači, tražim od Vlade Srbije, od premijera da se ovi podaci dostave. Zašto to ne tražim od ministra zdravlja? Zato što kada su traženi slični podaci odgovoreno je - da je to tajna, da stranci ne dozvoljavaju zato što su oni finansijeri. Vi ste imali apsurdnu situaciju da se jedan građanin Srbije, po imenu Stevan Požega, iz Novog Sada, dopisuje sa evropskim institucijama. Bio je privođen, po njegovoj izjavi, u MUP Novi Sad da da izjavu. Zašto? Zato što je tražio informacije - šta je sa projektom o transfuziji krvi, koji vidimo do čega je doveo, da ni B92 ne može da spase situaciju kakva je sada sa davalaštvom. Da ne pričamo šta je tu bilo. Znači, isto imam te odgovore ministra koji kaže - stranci odgovaraju, daju pare i onda stranci su lopovi, i oni nisu za transparentnost, i ne možemo ništa. Elem, gospodo stranci, sada se i vama obraćam, vas je ministar zdravlja Srbije ozbiljno optužio da ste korumpirani, da učestvujete u korumpiranim projektima, gde dobar deo sredstava koja ste tobože donirali su možda pranje para, a bogami dobar deo ste izgleda potrpali sebi u džepove. Onda to zovete pomoć zdravstvu Srbije, da ne bi mi sumnjali dalje i da ne bi vas optuživali, a optuživaćemo vas da ste takvi, da ste korumpirani i da živite na grbači ovog naroda i parazitirate. Otvorite projekte, kažite imena, izvršioce, koliko je ko dobio, šta je postignuto i dajte nam evaluaciju. Evo time bih završio. O ovome stvarno ne možemo diskutovati. Molim vas ubuduće, predsedniče, omogućite jednu adekvatnu raspravu kvalifikovanih ljudi, a ne razgovor gluvih i nemih. Ove prazne klupe u prvom redu sramota su ovog parlamenta, a bogami, pošto ste vi prvi među jednakima, ponajviše vaša sramota. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović. Neka se pripremi narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi znamo da je u našoj državi bilo stanje kakvo je bilo, da je bilo premeštanja stanovništva, da je veliki broj naših građana otišao u treće zemlje, da su tamo više od decenije, i da iz Evrope i evropskih država, po Međunarodnoj konvenciji o readmisiji, koju je danas i naša država potpisala, naši građani treba da se vrate u našu državu. Ako jedna država, kao što je naša, potpiše takvu konvenciju i ratifikuje povratak programa readmisije, smatram da nema niko pravo da pobija takve odluke kada država donese. Evo šta se dešava. Čelnici Skupštine opštine Senta jednoglasnom odlukom su usvojili odluku da ova opština ne prihvati kosovske Rome, koji će putem readmisije biti deportovani sa Zapada. Kako se kaže u odluci opštine Senta - nije u stanju da prihvati izbeglice, svi oni treba da se vrate odakle su emigrirali u zapadne zemlje, kaže se u odluci. Još se kaže da je ova opština Senta spremna da prihvati samo one ljude koji su iz Sente. Koliko znam, Senta je u okviru Srbije. Srbija je demokratska, ne zabranjuje građanima kretanje i stanovanje, i ne vidim zašto bi neka opština, ako je država potpisala ovu ratifikaciju, upravo na ovakav način ovo želi da zaustavi. Moj je komentar. Iznenađen sam ovakvom odlukom opštine Senta. Najpre zbog toga što je naša država Republika Srbija potpisala ugovor o readmisiji u celosti kao država, da će prihvatiti svoje građane koji više na Zapadu nemaju legalan pravni boravak, i drugo, zato što je naša država zbog šengenskog ugovora u obavezi da realizuje i ispoštuje taj zakon sa Zapadom. Kao što znate do sada je, čini mi se, naša država sa 17 država ratifikovala ugovor o readmisiji građana sa Zapada. Znači, zapadne države nisu omogućili više da se statusno pitanje naših građana koji su bili tamo privremeno produži, već je potpisan povratak. Gde bi se oni vratili - sigurno u svoju državu, a ta država se zove Srbija. Postavlja se pitanje, nije li takva odluka direktno uperena protiv naše države Republike Srbije, koja je naravno u dogovoru sa Zapadom predvidela čitav niz mera olakšica za povratnike. Pre svega, jedna od najznačajnijih mera je integracija, koja obuhvata humanistički prilaz u rešavanju ovog veoma gorućeg problema. Smatram da ta odluka u najhitnijem roku treba da se odbaci ili poništi, jer je ona puna naboja. Protiv predsednika tražim da se u najhitnijem roku smeni, jer ta odluka je direktno uperena protiv tolerancije, multikulturalne, multinacionalne i multikonfesionalne Vojvodine, i direktno ugrožava nastojanje naše države da reintegriše svoje građane na svojoj teritoriji. UNHCR, kao i mnoge druge međunarodne organizacije, ima cilj - zaštita ljudskih prava. Sigurno da naša država neće vratiti naše Rome na Kosovo, gde ne postoji mogućnost niti sloboda kretanja ne samo Roma, nego i Srba i drugog nealbanskog življa. Zbog flagrantnog kršenja potpisane ratifikacije o povratku, readmisiji naših građana, smatram da je opravdano da se smene čelnici ove opštine. Jer ako ne poštuju stav države, ne poštuju ni ovu državu. U ime SRS mi podržavamo sve nacionalne manjine i u svim njihovim oblastima treba da ostvare sva njihova prava koja im sleduju, od politike do obrazovanja. Nikad nećemo usporiti ili nešto učiniti da sve nacionalne manjine ne ostvare ono što im sleduje po zakonu i Ustavu naše države. Pošto je naša država multikonfesionalna i multinacionalna, a Senta je u okviru Srbije, ne vidim da bi neko imao ovako pravo da donosi takve odluke, u nižim institucijama lokalnih ustanova da zabranjuje rad građanima koji su morali da odu u druge države i sada se vraćaju zato što je potpisana ratifikacija. Smatram da u Beogradu i širom Srbije imaju pravo svi građani, kao i do sada što su imali pravo svi građani, da dođu, da stanuju, da kupuju kuće, imanje, placeve, mi znamo koliko je naših sugrađana posle svih ovih dešavanja, teritorija Hrvatske, Slavonije, Kosova i Metohije, došli i nije bilo nikakvih smetnji. Pošto nije bilo u demokratskoj Srbiji smetnje za sve građane ne gledajući na veru i na boju, smatram da je i Senta deo Srbije i da ne smeju ovakva dešavanja da se dese i smatram da je opravdano da se smenu svi čelnici koji su doneli ovakvu odluku.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić. Podsećam vas da Srpska radikalna stranka ima još 17 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS danas su imali priliku da građanima Srbije ukažu na veoma bitne stvari, kada je u pitanju obaveza koju ispunjavaju građani Srbije prema državi, to jeste šta to plaćaju sve poreski obveznici. Kada pogledate kao ustavnu kategoriju Zaštitnika građana predviđenu u novom Ustavu, možete odmah u predlogu ovog akta, u Pravilniku o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji videti da imate 18 načelnika i šefova odseka. Šta to znači? Imate više rukovodilaca nego u bilo kom društvenom preduzeću. Kada pogledate unutrašnje uređenje, u članu 2, za obavljanje stručnih i administrativnih poslova iz nadležnosti Zaštitnika građana obrazuju se sledeće osnovne unutrašnje jedinice: sektor za postupanje po pritužbama, sektor za unapređivanje ljudskih i manjinskih sloboda i prava, treće, sektor za opšte poslove. U sektorima se obrazuju uže organizacione jedinice - odeljenja i odseci. Imate sektor za postupanje po pritužbama. U sektoru za postupanje po pritužbama obrazuju se sledeće unutrašnje jedinice: odeljenje za ljudska prava i slobode i prava lica lišenih slobode, odeljenje za rodnu ravnopravnost, prava deteta i prava osoba sa invaliditetom, odeljenje za prava nacionalnih manjina, odeljenje za dobru upravu i odeljenje za savetodavnu pravnu pomoć. Kada pogledate samo ovo što je normirano, predviđeno i propisano u članu 5, videćete da se ovde stvari ponavljaju. Vi danas imate inflaciju ove administracije, da je mnogo rukovodilaca, da će poreski obveznici da plaćaju u stvari funkcionere. Ono što je bitno, u članu 138. Ustava Republike Srbije propisano je šta to radi Zaštitnik građana. Kaže: ''Zaštitnik građana je nezavisan državni organ koji štiti prava građana i kontroliše rad organa državne uprave, organa nadležnog za pravnu zaštitu imovinskih prava i interesa Republike Srbije, kao i drugih organa i organizacija, preduzeća i ustanova kojima su poverena javna ovlašćenja.'' Pozivam gospodina Jankovića da podnese izveštaj Narodnoj skupštini otkako je formirana ta institucija i on postavljen na tu funkciju, da podnese izveštaj u kojim javnim preduzećima je izvršio kontrolu i koji su mu nalazi. Kako je on mogao da kontroliše, da li mu je omogućeno ili nije omogućeno i da li je on kontrolisao ili nije. Ako jeste, kakvo je stanje zatekao. Samo u Skupštini grada Beograda, na teritoriji grada Beograda u svim opštinama, da li je, pošto mu je tu i sedište i tu mu je blizu, ne treba mu ni bicikl, niti mu treba automobil da ide, da podnese izveštaj i da kaže kakvo je stanje. Stanje je takvo da ne ulazi budžetska inspekcija da kontroliše potrošnju utroška budžetskih sredstava. Prema tome, imate dame i gospodo narodni poslanici, priliku da se ovo skine sa dnevnog reda. Srpska radikalna stranka neće glasati za inflaciju raznih administrativnih subjekata, koji su i te kako opteretili budžet građana Srbije. Iz ovog budžeta do lakata zavlači se ruka poreskim obveznicima. Ako su lični dohoci, prema nekim našim saznanjima, i do 160.000,00 dinara, danas su narodni poslanici istakli i govorili o tome, i podsećali narodne poslanike, a i podsećam i ja u ime SRS građane Republike Srbije da je ovo neprihvatljivo, da je ovo bezobrazluk, da je ovo sramota, da ova Skupština ne može da stane iza ovakvih predloga, jer ovo je apsolutno pljačka poreskih obveznika. Koliko onda imamo činovnika u ova dva resora, to jeste kod ovog Zaštitnika građana? Kada vidite po broju izvršilaca, to je veća institucija od Vrhovnog suda Republike Srbije, veće plate nego sudija Vrhovnog suda Republike Srbije. Molim vas, da li je moguće da prihvatimo ovakve nameštenike i državne činovnike; nije moguće. Dame i gospodo, opreza radi razmislite, ovo ne možemo da prihvatimo, srpski radikali štite interese svojih građana i poreskih obveznika, a ove nameštenike nameštajte tamo negde na neka druga mesta, ali nemojte da povećavate administraciju da građani moraju da plaćaju nešto što ne moraju. Do sada nismo plaćali njih, ni sada nam oni ne trebaju, ako nam trebaju to treba svesti na najmanji mogući nivo, pet-šest činovnika i ništa više, a ne ovde stotinama i stotinama njih će da bude, sekretarice, načelnici, šefovi odseka, generalni sekretari, o bože sačuvaj, šta je ovu Srbiju zadesilo. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Petru Jojiću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, on je poslednji prijavljeni na listi diskutanata. Preostalo vreme za gospodina Krasića je 10 minuta i tri sekunde, ako bude imao još nešto.
Dobro je što je objedinjena rasprava o ova dva predloga, koja se nalaze na dnevnom redu, tih akata o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta u ovim novim organima, organima koje je na neki način regulisao novi Ustav Republike Srbije, organima koji su nam potrebni, a i nisu nam potrebni. Oni su nam potrebni ako ispunjavaju svoju ustavnu funkciju, a nisu nam potrebni ukoliko ne ispunjavaju ustavnu funkciju. Da li ova dva organa mogu da ispunjavaju ustavne funkcije? Ne mogu. Zašto ne mogu da ispunjavaju te ustavne funkcije? Ne mogu iz jednog prostog razloga što oni koji su napravili puč nisu ni mogli drugačije da osmisle implementaciju, harmonizaciju sa nečim imaginarnim što postoji na Zapadu na drugačiji način nego na nakaradni način. Samo da vas podsetim, mi već pet godina vodimo borbu protiv ovog demokratskog bloka, koji još samo nisu napravili agenciju za liftove, za kiselu vodu, za ptičice i za prekogranični let ptica pevačica. Za sve drugo su napravili agencije. Kako su to radili, imali su prilike građani Srbije da slušaju u direktnim prenosima sednica Narodne skupštine, gde smo iznosili kritike na takav koncept organizacije države i društva. Ne sporim da tako nešto postoji, ali nema te države gde postoji tako brutalan način kao što je to kod nas urađeno. To je nama predstavljeno kao zadnji krik demokratije i kao uslov za što skorašnjiji ulazak u EU. Neće nas tamo ta EU, to sam vam rekao još pre pet-šest godina, ali vi se ne obazirete na to, jer vam je priča o EU dobra iluzija koja može da vara građane. Samo da vas podsetim, i pučisti su imali neke svoje parole. Jedna od tih parola je bila "skupa i glomazna državna administracija". Ne postoji skuplja i glomaznija državna administracija od kada su demokrate došle na vlast. Samo da vas podsetim da u nastojanjima da predsednik Republike poboljša svoj položaj, dosetio se da napravi Narodnu kancelariju. Znate i sami, nje doduše više nema kao pozicije u budžetu sa tim nazivom, ali se iza toga kriju neka sredstva. Samo da vas podsetim da neko ko važi za medijskog magnata, bio je direktor te kancelarije. Hvalio se tuđim parama, delio nešto, evo ga, danas je neki ministar za neki NIP. Znači, kada su u pitanju demokrate nepogrešivo postoji neka zakonomernost. Tamo gde su pare, gde je vlast, gde je pozicija, ukoliko ih nije pretekao G17 plus, nalaze se demokrate. To je prepoznatljivo. Sad sam baš čekao da mi se javi, uspeo sam u tome, javio mi se, sad smo prešli na jednu novu fazu. Ona je krenula kada su demokrate drugi put ušle u vlast. Ona je prepoznatljiva po tome što se na listi DS nalazi mnogo više predstavnika nevladinih organizacija, špijunskih službi, jeste, to kaže i gospodin Šami, potvrđujete i vi, znači, nalaze se oni koji su godinama finansirani iz inostranstva, školovani u Segedinu, Budimpešti i da ne ređam te lepe lokacije. Za šta su školovani? Pa, da unište državnu strukturu Republike Srbije. To temeljno rade sedam godina. Ali, pošto su ovi iz inostranstva shvatili da ovi ovde, njihovi predstavnici, demokrate, poprilično kradu ta sredstva, onda su rekli - sad ste na vlasti, ne možemo mi da vas finansiramo iz inostranstva. Sada uzmite sve ovo što je nevladin sektor i ubacite u vlast i obezbedite da država finansira svoje neprijatelje. Tako da građani Srbije sada finansiraju, je l' sam iz vašeg pogleda zaključio da se čudite, mislite da nije tačno ovo što sam rekao? Pa gde vam je onaj Miloš Todorović? On beše iz onog Cesida, jedan plus jedan jednako dva. Svi oni su smešteni u državnoj strukturi. Novinari Studija B - svi su smešteni u nekim državnim strukturama. Neki borci za ljudska prava, navodno, kao nevladin sektor, sad su u DS, sad se bore za ljudska prava na drugačiji način. ''Otpor'' je ceo u DS. Otpor sada kontroliše DS, da ne zabrljaju nešto. Tako je i sa ovim poverenikom i ovim zaštitnikom. Zamislite, oni čak imaju i kabinete, a prema Zakonu o državnoj upravi ili nekom od tih zakona, kabinet može da ima samo predsednik vlade ili potpredsednik vlade, i neću dalje da idem, zato što kod kabineta potpredsednika vlade digli ste uzbunu do planetarnih razmera. Znači, nevladin sektor se uselio u državnu strukturu, u državne organe i onda možete da zamislite kako ta zaštita izgleda. Da ne idem u ovom obrazlaganju u neke nevladine organizacije, koje možda i nisu toliko javnosti poznate, uzeću nekoliko karakterističnih primera. Imate jednu nevladinu organizaciju to je Fond za humanitarno pravo. Na čelu tog fonda se nalazi Vojin Dimitrijević, ali on je ispilio svoju kapilarnu strukturu, on je od 1963. taj agent, to nije ništa novo, to se zna odavno. E sad, ono što je brend te organizacije je, naravno, Nataša Kandić. Vidite, ta gospođa se kreće po sudovima, štiti ljudska prava, zvanično je predstavnik oštećenih, a ona nema veze ni sa pravnim fakultetom, niti pravno lice može da zastupa, a ona je tu prisutna da preti, pa ako joj se neki sudija ne sviđa, taj više ne može biti sudija, ako joj se neki policajac ne sviđa, ona mu izdeli šamare u strahu i niko ne može da vodi postupak protiv nje. Samo da vas podsetim, vas iz nevladinog sektora, velike borce za slobodu, za demokratiju, imamo još jedan karakterističan primer velikog borca, koliko se mnogo bori za demokratiju i za slobodu, toliko svakim danom sve više i više raste. Mislim da se zove Miljenko Dereta, samo što ne eksplodira, jadnik. Samo što ne eksplodira od prevelike brige i sekiracije za pravna građana Republike Srbije. Vidite, to građani Srbije sada finansiraju. Kako? Preko Vlade Vojislava Koštunice. Da li on može njima da kaže - dosta, potaman, pomerite se, ne može više? Ne sme. On može čak i Ameriku da napadne u svojim svakodnevnim saopštenjima, ali Natašu Kandić ne sme ni mrko da pogleda. Ovom zemljom gazduju nevladine organizacije i rekao sam prošli put da najbolji propis koji reguliše nevladine organizacije je propis Burme i propis Rusije. Burma je to zabranila pošto je pustila nekoliko meseci da vidi o čemu se radi. Kada su videli da su to sve špijunčine koje treba da unište državu, oni doneli propis i zabranili. Kada je u pitanju Rusija, čuli ste i sami, Putin shvatio, za razliku od Jeljcina, šta se krije u tom grmu. Ako su to nekada radili krijući, danas to rade javno, ako su nekada radili sredstvima iz inostranstva, danas rade sredstvima građana Republike Srbije. Tako da, ako se žalite, borite za neko svoje pravo, idete pravo kod čoveka koji vam je ugrozio pravo, pa da li je on poverenik, da li je on zaštitnik, da li se on nalazi u nekoj agenciji, da li se nalazi u nekom ministarstvu, sve i svašta se nalazi, a naročito oni ljudi koji nikada neće ni da čuju za vašu muku i koji nemaju ni bilo kakvih dilema oko toga da li treba običnom građaninu da se pomogne ili ne. Uspavaće vas jednom lepom pesmicom, jednom kaficom, da duboko saučestvuju sa vama u vašem bolu, ali da je komplikacija velika u državi, pošto je ona izuzetno razuđena, kapilarna, sa nadležnog na nadležnog, od nenadležnog do nenadležnog, vaše pravo neće biti rešeno, a oni će biti finansirani. Zapad, naravno, ima da pohvali, eto, postoje institucije u Republici Srbiji. One selektivno funkcionišu. Funkcionišu kada treba da se udari po opoziciji. Gospodine Mrkonjiću, da li mogu još jedno pitanje ili treba da se javim.
Pošto ste poslednji diskutant, izvolite, imate još tri minuta.
Vidite, poštujem ono što ste rekli. Gospodine Mrkonjiću, naravno, koristim ono pravo koje dozvoljavaju članovi 225. i 226, vi se sećate da sam već dve i po do tri godine stalno postavljao pitanje - kada će policija da uhapsi Mlađana Dinkića. Danas sam dobio odgovor od gospodina koji se potpisuje sa faksimilom. Zove se neki Dragan Jočić. Kaže ovako - kada će MUP uhapsiti Mlađana Dinkića? Sada faksimil odgovara: ''Ovo ministarstvo ne raspolaže saznanjima u vezi zakonskog osnova za postupanje u skladu sa delokrugom i ovlašćenjima, a na koje se odnosi poslaničko pitanje.'' E sad, gospodine Mrkonjiću, verovatno se smeškate kada ste čuli šta je misaono odgovorio gospodin Jočić. Da ne bih sad tumačio kakvo je bilo psihološko stanje gospodina kada je pisao ovo, samo bih da ukažem da nisam zadovoljan ovim odgovorom, ali mi je potrebno da bih vršio svoju funkciju u nastavku, da mi gospodin Jočić odgovori, a može da mu pomogne i Vojislav Koštunica, i da mi se odgovori na sledeća pitanja - da li gospodin Jočić svakog jutra dobija dnevne novine koje izlaze u Srbiji? To je bilo prvo pitanje. Drugo pitanje - da li je završio osnovnu školu da zna da čita ćirilicu i latinicu? Treće pitanje - da li je nekada u životu imao prilike da pročita neki stenogram sa sednice Narodne skupštine? Četvrto pitanje - ako je sve prethodno negativno, neka mi se obrati, odrediću mu lice koje će da mu pročita sve to što je napisano. Zašto ovo postavljam kao pitanje? Zato što u njegovoj profesiji postoji nešto što se naziva - fama. To je reč koja ide od usta do usta, sa kolena na koleno, širi se, priča se, govori se, na taj način se skreće pažnja nadležnim državnim organima da treba da pogledaju da li ima mesta da se oni uključe u to. U potpunosti se slažem sa velikim strahovima koji postoje kod Vojislava Koštunice i njegove Vlade, bez obzira na izgled te vlade. Kad je u pitanju Nataša Kandić i njena tvrdnja da je Tomislav Nikolić pobio 15 nekih starica u nekom selu i da država ništa nije preduzela, iako je opštepoznato i svi su odgovorili da to nema nikakve veze. Ali me prosto iznenađuje da, posle toliko novinskih članaka i činjenica koje su iznete, gospodin Jočić ne nalazi za shodno da me makar obavesti da je ovo pitanje uzeo u neko razmatranje, da je zadužio nekoga da proveri da li su ove tvrdnje tačne, a ovo pričam gospodine Mrkonjiću, zato što možete i vi da budete žrtva nečega što se sprovodi nad Narodnom skupštinom. Ako mi dozvolimo da zbog naše javno izgovorene reči svaka šuša može da tuži poslanika ili svaka šuša može da preti Narodnoj skupštini, bilo da su u pitanju engleski, nemački ili ko zna koji advokati, onda ova Narodna skupština mora da održi sednicu, da zauzme stav, da obavesti javnost o tome i da se rasprave ta pitanja. Ne želim da ulazim u detalje ko kome preti, zašto preti, zbog čega preti, ali sam siguran da svaka šuša može da preti Narodnoj skupštini samo zato što gospodin Jočić ne radi svoj posao.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Ne.) Ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 90.Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka, da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Dragan Todorović, predsednik Administrativnog odbora, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na akte Poverenika za informacije od javnog značaja i o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na akte Zaštitnika građana. Pošto smo obavili zajednički jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima odluka. Prelazimo na 33. tačku dnevnog reda: – PREDLOG AUTENTIČNOG TUMAČENjA ODREDABA ČLANA 127. STAV 1. I STAV 2. ZAKONA O VISOKOM OBRAZOVANjU Primili ste Predlog autentičnog tumačenja, koji je podneo Zakonodavni odbor. Podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka - jedan sat 37 minuta i 12 sekundi, Demokratska stranka - jedan sat 16 minuta i 48 sekundi, Demokratska stranka Srbije - Nova Srbija - dr Vojislav Koštunica - 56 minuta 24 sekunde, G 17 plus - 22 minuta i 48 sekundi, Socijalistička partija Srbije - 19 minuta i 12 sekundi, poslanička grupa "Liberalno demokratska partija" - 13 minuta i 12 sekundi, Savez vojvođanskih Mađara, Lista za Sandžak, Unija Roma Srbije, Koalicija Albanaca Preševske doline - 7 minuta i 12 sekundi, i Vojvođanski poslanici - LSV, SVM - 6 minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram pretres o Predlogu autentičnog tumačenja. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora želi reč? Izvolite, Vlatko.
Zahvaljujem se, gospodine potpredsedniče Mrkonjiću, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi Predlog autentičnog tumačenja Zakona o visokom obrazovanju, odnosno predlog tumačenja odredbi člana 127. stav 1. i stav 2. Zakona o visokom obrazovanju. Radi se, podsetiću vas, o jednom izuzetno važnom zakonu, o jednom organskom zakonu, o jednom sistemskom zakonu, koji reguliše jedno od najvitalnijih i najvažnijih oblasti uopšte društvenog života, a to je obrazovanje, a naročito visoko obrazovanje. Predlog za donošenje autentičnog tumačenja odredbi člana 127. stav 1. i 2. Zakona o visokom obrazovanju podneo je, na osnovu člana 158. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, narodni poslanik kolega Miloš Aligrudić, kao ovlašćeni predlagač. Podnosilac predloga, kao razlog za donošenje autentičnog tumačenja navodi mogućnost različitog tumačenja do koga može doći u primeni odredbe stava 2, koja se odnosi na mogućnost podnošenja zahteva u visokoškolskoj ustanovi, da se za ranije stečeni naziv utvrdi da odgovara nekom od naziva iz člana 95. ovog zakona, odnosno Zakona o visokom obrazovanju. Dozvolićete mi da citiram odredbu člana 127. stav 1. i 2. Zakona o visokom obrazovanju: ''Lice koje je steklo ili stekne odgovarajući akademski ili stručni ili naučni naziv, prema propisima koji su važili do stupanja na snagu ovog zakona, zadržava pravo na njegovo korišćenje u skladu sa propisima prema kojima ih je i steklo. Stav 2: ''Lice iz stava 1. ovog člana može tražiti od visokoškolske ustanove u kojoj stekne naziv da mu, u postupku i pod uslovima propisanim opštim aktom visokoškolske ustanove, a u skladu sa kriterijumom za usklađivanje stečenih naziva koje propisuje Konferencija univerziteta, odnosno Konferencija akademija strukovnih studija, utvrdi da ranije stečeni naziv odgovara nekom od naziva iz člana 95. ovog zakona.'' Zakonodavni odbor Narodne skupštine Republike Srbije je, primenjujući opšta pravila o tumačenju zakona i drugih propisa, znači i jezičko, i gramatičko, i teleološko, odnosno ciljno tumačenje, utvrdio predlog koji se nalazi pred vama kao narodnim poslanicima i suština je u tome da ove odredbe treba razumeti tako da se vremensko dejstvo zadržavanja prava na korišćenje stečenog naziva iz stava 1. ovoga člana prostire ne samo na sadašnjost, već i na budućnost. Svrha prava na korišćenje stečenog naziva je u tome da se zaštiti pravna sigurnost i stečena prava. Odredba stava 2. može se isključivo tumačiti u kontekstu ovakvog tumačenja odredbe stava 1, što znači da mora biti izjednačen status lica koja su stekla ili će steći naziv po propisima koja su važila do dana stupanja na snagu Zakona o visokom obrazovanju, a koji je objavljen u Službenom glasniku Republike Srbije br. 76. iz 2005. godine, sa statusom lica koja budu stekla nazive koja predviđa ovaj zakon. Drugim rečima, poštovane koleginice i kolege, lica koja su stekla sedmi stepen stručne spreme, kao što su diplomirani pravnik, diplomirani inženjer, diplomirani ekonomista, izjednačeni su sa licima koja steknu naziv - master. Znači, ovo je predlog autentičnog tumačenja koje je Zakonodavni odbor dostavio narodnim poslanicima, odnosno Narodnoj skupštini. Dozvolićete mi da iznesem još nekoliko momenata, a koji su uticali, odnosno determinisali ovakav predlog Zakonodavnog odbora za tumačenje ovih odredbi. Pre svega, treba reći da prilikom odlučivanja o kriterijumima za usaglašavanje akademskih naziva stečenih prema ranijim propisima sa nazivima iz novog Zakona o visokom obrazovanju, mora se primeniti jedan adekvatan opšti princip koji će jednako tretirati sve imaoce diploma. Primenom nove evropske nomenklature akademskih naziva, neophodno je sačuvati stečena prava diplomiranih i time sprečiti njihovo degradiranje na tržištu rada, s jedne strane, ali obezbediti im jednak tretman u daljem obrazovanju, tj. direktnu prohodnost na doktorske studije. Podsetiću da je ovo već učinjeno u mnogim evropskim zemljama koje su imale sličan problem i sličan sistem obrazovanja, kao što su Slovenija, Makedonija, Hrvatska, Holandija, Belgija, Estonija i neke druge zemlje. Ono što želim da kažem jeste da, polazeći od karakteristika master studija i prava koja se stiču dobijanjem master diplome, one su suštinski istovetne sa ranijim diplomskim studijima, i to na osnovu sledećih pokazateljima. Nakon završetka diplomskih studija postojala je mogućnost direktnog upisa na doktorske studije, uz odgovarajuću prosečnu ocenu, ali se ova zakonska mogućnost nije primenjivala, jer doktorske studije na univerzitetima prosto nisu bile organizovane. Doktorat se sticao na alternativan način, završetkom magistarskih studija i odbranom doktorske disertacije, pa im se to pravo ne može oduzeti i danas kada postoje doktorske studije. Ranijipropisi nisu imali instrumente za ograničavanje obima opterećenja studenata, usled čega ovaj obim znatno premašuje vremenski period koji imaju na raspolaganju za njegovo savlađivanje, odnosno obim ranijih diplomskih studija premašuje obim novih osnovnih i odgovara master studijama. Sve ranije diplomske studije su i formalno trajale duže od četiri godine, jer upis apsolventskog staža ima iste pravne posledice kao i upis bilo koje godine studija, dakle, status studenta, zbog čega se i on pravno gledano tretira kao godina studija, s obzirom da su studijski programi projektovani sa ciljem da se realizuju zaključno sa istekom apsolventskog roka. Dalje, i ranije diplomske i nove diplomske master studije vode sticanju akademskog naziva, za razliku od magistarskih i doktorskih koje vode sticanju naučnog naziva. I ranije diplomske i nove diplomske master studije vode sticanju titule - diplomirani, dok nove osnovne studije prvog stepena ne sadrže ovu odrednicu. Dakle, Zakonodavni odbor je primenom ovih principa i tumačenja utvrdio predlog koji je vama dostavio, a kao predsednik Zakonodavnog odbora predlažem da Narodna skupština usvoji ovo autentično tumačenje, pre svega što je ono na liniji i intenciji Zakona o visokom obrazovanju, a sa druge strane, sprečiće se diskriminacija 400.000 visoko obrazovanih građana Republike Srbije i 150.000 studenata. Zahvaljujem na pažnji.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Miloš Aligrudić, pa narodni poslanik Ranđelović, pa narodni poslanik Petronijević. Izvinjavam se Milošu, pre nego što pređemo na raspravu, ovlašćeni predstavnici SPS biće Milisav Petronijević, LDP-a Nebojša Ranđelović, a ovlašćeni predstavnik SRS biće prof. dr Mileta Poskurica.
Ovaj predlog za autentično tumačenje odredbe 127. Zakona o visokom obrazovanju podneo sam zato što sam svojevremeno primio jednu grupu studenata BU, koja mi je saopštila da postoje praktični problemi u primeni ove odredbe, odnosno da oni koji primenjuju Zakon i na koje se zakon odnosi, a to su, pre svega univerzitetske ustanove, fakulteti, tumače ovu odredbu na takav način da narušavaju jedan od osnovnih principa prava, a to je načelo pravne sigurnosti. Nakon obavljenog razgovora sa tim studentima i pažljivog čitanja odredbe, i nakon dobavljanja mišljenja koja su bila od značaja da zauzmem stav kao narodni poslanik po ovom pitanju i preuzmem određene korake, došao sam do zaključka da je ova norma, čitajući je pažljivo, napisana tako da daje jedno široko tumačenje i mogućnost da univerzitetske konferencije mogu da donesu odgovarajuće propise. Imajući u vidu da se fakulteti po sebi razlikuju, da se program na tim fakultetima razlikuju, da se razlikuje način ili režim studiranja na pojedinim fakultetima i da se ne mogu fakulteti u tom smislu po režimu studiranja izjednačiti između sebe, jer oni su upuno čemu različiti, jer nije isto Medicinski fakultet, Pravni fakultet, Mašinski fakultet, oni imaju određene specifičnosti i razlike, pa je neophodno, da, kada se ustanovljavaju određeni kriterijumi za primenu člana 127. odnosno izdavanja potvrde o izjednačavanju statusa, da jednostavno ti kriterijumi ne mogu biti identični, pa se zato zakonodavac, kada smo ovaj zakon donosili, nije upuštao u decidno razjašnjenje tih kriterijumima. Ostavljeno je, naime, univerzitetu da on donese bliže kriterijume i da se na taj način ova stvar završi. Zaključak do kojeg sam došao je da je univerzitet, koristeći ovo svoje pravo ili čitajući tako odredbe člana 127, praktično doneo kriterijume na osnovu kojih je zaključio da je dovedeno u pitanje to pravo tzv. pravne sigurnosti građana da, kada steknu određeno zvanje, određeni status na osnovu određenih godina provedenih na studijama, dobijajući određenu diplomu, jednostavno to zvanje ne može biti lako izjednačeno sa novim zvanjima koje predviđa ovaj zakon, a kada je to neophodno. Tako smo došli u jednu interesantnu situaciju, a uzeću kao primer Pravni fakultet u Beogradu, da lica koja bi, prema tumačenju tog fakulteta, dobila mogućnost da nastave studiranje, da idu na doktorske studije, jer sada magistarskih više nemamo, dakle, oni bi morali prema tom tumačenju da imaju zvanje mastera, znači, ne da budu izjednačeni u zvanje mastera, nego da imaju zvanje mastera, pa bi, znači, diplomirani pravnik koji je završio četiri godine studija na pravnom fakultetu, stekao diplomu pravnika, morao da ode još godinu dana na master studije, kako bi stekao mogućnost da upiše doktorske studije. Pri čemu, prema ovom novom zakonu zvanja, titule, razlike između osnovnih i specijalističkih studija, potpuno drugačije je postavljeno nego u dosadašnjim propisima. To bi praktično značilo da onaj ko hoće da ide na doktorske studije, mora prvo da ide na master studije, da stekne formalno zvanje - master, uprkos tome što je već bio stekao zvanje diplomiranog pravnika. Do sada, po principu pravne sigurnosti, stajalo je da onaj ko završi osnovne studije, uz određene uslove, polaganja ispita, i uz određene druge preduslove, može da ide na postdiplomske studije. Sada mu se postavlja još jedan preduslov, dodatni uslov, što nije bila intencija zakonodavca. Naime, nije svejedno da li neko ko je završio osnovne studije, ima sada trenutno zvanje diplomiranog ekonomiste ili diplomiranog pravnika, treba da ide na još jedan stepen usavršavanja kako bi išao na doktorske studije, koje su sada jedine postdiplomske studije koje ovaj zakon prepoznaje na tom nivou, ili on može da ide na te postdiplomske studije i da bude programom visokoškolske ustanove obavezan da eventualno položi još nešto drugo, neki ispit u okviru doktorskih studija, koje bi mu nedostajale, komparativno gledano, u odnosu na onaj program koji se zahteva za one studente koji će ići po ovom novom zakonu i na redovne, na osnovne studije. Dakle, tu je velika razlika. Praktična posledica je, i tu ću pojednostaviti celu priču, u novcu. Naime, nije svejedno da li ćete dobiti priliku da polažete ili obavezu da polažete neki diferencijalni ispit, u odnosu na ovo kako zakon predviđa kada se uporedi status studiranja prema ranijem zakonu. Ili ćete biti primorani da upišete neka dva semestra, da platite sve ono što treba da se plati, položiti tamo neke diferencijalne ispite, bez obaveza da polažete ono što ste već položili u toku svojih osnovnih studija, pa onda ići na doktorske studije. Dakle, jedini razlog, kao što vidite iz mog izlaganja, zbog čega sam podneo ovaj predlog jeste da se raščisti ova priča oko prava na dalje studiranje. Drugih implikacija ovo zapravo nema, jer prosto ne vidim, polazeći od sebe, razloga da na pravnom fakultetu zatražim da mi se izda potvrda da se moj status izjednačava sa statusom mastera. Ni jedan drugi razlog ne bih imao sem ovoga koji sam naveo. Dakle, u pogledu zaposlenja, u pogledu rada u inostranstvu, nostrifikacije diploma, ovo nema nikakvog značaja. To se radi na drugi način, samo znanje koje se ovde utvrđuje nikakvog značaja u tom delu nema, ali ima u ovom delu. Bojim se da Univerzitetska konferencija, kada je zauzela ovakav stav, praktično je narušila načelo pravne sigurnosti. Znači, nekome ko je bio uveren da završavajući fakultet, stičući zvanje diplomiranog mašinskog inžinjera, diplomiranog ekonomiste, diplomiranog pravnika, ko je bio uveren da može da krene na postdiplomske studije, posle toga njemu zapravo saopštavaju da on taj uslov nema, nego da mora da nastavi svoje studiranje. Jednostavno, za ljude koji su stekli određeno zvanje, to je nedopustivo. Nekada davno je osnovna škola trajala četiri godine, zatim je produžena na osam godina, ima ideja da ona traje duže, ali ne možemo posle svake promene zakona ljude koji su završili osnovnu školu po starom sistemu tretirati kao da su bez osnovne škole. To nikada nije bio slučaj, ne može biti ni ubuduće. To je osnovni element pravne sigurnosti, to nema veze sa kvantumom znanja. Ako se traži određeni kvantum znanja za doktorske studije, on se može korigovati uvođenjem diferencijalnih predmeta za one ljude koji ne ispunjavaju dovoljno uslova u tom smislu, ali ne možemo ucenjivati našu decu ili druge ljude, starije ljude, koji žele da nastave svoje obrazovanje, time da moraju da uplaćuju semestre i da studiraju nešto što, po mom dubokom uverenju, nisu dužni. Dakle, to nije bila intencija zakonodavca kada je zakon pisan, kada je ta odredba nastala, ali bojim se da je ono što je ovde dato iz najnesebičnijih razloga, da se omogući univerzitetu da fakulteti odrede svoje uslove saobrazno svojim specifičnostima, da je ovde protumačeno i šire od onoga što je trebalo biti. Mislim da je ovo jedini način u ovom trenutku da se ova stvar popravi, da se izađe sa ovim autentičnim tumačenjem i da to od ovog trenutka pa nadalje, odnosno od dana objavljivanja u "Službenom glasniku", ako se ovo autentično tumačenje ovako usvoji od strane Skupštine, da to bude jasno. Hvala vam na razumevanju.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milošu Aligrudiću. Reč ima narodni poslanik i ovlašćeni predstavnik SRS prof. dr Mileta Poskurica, pa potom prof. dr Žarko Korać, pa potom Milisav Petronijević. Ovlašćeni predstavnik LDP biće Nebojša Ranđelović. Izvolite, gospodine Poskurica.
Dame i gospodo, mi smo sada ne baš prvi put u prilici da u ovom visokom domu razmatramo neke nus-efekte ili loše efekte već donetih zakona. Na određen način mi ovde samo vršimo tumačenje neke zakonske odredbe određenog člana u pogledu mogućih nejasnoća i nepreciznosti koje bi teoretski mogao da izazove. Praktična aplikacija zakona, protiv koga jesmo bili kada je donošen, zato što smo mislili da urušava dobar obrazovni sistem i tada smo detaljno govorili o ovom problemu, šta će biti i šta će biti sa izjednačavanjem i sticanjem akademskih zvanja. Već se pojavio kao operativni problem i udruženja pred kojima država nije smela da stane, da se suprotstavi, da iznese neki svoj očigledni stav nego kapitulantski i da prizna zahteve Konferencije univerziteta i studentskih parlamenata, te da se izvrši priznavanje, odnosno izjednačavanje statusa diplomiranih i magistara. Pre svega da podsetimo građane Srbije da smo bili protiv zakona kakav je donet i rešenja koja su predviđena, a danas smo svesni činjenice da je ovo jedinstvena prilika u kojoj mi nekoga bonifikujemo, dajući mu pravo da se izjednači zvanje mastera ili magistra, kroz svoje studije koje su u diplomskom obliku trajanja, dakle u punom obimu studija, bile za pojedine struke, pojedina zvanja četiri, pet ili šest godina i ljudi su završavali to i nisu bili magistri, morali su još dve ili tri godine da uče da bi to zvanje stekli. Dakle, jednu određenu grupu ćemo bonifikovati time, nagraditi, izjednačiti i dati im prerogative da krenu dalje u stručno usavršavanje. Drugu ćemo pak, sigurno potencijalno manju grupu, u koju spadamo svi mi koji smo išli na dalja akademska usavršavanja, na neki način da depresiramo, da učinimo to što su oni magistrirali, što su se istinski u jednoj logičnoj postavci stvari pitali - šta bi to njima bilo od interesa, koja bi sfera interesovanja u okviru njihove struke bila najzanimljivija za njihovu budućnost, usmeravali se kroz načine kako da uče, kako da istražuju, kako da stiču kvantum naučnoistraživačke sposobnosti. To su davale magistarske studije, a doktorat po starom bio je kruna jednog takvog naučnoistraživačkog dela i obrada jedne uske teme koja je bila doprinos nauci. Moguće da ona neće biti ni sada po novim rešenjima promenjena, s tim što doktorat još mora, zavisno od broja ostvarenih bodova u redovnom školovanju, diplomskom i master školovanju, da se doda, ali će se na neki način broj godina preneti na doktorske studije. Sumarno uzev, dakle jedan pojedinac zavisno od toga šta studira, da li studira prava, ekonomiju, medicinske nauke će biti u različitim pozicijama u odnosu na ranije stečena zvanja. Dakle, tu smo u osnovi na izvoru jedne od nepravednosti i nama je teško da se opredeljujemo šta je tu nepravednije, i ne možemo braniti ni jednu ni drugu poziciju, jer smo zaista bili najočiglednije orijentisani ispravno, onda kada se zakon donosio i kada smo govorili kakve rizike on sa sobom nosi, makar i u pogledu sticanja ovih zvanja koja stoje danas ovde kao predmet tumačenja odredbe člana 127. zakona. (Predsedavajući: Izvinite, dr Poskurica, molim vas za mir.) Dobro, verovatno je za njih stvar rešena, pa ih ne zanimaju diskusije onih koji o tome misle drugačije. Dakle, šta će biti korak dalje, kako će se stvari dalje odvijati? Onog časa kada se izjednače zvanja, kada neko ko je završio medicinu sa pet godina postane master, jednako kao i onaj koji je pre dve godine završio medicinu sa šest godina i magistrirao, još dve ili tri godine rada, devet godina rada, i oni se izjednače, postavlja se pitanje kada krenu dalje na doktorske studije, hoće li se i kakvim internim aktima, u okviru ostvarivanja prava na samostalnost, autonomiju, koje će visokoškolske ustanove unutar univerziteta, jer fakulteti su ostali u podređenom položaju, opet stvar protiv koje smo se bunili, doći do doktorskog zvanja. To je pitanje koje će verovatno tek biti predmet rasprave i na Rektorskoj konferenciji, i na univerzitetskim telima i privatnih i državnih univerziteta. Postavlja se i naredno pitanje - da li neko ko bude izjednačen sa zvanjem mastera, a po prirodi stvari magistar - master znači - dodatno osposobljeno za nešto, u medicinskim naukama to znači da je neko u rangu subspecijaliste, a to automatski znači da vi po pravilniku, po statutu ustanove u kojoj radi dodatno plaćen za to, da li će neko sticanjem zvanja mastera steći pravo izjednačenja u zvanju, ne sticanje zvanja nego izjednačenost u zvanju, jedna matematička igra, logička igra, da li će imati i steći pravo da traži da sada bude drugačije plaćen? Mi nemamo u medicinskoj oblasti nikav tzv. osnovni bazični nivo akademskih studija. On je ovim zakonom predviđen i kasnije ću pročitati tu sistematizaciju koju je Nacionalni savet za visoko obrazovanje dao, dakle, jedan od tri nacionalna saveta koje smo napravili. Mi ne znamo kakav je to hibrid koji završi osnovne akademske bazične studije i verovatno četiri godine. Pripremajući se za ovo, malo sam pročešljao sajtove i nisam baš našao statute u kojima to stoji. Statutima visokoškolskih medicinskih ustanova nije predviđena ta varijanta. U zakonu je u sistematizaciji, ogromnom papiru od 20 i nešto stranica, ogromnom materijalu, gde su zvanja koja su sada precizirana, neverovatna, nikad čuvena, nikad viđena. Na stranu pitanje ko takve programe završi za šta će se opredeliti i šta će moći da radi. Onaj ko bude rekao, evo sada sam izjednačen sa masterom, kolega mi smo sada isti, ja sam subspecijalista, ti si master, u zdravstvenim ustanovama, pa i u ustanovama drugog tipa, ko god da je završio magisterijum, za nešto se usmerio i onda on ima veću platu. Kako ćete sada? Hoće li doći novo tumačenje? Dobio si zvanje, ali ti nisi master, to ti vredi samo da imaš tako napisano ako ideš van. Onda je to već druga priča. Onda je to igra. Onda zakon ne može biti tako neprecizan i ne mogu se ljudima davati tako. Onda će to ljudima biti jedna lakonski uzeta stvar. Sada smo danas svi magistri, koji smo diplomirali i 1965, i 1973, 1978, i ja sam magistar, ali nećeš biti plaćen i verovatno neće moći da adekvatno bude nagrađen za to. Mislim da je izjednačavanje ovih zvanja zapravo stvar čisto jedne pravne regulative, izjednačavanje u zvanju da to apsolutno ne nosi suštinski sadržajni domen i sadržajno povećanu vrednost kandidata koji svoju diplomu prethodnu poništi i dobije nekakvu novu diplomu, u kojoj će mu stajati da je izjednači sa masterom. On će moguće imati drugačiju kvalifikaciju u dodatku diplome i to će verovatno stajati dopisano ili kako će biti izvedeno, ali će to onda biti onaj predmet različitosti koji bi se u slučaju konkurisanja kod stranog poslodavca ili onih abonenata Bolonjske deklaracije imati smatrati čudnim. Na određeni način vi kao da gurate ovim predlogom, samim zakonom, ne ovim tumačenjem, prst u oko i onima koji su kreatori Bolonjske deklaracije. Naime, hoćete da kažete da nekadašnje naše osnovne studije kakve jesu bile, diplomske studije, ne osnovne, to uvodi sada zakon, diplomske studije su zapravo jednake njihovim masterima, što opet nije prirodno i nije logično. Kod njih takav sistem funkcioniše, kod nas je bio jedan jasan i drugačije postavljen sistem, koji sada dovodi do nekakvog lažnog, patvorenog i nelogičnog ujednačavanja. Sada zakon koji je stupio na snagu krajem 2005. godine je u neku ruku pratio, a možda u nekim situacijama i zadocnio za nekim fakultetima, koji su krenuli da trčeći u susret Bolonji sami organizuju studije i da krenu po bolonjskom procesu da prave svoje nastavne programe. Nisam uspeo da nađem, da ovde to ubedljivo pokažem, zbirku jednu, knjižicu od 250 stranica, otprilike izgleda, Medicinskog fakulteta na kome sam nekada bio i dekan, koji je radio po starom programu i u kome je sabran nastavni plan i program. Kada sam sada, učestvujući u pisanju, jer iako nismo glasali mi zakon poštujemo i moramo da se prilagođavamo bolonjskim zakonima, i pišući program po bolonjskom ovome smeru, kada smo to pogledali, po tim principima, sabrana sve, za ove integrisane studije, to je jedna hrpa papira od nekoliko hiljada stranica. Dakle, jedna očigledna skribomanija, ujednačeni nastavni program, nastavni sadržaji su isti. Gospodo, tu nije došlo do promena. Uče se i dalje enzimi, uče se i dalje srčane bolesti, hirurgija, sve se uči na isti način, iskasapljeno, izdeljeno, pretvoreno u manje jedinice, ne bi li se osnovni koncept koji je zakon imao, kako je svojevremeno promoter Turajlićka govorila, nama malo ljudi završi studije koliko ih upiše, rok studiranja je ogroman. Šta smo sada uradili? Skratili rok studiranja, dali svakome da nešto završi, pa će recimo medicina posle četiri godine osnovnih akademskih studija imati neko čudno zvanje, to ne znam, zove se organizator zdravstvene nege. To do sada nikada nisam čuo, s takvim se nikada nisam rukovao, pitao i pitao ga šta znači. Moguće da je to bila nekad neka priučena viša medicinska sestra koja je nešto radila, ali to ćete sada imati u medicinskoj struci. Ako neko bude učio, verovatno pet godina, biće diplomirani organizator zdravstvene nege i nosiće zvanje mastera. Dakle, imaće zvanje mastera. Da li će i on moći jednako, kao i onaj ko je imao integrisane studije i završio šest godina trajanje medicine, ići u jednakim uslovima u doktorske studije. To nije razrešeno. Hoće li nama sve podzakonski akti rešavati, kao što nam inače zakone za koje često mislimo da su loši, podzakonska akta rešenjima dovedu do toga da budu još i gori i još neprihvatljiviji, ili ćemo se opet ovde u Skupštini susretati sa potrebom da moramo nešto da obrazlažemo i analiziramo, samo je naravno upit koji ostaje kao nužna posledica nad činjenicom da je zakon prilično brzopleto u svim elementima prihvaćen. Sada se traži od fakulteta koji rade da uzmu najmanje tri fakulteta sa strane i da nekako prepisujući od njih nađu nekakav najlogičniji model kako bi uradili svoj studijski program, svoj kurikulum. Ako uzmete međusobno naše fakultete iste struke, videćete da im se nastavni programi razlikuju, te prema tome ona mogućnost transparentnog prelaženja, osim ako se zadovolji broj SPP bodova, nemamo drugog osnova da kažemo da postoji mogućnost jednostavne transparencije iz jednog na drugi, iz jednog obrazovnog centra u drugi, sa jednog fakulteta na drugi. Kako to ostvariti prema Evropi? Naravno da čak ni taj virtuelni prikaz nije razrađen, jer da jeste, malo bi se ljudi usudilo da pristane da se ophrva ovako velikom papirologijom. Znate, to je neverovatno šta ćete vi pisati, kako izvodite nastavu. Nisam poneo sa sobom, a to će biti predmet sutra rada našeg skupštinskog odbora, šta direktori visokih škola, mislim da se zovu direktori a ne dekani, posebno u slučaju Visoke tehničke škole u Kruševcu, nalažu svojim zaposlenima i kakva pisana uputstva daju, zahtevajući od njih da potpišu kroz knjigu da su materijale dobili, u kojima im se preti otkazom ako učine nešto što će se, po mišljenju direktora te visoke škole, pokazati kao nedovoljno dobrim da bi se uskladio sa bolonjskim procesom i naravno, ostaje za komunikaciju. Eto taj, mislim da se Janković zove, da ne pogrešim prezime, mislim da ćemo pitanje tog čoveka, koji inače i protivno zakonskim odredbama donosi čak i ograničenja broja skripti i stranica koliko će koja skripta da iznosi. Ako je to smisao bolonjskog procesa i to je ono što će školovati buduće kadrove, onda je to stvarno deplasirano. Sasvim se jasno moglo i po starom zakonu, da ovo ne bude lamentiranje samo nad starim zakonom, urediti i bilo je vazda uređeno šta je nastavni plan, šta je nastavni program i šta su sadržaji. Sadržaji se nisu suštinskiizmenili, oni su samo dodatno veća glavobolja za studente jer je umesto 33 ispita dodatno još 3 ili 4, plus izborni, skraćeno je vreme za studiranje, naterani su da dolaze obavezno na fakultete. Sada ko će da ih proziva? Vi svakoga dana, to je nekada u nekim fakultetima bio prostorni problem. Vi morate predavanje za predavanjem. Zamislite sada vi profesora posle dva sata priče i predavanja dva časa školska da prozove 150 studenata. Vi to sada morate. Šta ćete doneti, neke magnetne kartice. A to vam se sve uvodi, to je jedna obaveza. Fakultet je fakultativna stvar. Ko hoće da uči, hoće, ko neće, neće. Ako neće da dođe, ne treba ni da dođe, sam je birao, neka se vrati. Mora li da ga završi ako ga je upisao - ne mora. Otkuda imperativ, kao što ovaj gospodin iz kruševačke škole, Kruševac, Trstenik, ne znam da nisam pogrešio, žao mi je što nisam integralno poneo materijal, no svejedno, o tome će biti govora na Odboru, očekujem sutra, da propiše da 70% mora biti prolaznost. Sada zamislite profesora koji se ne uravna. Onda ide peticija studenata, idete na ispit kod tog i tog, jer nećete imati prolaznost toliko i toliko. Ako su to sve nužne posledice zakona o kojem govorimo, ovo je najmanja šteta što danas radimo i tumačimo. Tumačimo onako kako je napisano, nismo ništa jasnije ni dobili, jer se zakon ne menja u svom stavu. Tumačenje je došlo, zakon, članovi, stav 1. i stav 2. zakona se značajnije ne menjaju. Po ovom novom obrazovnom sistemu ove strukovne studije su nam proizvele, makar u sferi strukovnih studija na medicinskim naukama, devet kojekakvih zanimanja za koje nikada u životu, retko ste za pojedina mogli da čujete. Šta će raditi, kako će se zapošljavati? To nije predmet ove izmene. Ali, kakvu analogiju naći sa onima koji su završili Visoku medicinsku školu? Da li ćemo i njima dati analogiju da sada mogu da budu potencijalno, recimo, masteri i oni, završe, još jedno 60 bodova dobiju i postanu masteri posle Visoke medicinske škole. Da li će i oni tražiti nekakvu ekvivalenciju, nekakvo izjednačavanje? Otvorena je Pandorina kutija sada po ovom pitanju. Čekajte da se samo svi dosete i da krenu sa zahtevima. Fakulteti će biti pretrpani zahtevima za izmenu, a onda kada se bude videlo da im to možda ništa stvarno ne donosi, nikakvog značajnog boljitka i ništa im naročito ne daje... Verovatno će ih sačekati takse, kao što sada rade i čudovišno se ponašaju u Komori lekarskoj, uzimajući negde oko 100 evra da bi se upisao u registar i dobio licencu. Dakle, jedna mafijaška organizacija, koju je lepo propratio ministar, kobajagi od ministra ništa, on tu ne utiče. Sada 100 evra svaki lekar mora da da i plus jedan solidan kreditić da otplaćuje svakog meseca od plate da bi bio član Komore, a Komora stavila interna akta i vi ne možete bez toga. Internim aktom, u zakonu to ne piše. Evo, interni akt, statut Komore odredio i kraj priče. Ekstra kako su izabrani. Imate primere stomatologa, kako je njihova komora formirana. Sve je to nekako u vezi sa ovim. Sve ovo govoreći, paralelnim pričama i primerima, dokazujem koliko je brzopleto donošenje zakona, koliko potreba da se nekome ugodi sa strane, da se upriličimo prema onome što od nas traže, dovodi do nekih nužno loših rešenja i posledica koje treba u hodu rešavati i koje mogu biti izvor nepravde. Nije ni Bolonjska deklaracija nama rekla - morate tako i tako. To je preporuka. Pa to su seli ministri i dogovorili se na dva različita mesta, dali su preporuku da to treba tako da bude da bi se integrisao prostor. Moglo se uzeti da se izvrednuju naši ispiti bodovima i da imate ekvivalent u bodovima, moglo se to uzeti, ali način na koji se išlo do detalja u razaranje pojedinih predmeta koji su bili integralni, koji su se kao takvi morali učiti, neki su preimenovani, na arhitekturi nema nacrtne geometrije, matematika dobila drugo ime, morali su da smisle. Do pre godinu-dve pitao se samo jedan asistent, ma dekan, niko nije znao da odgovori studentima, ne znaju studenti danas kada završe prvu i drugu godinu po bolonjskom hoće li ostati na budžetu, u kakvu će kompeticiju da im uđu oni koji su bili samofinansirajući. Je l' treba da nadoknade od 37 do 60? Ne zna se broj ispitnih rokova, mnogi fakulteti autohtono, mimo zakona, dozvoljavaju studentima da prenose ispite i da tako upisuju godinu, pozivajući se na neku svoju samostalnost, autonomiju itd, ali to je već kršenje zakona. Dakle, suočeni smo vrlo brzo, tek će sada da se krene, valjda do iduće godine treba da se završi licenciranje fakulteta. Biće velikih primedbi. Fakulteti se licenciraju i sa strane Ministarstva nauke i Ministarstva obrazovanja. Jedan fakultet po definiciji je obrazovno-vaspitna, obrazovna pre svega i naučna institucija. Sada neko dobije licencu za naučni rad, ali nije dobio za obrazovanje. Kako? Znači, on sada ne može da uči studente, ili je izgubio naučnu licencu, ne može da proizvodi ni mastere, ni doktore nauka itd. Ili je dobio, kao što su već dobili, jer nauka je završila, malo su bili vredniji u Nacionalnom savetu, jer je njihovo akrediciono telo završilo, dobili akreditaciju i sada se tresu dekani, to je opšta pomama, da li će proći kao obrazovna ustanova, da li će imati dovoljno kvadrata, dovoljnu visinu, dovoljan parking. Sve se moglo jasnije rešiti, toliko i toliko kadra po tom predmetu kao što u zakonu stoji, može da radi još negde van i to mu se sabira, ako bude radio izvan toga, gubi radno mesto. Ovo što se sada radi je jedna opasna improvizacija, čije posledice zaista mogu biti i gore od ovoga što sada radimo i tumačimo, kako da razumemo član zakona. Kada dođe sudski spor, sudija će da ga razume, nije to problem, a nije nemoguće da do toga i dođe, jer ako izjednačite zvanja mnogi će ostati pod upitom šta će sa tim što su dobili, i to ih je koštalo, jer neće im to niko dati džabe. Poništi diplomu, dobi novu diplomu i ima li vajde. Reći će - to te košta 100 evra, onda neću ni da uzmem. Ekstra što se ostavlja pitanja kada neko želi, dovoljno je mlad, ima u sebi potencijala, želi da se bavi doktorskim studijama, da ide na treći nivo i onda će se pitanje postaviti kako će se on izjednačiti, koje to dodatne ispite, kako to predvideti, jer zakon to vrlo šturo reguliše: 180 ako najmanje ima 300 ostvarenih prenosivih bodova. Nije to do kraja razjašnjeno i verovatno ćemo ovde imati, pre nego što se zakon promeni u nekim svojim ozbiljnim segmentima, i ovakve intervencije i ovakve potrebe da ovako tumačimo ono šta je pesnik hteo da kaže, šta je zakon, na brzinu donet, hteo da kaže. Dakle, naš stav je očigledno jasan. Mi kritikujemo zakon kakav je bio, nećemo se polarizovati ni levo ni desno. Svesni smo da su neki lažno dobili ništa, a da neki opet nisu izgubili ništa, ali im je umanjen njihov rad, trud, njihov istinski tenacitet prema nekoj struci, prema želji da se nečim ozbiljnim bave i na takav način su stvorili dve grupe potencijalnih nezadovoljnika, jer je naravno Vlada, pritisnuta činjenicom da se tako važne institucije, konferencija rektorska, studentska udruženja u nezgodno vreme pritisla, da se to odobri, jer je to verovatno manje zlo i sa manje nužnih posledica, i da se da ovakvo tumačenje koje, istina, zakon implicira, nije ga ni bilo potrebno naknadno tumačiti i objašnjavati, jer smo o tome govorili kada je zakon donošen, šta to de fakto može da znači u našem obrazovnom sistemu.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović, ovlašćeni predstavnik LDP. Sednica Zakonodavnog odbora održaće se danas, 17. oktobra, u 18,00 časova, u Pres-sali.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, gledaću da ne ponavljam previše onoga što je već rečeno, posebno što se sa dosta onoga što je ovde izneseno slažem. Reći ću samo da je donošenje Zakona o visokom obrazovanju unelo neke značajne novine, omogućilo da se srpski studenti pridruže i mogu koliko-toliko ravnopravno da učestvuju na tržištu znanja Evrope, ali je Zakon o visokom obrazovanju doneo sa sobom i neke nepoznanice koje su tu i tamo napravile i neke pravne vakuume i dovele do situacije da se možda nečija stečena prava na neki način oskrnave ili umanje. Neću ponavljati pitanja koja muče sve nas koji radimo u visokom obrazovanju, sticajem okolnosti i ja sam nastavnik Univerziteta, samo ću navesti da se slažemo u jednom, da stečena prava nikako i nikome ne smeju da budu umanjena, ukinuta ili oskrnavljena. Mi smo, između ostalog, tako i shvatili ovo što se predlaže u tumačenju koje ova skupština treba da usvoji. Naveo bih da dobrog, odnosno idealnog rešenja za ovaj problem nema. Ali, ako već nema dobrog i idealnog rešenja, ajde da usvojimo najmanje loše i nama se čini da smo na dobrom putu da se to najmanje loše rešenje usvoji. Dodao bih samo par problema koje nisam registrovao da su prethodni govornici izneli. Naime, nekadašnji asistenti pripravnici, a sada saradnici u nastavi, na neki način su na belom hlebu, zato što su završili svoje studije, primljeni po novom zakonu za saradnike u nastavi, ne mogu da nastave svoje studije jer konkretno na mom fakultetu akreditovanih doktorskih studija još nema; da ih teramo da upisuju magistarske studije koje se ukidaju nije fer, nemaju zvanje mastera, tako da oni jednostavno niti mogu da nastave da se na normalan način bave naučnim radom, niti znaju kakav im je status. A novi zakon im daje mogućnost godinu plus godinu da ostanu u tom zvanju, pa im onda daje mogućnost kada upišu doktorske studije da budu dva puta po tri godine u zvanju asistenta i nakon toga, ako doktoriraju, da dobijaju ostala univerzitetska zvanja. Te naše mlade kolege sada su na belom hlebu, jednostavno ne znaju kakav im je status. Da bi se takva situacija izbegla treba usvojiti to najmanje loše rešenje o kojem sam govorio, odnosno sprečiti da se nečija već ostvarena, odnosno prava koja su garantovana prethodnim zakonodavstvom, da im se ne umanje, nego da jednostavno svi mogu da konzumiraju i uživaju prava koja su im bila garantovana. Zbog toga, shodno onome što sam govorio o najmanje lošem rešenju, LDP će podržati ovu inicijativu, u nadi da će ona biti primenjena na pravi način. Dakle, znamo da diplomirani pravnik, inženjer ili već ne znam šta ne može da bude isto što i master, ali znamo isto tako da nikome ne možemo da oskrnavimo, odnosno da ukinemo prava koja su mu bila garantovana prethodnim zakonodavstvom o visokom školstvu.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, ovlašćeni predstavnik Socijalističke partije Srbije, a neka se pripremi narodni poslanik Srđan Šajn.
Dame i gospodo narodni poslanici, nit manjeg papira, nit većeg problema, sa mogućnošću da bude još veći. Prvo, dozvolite u nekoliko reči da podsetim šta je u stvari predmet današnje rasprave. Na današnjoj sednici Narodna skupština treba da potvrdi predloženo autentično tumačenje člana 127. Zakona o visokom obrazovanju, koje je predložio Zakonodavni odbor, ili da ga ne potvrdi. Šta je suština tog predloga? Suština predloga autentičnog tumačenja, koje je ponudio Zakonodavni odbor, jeste da odredbe člana 127. stav 1. i 2. Zakona o obrazovanju - da lice koje je steklo ili stekne odgovarajući akademski, stručni ili naučni naziv, prema propisima koji su važili do stupanja na snagu ovog zakona, zadržava pravo na njegovo korišćenje u skladu sa propisima prema kojima ihje steklo - treba razumeti tako da se vremensko dejstvo zadržavanja prava na korišćenje stečenog naziva prostire se ne samo na sadašnjost, već i na budućnost. Svrha prava na korišćenje stečenog naziva je u tome da se zaštite pravna sigurnost i stečena prava. Već dolazimo do prvog pitanja - pravna sigurnost i stečena prava. Siguran sam da je bar velika, ogromna većina na strani toga da se pravna sigurnost i stečena prava ne mogu dovoditi u pitanje. Drugi stav tog zakona glasi - da lice iz stava 1. ovog člana može, dakle ono, tražiti od visokoškolske ustanove u kojoj je steklo naziv, da mu u postupku i pod uslovima propisanim opštim aktom visokoškolske ustanove, a u skladu s kriterijumima za usklađivanje stečenih naziva koje propisuje Konferencija univerziteta, odnosno Konferencija akademije strukovnih studija, utvrdi da ranije stečeni naziv koji odgovara nekom od naziva iz člana 95. ovog zakona. Zakonodavni odbor predlaže Narodnoj skupštini i kaže u predlogu autentičnog tumačenja - odredba stava 2. može se isključivo tumačiti u kontekstu ovakvog tumačenja odredbe stava 1. malopre, dakle zaštita pravne sigurnosti i stečenih prava, što znači da mora biti izjednačen status lica koja su stekla ili će steći naziv po propisima koji su važili do dana stupanja na snagu Zakona o visokom obrazovanju sa statusom lica koja budu stekla nazive koje predviđa ovaj zakon. Drugim rečima, da lica koja su stekla sedmi jedan stepen stručne spreme, diplomirani pravnik, diplomirani inženjer itd, izjednačena su sa licima koja steknu naziv master. Šta je na ovoj skupštini? Na ovoj skupštini je da ovaj predlog Zakonodavnog odbora potvrdi ili da odbije. Samo želim u narednom delu mog izlaganja upozorim Skupštinu na posledice i ako potvrdi, i na posledice ako odbije. Kada je u pitanju autentično tumačenje, to su mogućnosti koje nam po Poslovniku daje član 158. Sada želim da otvorim drugo pitanje. Da li će ovo autentično tumačenje, ponavljam nije sporno da se pravna sigurnost i stečena prava moraju zaštititi, rešiti problem? Bojim da će on dati jedan odgovor, a otvoriti 50 pitanja. Zakonodavni odbor je ovo posmatrao iz pravnog ugla, to njemu i pripada, i pravno je ovo jasan odgovor i on nije sporan. Ali, postavljam drugo pitanje. Šta se događa sa reagovanjem od strane prosvetnih i univerzitetskih vlasti? Molim vas, Zakon o visokom obrazovanju je donet 2005. godine. Ima već više od godinu dana kako traje postupak žalbe, kako traju inicijative, protesti studenata itd. Dakle, u igri je već godinu dana ovaj problem. Pitam, doduše nije tu, da li je to bio dovoljan razlog za ministra prosvete da, shvativši ovaj problem i težinu ovog problema, izađe sa predlogom za izmene i dopune zakona u smislu da pojasni mnoge odredbe, gde su ljudi uočili da se teško sprovode. Mislim da je suština u tome, jer je Vlada, odnosno Ministarstvo za prosvetu moglo i moralo da izađe sa predlogom za izmenu i dopunu zakona i da precizira sve stvari, pa i ovu stvar, da ne bi izazivala različita tumačenja. Tu je veliki problem. Ne znam da li je od strane univerzitetskih vlasti postojala takva inicijativa, da se ne bi kasnije suočavali sa još većim problemom. Dakle, problem je otvoren najmanje godinu dana, a ministarstvo nije izašlo odmah sa izmenama u smislu rešavanja ovih otvorenih pitanja. Ne samo ovih, ima mnogo otvorenih pitanja u primeni Zakona o visokom obrazovanju. Mi smo po onom principu potrčali u Bolonju i sapleli se već na prvom koraku. Jedino što znamo, to hoćemo Bolonjsku deklaraciju, hoćemo u Evropu itd, a sada šta će to usput da nam se događa, to ćemo videti kada se usput bude događalo. Ima, recimo, razloga i potrebe da se sagleda kvalitet visokog obrazovanja, da se sagleda delovanje Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, Komisije za akreditaciju i kvalitet. Sećate se onih silnih priča i rasprava, velikih očekivanja od jedne stručne, nezavisne i da ne nabrajam dalje, jer su to jako popularni izrazi kada se nešto obrazlaže, Komisije za akreditaciju. Istovremeno, setite se samo letos koliko je bilo primedbi na rad tih komisija. Šta mi imamo tu kao problem? Imamo problem, svi se slažemo u tom delu, ali kada dođe do akreditacije mog fakulteta, onda nastaje problem, onda već više nije to to. Pre verujem da će univerzitet izaći sa predlogom za izmenu i dopunu zakona da umanji ovaj deo koji se odnosi na akreditaciju, nego što će izaći sa inicijativom da raspravlja ova pitanja izjednačavanja naziva i zvanja. To su sve veoma važna pitanja za sprovođenje ovog zakona. Zatim, studije, studijski program, vrste i nivoi studija. Mi sad ovde polemišemo sa čim će da se uporedi diplomirani pravnik, sa čim da ga izjednačimo, a tamo recimo imamo precizno dva nivoa studija, imamo osnovne, imamo diplomske. Sa osnovnim verovatno nije logično, sa diplomskim očigledno smo se sapleli na prvom koraku. Zatim obim studija; pogledajte član 29. Zakona o visokom obrazovanju. To je još jedan od razloga i argumenata na koji ljudi s pravom upozoravaju. Ako sam, a inače nisam, diplomirani pravnik izjednačen sa svim o čemu danas ovde pričamo, ipak ne mogu na doktorske studije, osim ako nisam započeo taj ciklus po starom, onda već nisam izjednačen. Naravno da i tu postoje rešenja, ali svako gleda u tome svoj interes. Jedino i najviše su oštećeni studenti i oni jedini sa pravom reaguju - ljudi, dajte nam jasna pravila studiranja, jasne propise, gde neće biti nikakvih dilema. Zatim, recimo, samo kada su u pitanju studije za master, fakultete nije mnogo ovo brinulo. Organizovane su studije za master. Naravno, plati dve, tri, četiri, pet hiljada evra, i to po programu koji bi trebalo da bude tek onda kada stigne ova prva generacija, a ona će stići za nekih ne znam tri-četiri godine. Po tom programu oni organizuju nastavu za one koji su završili nekada po nekom drugom programu. Naravno, iskoristili su to pravo i tu priliku, i mislim da su studenti u pravu, dok se ne reguliše precizno taj deo, ne mogu samo fakulteti da uzimaju pare od studenata, a da se ne zna šta daju tu. Najmanje što može da se uradi jeste da se studentima vrate pare. Kako se primenjuje zakon u oblasti finansiranja fakulteta. Zakon je vrlo precizno rekao u članu 58. i obavezao državu šta sve mora da obezbedi jednom fakultetu, sredstva koja obezbeđuje država, osnivač. U članu 59. samo ću dve stavke da navedem, materijalne troškove, tekuće i investiciono održavanje, plate zaposlenih u skladu sa Zakonom o kolektivnom ugovoru itd. Iza toga imate u članu 61. školarine, ljudi, studenti, prvo što pitaju, šta to plaćamo, kome to plaćamo i šta dobijamo za to što plaćamo. Tada nije prošao, kada je bila rasprava o Zakonu o visokom obrazovanju, jedan amandman gde je traženo da se utvrde kriterijumi i da se utvrdi neka granica. Mi treba da se ozbiljno zapitamo, i mi postavljamo pitanje, mi smo sigurni da je tako, a tražimo odgovor od države kako da to zaustavi. Danas u Srbiji u vreme kada su enormno velike socijalne razlike, kada je veliko raslojavanje stanovništvo, sa ogromnim brojem siromašnih, danas sve više školovanje na fakultetima postaje privilegija bogatih. Socijalistička partija Srbije je protiv toga. Smatra da niko ne može da bude uskraćen da studira samo zato što nema pare. Osnovni kriterijum mora da bude znanje, sposobnost itd. Ako neko raspolaže znanjem, a nema pare, država to mora da razreši kada su državni fakulteti u pitanju i da jednostavno omogući svakom, bez obzira na njegovo materijalno stanje, da može da se školuje. U suprotnom sve više idemo ka tome, a već je jasno, ići na fakultet je privilegija bogatih. Sve se plaća. Na fakultetu traže da platite 1.000 dinara što će da vam upiše ocenu i izda potvrdu. Imamo najnoviji primer na Pravnom fakultetu za deset, čini mi se upisanih, 10.000. Traže da se plati ono što je isfotokopirano, bez prava da iskopiraš negde i sve to ide na štetu studenata. U celoj ovoj stvari jedino su oni u pravu i oni zaslužuju da se ovakav odgovor da kakav je dat. Vratiću se konkretno na ovo. Ponavljam, odgovor je dat s pravne strane i on je OK. Ali, obrazovne institucije su stajale sa strane i koristile taj zakon onoliko koliko im je to odgovaralo. U jednom i drugom slučaju trošak plaćaju studenti. Ima recimo ovde i dilema da li treba izjednačavati diplomirani sa sadašnjim novim nazivom diplomirani master. Sigurno je greška i u tome što jednostavno taj detalj, a ako tada nije, nije razrađen kasnije, a ponavljam imali smo godinu dana da Ministarstvo izađe sa predlogom izmena i dopuna Zakona da reši te probleme. Sada kada je pogledam ovako, ako član 127. kaže - da ima pravo da dobije odgovarajući naziv, po nomenklaturi iz člana 95, Nacionalni savet za visoko obrazovanje, na predlog te iste Konferencije univerziteta, 30. marta 2007. godine utvrdio je liste stručnih akademskih naučnih naziva, sa naznakom zvanja odgovarajućeg stepena studija. Sada pitam, uzmimo pravne nauke, stoji ovde i kaže – akademske studije osnovne, pravnik, skraćenica je prav. Diplomske, diplomirani pravnik-master, skraćenica dipl. prav. Diplomatske specijalističke, diplomirani pravnik-specijalista, skraćenica dipl. prav-spec. Sada vas pitam, ako je zakonom omogućio da dobije odgovarajući naziv, koji je onda odgovarajući naziv ovde. Ovde ima samo tri: pravnik, to je prvi stepen, pretpostavljam da nije, i ima diplomirani pravnik master i diplomirani pravnik specijalista, pretpostavljam specijalista za neke oblasti. Ono što pitam Zakonodavni odbor, da li ovo tumačenje člana 127. Zakona suspenduje mogućnost da Konferencijom univerziteta utvrdi kriterijume koji će važiti za sve ili ne. Da li je automatsko ili dalje postoji mogućnost da se prave i da se utvrđuju ti kriterijumi. To je jedno od značajnih pitanja koja su ovde bitna. Inače, ako diplomirani pravnik je završio po jednom programu, pa iza toga posle 10 godina se program promenio i više nije isti, on je i dalje ostao diplomirani pravnik i tu su ljudi u pravu kada kažu mora se zaštititi ta pravna sigurnost i ta stečena prava. Sada ovaj sistem u koji smo ušli se razlikuje. Mi sada imamo situaciju da diplomirani pravnik može da se pita, gde sam sada ja ovde u ovoj celoj stvari. Neko je izneo jednu ideju o kojoj bi moglo da se razmišlja, ako se ovo izjednači sa diplomirani pravnik-master, omogućuje diplomiranom pravniku da ide na doktorske studije, ali ne verujem da sprečava univerzitet odnosno fakultete da kažu, jeste kada smo mi izračunali koliko otprilike bodova nosi to što si doneo sa onim koliko treba, to znači 300, i nema druge mogućnosti. U toku doktorskih studija, ti treba da dopolažeš još 20 bodova, 15, 28 itd. Dakle, ima rešenja, jednostavno nisu se udubili oni koji je trebalo takvo rešenje da nađu kako da predlože Skupštini da pojasni te stvari, da ne bude nikakvih dilema, već jednostavno svak je u svemu tome gledao šta je njegov interes. Fakultetu da organizujem master studije, nije važno po kom programu, daj dve hiljade evra, tri hiljade itd. Ljudi, ne znajući šta će, hajde, plati pa idi i slično tome. Vraćam se na početak, odgovornost je na Ministarstvu prosvete, ono je moralo da sagledava sprovođenje ovog zakona, stanje u ovoj oblasti i kada se suočilo sa tim problemom, da izađe sa predlogom izmene i dopuna da se sve te nedoumice otklone. Ovako, bojim se da Zakonodavni odbor nije imao kud i nema šta drugo da kaže, pravno gledano, ali ostaje pitanje za ministra i univerzitetske vlasti zašto oni nisu na vreme upozorili. A dosta je tu već bilo priče, dosta je bilo razgovora o tome, ljudi su upozoravali, da sada ne oduzimam vreme kakve će sve posledice i ovo imati. Neko je čak rekao možda je ovo najmanje loše rešenje od svih onih loših. Završiću priču, odgovornost za ovo je Ministarstvo prosvete, onoga ko mora da brine kako to funkcioniše i ko je dužan da izađe sa predlozima zakona kako to da se popravi. Nije dozvoljeno, kao što je to već uradio, da dogovorom, čak ne i uredbom, promeni jednu odredbu člana Zakona o visokom obrazovanju, vi se svi sećate to je skoro bilo u štampi, a ne ovde gde se zakoni i donose. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milisavu Petronijeviću. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe G17 plus, DSS, Nova Srbija, Srpska radikalna stranka, Stranka manjine i Socijalistička partija Srbije, ukupno 12 poslanika. Neka se posle gospodina Šajna za diskusiju spremi gospodin Zoran Šami.
Samo bih nekoliko programskih opredeljenja naših da iznesem i u tom pravcu da kažem sledeće. Kao Romska partija smatramo da Skupština Republike Srbije i Vlada dalje u svom radu moraju da rade na reformi obrazovanja u Srbiji i da podjednake probleme imamo kako u srednjim školama, tako i na fakultetima. Podsetio bih da samo u srednjim školama, kada neko završi srednju školu, negde oko 50 posto svršenih učenika ne može da se zaposli zato što nema adekvatne diplome i nije spremljeno za proces da se uključi u proizvodnju. S druge strane, u tom pravcu moramo da uradimo i reformu visokog obrazovanja i da stvorimo uslove da mogu mladi ljudi što pre da se uključe u proces rada. U tom smislu za nas je dobro što postoji Bolonja, što su u nekim slučajevima date mogućnosti da se skrati proces obrazovanja i da mogu ljudi što pre da počnu da rade, jer Srbiji je jednostavno potrebna nova snaga, mladi ljudi koji imaju i koji su spremni da prihvate nove ideje, i koji su spremni da se uključe u neke nove tokove, da im stvorimo i tu formalnu mogućnost da se uključe u proces rada. S druge strane, smatramo da ne treba Skupština Srbije da se iscrpljuje, time i društvo u Srbiji, kako ćemo da upoređujemo jedne i druge. Teško je upoređivati ono što je došlo iz jednog sistema obrazovanja sa onim što dolazi iz novog sistema obrazovanja, ali treba stvoriti uslove, znači, svakom pojedincu da, u skladu sa svojim stečenim pravima, ne bude degradiran u odnosu na poziciju gde se on danas nalazi. Još jedno, mislim da je ozbiljna obaveza Skupštine Republike Srbije, ne smemo da dozvolimo da u Srbiji proizvodimo samo u visokim i višim školama kadrove koji su prosečni, koji će da studiraju tri godine i da uđu u proces proizvodnje, jer, za razliku od nas, na Zapadu postoji Kembridž, Jejl, postoje drugi univerziteti koji, praktično, proizvode naučnike, proizvode kvalitetne kadrove. Srbija je ranije imala naučnike koji su mogli da se nose sa njima. Mnogi naučnici iz Srbije sada su rukovodioci određenih instituta i institucija na Zapadu, i najbolji su u tome. Dakle, Srbija mora posebno da otvori jedno novo poglavlje kada je u pitanju reforma obrazovanja, a to je na koji način će da proizvodi naučnike, koji će onda u tom smislu da imaju zvanje magistra, doktora i da se oni nose i dalje ravnopravno na svetskom tržištu sa svim ostalim naučnicima, kao što su se nosili do sada. Dakle, podržaćemo ovo tumačenje iz prostog razloga jer hoćemo da razgraničimo dve stvari. Jedna stvar je osposobljavanje ljudi da uđu u proces proizvodnje i da se mladi ljudi što pre uključe u taj proces. Druga stvar jeste na koji način Srbija da ne izgubi utakmicu na međunarodnom nivou kada su u pitanju nošenja sa naučnicima i sa naučnim radnicima. Hvala najlepše.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Srđanu Šajnu. Reč ima narodni poslanik dr Zoran Šami.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, ima jedan ozbiljan paradoks na ovoj tački dnevnog reda - ni težeg problema ni jednostavnijeg rešenja. Naravno, rešenja u onom delu gde prosto treba protumačiti šta piše u zakonu, to je Zakonodavni odbor uradio, mislim da je predložio jedino što je mogao da predloži, uz ogradu da nisam pravnik, prema tome ne mogu da budem do kraja kompetentan, ali mi se čini da je ono što je predložio Zakonodavni odbor jedino moguće u ovoj situaciji. Međutim, to, naravno, ne rešava problem. Problem je višestruk, problem je višeznačan, a ono što mi se čini da je zajedničko, to je da nekako svi beže od toga da ga rešavaju. Naime, može rešenje biti, što je ovde ukazano, da se, možda, neke sporne odredbe ili postojeći zakon nadogradi nekim novim odredbama, ali, po prirodi stvari, ovde mislim da ključno rešenje leži u tome da oni, koji se stvarno razumeju u taj problem, a to su, pre svega, univerziteti Srbije, sa, nesumnjivo, najvećom odgovornošću Beogradskog univerziteta, kao najvećeg i najstarijeg, da stvarno pokušaju da potpuno uđu u suštinu problema. Jer, znate, možemo ovde pravnički posmatrati i reći ta i ta diploma odgovara toj i toj diplomi itd, međutim, svi smo duboko svesni da postoje razlike od fakulteta do fakulteta, od univerziteta do univerziteta, razlike u programu, u kvalitetu programa, u kvalitetu ljudi koji izvode te programe. Mi to sve znamo, ali nismo mi koji to treba da kažu. Srećom, mislim da skoro svi poslanički klubovi u svom sastavu imaju univerzitetske profesore, sam sam univerzitetski profesor, ali mogu da kažem kako izgleda program na Matematičkom fakultetu ili eventualno na nekom tehničkom fakultetu, kako izgleda program na fakultetu psihologije stvarno ne znam, kao što pretpostavljam da se ni moj kolega gospodin Korać ne bi izjašnjavao o programu matematike. To je nešto od čega ne mogu da pobegnu oni koji su za to odgovorni. Nažalost, bojim se da je u jednom delu gospodin Petronijević u pravu i da u tom galimatijasu nerešenih stvari svako pokušava da gleda svoj interes, pa ćemo brže-bolje da organizujemo master studije ako to možemo da naplatimo itd. To je jedna stvar. Druga stvar leži negde u našoj prirodi, toga je bilo, naravno, i u ranijim vremenima, isto tako samo na neki drugi način, sigurno je da je trebalo i da treba da prihvatimo bolonjska pravila igre, to se ne postavlja kao pitanje, ali nam u tom prihvatanju bolonjskih pravila igre ne trebaju prvoborci Bolonje. Tu je, takođe, gospodin Poskurica u pravu. Ne trebaju nam prvoborci, ne trebaju nam oni koji će se busati u grudi i koji neće, formalno samo prihvatajući neke spoljne okvire Bolonje, ući u njenu stvarnu suštinu. Ovde je pomenuto, mada sada nije reč o tome, i pitanje i problem finansiranja fakulteta, bojim se da smo tu ostali nedorečeni, zadržali smo, lično mislim, pogrešna, stara pravila igre, a na njih samo nadogradili neka nova pravila igre, uključujući i pojavu jednog velikog broja privatnih fakulteta, o kojima, dozvolite, to je moj neki lični stav, nemam preterano visoko mišljenje. Drugim rečima, imamo, srećom po ovu skupštinu, jedan vrlo kvalitetan Odbor, lično mislim, za prosvetu. Kvalitetan po svom sastavu, jer se uglavnom radi o ljudima koji imaju iskustva i u radu na fakultetima, i u radu po školama. Mislim da je kvalitetan u tom smislu, ali teoretski, ova skupština je mogla da ima prosvetni odbor sastavljen od potpuno nekompetentnih ljudi za tu oblast, jer mi smo poslanici, nismo ovde došli kao predstavnici odgovarajućih struka. Srećom je, kažem, kvalitetan odbor, ali namerno i svesno nisam hteo pre ove sednice da zakazujem taj odbor, jer ovo pitanje nije pitanje Odbora za prosvetu, ovo je bilo pitanje Zakonodavnog odbora, da protumači zakon onako kako je napisan, ne ulazeći, naravno, u to kako taj zakon eventualno treba da bude napisan i ne ulazeći u to šta univerziteti, pa na kraju krajeva i neke druge institucije, koje bi, po logici stvari, mogle da se time pozabave, zašto ne i Akademija nauka itd, što oni ne žele da rade taj posao i prosto žele da pobegnu od problema. Naravno, nesumnjivo da su u celoj priči najispravniji i najoštećeniji oni koji traže da se taj problem reši, to znači i sadašnji studenti, a i oni koji su po nekim starim pravilima igre završili fakultete i koji bi sada želeli da svoj status dovedu u neki red, da znaju šta su im prava, a šta im nisu prava. Mi sutra na Odboru za prosvetu, dakle posle ove rasprave ovde, jer ovu raspravu shvatam kao raspravu o tome kakvo je zakonsko tumačenje, a ne kao raspravu o tome kako suštinski to treba da izgleda, možemo dati neka uputstva i Ministarstvu, ali mislim da je zajednica univerziteta adresa koja ne može da pobegne od rešavanja ovog problema. Ma koliko to možda bilo teško, ali to je jedino mesto koje može da uporedi, pa da kaže - taj i taj fakultet ima programeprilagođene određenom nivou, ima odgovarajući kvalitet nastave itd, a onaj tamo fakultet to nema, jer očigledno, dok se ne uđe u suštinu te priče, ne može se naći rešenje ovog problema. Toliko. Hvala lepo.
Zahvaljujem prof. dr Zoranu Šamiju. Reč ima narodni poslanik prof. dr Žarko Korać. Neka se pripremi narodni poslanik prof. dr Zoran Mašić. Namerno ističem titule ljudi koji diskutuju, jer je diskusija vrlo kvalitetna.
Poštovani narodni poslanici, gospodine potpredsedniče, mislim da je ipak relativno neodgovorno da je naša Skupština dobila ovakav zahtev da o njemu raspravlja. Kao što vidite, ova diskusija je retka diskusija, gde nisu bitne političke stranke, nego ljudi pokušavaju da nađu izlaz iz jedne situacije koja je nastala zbog toga što je u ono vreme Srbija i Crna Gora, država, potpisala Bolonjsku deklaraciju, kao praktično i sve evropske zemlje, i pristala da napravi jednu korenitu reformu visokog obrazovanja. Ta reforma je vrlo ozbiljna i, kao što je ovde rečeno, ona ima za cilj da napravi u svetu u koji idemo, u HHI veku da stvori od Evrope ujednačeno, da kažem, strašno je ružna reč, tržište znanja, ili da Evropa postane mesto gde se pod praktično istim ili sličnim uslovima obrazuju mladi ljudi i onda su im diplome kompatibilne. Naravno, ovde se postavio veći broj problema koji nisu tema ove skupštine. Ima dobrih ideja u Bolonji, skraćivanje kurseva, bodovanje, način licenciranja, način kako se biraju nastavnici, šta su časopisi i to je sve nebitno za ovu skupštinu. Pitanje zbog koga su se obratili studenti, i oni su u pravu, što traže da im neko već godinu i po dana odgovori na jednostavno pitanje. To su pitanja koja imaju dva dela. Prvo je pitanje - šta biva sa diplomama, koje su date po starom sistemu studiranja. Mislim da je odgovor, naravno, jednostavan. Te diplome, to su stečena prava i ona ostaju, naravno, takva kakva jesu, ako je potrebno to treba još jedanput podvući. Ali, ono što je suštinsko pitanje, to je što jedan broj studenata traži da se izjednače master i diploma, i tu počinju svi problemi. Šta to zapravo znači? Odmah ću reći. Zato što master studije traju duže nego što u principu traju studije na većini fakulteta na univerzitetima u Srbiji. Tu je jedan od osnovnih problema, a ima i nekih drugih. Moram da vam kažem da ovo nije problem, biću kratak, ovo nije jedino problem Srbije. Znači, ako će vam biti lakše, sa ovim se nose i druge zemlje. Recimo, slučajno znam da je u Španiji oko toga isti ovakav lom i ne znaju tačno šta da urade. Ali, mislim da je neodgovorno da su se svi u ovoj zemlji koji su pre nas trebalo da daju mišljenje o ovome izvukli i prepustili to Zakonodavnom odboru Skupštine Srbije, odnosno Skupštini Srbije. Zaista je neverovatno da Konferencija, bivša zajednica Univerziteta Srbije, pa i Beogradski univerzitet, koji je najstariji univerzitet u Srbiji, ali naravno i drugi univerziteti, da daju svoje tumačenje. Pa neka se isprse moje kolege, neka kažu oni nama ovde poslanicima, mi smo sada ovde poslanici, kako oni vide rešenje ovog problema, jer problem postoji. Mogu da vam navodim i konkretna pitanja. Većina evropskih zemalja danas kada nov student odlazi traži da bude master i pita ga da li ima zvanje mastera, znanje diplomiranog psihologa, matematičara itd. Možemo tradicionalno da zadržimo taj naziv, ali sistem studija tri plus dva ili četiri plus jedan duže su studije. Samo da ne otvaramo Pandorinu kutiju, što traže neki sa tehničkih fakulteta itd, s pravom, to je da se izboduju njihove studije kako su izgledale do danas, pa ćete onda imati manji problem ćemo rešiti većim problemom, onda ćemo otkriti da neki fakulteti su daleko od Bolonje, a dozvolite mi da kažem, sa ove govornice, pošteno, neki fakulteti su odavno na toj Bolonji, ako nisu i nešto bolji od toga. Dakle, nemojte samo, molim vas, tu Pandorinu kutiju, jer onda će tek nastati lom. Drugim rečima, mislim da bi bilo fer da ova skupština, pored ovog tumačenja, zatraži stav Konferencija univerziteta Srbije. Kolege su dužne da nam daju odgovor na to pitanje. Lično ću poštovati njihov stav, slagao se ne slagao, a tražiti od narodnih poslanika da određuju zvanja, naučna, naravno, tumačenje imamo Zakonodavnog odbora, ali to nije formalno pitanje, to je suštinsko, koje traže studenti. Oni praktično traže da se današnje diplome stečene, bivše diplome od posle rata, pretvore u mastere. Vrlo mnogo dezinformacija ima u javnosti. Možda će to neka zemlja uraditi, koliko mi je poznato, do sada još ni jedna zemlja na ovako direktan način nije uradila, i to bi moglo imati za posledicu da naše master-diplome, zapravo, ne važe u Evropi, jer će se vrlo brzo otkriti da su one posledica četvorogodišnjih studija po starom načinu, a ne po novom načinu petogodišnjih studija. Još jedanput, mislim da bi mi morali... može se preuzeti i ova odgovornost, odmah da kažem, Srbija može tako da uradi, to uopšte nije sporno, ali bih voleo, pre nas, još jednom se slažem sa kolegom Šamijem, da Konferencija univerziteta Srbije jednostavno nama da tumačenje, neka nam da predlog. Jer oprostite, nemojte se ljutiti na mene, trebalo bi pozvati onda neke od mojih kolega pedagoga itd, da dođu ovde i ljudi koji se bave, postoje u Srbiji ljudi koji se bave sistemom visokog obrazovanja, da ovde održe stručno predavanje šta je onda uopšte master, Bolonjska deklaracija, šta su njeni ciljevi. To je vrlo ozbiljna tema. To je tema - Evropa se priprema za XXIvek, Amerika je jedno ogromno tržište, intelektualno, Azija, u Indiji niču giganti intelektualni, i Evropa se nalazi u defanzivi, ona je rešila da ide ofanzivno. Ima stvari u Bolonjskoj deklaraciji koje ni meni ne prijaju, mislim da nisu naročito pametne, suviše brzo suviše daleko idu, ali ima odličnih stvari u predlogu. Znači, to je pokušaj da mi, mi ne možemo biti iznad toga. Samo da vas upozorim da moji diplomirani studenti imaju probleme već sada kada odlaze u neke strane zemlje da rade jer oni pitaju - jesi li ti završio po Bolonjskoj deklaraciji, odnosno imaš li master, a oni nemaju master, i onda te zemlje često ne dozvoljavaju da se učlane u društvo psihologa, da vas sada ne zamaram, i ne mogu da rade kao psiholozi. Dakle, još jedanput, slažem se sa kolegom Šamijem. Zamolio bih, poštovani narodni poslanici, sve vas, znači, ovo uopšte nije politička stvar, više stručna, da nam zajednica Konferencije Univerziteta Srbije da u kratkom nekom roku, a ne da se ponaša kao Ministarstvo prosvete da godinu i nešto dana ne daje tumačenje, da nam ona da predlog, i izvolite, evo, svečano izjavljujem, poštovaću ono što on ovde predlaže, a ne da ostave narodne poslanike da ovde razbijaju glavu o tome da li se masteri diploma mogu formalno izjednačiti zbog naših studenata diplomiranih, kada jednog dana sutra idu u beli svet, naročito u Evropu da rade. Hvala.
Zahvaljujem prof. dr Žarku Koraću, narodnom poslaniku. Reč ima narodni poslanik prof. dr Zoran Mašić, neka se pripremi narodni poslanik prof. dr Žarko Obradović.
Gospodine predsedavajući, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ovo tumačenje o kome je danas raspravljamo, Zakonodavnog odbora, trebalo je da bude učinjeno i već odmah nakon donošenja Zakona o visokom obrazovanju, jer mnoge stvari koje su se u ovom proteklom periodu dešavale na visokoškolskim ustanovama, znači fakultetima i univerzitetima, ne bi se dešavale, a to je da faktički veliki broj, da ne kažem, većina fakulteta nakon donošenja Zakona 2005. godine već je konkursom otvarala master-studije i to smo imali prilike videti u novinama. Mnogi su fakulteti svojim izmenama statuta to omogućili. To imamo i ove godine, takođe, a u suštini, ako se doslovno tumači ovaj zakon i ovaj član, kako je Odbor za zakonodavstvo dao, master-studije faktički ne može nijedan fakultet organizovati dok ne stigne generacija koja je počela da studira od septembra 2005. godine. U suštini, ona stiče uslov, zavisno od toga da li je onaj koji je upisao fakultet upisao osnovne studije ili će to posle nastaviti kroz diplomske studije. Tako da je stvoren jedan veliki galimatijas u visokom obrazovanju koji može imati i ozbiljnih posledica. Mi smo u toku rasprave o tom zakonu, kažem mi, i tada mislim na narodne poslanike SRS, ukazivali da određene odredbe nisu na pravi način rešile visoko obrazovanje u našoj zemlji i da jednostavno može doći do problema i posledica, a pogotovu naša navika da nešto što želimo da prihvatimo sada od tog razvijenog sveta prihvatamo zdravo za gotovo i inplementiramo bez realnog sagledavanja naših mogućnosti. Pa tako i prelaženje na studiranje po Bolonjskoj konvenciji u našim ekonomskim, socijalnim, a ako hoćete i naučnim dostignućima, mislim da nije realno i mnogi fakulteti organizovanjem nastave po novom modelu, odnosno po meni, kvazireformama u suštini dovešće do potrebnog urušavanja našeg sistema školovanja. Dakle, lično, a i mi kao poslanička grupa, mislimo da je dobro da je ovo tumačenje dato i da ono predstavlja prelazni period, a u isto vreme i definisanje onoga što zakonom pripada svima koji su završili osnovne studije do donošenja zakona i onima koji su studirali prethodnih godina, sve do 2005. godine, oni su studirali po starom zakonu i po statutima tih fakulteta koji su bili u skladu sa tim starim zakonom. Može neko da kaže da je nepravično da neko ko je završio osnovne studije, četvorogodišnje, petogodišnje ili šestogodišnje, dobija ovakvim tumačenjem zvanje mastera, a neko drugi ko će završiti po novom obrazovnom programu, tj. novom Zakonu o visokom obrazovanju, treba još dodatne studije da završi da bi stekao to zvanje. Međutim, ne možemo zaboraviti da upravo za sticanje master zvanja, prethodno se završavaju osnovne studije koje traju manje, tj. trajaće manje nego što su trajale naše studije, nas koji smo završili fakultete, jer osnovne studije na pravnom fakultetu treba da traju tri godine, i na većini četvorogodišnjih fakulteta one će trajati tri godine, a onda treba godinu ili dve dana, odnosno dve godine još master studija da bi dobili zvanje - diplomirani pravnik i da bi taj diplomirani pravnik mogao biti sudija ili advokat. To sada ima sa završenim studijama sa četiri godine. U svakom slučaju, dobro je da ovo tumačenje bude i primenjeno na svim fakultetima i svim univerzitetima, a ono je sigurno značajno i zbog školovanja naučnog i pedagoškog podmlatka, znači, budućih asistenata ili naučnoistraživačkih ranika koji će raditi u naučnim institutima, jer izjednačavanjem onih koji su završili osnovne studije po starim zakonima sa masterom omogućiće se svima koji su završili te osnovne studije sa većom prosečnom ocenom od 8,5 da upišu doktorske studije. U suštini, to je jedina, ako mogu tako reći, prednost ili potvrda te mogućnosti i na neki način i pogodnost, jer ranijim kandidatima koji su završili osnovne studije sa prosekom iznad 8 podrazumevalo se da, ko je hteo da nastavi dalje školovanje, prvo upiše magistarske studije, a uslov je bio prosečna ocena 8, da dve godine sluša nastavu i da za tri godine postane magistar, pa onda da prijavi doktorsku disertaciju, da doktorira i da dalje ide u naučna ili nastavna znanja, u izbore. Ovim se u suštini daje pogodnost onim boljim đacima koji su završili osnovne studije da mogu upisati doktorske studije, iako i prethodnim zakonom, znači i poslednjim i pretposlednjim zakonom pre ovog najnovijeg, takođe je davana mogućnost onima koji su završili osnovne studije sa prosečnom ocenom, doduše iznad 9, da mogu da upišu odmah doktorske studije, ali nažalost tada gotovo nijedan naš fakultet ni na jednom univerzitetu nije imao izrađene programe doktorskih studija i faktički tim nadarenim, talentovanim diplomcima nije davana mogućnost da doktoriraju za 3-4 godine, nego su svi morali da se upute na magistarske studije, pa tek onda da rade doktorsku disertaciju. I ovu priliku bih iskoristio još par minuta da ukažem na sve manjkavosti našeg dosta olakog prelaženja na nove režime studiranja i na reformisanje obrazovnog procesa, studiranja po toj tzv. Bolonjskoj konvenciji, do čega ona trenutno dovodi i dalekosežno do kakvih problema može da dovede. Prvo, a to je prisutno na svim fakultetima, skraćuju se studije, pa se predmeti koji su bili dvosemestralni, u suštini se prevode u jednosemestralne, da se povećava fond časova i umesto da se smanjuje broj predmeta, uvode se novi predmeti i opterećuju studenti, tako da objektivno za tri godine ili četiri, oni fakulteti koji će trajati četiri godine neće moći sistemom - godina za godinom - završavati i ispolagati sve te ispite i diplomirati. A sistem Bolonjske konvencije podrazumeva upravo promenu režima, da se svi predmeti koji se slušaju u godini studiranja polažu i da se upiše naredna godina kao čista. To je prosto neostvarivo ovako kako većina fakulteta reformiše nastavne planove i programe, em povećava broj predmeta, a smanjuje se dužina studiranja. Dalje, ono što takođe remeti ceo obrazovni proces, to je nepostojanje adekvatne baze za studiranje, naročito je to prisutno danas na fakultetima gde se školuju stručnjaci za prirodne ili biotehničke nauke. U neka ranija vremena nastavna baza je postojala ili u određenim preduzećima ili za oblast stočarstva, veterine itd. u kombinatima poljoprivrednim, gde su studenti odlazili na praktičnu nastavu, a danas većina takvih firmi, kombinata, institucija je privatizovana iu suštini studenti nemaju više mogućnost korišćenja takve nastavne baze i dovodi se u ozbiljan problem kvalitetno sagledavanje praktične nastave. Sa druge strane, država nije obezbedila dodatna sredstva i dodatne resurse da se omogući kvalitetan nastavni proces sad sa reformisanim nastavnim planovima i programima, nego se vrši improvizacija i, u suštini, školuju defektni stručnjaci za pojedine stručne oblasti. Ono što će imati ozbiljne reperkusije, to je naučni podmladak i nastavni podmladak. U suštini zvanje asistenta ili asistenata je ukinuto, nego se daje mogućnost upravo onima koji upišu master studije da mogu biti nešto slično volonterima, ali još godinu dana produžiti, a tek oni koji upišu doktorske studije mogu biti birani za asistente. I tu mnogi fakulteti ili ne idu na prijem mladog kadra i zato što nemaju dovoljno sredstava ili zato što je postojala nedefinisanost da li ti i takvi kandidati treba prvo da idu na master studije, iako su završili studije po starom zakonu, pa onda da dalje nastavljaju doktorske ili da upisuju odmah doktorske. Imamo priličan problem u školovanju naučnog podmlatka i na fakultetima, i u institutima. Dalje, ne može se reforma sprovoditi, pogotovo obrazovanja, pa i nauke, to ne odvajam nikako, ako država ne obezbedi veća sredstva i za obrazovanje, osnovno i srednje, pogotovo visoko obrazovanje, a svakako i za kvalitetniji naučnoistraživački rad, tako da i tu nemamo nikakvog značajnog poboljšanja, nego se kroz budžet obezbeđuju manje-više sredstva sa neznatnim povećanjem. Ako ulazimo u reforme svakako treba da se podrazumeva da se mnogo veća sredstva obezbede, pogotovo što je i dalje prisutan problem veoma niskih zarada nastavnika i saradnika na fakultetima. Ne može se sprovoditi reforma, ne može se podizati kvalitet obrazovnog procesa, ako ti koji učestvuju najdirektnije u tome, a to su nastavnici i saradnici, nisu više i bolje plaćeni. Naši univerzitetski profesori zarađuju kao srednji kadar u većini javnih komunalnih preduzeća i drugih mnogo manje važnih institucija i preduzeća. Mislim da i tu država mora učiniti ozbiljan napor da se obezbede mnogo veća sredstva za zarade nastavnika i saradnika u obrazovanju. Na kraju, ono što bih hteo reći, a što je i naš stav, da mi podržavamo da se izjednače diplome svih onih koji su završili fakultete po starom zakonu i onih koji će završiti, a studirali su po starom zakonu do donošenja novog. Da bi se proverilo da li to fakulteti i univerziteti to poštuju, predlažem da prosvetna inspekcija nakon, nadam se, usvajanja ovog tumačenja, u nekom narednom periodu učini proveru na fakultetima da li se to poštuje, ili se i dalje nastavlja praksa da će dobar deo fakulteta organizovati master studije za one za koje, prema ovakvom tumačenju, ne bi trebalo da postoji potreba slušanja takvih studija i u krajnjem završavanja. Toliko. Hvala.
Zahvaljujem, profesore. Ovde stajemo. Nastavak rada je sutra od 11,00 časova i obaveštavam vas da ćemo sutra raditi do 19,00 sati. Hvala puno.