Hvala puno. Poštovana predsednice, uvažene dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, imam nekoliko pitanja za ministarku i za samo Ministarstvo poljoprivrede, ali pre nego što pređem na direktna pitanja, želim da kažem neke stvari. Prvo, sve do sada što je ovde bilo predloženo od strane DHSS, a bilo prihvaćeno, na kraju se ispostavilo kao korisno kako za Ministarstvo poljoprivrede, tako i za Vladu Republike Srbije, ali i za same građane. Drugo, ono što nije bilo prihvaćeno, kao što je naš predlog u vezi pojave aflatoksina, što jeza rezultat imalo smenu određenih pomoćnika u Ministarstvu poljoprivrede, a to znamo iz prošlog saziva Narodne skupštine, ostavku ministra i, po meni, nameštenu aferu aflatoksina, koja je bila štetna i koja je proizvela, po meni, neopravdanu smenu određenih ljudi koji nisu krivi za tu aferu. Treće što moram da napomenem jeste svakako činjenica, da se niko ovde ne naljuti, a ja ću biti subjektivna i reći da imamo odličan Odbor za poljoprivredu koji me priprema, naravno, kada uvek govorimo o temama iz oblasti poljoprivrede, taj takozvani Savet staraca. Sve što je DHSS i ja ispred nje do sada predložila ministru poljoprivrede Glamočiću, on je te sugestije prihvatio i pokazalo se kao jako dobro rešenje. Moja direktna pitanja ministarki poljoprivrede jesu sledeća. Prvo, nema dana, a da se negde ne desi ili da negde po medijima ne pročitamo da se desilo trovanje hrane, bez obzira da li se radi o vrtićima, da li se radi o školama, restoranima itd. Analizom smo došli do toga da su, pored ostalih, tri najčešća razloga za to. Prvo su nedovoljno nejasni propisi u vezi nadležnih inspekcija. Pre svega tu mislim na veterinarsku inspekciju,na zdravstvenu inspekciju i na poljoprivrednu inspekciju, da uopšte nije jasno definisana nadležnost ko šta tu kontroliše. Drugo jeste neodgovornost, odnosno slabi uslovi rada u objektima za proizvodnju, pripremu, ali isto tako i distribuciju i serviranje hrane. Treće je nedovoljna, rekla bih, slaba tehnička, materijalna i finansijska opremljenost i nedovoljan broj inspektora, pre svega veterinarskih pitanja. Dakle, moje prvo pitanje jeste – kada će se ovde konačno u skupštinskoj proceduri naći oni zakoni koji će upravo uskladiti već pomenute nadležnosti inspekcije i kada će se popuniti broj potrebnih inspektora, pre svega veterinarskih inspektora? Naravno, biti inspektor za ovu zemlju, ukoliko je on kvalitetan i ukoliko je dobar, neće predstavljati apsolutno nikakav trošak. Da bi se dobio dobar inspektor, recimo, u veterinarskoj službi, potrebno je najmanje pet godina, a od dobrih inspektora samo država može imati korist. Druga stvar, budući da smo mi dobili izvoznu kvotu mesa, oko 8.000 tona, od te kvota do sada je izvezeno otprilike deseti deo, a čini mi se da nije deseti deo. Razlozi za to su brojni. Pre svega govorim o katastrofalnom stanju u stočarstvu, a kada kažem stočarstvo, onda prvenstveno mislim na govedarstvo i na svinjarstvo. Ono što je bitno jeste da nama ne fali kvalitet, ali i broj stoke, odakle kvantitet stoke jeste na dramatičnom nivou u našoj zemlji.
Poslanici, molim vas da saslušate poslanika Olgicu Batić. Uopšte se ne čuje u sali koje pitanje postavlja. Izvinjavam se, vratiću vam vreme.
Hvala puno. Ni ja više nisam sebe čula. Dakle, moje pitanje jeste – šta će Ministarstvo poljoprivrede uraditi kako bi se povećao izvoz svega pomenutog, kako bi se brojno stanje stoke u zemlji Srbiji povećao, da se ulaganja u stočarstvo povećaju i da kvalitet mesa bude još bolji? Dakle, šta će Ministarstvo poljoprivrede po tom pitanju uraditi? Najzad, šta je sa strategijom razvoja poljoprivrede, koja ovako nešto mora da sadrži, a moram priznati da se u jako malom delu bavi veterinarstvom. Mi smo naše sugestije na nacrt poljoprivrede uputili i dostavili ministru Glamočiću, u pismenoj formi. On je to prihvatio, ali iz nekog razloga sa tim se stalo i postavljam pitanje kada će to doći na dnevni red? Moje treće pitanje je sledeće. Konkurs ili tender za dodelu terena veterinarskim stanicama za obavljanje poslova programa i mera zdravstvene zaštite stoke, to znači dijagnostika i preventivna vakcinacija, raspisan je još prošle godine. Taj posao nije završen. Sada je maj mesec i mislim da je krajnji rok da se započne sa jednim takvim programom zaštite stoke. Poslednje moje pitanje je takođe upućeno ministarki poljoprivrede – kada će stanice koje su upravo konkurisale dobiti rešenja o poveravanju poslova i kada će konačno programi početi da se rade, jer mislim da nije dobro da se to radi na leto, na plus 40 stepeni, nije dobro da seljak trpi štetu i nije dobro da je stoka nezaštićena.
Vreme. Hvala. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Gospođo predsednice, obratiću se Vladi. Tražim objašnjenja povodom odluke Ustavnog suda Srbije, koji je doneo odluku, i o ne ustavnosti Uredbe o posebnom načinu priznavanja diploma kosovskih univerziteta. To je u nizu ovih odluka koje su donete od strane Ustavnog suda, kao i kada su upitanju matične knjige, katastar i odluka koja se očekuje u vezi sa integrisanim prelazima. U svim medijskim analizama osnovni naglasak je dat pitanjima - koliko Ustavni sud Srbije ostavlja prostora dnevnoj politici ili kako će ove odluke da se odraze na briselske razgovore o normalizaciji odnosa između Srbije i Kosova. Najmanje se u ovom slučaju govori o praktičnim efektima ove odluke Ustavnog suda na terenu, kojim je bio namenjen ovaj briselski sporazum o priznavanju univerzitetskih diploma, a to su opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa gde je trebalo da se omogući mladim Albancima da se konačno zaposle, jer je to poprilično dug period ne rešavanja ovakvih problema. Posledice ove odluke biće katastrofalne, kao što su uostalom bile katastrofalne posledice ranije prakse nepriznavanja kosovskih diploma, kako nakon proglašenja nezavisnosti Kosova, a još su teže bile iz perioda 1991. i 2002. godina. Znači, u veoma dugom periodu se ne rešava problem sa priznavanjem ovih diploma, diploma u kosovskim univerzitetima gde uglavnom studiraju mladi sa ovog područja. To je imalo do sada veoma negativne posledice i dovelo do masovnog odlaska mladih sa ovog područja, kako prema Kosovu, tako i prema evropskim državama. Otuda imamo veliki problem tražioca azila po evropskim državama. Kada se otvorio problem azila, koji traže mladi ljudi sa ovog područja, ne samo u Belgiji, koja je prva alarmirala ovaj problem, pa zatim Nemačka i druge evropske države, tad se i otvorilo ovo pitanje da ljudi završavaju fakultete, a ne mogu da se zaposle nemaju perspektivu za normalan život. U ovom pogledu sad, nakon odluke Ustavnog suda, pitanje je – koliko će još vremena trebati da se reši ovakav jedan važan životni problem naših građana? Ostavimo tu problematiku i relaciju. Sasvim je drugi problem normalizacija odnosa sa Kosovom. Ovde je problem naših građana. Koliko će još vremena trebati da se reši ovaj životni problem? Mislim da Vlada mora u ovoj situaciji da urgentno traži rešenja. Znam iz prakse da su pojedini rektorati izbegavali da rešavaju zahteve diplomiranih na fakultetima Prištine ili drugih univerziteta Kosova sa obrazloženjem… [[isključen mikrofon.]] tek je počelo sa usaglašavanjem ovih pravilnika sa uredbom Vlade, a sada ispada da je ta uredba neustavna. Tražim objašnjenje Vlade šta će konkretno preduzeti da bi rešila ovaj veoma osetljiv životni problem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, Republika Srbija je sticanjem statusa kandidata za članstvo u EU dobila mogućnost otvaranja pete komponente pred pristupnih fondova EU, koja je namenjena isključivo za ruralni razvoj. Uslov za ulazak u proces iskorišćavanja sredstava iz IPARD fonda je izvršena akreditacija dve institucije: upravljačkog tela i Uprave za agrarna plaćanja. Ministarstvo poljoprivrede je još u martu prošle godine najavilo mogućnost iskorišćenja 10 miliona evra iz IPARD fonda za razvoj našeg agrara u 2013. godini, ali je od Evropske komisije u julu došao negativan odgovor, jer naše institucije nisu bile spremne, odnosno akreditovane za korišćenje tih sredstava. U Ministarstvu su svoj neuspeh pravdali činjenicom da je za razvoj naše poljoprivrede i bez fondova EU obezbeđeno dovoljno sredstava, što je apsolutna neistina, jer je rebalansom budžeta sredinom prošle godine smanjen agrarni budžet. Posle toga je na Odboru za poljoprivredu najavljivano da će akreditacija za korišćenje sredstava iz IPARD fonda biti završena do kraja prošle godine i da će Srbija moći da koristi 30 do 40 miliona evra godišnje bespovratnih sredstava EU za razvoj svog agrara. Međutim, akreditacija još uvek nije završena i izražavam bojazan da Srbija ni ove godine neće moći da koristi ta bespovratna sredstva. Uzimajući u obzir navedeno, postavljam pitanje Ministarstvu poljoprivrede i zaštiti životne sredine, kao i Kancelariji za evropske integracije, kada će biti završen proces akreditacije srpskih institucija za korišćenje sredstava iz IPARD fonda, kao i da li će Srbija ove godine moći da koriste određena sredstva Fonda? U februaru ove godine sam kao predsednik Odbora za poljoprivedu učestvovao u Briselu na konferenciji pod nazivom „Javno zdravlje i bezbednost potrošača“. Prema činjenicama i podacima koji su izneti na toj konferenciji, Srbija se nalazi ubedljivo na poslednjem mestu u oblasti sistema kontrole bezbednosti hrane, čak i iza Albanije. Vlada u prethodne dve godine nije uradila skoro ništa na uspostavljanju sistema kontrole bezbednosti hrane. To dokazuje i slučaj aflatoksina u mleku kada je preko noći desetostruke uvećana dozvoljena koncetracija aflatoksina u mleku, a više od godinu dana Vlada ne može da vrati tu granicu na evropski nivo, iako svakodnevno čujemo uveravanja da pijemo zdravo i bezbedno mleko. Postavljam pitanje Ministarstvu poljoprivrede i zaštiti životne sredine – kada će biti završene akreditacije nacionalne referentne laboratorije za kontrolu bezbednosti hrane u Batajnici? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
U poslednjih šest meseci imamo učestala trovanja dece hranom, dece školskih i predškolskih ustanova. U ime roditelja te dece postavljam pitanje ministru prosvete Srđanu Verbiću, tražeći od Ministarstva da mi u zakonskom roku odgovori šta konkretno Ministarstvo prosvete preduzima kako bi se ovaj problem rešio ili, za početak, u najmanju ruku, smanjio. Dakle, u poslednjih šest meseci imali smo tri škole u Beogradu čija su deca bila otrovana hranom. Juče smo dobili informaciju da su otrovana deca u predškolskoj ustanovi u Rašci. Ako tome dodamo i predškolsku decu iz Valjeva i Novog Sada, moram da primetim da je trovanje dece hranom postalo česta i nedopustiva pojava. Roditelji ove dece traže krivicu, traže odgovornost onih koji su to prouzrokovali. Kada ovo kažem, onda tu ne mislim na razne inspekcije i službe za nadzor koje u tim situacijama odrade svoj deo posla. Recimo, oni su prijavili službe preventivnog nadzora da prostor u kome se prodavala hrana đacima škole „Stevan Sremac“ u Borči nije ispunjavala osnovne higijenske uslove. Zatim, Prosvetna inspekcija je utvrdila da je ova škola imala problem sa neadekvatnim zakupom prostora. Roditelji ove dece smatraju i da direktori škola čija su deca bila otrovana hranom raskidaju ugovore sa dobavljačima, pa zbog neadekvatne kontrole ponovo uspostavljaju sa dobavljačima te iste ugovore. Prosto, mislim da je trenutak da shvatimo da je ovo problem u državi i da on mora da se reši na jedan drugačiji način. Podsetiću, i u prošlom sazivu ministar Jovanović je rekao kada se jedan od slučaja trovanja desio da će neko završiti u zatvoru, da će biti sudskog postupka. Ništa od toga se nije desilo. Sam ministar Srđan Verbić je nedavno rekao da mu je poseta školi „Stevan Sremac“ u Borči bila prvi radni dan i da nije očekivao da će mu tako proteći prvi radni dan. Zbog toga ga pitam – šta konkretno ministarstvo preduzima u smislu rešavanja ovog problema? Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, moje pitanje ide Ministarstvu zdravlja i novoizabranom ministru zdravlja. Nisam imao nameru, želeo sam da prođe tri meseca i da vidim kako će novi ministar zdravlja postaviti strategiju reforme sistema zdravstva, ali nekoliko stvari su se desile i ja želim da postavim pitanje gospodinu Lončaru – zašto je zatvoreno porodilište u Rumi i zašto je zatvorena pedijatrija u Vrbasu? Svesni smo da se borimo da poboljšamo natalitet naše nacije. Ali, zatvaranjem bolnica zbog toga, u obrazloženju koje sam ja dobio, da nema dovoljno lekara je jedan veliki nonses u Srbiji. Upravo želim i javnosti Srbije da skrenem pažnju da mi imamo višak lekara, a onda se bolnice zatvaraju zato što imamo manjak lekara. Ovo je jedna velika stvar koja mora brzo da se reši i građanima Rume i građanima Vrbasa da se omogući zdravstvena zaštita u njihovim sredinama. Greška leži u tome zato što smo u prošlom sazivu zabranili prijem novih lekara u naredne dve godine i to Zakonom o budžetskom sistemu, gde su lekarima zabranjena zapošljavanja i moramo da shvatimo da je srpsko zdravstvo u jednom velikom problemu. Gospodinu ministru želim puno uspeha u radu, ali ga upozoravam da na svim stranama imate puno problema, da je preko potrebno poništiti ovu odluku za prijem lekara i da imamo mogućnost da edukujemo i da imamo mogućnost da zapošljavamo mlade lekare u nekim bolnicama gde imamo suficijenciju. Ako kažem da sam ja na mojoj klinici najmlađi lekar sa 46 godina, to jasno pokazuje da svaka klinika u Srbiji ima problem sa manjkom lekara, a država je zabranila prijem novih mladih lekara. Želim da skrenem pažnju na još jedan nonsens, a to je da smo u prošlom sazivu ovde izglasali Zakon o zaštiti trudnica i porodilja. Svi smo se borili da one imaju puno prava, a onda pre nekoliko dana smo im u gradu Beogradu smanjili privilegije sa 50 hiljada dinara na 20 hiljada dinara. Mislim da na trudnicama i na majkama i na deci ne smemo štedeti. Možemo štedeti na poslanicima, političarima, na službenim putovanjima, ali ovde moramo da budemo svesni da niko neće ući u planiranu trudnoću ukoliko nema jednu finansijsku sigurnost i nema mogućnost da planira svoju porodicu. Ono što želim da kažem, kada imam priliku, ministru zdravlja, pored želja da pokrene uspešniji rad u Ministarstvu zdravlja, i da skrenem pažnju je da su liste čekanja građana Srbije još veće. Znači, svake nedelje se te liste čekanja uvećavaju. U prošlom sazivu sam to ponavljao, a ponoviću i sada – kao da neko svesno pokušava da uništi u zadnjih 20 godina sektor zdravstva, da sve pacijente prebacimo u privatne klinike, pa onda hajde da zatvorimo sve državne klinike. Ako smo počeli da zatvaramo ginekologiju u Rumi, ako smo počeli da zatvaramo pedijatriju u Vrbasu, hajde da zatvorimo sve državne klinike. Mislim da to nije rešenje. Mislim da moramo da shvatimo da trebamo državno zdravstvo da razvijamo na jedan transparentan način, da građani Srbije znaju šta imaju od svog zdravstvenog osiguranja, da to zdravstveno osiguranje njima omogućava jedno dobro, kvalitetno lečenje,a ne da imamo brojne slučajeve gde građani mole i dalje u različitim SMS akcijama da leče svoju decu. Jedan od frapantnih primera, i pitanje ministru zdravlja je da li je moguće da Republički fond zdravstvenog osiguranja odbije Konzilijum sa Banjice koji je preporučio lečenje deteta od devet godina? Ime i prezime i dijagnozu tog deteta neću spomenuti. Gospodinu Lončaru sam spreman da dostavim pošto sam bio lično prisutan sa detetom i njegovom porodicom na Konzilijumu na Banjici, gde je doneta odluka da se dete leči u inostranstvu, u Cirihu, a da ga je Republički fond zdravstvenog osiguranja odbio. Postavljam pitanje kao profesor medicinskog fakulteta, ko su ti ljudi u Republičkom fondu koji mogu odbiti stručnjake, primarijuse, profesore sa Banjice koji su doneli jasnu odluku o daljem lečenju ovog pacijenta? Hvala lepo.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vladeta Kostić, Miljan Nikoli, Aleksandar Jablanović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom načelnog pretresa o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina pored predstavnika predlagača dr Kori Udovički, potpredsednika Vlade i ministra državne uprave i lokalne samouprave, pozvala da sednici prisustvuju i Nina Fira, pomoćnik ministra državne uprave i lokalne samouprave, Danica Polić, savetnik u Ministarstvu državne uprave o lokalne samouprave i Gordana Govedarica, samostalni savetnik u Kancelariji za ljudska i manjinska prava. Sačekaćemo minut, dva da ministar i njeni savetnici, pomoćnici uđu u salu. U zgradi su, samo da uđu u salu. Nastavljamo načelni pretres. Reč ima Dubravka Filipovski.
Uvažena predsednice, gospođo ministre, kolege i koleginice narodni poslanici, po mom mišljenju izmene i dopune Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina imaju tri veoma bitne novine. Prva je što se unapređuje postupak izbora za savete nacionalnih manjina i tom izmenom se pre svega naglašava stručnost organa koji sprovodi izbore. Do sada je izbore sprovodila Centralna izborna komisija. Od sada će izmenama i dopunama ovog zakona to činiti RIK, kao stručni organ koji će omogućiti doslednije i zakonitije sprovođenje izbora. Druga veoma važna novina jeste uvođenje tzv. vanrednih izbora u samim nacionalnim savetima manjina. Do sada ta mogućnost nije postojala pa se u praksi dešavalo da se nakon konstituisanja saveta nacionalnih manjina on raspusti i ministarstvo formira privremeni organ koji je obavljao funkciju nacionalnog saveta, što posle usvajanja izmena i dopuna ovog zakona više neće biti moguće. Treća po mom mišljenju veoma važna novina izmena i dopuna ovog zakona su veće nadležnosti saveta, veća transparentnost rada, pravna sigurnost i vladavina prava. S obzirom da nas očekuju izbori za nacionalne savete krajem godine, smatram da ih je neophodno dočekati sa jasnom, nedvosmislenom i preciznom izbornom procedurom i zbog toga smatram veoma važnim što su izmene i dopune ovog zakona maltene odmah na početku zasedanja ovog saziva parlamenta. Takođe, veoma je važno što su u izmene i dopune ovog zakona ušle sve, praktično bih rekla da su izmene ovog zakona rezultat konsenzusa rada i radne grupe i svih 19 nacionalnih saveta i što su u izmene i dopune ovog zakona uzete sve primedbe nezavisnih regulatornih tela, koje su se pre svega odnosile na način biranja članova nacionalnih saveta, na njihove mandate i obaveze koje imaju prema onima koji su ih izabrali. Kada kažem obaveze prema onima koji su ih izabrali onda ću pomenuti samo jedan od niza primedaba koje su imali članovi nacionalnih manjina u Srbiji koji su nama kao narodnim poslanicima dostavljali. Recimo, mnogi članovi manjinskih zajednica nisu znali kako se troše sredstva koja se godišnje iz budžeta Republike Srbije izdvajaju za nacionalne savete, a kojima raspolaže predsednik Nacionalnog saveta. Izmenama i dopunama ovog zakona postiže se ne samo transparentnost u radu, nego se preciznije dakle definišu i nadležnosti samog predsednika Nacionalnog saveta. S ponosom mogu da kažem da manjine u Srbiji imaju pravo na svoj jezik, pismo, obrazovanje, informisanje na maternjem jeziku, kao i pravo na zaštitu kulturnog identiteta. Ustavom i nizom zakona stvoreni su pravni okviri koji poštuju njihova prava i mislim da je to veoma važno za razvijanje demokratičnosti u svakoj zemlji. Takođe, manjine u Srbiji aktivno učestvuju u političkom životu preko nacionalnih stranaka kojima je obezbeđen ulazak u parlament, ali preko lista velikih stranaka oni imaju funkcije u Republičkoj pokrajinskoj Vladi, u lokalnim samoupravama, a učestvuju u državnoj administraciji. Sigurno je da svi mi imamo mnogo problema u ovim teškim ekonomskim uslovima, ali mislim da će ovaj zakon stvoriti uslove za jedan bolji izbor nacionalnih saveta i ovo svoje izlaganje završiću izjavom gospodina Lajčeka koji je pre sedam dana bio u Srbiji koji je rekao da je Vojvodina primer kako se poštuju nacionalne manjine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac.
Uvažena predsednice, uvaženi poslanici, zaista juče sam jako afirmativno govorio o ovom zakonu kao predstavnik jedne od nacionalnih manjina koja živi i postoji u ovoj državi i koja autotorna. Želim da posebnu pažnju pridam ovome što ste vi rekli, a to je ono što nas sledi, a to je praktično praćenje finansiranja i kontrole finansija, odnosno kontrole utrošenih sredstava. Znamo da je po ovom zakonu jasno definisano i eliminisane nelogičnosti i da će zakon preći, odnosno da će savetima voditi računa Kancelarija za ljudska i manjinska prava. Što se tiče samog finansiranja, sama kancelarija je 3. avgusta 2012. godine preuzela kompletno finansiranje. Imamo ovde izjavu, odnosno imam izveštaj revizora kako je funkcionisalo npr. moje Nacionalno Bošnjačko veće, odnosno kakav je njihov izveštaj, kako su se trošili novci i kako se praktično vodilo računa o finansijama građana ove države. Moram još da naglasim i želeo bih da nam podrobnije objasnite da li će doći do promene, jer po ovom zakonu video sam da u članu 71. Zakona o budžetskom sistemu, Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, Kancelarija za ljudska i manjinska prava, da nacionalni saveti mogu da angažuju na nezavisne revizore koji će praktično vršiti nadzor. Da li će u tom smislu ići i sledeća promena? Moram da kažem i da sam zgrožen onim što sam dobio od revizora, ovim podacima na koji način je Nacionalno veće Bošnjaka zloupotrebljavalo i koristilo ova sredstva. Imamo ovde tačno pobrojanih 15-ak stvari koje su nelogične i za normalnog čoveka nemoguće. Naime, Savet je 2013. godine isplatio na osnovu ugovora o delu oko sedam i po miliona dinara za koje nisu dostavljeni nikakvi dokumenti i osnove isplata, pa onda su na ličnim rashodima trošili oko četiri i po miliona dinara, znači za putne troškove, a bilo je predviđeno dva miliona dinara, itd. U nedogled su ljudi trošili pare, nisu podnosili nikakve izveštaje kako su to radili, niti su uzimali račune za gorivo, niti gde su spavali, niti bilo kakav račun kojim bi potkrepili svoju potrošnju, što je prosto nezamislivo da u ovoj državi se dešava. Na kraju želim da kažem da je revizor mnogo toga ovde izneo i ovo ne pričam zbog građana Sandžaka koji znaju na koji način je zloupotrebljavan ovaj novac, a samo ću reći da je 2012. godine po izveštaju prebačeno ovom Nacionalnom savetu oko 200.000 evra, a 2013. godine po izveštaju revizora 220.000 evra. Znači da je bilo ozbiljne zloupotrebe. Juče sam naveo da je Savet praktično proknjižio, i to ovde ima po zvaničnom izveštaju revizora, osam miliona i 880 hiljada dinara na ulaganja u poslovni prostor Saveta, a naglasio sam da je to opština Novi Pazar 2004. godine taj objekat praktično prenela vlasništvo i na korišćenje Savetu za nacionalne manjine. Znači da je bilo ozbiljnih zloupotreba i da ovaj zakon mora dati takva rešenja o budućnosti, naravno nakon konsultacija sa Ustavnim sudom, da se ovakve stvari više ne dešavaju. Još jednom ponavljam, sve ovo pričam zbog građana Republike Srbije čija se sredstva troše, jer svakako mi u Sandžaku znamo kako je zloupotrebljen ovaj novac i to je građanima Sandžaka jasno. Još jednom želim da kažem da je zakon zaista afirmativan, da rešava mnoge stvari, izuzetno je pozitivna stvar i osnivanje izvršnog odbora, to je još jedna mogućnost da se olakša Savetu da funkcioniše i na pravi način donosi odluke u određenim kriznim situacijama da da prava rešenja. To je funkcionalni odbor o kojem se naravno nakon toga izjašnjava i Nacionalni savet, ali je to još jedna od mogućnosti koja olakšava i poboljšava funkciju samog Nacionalnog saveta. Mi kao politička opcija ćemo se truditi u sprezi sa našim koalicionim partnerima, a to je i osnovna poruka premijera, da sve stvari budu transparentne. Ne želimo da se novac građana Srbije zloupotrebljava ni za kakve stvari osim za ono za šta zaista postoje realni uslovi. Zbog toga ćemo ovaj zakon zaista podržati i biti afirmativni u davanju argumenata i u, videćete kasnije, davanju nekakvih predloga. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, povreda Poslovnika.
Hvala gospodine predsedavajući. Reklamiram povredu člana 106. po kojoj govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Ukoliko smo pažljivo slušali mogli smo da primetimo da je prethodni govornik govorio zapravo o radu Bošnjačkog nacionalnog veća u 99% svog izlaganja, a da se u onaj 1% dotakao ovog zakona i izmena i dopuna o kojima danas raspravljamo. Vi ste zaista bili u obavezi da ga opomenete, pogotovo zbog činjenice da niko iz ove legitimne Bošnjačke institucije danas nije u sali kako bi mogao da odgovori na ove optužbe i zaista nema nikog ko u ovoj sali predstavlja tu Bošnjačku instituciju. Neprimereno je da već drugi dan za redom dozvoljavate da poslanici vladajuće većine sa govornice bukvalno napadaju Bošnjačko nacionalno veće, jer se ovde ne raspravlja o Bošnjačkom nacionalnom veću, već se raspravlja o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima. Ne znam da li je to neka preteća poruka koju čitava vladajuća većina šalje Bošnjacima i šalje legitimnim bošnjačkim institucijama. Pošto vidim da mu dajete veliki prostor za to, imam razlog da verujem da jeste. Molim vas da ubuduće upozorite govornika da rad bošnjačkog nacionalnog veća nije tema ove sednice i da o tome može da zatraži posebnu sednicu ili poseban način gde će se o tome raspravljati. Pošto vidim da prate i rad DRI, bilo bi dobro da proprate i izveštaj državnog revizora koji je dao za grad Novi Pazar, u kojem je gospodin Bačevac u koaliciji, u kome drži vlast, o trošenju sredstava građana koje je državni revizor video i o nepravilnostima. Dakle, pratite malo državni rad državnog revizora i u izveštaju o gradu Novom Pazaru.
Potpuno se slažem da će svakako i na jednoj od sednica Narodne skupštine da bude izveštaj državnog revizora po pitanju trošenja budžetskih sredstava, pa i trošenja budžetskih sredstava koja su predviđena za nacionalne savete. Razumeo sam kolegu poslanika, mada je on, da tako kažem, jako vešto sproveo svoju nameru u delo, zato što je spominjao manjkavosti postojećeg zakona i izmena i dopuna i osvrnuo se na rad jednog od nacionalnih saveta, ali vodićemo računa da se u sledećem radu sednice takve stvari više ne dešavaju. Da li želite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika u danu za glasanje? (Da.) Sledeći govornik je narodni poslanik Miletić Mihajlović, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Blažić.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, saradnici iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, imam priliku da u ime SPS iznesem neke aspekte koji se tiču u užem i u širem kontekstu Zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Svakako da SPS podržava ove izmene i dopune ovog zakona koje danas razmatramo i činjenica je da će te izmene i dopune bitno doprineti poboljšanju normative u ovoj oblasti i sprečiti improvizacije koje su bile u prethodnom periodu, primenjujući prethodni, još uvek važeći zakon. Naravno, važno je reći da se mi kao SPS apsolutno zalažemo za ostvarivanje svih kolektivnih i individualnih prava pripadnika nacionalnih manjina, a u skladu sa Ustavom, pre svega sa članom 75. koji garantuje pravo svakom pojedincu na svoj nacionalni identitet i na svoje samostalno izražavanje nacionalne pripadnosti, kao i u skladu sa okvirnom Konvencijom za zaštitu nacionalnih manjina, veoma značajnog dokumenta Saveta Evrope. Često se u javnosti ne razume šta su nacionalni saveti nacionalnih manjina, koja je njihova uloga, koje je njihovo mesto u sistemu, pa se čak oni poistovećuju sa političkim strankama koje nešto traže, koje nešto izmišljaju, koje teže nekim separatističkim ciljevima. Čak i na takav način to neko razume, što je naravno daleko, daleko od istine. Zato valja uvek i na svakom mestu, kada govorimo o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, ponoviti više puta da su to legitimni predstavnici nacionalnih manjina, da je to legitimno telo, da tako kažem, jedne nacionalne manjine, preko kojih se ostvaruju prava na samoupravu u četiri bitne oblasti za tu grupaciju, za tu manjinu, a to je kultura, obrazovanje, obaveštavanje i službena upotreba jezika i pisma. Konkretno, kada je reč o Zakonu o nacionalnim manjinama, on je donet 2009. godine, sa jednom najboljom namerom. Valja reći i da su nacionalni saveti ustavna kategorija, koji su definisani Ustavom iz 2006. godine, da je donošenjem ovog zakona 2009. godine zapravo bila želja i cilj da se preciziraju i odrede funkcije tih nacionalnih prava u smislu zakonskog ostvarivanja prava nacionalnih manjina. Nažalost, praksa je pokazala niz manjkavosti ovog zakona. Naravno, kao što se to uvek i dešava, primena jednog zakona u praksi pokazuje ono što nije moglo da se vidi u datom trenutku kada se taj zakon donosio. Ništa tu sada ne treba posebno u negativnom kontekstu kvalifikovati itd, ali prosto je potrebno analitički prići, kao što i jeste sada. Predlagač, čini mi se, bitno poboljšava ovu zakonsku materiju. Mislim da će u narednom periodu nacionalni saveti bolje funkcionisati u korist ostvarivanja prava i sloboda nacionalnih manjina. Važno je svakako reći da je za sve vreme država Srbija unazad išla jednom uzlaznom linijom i ide i išla je u pravcu putem stvaranja ustavnog i zakonskog, ali i društvenog i političkog ambijenta i okvira, u kome će se nacionalne manjine osećati u Srbiji kao u svojoj kući, što je veoma značajno. Mislim da takvo jedno mišljenje deli najveći broj nacionalnih manjina koje danas postoje u Srbiji. To osećanje svakako ima i vlaška nacionalna zajednica iz koje ja dolazim. Mogu da kažem da, u širem smislu, ono što su vlaški nacionalni interesi podudara se sa onim što su srpski nacionalni interesi, ali kada stavljam znak jednakosti mislim na ono što su državni interesi. Pod tim podrazumevam to što su nacionalni interesi. Naravno, u užem smislu postoje one specifičnosti koje su tipične za nacionalnu manjinu, pa i za ovu o kojoj govorim, a to je svakako da su interesi očuvanje običaja, kulture, jezika, poštovanje porekla i svake posebnosti jedne etničke zajednice, odnosno grupe. Dakle, u širem kontekstu razmatranja i razgovora o ovom zakonu, ja sam pristalica da i neke aspekte koji se ne mogu videti iz predloga zakona, ali koji imaju određene implikacije na ono što je život i bitisanje jedne nacionalne zajednice, jedne nacionalne manjine, da progovorim koju reč o suštinskom položaju i pitanjima važnih za vlašku nacionalnu manjinu, a u kontekstu ovog zakona. Kada se govori o Vlasima mora da se zna sledeće. Vlasi su nacionalna zajednica koja je u sklopu Kneževine Srbije od njenog osnivanja, sa proširenjem na Timočku Krajinu 1833. godine. Brojni su autori srpski, ali i neki drugi na Balkanu, pa i u širem prostoru, koji su tokom 19. i 20. veka pisali o Vlasima i njihovom poreklu i strujama doseljavanja i osvežavanja autohtonog stanovništva istočne Srbije. Interesantno je izreći jedan podatak i saopštiti ga, da postoji 154 vlaških naselja i 48 mešovitih naselja, uglavnom mešovitih sa Srbima i Vlasima, između Dunava, Morave, Crnog i Velikog Timoka. Vrlo je indikativno ako se pogledaju rezultati popisa od Drugog svetskog rata na ovamo, koji govore zapravo o odnosu prema nacionalnim manjinama. Da bi mi danas mogli da pretendujemo da nacionalni saveti nacionalnih manjina u pravom smislu zastupaju interese svake manjine, mi moramo da se osvrnemo i na genezu onoga što su prava nacionalnih manjina, što je bio razvoj tih prava i sloboda od prošlosti do danas. Sagledavanjem tih pokazatelja mi imamo da je 1948. godine, na primer, biloje 93.440 Vlaha, da je 1953. godine bilo 28.000, zaokruživaću da ne bih zamarao prisutne i javnost, ali da se u isto vreme na popisu izjasnilo da je maternji jezik u Srbiji bio vlaški za 198.000 stanovnika. Samo se 1.368 stanovnika izjasnilo kao Vlasi, 1961. godine. Skoro 15.000, 1971. godine, 1981. godine 25.500, 1991. godine skoro 18.000, 2002. godine 40.000 i 2011. godine 35.330. Vidimo strahovite skokove i strašna variranja koja su, naravno, proizvod jedne društvene klime, verovatno uticaja jednog društvenog, političkog ambijenta, a i odnosa države prema ovoj nacionalnoj manjini, ili možda i prema nekim drugim nacionalnim manjinama. Za to vreme kada se uporede podaci za brojem Rumuna, onda krećemo od cifre iz 1948. godine u prošlom veku kada je bilo 63.000, a onda postoji tendencija opadanja, da ne bih to čitao, to stalno kontinuirano opadanje ide do 2011. godine, kada je popisano 29.332 Rumuna. Ali, povećanje ili smanjenje broja Vlaha nije uzročno-posledično povezano sa onim što je pad stanovnika koji su se izjasnili kao Rumuni, što govori o tome da veliki broj vlaškog stanovništva u Srbiji ima osećanje sopstvenog identiteta, sopstvenog entiteta i posebnosti koje oni ne podrazumevaju sa znakom jednakosti sa onim što je rumunski identitet. Ovo je veoma važno, jer kada se uporede stečena prava i razvijenost manjinskih kulturno-obrazovnih institucija, što je veoma značajno razvijeno i na jednom visokom nivou u Vojvodini, to se može konstatovati i gotovo da je Srbija primer u smislu onoga što treba da uživaju nacionalne zajednice i za neke druge zemlje, mi imamo da su Vlasi stigli u ovo aktuelno vreme praznih ruku, u smislu da nisu mogli u jednom takvom ambijentu iz prošlosti do danas da dođu do svojih institucija, da dođu do jednog stepena razvoja u smislu kulturno-obrazovnih institucija, itd. Uzgred, samo da kažem jedan podatak, da posle Drugog svetskog rata postojalo je vlaško pismo na kome su izlazile i novine „Naša reč“, ili na vlaškom „Vorba nostra“, u Zaječaru se to izdavalo, ali da su kasnije te novine zabranjene i, naravno, Vlasi su ostali bez pisma i sve što je kultura, sećanje i negovanje kulture, običaji itd, ili bilo čega što je iz oblasti običaja, kulture, o obrazovanju ne mogu ni da pričam, to je na osnovu usmenog predanja. Zašto o ovome pričam? Moja reč u ovom smislu ne odnosi se na to da se država u kojoj smo živeli odnosila maćehinski prema Vlasima. Čak, naprotiv, Vlasi su veoma inkorporirani snažno u ono što su bile prethodne države, a i danas što je Srbija sa jednim dubokim osećanjem patriotizma i pripadanju državi u kojoj živi počev od Srpske kneževine u 19. veku, da su rame uz rame Vlasi sa Srbima učestvovali u građenju sistema, u građenju države i da imaju dubok osećaj pripadnosti i odgovornosti prema svojoj državi i da žive u jednom veoma velikom i zadivljujućem saglasju sa većinskim narodom. Ali, govorim zapravo o ovom drugom aspektu, jer ovakva jedna situacija doprinosi asimilaciji i gašenju jednog entiteta, a svako nestajanje jednog nacionalnog entiteta je velika šteta za civilizaciju. U tom smislu je potrebno da Srbija uloži napor u tom pravcu tako dana primer Republički savet za nacionalne manjine koji je institucija definisana Zakonom o nacionalnim odnosima kao idrugi državni nadležni organi dođu do jedne konkretne politike u vidu jedne agende o emancipaciji, razvoju i opstanku vlaškog entiteta. Drugi problem koji se odnosi na neke druge nacionalne manjine, pa naravno i na Vlašku, u vezi je sa osporavanjem na neprikosnoveno pravo svakog pojedinca da izrazi svoju nacionalnu pripadnost i sa težnjom presuđivanja ko je ko, da je neko pripadnik jedne, a ne druge nacionalne zajednice, odnosno nacionalne manjine. Rekao bih da je jedini i neprikosnoveni vlasnik svog nacionalnog identiteta pojedinac. To ne može da bude ni naša država, ne može biti ni tuđa država. To je jasno definisano u članu 75. Ustava Republike Srbije, a o tome na decidno jasan način govori i okvirna Konvencija za zaštitu nacionalnih manjina Saveta Evrope. O tome svakako treba voditi računa u smislu da, evo idemo u pravcu integrisanja, u pravcu evropskih integracija. Treba da stignemo do EU, ako Bog da kako narod kaže, kako ljudi iz naroda kažu do 2020. godine ili tu negde, ali bićemo sigurno u situaciji osporavanja ostvarivanja jednog takvog cilja i po ovoj liniji, pogotovo od onih koji pretenduju da određuju nacionalnu pripadnost nekih naših nacionalnih manjina koje imaju pravo na sopstveni identitet i niko drugi to ne može, kažem, da im ospori, bilo to tuđa država ili naša država. Još na kraju jedan problem želim da istaknem, a to je pitanje departizacije ove oblasti i onoga što su nacionalni saveti. Mislim da departizacija se pogrešno kao termin i koristi i razume. Dakle, sve što je javna delatnost to jeste politika neka, ali politika u širem smislu jeste ako se odnosi u ovom slučaju na ono što su potezi, na ono što su radnje, na ono što su sve aktivnosti u smislu ostvarivanja prava i sloboda nacionalnih manjina. Ali, ako se misli na politiku određene političke stranke, onda i tu postoje određene finese koje valja razjasniti. Dakle, po Predlogu zakona koji imamo ovde pred sobom, predlagači za izborne liste mogu biti registrovane političke stranke nacionalne manjine, što je sasvim u redu, jer svakako stranka ili partija sa nacionalnim predznakom ima u svom programu ono što je interes te nacionalne manjine, a to je zaštita i unapređenje prava i sloboda te nacionalne manjine. Drugi predlagač može da bude udruženje građana čiji se ciljevi ostvaruju u oblasti zaštite prava nacionalnih manjina i to je sasvim u redu. Treća vrsta predlagača može biti grupa birača upisanih u poseban birački spisak. Sad, ta grupa birača upisanih u poseban birački spisak nema, kako da kažem, političko predodređenje bar na papiru, ali svakako je jasno da pojedinci iz te grupe birača mogu biti članovi neke političke stranke ili partije koje nisu sa nacionalnim predznakom, nego one postoje na političkom tlu ili na političkoj sceni Srbije kao stranke bez tog manjinskog predznaka. Naravno, i ovde imamo koliko tih parlamentarnih stranaka koje nemaju nacionalni predznak u smislu onoga što je nacionalna manjina. Ti članovi partija i stranaka svakako mogu kao grupa birača učestvovati na izborima za nacionalne savete, jer političko biće i politički okvir delovanja jedne ličnosti ne može da ograniči ono što su nacionalni interesi, odnosno ono što je nacionalno biće jednog čoveka. Prosto, nije to uzročno posledično povezano. U protivnom, ako bi išli u tom pravcu, da se zabranjuje pojedincima koji pripadaju nekim drugim političkim strankama ili partijama, onda bi mi ograničili pripadnike manjina da mogu samo da se bave politikom u okviru svojih manjinskih stranaka, što je svojevrsna getoizacija u smislu političkih sloboda itd. Prema tome moramo tu da shvatimo ovo pitanje na jedan sasvim drugačiji način, na jedan veoma širok način i način kakav on u suštini mora biti, a u sklopu svega onoga što su savremene tekovine civilizacije, a to je potpuna jedna sloboda prava, potpuno jedna sloboda delovanja političkog opredeljivanja i nacionalnog takođe opredeljivanja u smislu svog identiteta. Dakle, veoma važna kategorija u ovom predlogu zakona je poseban birački odbor. Čitajući ovaj predlog zakona, koliko sam mogao da ga sagledam, mislim da je višestruko učinjen napredak i da je višestruko bolji u odnosu na prethodni i da će on sprečiti mnoge improvizacije u onome što je suština ovih promena. Naravno, tu imamo i situaciju da u poseban birački spisak se upisuju, kako neki kažu, i predstavnici i oni koji nisu predstavnici nacionalnih manjina. Hajde mi da nađemo nekoga ko to može da presudi da neko može, a da neko ne može da se upiše u birački spisak. Dakle, ako bi mi gledali po toj genetičkoj ili biološkoj, po tom rodoslovu i genezi, ali to prosto ne bi bilo moguće. Ne može da se to primeni. Mi bi mogli da stvaramo neke čiste predstavnike nekih nacionalnih zajednica, ali ne znam šta bi radili sa onima koji su pola, pola, ili koji su četvrt jedno, a tri četvrtine drugo. U tom slučaju ne znam prestolonaslednik današnji Aleksandar Karađorđević da li bi uopšte bio Srbin. Mislim da bi više bio nešto drugo. Prema tome, uzimajući u obzir član 75. Ustava Republike Srbije, neprikosnoveno je pravo pojedinca da u skladu sa svojim osećanjem, u skladu sa onim što oseća u svojoj glavi i što ima pod kožom, da se samostalno izjasni za ono što jeste i što mu je nacionalna pripadnost i, naravno, kada uđe na poseban birački spisak, može da ostvaruje svoja prava u skladu sa zakonom. Poštovana ministarka, mislim da je ovaj korak pravi korak u smislu poboljšanja ove zakonske materije, da će on bitno uticati na bolje odnose u nacionalnim zajednicama, na ono što je funkcionisanje nacionalnih saveta. Svakako, druga pitanja koja se odnose na neke nadležnosti i koje su u vezi sa onim što je mišljenje Ustavnog suda da tu treba promeniti, to će doći na dnevni red i svakako će to biti ispravljeno. Socijalistička partija Srbije svakako će glasati za ovaj zakon, sa napomenom da se Socijalistička partija Srbije se zaista zalaže za jednu pravu klimu u Srbiji u kojoj će svi pojedinci i kolektiviteti nacionalnih manjina živeti i ostvarivati svoje pune slobode i prava, bez obzira gde žive i na koji način, bez ikakvog prejudiciranja da neko može da nešto uživa ili neko ne može. Svi moraju da uživaju onako kako su se izjasnili. Socijalistička partija Srbije će glasati u Danu za glasanje za ovaj zakon. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Janko Veselinović, po Poslovniku. Izvolite.
Član 106. Prethodni govornik je govorio 26 minuta. To nije problem. On ima pravo da koristi vreme svoje poslaničke grupe. Međutim, postoji jedan drugi problem. Od tih 26 minuta, on je dva, tri minuta govorio o temi dnevnog reda, a ostali deo govora je posvetio odnosima Rumuna i Vlaha i otvorio jednu temu o kojoj bi mi svi mogli da kažemo nešto, ali to danas nije bilo na dnevnom redu. Ja čak vama ne zameram na vašoj fleksibilnosti i razumevanju prema vašem koalicionom partneru iz Socijalističke partije Srbije, ali vas molim da sa predsednicom Narodne skupštine Republike Srbije uskladite neke principe oko vođenja sednica. Dakle, kolega je pričao preko 20 minuta mimo teme. Ja juče nisam ni 20 sekundi da izustim nekoliko reči da bih napravio uvod za amandman koji sam hteo da obrazložim na Zakon o privatizaciji, a predsedavajuća me je prekinula i nije mi to dozvolila. Molim vas, kada se budete menjali za tom stolicom, da kažete da ste kolegi dozvolili da priča dvadesetak minuta mimo teme i da ima razumevanje i prema opoziciji kada bude govorila nešto malo šire u odnosu na zadatu temu. Hvala.
Kolega Veselinoviću, ja ne smatram da je došlo do kršenja Poslovnika. Što se tiče fleksibilnosti, ne postoji, barem kod mene ne, a siguran sam i kod predsednika Narodne skupštine, ko je iz kog poslaničkog kluba. Kriterijum koji se primenjuje na sve narodne poslanike treba da bude jedinstven i to nemojte sumnjati da će tako biti primenjivano. Kolega Miletić jednostavno je pričao i o zakonu i vezu ovog predloga zakona doveo je sa problemima koje ima jedan od naših nacionalnih saveta manjina. Ne vidim u kom delu je to kršenje Poslovnika, odnosno izlazak iz teme dnevnog reda. Da li želite u Danu za glasanje da se Skupština izjasni? (Janko Veselinović, s mesta: Ne.) Hvala. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a neka se pripremi narodni poslanik Nenad Mitrović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, sama činjenica da su izmene i dopune Zakona o savetima nacionalnih manjina došlo među prvim zakonima koje treba da donesemo, govori sa koliko ozbiljnosti i odgovornosti ova Vlada i ova država prilazi problemu nacionalnih manjina. Mi smo jedno multietničko i multikulturalno društvo i kao takvo to bogatstvo možemo da iskoristimo u što bržoj i boljoj demokratizaciji našeg društva s jedne strane, ali to isto tako može da bude i problem, teret i uslov određenih političkih pritisaka sukobljavanja ako na njega ne odgovorimo na adekvatan način. Činjenica o toj odgovornosti i ozbiljnosti je i sam ekspoze premijera, koji je jedan dobar deo ekspozea posvetio upravo pravima nacionalnih manjina i nagovestio da ćemo mi ove izmene i dopune usvajati i da ćemo do kraja godine dopuniti i poboljšati tekst ovog zakona, s obzirom na stav Ustavnog suda o njemu. Sami nacionalni saveti su i predviđeni da budu jedan poseban vid autonomije nacionalnih manjina, preko kojih će oni imati svoja prava ali i obaveze da za svoje nacionalne manjine obezbede što bolje uslove za razvoj kako u obrazovanju, informisanju, kulturi, tako i u službenoj upotrebi pisma i jezika. Kakva je praksa dosadašnjih nacionalnih saveta? Bilo je tu i dobrih rezultata, ali bilo je i određenih grešaka, što je shvatljivo s obzirom da je svega desetak godina kako su oni osnovani. Te greške su bile unutar njih u smislu nekih ličnih, personalnih sukobljavanja interesa s jedne strane, a s druge strane želje određenih nacionalnih saveta da stvore paralelnost i postanu neki deo paralelne državne institucije. Normalno je da će ovim zakonom koji danas donosimo to biti značajno poboljšano i da sam rad na njemu, koji je trajao oko šest meseci i učestvovalo je dvadesetak ljudi, pre svega i predstavnik nacionalnih manjina, i obezbeđuje verovanje u to da je to jedan bolji tekst i da nas čeka i dalje poboljšavanje takvog jednog teksta. Želimo da budemo društvo ravnopravnih, jednakih šansi. Želimo da budemo društvo na koje će se drugi ugledati. Srbija je kao takva uvek ukazivala visoki stepen svoje osetljivosti po pitanju drugih ljudi i geslo da želimo da drugima bude onako kako bi drugi želeli da bude nama je upravo moto sa kojim ćemo u budućnosti ići. Srbija mora biti faktor stabilnosti na ovim prostorima i ona će i u odnosu prema svojim nacionalnim manjinama i željama da stvara ravnopravno društvo na tome dosta raditi i sigurno dosta u tome učiniti. Ove izmene i dopune imaju tehnički deo koji je vrlo značajan, jer RIK će sa svoje strane sigurno imati kapacitet i biti dobar organizator sprovođenja izbora. Ovaj zakon je došao po hitnom postupku, na neki način zbog toga što su izbori ove godine za nacionalne savete i da ne bi ugrozili sam proces njihovog funkcionisanja, mi smo uspeli da im obezbedimo to vreme da oni to mogu da obave. Čeka nas u narednom periodu usaglašavanje, jer je određeni deo odredbi Ustavni sud proglasio neustavnim. Moraćemo u narednom periodu da učinimo sve, da ispoštujemo odluku Ustavnog suda s jedne strane, ali sa druge strane, da ne ugrozimo ni za malo stepen postignutih prava, kad su u pitanju nacionalne manjine. Sa željom da Srbija bude zemlja na koju će se drugi ugledati i na stepen poštovanja prava svih, da bude društvo jednakih šansi, mislim da će u narednom periodu samo poboljšati ovaj tekst izmena i dopuna zakona koji danas imamo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nenad Mitrović.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, poštovane kolege narodni poslanici, Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina donesen je 2009. godine i njime se ne definiše jasno konstituisanje Nacionalnog saveta, mandatni period saveta, obavezu izbora saveta posle raspuštanja Nacionalnog saveta pre roka na koji je izabran, prestanak mandata Nacionalnog saveta, trajanje mandata članovima Nacionalnog saveta, sprovođenje izbora za Nacionalni savet, da li su oni posredni ili neposredni, da li su izbori za Nacionalni savet redovni ili vanredni i ko će sprovoditi te izbore. Ovo su samo neki od problema zbog kojih je moralo da dođe do izmena i dopuna Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Slobodno možemo da kažemo da je nacionalni savet jedne nacionalne manjine predstavničko telo pripadnika te nacionalne manjine, preko koga nacionalna manjina ostvaruje svoja prava u četiri izuzetno bitne oblasti, a to su: obrazovanje, kultura, obaveštavanje i službena upotreba jezika i pisma. Ovim predloženim izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima tačno se predviđa koliki procenat birača treba da bude upisan u posebni birački spisak, kako bi se steklo pravo da se sprovedu neposredni izbori za Nacionalni savet, a to je 40% pripadnika nacionalne manjine u odnosu na rezultat poslednjeg popisa stanovništva. Svi oni koji žele da se upišu u posebni birački spisak to rade isključivo na dobrovoljnoj osnovi i da kada dođe vreme izbora mogu po svom opredeljenju izabrati kandidata koji će biti član Nacionalnog saveta. Uslovi za obrazovanje posebnog biračkog spiska su da zahtevom od 5% punoletnih pripadnika nacionalne manjine u odnosu na rezultat poslednjeg popisa, a da ne bude manje od 300 lica, mogu da pokrenu inicijativu za pokretanje obrazovanja posebnog biračkog spiska. Novina u ovom predlogu o izmenama i dopunama Zakona o Nacionalnom savetu je što daje mogućnost da mogu da se organizuju vanredni izbori za članove Nacionalnog saveta, što sa prethodnim zakonom nije bio slučaj. Nova odredba je, takođe, odredba koja kaže da je Nacionalni savet konstituisan onda kada se potvrde mandati svih članova Nacionalnog saveta. Sadašnji zakon nedovoljno garantuje stručnu prirodu organa koji sprovode neposredne izbore za članove Nacionalnog saveta. Po ovom predlogu, neposredne izbore za članove Nacionalnog saveta sprovodiće RIK, a za sprovođenje elektorske skupštine odbor od tri člana koje imenuje RIK. Članom 9. predloženim izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina predviđeno je koliko će članova imati određeni nacionalni savet, a zakonska odredba je najmanje 15, a najviše 35 članova, sve u skladu sa rezultatima poslednjeg popisa stanovništva. U slučaju nacionalne manjine čiji je broj prema rezultatima poslednjeg popisa stanovništva manji od 10.000 lica, Nacionalni savet broji 15 članova. Radi se o tome da se na poslednjem popisu stanovništva 2011. godine u Bujanovcu popisalo 244 Albanaca, a u Preševu 416, što je svakako manje od 10.000, a odredba ovog zakona je da ukoliko imamo manje od 10.000 lica pravo na obrazovanje Nacionalnog saveta od 15 članova. Odluka albanske nacionalne manjine 2011. godine o bojkotu popisa nije dobra, jer ne iskazuje pravi broj pripadnika albanske nacionalne manjine koji žive u opštinama Bujanovac i Preševo. Međutim, moram da kažem da je dobra politička odluka bila albanskih političkih partija sa juga Srbije, kada su 2012. i 2014. godine izašli na parlamentarne izbore u Srbiji. Time su poslali poruku da su za iskrenu integraciju Albanaca u državni sistem Republike Srbije. Izbori za članove nacionalnih saveta usklađeni sa novim pravilima biće održani krajem 2014. godine, tako da će nacionalne manjine moći slobodnom voljom da izaberu svoje nacionalne savete, preko kojih će ostvarivati svoje potrebe u oblastima obrazovanja, obaveštavanja, kulture i službene upotrebe jezika i pisma. Pozivam narodne poslanike da u Danu za glasanje podrže predložene izmene i dopune Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Andrijana Anastasov. Neka se pripremi narodni poslanik Vladica Dimitrov.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka, dame i gospodo poslanici, dolazim iz Niša, iz opštine Palilula, gde je poslednjim popisom iz 2011. godine ustanovljen veliki broj pripadnika različitih nacionalnih manjina i usled neodgovarajućih i nedovoljno jasnih zakonskih propisa, postoje veliki problemi u funkcionisanju nacionalnih saveta ovih nacionalnih manjina. Borba za očuvanje identiteta, jezika, pisma, kulturnog i istorijskog nasleđa naroda koji u Srbiji žive jeste jedan od prioriteta u našoj državi. Ponosni na etničku raznolikost države, na nebrojana iskušenja u prošlosti, ali i na sačuvanu veru u bolju zajedničku budućnost, našu politiku i politiku rada ove Vlade zasnivamo na aktivnom zalaganju za punu afirmaciju svih, domaćim i međunarodnim standardima utvrđenih, individualnih i kolektivnih prava nacionalnih manjina. Srbija za kakvu se zalažemo mora pripadati podjednako svim njenim građanima. Dosadašnja primena Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina ukazala je na niz problema, pa, između ostalog, važeći zakon nema jasnu i čvrstu logističku strukturu kada govorimo o konstituisanju nacionalnih saveta, mandatnom periodu saveta, razlozima za prestanak mandata nacionalnog saveta, obavezu novih izbora posle prevremenog prestanka mandata saveta i trajanje mandata članova saveta. Brojni nedostaci i problemi u primeni važećeg zakona, kao i moguće zloupotrebe u nacionalnim savetima nacionalnih manjina, ovim Predlogom zakona biće rešeni. Navešću nekoliko konkretnih primera problema u važećem zakonu. Najpre, postoje dva načina na koji se biraju članovi nacionalnih saveta nacionalnih manjina – posrednim izborima, putem elektorske skupštine i neposrednim izborima. Važeći zakon nedovoljno jasno i ponekad protivrečno uređuje izbornu formu u kojoj se biraju članovi nacionalnih saveta i nije dovoljno precizirano kada se održavaju jedni a kada drugi izbori. Takođe, važeći zakon nedovoljno garantuje stručnu prirodu organa koji sprovode neposredne izbore za članove nacionalnog saveta. Drugi problem je upis u registar nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Naime, ne razlikuje se postupak upisa prvog saziva nacionalnog saveta u registar od postupka kasnijih izmena već upisanih podataka o već postojećem nacionalnom savetu. Takođe, u važećem zakonu protiv akta koje ministarstvo donosi u vođenju registra, nije bila omogućena pravna zaštita kao što to jeste u novom Predlogu zakona. Ovim Predlogom zakona brojni nedostaci biće uklonjeni i primena ovog zakona dovešće do doslednog i jasnog sprovođenja koncepcije nacionalnih saveta kao instrumenata kulturne autonomije nacionalnih manjina. Da bismo imali državu na koju će biti ponosni svi narodi koji u njoj žive, moramo stvoriti državu koja će podjednako uvažavati sve svoje građane i starati se sa podjednakom brigom o nacionalnim i verskim pravima svih. Samo takvim odnosom etnička raznolikost Srbije na koju smo toliko ponosni, ali koja još uvek jeste nedovoljno prepoznati iskorišćeni društveni potencijal, može da se u punoj meri iskoristi za stvaranje i snaženje privrednih, kulturnih i političkih veza sa zemljama regiona i Evrope. Ovakav Predlog zakona jeste jedan bitan korak u poboljšanju rada nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Obzirom da je važećim Zakonom, a i ovim Predlogom zakona, utvrđena obaveza sprovođenja izbora u 2014. godini, pozivam poslanike da glasaju za ovaj Predlog zakona, kako bi se omogućilo nesmetano sprovođenje izbora za članove nacionalnog saveta nacionalnih manjina i konstituisanje nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladica Dimitrov, a neka se pripremi narodni poslanik Mujo Muković.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, koleginice i kolege narodni poslanici, obzirom da je danas na dnevnom redu Zakon o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, ja ću parafrazirati reči premijera iz ekspozea kada je govorio o nacionalnim manjinama i tako početi ovo moje, nadam se kratko, izlaganje. Naime, Srbija je bogata zemlja kada je reč o pripadnicima nacionalnih manjina koji u njoj žive i ostvaruju zakonom zagarantovana prava. Upravo su nacionalne manjine svojevrstan most između Srbije i matičnih država pripadnika nacionalnih manjina i upravo u suživotu i postojanju ovih različitosti često se iznedre najmudrije i najispravnije vrednosti društva uopšte. Srpska napredna stranka zajedno sa svojim koalicionim partnerima čvrsto je stala da reši probleme nacionalnih manjina i da se pobrine za očuvanje i unapređenje njihovih prava. Čuli smo od prethodnih govornika da su nacionalne manjine počele da se organizuju još 2002. i 2003. godine, na osnovu Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, ali zbog nedovoljne zakonske regulative, tek je 2009. godine donošenjem Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina precizno definisana nadležnost nacionalnih saveta iz oblasti kulture, obrazovanja, obaveštavanja, službene upotrebe jezika i pisama, način izbora članova nacionalnih saveta, finansijska sredstva neophodna za njihov rad i druga pitanja koja su bila od značaja za rad nacionalnih saveta. Ali, nakon nekoliko godina primene u praksi ovog zakona, uočeni su određeni nedostaci, odnosno, uočena su pitanja koja su ostala nedorečena. Upravo ovim izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima koji su manje suštinske a više tehničke prirode, ali za ljude koji dobro znaju probleme sa kojim su se susretali nacionalni saveti, ove izmene su logičan sled i unapređenje Zakona o nacionalnim savetima i precizno definišu upravo ona pitanja koja su ostala nedorečena. Naime, sam zakon nije imao čvrstu logičku strukturu, pogotovo u tom izbornom procesu članova nacionalnog saveta u mandatnom periodu, vrlo bitnu obavezu novih izbora posle prestanka mandata, tako da zakon nije u suštini imao svoj logični početak i kraj. Takođe, nije jasno definisana forma izbora, a ovim izmenama i dopunama se precizno definiše kada će izbori biti neposredni a kada će biti posredni, putem elektorske skupštine. Osim toga, ovim izmenama je predviđeno da vrhovni organ za sprovođenje izbora bude RIK, čime je dato na značaju nacionalnih saveta, odnosno izbora nacionalnih saveta i garantuje se pravilnost i zakonitost samog izbornog procesa. Pripadnik sam bugarske nacionalne manjine i iskoristiću samo par reči, kada sam se već javio po ovom zakonu, da kažem kako je zbog nedorečenosti nekih odredbi u zakonu imao problem i Nacionalni savet bugarske nacionalne manjine. Naime, u 2012. godini i nekoliko meseci 2013. godine Nacionalni savet bugarske nacionalne manjine nije prosto funkcionisao, iz razloga što je jedan član, odnosno članica rešila da bojkotuje rad Nacionalnog saveta. Kako je tada broj članova opozicije i pozicije bio nerešen, nastala je tzv. pat pozicija i mi smo imali jednu situaciju da Nacionalni savet godinu i nešto dana nije uopšte zasedao, nije donosio nikakve odluke, niti davao mišljenja iz oblasti svoje nadležnosti. Podsetiću narodne poslanike, mada mislim da dobar deo njih to i ne zna, da su mišljenja nacionalnog saveta iz oblasti svoje nadležnosti za matične lokalne samouprave obavezujuća, recimo, prilikom izbora direktora tih institucija, iz oblasti obrazovanja, kulture, informisanja, tako da su lokalne samouprave ostale bez tih obavezujućih mišljenja, a da život ne bi stao, došlo je do dovijanja na raznorazne načine koji su, bojim se, tada bili i u koliziji sa određenim zakonima. Takođe,Bugarska nacionalna manjina je imala jedan peh u tom periodu da ostane bez svog jedinog štampanog glasila, lista „Bratstvo“. Iako, ne tvrdim da je Nacionalni savet bio glavni krivac što je list „Bratstvo“ prestao da izlazi. Naravno, znači da su glavni krivac finansije kojih je bilo nedovoljno. Činjenica da kao osnivač ovog lista svojim nezasedanjem nije učinio ništa da se to stanje na neki način popravi. Nije moglo da smeni direktora dotadašnjeg koji je, naravno, bio dobrim delom i zaslužan za sve ovo što se desilo „Bratstvu“. Nije moglo da izabere novog direktora i problem nacionalne manjine je i dan danas prisutan. Probaćuu narednom periodu da upoznam upravo nadležno Ministarstvo i sve vas sa tim problemom koji ćemo, naravno, zajednički probati da rešimo, jer ne samo da je bitan zbog određenog broja radnika koji su praktično ostali bez posla, nego što je i sama nacionalna manjina ostala, napominjem opet, bez jedinog štampanog glasila, a to je list „Bratstvo“: Na kraju ću samo reći ovim izmenama i dopunama neće Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina postati idealan, niti će postati savršen. Prethodni govornici, pogotovu ovlašćeni predstavnici su jasno rekli da će biti novih dopuna i izmena Zakona o nacionalnim savetima, ali je to krak bliže u pokušaju da zakon bude bolji. Kako je Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina za pripadnike nacionalnih manjina garant ostvarivanja Ustavom zagarantovanih prava, molim i pripadnike opozicije, bez obzira na određene različitosti, da glasaju za ovaj zakon, a mi ćemo dalje u nekom zajedničkom radu probati da ga još više unapredimo i poboljšamo. To je naravno u opštem interesu i interesu pripadnika nacionalnih manjina ali i u interesu većinskog stanovništva koje živi na teritoriji Republike Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mujo Muković, a neka se pripremi i narodna poslanica Milanka Jeftović-Vukojčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, uvažena ministarko i drugi predstavnici Vlade, pred nama je Predlog izmena i dopuna Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Rekao bih vrlo važan zakon za dobar deo građana Srbije koje ne pripadaju većinskom narodu, odnosno pripadaju određenim nacionalnim zajednicama ili strogo pravno govoreći, nacionalnim manjinama. Zašto to kažem? Da bi neko bio pripadnik nacionalne manjine podrazumeva se da postoji i matična država gde je taj narod većinski. Mi u praksi imamo i neke nacionalne zajednice koje nemaju svoje matične države, pa se paralelno sa ovim terminom – nacionalna manjina vrlo često koristi termin – nacionalna zajednica. Rekao bih da on slikovitije definiše pojedine etničke grupe koje nemaju svoje nacionalne matične države. Bilo kako bilo, ovo je veoma važan zakon za ostvarivanje prava kako individualnih, pogotovo kolektivnih prava nacionalnih manjina u ovoj zemlji i to u četiri oblasti vrlo bitne za očuvanje i unapređenje nacionalnog identiteta svake nacionalne zajednice. Dakle, u oblasti kulture, oblasti obrazovanja, oblasti obaveštavanja, kako stoji u zakonu, ili informisanja i u oblasti službene upotrebe jezika i pisma. Nacionalni saveti dobijaju na svom značaju nakon usvajanja sada važećeg Ustava gde je država Srbija definisana kao nacionalna država srpskog naroda i ostalih građana koji u njoj žive. Mogu reći da smo u vreme ozloglašenog SPS, čiji poslanici sede ovde sa moje desne strane, imali državu svih građana i tada nacionalni saveti nisu imali ovakav značaj. No, vrlo je važno da i u ovakvim okolnostima unapređujemo značaj i rad nacionalnih saveta jer oni predstavljaju određeni vid, da tako kažem, kulturne autonomije svake nacionalne manjine i bez nacionalnih saveta bilo bi nezamislivo kako bi određena nacionalna manjina, odnosno nacionalna zajednica u ovih četiri pomenute oblasti ostvarivala i unapređivala svoja prava. Razumem da je ova diskusija pri kraju i da raste nestrpljenje narodnih poslanika, ali zaista želim da kažem da je važno da su nacionalni saveti ustavna kategorija. U članu 75. stav 3. Ustava se pominje mogućnost da nacionalne manjine mogu formirati nacionalne savete i to je veoma važna činjenica. Kao što su i neki prethodni govornici rekli, postoji već relativno duga praksa postojanja određenih nacionalnih saveta. Od 2002. godine nakon usvajanja tada Saveznog zakona za zaštitu prava nacionalnih manjina, na osnovu njega su bolje politički organizovane nacionalne manjine već formirale svoje nacionalne savete. Kasnije, nakon usvajanja zakona na nivou Srbije 2009. godine 19 nacionalnih manjina je iskoristilo to pravo i već postoji 19 nacionalnih saveta nacionalnih manjina u našoj zemlji. Želim da kažem i pohvalim ovaj predlog koji je radila radna grupa još za vreme prethodne Vlade i gde su učestvovali i predstavnici nacionalnih saveta, da se zaista ozbiljno prišlo i mislim da je tu dominantan dobar uticaj ostvario SVM kao najbrojnija manjinska poslanička grupa u ovom parlamentu i partija koja već dugi niz godina ima iskustva u radu i u ovoj materiji. Ovim predlogom zakona se preciziraju i sve one nedorečenosti koje smo imali u prethodnom zakonu, počev od posebnog biračkog spiska, od samog načina izbora nacionalnih saveta, predviđanja mogućnosti vanrednih izbora, što nismo imali u sada važećem zakonu. Bilo je u dosadašnjoj praksi velikih problema u organizovanju ovih izbora i svi ste svedoci da smo u ovoj diskusiji oko ovog zakona kao posledicu toga imali i sučeljavanja u okviru Bošnjačke nacionalne zajednice dve političke opcije koje dugi niz godina svojim političkim svađama opterećuju, da tako kažem, celokupne odnose u Bošnjačkoj nacionalnoj zajednici i uopšte u sandžačkim opštinama, tamo gde Bošnjaci žive u najvećem broju, što samo pokazuje da je bilo mnogo problema oko izbora i funkcionisanja Nacionalnog saveta Bošnjaka u ovoj zemlji. Zapravo smo već dugi niz godina imali priliku da tu funkciju obavlja tzv. Bošnjačko nacionalno veće u tehničkom mandatu. Na prošlim izborima nije uspelo da se konstituiše iako su izbori sprovedeni, iako su bili, da kažem, pravi izbori po ničemu se nisu razlikovali od vrlo važnih lokalnih ili parlamentarnih izbora, jer za dobro organizovane nacionalne zajednice, da tako kažem, politički dobro organizovane kao što su najbrojnije nacionalne zajednice u ovoj zemlji mađarska, bošnjačka, albanska, itd, ti izbori su veoma važni i oni su praktično pravi izbori i ni po čemu se ne razlikuju od izbora za narodne poslanike, kakve imamo na teritoriji cele zemlje. Zbog toga želim da kažem da ja kao poslanik Bošnjačke narodne stranke i član poslaničkog kluba SNS ne bih učestvovao u tom prepucavanju te dvepomenute političke opcije, jer danas nije na dnevnom redu rad Bošnjačkog nacionalnog saveta, već bih iskoristio priliku da svim Bošnjacima čestitam 11. maj, dan Bošnjačke nacionalne zastave, sa malim zakašnjenjem, ali mislio sam juče, ali svejedno, 11 je bio prekjuče. Za mene posebnu simboliku ima i to što danas raspravljamo o vrlo važnom zakonu što je upravo danas poseta premijera Srbije Aleksandra Vučića BiH, i da kao pripadnik Bošnjačke nacionalne zajednice i predsednik Bošnjačke narodne stranke, naravno, zainteresovan sam za što bolje odnose između BiH i Srbije i da želim da pozdravim tu odluku da prva poseta našeg premijera, premijera Vlade Srbije bude upravo danas i to poseta Sarajevu, poseta BiH, i mislim da će to doprineti unapređenju odnosa u regionu i ukupnom unapređenju odnosa između Bošnjaka i Srba kao dva važna naroda u ovom delu Evrope. Dakle, šta je važno nama kao pripadnicima Bošnjačke nacionalne zajednice.? Kao poslanik vladajuće većine i kao pripadnik skupštinske većine, ne tražim nikakav privilegovani položaj kada su u pitanju izbori za nacionalne savete. Nama je važno da Vlada Srbije i putem zakona i putem delovanja u praksi obezbedi ravnopravne uslove za sve takmace u ovim izborima. Ovi izbori su, da još jednom ponovim, veoma važni. Ukoliko Vlada Srbije favorizuje neku političku opciju, a u prošlosti smo imali taj primer, recimo dodeljivanjem svih republičkih funkcija u Sandžačkim opštinama isključivo jednoj političkoj opciji, ona time direktno utiče na sve izbore, pa tako i na izbore za nacionalne savete. Mi tražimo, jer je ovo veoma osetljivo, radi se o nacionalno-mešovitim sredinama, da se republičke funkcije, i sigurni smo da će to ova Vlada uraditi, ne može sve odjednom, ali se nadam da ćemo ići u tom pravcu, da se republičke funkcije izbalansiraju i kada je u pitanju nacionalni sastav, jer i tu imamo određene primedbe, a da se takođe izbalansiraju i po političkoj pripadnosti, da ne može jedna politička opcija da bude privilegovana i zaštićena, a onda u takvim uslovima se događa da se iz te političke opcije i kadruju i pravosnažno osuđivana lica na određene direktorske funkcije i na čelna mesta republičke institucije u sandžačkim opštinama, a da ondakažemo – pa, bili su izbori, oni su dobili taj i taj broj glasova, oni su privilegovani. Tražimo da svi imamo jednake šanse i kada su u pitanju izbori za nacionalne savete i kada su u pitanju svi drugi izbori. Zahvaljujem se na pažnji.
Gospodine Obradoviću po kom osnovu? Izvinjavam se gospodine Obradoviću, ako je spomenuta SPS nisam primetio da je u nekom lošem kontekstu spomenuta.
Ako se kaže „zloglasna SPS“ mislim da ne treba tumačiti tu reč. (Predsedavajući: To može da bude povreda Poslovnika). U redu. Hvala vam predsedavajući. Kao ovlašćeni predstavnik SPS sam apsolutno spreman da razgovaram o sadržaju manjinske politike tokom devedesetih godina, o svemu onome što se dešavalo i o položaju pripadnika nacionalnih manjina u to doba. Stojim na raspolaganju ne samo kolegi Mukoviću, nego i ostalima. Istine radi i činjenica radi i današnje rasprave radi jednostavno želim da se zna da su nacionalni saveti nacionalnih manjina kategorija koja je utemeljena zakonom iz 2002. godine, u vreme postojanja SRJ, da je ustavna kategorija postala 2006. godine, a zakon donet 2009. godine, čisto da se reda radi zna.
Gospodine Obradoviću, diskusiju kolege Mukovića i taj njegov izraz sam smatrao kao jednu ironiju, zato nisam ni smatrao da ima osnova za repliku, jer je odmah posle toga dodao da je Ustav iz tog vremena po njegovom shvatanju bio pravedniji prema pripadnicima nacionalnih manjina zato što je izjednačavao i pripadnike nacionalnih manjina sa ostalim građanima Republike Srbije. Smatram da nema povrede Poslovnika i hteo bih da vas pitam da li želite u danu za glasanje da se izjasnite? Ne. U redu, hvala. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić, a neka se pripremi naredi poslanik Marko Atlagić.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministar sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, 27. aprila 2014. godine u ekspozeu premijera Aleksandra Vučića istaknuto je da će jedan od prvih zadataka Vlade biti da Narodnoj skupštini uputi na razmatranje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Rečeno – ispunjeno. Danas je pred nama, odnosno već drugi dan na debati u Narodnoj skupštini upravo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Važno je istaći da su nacionalni saveti u Ustav uvedeni 2002. godine, da su ustavna kategorija postali 2006. godine, a da je 2009. godine donet Zakon o izboru nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Međutim, u implementaciji ovog zakona pojavile su se mnoge nejasnoće, nedorečenosti, aljkavosti, konfuznost, pa s obzirom da zakon nije mogao da se na adekvatan način primeni u praksi pristupilo se formiranju posebne radne grupe u koju su bili uključeni i pripadnici nacionalnih manjina kako bi se izvršile izmene zakona, zakon postao adekvatan i adekvatno služio onome čemu je i namenjen. Šta je u stvari osnovna svrha ovog zakona? Osnovna svrha ovog zakona je ta što se nacionalni saveti definišu kao instrumenti kulturne autonomije nacionalnih manjina. Koja su tri osnovna cilja koja se postižu ovim zakonom i zašto ovaj zakon nije samo tehničke prirode, već suštinski vrlo važan? Prvi razlog je zato što se ovim zakonom postiže pravna sigurnost. Znači, uvodi se pravni okvir i postavlja se pravni temelj za konstituisanje nacionalnih saveta, za raspisivanje izbora redovnih i vanrednih, za raspuštanje nacionalnih saveta, za upis u poseban birački spisak, za vođenje evidencije posebnog biračkog spiska nacionalnih manjina. Šta je drugi važni cilj koji se postiže ovim predlogom zakona? To je upravno sudska pravna zaštita. Naime, na sva rešenja, odnosno odluke, a koje ministarstvo donosi u vidu rešenja, moguće je da se pokrene upravni spor kod upravnog suda. Pokretanje upravnog spora, kao i vreme po kome je upravni sud dužan da odluči, precizno je utvrđeno ovim zakonom i vremenski je ograničeno. Šta je treći cilj koji se ostvaruje ovim zakonom? To je vrlo važan cilj, a u pitanju je zakonitost sprovođenja postupka izbora za nacionalne savete. Zakonitost postupka izbora ostvaruje se na taj način što je određeno da Republička izborna komisija sprovodi neposredne izbore, a za elektorske izbore određeno je da Republička izborna komisija formira odbor od tri člana koji će nadgledati i sprovoditi elektorske izbore. Šta je ono što je posebna važnost i što je posebna novina u ovim izmenama i dopunama zakona? To je tačno uređenje kada počinju nadležnosti nacionalnih saveta. Ovim zakonom precizno je utvrđeno da nadležnosti nacionalnog saveta otpočinju konstituisanjem mandata članova nacionalnog saveta. Od tada počinju nadležnosti koje se odnose na izbor predsednika nacionalnog saveta, na izbor radnih tela, na izbor odbora i na izbor izvršnog odbora. Ovaj mandatni period nacionalnog saveta traje četiri godine, ali u slučaju raspuštanja nacionalnog saveta do sada je bila praksa da je tu dužnost preuzimao privremeni organ upravljanja, pa se dešavalo da nekim nacionalnim savetima istekne, na primer, mandat posle šest meseci, a da naredne tri i po godine tu ulogu vršenja, odnosno mandat preuzme privremeni organ upravljanja. Da bi se razrešila ta pravna praznina, ovim predlogom zakona obavezuje se ministar da u roku od 60 dana od dana raspuštanja nacionalnog saveta raspiše izbore i iste sprovede u roku od 45 dana od dana raspisivanja izbora. Naravno, tako izabrani nacionalni savet radi do isteka mandata prethodno raspuštenom nacionalnom savetu. I ovde postoji jedna novina, a ona se odnosi na to da, ako je nacionalnom savetu do isteka mandata ostalo manje od jedne godine, privremeni organ upravljanja nastavlja da obavlja dužnosti do isteka mandata nacionalnog saveta. Ono što je takođe novina, to su nadležnosti izvršnog odbora koje imenuje nacionalni savet, odnosno predsednik nacionalnog saveta. Bitno je to da izvršnom odboru nacionalnog saveta mogu biti poverene određene nadležnosti, i to posebno one nadležnosti koje kada nacionalni saveti u stvari zbog brzine i kratkoće vremena nisu u mogućnosti da obezbede svoje redovne sednice. Međutim, te odluke izvršnog odbora potvrđuju se na prvoj narednoj sednici nacionalnog saveta. One naravno mogu da budu potvrđene, a ukoliko ne budu potvrđene izvršni odbor se raspušta, ali zato njegova odluka ostaje na snazi. Ono što je takođe karakteristično, to je da je neposredne izbore moguće raspisati samo ako je 24 sata pre raspisivanja izbora u poseban birački spisak nacionalne manjine upisano 40% punoletnih pripadnika, a u odnosu na ukupan broj stanovnika. Naravno da je ovde jako važno napomenuti da je popis stanovništva, odnosno da su statistički podaci koji se odnose na popis stanovništva jako važan parametar u formiranju nacionalnih saveta. Pri popisu stanovništva svako od nas, a na principu dobrovoljnosti, izjašnjava se ili se pak ne izjašnjava o svojoj nacionalnoj pripadnosti, kao što je i potpisivanje zahteva za pristupanje posebnom biračkom spisku nacionalnih manjina zasnovano na principu dobrovoljnosti, jer punoletni članovi nacionalne manjine dobrovoljno potpisuju izjavu o svom pristupanju ili o svom odustajanju sa posebne izborne liste. Takođe je važno napomenuti i da se ova posebna izborna lista nacionalnih manjina definiše kao službena evidencija ministarstva, da se ona u ministarstvu nalazi kao elektronska baza podataka, a da su naravno pojedini poslovi povereni opštinskim i gradskim organima uprave. Ono što je takođe važno za donošenje zakona jesu izbori koji slede u ovoj godini, jer su zadnji izbori za nacionalne savete održani 6. juna 2010. godine, pa svakako ova godina jeste godina kada je neophodno sprovesti ponovne izbore za nacionalne saveta. Na kraju bih se vratila ponovo na ekspoze premijera Aleksandra Vučića, u kome je izneo da Srbija kao demokratska država duboko poštuje i uvažava multietničnost svoje zajednice i to naravno smatra prednošću u njenom razvoju. Iz tog razloga kontinuiranog i stalno moramo da radimo na stvaranju uslova kako bi nacionalne zajednice autonomno mogle da ostvaruju svoja prava iz oblasti kulture, obaveštavanja, obrazovanja, službene upotrebe jezika i pisma. Sve su ovo razlozi zbog čega će ga Srpska napredna stranka u danu za glasanje podržati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, a neka se pripremi narodni poslanik Slobodan Perić.
Uvaženi predsedavajući, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, stavljanje na dnevni red Skupštine ovog Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina ne govori samo o odnosu Vlade Republike Srbije prema nacionalnim manjinama, već govori i o odnosu ove Skupštine prema nacionalnim manjinama. Naime, ovo ujedno govori i o tome koliko ova država zaista drži do zaštite manjina u Republici Srbiji, a sam sistem zaštite manjina u Republici Srbiji razvijen je još od vremena SFRJ, u kojoj se na drugačiji način u odnosu na ostale socijalističke zemlje gledalo na pitanje nacionalnih manjina. Dok zemlje istočnog bloka nisu nacionalno pitanje posebno tretirale, niti razvijale sistem zaštite etnokulturnih grupa, SFRJ je kroz različite mehanizme obezbeđivala prava narodnosti. Moram da napomenem da je Ustav iz 1974. godine definisao položaj nacionalnih manjina i njihova kolektivna prava. Jugoslovenska institucija, kako znate, ključa, uprkos jednopartijskom sistemu, omogućavala je zastupljenost manjina u političkom životu. Kroz ključ sve nacionalne grupe u SFRJ proporcionalno su bile predstavljane na svim nivoima vlasti. Najviši stepen participacija bio je, kao i danas, na lokalnom nivou. Raspad Savezne Federativne Republike Jugoslavije doveo je do toga da se na teritoriju Srbije pojave nove manjine koje su u okviru prethodne države bile konstitutivni narodi. Nakon petooktobarskih promena vlast Srbije preduzela je neophodne mere da bi se Savezna Republika Jugoslavija pridružila UN, Savetu Evrope i ostalim međunarodnim organizacijama kao i obaveze u vezi sa međunarodnim standardima zaštite nacionalnih manjina. To znači da se država Srbija obavezala da razvije demokratske institucije i procedure i donosi posebne mere usmerene ka zaštiti nacionalnih manjina i da na taj način sprovodi politiku multikulturalnosti preporučenu kroz dokumente OEBS-a, Saveta Evrope i Evropske komisije itd. Među najvažnije dokumente čija je Srbija potpisnica spadaju okvirna Konvencija za zaštitu prava nacionalnih manjina i Evropska povelja o regionalnim i manjinskim jezicima kojima se definiše minimum zaštite garantovane manjinskim grupama. Danas položaj manjina u Srbiji uređuje se, pre svega, Ustavom koji je usvojen 2006. godine i posebno zakonima među kojima izdvajamo Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, zatim Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma, Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i Zakon o lokalnoj samoupravi. Moram da napomenem, sem toga država Srbija ima bilateralne ugovore o zaštiti manjina sa Hrvatskom, Makedonijom, Mađarskom i Rumunijom. Država Srbija je etnički veoma heterogena zemlja. Moram da napomenem da zvanično 20 etničkih grupa ima status nacionalne manjine. Prema popisu iz 2002. godine u Srbiji bez Kosova živi 13,47 stanovništva koje pripada nacionalnim manjinama. Naravno, najbrojniji su Mađari, Bošnjaci i Romi. U značajnijem broju ima Jugoslovena, Crnogoraca, Hrvata, Albanaca i Slovaka, dok neke nacionalne manjine, kao što su npr. Česi u Rusi imaju samo po nekoliko hiljada pripadnika. Nacionalne manjine u Srbiji su uglavnom prilično teritorijalno heterogene, sem kada su u pitanju Romi, koji žive na čitavoj teritoriji Srbije. Dozvolite da kažem da samo u Vojvodini preovlađavaju dve grupe nacionalne – mađarska 14,28% i srpska 65,5%. Mađari imaju apsolutnu većinu u šest opština na severu Vojvodine, ali žive još u 25 opština Vojvodine. U Srbiji postoji ukupno 169 opština sa prosekom oko 50.000 stanovnika u svakoj, a od toga 68 je multietnički. U Vojvodini se nalazi 41 multietnička opština a 27 na području Srbije. Ustav Republike Srbije iz 2006. godine je osnov za razvijanje politike zaštite nacionalnih manjina i njime se u najširem smislu uređuje njihov položaj i štiti njihov identitet i integritet. Dame i gospodo, Zakonom o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina iz 2002. godine je osnovni zakon koji uređuje status nacionalnih manjina. Ovaj zakon preuzeo je standarde koje su u ovoj oblasti ustanovljene kroz dokumente Saveta Evrope, Okvirna konvencija za zaštitu nacionalnih manjina i Evropska povelja o regionalnim i manjinskim jezicima. Kolektivna prava nacionalnih manjina u Srbiji ostvaruju se kroz kulturnu autonomiju. Suština kulturne autonomije čini pravo na službenu upotrebu jezika, obrazovanje i kultura i informisanje. Moram da kažem da Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma predviđa da u jedinicama lokalne samouprave u kojima su tradicionalno nastanjeni pripadnici nacionalne manjine, njihov jezik i pismo, budu obavezno u službenoj upotrebi ukoliko u ukupnom stanovništvu opštine imaju više od 15% stanovništva. Poštovane dame i gospodo, takođe prema Zakonu o ličnoj karti od 2006. godine predviđeno je da se obrazac lične karte štampa na jeziku i pismu nacionalne manjine. Od ukupno 45 vojvođanskih opština u samo sedam je srpski jezik jedini koji je u službenoj upotrebi: Inđija, Irig, Opovo, Pančevo, Pećinci, Ruma i Sremski Karlovci. Trenutno je mađarski jezik i pismo u službenoj upotrebi u 27 opština – slovački u 10, rumunski u osam, rusinski u pet, hrvatski u jednoj opštini, a češki na teritoriji opštine Bela Crkva. Možemo slobodno reći da u Srbiji postoji razvijen visok sistem ostvarivanja prava na službenu upotrebu jezika. Poštovane dame i gospodo, u Vojvodini se u osnovnim školama nastava odvija na šest jezika – na srpskom, mađarskom, slovačkom, rumunskom, rusinskom i hrvatskom. Od toga na mađarskom u 78 osnovnim škola, na slovačkom i rumunskom u 18, na rusinskom u tri, na hrvatskom u pet osnovnih škola. Na kraju, dozvolite dame i gospodo da kažem da je Miroslav Lajčak, šef diplomatije Slovačke, prilikom posete Srbije prošle sedmice, posetio i Novi Sad, gde je istakao citiram – da Vojvodina može služiti kao model za čitavu Evropu, kada je reč o pitanjima nacionalnih manjina, te da je Srbija jedan od lidera u Evropi u pogledu nacionalnih manjina. Završen citat. Hvala mu na ovakvoj oceni. Srbija će i dalje unapređivati međunacionalne odnose na bazi najnaprednijih međunarodnih odnosa. Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija je kao livada, što je više različitih cvetova na livadi to je livada bolja i bogatija. Svaki cvet na livadi je jedna nacionalna manjina. Srbija je puna različitih cvetova, zato je dobra izato je bogata. Pošto je ovaj zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina instrument ostvarivanja kulturne autonomije nacionalnih manjina pozivam vas dame i gospodo narodni poslanici sve, a posebno vas iz opozicije da damo glas za ovaj zakon i pošaljemo jaku i snažnu poruku svetu i gradu Orbene Turbe kako mi u Srbiji tretiramo naše nacionalne manjine. Hvala.
Hvala kolegi Atlagiću. Reč ima narodni poslanik Slobodan Perić, neka se pripremi narodni poslanik Milinko Živković.
Poštovani predsedavajući, poštovana potpredsednice Vlade sa saradnicima, drage kolege, ovde predstavljam vlašku nacionalnu manjinu i kao njihov predstavnik zahvaljujući razumevanju SNS-a i gospodina Vučića po drugi put, u drugom mandatu se nalazim u republičkoj Skupštini. Vlasi su neraskidivi deo srpske istorije koji su vekovima gradili i posle Srba na oltar otadžbine su ostavili najviše žrtava. Ima ih preko 200 hiljada i pretežno žive u istočnoj Srbiji. Posmatrajući novi Zakon o izboru nacionalnih saveta nacionalnih manjina, on je mnogo bolji od prošlog, ali ima tu mesta gde se može još nadgraditi. Jedan od problema je da sve nacionalne manjine koje imaju zemlju maticu mogu da računaju na određena novčana sredstva iz tih zemalja, a nacionalne manjine koje Srbiju smatraju za zemlju maticu te privilegije nemaju i onda su oštećene u tome da bi izgradili svoje kulturne institucije i približili se ovim ostalim manjinama. Te manjine su Vlasi, Bunjevci i drugi. Oni nacionalni saveti, one organizacije manjina koje su registrovane u Vojvodini primaju novčana sredstva i od Vojvodine i od Srbije, a oni nacionalni saveti i one institucije manjina koje su registrovane u Srbiji primaju samo od Srbije, a deo sredstava koje daje Vojvodine njima ne pripada. Mislim da je tu država trebala da malo više vodi brigu. Zato se jaz između manjina u izgradnji kulturnih institucija sve više produbljava, umesto da se smanji. Takođe, država mora da vodi više brige oko izgradnje infrastrukture i dovođenja investitora u krajeve gde nacionalne manjine žive. Ne razumljivo je da kroz istočnu Srbiju ne prolazi nijedan autoput, iako odavno postoji projekat pod nazivom „MSK-Istok“, koji od požarevačke petlje ide do Zaječara i nastavlja do Crnog mora. Izgradnjom ove žile kucavice istočna Srbija bi se preporodila i investicije bi došle u nju. Ako je Evropa prepoznala taj projekat, smatram da je vreme da i država Srbija to uradi. Takođe je grupa vlaških nevladinih organizacija 28. oktobra 2013. godine uputila svim institucijama u Srbiji jedan dokument koji se zove „Agenda o opstanku, emancipaciji i razvoju vlaškog etničkog entiteta u Srbiji“. Do sada nismo dobili nijedan odgovor na to. Meni čini čast, gospođo potredsednice Vlade, što mogu da vam taj dokument uručim i da vas zamolim da nađete vremena da jednu delegaciju predstavnika vlaške nacionalne manjine primite na razgovor. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milinko Živković, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, pripadnik sam većinskog naroda, ali ću sa zadovoljstvom danas učestvovati u raspravi o Predlogu zakona o izmenama i dopunama o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. To činim iz saznanja i saosećanja prema jednoj nacionalnoj manjini koja je po svojoj etničkoj vokaciji kosmopolitska. Poznavajući njihovu istoriju, njihovu etnogenezu, znajući da su vredan i radan narod, narod koji zna da čuva granicu i narod koji voli svoju državu, time je zadovoljstvo još veće što ću sa ovom Vladom, u ovom parlamentu i sa ovim mojim prvim izjašnjavanjem u Narodnoj skupštini započeti o Zakonu o nacionalnim manjinama, odnosno o nacionalnim savetima. Nadam se da ćemo i sa ovim zakonom ubrzano u EU, gledajući da sve one norme koje su bitne i koje su evropske vrednosti ugradimo u naše zakonske postojeće norme i da jednostavno svim ljudima i građanima naše države pružimo iste šanse. Vlasi nikada nisu bili faktor nestabilnosti. Oni su državotvorni narod. Neko će reći - Vlasi su poznati po magiji, a ja bih rekao da je jedina magija to što su oni do danas uspeli da opstanu i što su uspeli da se odupru mnogim problemima i da do danas prežive. Za razliku od mnogih drugih nacionalnih zajednica, za svoju matičnu državu priznaju Srbiju. Vlasi sa nacionalnim savetom koji su do sada imali nisu dobili mnogo, jer je Nacionalni savet koji je bio formiran manjkav, a u stvari je zakon to dozvoljavao. Sa aspekta onoga što su bili problemi tog zakona u vlaškoj zajednici, pokušaću to da rasvetlim, a i da ukažem na one bitne stvari koje, praktično, novi zakon to ispravlja. Članom 75. predviđa se ostvarenje prava na samoupravu, kulturu, obrazovanje, obaveštavanje, službena upotreba jezika i pisma, tako da su pripadnici nacionalnih manjina mogli da izabere nacionalne savete u skladu sa zakonom. Međutim, izbori za nacionalne savete, mandati, organi saveta, nadležnosti, vođenje posebnih biračkih spiskova u dobrom delu su bili promašaj prethodnog zakona. Četiri subitne stvari na koje bih hteo da ukažem šta su bili problemi tog samog zakona. Prvo, bile su sumnje u regularnost upisa u poseban birački spisak. Odomaćio se jedan izraz, a to je – temporalni Vlasi, a to su bili partijki Vlasi. To su bili ljudi koji su po potrebi partijskih moćnika birani, tipovani bez obaveštavanja da mogu da budu članovi saveta i vlaške populacije da bi glasali. Onog trenutka kada je sve izglasano ili su prestali da budu članovi vlaške populacije itd. To je jedan od problema koji novi zakon ispravlja. To je u nekom trenutku bio čak i partijski zadatak. To je bila majorizacija Vlaha nevlaškim korpusom. Ono drugo što je vrlo bitno, što bi trebalo reći ovde je da su partije na vlasti koristile manjine kao oruđe za sprovođenje svojih ciljeva u tim delovima. To se najbolje vidi iz podataka o kojima je kolega pričao, da je od 1953. do 1961. godine gotovo izgubljen identitet Vlaha na ovom području, mada su velika naselja od tri do pet hiljada postojala i postoje i danas, kao što je Zlot, kao što je Neresnica, kao što je Jabukovac, kao što je Laznica. Ovaj zakon je imao i manjkavosti zato što su se i uticaji sa strane mnogo mešali i koristili ljude iz vlaške nacionalne zajednice da tobože ne urade ono što je najbolje za njih i zaborave na neke vlaške reči, kao da su rumunske, a u stvari time su gasili vlaški identitet. Na kraju, najveći cinizam je bio to što je zakon dozvoljavao da ljudi nevlasi formiraju čak i nacionalne savete preko nacionalnih manjina kao da su vlaške, a u stvari nisu bile vlaške nacionalne manjine. To je bila, recimo, partija Nijedan od ponuđenih odgovora. Time su se praktično rugali manjinama u Srbiji. Koliko god da je patetično, istina se ne može sabiti u patetiku. Suština je da ovaj zakon novi koji imamo mnoge stvari ispravlja, verovatno ne do kraja, ali će poboljšanja u svakom slučaju biti. To znači za biračke odbore, za biračka mesta, za mandate, za ponovno biranje uključuje se sada i Izborna komisija i na kraju samo konstituisanje predvodi, odnosno poziva i formira, pomaže konstituisanju i sam ministar. Na kraju, hteo bih da kažem samo to da bi u ovom delu istočne Srbije malo trebalo i država da povede računa, zajedno sa Pravoslavnom crkvom, sa rumunskom i Srpskom pravoslavnom crkvom, da se na osnovu zakona i zajedničke saglasnosti podižu i hramovi, zajednički da nastupaju sa Rumunima, jer ovako kako sada stvari stoje, Vlasi su praktično kolateralna šteta. U danu za glasanje SNS glasaće za ovaj zakon i jednostavno, imaćemo potrebe da još uvek o mnogim stvarima pričamo za poboljšanje kod ovih ljudi u istočnoj Srbiji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala vam. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina je dokaz kontinuiteta ove Vlade, koja je predlagač ovog teksta zakona, iako su u proteklih 15 dana bili vidni pokušaji i premijera i ministara iz nove Vlade da kažu da je to potpuno nova Vlada koja nema nikakve veze sa prethodnom Vladom, ovaj zakon je apsolutni dokaz da to nije tačno. To je dobro, zato što smo dobili dobar predlog zakona i poslanici Nove stranke će glasati za ovaj zakon, zato što on rešava puno problema koji su bili sadržani u starom zakonu, posebno u onom delu koji se tiče izbora za nacionalne savete. Mene raduje što postoji i jedinstvo u redovima vlasti, kao što je rekao moj prethodnik, koji je u ime dve poslaničke grupe rekao da će glasati za ovaj zakon, tako da ne kvarimo tu idilu, evo, i mi ćemo glasati za ovaj zakon. To je dobro. Ono što je loše je to da se nije stiglo da ova Vlada kontinuiteta izmeni zakon u onom delu na koji je ukazao Ustavni sud 16. januara ove godine, kada je procenio neustavnim veliki broj članova koji su neustavni i koji se bave nadležnostima nacionalnih saveta. Siguran sam da će potpredsednica i ministarka sa svojim saradnicima u vrlo kratkom roku doći do toga da se izmeni i taj deo zakona, kako bi to bilo usaglašeno sa Ustavom. Videli ste i juče i preključe da se poslanici Nove stranke vrlo brinu o tome da parlament ne sklizne u neustavnost, da svojim pogrešnim odlukama ne učini da ovaj visoki dom uradi nešto što je bilo na čast svima nama. Prema tome, ovako ćemo se ponašati i nadalje. Sve ono što je loše za Srbiju, što je neustavno, što ne odgovara principima i standardima 21. veka će biti podložno našoj kritici, a sve što su dobri predlozi zakona biće podržani kao i ovaj. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću kao i moj uvaženi kolega po profesiji podržati ovaj zakon. Slažem se sa mojim uvaženim kolegom po profesiji da ćemo vrlo brzo dobiti najverovatnije još jedan predlog izmena i dopuna Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, s obzirom da, koliko ja znam, Ustavni sud je zauzeo stav oko vlasništva nad medijima. S toga mislim da ćemo do kraja godine raspravljati ponovo o izmenama i dopunama ovog zakona, ali s obzirom da se bliže izbori i rokovi za izbore za nacionalne savete nacionalnih manjina, mislim da je ovaj zakon bio neophodan i dobro je što ga na vreme usvajamo, da bi se izbori za vrlo osetljive oblasti mogli da sprovedu. Odmah na početku ću reći da slobode i prava u svakoj državi se mere slobodama i pravima manjina, a ne slobodama i pravima većine. U Srbiji, ako se ne varam, postoji 19 saveta nacionalnih manjina. Mislim da u državama bivše Jugoslavije Srbija prednjači i to je dobro za Srbiju, jer je Srbija po prilično razorena, nedovršena zemlja, zemlja koja je najviše puta optuživana za etničko čišćenje i raznu vrstu pritisaka i za vršenja aktivnosti, a s tim u vezi, 19 nacionalnih saveta govori da i te kako Srbija vodi računa o nacionalnim manjinama i pravima nacionalnih manjina. Bez obzira na pritiske i na optužbe da je izvršila etničko čišćenje, Srbija nije bitnije promenila sastav stanovništva od 1991. godine do današnjeg dana. Broj Srba je opao za preko 500.000 od 1991. godine do danas. Još više bi opao da nije bilo priliva stanovništva zbog izbeglica, prognanih i raseljenih lica iz republika bivše SFRJ, ali i broj pojedinih pripadnika nacionalnih manjina takođe pada. S tim u vezi, mislim da najveći neprijatelji i nacionalnih manjina i većinskog naroda u ovom trenutku nisu jedni drugima, već najveći neprijatelj, posebno u Vojvodini, je bela kuga. Usudiću se da kažem da je bela kuga najopasnije sredstvo etničkog čišćenje trenutno u Vojvodini, a i u mnogim delovima Srbije. Takođe, ekonomska kriza prouzrokuje odseljavanje ne samo većinskog stanovništva, već i stanovništva određenih manjinskih grupa, koje se takođe kao većinski narod upućuje trbuhom za kruhom. Ono što su mene zamolili, „nacionalna manjina jugoslovenska“, oni tvrde da ih ima 23.000 i da njihov status nije definisan. Zato molim ministarku da uzme taj njihov prigovor u obzir, s obzirom da ćemo se najverovatnije sa ovim zakonom u dogledno vreme baviti ponovno. Ono što bih rekao, što sam primetio u diskusijama, da po pitanju Nacionalnog saveta zabrinjava jedino partijske zađevice pripadnika stranaka nacionalnih manjina prema kojima se ja kao pripadnik većinskog naroda i kao predsednik Narodne seljačke stranke ne bih izjašnjavao, već bih njima ostavio da se bave departizacijom svojih nacionalnih saveta. To je bitno zbog njih, a ne zbog većinskog naroda, da na ovaj ili onaj način otklone makar lidere svojih političkih stranaka i saveta nacionalnih manjina, jer to će biti dobro i za njihove nacionalne manjine, za mir u njihovoj, a kad vlada mir u njihovoj kući, onda će najverovatnije vladati i mir u zajedničkoj kući. Promena zakona utiče na izbore za nacionalne savete. Ni ovaj način izbora nije savršen, ali se ne slažem sa jednom strankom koja je tvrdila da su dosadašnji načini izbora bili demokratičniji nego ovaj koji je sada predviđen, jer ipak mislim da u RIK sedi, na ovaj ili onaj način, zahvaljujući zastupljenosti u Skupštini, desetak partija koje zastupaju stavove nacionalnih manjina na načina da su prošli na manjinskoj listi ili na listi koje su bile većinske, ali su oni kao manjinske grupe bili zastupljeni na takvim izbornim listama. Mislim da ima oko desetak nacionalnih manjina koje su na ovaj ili onaj način zastupljena u parlamentu, a samim tim su zapostavljene u RIK koja održava proporcije sastava Narodne skupštine. Mislim da je to ipak bolji način za izbore i kontrolu izbora za nacionalne savete nacionalnih manjina od dosadašnjih. Hoću da kažem i to da, s obzirom na ekonomsko stanje u državi, nikome nije prijatno. Mislim da jedna dobro izgrađena fabrika, da jedan dobro zasađen voćnjak ili vinograd, da jedna dobro zasađena njiva više vredi svakoj nacionalnoj manjini, a i većinskom narodu, nego što im važe neki nacionalistički lideri raznih partija. Zbog toga mislim da je zgodno da se saveti nacionalnih manjina, ponavljam, to je njihova unutrašnja stvar, opredele za departizaciju i da oni sami predlože neki propis na koji način da se reguliše uticaj politike stranaka nacionalnih manjina, a ako treba i drugih stranaka na dešavanje u nacionalnim savetima. Nadam se da će ovi moji saveti biti shvaćeni dobronamerno, jer ne bih voleo da se nacionalni saveti i jedna dobra stvar pretvori u samoagregaciju, samoizolaciju, samogetizaciju bilo koje nacionalne manjine. Ne trebamo, kao većinski narod, za razliku od drugih, da Srbijom jurimo sa čekićem, da jašemo jedan drugom na vratu, da mašemo čekićem i da razbijamo table sa višejezičnim natpisima. Ne treba da se ugledamo na gore od sebe, da simuliramo slobode drugih, jer se sloboda ne da simulirati. Simulirana sloboda je samo privid slobode. Ne može se poštovati svoj narod, ako se ne poštuje onaj drugi. S tim u vezi, hoću da kažem, kao pripadnik većinskog naroda, da niko u ovoj državi ne treba, a neka vremena su vrlo problematična, da se stidi zato što nije Srbin, ali takođe želim da kažem da niko ne treba da očekuje da se neko treba stideti same činjenice da je Srbin. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Riza Halimi, a neka se pripremi narodna poslanica Biljana Hasanović Korać.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministarka, Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina se poboljšavaju odredbe koje regulišu izbor nacionalnih saveta, kao i određena organizaciona pitanja koja će biti poboljšana predloženim amandmanima. Daleko bi bolje bilo da smo imali mogućnost da u celosti raspravljamo i menjamo Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, i to, ne samo zbog odluke Ustavnog suda kojom su osporene veoma važne kompetencije nacionalnih saveta, nego i zbog dosadašnje prakse koja ukazuje na veoma ozbiljne probleme u ostvarivanju zakonom predviđenih kompetencija nacionalnih saveta. Da bi nacionalni saveti mogli u praksi da u potpunosti ostvaruju predviđenu funkciju kulturne autonomije, odnosno funkciju samouprave nacionalnih manjina, neophodno je da se kompletira osnovni Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, ali je nužno da se dopunjuju i osnovni zakoni iz oblasti obrazovanja, kulture, informisanja i službene upotrebe jezika i pisma. Nažalost, u dosadašnjoj praksi Nacionalnog saveta albanske nacionalne manjine pojavljuju se veoma ozbiljni problemi, kako na relaciji sa lokalnim samoupravama, tako i sa ministarstvima, naročito sa Ministarstvom prosvete, čija inspekcija neretko ćutanjem, odnosno ne preduzimanjem odgovarajućih mera dozvoljava nezakonite odluke lokalnih skupština kojima se nameću nezakonite izmene školskih odbora. U Opštini Preševo, pre četiri godine, lokalna samouprava nije prihvatala da obavlja, kao poveren posao, upis u poseban birački spisak, pa je ovaj posao morao da se obavi direktno u nadležnom ministarstvu. Veoma je važno zakonom precizirati status nacionalnih saveta, a pre svega je neophodno precizirati odnose sa republičkim organima lokalne samouprave. Nacionalni savet albanske nacionalne manjine od prošle godine ima ozbiljnih problema u finansiranju zbog neučestvovanja ogromne većine Albanaca na popisu 2011. godine. Pored činjenice da u veoma složenoj problematici, koja je bila stvorena u vezi sa popisom 2011. godine, Nacionalni savet Albanaca nije bio uopšte uključen. Vladina Kancelarija za nacionalne manjine je odlučila da drastično kažnjava Nacionalni savet, time što umesto za 61.647 Albanaca ovaj savet finansira samo za 5.800 Albanaca, koliko je Republički zavod za statistiku prikazao u sklopu objavljenih nekompletnih podataka. Ovaj broj od 5.800 Albanaca ne odgovara ni izbliza realnom stanju na terenu, što se uostalom vidi na osnovu rezultata izbora, jer je bilo preko 24.000 glasača za našu izbornu listu. To pokazuju lokalni izbori koji su održani pre dve godine, kao i niz drugih: broj učenika, broj nezaposlenih prijavljenih u zavodima. To je veoma lako dokazivo. Sada se pojavljuje u vezi sa tim problem u samom Predlogu zakona, jer u članu 7. imate gde se reguliše broj članova nacionalnih saveta, a u kojem je osnovni kriterijum broj stanovnika, zapravo broj pripadnika nacionalne manjine, pa bi ispalo da Albanci umesto dosadašnjih 29 treba da imaju minimum od 15 članova nacionalnog saveta. Neko drugi je spomenuo, neki drugi diskutant, da li u odnosu na taj broj albanska manjina treba da ima savet. Mislim da ima mogućnosti da se ovaj problem reši, jer ta je praksa postojala devedesetih godina. Tada je Republički zavod za statistiku operisao sa podacima koje stalno ažurira, stalno vodi u okviru vitalnih događaja u državi i tačno se zna koliki jebroj pripadnika jedne nacionalne manjine. Smatram da sa praksom finansiranja, po meni, taj diskriminatorski pristup treba otkloniti, a ni u kom slučaju ne bi smelo da se to odrazi na ovaj predlog zakona, na formulacije novog zakona koji će ovde biti izglasan, jer bi posle opet imali u praksi još veće i složenije probleme. Nadam se da će uz sve ove dopune ovaj zakon biti izglasan. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać, a neka se pripremi narodni poslanik Gordana Čomić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Uvažena ministarko i predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, svoju diskusiju o Predlogu zakona koji je na dnevnom redu počeću od onoga što nam je svima dobro poznato, a to je činjenica da na teritoriji Srbije žive pripadnici različitih nacija i veroispovesti, koji govore različitim jezicima i imaju različitu kulturu. Upravo te različitosti, ako im priđemo na pravi način i ako ih razumemo, za nas su pravo bogatstvo. Osnov za poštovanje i negovanje ovih različitosti propisuje Ustav Republike Srbije, koji u članu 75. u poslednjem stavu kaže: „Radi ostvarivanja prava na samoupravu u kulturi, obrazovanju, obaveštavanju i službenoj upotrebi jezika i pisma, pripadnici nacionalnih manjina mogu izabrati svoje nacionalne savete u skladu sa zakonom“. Na ovim osnovama je i donet Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina 2009. godine, koji je tada ocenjen najvišim ocenama kada je u pitanju zaštita nacionalnih manjina i njihovih sloboda i prava. Moram da podsetim da je tada predsednik Republike Srbije bio gospodin Boris Tadić, koji je zagovarao i sprovodio politiku zaštite prava nacionalnih manjina i miroljubivu politiku, a koja je recipročno doprinela i boljem položaju nacionalnih manjina srpskog naroda u zemljama u regionu i šire. Tokom primene Zakona pokazalo se da neka pitanja treba da se pojasne i detaljnije regulišu, a neka pitanja koja nisu regulisana da treba regulisati. Normalno je da se zakoni menjaju u skladu sa promenama u društvu, sa iskustvima u primeni zakona i sa novonastalim potrebama. Kada govorimo o životu nacionalnih manjina u Srbiji, imam potrebu da navedem i jedan pozitivan primer. Na teritoriji opštine Vršac nalazi se naseljeno mesto Gudurica, koje je poznato po vinogradarstvu i po proizvodnji vina, po podrumima koji dobro vino izvoze u zemlje širom sveta. Zbog toga imaju i kulturnu manifestaciju koja je od nacionalnog značaja i koja se zove – Put vina. Međutim, Gudurica nije poznata samo po tome. Po poslednjem popisu, u Gudurici živi 1.267 stanovnika, od koga je 1.020 punoletno, a ove stanovnike čine pripadnici 17 nacija i oni su ostvarili dobar suživot i dobru saradnju i zato mogu da ostvare i ekonomski napredak. Oni imaju i svoju manifestaciju – Zlatna gudurička jesen, na kojoj pripadnici nacionalnih manjina sa svojim gostima iz matičnih država prikazuju svoje kulturno bogatstvo i razmenjuju znanja i iskustva. Ali, na našu žalost, nije ovako u svim sredinama. Nije svuda prisutan ovakav nivo razumevanja i saradnje i međupoštovanja. Čak ima sredina gde nije prisutan ni minimalni nivo tolerancije. Zato nam i treba kvalitetan i dobar zakon koji temeljno reguliše pitanja položaja, prava i sloboda i način organizovanja nacionalnih manjina, kako bi se predupredili sukobi. Ove izmene i dopune Zakona nisu samo tehničke prirode, ima i suštinskih izmena, ali se sve odnose na procesna pitanja izbora i registracije nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Tako na primer član 3. Predloga kaže da se nacionalni saveti upisuju u registar na osnovu prijave za upis, u registar koji vodi ministarstvo u čijem delokrugu su poslovi ljudskih i manjinskih prava, za razliku od dosadašnje formulacije koja je navodila ministarstvo po imenu ministarstva nadležnog za poslove ljudskih i manjinskih prava. Ovu izmenu treba okarakterisati kao pozitivnu, jer je bolje da stoji neodređena formulacija, zato što je iskustvo pokazalo da posle svakih izbora, vladajuća većina koja se formira ima potrebu da reorganizuje ministarstva, i po broju i po nadležnosti i po nazivima, i da ne bi bilo zabune, ocenjujem da je formulacija koja se sada predlaže dobra, ali je više tehničke prirode. Što se tiče rokova prilikom registracije, malo su konfuzni. Ko se ne bavi registracijom, teže može da se snađe. Na primer, kaže se da se nacionalni savet upisuje u registar na osnovu prijave koju predsednik nacionalnog saveta podnosi ministarstvu u roku od pet dana od kada je prvi saziv nacionalnog saveta izabrao predsednika nacionalnog saveta i između ostalog kaže da uz tu prijavu treba da podnese i dva primerka statuta. U članu 6. koji reguliše statut, njegovu sadržinu i postupanje, u zadnjem stavu se kaže: „Prvi saziv nacionalnog saveta dužan je da donese statut nacionalnog saveta u roku od 10 dana od konstituisanja.“ Čoveku koji se ne bavi registracijom, malo je konfuzno, jer, jedan je rok pet dana, drugi 10 dana, treba dosta poznavanja tehnike da bi se ovde razumeo postupak i koraci kako treba da se sprovede priprema za podnošenje prijave. Predlažem da ministarstvo sačini jedno uputstvo za nacionalne savete koji se prvi put konstituišu, kako bi im olakšao ovaj postupak upisa. Ono što se može staviti kao najveća zamerka jeste što se ovaj zakon koji je od suštinske važnosti donosi po hitnom postupku, što nam je dostavljen par dana pre održavanja sednice a sednica je zakazana danas za sutra, pa nismo imali vremena da detaljno proučimo tekst zakona i da sagledamo da li se suštinski dira u već stečena prava nacionalnih manjina. Tačno je da je sprovedena javna rasprava još pre par meseci, ali, koliko imam saznanja, nisu usvojene primedbe i sugestije koje su date u toku te javne rasprave. Ovih dana sam se konsultovala sa predstavnicima rumunske nacionalnosti koji su učestvovali u javnoj raspravi, sa predstavnicima nacionalnog saveta Rumuna i došla sam do sledećih saznanja, pa ih sada ovde jasno iznosim. Kao prvo, nije usvojena sugestija da se definiše status nacionalnih saveta, osim što piše da stiču svojstvo pravnog lica danom upisa u registar. Zbog toga se često nacionalni saveti doživljavaju kao udruženje građana, a i sam postupak registracije je vrlo sličan, i to im svakako umanjuje značaj i važnost, pogotovo u komunikaciji sa drugim institucijama u zemlji i inostranstvu. Još je Zakonom o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina iz 2001. godine bilo predviđeno da se osnuje fond za nacionalne manjine. Za regulisanje rada fonda nije bilo uslova dok nije donet Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Sada su se stekli uslovi za to i ovim izmenama i dopunama je trebalo regulisati ovo pitanje i predvideti regulisanje, ili predvideti regulisanje tog pitanja podzakonskim aktima, jer putem ovog fonda, preko projektnog finansiranja, moguće bi bilo regulisati i finansiranje manjinskih tradicionalnih manifestacija, ali i održavanje zgrada manjinskih institucija u oblasti kulture, obrazovanja ili informisanja. Kod nas nacionalne manjine žive pretežno u nerazvijenim opštinama. Zbog toga je njihovo finansiranje otežano. Na primer, u oblasti obrazovanja država izdvaja sredstva samo za zarade zaposlenih, a obaveza lokalne samouprave je da finansira održavanje zgrada, putne troškove zaposlenih, nabavku obrazovnih i drugih tehničkih pomagala, grejanje, struju i ostale komunalije, što je svakako u današnjim uslovima krize i smanjenih prihoda lokalnoj samoupravi otežano i smanjeno po obimu. Sledeća primedba bi bila da u ovom predlogu zakona nije regulisano pitanje imovine nacionalnih saveta. Ne samo da nije propisan oblik svojine koji mogu nacionalni saveti nacionalnih manjina da stiču, već nije propisano ni da li mogu biti sukcesori, odnosno naslednici fondacija koje su nacionalizovane 1945. godine i da li mogu da potražuju povraćaj iste imovine.Ovo govorim zato što u opštini Vršac je postojao spor između Nacionalnog saveta Rumuna za imovinu nekih fondacija koja je nacionalizovana 1945. godine pa imamo negativna iskustva na tom planu. Jedna od važnih sugestija u okviru javne rasprave je bila da treba da se izvrši depolitizacija kada su upitanju nacionalni saveti, njihov izbor i konstituisanje, jer postoje indicije da je pri početku primene zakona i pri prvim konstituisanjima bilo uticaja političkih stranaka i politike na konstituisanje nacionalnih saveta. Po ovom pitanju treba prodiskutovati i novo rešenje da izbore za nacionalne savete sprovodi RIK. Ako se pogleda s jedne strane, to je dobro rešenje zato što je to kvalifikovano radno telo koje ima iskustva i koje može da pomogne nacionalnim savetima u sprovođenju postupka izbora. Međutim, ako pogledamo s druge strane. Sastav RIK-a je takav da predstavnike za Republičku izbornu komisiju, a to smo imali i na ovoj sednici, daju političke stranke. Pitanje je koliko tu predstavnici nacionalnih manjina imaju svojih predstavnika i koliko će tu preko Republičke izborne komisije stranke uticati na proces izbora, a koliko će moći da se sprovede potrebna depolitizacija tog pitanja. Očekujemo da nadležno Ministarstvo u što skorije vreme pripremi izmene i dopune koje će obuhvatiti pitanja za koja sam navela da smatram da treba da budu regulisana ili pripremiti novi zakon pošto je već ovim izmenama i dopunama oko 50% normi promenjeno, pa radi lakše primene možda bi bilo jednostavnije i doneti novi zakon. U iščekivanju rešavanja ovih pitanja, poslanička grupa Boris Tadić – Nova demokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni za sada neće podržati ove izmene i dopune zakona. Hvala na pažnji.
Hvala. Zamolio bih službu Narodne skupštine da postupi u skladu sa članom 128. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije i preuzme kartice narodnih poslanika koja se nalaze u elektronskim jedinicama, a narodni poslanici se trenutno ne nalaze u sali. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, pokušaću da zaslužim vašu pažnju komentarima i opaskama o predlogu i zakonu o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima iz dve perspektive. Prva je proceduralna koja je ponekad jednako važna kao i ona suštinska sadržinska koju formiramo pokušavajući da govoreći o članovima zakona objasnimo onima zbog kojih uopšte zakon donosimo, dakle svima u Srbiji, i druga koja podrazumeva da je ovakav zakon potrebno videti iz te vrednosne perspektive kada se govori o opaskama o pojedinim članovima. Proceduralno, zašto je ovo zakon o izmenama i dopunama? Zato što je evo već četvrta ili peta godina u Narodnoj skupštini postoje jedinstvena metodološka pravila koja obavezuju sve podnosioce zakona o tome kako moraju da podnose predloge zakona. Jedinstvenim metodološkim pravilima u glavi 5. u članu 47. se kaže da ukoliko je više od polovine članova nekog zakona u izmenama onda mora novi zakon. Ovde imate 138 članova postojećeg zakona u 68 izmena. Ruku na srce, u 70. Napominjem, ovo proceduralno pravilo je važno da i kroz to vidimo kako se ovaj zakon gleda kroz opšti interes, jer se možemo iscrpljivati u tome da li je 70 ili 68 i svaka od strana bi bila dosta čvrsto na svojim stanovištima, a možemo i da kažemo – opšti interes i ideje donošenja ovih izmena i dopune je da se sprovedu izbori za nacionalne savete. Jedinstvena metodološka pravila i glava 5. član 47. sprečava da u ovom predlogu zakona bude izmena i dopuna koje se tiču odluka Ustavnog suda, jer tada bi to bez ikakvog spora morao da bude novi zakon. Druga proceduralna stvar koju hoću da pomenem i drago mi je što je ministarka Kori Udovički ovde, jeste Rezolucija Narodne skupštine o zakonodavnoj politici koju je ova Skupština usvojila juna 2013. godine, ova dva akta, jedinstvena metodološka pravila i Rezolucija o zakonodavnoj politici često svakoj izvršnoj vlasti, a nažalost i mnogima od nas, služe za – ma šta, to je bez veze, to i ovako ničemu ne služi. I jedan i drugi akt služe tome da Skupština u potpunosti izvrši svoju nadzornu i kontrolnu ulogu, a Rezolucija o zakonodavnoj politici mislim da je akt koji će ministarki Udovički biti od merljive koristi u svom radu, u nadležnostima koje ima u Vladi. Kazaću i zašto, u poslednjoj trećini akta koji je jednoglasno usvojila Skupština, Rezolucija o zakonodavnoj aktivnosti, se kaže da: „Svaki predlagač zakona je u obavezi da uz nacrt, odnosno predlog nacrta koji je u javnoj raspravi predlog ako je u proceduri, podnese i nacrt i predlog podzakonskih akata“, ili ako nije to u mogućnosti, da Narodnoj skupštini da obrazloženje zašto ne može da podnese i nacrt ili predlog podzakonskih akata. Nema primene zakona dok se ne usvoje podzakonska akta. Dokle god nemate da ta stvar postane rutina dotle nećete imati ostvareno nijedno obećanje o promenama koje proizvodi zakon, jer nijedan zakon neće biti primenjen. Ove izmene i dopune kako god i sa koliko god glasova usvojili bez podzakonskih akata ne proizvode nikakve posledice na izbore na nacionalne savete. S obzirom da znam da je nadležnost ministarke Udovički i da se bavi politikom i da se bavi usklađivanjem svega onoga što jesu perspektive politike u raznim sektorima, ali i da se bavi – radi li to, primenjuje li to iko, mislim da će u nama imati snažnu podršku za primenu rezoluciju ove Skupštine, a ja najavljujem da ću u svakom svom obraćanju spomenuti ova dva važna akta – jedinstvena metodološka pravila po kojima se podnose predlozi akata i Rezoluciju o zakonodavnoj aktivnosti, na koju je obavezna i Vlada RS i Skupština i svi oni koji učestvuju u zakonodavnom procesu. Da imamo podzakonske akte, a na osnovu rezolucije koja je usvojena drugi deo moje diskusije bi bio besmislen, jer bi pisalo na koji način će se primeniti odredbe o kojima ja sada moram da postavim pitanja i da dajem komentare. Kada hoću da dam komentare o nekoliko članova nemam nameru da ponavljam ono oko čega ovde postoji konsenzus, a to je da sa manje ili više znanja svi raspolažemo informacijama odakle nam nacionalni saveti i da znamo koliko je važno poštovati ljudska prava i da znamo da ljudska prava nemaju hijerarhiju, da su ljudska prava i manjinska i ženska ljudska prava i prava iz rada i prava bilo kako definisana nemaju hijerarhiju i sva se imaju primenjivati u državi i u društvu koje želi sebe da izgradi kao društvo vladavine prava. Neposredno, rešenja proističu iz dokumenta koji je usvojen u ovom domu, zvao se mala povelja ili ustavna povelja, jedan izvanredan akt. Meni je žao što nije uspela jedna ideja koju smo imali sa Republikom Crnom Gorom, Bosnom, Hrvatskom i Slovenijom, da to postane regionalni akt. To je ideja i za ministarku Udovički, da ustavnu povelju uvedemo u regionalnu saradnju, jer se zaista radi o jednom dobrom dokumentu. Kasnijim donošenjem Zakona o nacionalnim savetima, nakon Zakona o zaštiti sloboda i prava nacionalnih manjina, dobili smo nacionalne savete, zadovoljni što u Srbiji živimo svi zajedno, Slovaci, Rusini, Mađari, Rumuni, Ukrajinci, Romi, Hrvati, Makedonci, Crnogorci, Bugari, Vlasi, Grci, Bunjevci, Nemci, Jevreji, Albanci, Bošnjaci, Slovenci, Rusi, Turci. Meni je žao što nema Cincara više, jer su mi drage legende o Cincarima u našem društvu. Svi oni po zakonu imaju prava da se organizuju u svoje nacionalne savete, sprovodeći vrednosno svoju kulturnu autonomiju u obrazovanju, kulturi, obaveštavanju i o upotrebi jezika i pisma. U nekim delovima Srbije postoji duga tradicija, nevezana za države koje su bile organizovane, a nekima je ovo po prvi put. Tačno se vide razlike i teškoće u primeni zakona, takav kakav je bio. Koji su članovi na koje ja hoću da dam opaske i na koje su podneti amandmani za koje bih zamolila ministarku da ih vrlo pažljivo pogleda? Radi se o odredbama kojima se vrši brisanje iz registra, o odredbama kojima se objašnjavaju razlozi za obustavu izbora i o rokovima koji su predviđeni za upis, koji se bitno razlikuju od uobičajenih rokova. To je nekakav fokus na koji hoću da obratim pažnju. Zašto? Zato što se kroz ovih nekoliko članova jasno i kroz diskusiju vidi nedostatak nečega u našem društvu, što nije vezano samo za Zakon o nacionalnim savetima. Radi se o poverenju. Bez poverenja kao lepka društva nemate mogućnost da vam funkcionišu bilo kakve institucije koje hoćete da izgradite. Bez poverenjau vrednosni sistem koji hoćete da izgradite nema načina da osetimo i odgovornost da se to poverenje ne smanji ili ne izgubi. Mi smo društvo bez poverenja. Kada hoće da nas vređaju, onda kažu da smo društvo prevaranata i onih sklonih lakim obećanjima, bez obzira da li je u pitanju brzina promene ili kada je u pitanju bilo kakva reč, da smo skloniji da pričamo nego što smo skloniji da stvarno radimo. Nema stvarnog rada u promenama društva bez poverenja. Zašto je to tako značajno za ove članove? Zato što je u obrazloženju za brisanje iz registra spominjano da zakon ima pravo na sprečavanje zloupotreba. Ako vi imate potrebu da definišete na koji način će se birati pripadnici nacionalnih manjina i ako kažete – ovaj član za obustavu izbora ili za sprečavanje zloupotrebe zato što oni nisu zainteresovani, onda mi imamo mnogo veći problem nego da li ćete ih brisati iz registra. Ako ćemo odlučiti da dozvolimo brisanje iz registra sa relativno nejasnim formama, šta se onda dešava sledeći put? Onda imamo mnogo veći problem nego da li ste na zaista zakonit način utvrdili da u nacionalnom savetu nema polovine ili da se dešava nešto zbog čega se ministarstvo odlučuje na brisanje iz registra. Kad su u pitanju nacionalne manjine, onda se tema vidi kao strašno delikatna i strašno osetljiva. Ali, ako to pomerite kroz razne druge strukture, videćete da je u suštini do rešenja došlo zato što, ne da nije bilo primene postojećeg zakona, nego nije bilo poverenja da tako nešto uopšte može da se desi da imate organizovane nacionalne zajednice koje zakonito obavljaju svoje nadležnosti. Kroz ovu salu smo čuli žučne i na momente strašne i obavezujuće reči o radu nekoliko nacionalnih saveta. Odatle verovatno argumentacija da moramo da imamo odredbu koja će sprečiti zloupotrebe. Ne, mi moramo da imamo svest o tome da moramo da gradimo poverenje kada je u pitanju rad nacionalnih saveta. Razlika je ogromna. Nadam se da će usvajanjem amandmana, takvi kakvi su, ili da ćemo radom na amandmanu kroz nadležni odbor pokušati da pređemo taj korak, pa da razumemo da ukoliko ne možemo da sprovedemo izbore uopšte, jer nema zainteresovanih, da je onda problem mnogo veći od toga da se donese odluka u upravi da neće biti formiranja nacionalnih saveta. Ako ne možemo da formiramo nacionalni savet zbog toga što ne možete zakonom da regulišete hoće li ili neće biti kandidata iz političkih stranaka utemeljenih u nacionalnim zajednicama ili utemeljenih u većinskoj ili drugoj nacionalnoj zajednici, teško da ćemo zaista dobiti rešenje problema za koje je očito za ove prethodne četiri godine da postoje u radu nacionalnih saveta. Moja iskrena želja je da razumemo da kada se nešto radi po prvi put da to uvek mora da pokaže sve manjkavosti prvo, pa tek onda da pokaže sve prednosti. Zaista imate nacionalne savete koji su odlično radili. Imate nacionalnih saveta koji su, uprkos teškoćama, radili jako dobro. Imate i situacije, ja ću bez navođenja samih nacionalnih saveta izneti primere, ali pouzdano znam da se radi o događaju koji se dogodio. Dakle, imate i nacionalne savete u koje dolazi budžetski inspektor i pita zašto je zapisnik i zašto su dokumenta na jeziku nacionalnog saveta? Oni kažu – znate, mi smo formirani da radimo na tom jeziku. Ne, on traži prevod na srpski jezik. Imate i nacionalne savete koji imaju izvanrednu saradnju sa matičnim državama koje imaju problema sa restitucijom ili sa sukobljenim dokumentima ili tumačenjima oko toga čija je zgrada, pa ne mogu da izgrade ono što im je u nadležnosti da imaju kao istoriju sećanja svog naroda, istoriju kulture itd. Imate nacionalne savete koji ne mogu da se dogovore o tome ko je glavni, pod znacima navoda, unutar nacionalnih saveta, pa onda to šta je važnije i ko ima da se sluša češće ide kroz političke stranke ili kroz sukobljene interesne grupe unutar nacionalne manjine, nego što zaista ide po zakonu. Znam da sasvim sigurno i svi iz izvršne vlasti znaju mnogo bolje nego ja primere iz svakodnevnog rada nacionalnih saveta i svu energiju koja je ulagana da se neki od tih primera reše. Moja je obaveza da budem potpuno sigurna i zato se vraćam na spominjanje rezolucije o zakonodavnoj aktivnosti. Ja sve ovo ne bi morala da pričam da sam videla podzakonski akt, da sam videla uputstvo, da sam videla pravilnik, jer bi to pročitala pa ne bi bilo potrebe da imamo nejasnoća o tome kako će se određeni članovi primenjivati. Dakle, važnije od toga da li će biti ili neće biti usvojen amandman je da razumemo da u ovoj drugoj fazi primene Zakona o nacionalnim savetima i očekujući potpuno nov zakon, to će biti neminovno ili će biti izmena i dopuna ovog izmenjenog i dopunjenog, svejedno, da razmislimo o tome kako možemo raditi na izgradnji i na jačanju poverenja unutar društva. Kada jednom budemo doneli jasnu odluku o tome, onda će biti i jačanje poverenja između većinskih i manjinskih zajednica, većinskih i manjinskih grupa, ali i između manjinskih zajednica samih među sobom, jer vam se taj nedostatak poverenja, koji nam je veliki problem u društvu, preslikava i u tome da imate bilateralne razgovore, dogovore među nacionalnim zajednicama koji izgledaju da su dogovori jednih na uštrb drugima. Sve je to legitimno i legalno, ali je naša obaveza kao narodnih poslanika prvo da o tome jasno informišemo najširu javnost, a zatim da pokušamo u dijalogu sa izvršnom vlašću da zajedno odlučimo da najbolji mogući tekst izmena i dopuna, sa najmanjim mogućim izvorom tumačenja, bude u danu za glasanje u Narodnoj skupštini. Naravno, to ne znači, niti iko ima takvu ideju, da će to rešiti sve probleme, od finansijskih, preko problema obuhvatanja svojih nadležnosti, do različitih kapaciteta nacionalnih saveta, različite istorije nacionalnih zajednica na teritoriji Srbije. To ne znači da će ovim zakonom ti problemi biti rešeni, ali mislim da bio ogroman korak napred, da razumemo da su moje opaske i o proceduri, dakle od dva važna dokumenta i o nekoliko odredbi usmerene u to da apelujem na početak dijaloga o izgradnji i poverenja kao takvog, pa kakav je god poverenje forme imalo u jačanju unutar nacionalnih zajednica, unutar same izvršen vlasti, između lokalne samouprave izvršne vlasti, između nacionalnih saveta i lokalne samouprave, između nas narodnih poslanika i bilo koga ko je u Vladi Republike Srbije. Toje lepak koji donosi uspeh, a svi možemo samo da navijamo za uspeh kojim će imati razvoj nacionalnih saveta u godinama pred nama. Na kraju da iskoristim prisustvo Koriju Udovički sa rizikom da me opomene predsedavajući, priroda vaših nadležnosti je takva da vas molim da uzmete još jednu temu u obzir i situaciju nastalu nakon odluke o ukidanju Uprave za rodnu ravnopravnost i da kroz neki dijalog ovde ili sa širim delom društva razmislimo da li bi vaše ministarstvo moglo da bude inicijator i najvredniji u poslu osnivanja kancelarije ili prosto gledanja rodne perspektive kroz politike. Zahvaljujem predsedavajući što mi je dopustio ovih 30 sekundi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević, a neka se pripremi narodna poslanica Aida Ćorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, mislim da ukoliko govorimo objektivno, primereno i tačno ovo je jedan dobar Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Zoran Živković je već rekao da ćemo nas dvojica glasati za ovaj predlog u celosti. Nismo sudili o ovom predlogu, ne samo na osnovu sadržine koja je stigla ovde u Narodnu skupštinu, nego smo pratili i ceo tok rada na pripremi ovog predloga zakona. Tu želimo da ukažemo da je zaista postojao jedan temeljan pristup, da se vodilo računa, da formulacije koje stoje ovde budu veoma precizne. Mi to veoma uvažavamo, cenimo i sudimo i na osnovu tih stvari. Veoma je dobro, ja mislim, sve ove izmene koje se pre svega tiču organizacije izbora i konstituisanja nacionalnih saveta veoma dobre. Nismo uspeli za ovu tačku dnevnog reda nas dvojica da pripremimo nijedan amandman iako smo, ja mislim, ovde već prepoznati kao narodni poslanici koji spremaju, čak i oko sitnih stvari neke amandmane, ovde nismo uspeli to da uradimo. Druga stvar, mislim da je dobro što su predlozi koji se nalaze u ovom predlogu zakona bazirani jednim delom i na iskustvu izbora koji su organizovani 2010. godine, a to znači da mi ovde koristimo to iskustvo da evidentiramo neke probleme, a nakon toga da nekim predlozima rešavamo buduće probleme koji mogu biti slični. Mi ovde takođe uvažavamo to. Treća stvar, veoma je dobro, mi sudimo, što se ovaj predlog, a to nije slučaj sa svim predlozima koji dolaze u ovu Narodnu skupštinu, što se ovaj predlog u kratkom roku našao na dnevnom redu, jer za to postoji i praktična potreba. Smatram da jednu stvar ovde treba posebno da izdvojimo. Imali smo ovde ministarku koja je obrazlagala ovaj predlog zakona, ali mislim da je red da kažemo da je ovaj predlog zakona pripremljen već bio krajem prošle godine, da zaslugu za taj predlog imaju neke osobe, možemo i lično da kažemo ko su ti ljudi. Evo na primer, sada pomoćnica ministra gospođa Fira koja se vrlo razume koliko ja mogu da ispratim, u ovu materiju i gospođa Stamenić koja je bila državna sekretarka u Ministarstvu pravde u prethodnoj Vladi, pa i sam ministar Selaković za čiji rad smo imali velike primedbe prethodnih dana u odnosu na Predlog zakona o privatizaciji, ali je nama bilo očigledno da je taj čovek u ovom slučaju učestvujući u javnim raspravama, prateći šta se dešava odlučio da da jedan značajan doprinos da ovaj predlog zakona bude veoma dobar. Tako da smatram da i personalno treba tačno da kažemo ko zaslužuje neku pohvalu u smislu ovog zakona. Molim vas samo za malo pažnje oko jedne stvari koja je nama posebno važna. Ta jedna stvar tiče se zapravo sugestije koju hoćemo da vam saopštimo ovde. Kao što svi ja mislim ovde znamo Ustavni sud je početkom 2014. godine saopštio na 87 stranica teksta jedno obrazloženje zašto su delovi istog ovog zakona koji se tiču nadležnosti nacionalnih saveta neustavnim. Mi ovde, nas dvojica, uvek reagujemo kada dolazi bilo šta što nam sugeriše da postoji kršenje vladavine prava, Ustava Republike Srbije i ustavnosti. Razumemo da nije bilo dovoljno vremena da se sugestije Ustavnog suda uvaže i ubace i u predlog ovog zakona o izmeni i dopuni Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, ali predlažemo da te nadležnosti treba da se menjaju što pre u skladu sa odlukom i mišljenjem Ustavnog suda. Predlažem vam sada naročito jednu stvar da odmah počne pisanje tog dela ovog zakona koji se tiče nadležnosti nacionalnih saveta kako bismo na kraju mogli da kažemo da u celosti imamo jedan veoma dobar tekst kojim se na dobar način uređuje jedna sfera za koju smo svi ovde zainteresovani. Predlažemo takođe da se posebno uvaži mišljenje onih narodnih poslanika koji nastupaju u ime nacionalnih zajednica ovde i da se sa posebnom pažnjom verifikuju i ponude obrazloženja čak i na one amandmane koje će možda Vlada da odbije. Hvala vam mnogo na pažnji.
Reč ima narodna poslanica Aida Ćorović. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, poštovana ministarko, poštovani saradnici, poštovane kolege, koleginica Čomić je uglavnom obrazložila ono gde mi imamo kao poslanički klub, gde imamo nejasnoće i dileme kada je ovaj zakon u pitanju, ali se slažem svakako da je ovo dobar zakon i da postoje neke stvari u kojima treba intervenisati. Ne bih dalje o tome govorila. Danas i juče sam pomno slušala šta kolege govore i u jednom trenutku sam nekako malo imala utisak da slušamo hvalospeve o tome kako smo tolerantna država kada imamo tako dobar zakon i kada tako podržavamo manjine. Samo bih htela da podelim sa svima vama jedno svoje iskustvo od pre 12 godina kada smo sa pokojnim premijerom Đinđićem radili na strategiji za smanjenje siromaštva. Bila sam član tima koji je u ime nevladinog sektora komentarisao i radio na izradi tada veoma značajnog dokumenta. Naučila sam jedno važno pravilo, a to je da siromaštvo nije pre svega nedostatak novca, nego je siromaštvo nedostatak pre svega ljudskih prava. U tom smislu mislim da je jako važno da imamo dobar zakon, jer ako se prava manjina budu poštovala u punom kapacitetu to znači dobrobit za celu Srbiju, to ne znači samo dobrobit za manjine, nego zaista za čitavu zemlju i to zaista znači da onda možemo da kažemo da će ova zemlja biti i ekonomski stabilnija i bogatija, a da ne govorim i o tome da će područja u kojima većinski žive manjinski narodi biti stabilnija, ne samo ekonomski nego u svakom smislu, ali to jako puno znači za čitavu zemlju.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključenja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, NDS i koalicija koju čini ZZS, Zeleni Srbije, ne može da podrži ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Zašto? Našoj koaliciji je veoma bitno i šta je sadržina jednog zakona i kako se jedan zakon donosi, na koji način dolazi u proceduru. Koaliciji na čelu kojoj je Boris Tadić je jako bitno da se o pravima nacionalnih manjina ne odlučuje na sednicama koje su sazvane po hitnom postupku. Ne može biti takvog razloga koji će sada i ubuduće omogućiti da se o pravima nacionalnih manjina odlučuje na sednicama koje su sazvane dva,tri dana pre rasprave, gde poslanici, kao što je malopre kolega rekao, nisu imali prilike da naprave ni amandmane. Mogu da kažem da nije bilo dovoljno vremena da se izanalizira zakon koji menja odnosno dopunjava sa gotovo 50% novih članova postojeći zakon. Moja koleginica Čomić je rekla 138. Ne, 139 članova ima postojeći zakon, a on se menja sa izmenama i dopunama koje imaju 68 članova. Dakle, gotovo polovina članova se menja po hitnom postupku. To je za nas neprihvatljivo i to je jedan od osnovnih razloga zbog koga nećemo podržati ovaj zakon, jer je ugrožena redovna procedura koja bi za ovakve zakone morala da važi. Nema tog razloga za koji bi mogli da nas ubedite da se Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina mora doneti po hitnom postupku. Može to biti Zakon o privatizaciji ili Zakon o izboru odbora Narodne skupštine, ali ne može biti Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Drugi razlog, a na neki način proističe iz ovog, jeste u činjenici da nacionalni saveti nacionalnih manjina nisu imali mogućnost da u ovaj konačan tekst stave svoje primedbe, sugestije, pozvale itd. Sve priče su na zakon koji je bio u proceduri, pa povučen u mandatu prethodne Vlade. Koliko ja znam, u ovom zakonu ima nekoliko izmena u odnosu na prethodni tekst, tako da bi možda nacionalni saveti bili voljni da su imali mogućnost da sazovu sednicu nacionalnih saveta i da kažu – da, taj zakon je dobar ili – da, taj zakon treba nešto izmeniti i da su dali eventualno sugestije ministarstvu, pa da do tih izmena i dođe. Ne, neki su nacionalni saveti zvali u našu poslaničku grupu da pitaju da li je tačno da je zakon došao u proceduru. Kako oni o tome nisu obavešteni? Neki su bili obavešteni, možda oni koji imaju bolje kontakte sa Vladom, ali nisu svi nacionalni saveti ni stručno, ni na drugi način osposobljeni da mogu da prate proceduru Narodne skupštine i to kako zakoni ulaze u Narodnu skupštinu. Treći razlog jeste u činjenici zbog koga ne možemo da podržimo ovaj zakon, što će on biti suštinski teško primenjiv. Činjenica da imamo 50% novih odredbi znači da će trebati pravni ekspert koji bi mogao da implementira te odredbe. Verujte, zakon sam iščitao od početka do kraja, i stari i novi, i bilo je veoma teško kada imate član 3n, pa dodaje se novi član 3f itd. itd. Nema svaki nacionalni savet pravnog eksperta i u tom smislu se može reći da će nacionalni saveti imati problema da tumače ovaj zakon i to stvara određenu pravnu nesigurnost koja ne bi smela da postoji kada su nacionalni saveti u pitanju. Iz toga proizilazi sledeća tema koja je otvorena ovde, a to je činjenica, odnosno pitanje vas – zašto se niste odlučili da sačekate još mesec, dva dana da u sklopu ovih izmena bude i usklađivanje sa odlukom Ustavnog suda, kojom su pojedine odredbe Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina proglašene neustavne i doneli novi zakon? Da, to bi možda značilo odlaganje izbora za nacionalne savete. Da li bi to bila veća šteta ili ovo, gde donosite zakon koji ćete menjati opet za dva, tri meseca, ili pola godine, nije važno, sprovodite izbore i posle tih izbora imaćete novu izmenu zakona ili novi zakon? Imaćete jedan pravni galimatijas koji nam nije bio potreban. Da se sagledala na pravi način novonastala situacija, nastala i zbog činjenice da ova vlada nije imala kontinuitet, da je bila tri, četiri meseca kampanja, izbori itd, da smo došli u situaciju kako će se organizovati izbori. Zbog toga smatram da ovaj vaš predlog ne zaslužuje podršku. Zaslužuju svakako pažnju neke odredbe koje bi mogle reći da su meritum zakona. To je, recimo, odredba o tome da Republička izborna komisija preuzima ulogu, odnosno vrši izbore u nacionalnim savetima. To jeste odredba o kojoj bi mogli diskutovati, verovatno i naći dobre i loše mane. Dobre stvari jesu svakako u činjenici da Republička izborna komisija ima kapacitet da realizuje izbore. Kako ih ne bi imala kada je organizovala, recimo, republičke izbore za narodne poslanike koji ovde sede? Kako ne bi mogla da organizuje izbore za nacionalne savet? Ali, da li vismatrate da su to izbori iste pravne političke i, ako hoćete društvene, vrednosti i da li smatrate da Republička izborna komisija, u kojoj sede predstavnici jedne, druge, treće, četvrte stranke u Narodnoj skupštini Republike Srbije, koji na neki način zastupaju svoje političke interese u toj Republičkoj izbornoj komisiji? TaRepublička izborna komisija jeste političko telo, jer u njoj sede isključivo predstavnici političkih stranaka. Tamo ne sede predstavnici manjinskih stranaka, odnosno sede predstavnici jedne ili dve manjinskih stranaka kao zamenici ili kao članovi te komisije. Prethodno telo koje je realizovalo izbore su činili predstavnici manjina. Dakle, dolazimo do ozbiljnog pitanja – da li jedno telo, koje treba da štiti interese većinskih stranaka, da ih tako nazovemo, treba da sprovodi izbore za nacionalne savete nacionalnih manjina? U uporednom pravu nemamo baš neke pokazatelje koji bi nam rekli da državna tela državne komisije sprovode izbore za manjinske samouprave. Nemamo takve potvrde i tek treba da nam iskustvo pokaže šta ćemo od ovog imati. To je ozbiljna tema. Drugo pitanje iz meritumajeste činjenica da, ukoliko se nacionalni savet bude brisan iz registra, to sam tako mogao da iščitam, do sledećeg izbornog ciklusa, a to teoretski može značiti i četiri godine, taj nacionalni savet ne može da se vrati u život. Dakle, moguće je da neka nacionalna manjina četiri godine nema nacionalni savet, recimo, iz razloga što je broj upisanih pripadnika te nacionalne manjine pao ispod 40%. Recimo, zbog sjajne ekonomske situacije neki su pripadnici nacionalne manjine odselili iz Srbije, izgubili državljanstvo i time više, recimo, nisu u tom registru, ta nacionalna manjina gubi pravo da bude upisana u registar i nema upisa četiri godine i ta nacionalna manjina nema organ koji može da je štiti prema državnim organima. S druge strane, jedna nova odredba, koja je, po meni, vrlo sporna, jeste da članovi izvršnog odbora moraju da budu članovi nacionalnog saveta. Mislim da to, gospođo ministarka, nema nikakvih opravdanja. Izvršni odbor je izvršno telo nacionalnog saveta i na nacionalnom savetu je da li će u to izvršno telo staviti člana nacionalnog saveta ili će staviti nekog drugog pripadnika te nacionalne manjine. Bitno je da taj izvršni odbor vrši svoju funkciju. Možda im treba neki pravnik, možda im treba neki istoričar umetnosti, možda im treba neki kulturolog, a vi dajete zadatak i zato se mešate u pitanje nacionalnih saveta, ulazite u autonomnost, koga će oni staviti u taj nacionalni savet. To je nova odredba. Mislim da je ona loša. S druge strane, ne znam čemu će vam odredba da je za formiranje posebnog biračkog spiska za nacionalne manjine neophodno 5% potpisa pripadnika te nacionalne manjine, a najmanje 300 potpisa. Čemu to 300? Ako je 5%, onda je 5%. Na ovaj način, ovo nije bezazleno, ugrožavate najmanje, da tako kažem, manjine i mogućnost da oni zaista imaju problem da se upišu u poseban birački spisak. Međutim, o svemu ovome ćemo pričati i kroz amandmane, u danu kada budemo raspravljali o amandmanima, ali zbog svih ovih razloga, pre svega zbog načina na koji je ovaj zakon došao u proceduru, ne možemo da podržimo ovaj vaš predlog i nadamo se da vam neće u budućnosti padati da pitanja koja se tiču nacionalnih manjina stavljate po hitnom postupku u Narodnu skupštinu Republike Srbije, bez obzira koliko vi bili ubeđeni da ste u pravu po mnogim rešenjima. O tome svoj stav moraju imati pripadnici nacionalnih manjina i, na kraju krajeva, mora se otvoriti rasprava pred drugim činiocima kojima je zaštita nacionalnih manjina na prvom mestu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Enis Imamović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, upravo na jučerašnjoj i današnjoj diskusiji smo mogli čuti i videti jedan krajnje primitivan napad na jedan od legitimnih nacionalnih saveta. Poruke koje je ispred jedne većinske liste juče i danas izneo jedan narodni poslanik su zabrinjavajuće i alarmantne. Potpuno van dnevnog reda. Na dan kada se raspravlja o opštem zakonu za sve nacionalne zajednice, poslanicima sa jedne većinske liste se daje prostor da prete državnim mehanizmima i silom, da upućuju pretnje Bošnjacima i legitimnim bošnjačkim institucijama. To je još jedan dokaz o političkom pritisku na Bošnjake, koji konstantno dolazi sa vrha države i zbog toga zakonom treba predvideti zaštitu legitimnih institucija nacionalnih saveta i to je bila jedna od naših glavnih kritika na ovaj zakon. Paradoks jučerašnje diskusije su, takođe, i neke licemerne kritike iznete na račun Bošnjačkog nacionalnog veća, pa se opravdano postavlja pitanje – zašto je to jedini nacionalni savet koji je konstantno pod opsadom većinskih partija i njihovih satelita?
Gospodine Enise, ja vas prekidam. Molim vas, evo, vi ste optužili jednog kolegu da je samo 2% ili 3% govorio o temi dnevnog reda, a evo od kad ste započeli vaše izlaganje, vi niste ni tih 2% ili 3%. Ja vas molim da ne zastupate ovde stavove saveta, nego da zastupate svoje političke stavove i ne smatram da su nacionalne manjine ugrožene od strane države. Sam dokaz da nisu ugrožene leži u tome da ste vi ovde predstavnik koji je legitimno izabran u skladu sa zakonima ove države i ove skupštine koja je donosila. Ovo vreme koje sam ja upotrebio biće vam odbijeno. Izvolite.
Znači, rekli ste da ja imam pravo kao izabrani predstavnik da govorim i da iznosim svoje političke stavove i ovo je moj politički stav koji se tiče ovog zakona. Upravo ukazujem na praktičan dokaz manjkavosti ovihzakona koji se tiču nacionalnih zajednica. Upravo vaša reakcija, govorim kao ovlašćeni predstavnik manjinskog poslaničkog kluba, gde mi vi ne dozvoljavate da ukažem na praktične primere, jeste dokaz svega ovoga što govorim.
Gospodine Imamoviću, ovako, u skladu sa članom 76. Ustava Republike Srbije, evo, možete da izađete iz teme dnevnog reda. To vam u ovom slučaju Ustav dozvoljava. Toliko o tome koliko smo mi kao država nedemokratski.
Hvala. Svakako neću izaći iz teme, već ću upravo govoriti o nacionalnim savetima. Postavljam pitanje zašto je Bošnjačko nacionalno vijeće konstantno predmet i zašto se uporno Bošnjacima pokušavaju nametnuti rešenja i predstavnici koje narod ne želi, koje je pokazao da ne želi. U diskusiji smo nekoliko puta podvukli da su Zakonu o nacionalnim savetima potrebne suštinske, a ne tehničke promene. Posebno je bitan deo o nadležnostima nacionalnih saveta. Upravo su te političke optužbe koje su dolazile na račun Bošnjačkog nacionalnog vijeća dolazile od stranke koja je bila u svim mogućim vladama od 2000. godine pa do danas. Bošnjačko nacionalno vijeće je optuživano da nije uradilo ništa za Bošnjake. Šta je ta stranka uradila za 14 godina u vlasti da deblokira procese primene individualnih, kolektivnih i manjinskih prava Bošnjaka, zagarantovanih Ustavom i zakonom ove zemlje? Postavljam pitanje – šta je ta stranka uradila za službenu upotrebu bosanskog jezika i pisma? Šta je uradila za pravo na informisanje na bosanskom jeziku? Šta je urađeno na usaglašavanju nacionalne strukture zaposlenih u državnim organima sa javnim ovlašćenjima u gradovima u Sandžaku u kojima Bošnjaci žive kao manjina? To je još jedna od grešaka većinskih partija kada manjinama nameću rešenja koja manjine ne žele. Govorili smo o ovim izmenama i dopunama zakona i rekli smo da u njima nisu dati odgovori na brojna pitanja koja su od suštinskog značaja za ostvarivanje prava manjina, odnosno da ovim izmenama i dopunama nisu uspostavljeni novi mehanizmi za jačanje pozicije, statusa i uloge nacionalnih saveta u procesu ostvarivanja tih manjinskih prava. Rekli smo da je država odustala, preko niza zakona upućuje pripadnike nacionalnih manjina upravo na nacionalne savete, da preko nacionalnih saveta ostvaruju svoja individualna i kolektivna prava, dok sa druge strane vidimo da država ne čini ništa da status tih nacionalnih saveta podigne na odgovarajući nivo. Smatramo da se ovim predlogom ide korak dalje, gde država pravi sebi okvir da briše i ukida nacionalne savete. Postavili smo pitanje – na koji način ova država želi da vodi računa o manjinama ako se ovim zakonskim rešenjima umanjuju prava zagarantovana Ustavom? Naša namera je da amandmanima na ovaj zakon na što bolji i efikasniji način pitanje manjina uvedemo u institucionalne okvire, a jedan od predloga jeste da se afirmiše postojanje onog Saveta Republike Srbije za nacionalne manjine. Rekli smo da je on već oformljen 2009. godine u julu, ali do sada nije zaživeo. Sastav tog saveta dovoljno govori. U sastavu tog saveta treba da sede premijer, nadležni ministri, predsednici nacionalnih saveta i narodni poslanici izabrani sa manjinskih lista. Ovaj savet bi trebalo da se stara o očuvanju, unapređenju i zaštiti nacionalnih, etničkih, verskih i kulturnih posebnosti pripadnika nacionalnih manjina, ali rekli smo da bi preduzimao preventivne mere na otklanjanju prepreka ka ostvarivanju tih prava. Pitanje položaja nacionalnih manjina u Republici Srbiji i ostvarivanje njihovih individualnih i kolektivnih prava regulisano je kroz set zakona. Spomenuli smo, želim opet da skrenem pažnju na njih. To je Savezni zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina iz 2002. godine, set zakona iz oblasti obrazovanja, kulture, informisanja, službene upotrebe jezika i pisma, Zakona o upotrebi ličnih dokumenata, Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Skrećem pažnju i na ratifikaciju međunarodnih dokumenata. Kako bi se pitanje položaja manjina adekvatno tretiralo i rešilo, smatramo da je neophodno doneti jedan opšti, krovni zakon koji bi nastao spajanjem ovih spomenutih zakona, posebno spajanjem Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina iz 2002. godine i Zakona o nacionalnim savetima iz 2009. godine, a on bi upravo trebao, podvlačim ovo nekoliko puta, da se temelji na Rezoluciji Parlamentarne skupštine Saveta Evrope 1985 usvojene 04. aprila ove godine. Takvim zakonom bi se sistemskii sveobuhvatno rešilo pitanje ostvarivanja prava manjinskih naroda. Kao legitimni predstavnik Bošnjaka u ovom parlamentu, upozoravam vas da ova postojeća i buduća zakonska rešenja krše ljudska i manjinska prava i vode u asimilaciju Bošnjaka. Jedan je od najsvežijih dokaza je i onaj o sastavu RIK, gde smo mi tražili da predstavnici manjinskih poslaničkih klubova dobiju mesto člana RIK, a zamenici RIK da dolaze iz manjinskih parlamentarnih stranaka koje nisu u sastavu poslaničkih klubova. Videli smo da taj sastav nije uvažen i kako očekujemo da RIK, koja treba da sprovodi izbore za nacionalne savete, nema u svom sastavu predstavnike parlamentarnih stranaka manjinskih naroda koji sede u ovom parlamentu. Znači, tražimo da uvažite naše sugestije, jer u suprotnom ovakvi predlozi su za nas neprihvatljivi i mi ćemo u danu za glasanje glasati protiv. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović, po Poslovniku.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Prekršili ste član 106, objasniću i zašto, koji kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Međutim, vi ste se pozvali na član 76. Ustava Republike Srbije dozvolivši prethodnom govorniku da iznese masu neistina i optužbi na račun vladajuće stranke i na institucije Republike Srbije, jer član 76. Ustava na koji ste se vi pozvali kaže da se pripadnicima nacionalnih manjina jamči ravnopravnost pred zakonom i jednaka zakonska zaštita, zabranjena je bilo kakva diskriminacija zbog pripadnosti nacionalnoj manjini itd. Mislim da nikakvo pravo niste imali da dozvolite gospodinu, odnosno govorniku pre toga da iznese svoj politički stav, koji se ne može nazvati političkim stavom, nego masom neistina koje je izneo u svom govoru. Mislim da ste prekršili Poslovnik, odnosno član 106. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Hvala.
Kolega Mijatoviću, kada ste već citirali član 76. Ustava Republike Srbije, onda se trebali da citirate stav 3. Smatram da nema povrede Poslovnika zato što je već u početku izlaganja kolega, koji je predstavnik jednog dela bošnjačkog naroda, izneo primedbe na rad njihovog saveta i mogu da smatram da su to bile njihove međusobne optužbe, bez želje da u to upetlja državne organe. Bio sam malo tolerantniji prilikom primene Poslovnika i zato smatram da nema povrede. Da li želite u danu za glasanje da se izjasnimo o povredi Poslovnika? (Ne) Reč ima narodni poslanik dr Muamer Bačevac.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi poslanici, zaista sam se trudio da, iako nisam pravnik, budem profesionalan i da ukažem na zaista ozbiljne nedostatke koje je imao prethodni zakon. Zahvaljujem se svima koji su ozbiljno učestvovali u debati, držeći se ovog reda. Zahvalio bih se ozbiljnoj opoziciji. Čuli smo da je jedan deo opozicije, koji predstavlja gospodin Vladimir Pavićević, ozbiljno pohvalio proceduru i način nastanka ovog zakona, kvalitet njegovog vokabulara i iznošenja svih onih manjkavosti koje je taj zakon imao. Pokušao sam da ukažem na kakve lomove nekvalitetan zakon može da donese i to se videlo. Uzeo sam taj primer kroz instituciju osnivanja Bošnjačkog nacionalnog vijeća. U svakom slučaju, želim da se zahvalim Vladi što je ovaj zakon, koji je za nas, mogu reći da sam autohtoni Bošnjak i tako sam ovde delegiran i izabran na listi, izuzetno i krucijalno važan. O njegovom kvalitetu smo čuli toliko toga. Moja poslanička grupa će ga podržati. Želim da svim Bošnjacima čestitam praznik 10. maj Dan zastave i da se zahvalim gospodinu Vučiću što je počeo da realizuje svoje obećanje. Mi ćemo ga tvrdo podržati u borbi protiv korupcije i svakakvih zloupotreba i ja ću to, kao predstavnik građana ove države, podržati i na tome insistirati. U tom pravcu bila je moja kritika zloupotrebe finansija na koju sam ukazao, a to su sve dostupni podaci revizora koga je angažovalo to Vijeće. U svakom slučaju, želim da kažem da ćemo ovaj predlog podržati i da je zaista kvalitetan. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Enis Imamović, povreda Poslovnika.
Samo želim da iskoristim priliku da ukažem na povredu Poslovnika. Ne znam da li ste vi bili u obavezi, verovatno smatrate da niste, da upoznate prethodnog govornika da Dan bošnjačke zastave nije 10. maja, nego 11. maja. Dakle, Dan bošnjačke zastave u Republici Srbiji se slavi 11. maja. Hvala.
Izvinjavam se što to ne znam, ali vi ste ispravili tu nepravilnost, pa vam se zahvaljujem. Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije dr Kori Udovički.
Dobar dan svim poslanicima. Htela bih da se zahvalim na ovom veoma temeljnoj raspravi i na veoma korisnim sugestijama i gledištima koja smo dobili danas, kao i na jakoj podršci koju sam uočila u ovoj raspravi za nešto što treba da podržimo u načelu, a raspravićemo, ako bude potrebno da se menjaju neke pojedinosti, pogledaćemo veoma pažljivo amandmane koji su podneti, ali znamo da ovaj nacrt zakona predlaže rešenja o određenim problemima koje svi identifikujemo, kao i da će ovaj nacrt, ako bude usvojen, te probleme u velikoj meri otkloniti. Hoću da kažem da ta jaka podrška dolazi, kao što je poslanik Pavićević rekao, zbog toga što je ovaj zakon donet pažljivo, u jednoj dugoj, ali i inkluzivnoj proceduri, gde je mnogo predstavnika nacionalnih manjina, odnosno saveta, a i međunarodne zajednice, različitih vladinih organa imalo prilike da da svoje mišljenje. To svakako nije moja zasluga. Činjenica što se on ipak donosi po hitnom postupku je posledica okolnosti i primer okolnosti u kojima nešto i treba po nekada da se donese po hitnom postupku. Pre svega, ja bih da odgovorim na mišljenje da se o pravima ne može govoriti po hitnom postupku. Ovde nije reč o pravima nacionalnih manjina. Ovde je reč pre svega o proceduralnim pitanjima koja će obezbediti da se ta prava onako kako su već određena zakonom ostvaruju na ne sporniji način. Htela bih da istaknem da je i naše žaljenje što nismo bili u mogućnosti da uključimo u ovaj nacrt zakona činjenicu da je Ustavni sud našao određene stavove u njemu neustavne, ali nakon odluke tog suda održana je rasprava u Ministarstvu, sastanak sa predstavnicima svih nacionalnih saveta i prisustvovali iz delegacije EU, šef Političkog odeljenja. Na tom sastanku je zaključeno da je neophodno pristupiti izmenama i dopunama tog zakona onako kako su do tada bili pripremljeni, a mislim da su u tom trenutku već prošli javnu raspravu i da ga treba proslediti po hitnom postupku u parlament nakon konstituisanja novog saziva da bi po ovom popravljenom, da tako kažem, postupku izabrani nacionalni saveti u oktobru mogli, njihovi predstavnici, da učestvuju u izradi novogzakona ili izmeni i dopuni novog zakona. Videćemo šta je najbolji oblik u tom trenutku. Znači, da bi mogli da učestvuju i daju svoj doprinos nakon sveobuhvatne analize kako da se najbolje uzmu u obzir zaključci tj. odluka Ustavnog suda. Sa tim u vezi, svakako ćemo pristupiti radu nacrta tog novog zakona ili izmenama i dopunama zakona pre tog oktobra kako bi do izbora i završetka konstituisanja novih nacionalnih saveta bili u mogućnosti da tim predstavnicima damo jasno razrađene, pripremljene dileme koje još uvek budu postojale, a naravno da ćemo u taj postupak uključiti naročito predstavnike nacionalnih manjina u ovom uzvišenom domu. Takođe bih da naglasim da prepoznajemo da je ovaj zakon u svom naporu da suzi prostor za nesporazume ili zloupotrebe u proceduri izbora nacionalnih saveta ili podržavanju njihovog rada uvodi nekako komplikovane, ne tako jednostavna pravila. Takođe bih da odgovorim poslanici Gordani Čomić koja nažalost više nije tu da se sasvim slažem sa njom. Kao ministar za državnu upravu i kao potpredsednik Vlade zadužena za koordinaciju, za odlučivanje i donošenje politika unutar Vlade, veoma ću se zalagati za proces donošenja politika još bolje uredi i sistematizuje i da se držimo zaključaka koje je i parlament doneo. To je nešto što se neće desiti preko noći i opet ovde imamo primer slučaja kada to nije moglo tako da bude. Međutim, mi smo već pristupili izradi tri podzakonska akta koji će da bliže urede sadržaj i način vođenja registra nacionalnih saveta nacionalnih manjina, posebnog biračkog spiska, kao i oblik i sadržaj obrasca za prikupljanje potpisa birača koji podržavaju elektore. Takođe se obavezujem da izradimo i uputstvo i da proverimo pažljivo pre nego što ga pustimo u opticaj, da ono bude dokument koji pomaže članovima nacionalnih manjina u rešavanju postupka koji je pred njima. Htela bih i da odgovorim na nekoliko suštinskih komentara koji su provejavali u diskusiji danas. Pre svega da kažem da ćemo se tim pitanjima dalje baviti kada pristupimo izradi novog zakona ili zakona o izmenama i dopunama zakona, da postoji problem politizacije rada saveta nacionalnih manjina i da postoje i drugi problemi, a naročito, čula sam više puta, u finansiranju. Mislim da nam je ovaj zakon upravo dokaz ili pokazuje činjenicu da se demokratija ne gradi preko noći. Postoje namere i pravni, proceduralni okviri za koje se ovaj dom dogovara da će da postavi i kojih sve zainteresovane strane treba da se drže u realizovanju i postoji potreba da se ti okviri poprave. Postoji potreba da se razmotri kako se ta prava realizuju. Postoji i potreba da se državni organi i izvršna vlast više uključe u nezavisne institucije, u to da se suština prava sve bolje realizuju na terenu. Mislim da je ovo jedna oblast u kojoj vidimo da je to tako. Mislim da je ovaj zakon i saglasnost koja postoji oko njega primer toga da će sigurno sledeći sazivi nacionalnih saveta imati mogućnost da rade bolje, a sigurno ćemo opet naći probleme u njihovom radu koje možemo i treba da otklanjamo. U tom kontekstu, mislim i da je prigovor da je nedavanje RIK-u nadležnosti, odnosno zaduženja za sprovođenje ovih izbora, da će to politizovati, mislim da ne stoji. Ali, vreme će pokazati. To je najstručnije i najobučenije telo za praćenje i organizaciju izbora, a u njemu ima desetak predstavnika nacionalnih manjina. Opet, vreme će pokazati i moći ćemo da razmislimo o tome da li postoji još nešto u pravilima koje ovaj dom postavlja, koji mogu da smanje politizaciju rada ovih saveta. Na kraju krajeva to je izbor samih nacionalnih manjina kako će se oni organizovati i kako će njihovi saveti da zastupaju njihovo pravo na kulturnu autonomiju. Još samo to da pomenem da je bio zanimljiv komentar poslanice Čomić da je potrebno i poverenje da bi jedno društvo moglo da funkcioniše. Apsolutno se slažem sa tim. Nadam se da će široka saglasnost i naš rad, rad mog Ministarstva u ovom domu da unapredi stvaranje i razvijanje poverenja u našem društvu koje je neophodno da bi bilo kakva institucija mogla da funkcioniše. Isto tako je tačno da kada bi bilo puno poverenje onda nam zakoni ne bi bili potrebni. Ovaj zakon pišemo i menjamo upravo da bismo ostavili jasan prostor onome što treba da bude prostor za realizaciju kulturne autonomije i prava nacionalnih manjina, a menjamo ga da bi suzili prostor nesporazumima i bilo kakvom nesporazumu u vezi sa tim u šta smo imali poverenje kada smo ušli u realizaciju nečijih prava. Još jednom da naglasim da verujem da će dobar deo amandmana koje dobijamo i koje ćemo pažljivo da razmotrimo, da ćemo ih smatrati pre svega prilozima za diskusiju za izradu sledećeg zakona. Sa tim u vezi bih da spomenem da je diskusija o savetu nacionalnih manjina van okvira ovog zakona, ali da o tome može da se razmišlja u nekoj budućnosti. Hvala.
Poštovani narodni poslanici saglasno članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština, ukoliko bude bilo potrebe, danas raditi i posle 18.00 časova, imajući u vidu potrebu da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda sednice. Sada u skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova.
Shodno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom zajedničkog načelnog pretresa o predlozima zakona iz tač. 4, 5. i 6. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde, pozvala da sednici prisustvuju i: Biljana Pavlović, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Vladimir Davidović, pomoćnik ministra pravde, dr Milan Stevović, direktor Uprave za izvršenje krivičnih sankcija, Aleksandra Stepanović i Dušanka Garić, načelnici Odeljenja u Upravi za izvršenje krivičnih sankcija, Jovan Ćosić, šef Odseka u Ministarstvu pravde i Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tač. 4, 5. i 6, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izvršenju krivičnih sankcija, Predlogu zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Da li predstavnik predlagača, ministar pravde Nikola Selaković, želi reč? Izvolite, ministre.
Zahvaljujem. Uvažena gospođo predsednik, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da na početku današnje rasprave u načelu dam nekoliko uvodnih napomena vezanih za Predlog zakona o izvršenju krivičnih sankcija, Predlog zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, koji su danas na dnevnom redu. Kada je u pitanju Predlog zakona o izvršenju krivičnih sankcija, treba napomenuti da je važećim Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija koji se primenjuje od 1. januara 2006. godine, sa izmenama i dopunama donetim 2009. i 2011. godine, izvršeno vreme usklađivanje teksta ovog zakona sa novim Ustavom Republike Srbije i međunarodnim konvencijama i pravnim standardima iz oblasti izvršenja krivičnih sankcija. Uspostavljen je novi i moderan temelj za reformu i uvođenje instituta koji do tada nisu postojali u sistemu izvršenja u nas. Takođe, definisan je i pravni okvir za uspostavljanje Službe za izvršenje alternativnih sankcija i mera. Uveden je i dvostepeni interni sistem prituživanja za osuđene, sa jasno definisanim pravima, dužnostima, postupkom i rokovima u kojima se mora postupiti po pritužbama, kao i sudska zaštita pokretanjem upravnog spora. Prvi put je normativno definisan i na objektivnim i merljivim kriterijumima utemeljen postupak napredovanja u tretmanu osuđenih, disciplinsko kažnjavanje osuđenih, uslovi i način upotrebe sredstava prinude i dr. Međutim, u cilju daljeg unapređenja zakonodavnog okvira u Republici Srbiji u ovoj oblasti i potpunog usklađivanja sa pravnim tekovinama EU, izrađen je tekst novog zakona o izvršenju krivičnih sankcija kojim se podiže nivo zaštite prava lica lišenih sloboda. Podsetiću i da je donošenje ovog zakona, kao i Zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera, predviđeno donetom Strategijom razvoja sistema izvršenja krivičnih sankcija u Republici Srbiji do 2020. godine, kao i Strategijom za smanjenje preopterećenosti smeštajnih kapaciteta u zavodima za izvršenje krivičnih sankcija. Ovim zakonskom predlogom uvodi se novi institut sudija za izvršenje krivičnih sankcija i definiše se uloga, nadležnost, organizacioni i procesni okvir za postupanje sudije za izvršenje. Sistem sudskog nadzora nad izvršenjem krivičnih sankcija ustanovljen je u skoro svim zemljama kontinentalnog pravnog sistema. Sudija za izvršenje uveden je i deluje u Italiji, Portugaliji, Španiji, Francuskoj, Nemačkoj i drugim zemljama, a u cilju smanjenje stope povrata i rasterećenja zatvorskih kapaciteta. Rezultati nove vrste sudske zaštite prava lica lišenih slobode u ovim zemljama dali su pozitivne efekte. Napomenuo bih i da je Savet Evrope u svojoj ekspertizi na tekst Nacrta zakona o izvršenju krivičnih sankcija pohvalio uvođenje ovog novog instituta – sudije za izvršenje krivičnih sankcija. Uvođenjem sudije za izvršenje krivičnih sankcija u naš pravosudni sistem uspostaviće se delotvornija sudska zaštita i nadzor nad poštovanjem prava lica lišenih slobode, s obzirom da je reč o specijalizovanim sudijama pri višim sudovima, što će uz ustanovljavanje postpenalnog prihvata osuđenih, predstavljati i potpuno usklađivanje sa evropskim standardima. Sudija za izvršenje uvodi se u naš pravni sistem kako bi se sa strogo administrativnog nadzora nad izvršenjem krivičnih sankcija prešlo na sudsku kontrolu izvršenja krivičnih sankcija, s obzirom da uloga suda ne treba da se završi izricanjem sankcije, već i praćenjem njenog izvršenja, kako bi se u potpunosti ostvarila svrha izricanja krivičnih sankcija. Propisano je da će sudija za izvršenje najmanje tri puta godišnje da obilazi zavode na teritoriji svoje mesne nadležnosti, da razgovara sa osuđenima i informiše ih o načinima ostvarivanja prava. Problem predstavlja i nepostojanje delotvornog sistema koji reguliše zaštitu prava pritvorenih lica po pojedinim pritužbama. Ovim zakonskim predlogom uvodi se nadležnost sudije za izvršenje i u ovom postupku. Sudija za izvršenje je nadležan za zaštitu prava po pritužbi pritvorenika i na postupak po zahtevu za sudsku zaštitu osuđenog ili lica na izvršenju mere bezbednosti, koje se sprovodi u zavodu za izvršenje krivičnih sankcija. Osuđeni može direktno podneti žalbu sudiji za izvršenje na odluku upravnika zavoda o disciplinskom kažnjavanju, određivanju posebne mere smeštaja, pod pojačan nadzor i mere usamljenja. Ova novina je važna s obzirom da je reč o postupcima u kojima se značajno ograničavaju prava osuđenog i samim tim zahtevaju hitnost u postupanju. Novinu u ovom novom zakonskom predlogu predstavlja i davanje statusa ovlašćenog službenog lica pripadnicima službe za obezbeđenje u zavodima. Ovakvo rešenje je predloženo s obzirom na ovlašćenja koja pripadnici te službe imaju u obavljanju poslova, njihovu odgovornost, procenu stepena rizika u obavljanju poslova i zadataka, svakodnevni kontakt sa osuđenim i pritvorenim licima, kao i značaj ove službe u sistemu izvršenja za obezbeđivanje reda i bezbednosti u kazneno-popravnim domovima. U odnosu na sadašnji Zakon o izvršenju krivičnih sankcija, u ovom predlogu zakona preciznije su definisana i odvojena proširena prava i pogodnosti koje se osuđenom mogu dodeliti. Još jedan razlog za donošenje novog zakona o izvršenju krivičnih sankcija je i odvajanje odredbi koje regulišu izvršenje alternativnih sankcija i mera u poseban zakon. Donošenjem zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera, čije je donošenje predloženo istovremeno sa zakonom o izvršenju krivičnih sankcija, posebno će se regulisati ova oblast, zbog sve većeg značaja izvršenja alternativnih sankcija, kao i u cilju daljeg usklađivanja sa međunarodnim standardima u ovoj oblasti. U vezi sa tim zakonskim predlogom, pre svega ću istaći da Uprava za izvršenje krivičnih sankcija, kao organ uprave u sastavu Ministarstva pravde nadležan za izvršenje krivičnih sankcija, realizuje alternativne sankcije od 2009. godine. U periodu od 2009. do 2012. godine oformljeno je sedam kancelarija. U zatečenom stanju, kada sam preuzeo funkciju ministra pravde i državne uprave 2012. godine, bilo je od tih sedam šest kancelarija koje su radile. Tokom 2013. godine ta jedna je proradila i otvoreno je novih devet kancelarija, a u toku ove godine, dakle, do kraja 2014. godine, u planu je da bude otvoreno preostalih devet kancelarija, čime će biti ispunjen plan Ministarstva pravde da u svim gradovima koji su sedišta viših sudova postoje kancelarije za izvršenje alternativnih sankcija. Upotpunjavanje mreže kancelarija za alternativne sankcije prati i zakonske promene kojima se proširuju poslovi izvršenja vanzavodskih sankcija i mera, čime se približavamo razvijenim sistemima koji postoje u većini zemalja EU. Članstvo u Savetu Evrope i proces pridruživanja EU podrazumevaju postojanje čitavog niza vaninstitucionalnih mera i sankcija. Novim zakonom će se postići efikasnije izvršenje alternativnih mera i sankcija i moći će u potpunosti da se iskažu sve prednosti ovakvog vida kažnjavanja. Naša dosadašnja praksa ukazuje na brojne pozitivne efekte primene vanzavodskih sankcija i mera. Na prvom mestu, poboljšava se efikasnost sankcionisanja učinilaca krivičnih dela manje društvene opasnosti. Na ovaj način stvaraju se uslovi da učinioci takvih krivičnih dela vrate dug društvu na adekvatniji i korisniji način. Na primer, obavljanjem društveno-korisnog rada. Alternativne sankcije utiču na smanjenje negativnih uticaja drugih osuđenika, posebno na mlade koji se prvi put javljaju kao izvršioci krivičnih dela, što samim tim i doprinosi smanjenju recidiva. Smisao alternativnih sankcija i mera je da se primenom različitih metoda kontroliše i koriguje funkcionisanje učinioca krivičnog dela, a da se on ne isključuje u potpunosti iz svog šireg socijalnog okruženja, da u mnogim situacijama sačuva zaposlenje, da manje ugrozi i poremeti svoj porodični status, da ne prekida obrazovni proces i tome slično. Šira primena alternativnih sankcija i mera doprinosi smanjenju broja lica lišenih slobode u zavodima za izvršenje krivičnih sankcija, što predstavlja znatnu uštedu u budžetu, a stvara i uslove za bolji tretman lica koja se nalaze u penalnim ustanovama. Kao primer budžetske uštede navešću nekoliko statističkih podataka u toku od prethodne dve godine. U toku 2012. godine uspešno je realizovano 209 kazni rada u javnom interesu, u sklopu kojih je odrađeno ukupno 33.842 sata rada u javnom interesu. Javna preduzeća, odnosno poslodavci kod kojih su osuđeni obavljali društveno koristan rad, bi za izdržavanje tih poslova, ukoliko bi angažovali radnu snagu preko, recimo, omladinske zadruge, morali da plate iznos od 6.429.980 dinara, što predstavlja direktnu uštedu, odnosno korist za naš državni budžet i za društveni budžet. Ako se uzme u obzir da su ovo mogle da budu zatvorske sankcije, što bi preračunato u dane i godine iznosilo negde oko 11 godina zatvora, a da trošak države za jedan zatvorski dan iznosi u proseku oko 15 evra za osuđeno lice, jasno je da je ušteda za društvo još veća. U 2013. godini izvršeno je ukupno 253 kazne rada u javnom interesu, u sklopu kojih je određeno 74.888 sati rada u javnom interesu, odnosno 9.361 radni dan. Javna preduzeća bi za izvršavanje poslova morala da plate iznos od 10.034.992 dinara. Koristeći istu metodologiju kao za 2012. godinu, to bi preračunato iznosilo oko 25 godina zatvora, što znači da je budžetska ušteda oko 140 i po hiljada evra. To se odnosi i na prvi kvartal tekuće godine, u toku kojeg je izvršeno 63 kazne rada u javnom interesu, odnosno ukupno 12.246 sati rada ili 1.530 radnih dana. Javna preduzeća morala bi da plate iznos koji je nešto veći od 1.600.000 dinara, a preračunato u godine zatvora to bi iznosilo oko četiri godine, što znači da je ušteda za drštvo nešto manja od 22 hiljade evra. Ovde bih naročito napomenuo da nakon donošenja i početka primene novog zakona o prekršajima beležimo tendenciju porasta izricanja kazne rada u javnom interesu. Kada je upitanju izvršenje kazne zatvora u prostorijama u kojima osuđeni stanuje ili, kako se drugačije naziva, kućni zatvor, tokom 2013. godine 747 lica je izdržalo ovu kaznu, što prema dužini izrečenih kazni u mesecima iznosi 3.703 meseca zatvora, odnosno direktnu uštedu od 63,3 miliona dinara ili oko 550 hiljada evra. U odnosu na prvi kvartal 2014. godine, ovakav način izvršenja sprovodi se prema 203 lica, sa ukupnom dužinom izrečenih kazni od 1.045 meseci zatvora. Direktna ušteda u budžetu je 18 miliona dinara za ova tri meseca. Slična situacija je i kod izvršenja mere pritvora sa zabranom napuštanja stana, pa je u toku 2013. godine i u prvom kvartalu 2014. godine, gde se ova mera primenjuje prema 153 lica, to preračunato u 571 mesec pritvora, odnosno direktnu uštedu od 9,8 miliona dinara. Navedeni podaci predstavljaju direktnu uštedu za izdržavanje osuđenih i pritvorenih lica, i to kada se oduzmu zarade poverenika i svi ostali troškovi sprovođenja i izvršenja, s obzirom da su računati samo direktni troškovi potrebni za život lica lišenih slobode u zatvoru. Ovim predlogom zakona se bliže regulišu i postupci u postpenalnom tretmanu i pružanje pomoći licima nakon izvršene kazne zatvora, što će olakšati reintegraciju osuđenih u socijalnu sredinu i time umanjiti rizik od ponovnog činjenja krivičnih dela. Ovo se odnosi i na praćenje i kontrolu izvršenja mera određenih uslovno otpuštenim licima, što će se pozitivno odraziti i na broj sudskih odluka o uslovnom otpustu. Sve navedeno dobija na značaju zbog stalnog rasta kriminaliteta i broja osuđenih, kao i zato što se rizik od povrata uvećava ukoliko se ne stvore uslovi da se od ukupnog broja bivših osuđenika veći deo pravovremeno uspešno reintegriše u društvenu sredinu. Jedan od uslova uspeha na ovom polju jeste organizovanje aktivnosti kojima se smanjuje socijalna isključenost bivših osuđenih lica. Prilikom izrade Zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera posebno se vodilo računa o njegovoj usklađenosti sa Probacionim pravilima Saveta Evrope, što ne bi bilo moguće da se postigne izmenama postojećeg Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, a što je još jedan od dodatnih razloga za donošenje ovog zakona kao novog zakona. Odredbama Zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera propisan je postupak izvršenja vanzavodskih sankcija i mera izrečenih u krivičnom i prekršajnom postupku i obuhvata sledeće. Pod jedan, nadzor nad izvršenjem obaveza prema odluci javnog tužilaštva o odlaganju krivičnog gonjenja, kao i sprovođenje obaveza po presudi donetoj na osnovu zaključenog sporazuma o priznanju krivičnog dela. Pod dva, nadzor nad izvršenjem mere zabrane napuštanja stana, kao i nadzor nad izvršenjem mere zabrane prilaženja, sastajanja ili komuniciranja sa određenim licem. Pod tri, izvršenje kazne zatvora u prostorijama u kojima osuđeni stanuje, sa ili bez elektronskog nadzora, tzv. kućni zatvor. Određena su prava i obaveze osuđenih i postupci rada poverenika. Novinu predstavlja pravo osuđenog na boravak van prostorija u kojima stanuje najviše dva časa u toku dana i to u periodu od 13.00 do 17.00 časova. Taksativno su navedeni i razlozi zbog kojih osuđeni može molbom da se obrati direktoru uprave radi odobrenja za napuštanje prostorija u kojima izvršava kaznu kućnog zatvora. Četiri, izvršenje uslovne osude sa zaštitnim nadzorom. Uređuju se prava i obaveze osuđenog kao i način rada poverenika. Pet, izvršenje kazne rada u javnom interesu. Propisuje se način određivanja poslodavaca kod kojih može da se realizuje kazna rada u javnom interesu, vrsta poslova, prava i obaveze osuđenih, kao i obaveze i način rada poverenika. Šest, izvršenje mera koje sud može odrediti osuđenom licu u odluci o uslovnom otpustu. Sedam, pružanje pomoći licu posle izdržane kazne zatvora. Teškoće u reintegraciji u socijalnu sredinu nakon izdržane zatvorske kazne često dovode do ponovnog činjenja krivičnih dela, odnosno recidiva u kriminalnom ponašanju. Odgovorno društvo koje nastoji da smanji rizike da bivša osuđena lica nastave sa kriminalnom delatnošću, mora stvoriti uslove za kontinuiranu podršku tim licima kako bi lakše prevazišli probleme sa kojima se mogu suočiti nakon izlaska iz penalne ustanove. Ovaj značajan segment krivično-pravne zaštite kojim se pospešuje prilagođavanje bivših osuđenih lica zahtevima društvene zajednice i njegovo uključivanje u društvo, treba da realizuju poverenici. Osam, poslednju, odnosno poslednju novinu koju navodim iz ovoga dela zakona čini primena posebnih mera za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode, prema maloletnim licima. Učinilac krivičnog dela protiv polne slobode prema maloletnim licima dužan je da se javi nadležnom povereniku u roku od tri dana od dana izvršenja krivične sankcije koja mu je izrečena. Uređena su prava i obaveze ovih lica nakon izdržane kazne zatvora kao i postupanje poverenika tokom vršenja nadzora. Bitno je napomenuti da su tokom pripreme zakonskih tekstova održane dve opsežne javne rasprave za stručnu i širu javnost u decembru 2012. godine, i u maju 2013. godine, kada su predstavljeni predlozi Zakona o izvršenju krivičnih sankcija i Zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera, kao i ekspertski izveštaj o usklađenosti radnih verzija zakona sa postojećim zakonima koji uređuju ovu oblast. Na javne rasprave pozvani su, pored zaposlenih iz kazneno-popravnih zavoda zainteresovani predstavnici organa i organizacija, pravosudnih organa, međunarodnih organizacija, nevladinih organizacija i udruženja građana, profesori i drugi zainteresovani organi, ustanove i organizacije. Tekstovi radnih verzija oba zakona bili su postavljeni na sajtu Ministarstva pravde kao i način dostavljanja primedbi predloga i sugestija. Nacrti oba zakona su poslati na mišljenje Savetu Evrope, a dobijene preporuke Radna grupa je razmotrila i unela u predložene tekstove, tako da su predloženi tekstovi Zakona o izvršenju krivičnih sankcija i Zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera, između ostalog, i rezultat sprovedene javne rasprave i dobijenih preporuka eksperata Saveta Evrope. Na kraju, dao bih i par uvodnih napomena vezanih za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Naizgled i u suštini ono što jesu, kratkih i u nomotehnici poznatijih kao interventnih izmena. Pre svega, želim da napomenem da je reč o najnužnijim izmenama ovoga Zakonika, a da se u Ministarstvu pravde detaljno prati i analizira njegovo sprovođenje i primena i razmišlja o njegovoj detaljnijoj izmeni i dopuni. Preduzimaju se, u vezi s tim i druge organizacione i tehničke mere za njegovu nesmetanu i punu primenu. Naravno, ukoliko se, dakle, nakon detaljnije analize pokaže da će biti potrebno izvršiti opsežnije izmene, odnosno intervencije u ovaj zakonski tekst, takve intervencije će biti i pripremljene. Takođe, jedan od razloga za donošenje u ovako malom obimu Zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku jeste i ispunjenje mera kojima smo se obavezali donošenjem Akcionog plana Nacionalne strategije za borbu protiv korupcije do 2018. godine. Za sada, rekao bih, da su ove izmene i dopune vezane za dopunu mera koje se mogu preduzeti prema okrivljenom za obezbeđenje njegovog prisustva. Preciziranja raspodele sredstava koja su pribavljena od okrivljenog prilikom primene instituta o odlaganju krivičnog gonjenja. Izmenu odredbe o pribavljanju evidencije o ostvarenoj elektronskoj komunikaciji, kao i odredbe koje uređuje do kada se može zaključiti sporazum o priznanju krivičnog dela. Ovakve dopune neophodne su jer novi Zakonik o krivičnom postupku, za razliku od Zakonika iz 2001. godine, ne sadrži meru zabrane posećivanja određenih mesta u okviru mera koje se mogu primeniti prema okrivljenom u cilju nesmetanog vođenja krivičnog postupka. S obzirom, da je ovakva mera neophodna, posebno kod lica koja su okrivljena da su učinila krivično delo nasilničko ponašanje na sportskoj priredbi ili javnom skupu iz člana 344. Krivičnog zakonika, uvođenjem ovakve mere u Zakonik o krivičnom postupku sprečava se da okrivljeni ponovi krivično delo ukoliko za to postoji opasnost. Podsetiću vas da je u gotovo identičnom obliku ovakav zakon nova Vlada, odnosno ovakav Predlog zakona nova Vlada povukla prilikom stupanja na funkciju i faktički sada se taj zakon vraća u proceduru. A neposredni povod za donošenje ovog, odnosno predlaganje tačno ovog dela Predloga zakona, jesu bili i učestali neredi sa neretko kobnim ishodima na sportskim priredbama krajem, odnosno u drugoj polovini prošle godine. Kada se ima u vidu da nasilničko ponašanje na sportskim priredbama uglavnom čini određeni krug istih lica, kao i da ta lica često ponavljaju isto krivično delo, predloženom merom daje se mogućnost da sud takvim licima zabrani prisustvo na određenim mestima, najčešće sportskim objektima, ako pričamo o ovom konkretnom slučaju, i to za vreme trajanja krivičnog postupka. Pored toga, Predlogom zakona se uređuje i raspodela sredstava koja su pribavljena od okrivljenog prilikom primene instituta odlaganja krivičnog gonjenja.Ova izmena je predložena u cilju pravilnije i transparentnije raspodele svih ovih sredstava. Konkretno predlaže se da se sredstva raspodeljuju po održanom javnom konkursu na kome će učestvovati humanitarne organizacije, fondovi, javne ustanove kao i druga zainteresovana pravna i fizička lica. Konkurs će sprovoditi posebna komisija koju će obrazovati ministar nadležan za poslove pravosuđa dok će konačnu odluku o raspodeli sredstava u humanitarne i druge javne svrhe donositi Vlada Srbije. Jedan od osnovnih razloga za predlaganje ovakve novine jeste i rezultat analize dosadašnjeg raspolaganja sredstvima prikupljenim od odlaganja krivičnog gonjenja gde smo u nekim od najvećih tužilaštava u Republici Srbiji utvrdili da su sredstva odlazila na svega dve do tri adrese iako je krug fizičkih i pravnih lica kojima su ova sredstva bila i te kako neophodna daleko, daleko širi nego što je to zaista bio krug beneficijara ovog instituta. Značajnu novinu predstavlja izmena odredbe koja se odnosi na pribavljanje evidencije o ostvarenoj elektronskoj komunikaciji. Predlaže se da se ovi podaci mogu pribaviti samo, isključivo po nalogu suda, a ne kako je bilo propisano po nalogu javnog tužioca. Pored činjenice da je ovakva izmena neophodna zbog zaštite podataka o ličnosti, treba podsetiti da je pred Ustavnim sudom ova odredba i to s razlogom osporena. Upravo zbog toga što se sa pribavljanje evidencije ne ostvaruje po odluci suda, pa se ovom izmenom istovremeno vrši potrebo usklađivanje sporne zakonske odredbe. Napomenuo bih da se menja i zakonska odredba vezana za zaključenje sporazuma o priznanju krivičnog dela na taj način što se predlaže da se ovaj sporazum može zaključiti do zaključenja glavnog pretresa, za razliku od važećeg zakonskog rešenja koje predviđa da se ovaj sporazum može zaključiti do izjašnjenja optuženog o optužbi na glavnom pretresu. Predloženo rešenje je posledica zahteva sudske prakse. Očekuje se da će ovakvom izmenom da se omogući efikasnije vođenje krivičnog postupka, jer se stvaraju uslovi da se i u kasnijoj fazi krivičnog postupka zaključi predmetni sporazum čime će se postići brže završavanje predmeta i smanjenje troškova krivičnog postupka. To bi u najkraćem bile najznačajnije novine iz ova tri predloga zakona. Na kraju želim da vam se zahvalim na pažnji i izrazim nadu da će posle rasprave i u načelu i u pojedinostima predloženi zakoni biti usvojeni. Usvajanjem ovih zakona stvoriće se uslovi za ostvarivanje ciljeva predviđenih već usvojenim strateškim dokumentima vezanim kako za pravosuđe, tako i za sistem izvršenja krivičnih sankcija. Stvoriće se precizniji normativni okvir u odnosu na postojeće zakone i izvršiće se neke od naših preuzetih međunarodnih obaveza u procesu pridruživanja EU. Hvala vam na pažnji.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Gospodine ministre, gospođo predsedavajuća, Srpski pokret obnove i Demohrišćanska stranka Srbije su jako zainteresovani za zakone koji su u proceduri i za temu dnevnog reda pre svega zbog stanja u našem društvu, zbog stanja u našim zatvorima, zbog kontinuiranog uvećanja procesa kriminaliteta, posebno maloletničke delikvencije, zbog činjenice da sve više mladih zbog mnogobrojnih razloga, neuspele tranzicije, nedovoljnog funkcionisanja institucija sistema, zbog toga što je budućnost mladih prilično ugrožena, pa čak i onih obrazovanih koji završe fakultet i sa najboljim ocenama u smislu teškog dobijanja posla i nezadovoljavajućih zarada i niza drugih razloga. Mi smo ne samo vama, nego i prethodnom ministru pravde uvek kod donošenja sličnih zakona koji idu u korak sa životom i sa evropskim standardima, ali ja bih se pre svega osvrnuo na potrebe našeg društva, bez obzira što svi sigurno imamo punu svest o tome šta su zahtevi Brisela, Saveta Evrope i EU, i koliko je važno ovo poglavlje ne samo u procesu pridruživanja naše zemlje EU, nego pre svega bih rekao u procesu normalizacije života u našoj zemlji, jer ono što Srpski pokret obnove i Demohrišćanska stranka Srbije od svog osnivanja traže, to su korenite promene na bolje u našem društvu, snaženje institucija i stvaranje države za pristojan život njenih građana. Mi ćemo sigurno podržati ova zakonska rešenja. Samim zakonskim rešenjima nema se mnogo toga pregovoriti, jer ona respektuju i život i savremene tendencije i ono što su zahtevi EU. Mi smo uložili dosta amandmana samo sa jednim ciljem, a to je posebno pažnja na prava osuđenika, da bismo ta prava pojačali. Niz istraživanja od onih koji se bave relevantno ovom problematikom ukazuju na to da posebno mladi osuđenici u zatvorima posebno imaju osećaj beznađa. Čak 70% povratnika u prvih šest meseci po izlasku iz zatvora ponovo vrše krivična dela, što je opet pokazatelj nekoliko činilaca. Prvo, resocijalizacija, prevaspitanje, uključivanje osuđenika u život normalan posle zatvora i ono što se očekivalo da zatvorska kazna, pored onoga što je svrha koja se postiže kažnjavanjem, da doprinese i svojevrsnoj obuci i edukaciji, pripremi za život posle zatvora, ne daju dovoljne rezultate. Jedan od pokazatelja svega toga je i to što mi 2000. godine imali oko šest hiljada zatvorenika pritvorenika, da taj rast zatvorenika i pritvorenika u kontinuitetu raste. To može biti i dokaz kriminalizacije društva, a može da bude i dokaz buđenja države u smislu sankcionisanja učinilaca krivičnog dela. Hoću da kažem da nije to specifičnost Srbije. Takvo je stanje i u regionu. Slično je i u BiH, u Crnoj Gori, u Makedoniji, a slično je i u Hrvatskoj koja je članica EU. Kakvi su uslovi danas u našim zatvorima ako želimo da postignemo onaj puni efekat resocijalizacije i integracije osuđenika i pripremu za život posle zatvora i odvraćanje od ponovnog vršenja krivičnog dela? Stanje naravno nije zadovoljavajuće i to nije samo moja ocena. To je ocena i vašeg ministarstva i to je ocena svih koji se bave monitoringom stanja u našim zatvorima. Zbog čega je to? Pre svega, čini mi se jedan od glavnih razloga je odsustvo novca. Od 20 i nešto miliona evra koje izdvajamo iz budžeta za rad zavoda, preko 80% ide na plate zaposlenih. Znači, pre svega nedostatak novca. Drugo, zaposleni u zavodima ne samo što je polovina od njih u službi obezbeđenja, ali i ostali spadaju u dve kategorije zaposlenih – jedni koji su izuzetno stručni i osposobljeni i čini mi se idu u korak sa životom i sa trendovima, u smislu stalnog usavršavanja, obuke, edukacije itd. i drugi deo zaposlenih koji je zaspao u nekim davnim godinama i koji i dalje zatvorenike tretiraju na neljudski način i pre svega misle da su sredstva prinude to što je potrebno zatvorenicima i da prema njima ne treba čovečno postupati. Kažem opet, to nisu samo procene naše poslaničke grupe na osnovu onoga što smo mi radili i istraživali. To su procene i Helsinškog odbora za ljudska prava, niza nevladinih organizacija. Čini mi se da smo kod nekih drugih zakona, kada smo pričali o stanju u našim zatvorima, svi iznosili slične procene, da ono nije zadovoljavajuće – prenatrpanost zatvora, loša hrana, loša higijena, odsustvo sredstava za higijenu koje često zatvorenike dovodi u krajnje ponižavajući položaj, relikti nasleđa. Mnogi čuvari kao pre 20, 30 ili 40 godina, kada smo živeli u vreme diktature, maltretiraju, umesto da edukuju i da pripremaju na najbolji način za život zatvorenike. Primera radi, zatvorenice maltretiraju da četkicom za zube čiste radijatore, pločice itd. Porast je i nekih zaraznih bolesti, poput hepatitisa C i hepatitisa B. Suicid, droga u zatvorima i sve ostale pojave koje su karakteristične za tu vrstu života opet nisu specifično samo u Srbiji. To je nešto što postoji u celom svetu. To je nešto što će uvek postojati i u najuređenijim sistemima, ali je čini mi se naš zadatak da prvo ukažemo na te probleme, a onda da vidimo koji su to putevi da sve to što postoji u negativnom smislu svedemo na najmanju moguću meru. Mi u tom delu kažemo da ćemo uvek imati konstruktivan pristup i čini nam se da je taj naš pristup da prvo ukažemo na problematiku, pa onda da ponudimo i rešenja nešto što ćemo mi i u budućnosti negovati i gajiti. U Srbiji je oko 34 zatvora, ako bismo računali zatvore na Kosovu i Metohiji kojih ima šest. Od 17 njih je poluotvorenog tipa, jedan je strogo zatvorenog tipa, to je čuvena Zabela. Jednu ustanovu zatvorenog tipa imamo za maloletnike u Valjevu, jedan vaspitno-popravni dom za maloletnike u Kruševcu, dve ustanove zatvorenog tipa za muškarce Niš i Sremska Mitrovica, jedna poluotvorenog tipa za žene u Požarevcu, četiri ustanove otvorenog tipa za muškarce, jednu zatvorsku bolnicu u Beogradu. Ali, ako pogledamo statistiku, pored ovih šest i nešto hiljada zatvorenika i pritvorenika 2000. godine, 2004. smo već imali 7.800 a 2005. godine 8.181 pritvorenika i on se kasnije i povećavao. Kada smo govorili o radu sudova i to je nešto što se primećuje u novijoj sudskoj praksi, svi su ukazivali na često neosnovano dugo trajanje pritvora. To je nešto što se, čini mi se, sada u pozitivnom smislu menja, ali ono što sam ja stalno ukazivao i gospođi Snežani Malović, mi smo, čini mi se, i tada kada su bili predlozi zakona iz krivično pravne materije, iz oblasti sudstva, ukazivali da nije zadatak ministarstva samo da pripremi dobar tekst zakona. To jeste osnova za sve ostalo, ali ako ne stvorite preduslove za njegovu dobru i kvalitetnu primenu, ako se ne vrši kontinuiran nadzor nad primenom i najboljeg zakona, dobićemo to što smo dobili. Šta smo ranije imali, kakvu smo imali situaciju? Sada je čini mi se situacija bolja, ali je i odgovornost vaša kao najjače i glavne vladajuće stranke u Srbiji veća. Zbog čega? Očigledno je da ni pravosuđe, ni Zakon o izvršenju krivičnih sankcija, ni Zakon o izvršenju alternativnih sankcija, ni celokupni pravosudni sistem ne može dobro funkcionisati ako ne funkcionišu ostale institucije koje pomažu tom sistemu. Tu pre svega mislim na policiju. Ako imamo reforme u oblasti pravosuđa, a imamo zaspalu policiju, koja ne da nije imala nikakve reforme, onda samo pravosuđe ne može dati rezultate ovakve kakve treba da zna, zbog toga što nema pomoć jedne od glavnih poluga. Isto je sa tužilaštvom, isto je sa sudstvom. Ako bismo analizirali sudstvo i kakav je to put koji prođe od optužnog akta do donošenja pravosnažne presude, onda ćemo videti tu niz karika, bitnih činilaca koji utiču na to da presuda dobije ovakav ili onakav krajnji oblik. Jedna od bitnih karika na koju sam najviše ukazivao kao narodni poslanik su sudski veštaci. Jesmo mi doneli Zakon o sudskim veštacima, jesmo ovde ukazivali i na hiljadu jednu umreženost kriminogenu, gde se apsolutno znaju tarife, za koju cenu možete dobiti naručeno veštačenje. Jeste i u Zakonu o parničnom postupku dozvoljeno strankama da u postupku angažuju veštaka po svom izboru i da se suprostavi stručnom mišljenju drugog veštaka, ali ja sam tadašnjoj ministarki pravde dao procenu, za koju nisam želeo da se ostvari, da ako ponovo u sistem uvedemo one koji su u slučajevima kada je javnost bila zainteresovana za neke krivično-pravne predmete, veštačili apsolutno kriminalno, poput slučajeva ubistva Dade Vujasinovića ili slučaja Topčider koji još uvek nije rešen, ili jednog slučaja koji je dobio i međunarodno pravno veštačenje ubistva premijera Đinđića, da ne pričam o nekim drugim slučajevima za koje je javnost zainteresovana. Ako pod lupom javnosti sudski veštaci kriminalno veštače, zamislite šta se dešava u predmetima o kojima javnost nije zainteresovana. Oni su dominus et deus, što bi rekli Rimljani, gospodar i Bog. To je put kojim stižemo do presude. Onda kada osuđeno lice dođe u zatvor, danas imamo situaciju da najčešće stiže sa nalogom suda da se javi u zavod i sa presudom. Šta je potrebno da bi se snimio sociološki, psihološki, kriminološki profil ličnosti? Potrebne su saradnje institucija, znači, centra za socijalni rad, lokalne samouprave, svih ostalih koji će dati jasnu sliku o tome ko vam stiže u zavod radi izdržavanja određene kazne. Tačno je da je i do sada postojalo, recimo, u Zabeli postoje stručnjaci, jedan ima učiteljski fakultet, jedan psiholog i jedan andragog koji se bave obukom, odnosno obrazovanjem odraslih osoba. Ali, to je čak i u tom zatvoru koji je i poznat i bitan nedovoljno. Često tamo imate situaciju da dođe osuđenik samo sa presudom i svi podaci istraživanja pokazuju i koji osuđenici daju, o svom porodičnom statusu, materijalnim prilikama, o motivima za izvršenje krivičnih dela, o uslovima sredine u kojoj žive itd, su prilično nepouzdani. Te podatke treba dobiti na način na koji su se nekada i u vojsci dobijali. Vi stižete na odsluženje vojnog roka, a tamo su već svi podaci o vama i to je skroz u redu. Ono na čemu treba apsolutno insistirati, to je kontinuirano, stalno usavršavanje i edukovanje zaposlenih u zatvorima. Mi sa ovom nasleđenom praksom, a čini nam se da je mentalno nasleđe po našoj proceni jedan od najvećih problema sa kojima se susreće naše društvo i koji je i najteže iskoreniti, ali naprosto, zaposlena lica, uz puno uvažavanje njihovog jako teškog i složenog posla koji obavljaju sa ljudima koji potiču najčešće iz kriminogene sredine i uz puno razumevanje za njihov težak rad, ali dosadašnja praksa, ta zastarela praksa je pokazala da tortura ne donosi boljitak. Ono što je potrebno, recimo, kod maloletnika koji su u maloletničkim zavodima, kazneno-popravnim domovima itd, primera radi, to je da se obogate kulturne i sportske aktivnosti, koje bi trajale stalno, da se smanje kaznene mere, da se pojača podrška, da se spreči prekidanje školovanja zbog kaznenih mera, da sistem bodovanja i nagrađivanja bude objektivan i vidljiv, da postoji više programa za obuku životnih veština i nenasilne komunikacije, zatim, da se bolje sarađuje sa školama, da postoji dodatna kontrola i unutrašnja i spoljna i da se stalno, što sam nekoliko puta rekao, edukuju zaposleni, da se daju čvrste garancije o zabrani zlostavljanja, ponižavanja i nečovečnog postupanja zatvorenika. Da li smo mi do sada u našoj praksi ovako postupali? Nismo. Kakvi su rezultati takvog neživotnog, neadekvatnog postupanja prema pritvorenim licima i zatvorenicima? Jedan od uzroka stalnog porasta kriminaliteta i stalnog porasta povratnika. Ono na čemu smo takođe insistirali, što smo kroz amandman predočili, to je da se obavezno, kao u mnogim zemljama koje su ovaj sistem bolje uredile od nas, razdvoje na prijemnom odeljenju višestruki povratnici. Zbog čega? Višestruki povratnici, ako se nađu zajedno u jednoj grupi i izdržavaju zajedno kaznu, zatvori često budu centri za dodatnu obuku za kriminalno ponašanje ili za usavršavanje već usavršenog kriminalnog ponašanja, tako da višestruki povratnici često imaju besplatnu obuku od jako iskusnih kriminalaca. Verujem da ćete na sličan način razmišljati i da ćete ovaj naš amandman prihvatiti. U Predlogu zakona ste, što se tiče trudnica, porodilja i žena sa decom, predvideli samo da one izdržavaju kaznu zatvora u odvojenim prostorijama. Po našem mišljenju nije potrebno samo odvojiti prostorije fizički, nego u tim odvojenim prostorijama treba omogućiti sve potrebne uslove porodiljama posle porođaja, medicinske, higijenske, zdravstvene, trudnicama i ženama koje podižu decu. Naravno da zakon dobro predviđa programe obuka, ali kroz program obuka možemo uspostaviti i niz podobuka, treninga, dodatnih sadržaja poput treninga zamene agresije, prevencije, lečenje narkomanije. Mi imamo situaciju da je, recimo, u Zabeli, ako se ne varam, sada negde oko 400 narkomana, ali je pitanje da li postoji adekvatan program odvikavanja od narkomanije i koliko se on uspešno sprovodi? Prevencija lečenja alkoholizma. Program za aktivno traženje posla. Program za medijaciju, za lepo ponašanje. Izučavanje niza zanata. Zakon je i predvideo izučavanje određenih zanimanja, čak i školsko obrazovanje, što je apsolutno dobro. Pomoćne institucije koje treba da pomognu, neke od njih sam naveo i pošto je vreme isteklo, vama se predsedavajući izvinjavam što sam prekoračio, a ministre, u raspravi u načelima, verujem da ćemo dodatno razmeniti argumentaciju da bismo ne samo dobili dobar zakon, nego da bismo dobili kvalitetnu njegovu primenu. Hvala lepo.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga, a neka se pripremi narodni poslanik Petar Petrović. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, na početku svog izlaganja bih želeo da izrazim naše zadovoljstvo zbog nekoliko važnih činjenica. Pre svega, činjenica da se ovaj set zakona danas, i onaj drugi set zakona verovatno sutra, nalazi i nalaziće se na dnevnom redu nam govori da će prvi put od 2000. godine u oblasti reforme ili u oblasti pravosuđa ili reforme pravosuđa nastupiti u kontinuitet. To nije bio slučaj ni jednom od 2000. godine i taj kontinuitet će biti, sa jedne strane, lični, pošto je ista osoba ostala na čelu ministarstva, ista osoba je na čelu Odbora za pravosuđe Narodne skupštine, ista osoba će ostati na čelu Vrhovnog saveta sudstva i mislim da je to izuzetno važno. Važno iz razloga što će na ovaj način i uspešnost vašeg rada i uspešnost našeg rada u naredne četiri godine postati merljiva. Mnogo lakše merljiva nego što je to bio slučaj u ranijim godinama. S druge strane, kontinuitet je i konceptualni. Ovoga puta vi se ne nalazite na prvoj sednici Narodne skupštine, odnosno sa prvim setom pravosudnih zakona na sednici Narodne skupštine sa izmenama zakona o sedištima sudova, o sudijama, o javnim tužiocima, o uređenju sudova, nego ste došli sa jednim setom zakona koji nadograđuje postojeći sistem koji je u proteklih nekoliko meseci uspostavljen. To je isto tako jedna velika razlika u odnosu na prethodni period, na prethodne godine. Ono što je isto tako ohrabruje jeste činjenica da će u roku od nekoliko dana, možda desetak dana, pravosuđe Srbije izaći iz v.d. stanja u kome je više od pola decenije, pošto će se u roku od nekoliko dana, verujem, ovde u parlamentu izabrati predsednici svih sudova u Srbiji. Na to čekamo sigurno više od pola decenije. To je isto tako jedan važan element u ovom kontinuitetu o kome sam govorio. Činjenica da se ovi zakoni, koje ste predstavili i koji ćete sutra predstaviti, nalaze na dnevnom redu parlamenta su rezultat jednog strateškog planiranja. Prošlog leta je usvojena Strategija reforme pravosuđa, nakon toga je donet Akcioni plan i sada, ukoliko čovek pročita ili uzme malo vremena i prostudira Akcioni plan, videće da se svi ovi zakoni nalaze u Akcionom planu i da su posledica jednog strateškog planiranja o kojem sam govorio. To je isto tako izuzetno dobro. U roku od nekoliko dana Evropska komisija će objaviti izveštaj o skriningu za Poglavlje 23, što je isto tako jedna veoma važna stepenica u procesu otvaranja pregovora o ovom najvažnijem poglavlju u procesu evropskih integracija. Da se kojim slučajem danas ne nalazimo u ovoj situaciji i ne govorimo o kontinuitetu, nego u onoj suprotnoj situaciji, na koju smo navikli, onda sigurno ne bismo imali mogućnost, a najmanje izvesnost da pregovore o Poglavlju 23. otvorimo do kraja godine ili najkasnije početkom naredne godine. Ovako imamo šanse za to, pošto ćemo za nekoliko dana videti koja će biti merila neophodna za otvaranje pregovora o Poglavlju 23. i sigurno da je ono što smo uradili u proteklim mesecima i ono što radimo ovih dana da će to biti jedna dobra osnova da bi taj naš Akcioni plan, koji će proizići iz izveštaja o skriningu, bio što kraći i što jednostavniji za ispunjenje. Srbija je država zasnovana na vladavini prava, na ljudskim i manjinskim pravima, na građanskoj demokratiji i na socijalnoj pravdi ili društvenoj pravde. Postavlja se pitanje – koja može da bude veza između socijalne pravde i krivičnog zakonodavstva, odnosno zakona koji se nalaze na dnevnom redu? Pokušaću da uspostavim vezu i mislim da ta veza postoji. Kada država pokušava da uspostavi socijalnu pravdu, onda sa jedne strane to radi na način da sankcioniše sve one svoje građane, koji ne poštuju zakone svoje države, koji vrše protivzakonita dela, pa onda jedan deo ove težnje države. Sa druge strane, kada država uspostavi socijalnu pravdu pokušava da pomaže ljudima koji su zbog socijalnih ili drugih životnih okolnosti u nekoj teškoći. Nažalost, protekla izborna kampanja nas je u to uverila da su građani izuzetno nezadovoljni ravnotežom koja postoji između sankcionisanja vršioca krivičnih dela i pomoći određenim grupama, kojima je potrebna pomoć, ali koji bez ikakvih ograničenja ili uslova dobijaju socijalnu pomoć. Dakle, naš cilj u ostvarivanju tog cilja je izuzetno važna činjenica da će se doneti zakon o izvršenju alternativnih sankcija i uspostavljanje jedne ravnoteže između pomoći svim ljudima kojima je pomoć u ovoj zemlji potrebna, sa jedne strane, sa druge strane, između sankcionisanja svih onih ljudi, građana u ovoj zemlji koji ne poštuju zakon. O čemu govorim? Ovim zakonom se, između ostalog, širi mogućnost za primenu krivične sankcije rada u javnom interesu, a i vi ste o tome detaljno govorili. Izneli ste statističke podatke koji su zaista ohrabrujući, ako gledamo tendencije. Mislim da postoji jedan značajan prostor da se ovi statistički podaci u narednim godinama poboljšaju. Naime, mislim da je malo 250, 260 krivičnih sankcija rada u javnom interesu u odnosu na zemlju sa sedam i nešto miliona stanovnika. Taj deo krivičnog zakonodavstva bi trebalo da bude jedan od stubova na koji bi se ta socijalna pravda, o kojoj sam govorio, uspostavila, ali to ni u kom slučaju neće i ne bi bilo dovoljno. Ono što je naš cilj, i to naravno nije tema današnjeg dnevnog reda, ali je izuzetno povezana sa temom današnjeg dnevnog reda, jeste uvođenje ograničenja za višestruke povratnike za dobijanje socijalne pomoći. Mislim da bi to trebalo da bude drugi stub u ovom uspostavljanju socijalne pravde o kojem sam govorio. Sa treće strane, to zaista nije predmet krivičnog zakonodavstva, jeste uvođenje jednog sistema javnih radova i to isto povezano sa pitanjem socijalne pomoći. Ukoliko bi se ova tri stuba, o kojima sam govorio, postavila na svoje mesto onda bi sigurno građani u ovoj zemlji bili mnogo zadovoljniji. Ne bi nam prigovarali da je država previše tolerantna prema vršiocima ili počiniocima krivičnih dela i sigurno nam ne bi govorili o tome da je država previše velikodušna, ne naravno u smislu iznosa, ali da je previše velikodušna zato što dozvoljava bez ograničenja ljudima koji su višestruki povratnici da dobijaju socijalnu pomoć. Ovo je sigurno zadatak za naredni period. Ali, ono što je bitno da se jedna važna karika donošenjem Zakona o izvršenju alternativnih sankcija postavlja na svoje mesto u ovom konceptu o kojem sam govorio. Vi ste detaljno obrazložili zašto je sankcija rad u javnom interesu dobra i sve ostale alternativne sankcije, ne bih ponavljao. Ono što bi možda bilo dobro u ovom trenutku i to može da bude naše očekivanje da nam date jedno objašnjenje ili jednu mapu puta o tome na koji način i u kojoj proceduri će se birati ta pravna lica koja će imati priliku da učestvuju u ovom programu. Mislim da bi to bilo važno ne za nas, nego za potencijalne zainteresovane. Sa druge strane, da nam kažete nekoliko reči o …, sigurno imate razmišljanje o nekom postupku kojim će se to raditi. Sa treće strane možete da nam kažete nekoliko reči i o rokovima. Mislim da bi to bilo važno za zainteresovana pravna lica, a u svakom slučaju i za javnost. Sve ovo o čemu sam govorio su bili argumenti za podršku i ovim zakonima koji se danas nalaze na dnevnom redu, a i onim zakonima koji će se sutra ili prekosutra naći na dnevnom redu, a dolaze iz oblasti pravosuđa. Tako da bih želeo da ponovim, i da zaključim sa time, da za sve ove predloge zakona imate podršku poslaničke grupe Saveza vojvođanskih Mađara. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović. Neka se pripremi narodna poslanica Vesna Martinović. Molim samo kolege da se više ne prijavljuju, sve imamo u sistemu. Hvala.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, saradnici iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem nekoliko reči o svakom od ovih zakona koji su danas pred nama, želim da kažem i sledeće, da iskoristim priliku da kažem da je jutros Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podržao ove predloge zakona jednoglasno. U ime poslaničke grupe Jedinstvene Srbije hoću na početku da kažem da će poslanička grupa Jedinstvene Srbije podržati sva ova tri predloga zakona u načelu iz više razloga. Sigurno je jedan od osnovnih razloga taj što su ovi predlozi zakona koji su danas pred nama dobili veoma povoljne i pozitivne ocene od nadležnih stručnih tela Saveta Evrope, jer ovim zakonima mi jednostavno naše zakonodavstvo upodobljavamo zakonodavstvu Evropske unije kojoj težimo. To treba da imamo u vidu kada danas razgovaramo o ovim zakonima, a takođe i to da nas očekuje u vrlo skorijoj budućnosti i takozvano poglavlja 23. i 24., o kome će se razgovarati, i sigurno da ovi zakoni su jedan od razloga, i oni budući, koje ćemo i sutra ili prekosutra imati na dnevnom redu, kao i ove druge koje prema mojim saznanjima Ministarstvo pravde i priprema. Sve je to u nameri i želji i obavezi da naše zakonodavstvo ne samo krivično-pravno, nego i građansko-pravno i upravno-pravno upodobimo zakonodavstvu Evropske unije. Kada je reč o ova dva zakona, Zakonu o izvršenju krivičnih sankcija i Zakonu o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera, iz jednog postojećeg zakona Ministarstvo je pripremilo dva postojeća zakona i ovaj drugi zakon je izašao kao poseban zakon iz ovog prvog zajedničkog zakona koji je ranije rešavao ovu problematiku. Ono što je za poslaničku grupu JS je bitno da imamo u Predlogu zakona o izvršenju krivičnih sankcija novi institut, kao što je i ministar rekao, i u zakonu je lepo objašnjeno, a to je sudija za izvršenje krivičnih sankcija kao specijalni sudija pri višim sudovima, koji će se starati i brinuti o svemu kako se sprovode sankcije i o zaštiti prava Ustavom garantovana i drugim zakonima svih osuđenih lica koja su upućena na izdržavanje ovih kazni. Ovim zakonom je određena uloga i nadležnost ovih sudija za izvršenje krivičnih sankcija i mislim da posebno o njima ne treba razgovarati, već samo treba podržati napore Ministarstva da kroz ovaj zakon reši na primeran način ovu materiju. Više bih vašu pažnju zadržao na ovom drugom zakonu, a to je Zakon o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera. On je vrlo bitan zato što ima, kao što i statistika govori, povećan broj izvršioca krivičnih dela, ali naročito koja su sankcionisana raznim zakonima, a naročito onih, da upotrebim taj izraz, lakših krivičnih dela odnosno gde su predviđene manje vremenske kazne za učinioce takvih krivičnih dela. Kroz ovaj Zakon o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera mi kao društvo želimo da pomognemo tim učiniocima krivičnih dela da više to ne rade. Da jednostavno i oni shvate da su u jednom trenutku svoje slabosti, neodlučnosti ili ne znam čega učinili neko krivično delo, a upućivanjem u zavodske ustanove možda bi došli u goru situaciju da u druženju i razmeni iskustava sa učiniocima težih krivičnih dela, koji se nalaze na izdržavanju kaznenih mera u zavodima za izdržavanje kaznenih mera, došli u takvu situaciju da po izlasku iz tih ustanova ponovo učine krivično delo. Sa druge strane, kao što smo čuli u uvodnom izlaganju gospodina ministra, i država na ovaj način ima veliku korist jer smanjuje troškove za boravak ovih lica u zavodskim ustanovama, a takođe ima korist što oni kroz javne i druge radove izdržavaju te svoje kazne kao alternativne kazne, a istovremeno i pomažu ne samo sebi nego i društvu. Zato ćemo kao poslanička grupa podržati ovaj zakon. Kada se radi o trećem zakonu koji je danas na dnevnom redu, a to je Zakon o izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku posebno bismo pohvalili ovo poboljšanje teksta u smislu da se zabranjuje prisustvo učiniocima krivičnih dela tamo gde su učinili krivično delo. Ministar je pominjao sportske priredbe koje su nažalost ove države i ovog društva postale u mnogo čemu mesta gde se odigravaju i događaju određena krivična ponašanja koja dolaze pod udar zakona. Baš upravo nosioci takvih ponašanja su određeni povratnici, ljudi koji su i ranije činili ista ili slična krivična dela na sportskim ne terenima, nego na gledalištu. Mislim da ovde nije pomenuto, ali verovatno u širem obrazloženju je i to podrazumevano, da se zabrani prisustvo određenim učiniocima krivičnih dela, kao što su javna okupljanja, diskoteke, restorani itd, gde se takođe čine razna krivična dela, nasilničko ponašanje, određena dela iz oblasti seksualnog krivičnog dela itd. Tako da mislim da je na ovaj način dobro uočeno u postojećem zakonu da je to bila, da ne kažem manjkavost, određeni nedostatak, upravo na ovaj način mi dopunjavamo te članove zakona koji regulišu tu oblast. Takođe je dobro uočeno da se kod priznanja krivice prihvati ono što je praksa pokazala, a to je da se može sporazumno priznanje krivice sada u ovom predlogu novog zakona sačiniti do završetka glavnog pretresa što je vrlo pozitivno, jer će to siguran sam dati određene rezultate da će mnogi koji se nalaze u procesuiranju do kraja glavnog pretresa iako nisu na početku prihvatili da bude postignut sporazum o priznanju krivice i na taj način takođe se smanje troškovi i sudskih i drugih postupaka, i da činioci takvih krivičnih dela u sporazumu sa tužiocima prihvate određenu krivicu i normalno prihvate određenu sankciju. Iz svega, da ne bih dužio, pošto su stvari poznate, još jednom bih pohvalio ministarstvo na naporima koje je učinilo da nam prezentira, ne samo ova tri zakona i sutra pet, nego i ovaj što radi na drugim zakonima i u ime poslaničke grupe JS još jednom kažem, mi ćemo dati podršku ovim zakonima i za njih glasati u danu za glasanje i kada bude u načelu i u pojedinostima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vesna Martinović, neka se pripremi narodni poslanik Meho Omerović. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, poštovani građani Srbije, svi znamo da su različiti osnovi za izricanje krivičnih sankcija. Nekima se krivične sankcije izriču zbog toga što su počinili najsurovija i najbrutalnija krivična dela, nekima zbog krivičnih dela koja su učinili u saobraćaju, a nekima zbog učinjenih prekršaja kao najblažih, nedozvoljenih oblika ponašanja. Međutim, ako želimo da znamo u kakvoj državi živimo i koji smo civilizacijski nivo postigli kao država, a i kao društvo moramo znati kakav je odnos države upravo prema tim licima prema kojima je izrečena neka krivična sankcija ili mera. U tom smislu mislim da su jako važne dve stvari. Prvo, da li se u tom postupku izvršavanja krivičnih sankcija poštuju osnovna ljudska prava i elementarno ljudsko dostojanstvo ne samo oni koji su osuđeni, odnosno lica kojima se izriče krivična sankcija, već i članovima njihovih porodica koji vrlo često trpe posledice, a ostaju negde van našeg vidokruga. Druga stvar, da li sva osuđena lica imaju ili nemaju isti tretman, bez obzira na njihova i lična svojstva kao što su pol, vera, nacionalna pripadnost, ali moram da naglasim, i politička pripadnost, dakle da li u tom smislu s obzirom na ta svoja lična svojstva imaju ili nemaju jednak tretman. Izvršenje krivičnih sankcija pored pravosnažne presude u tom smislu predstavlja na neki način krunu krivičnog postupka i ako u izvršavanju krivičnih sankcija postoje propusti onda u vodu padaju i dobri zakoni i efikasni krivični postupci i stručne sudije. Izvršenje krivičnih sankcija je ogledalo svih nas, pre svega naravno Vlade i resornog ministarstva, ali i svih nas koji u Srbiji živimo. Zbog toga su važna ova dva zakona koja se danas nalaze na dnevnom redu. Moram da kažem da je primetno angažovanje domaćih stručnjaka, ali i stručnjaka iz Saveta Evrope i pretpostavljam da je s tim u vezi i uvedena kontrola izvršenja krivičnih sankcija od strane Narodne skupštine, što mene posebno raduje zbog toga što smatram da neće sada samo tabloidi moći pomno da prate izvršenje krivičnih sankcija, već ćemo to moći da radimo i mi narodni poslanici. Slažem se sa ministrom da je uvođenje novog instituta sudije za izvršenje krivičnih sankcija pomak u odnosu na sudsku zaštitu osuđenih lica, ali ipak imam jednu malu dilemu i nadam se da ćemo o tome razgovarati još. U obrazloženju predloženih zakona kažete da uvođenje instituta sudije za izvršenje krivičnih sankcija neće izazvati dodatne troškove i da je sadašnji broj sudija viših sudova sasvim dovoljan da bi se izvršila ova odredba zakona. Za razliku od toga ja zaista mislim da postojeći broj sudija viših sudova nije dovoljan i ne samo da nije dovoljan broj sudija, već i obim poslova i nadležnosti koje im se u poslednje vreme bez nekog posebnog reda i sistema stalno dodaju i proširuju, bojim se da će izazvati to da neće moći da izvršavaju ne samo postojeće nadležnosti i već dodatne koje se ovim zakonom propisuju. Mislim da uz najlepše želje, i vaše i naše i svih sudija viših sudova, oni fizički neće biti u stanju da se savesno staraju o izvršavanju krivičnih sankcija na način kako je to ovim zakonom propisano, već da bi zadovoljili normu više će otaljavati te poslove, da bi ispunili ono što je forma, a da se suštinski neće upuštati u nadzor nad izvršenjem krivičnih sankcija. U tom smislu zaista mislim da je nužno povećanje broja sudija viših sudova i istinski se za to zalažem, što će svakako prouzrokovati dodatna finansijska sredstva, ali svaka vladavina prava i pravna država koštaju, one nisu besplatne. Ako smi istinski opredeljeni za to onda smo dužni i da finansiramo izgradnju krhkih osnova pravne države, kakve želimo svi zajedno da bude Srbija. Druga stvar koja kod mene izaziva dilemu jeste spisak od 26 različitih podzakonskih akata koje Vlada i resorno ministarstvo, odnosno ministar u narednom periodu od šest meseci treba da donese. Negde nas iskustvo uči da kad god izvršna vlast za sebe zadrži ogromnu i obimnu normativnu aktivnost to može dovesti, ne kažem da nužno i dovodi, ali može dovesti do razvodnjavanja i relativizovanja zakonskih odredbi i da stvori jednu nepreglednu šumu propisa u kojoj se neće snalaziti ni oni koji te propise treba da primenjuju, a još manje oni na koje se ti propisi odnose. Osim toga, mislim da je i u samoj proceduri učinjena jedna povreda, jer u skladu sa rezolucijom ove Narodne skupštine o zakonodavnoj politici od 25. juna 2013. godine svi nacrti podzakonskih akata je trebalo da budu priloženi uz predložene zakone, a to nije učinjeno. Za sam kraj želim da se osvrnem i na izmene Zakonika o krivičnom postupku u delu koji se odnosi na način korišćenja sredstava uplaćenih od strane osumnjičenih u slučaju odlaganja krivičnog gonjenja gde mislim da bi bilo vrlo uputno i korisno izričito predvideti mogućnost da se po javnim konkursima jave i jedinice lokalnih samouprava, a to predloženom izmenom nije predviđeno izričito. U teškim finansijskim prilikama iz budžeta lokalnih samouprava prvo se brišu stavke koje se tiču finansiranja humanitarnih, socijalnih, kulturnih, itd, potreba što se naročito desilo prošle godine kada je prethodna vaša Vlada predložila, a ova Skupština donela Zakona o finansiranju lokalne samouprave, kada su sve opštine i gradovi u sred budžetske godine ostali bez bitnih finansijskih sredstava, te su prve na listi za otpisivanje se upravo našle stavke koje se tiču socijalnih, zdravstvenih, kulturnih potreba, pa su mnogo škole, domovi zdravlja, itd, ostali bez nužnog finansiranja. Prethodnih dana imali smo prilike i u ovoj skupštinskoj sali da čujemo dosta priča o tome kako su štetne privatizacije bitno uticale na funkcionisanje lokalnih samouprava. Zbog toga mislim da je važno predvideti mogućnost da i jedinice lokalnih samouprava mogu učestvovati po konkursima koje će komisija raspisati. Bukvalno za sam kraj, predlažemo vam da razmotrite mogućnost da se član 5. doda novim članom gde će se izuzetno omogućiti Vladi Republike Srbije da u slučaju potrebe lečenja dece u inostranstvu bez konkursa može da odobri dodatna sredstva upravo iz ovog fonda javnih prihoda, a radi finansiranja u celosti ili makar delimično lečenja dece u inostranstvu. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović. Izvolite.
Zahvaljujem se, poštovana predsednice Narodne skupštine. Uvaženi ministre, drage koleginice i kolege narodni poslanici, u svojstvu ovlašćenog predstavnika SDPS ukazaću na nekoliko po nama značajnih činjenica koje se tiču dva zakona od tri, koliko se nalazi u ovom setu pravosudnih zakona o kojima danas raspravljamo u načelu. Dakle, govoriću o Predlogu zakona o izvršenju krivičnih sankcija i Predlogu zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija. Ministar je u svom izlaganju zaista veoma opširno i do detalja obrazlagao novine koje nam dolaze i koje su ponuđene ovim predlozima zakona, a koje ćemo, verujem, u Danu za glasanje u najvećem broju i usvojiti. Podsetio bih i ponovio bih značaj pre svega ovog instituta sudija za izvršenje krivičnih sankcija. Mislim da neću preterati ako kažem da je to jedan istorijski iskorak kada je u pitanju uvođenje ovakvog instituta u ovoj oblasti, a koji deluje, naravno, pri višim sudovima. Jer, sadašnja praksa, ono što smo imali kao neku vrstu sudske zaštite osuđenih lica, a kroz postupanje pred upravnim sporom, je dovodila do određenih manjkavosti i problema. Toga su svedoci i sami predlagači ovog zakona, ali sa propisivanjem posebnog sudije za izvršenje će se, verujemo mi u SDPS, uspostaviti mnogo čvršća, mnogo jača i samim tim delotvornija zaštita. Zašto o kažem? Zato što je u ovom predloženom zakonu zaista veoma, veoma precizno i taksativno nabrojana određena uloga i nadležnosti organizacije i celokupan tzv. procesni okvir za postupanje. Kako je to novi institut, i nadležnosti sudije su relativno ograničene. Hteo bih da podsetim u ovom segmentu svog izlaganja da se radi o zaštiti prava na pritužbu pritvorenika i na postupak po zahtevu za sudsku zaštitu osuđenog. Sudije za izvršenje bar jednom u četiri meseca će obilaziti zavode na teritoriji svoje tzv. mesne nadležnosti, razgovaraće sa osuđenima i informisati o načinima ostvarivanja njihovih prava, odnosno o eventualnim ugrožavanjima njihovih prava. Ova ustavno-sudska zaštita koja postoji u važećem dosadašnjem zakonu nije bila delotvorni način zaštite, s obzirom da je najčešće ograničavana samo na kontrolu zakonitosti onog dela koji se zove upravni akti. Zato će sudija za izvršenje imati šire nadležnosti od upravnog suda. Ali, mislim da tu ne treba da se uljuljkamo. Ne treba da mislimo da će samo uvođenje ovog instituta rešiti sve probleme. Dakle, moramo posebnu pažnju da obratimo na to kako će to funkcionisati u praksi. Svedoci smo i u Skupštini Republike Srbije da imamo čitav niz zakona koje donosimo, a čije sprovođenje škripi, čija primena, odnosno ta famozna reč implementacija negde zariba u nekom prikrajku i onda prođe nekoliko meseci i mi od zakona samo imamo mrtvo slovo na papiru. Zato ne verujem da ćemo mi, ukoliko pre svega Komisija za nadzor nad izvršenjem krivičnih sankcija, koja ovim zakonom dobija znatno veći značaj i ovlašćenja, ne bude radila svoj posao, tako se u vršenju nadzora mogu pokretati i disciplinski postupci protiv upravnika npr. pred disciplinskom komisijom uprave, ukoliko utvrde da postoji povreda radne obaveze. Želeo bih da napomenem nešto što nije čak, rekao bih, ni dovoljno poznato našoj široj javnosti. Ova primena zakona čini mi se da bi posebno trebala da bude i predmet onoga čime se bavi postojeća parlamentarna Komisija za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija. Mi smo u proteklom radu od nekih godinu i po dana, kroz iskustva i saradnju, moram priznati veoma uspešnu, sa Upravom za izvršenje krivičnih sankcija pri Vladi Republike Srbije, bili svedoci da i zajedničkim delovanjem preko Zaštitnika građana Republike Srbije uočavamo dobar niz nepravilnosti, koje su kasnije i taksativno pobrojane, a koje se i sada kroz ovaj zakon ispravljaju i gde ćemo imati, hoću da verujem i u to sam siguran, mnogo bolje stanje i mnogo bolju situaciju kada se gleda taj segment društva, ukoliko isključimo ono što je najvažnije, a to jesu finansije i materijalni aspekti. To škripi u svim segmentima društva. To škripi i u svim sferama. Onda možete i sami da pretpostavite koliko je to materijalno i finansijsko stanje teško pre svega kada su u pitanju zavodske ustanove, odnosno kazneno popravni zavodi ili zatvori, popularno rečeno u našem narodu. Ono što bih želeo da napomenem kada je u pitanju ovaj prvi zakon, jeste da se u ovom zakonu izdvajaju i odredbe koje regulišu izvršenje alternativnih sankcija i one postaju predmet posebnog zakona, o čemu ću nešto malo kasnije govoriti. Ona formulacija – mnogo više rada u javnom interesu, a mnogo manje kazni za lakša krivična dela i prekršaje, biće omogućena upravo ovim zakonima koji se danas nalaze pred nama i koje ćemo mi, duboko sam siguran, usvojiti u Danu za glasanje. Uvedena je, po nama iz SDPS-a, veoma značajna nova odredba o obaveštavanju žrtve krivičnog dela, koja je u skladu sa pravnim tekovinama EU. To je nešto na šta se mi često pozivamo. Naime, u ovom slučaju i kroz ovaj predlog zavod obaveštava žrtvu krivičnog dela o otpustu ili bekstvu osuđenog lica kome je izrečena kazna zatvora zbog krivičnog dela protiv života i tela i protiv polne slobode i protiv braka i porodice. Obaveštenje se dostavlja žrtvi, ukoliko ona to traži i ukoliko procena rizika ukazuje na potrebu preventivne zaštite žrtve. Pošto se ovim predloženim zakonom smanjuje i socijalna isključenost, a i sam ministar je dosta govorio o rizicima za povrat, želeo bih da ukažem na neke odredbe kojima bih želeo i mislim da možemo da pojačamo, rekao bih, i neku logičnu službu u onim odredbama zakona koji postoje, a koje po nama nedostaju, a to je da spojimo tu službu za socijalni rad i tretman. Zašto to kažem? Zato što je još davne, možemo tako reći, 1989. godine EU donela Povelju o socijalnim pravima, kojom je utvrđen minimum socijalnih normi i prava koja se moraju poštovati kako bi određena članica postala punopravni član EU.Dakle, to je jedan od uslova za prijem u članstvo u EU. Iz tog razloga, tokom trajanja statusa kandidata za članstvo u EU, u ovom slučaju Srbija je na početku tog statusa, razrađuju se i pitanja sistema socijalne politike i rada institucija u kojima se ostvaruje i planiranje i normiranje prava, odnosno kroz obezbeđivanje stručnog rada u ovom sistemu. U tom smislu je čak usvojena i Međunarodna definicija socijalnog rada, kojom je definisana profesija koja promoviše socijalne potrebe, rešava probleme u međuljudskim odnosima, osposobljava i oslobađa pojedinca, sa ciljem povećanja blagostanja. Upražnjavajući teorije ljudskog ponašanja i socijalnih sistema, socijalni rad je taj segment koji interveniše na mestima gde dolazi između interakcije ljudi i njihovog okruženja. Među ciljevima socijalnog rada posebno se izdvajaju ciljevi: pomoć u uključivanju marginalizovanih socijalno isključenih grupa, raseljenih, ranjivih i riziku izloženih grupa ljudi, o čemu je govorio i ministar, rad sa pojedincima, odnosno porodicama, organizacijama i zajednicama, radi njihovog osposobljavanja za kasnije samostalno uključivanje u društvo, odnosno kasnije samostalno rešavanje sopstvenih problema sa kojima će se suočiti. Principi ljudskih prava i socijalne pravde su postali globalni standardi za obrazovanje poslova. U tom smislu postavlja se i pitanje aktuelnog problema osposobljenosti stručnog kadra koji se bavi socijalnim radom i socijalnim problemima pojedinca, porodice, odnosno lokalne zajednice, do nivoa u celoj državi. Predlogom ovog zakona, u članovima 19. i 20. propisane su vrste službi u zavodima za izvršenje krivičnih sankcija. Prema sadržaju člana 20. Predloga zakona, kao i s obzirom na prirodu aktivnosti koje se obavljaju u službama za tretman, jasno se radi o delokrugu nečega što se zove socijalni rad. Naime, nesporno je da je u odnosu na osuđeno lice potrebno izvršiti i procenu i obezbediti podršku u cilju preveniranja ponavljanja krivičnog dela. Sve ove aktivnosti koje su navedene u članu 20. Predloga zakona po svojim atributima i u značajnoj meri su upravo aktivnosti socijalnog rada. Zbog toga ja mislim da bi bilo jasnije da su za rad u ovoj službi potrebni stručni i kvalitetni, kvalifikovani i socijalni radnici između ostalog koji će svojom ekspertizom omogućiti kvalitetno funkcionisanje ove službe i povećati i samim tim kapacitet službe da na odgovarajući način obavljaju i poslove i ispunjavaju svoju svrhu formiranja. Ono što bih želeo da naglasim u ovom drugom delu svog izlaganja, jer ću o segmentu uvođenja institucije tretmana za socijalni rad i tretman, govoriti kada se bude razgovaralo o pojedinostima, jer sam upravo podneo amandman na ovaj član 19, pa mislim da ćemo i kroz raspravu na odboru, i u plenarnoj raspravi o pojedinostima doći do najsvrsishodnijih rešenja za koja mislim da je i predlagač spreman. Ono što želim posebno da naglasim i da istaknem kao veliku vrednost, nešto što moram priznati u nekoj prethodnoj praksi nije bila dobra konekcija, dobra saradnja između jedne vrlo značajne ustavne institucije kakva je Zaštitnik građana i ovako osetljivih institucija, odnosno segmenata našeg društva kakve su uprave za izvršenje krivičnih sankcija. Saradnja ministarstva i uprave sa Zaštitnikom građana je u poslednjih nekoliko godina više nego uznapredovala i kao rezultat, na kraju krajeva, i preporuka Zaštitnika građana, imamo dobar deo odredbi u ovom predloženom zakonu i što je mnogo značajnije kao rezultat te saradnje i uspešne interakcije između Zaštitnika građana i Ministarstva pravde preko Uprave za izvršenje krivičnih sankcija, imamo unapređenje smeštajnih kapaciteta Okružnog zatvora Beogradu, gde bih podsetio kolege narodne poslanike i javnost, da je formirana posebna prostorija za posete bračnog druga, dece ili drugih bliskih osoba bez prisustva osoblja zavoda. Tokom prošle 2013. godine adaptirano je više objekata ne samo u Beogradu nego i u Sremskoj Mitrovici, Nišu, Čačku, Negotinu u Kazneno popravnom zavodu za maloletna lica u Valjevu. Uprkos smanjenju na žalost broja lica koja služe kaznu kroz institucije amnestije i dalje su zatvorski kapaciteti pretrpani. Ministar je u više navrata u javnosti govorio i kroz javnu raspravu koja je bila i stručna i opšta, hajde da je tako nazovem pošto nisam pravnik, govorilo se o dugoročnim efektima i ovog zakona kroz rasterećenje. Naime, podsetiću još jedanput, kapacitet zatvora u Srbiji je trenutno 9.300 osoba, do skora je bilo, zna to ministar bolje od mene, 7.500. Na izdržavanju kazne nalazi se 10.200 osoba. Dakle, ko zna matematiku može da vidi razliku. Malo je poznato da su u Evropi zatvori prebukirani. Ministar često uzima primer Italije gde su kapaciteti 35.000 osoba, u njima se nalazi ne 3.000 više kao u Srbiji, nego 35.000 više. Dakle, u Italiji ima 75.000 zatvorenika, a kapacitet je 35.000. Nije sve bajno ni sjajno u tamo nekim državama na koje se često ugledamo kada je u pitanju nešto što se zove standardizacija ili evropske norme. Moramo da nastavimo da radimo na rekonstrukciji i renoviranju zatvora ali i da jačamo ovaj sistem alternativnih sankcija. Ono što je posebno značajno, rekao bih da iz izveštaja Evropske komisije o napretku Srbije u 2013. godini sve pa čak i one nepravilnosti koje je Evropska komisija uočila Ministarstvo pravde i Uprava za izvršenje krivičnih sankcija su bukvalno otklonili. Podsetio bih šta je sve to urađeno osim Strategije za razvoja sistema izvršenja krivičnih sankcija u periodu 2013. godine do 2020. godine koja je urađena u decembru mesecu. Imamo i ovaj set zakona koji upravo danas razmatramo. Zakon o amnestiji ima neposredan efekat na prebukiranost u zatvorima. Izmene Krivičnog zakonika su uvele mogućnost uslovnog otpusta. Povećan je broj alternativnih sankcija, o čemu je ministar govorio kroz institut kućnog pritvora uz elektronski nadzor i društveno koristan rad. Zatvorenici u tri glavna zatvora u Srbiji, a to su Požarevac, Niš i Sremska Mitrovica imaju priliku da im se nudi stručna obuka kroz pilot programe, ali potrebno je uraditi i dalje dodatno uložiti napor da se poboljšaju pre svega uslovi za život, zdravstvena nega i pruže adekvatni programi terapije za zatvorenike. To naravno zahteva puno više novca, puno više finansijskih, materijalnih izdvajanja i naravno zahteva i proširenje onoga što mi znamo, zove se sistematizacija, a znamo da imamo zakone kojima smo zabranili novo zapošljavanje tako da su to problemi sa kojima se suočavamo. Alternativne sankcije treba da se uvedu u većem obimu. Dalje, po meni, ne postoji dovoljan broj zatvorskog osoblja koji je u direktnom kontaktu sa zatvorenicima. Dakle, nama nedostaju i čuvari i svi oni koji bi u zatvorima imali direktne kontakte sa zatvorenicima. Još jedanput bi se osvrnuo i podsetio da na žalost zbog finansijskog i materijalnog još uvek imamo određene probleme. Mislim da kada imamo probleme, ako sam ovih 14 minuta i hvalio ministarstvo i hvalio zakon, ne treba da bežimo od toga da se i dalje pojedinim pritvorenicima ne onemogućuje da raspoloživo vreme tokom dana provode van ćelije. Da veliki deo okružnog zatvora, to gospodin Milan Stevović najbolje zna, i dalje se koristi za stanovanje porodica sadašnjih i bivših radnika zatvora. To su veliki problemi sa kojima se mi suočavamo i koje ne treba da krijemo od javnosti. Postoje na žalost osuđena lica koja imaju mentalne poremećaje, a koja se i dalje nalaze u redovnim smeštajnim kapacitetima. Dakle, nemojte me pogrešno shvatiti, lica koja su ometena u razvoju su sa zdravim osobama koja izdržavaju zatvorske kazne u istim prostorijama. To nije dobro. Poslednje što mislim da je loše i što moramo da menjamo u narednom periodu po izlasku iz zatvora bivši osuđenik je prepušten sam sebi i za njega nije predviđen nikakav socijalni program ili program integracije u društvo. Još samo nekoliko rečenica o Predlogu zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera kako bih iskoristio svo vreme koje mi stoji na raspolaganju. Podsetio bih da zemlje EU imaju taj sistem alternativnih sankcija i mera razvijen jako dugo i da se o njemu kod nas pričalo, a evo praksa u Srbiji je ukazala na neophodnost pre svega donošenja preciznijih odredbi kojima se ova oblast uređuje kako bi se u potpunosti iskazale sve prednosti ovakvog vida kažnjavanja. Došlo se do najlogičnijeg i najsvrsishodnijeg rešenja da se odvoji od ovog zakona koji prvi razmatramo i tako se to može postići upravo izmena posebnog zakona kojim se uređuje postupak izvršenja vanzavodskih sankcija i mera izrečenih u krivičnom, a kroz ovaj zakon o kome raspravljamo i presuda izrečenih u prekršajnom postupku. Pozitivni efekti onoga što ćemo imati kroz primenu ovih sankcija jeste ono što treba stalno ponavljati pogotovo u periodu krize i stanja u kome mi danas živimo. To je efikasnije sankcionisanje počinilaca, smanjenje broja lica u ustanovama za izvršenje krivičnih sankcija, a ovako izvršenje sankcija je jeftinije. Ministar nam je u svom uvodnom izlaganju dao i precizne podatke o tome koliko šta košta, tako da se ovim koriguje funkcionisanje osuđenog bez isključenja iz njegovog socijalnog okruženja. Može da mu se sačuva i posao i slično, međutim, ono što je takođe važno može i da se olakša njegova reintegracija i time smanji ona tzv. kriminalna infekcija. Budžetske uštede su velike. Tokom prošle godine su iznosile više od 60 miliona dinara, koliko sam razumeo ministra, ne otvaranju četrnaeste po redu kancelarije o kojoj je i danas govorio u uvodnom izlaganju za alternativne sankcije u Srbiji. Čuli smo do kraja godine ćemo imati još devet ovakvih kancelarija. Tako da ćemo zaokružiti ovaj sistem koji je vrlo značajan. Na samom kraju dozvolite mi da kažem da će poslanici SDPS u danu za glasanje podržati set ova tri zakona koja su na dnevnom redu o kojima danas raspravljamo u načelu. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Neđo Jovanović.
Poštovana gospođo predsednice Skupštine Republike Srbije, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, poslanička grupa SPS će u danu za glasanje nesumnjivo podržati kompletan set pravosudnih zakona o kojima raspravljamo i to ne samo danas već o kojima ćemo raspravljati i sutra i verovatno prekosutra i narednih nekoliko dana sve dok ne završimo raspravu u celosti. Odmah i na početku da se krene pažnja barem zbog onih koji prate ovu javnu raspravu da se radi o izmenama pojedinih pravosudnih zakona koji iziskuju tzv. urgentne ili nužne izmene. Pre svega zbog toga što je Republika Srbija preuzela obaveze prema EU, obaveze koje se vezuju za poglavlje 23. i 24. Obaveze koje je preuzela Vlada u ranijem sazivu sa premijerom Ivicom Dačićem nastavlja ova Vlada na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem i to intenzivno pridržavajući se isključivo odredaba Sporazuma o pridruživanju. Naravno da ove izmene koje su nužne neće zaustaviti proces konačnog uspostavljanja zakonodavnog sistema na najbolji mogući način, a to je donošenje celovitih zakona, pa bih vas zamolio, gospodine ministre, da u tom pravcu, pored toga što ste istakli činjenicu da Vlada, što zaista i jeste tako, naročito resorno ministarstvo, analizira potrebu donošenja celovitih zakona, da je ta već potreba proistekla iz same sudske prakse. Konkretno, kada govorimo o Zakoniku o krivičnom postupku, javno-tužilačka istraga je iznedrila veći broj manjkavosti, problema u sudskoj praksi, problema sa kojima se suočavaju sudije i sudovi, problema sa kojima se suočavaju tužioci, kako u materijalnom, finansijskom smislu reči, tako i u smislu postojanja adekvatnih procesno-pravnih rešenja. Naravno da će se u tom smislu nakon sveobuhvatne analize pristupiti donošenju celovitog, jasnog i preciznog Zakonika o krivičnom postupku. Ono što je danas predmet naše rasprave jesu tri izmene i dopune zakona -Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, Zakon o izvršenju vanzavodskih mera i izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku. Ako posmatramo komparativno, ZIKS, dakle Zakon o izvršenju krivičnih sankcija, kao i Zakon o izvršenju vanzavodnih sankcija i mera, doći ćemo do jedinstvenog zaključka, a to je da ova dva zakonska akta imaju istu svrhu. Pre svega, specijalna i generalna prevencija sa ciljem resocijalizacije i reintegracije osuđenih u društvu. Osuđenim licima se nakon represivnog tretmana koji počinje kroz prinudu, a prinuda počinje od izricanja adekvatne krivične sankcije na zakonu zasnovane, mora omogućiti da prihvatanjem osnovnih i elementarnih moralnih vrednosti mogu da se vrate u društvo, mogu da formiraju svoj lični etički kodeks, mogu da se vrate u svoje porodice, u svoje okruženje, u mesta gde žive i rade. Na koji način? Pre svega, podizanjem kapaciteta kazneno-popravnih zavoda, okružnih zatvora i ostalih organa i tela u sklopu ustrojstva kazneno-popravnih ustanova koje su definisane odredbama ovog zakona. Ono što je jako važno istaći jeste da kroz dozvoljene mere represije, a ta represija nesumnjivo postoji, jer se resocijalizacija i sprovodi represivnim tretmanima u granicama gde je to i kada je to dozvoljeno, mora ostvariti poštovanje ličnosti osuđenih lica u kazneno-popravnim ustanovama, poštovanje njihovih elementarnih prava koja su pre svega garantovana Ustavom, zatim garantovana međunarodnim konvencijama, Konvencijom o zaštiti ljudskih prava i svim ostalim međunarodnim pravnim aktima i drugim aktima iz pozitivno-pravnih propisa našeg sistema. Kada govorimo o novinama u ovim zakonskim aktima, ono što je više puta ovde navedeno jeste da je kvalitativan pomak u ovom zakonskom rešenju primena instituta sudije za izvršenje krivičnih sankcija. Gospodine ministre, s obzirom da se sudija za izvršenje krivičnih sankcija pojavljuje po funkcionalnoj nadležnosti kao sudija pojedinac, po stvarnoj nadležnosti kao sudija višeg suda, a po mesnoj nadležnosti kao sudija suda gde se nalazi kazneno-popravni zavod u kome osuđeni izdržava izrečenu krivičnu sankciju, čuo sam jedan komentar, da viši sudovi, navodno, nemaju potencijal i nemaju kadrovsko rešenje. To ni u kom slučaju ne može da se prihvati, jer činjenično ne stoji. Podsećanja radi, do donošenja zakona o uređenju sudova nedavno okružni sudovi, kasnije viši sudovi su imali vrlo male nadležnosti, naročito u građansko-pravnoj materiji gde gotovo da nisu imali posla. Tek sada, od donošenja novog zakona o uređenju sudova, proširen je krug nadležnosti i obim poslova koje obavlja viši sud, pa je nesumnjivo da ni u kom slučaju neće biti dodatan teret sudijama koji i onako imaju malo posla da se posvete ovom zadatku. Zašto? Jednostavno, iz razloga što barem u višim sudovima moraju postojati usko specijalizovane sudije sa dugogodišnjim radnim iskustvom, koje kroz edukacije koje moraju postojati, koje se moraju uvesti, će biti osposobljeni za ovakav posao koji im ovaj zakon nalaže. Ono što je veoma važno da se istakne jeste činjenica da upravo te sudije imaju ogroman stepen odgovornosti. Opet iz razloga koji su stručnoj javnosti više nego dobro poznati, pred sudijama za izvršenje krivičnih sankcija u postupcima se pojavljuju sva načela procesno-pravne prirode prisutna u procesno-pravnim zakonima i načelo dvostepenosti, imajući u vidu da se na odluku sudije za izvršenje krivičnih sankcija može izjaviti žalba vanraspravnom veću istog suda. Dalje, načelo kontradiktornosti kroz izvođenje dokaza, omogućavanjem osuđenom da kao stranka koja aktivno učestvuje u postupku, može predlagati dokaze. Ti se dokazi izvode i na osnovu tih dokaza se donosi adekvatna odluka ne u obliku kako je greškom rečeno i navedeno u zakonskom tekstu, već u formi rešenja. Svakako da je taj kapacitet odgovornosti sudije za izvršenje krivičnih sankcija i te kako velik upravo iz ovih razloga koje sam naveo. Ali, treba zarad javnosti istaći i ono što je veoma važno. Sudija za izvršenje krivičnih sankcija nije prva instanca uvek, već se njegovo sudovanje pojavljuje tek nakon iscrpljivanja drugih sredstava, a to je podnošenje pritužbe upravniku kazneno-popravnog zavoda, potom direktoru uprave, ovde prisutnog, a onda naravno da pravo na sudsku zaštitu podrazumeva izdizanje pravno zaštitnih traženja osuđenih lica na nivou sudova, a to su u konkretnom slučaju viši sudovi. Što se tiče odredaba zakona i jednog i drugog, i ZIKS-a i Zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera, potrebno je istaći da pored ušteda kao jednog od ciljeva smanjenja tereta po budžet, a opet zarad pravilnog informisanja javnosti, vanzavodske sankcije se ne izriču osuđenima za najteža krivična dela. Oni ne mogu dobijati benefite, ne mogu dobijati povoljnosti koje se vezuju za izdržavanje kazne tzv. kućnog zatvora. Ne mogu biti uvek pod elektronskim praćenjem. Stepen društvene opasnosti, kao i kvalifikacija krivičnog dela, a naročito težina krivičnih dela ukazuje da to ne mogu da budu lica koja su učinioci onih najtežih krivičnih dela. Međutim, i u jednoj i drugoj situaciji i shodno odredbama i jednog i drugog zakona, cilj je jedinstven – sprečiti recidiv, sprečiti povrat, omogućiti da se smanji broj učinilaca krivičnih dela, a da oni učinioci krivičnih dela koji su osuđeni mogu što pre na što adekvatniji način biti vraćeni u društvo i biti korisni članovi društva. Ovde je bilo dosta rasprave oko toga kako to postići. Pa upravo na osnovu finansijskih sredstava koja su dobijena kroz ove uštede. Potrebno je izvršiti ulaganja kako u kazneno-popravne zavode i ustanove, njihovu materijalnu, tehničku i svaku drugu opremljenost, a naročito edukacija i podizanje stručnih kapaciteta zaposlenih u ovim ustanovama. Gospodine ministre, istakli ste jednu činjenicu u jednu novinu, a ta novina predstavlja novi status zaposlenih u kazneno-popravnim ustanovama, koji sada dobijaju kategoriju službenih lica. Samom tom činjenicom njihova odgovornost je povećana, naročito u slučaju protivpravnog delovanja, gde postoji mogućnost da kvalifikacija takvog protivpravnog delovanja može biti i krivično delo zloupotrebe službenog položaja ili zloupotrebe položaja odgovornog lica. Naravno da to i te kako postaje ne samo odgovornost, već i obaveza svih zaposlenih u kazneno-popravnim ustanovama da svoj posao obavljaju na najbolji mogući način. Da bi ga obavljali na najbolji mogući način, nije dovoljno da se podiže taj kapacitet upravo u kazneno-popravnim ustanovama. Potrebno je da i one ustanove koje sarađuju sa kazneno-popravnim ustanovama imaju isto takav stručni kapacitet, pre svega centar za socijalni rad, kao organ starateljstva, kao i druge institucije, jer da ne zaboravimo, u ovom zakonu, a nadam se da će podzakonskim aktom biti rešeno, je izostavljeno nešto što je obaveza poverenika, a obaveza poverenika pored dostavljanja izveštaja, kao što je sistematizovano, podrazumeva da u tom izveštaju poverenik obavesti onoga kome podnosi izveštaj da li je komunicirao, ostvario kontakte, kakve vrste sa organom starateljstva, drugim ustanovama, naročito specijalizovanim ustanovama koje mogu biti od pomoći prilikom resocijalizacije učinilaca krivičnih dela. Jedna od novina koja ovde nije pomenuta jeste da kod odlaganja izvršenja kazne zatvora, onaj ko je već osuđen i nalazi se na izdržavanju kazne zatvora ne može tražiti odlaganje za novu izrečenu kaznu. Naravno da je to jedna od pozitivnih promena u ovim tekstovima zakona. Kada govorimo o Zakoniku o krivičnom postupku, imamo jednu veliku potrebu svi mi zajedno, a naročito stručna javnost, da sve one vrste protivpravnog delovanja sistematizujemo u zakon. Odlična su rešenja koja su u ovom zakoniku predviđena, pre svih da sada isključivo sud može da da nalog za bilo kakvu vrstu prikupljanja elektronskih podataka, kao i podataka o ličnosti, kako bi se izbegla samovolja, arbitrarnost i svaka druga pojava koja je negativna pojava za društvo. Međutim, ono što je i te kako potrebno, gospodine ministre, nadam se da će vaše ministarstvo u tom pravcu preduzeti važne korake, to je da se zakon dopuni onim što je do sada ostalo kao jedna vrsta praznine. Naime, mi smo izvršili dekriminalizaciju krivičnog dela klevete, to je dobro, što je jedan demokratski progres, ali smo isto tako omogućili da se kroz sve vidove informisanja, sva sredstva informisanja pojavljuje nešto što ne sme da se pojavljuje, da se vođenje postupaka, naročito krivičnih postupaka, vrši preko štampe, preko stubaca u štampi, da se objavljuju podaci koji ne mogu biti objavljivani, da se objavljuju informacije, pa čak i dokazi koji se vezuju za pretkrivični postupak, za istražni postupak. Jako je važno da se sistematizuje mera kojom će se sprečiti ovakva vrsta zloupotreba, a naročito zloupotreba koja podrazumeva uticaj na pravosuđe, uticaj na svedoke, uticaj na sve aktere krivičnog postupka. Ne može se ni u kom slučaju prihvatiti činjenica da se pre stavljanja optužnice na snagu ili pre donošenja prvostepene presude, bez obzira na transparentnost rada sudova, omogući da javnost bude upoznata sa informacijama i činjenicama koje mogu biti isključivo predmet ocene sudova u samom dokaznom postupku. Imamo situaciju da se kroz neovlašćena tonska prislušivanja, kroz neovlašćeno slušanje tuđih razgovora, neovlašćena snimanja pojavljuju mnogi, naročito javne ličnosti, naročito su na udaru funkcioneri, ličnosti koje obavljaju i javne funkcije i sve ono što podrazumeva značaujna mesta u sistemu aparata države, odnosno Republike Srbije. Takvo zaštićeno dobro, a zaštićeno dobro jeste neovlašćeno snimanje i prisluškivanje, mora da zasluži adekvatan krivično-pravni tretman, a to znači da krivična dela koja se vezuju upravo za ovakva protivpravna delovanja moraju da budu sankcionisana daleko strožijom krivičnom sankcijom, kako bi se sprečile pojave koje su se u sudskoj praksi pojavile kroz donošenje sudskih presuda. Poslanička grupa SPS raspolaže sa saznanjima da su sudovi već doneli sudske odluke kojima su pre svega inkriminisane radnje koje se vezuju za neovlašćena tonska prisluškivanja, slušanja itd, doživele sudski epilog, da se u dokaznom postupku utvrdila krivična odgovornost i učinioci takvih krivičnih dela ili nedela kažnjeni. Naravno da iz toga treba iskustva i pouke da izvuku oni koji takva protivpravna delovanja preduzimaju, kako ih nikada više ne bi preduzimali. Ali, smatram da je ova dobronamerna sugestija i te kako značajna, kako bi se i Krivični zakonik i Zakonik o krivičnom postupku upotpunio sa onim što podrazumeva krivično-pravnu zaštitu i ovakvog ponašanja. Na kraju, želeo bih da istaknem da sve ovo što je navedeno, kako u tekstovima predloženih zakona, tako i ono što je rečeno danas ovde u rasprava je već doživelo realizaciju u praksi. Sa ponosom mogu da istaknem da je Užice, grad iz koga dolazim, dobilo povereničku kancelariju za izvršenje vanzavodskih sankcija i mera. Nije to jedini grad u Srbiji i ne treba da bude jedini, svi gradovi u kojima postoje viši sudovi sa svojom teritorijalnom nadležnošću treba da imaju takve kancelarije i naravno da povereničke službe u upravi sa povereničkim kancelarijama, prema teritorijalnoj nadležnosti viših sudova, moraju da pokažu pune rezultate u svom radu. Kroz praćenje, kroz nadzor nad izvršenjem vanzavodskih sankcija i mera, uveren sam da je to u praksi već započelo na adekvatan način, ali sam još uvereniji da se upravo u te kancelarije i u tu struku mora uraditi i uložiti još mnogo više, kako bi se stručni kapacitet i sve ono što podrazumeva pravilan pristup ovakvom radu omogućilo na najbolji mogući način. Još jednom, pošto će biti još dovoljno vremena za diskusiju po ovim pitanjima, podvlačim da će poslanička grupa SPS iz svih ovih razloga koje sam istakao podržati kompletan set pravosudnih zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Biljana Pantić Pilja.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, predložene izmene zakona, kao i novi zakonski predlozi koji su u ovom setu pravosudnih zakona na dnevnom redu, izuzetno su bitni za naše krivično zakonodavstvo i za kontinuitet u reformama koje sprovodi Ministarstvo pravde u prethodne dve godine. Kratko ću se osvrnuti prokomentarisati Predlog za izmenu i dopunu važećeg Zakonika o krivičnom postupku, odnosno jednu dopunu koja se odnosi na meru kojom se sprečava vršenje krivičnog dela, u konkretnom slučaju krivičnog dela nasilničkog ponašanja na sportskoj priredbi ili javnom skupu. To je mera zabrana posećivanja određenog mesta. Ova mera nije novina. Ona je postojala u jednom od ranijih Zakonika o krivičnom postupku, ista je, smatram, bez nekog velikog razloga izostavljena. Međutim, kako je, nažalost, prisutna eskalacija nasilja na sportskim manifestacijama, imamo učinioce ovih krivičnih dela koji su u najvećoj meri povratnici, odnosno vraćaju se na mesto zločina i zauzimaju svoje mesto ponovo na tribinama. Vraćanjem mere zabrana posećivanja određenog mesta deluje se preventivno na učinioce krivičnog dela i to bukvalno da ne dođu do iskušenja da učine ponovo krivično delo. Što se tiče Predloga zakona o izvršenju krivičnih sankcija i Predlogu zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera, reč je o zakonskim predlozima koji su posledica strategije razvoja sistema izvršenja krivičnih sankcija. Ovi predlozi zakona prate trendove EU i posebnu pažnju posvećuju resocijalizaciji, reintegraciji osuđenih lica, gde se više od 60% sankcija izvršavakao alternativna sankcija. Jedna od alternativnih sankcija u Francuskoj je finansijska nagodba, u Austriji je privremena probacija, u Italiji je policijski nadzor, a u Portugalu je vikend pritvor. Jedna od alternativnih sankcija koja je kod nas – rad u javnom interesu, gde se okrivljenom najjednostavnije daje ponuda da li hoće da izabere da radi u javnom interesu ili hoće da ide u zatvor. Da bi ova vrsta sankcija mogla da se sprovede, bitno je da postoji pristanak okrivljenog, da je to rad koji neće povrediti njegovo dostojanstvo i da postoji saradnja i sa javnim preduzećima, gde bi okrivljeni odradio ovu sankciju. Krivičnim zakonikom propisano je kada dolazi do zastarelosti izvršenja kazne, što jeste opasnost, jer postoji prenaseljenost zatvora, ali alternativnim sankcijama takva bojaznost se otklanja. Imali smo probleme da se izrekne kazna zatvora i da okrivljeni čeka poziv da ide na izvršenje krivične kazne i dok on čeka poziv dođe do zastarelosti izvršenja. Na ovaj način to se neće događati zato što će postojati poverenik, koji će se starati da okrivljeni izvrši svoju kaznu. Kada govorimo i o prenasiljenosti zatvora u Srbiji, htela bih da navedeni primer okružnog zatvora u Novom Sadu u kome se trenutno nalazi, koliko sam videla, 444 lica lišeno slobode dok je kapacitet 304. Do sada u Srbiji izrečeno je tek oko 700 alternativnih sankcija i smatram da to nije dovoljno, previše se izriču kazne zatvora i previše su sudije navikle da je to jedini način kažnjavanja. Ministar je napomenuo koliko državu Srbiju košta jedan zatvorski dan i koliko se alternativnim sankcijama uštedi za državu Srbiju. Mnogi su me pitali, da li to znači da kada neko učini krivično delo, kada usvojimo ove zakone, da taj neko neće biti kažnjen. Ne, taj neko će biti kažnjen, ali drugom vrstom sankcije, jer rad u javnom interesu jeste kazna zato što neko radi bez naknade i pod nadzorom poverenika. To su te alternativne sankcije koje što više treba spominjati i sudija može da izrekne ovu alternativnu kaznu samo za lakša krivična dela i za prekršajna dela. Porastom kriminaliteta dolazi do opterećenosti zatvorskih ustanova. Kaznom zatvora ne ostvaruje se željeni efekat, jer imamo lice koje mora da napusti posao, mora da napusti školu, uticaj zatvorske okoline, koji nije mali, pa se većinom slučajeva dešava da lice koje je u zatvoru ostvari određene kontakte, povežu se, pa kada izađu zajedno čine nova krivična dela. Nasuprot negativnim efektima, pozitivna strana alternativnih sankcija za državu je besplatan rad za društvo, ali se smanjuje društvena stigmatizacija okrivljenog, jer u našem narodu nije isto ako je neko bio u zatvoru ili je bio u kućnom zatvoru ili je radio u javnom interesu. Samim tim je okrivljeni manje obeležen, lakše mu je da nađe posle zaposlenje. Smatram da je najbitnije, što se postiže alternativnim sankcijama, da ne dolazi do povrata okrivljenih, jer lice koje je u zatvoru prilagođava se uslovima i okruženju i neretko izlazi još gori iz ustanove u kojoj izdržava kaznu zatvora. To je tzv. kriminalna infekcija. Nasuprot tome, kod van zavodskih sankcija nema odlaska u zatvor, već je više u pitanju pedagoški tretman poverenika i rad na rehabilitaciji okrivljenog. U našem sistemu, smatram, da postoji nedovoljna aktivnost usmerena kroz socijalizaciju osuđenih lica i to je u suprotnosti sa međunarodnim standardima po kojima postoji obaveza za izvršavanje krivičnih sankcija, da ih obrazuju, da im upute podršku pre otpuštanja iz ustanove. Najbitniji je program za okrivljenog koji pravi poverenik, a koji ima za cilj da spreči okretanje okrivljenom kriminalu i da se smanji ta stopa povrata. Opet se vraća na tu socijalnu reintegraciju. Moje kolege su već spomenule da se Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija uveo novi institut. To je sistem sudskog, a ne dosadašnjeg administrativnog nadzora. Zakonskim predlogom se definiše postupanje sudije za izvršenje i smatram da će se sudije za izvršenje maksimalno starati o zaštiti prava osuđenih lica. Nadam se da će predloženi zakoni i implementacijom novih zakonskih instituta kod nas doprineti da se smanji broj zatvorenika, pre svega da se smanji broj povratnika i da se smanji broj krivičnih dela u Srbiji. Ujedno izražavam žaljenje što ranije nismo imali razvijen sistem alternativnih sankcija, jer bi bilo mnogo manje ljudi u zatvoru na koje bi uticali zatvorenici, uticala bi ta okolina i ne bi izlazili tako što bi već bili poznati u kriminalnim krugovima sa kontaktima i vezama, već bi u kućnom zatvoru bili u okruženju porodice i uspeli bi da se resocijalizuju. Srpska napredna stranka će u danu za glasanje podržati ove zakone i reformu koju sprovodi Ministarstvo pravde. Hvala.
Prelazimo na listu govornika. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Poštovana predsednice, uvaženi ministre, predstavnici Ministarstva pravde, ja ću u svom izlaganju, budući da sam limitirana vremenom, pažnju posvetiti zakonu o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Naime, ne bih komentarisala one tehničke izmene koje su ovim zakonom predviđene. Na prvom mestu bih se bavila suštinom, a mislim da ovakvim izmenama i dopunama nisu one samo tehničke prirode, kao što se to navodi od strane određenih poslanika. Smatram da ovakve izmene i dopune, pre svega mislim na izmene i dopune ovog ZKP, imaju dva jako dobra rešenje, čak što više odlična, ali neću preterivati u pohvalama, i po meni jedno nezadovoljavajuće rešenje. U skladu sa tim što je dobro, ostaviću za sam kraj. Naime, nisam pristalica, predsedavajuća, ako možete, ne čujem, predloženog rešenja da se o načinu raspolaganja finansijskim sredstvima, koja su dobijena zbog odlaganja krivičnog dela, pita isključivo ministar pravde. Tačno je da je Predlogom zakona predviđeno da konačnu odluku o tome donosi Vlada Republike Srbije, ali hajde onda da budemo realni pa da kažemo da će Vlada samo aminovati ono što po tom pitanju bude predložio ministar resoran za pravosuđe, jer nije realno očekivati da će se pored svih stvari kojima se Vlada bavi, a kojima će se tek baviti, jer takve stvari tek dolaze, upuštati u jedno pitanje, a to je kome će se rasporediti novčana sredstva dobijena uplatama lica, i to onih lica koja su faktički priznala krivično delo i za to platila novčani penal u obliku uplaćivanja finansijskih sredstava humanitarnim organizacijama. Kada smo kod ovog pitanja, Ministarstvo pravde ne odlučuje o načinu korišćenja novčanih kazni koje se izriču u krivičnom postupku. Možemo mi da budemo formalisti koliko god hoćemo i kako god mi to želimo, ali između novčane kazne u krivičnom postupku i novčanog penala, u smislu odlaganja krivičnog gonjenja, razlikuje se samo korisnik, razlikuje se posledica po okrivljenog, i to u smislu da li će se smatrati osuđenim ili se ipak neće smatrati osuđenim. Međutim, u oba ta slučaja, pravosudna, sudska vlast jeste ta koja treba da odlučuje, kako o visini novčane kazne, novčane globe i isto tako o tome da li će se ona uopšte primeniti ili se možda neće primeniti. Ukoliko je tako, onda smatram da nije dobro rešenje da se u dva, naizgled formalno različita, a suštinski gotovo ista, slučaja pitaju različiti subjekti. Ili će se za oba slučaja o načinu upotrebe tih sredstava pitati sudska vlast ili će se u oba slučaja pitati izvršna vlast, dakle ministar. Međutim, moram kazati da razumem intenciju zakonodavca. Tačno je, treba na neki način sve to centralizovati, zapravo centralizovati sistem, i to radi jedne bolje kontrole, radi efikasnije, radi pravičnije raspodele, jer pak radi se o značajnim sumama koje mogu biti od pomoći različitim humanitarnim organizacijama. Sa druge strane, pozdravljam to što se ovakvim predlogom uvodi mogućnost da se uplata vrši fizičkim licima i na taj način ministarstvo će biti u situaciji da pritekne u pomoć različitim pojedincima kojima je neophodna zdravstvena pomoć, kako u inostranstvu, tako i kod nas. Ostaću dosledna da o tome svemu ne može samo ministar da odlučuje, iako je predviđeno formiranje komisije. Tu komisiju formira ministar, iako je predviđeno postojanje kriterijuma. Dolazimo do toga da te kriterijume ipak propisuje ministar, barem prema ovakvom predlogu koji imamo ispred nas. Smatram da se moglo to donekle drugačije učiniti, i to da kriterijume, potpuno suprotno, propisuje Vlada Republike Srbije, a da komisiju formiraju različite pravosudne strukture. Kada kažem različite pravosudne strukture, u tom smislu mislim da bi, recimo, celishodnije rešenje bilo da se radi o tročlanoj komisiji čije članove će postavljati Ministarstvo pravde, Državno veće tužilaca i Vrhovni savet sudstva, jer na kraju krajeva taj novac predstavlja posledicu rada sva tri organa. Da li je tako? Sva tri organa onda treba da odlučuju o tome. Takođe, smatram da ne bi Vlada trebala da bude ta koja će da odlučuje o raspodeli sredstava, jer se može dogoditi hitnost, da je na primer nekome hitno potreban novac za lečenje u inostranstvu i onda, hajde, neka se sprovede i taj javni konkurs i neka taj konkurs bude sproveden po izuzetno hitnoj proceduri i da komisija potpuno dobro transparentno, besprekorno zakonski uradi svoj posao, ali bi taj neko ko čeka na nužnu zdravstvenu zaštitu zapravo bio u situaciji da on mora da čeka da Vlada zakaže sopstvenu sednicu da bi se moglo odlučiti i doneti odluka o tome kako bi se sredstva nekome odobrila. Mislim da tako nešto ne treba da se čeka jer nečije zdravlje, nečiji život ne može da čeka nikakvu sednicu, pa ni sednicu Vlade jedne zemlje, ma koja ona bila. Kada su u pitanju ostale odredbe predloženog zakonskog teksta, ovde moram da pohvalim ministarstvo i to ću učiniti, budući da je do sada jedno pravno potpuno neodrživu situaciju koja je u prethodnom periodu nastala, konačno i upodobila Ustav Republike Srbije i u skladu je sa potpuno garantovanim ljudskim pravima. Šta mislim o Ustavu, kako to volim da kažem, o tome sam više puta govorila. Naime, neodrživa je bila dosadašnja praksa po kome su javni tužioci odlučivali da li će proveravati ko je sa kim razgovarao telefonom, ko se gde kretao i naravno da je moglo i naravno da je stvorilo brojne zloupotrebe u svakom civilizovanom svetu, a mislim da smo mi upravo deo tog civilizovanog sveta. O takvim merama može da odlučuje jedino nezavisni sud i to se sada ovim zakonom i vraća u te aršine što smatram izuzetno dobrim. Isto važi i za upućivanje prigovora na preuzete mere, jer je dosadašnje rešenje bilo u maniru – kadija te tuži, kadija ti sudi. Drago mi je što je Ministarstvo pravde upravo prepoznalo ovu stvar i što je ispravilo ovu nepravdu. Hvala.
Vreme. Zahvaljujem. Narodna poslanica Snežana Malović nije tu. Reč ima Milena Bićanin.
Uvažena predsednice, gospodine ministre, drage kolege, prvi put se obraćam u parlamentu. Nisam pravnik po obrazovanju i znam da ministar voli tvrde argumentovane diskusije. Žao mi je ministre, ali ovo ćete poslušati sa stanovišta jedne građanke koja ima pravo sada kao narodni poslanik da kaže nešto o onome što ljudski hoće da razume, a verujte jako me potaknulo mnogo toga što sam pročitala. Uspela sam da razumem zakon. Videla sam sve dobre namere koje su tu izložene. Navijam da se taj zakon zaista potpuno realizuje i potpuno sam sigurna da put realizacije nije lak uz sva ograničenja koja imamo finansijska, sistemska itd. Ono o čemu bih sada htela posebno da govorimje da prosto to teško vreme u kojem živimo i država uvek ima priliku da se iz tog vremena izvuče, ali ljudi koji te teške prilike dožive na jedan tragičan način za ceo život mogu da ostanu obeleženi. U tom smislu posebno apelujem na one članove zakona koji treba da doprinesu da ljudi koji borave u kazneno-popravnim institucijama, zatvorima, kako god da ih zovemo, moraju da dobiju tretman lica čija će pravna zaštita biti apsolutna, onako kako Ustav garantuje, onako kako preporučuju zakonske izmene. U tom smislu sam posebno inspirisana članom zakona koji govori o tome da žene koje su na odsluženju kazne, koje tamo rode svoju decu imaju pravo da brinu o njima najduže do dve godine života. Ali, ono što je jako važno je da svi uslovi boravka dece u tako malom uzrastu, znam da ste vodili računa i o ustavnoj kategoriji zaštite interesa deteta, da zaista budu realizovane na pravovremeni, valjan način, jer ne smemo da propustimo priliku da dete koje se rodi i u takvim uslovima bude jedan dobar, ispravan, čestit i srećan građanin, bez obzira na okolnosti u kojima se rodilo, jer to dete te okolnosti nije biralo. Majci takođe dajemo jednu lepu i toplu podršku da svoje materinstvo u tim teškim uslovima može da realizuje, računajući da ukoliko joj pomognemo na najadekvatniji način ćemo izvršiti, pomoći ćemo joj da se u njoj desi ta promena i onog trenutka kada izađe zaista oseti da je imala podršku društva, da će je to društvo i dalje podržavati i da će imati priliku da na najbolji mogući način nastavi svoj život. To je jako važno, jako je važan povratak u taj realan svet. Tu postoji još jedan tema koja je takođe važna, ja sam se sa njome susretala u nekoj svojoj ranijoj profesionalnoj praksi a tema se tiče maloletnika koji iz škole odsustvuju po par meseci kako ko, zbog toga što su počinili nešto što nije trebalo. Onda su se jednog dana vratili u nastavu. Primamo ih. Dajemo im punu podršku, ali škole nemaju apsolutno, barem je ja nisam imala, nikakvu podršku u obuci, u bilo kakvoj savetodavnoj ulozi na koji način sistemski da to uradimo, da svi budemo zbrinuti, da svi budemo sigurni i da kažemo sistem funkcioniše. Danas je novi dan i svi idemo u novi život. To su dve teme koje su jako važne zato što dok je tamo neko u nekoj neslobodi njemu život prolazi na jedan način. O tom životu moramo da brinemo, ali se život ukupno nije zaustavio u trenutku kada on izlazi iz te situacije i taj proces restitucije je od apsolutnog značaja i šta god budemo uradili sa ovim zakonom, a sigurna sam da ćemo se truditi, broj povratnika će biti najbolji kriterijumkoji će nam reći, ili jedan od najvažnijih kriterijuma, da li smo dobro postupili, da li smo dobro ocenili, da li smo bili efikasni, dovoljno humani, da li smo i dalje na tom upornom putu gradnje bezbednog, tolerantnog društva koji poštuje ljudska prava. Ovo je jako dobra prilika. Nažalost, tema je mučna, ali ona je prisutna u životu. Ovo je dobra prilika da pokažemo gde idemo i čemu stremimo. Ako je to evropski put, neka nam je srećan put, ali mi ovo pre svega moramo da uradimo zbog naše vlastite sreće i odgovornosti koju imamo prema nama i obzirom da sam socijal-demokrata po ubeđenju zaista verujem u ideju gradnje društva jednakih šansi. Onome koji je počinio nešto što nije trebalo treba valjano na vreme i pravedno ukazati. Na taj način ćemo poslati poruku i onima koji to ne čine. Vaspitaćemo jedni druge. Tu tačku humanosti nikada ne bih izbrisala ni iz jednog zakona i uvek bi se za nju najviše borila. Hvala.
Reč ima dr Dušan Milisavljević.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, u ovom parlamentu sam u trećem sazivu i uvek pričam o medicinskim temama i zdravstvu. Na dnevnom redu su zakoni iz pravosudnog domena, ali bićete začuđeni, ministre, ima tema i zdravstvenih i u vašim zakonima. Prvo ću poći od Krivičnog zakona, čl. 249. i 250. gde se diskriminišu bolesne osobe i to obolele od AIDS. Prvi decembar je dan kada svuda u svetu skrećemo pažnju da ne treba da diskriminišemo osobe koje boluju od AIDS, ali nažalost na zadnjem sastanku 01. decembra skrenuta mi je pažnja da u postojećem Krivičnom zakonu postoje dva čl. 249. i 250. koji su diskriminišući gde posebno stavljaju, etiketiraju ove bolesne ljude koji su dovoljno već zbog svoje bolesti diskriminisani. Još uvek naše društvo njih ne prihvata na onaj pravi način. Dobio sam molbu od Nacionalnog udruženja obolelih od AIDS da pokušamo u parlamentu da promenimo ovo. Podneo sam neke predloge izmene zakona u prošlom sazivu. Nadam se da ćemo u narednom periodu imati prilike da sarađujemo i da ovo ispravimo zato što postoje brojne zarazne bolesti koje su čak i opasnije od AIDS, a AIDS se ovde posebno izvodi kao neka strašna bolest koja može i treba da bude sankcionisana u ova dva člana. U Predlogu zakona sam dao predlog da se umesto reči – AIDS stavi – sve zarazne bolesti i sve ostale prerogative tog člana uvažimo. Na vama je, još jedanput ću vas zamoliti da u cilju smanjenja diskriminacije ovih pacijenata uradimo i da budu zadovoljni ovim sazivom parlamenta. Sada se vraćam na vaš predlog izmene zakona i mogu da kažem da mi se lično dopala ideja da se počiniocima krivičnih dela, vandalima na sportskim terenima, zabrani ulaz na sportske terene. To je jako dobra stvar. Smatram da trebamo biti još rigorozniji, da kao što je Engleska smanjila broj huligana, da imamo sudiju na samom terenu i da sudija izriče kazne bukvalno na samom terenu i da te osobe budu bukvalno odmah prebačene u zatvor. U Engleskoj posle svih onih huligana mi više nemamo takve probleme. Vidite da su sva igrališta bez barijera i da više nemate istrčavanja huligana, za razliku od srpskih stadiona gde imate istrčavanje i maltretiranje građana, tuče ispred stadiona, tuče na stadionu, pravljenje materijalne štete u našim gradovima, tako da bi možda trebalo razmisliti o tome. Kada pričamo o sankcionisanju huligana, kao lekar ću skrenuti pažnju na jednu stvar koju ste pomenuli i to je dobar jedan pomak od prethodnog perioda, da određena sredstva koja se oduzmu od kriminogenih lica da se usmeravaju u neke humane fondove i humane svrhe. Ja sam i tu napravio amandman koji će biti tema rasprave u pojedinostima kada pričamo o amandmanima. Iskoristiću ovu priliku da vam kažem da mi je ideja bila da taj novac koji se prikupi od kriminogenih aktivnosti da bude usmeren samo sa jednom svrhom za lečenje teško bolesne dece koje Republički fond zdravstvenog osiguranja ne vidi, tj. pravilnik o slanju dece u inostranstvo određene vrste oboljenja nema u svom šifrarniku i da pokažemo tu jednu humanost, da kažemo – ova sredstva idu sva za lečenje te dece koja se sada trenutno leče SMS porukama, različitim humanitarnim koncertima, različitim humanitarnim akcijama. Evo jedne prilike, već ste otvorili vrata ka toj temi, da usmerimo, svakako vi kao ministar i Republička vlada da ta sredstva usmerava na predlog Ministarstva zdravlja, jer bi ono odredilo prioritete bolesne dece, koje je dete ugroženije od nekog drugog i da ono ima šanse da se leči u inostranstvu. Sada smo u prilici da vidimo jednu situaciju koja nikoga ne ostavlja ravnodušnog, gde smo primorani da u nedostatku novca, u nedostatku možda i neke dobre volje, u nedostatku jednog kvalitetnijeg medicinskog, zdravstvenog aparata da napravimo tu jednu reformu koja kasni 20 godina i da ovaj novac možemo usmeriti ka lečenju te dece koja su sada nažalost prepuštena sama sebi, roditelji su prepušteni sami sebi i da u mnogim situacijama oni mole, prose, pokazuju svoju bolesnu decu da su ona stvarno bolesna da bi dobili samilost neke nacionalne TV kuće i da bi tako imali šansu da se leče. Kao lekar ću vas upoznati da mnoga bolesna deca nemaju prilike da dođu do Beograda, Niša ili Novog Sada, da nemaju prilike da dođu do neke nacionalne televizije i da njihove muke ostaju u nekim njihovim malim sredinama, njihovim malim porodicama i da ta deca gube bitku sa bolešću ili nažalost sa tragičnim krajem. Tako da je ovo dobra stvar da se otvaraju mogućnosti da novac, imovina zaplenjena od kriminala se usmeri ka jednom najhumanijem cilju, a to je lečenje dece, ali ponavljam, lečenje dece koja nisu predviđena za slanje u inostranstvo postojećim i važećim zakonskim pravilnikom Republičkog fonda, jer postoje brojne teške bolesti koje nisu predviđene i ovo je prilika da kažem da to možemo da uradimo. Na kraju mog izlaganja ću skrenuti pažnju i kao lekar i kao otac na jednu temu koja isto vezuje vaš zakon, a to je kako smo u ovom zakonu etiketirali i naglasili važnost sankcionisanja huligana. To je neka moja lična ideja i inicijativa, nisam ravnodušan prema po meni blagim kaznama za pedofile i silovatelje. Mislim da mnogi počinioci tih najgnusnijih zločina, jer za mene gnusniji zločin od silovanja deteta ne postoji, smatram da su te naše kazne jako blage i da bi trebale da budu još strožije. Podsetiću vas da Rumunija, iako članica EU, je uvela hemijsku kastraciju silovatelja koji je počinio silovanje nad maloletnim detetom. Znam da je smrtna kazna ukinuta u Srbiji, da mi pratimo evropske trendove, ali vam kažem da sam toliko besan kada čujem da je neko ko je počinio takav gnusan zločin odležao svoju kaznu, ponovo se vraća i ponovo čini isto krivično delo. Kao otac jedne devojčice ne znam kako bih reagovao i kako bi reagovao otac kome se desi takav incident. Molim vas da ovo ozbiljno shvatimo, jer su kazne za takve monstrume bile u prošlom periodu jako male i da su ti monstrumi se vrlo brzo nalazili na ulici i koristili mogućnost da ponovo počine isto krivično delo. Zahvaljujem se, ovim ću završiti, a nadam se da ćemo u narednom periodu imati mogućnost da ispravimo onaj član 249. i 250. koji diskriminiše osobe obolele od AIDS-a. Hvala vam puno.
Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, kolege poslanici i poslanice, pred nama je set pravosudnih zakona koji svakako za cilj imaju poboljšanje kaznene politike Republike Srbije, poboljšanje pravosudnih sistema, kao i približavanje zakonima EU. Osim približavanja zakonima EU ono što smatram jako značajnim kod ovih zakona to je približavanje realnosti i realnom životu. Samo zakon koji je na adekvatan način približen realnosti i realnom životu može u potpunosti da bude ostvaren i u potpunosti da odgovori svojoj svrsi. U ova tri zakona ću se osvrnuti na Predlog zakona o izvršenju vanzakonskih sankcija i mera iz razloga što ga smatram i te kako značajnim što je donet kao poseban zakon, iz razloga što je on u mnogim evropskim zemljama dao i te kako pozitivne efekte i rezultate i iz razloga što ste vi u vašem uvodnom izlaganju takođe istakli ogromne pozitivne rezultate izvršenja vanzakonskih mera. Tri su osnovna rezultata i tri osnovna cilja koji bi trebalo ovim zakonom da se postignu. Prvi cilj se naravno odnosi na ogromne uštede u republičkom budžetu, jer je smanjen broj zatvorskih dana. Drugi cilj, ni malo manje važan od ovog prvog, je povećana mogućnost resocijalizacije osuđenog lica. Treći cilj, takođe ni malo manje važan od prethodna dva, je uspešnost integracije ovih lica u socijalnu sredinu. Što se tiče Predloga zakona o izvršenju vanzavodskih mera, a to su mere koje se izriču u prekršajnim i krivičnim postupcima, kao i mere koje javni tužioci donose svojom odlukom, izvršavaju se u zajednici, odnosno u prirodnom okruženju, akcenat bih stavila na član 10, a on se odnosi na izradu pojedinačnog programa postupanja poverenika koji inače ovim zakonom je određen za izvršenje vanzavodskih mera. Zašto bih akcenat i pažnju stavila pre svega na član 10? Zato što ga smatram temeljom i polaznom tačkom dolaska do pozitivnih efekata primene i izvršenja vanzavodskih mera. Ko su nosioci donošenja pojedinačnog programa postupanja? Na prvom mestu to je poverenik koji u skladu sa individualnim karakteristikama osuđenog lica, sa procenom njegove ličnosti, sa procenom njegovog zdravstvenog stanja, sa dolaženjem do podataka o njegovom stečenom obrazovanju, sa procenom njegovih porodičnih prilika počinje da radi pojedinačni program postupanja. Šta je još važno kod pojedinačnog programa postupanja? Važno je aktivno učešće lica koje je osuđeno i prema kome se ova mera sprovodi. To aktivno učestvovanje lica u pojedinačnom programu postupanja u ovoj polaznoj tački i te kako može da proizvede pozitivan efekat koji se tiče resocijalizacije, reintegracije i naravno ne ponavljanja krivičnog postupka, odnosno smanjenje recidiva. Kakvu još važnost ima ovaj član 10, odnosno pojedinačni program postupanja? Ima tu važnost što taj program postupanja, sem poverenika, zajedno potpisuje i lice prema kome se izvršava vanzakonska vaspitna mera. Znači, on je aktivno uključen, aktivno participira u donošenju pojedinačnog programa postupanja i samim svojim potpisom već daje neki oslonac da može doći do pozitivnih efekata izrečene mere. Šta je još značajno u ovom Predlogu zakona, a koji se odnosi na smanjenje socijalne izolacije i socijalne isključenosti lica prema kome se izvršavaju vanzakonske vaspitne mere? To je član 39. pomenutog zakona, u kome se precizira uključivanje ovih lica u javne radove. Ti javni radovi obavljaju se uglavnom u humanitarnim, zdravstvenim, komunalnim i drugim ustanovama. Ugovor o izvršavanju ove kazne sačinjava Uprava za izvršenje krivičnih sankcija, a poverenik, naravno, lice prema kome je određena ova kazna upućuje na izvršavanje ove kazne. Na ovaj način mnoga osuđena lica ne udaljavaju se od svoje porodice, ne dolazi do njihove socijalne izolacije i svakako da može da utiče na smanjenje recidiva. Naravno da postoje i lica prema kojima se izvršava ova mera, a koja meru ne izvršavaju na adekvatan način. Kakav je postupak? Postupak je takav da poverenik poziva na razgovor lice prema kome se izvršava ova mera, obavlja sa njim razgovor, daje mu savete i, naravno, upozorava ga o sankcijama koje mogu dalje biti preduzete ukoliko se mera izvršava, a ta sankcija je da poverenik dostavi mišljenje sudu, što znači da nakon toga proizilaze druge sankcije. Ono što takođe želim da istaknem ovde, to je član 57, a odnosi se na program pomoći i podrške licima koja izlaze iz zatvora i koja se vraćaju u svoje prirodne sredine. Ovaj program pomoći podrške i te kako je važan, jer, prema statističkim podacima, otprilike 70% lica koja su već izvršavala zatvorske kazne i bila osuđena na kaznu zatvora povratnici su u prvih šest meseci. Koje su to mere pomoći i podrške koje se mogu pružiti licima koja izlaze sa izdržavanja kazne zatvora? To su mere podrške i pomoći koje se tiču obezbeđenja stanova i ishrane. To su mere pomoći i podrške koje se tiču sređivanja njihovih porodičnih prilika. To su mere podrške i pomoći koje se tiču obezbeđenja zdravstvene i socijalne zaštite. To su mere pomoći i podrške koje se odnose na saradnju sa centrima za socijalni rad, radi obezbeđenja odgovarajuće novčane pomoći za zadovoljavanje osnovnih životnih potreba. Ovaj period napuštanja kazne zatvora i vraćanja u prirodnu sredinu je u stvari jedna mera, ne samo pomoći, nego i osnaživanja ovih lica na putu vraćanja u prirodno okruženje, na putu pronalaženja zaposlenja, na putu izmene svog ponašanja i prihvatanja društveno poželjnih normi ponašanja. Ukazala bih i na član 58. Predloga zakona o izvršenju vanzakonskih mera, a koji se odnosi na posebne mere za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv počinioca krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima. Ovde je jako važno da su ovi počinioci dužni u roku od tri dana da se jave povereniku. Poverenik je takođe dužan da u roku od tri dana uspostavi saradnju i komunikaciju sa nadležnim ustanovama, a te nadležne ustanove su policija, zdravstvene ustanove, organi starateljstva, savetovališta, specijalizovane ustanove, a nakon toga u roku od osam dana da sačini individualni, odnosno pojedinačni program postupanja. Naravno, poverenik je dužan da, u slučaju neizvršavanja ove obaveze, u roku od tri dana obavesti sud o tome. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku, on je takođe značajan u smislu smanjenja činjenja krivičnih dela, posebno onih krivičnih dela koja se odnose na nasilničko ponašanje i posebno je to nasilničko ponašanje prisutno kod mlađe populacije našeg stanovništva. Ta mera koja se uvodi je zabrana posećivanja određenih mesta. To se uglavnom odnosi na sportske terene i druga javna mesta i na neki način se postiže mera bezbednosti u odnosu na društvo, a takođe i mera prisustva okrivljenog u postupku. Takođe je jako značajna izmena koja se odnosi na način raspodele sredstava dobijenih primenom instituta odloženog krivičnog gonjenja. Zašto je ova izmena važna? Važna je sa dva aspekta, sa aspekta transparentnosti i javnosti, zato što se za dobijanje ovih sredstava, a među onima koji mogu da dobiju ova sredstva su humanitarne organizacije, druga pravna i fizička lica, sprovodi konkurs. Konkurs sprovodi komisija koju obrazuje ministarstvo, a nakon toga odluku o dobijanju ovih sredstava donosi Vlada. Smatram da će se na ovakav način i transparentnije i korisnije ova sredstva upućivati. Takođe je vrlo značajna izmena i sporazum o priznanju krivice koji se sada ovim zakonskim izmenama menja, pa stoji da se sporazum o priznanju krivice može postići do završetka glavnog pretresa, što u prethodnom zakonu nije bilo, nego do otpočinjanja javnog pretresa. Na ovaj način smatram da će doći do smanjenja sudskih troškova. Srpska napredna stranka, kada su u pitanju zakoni koji su proevropski, kada su u pitanju zakoni koji su usklađeni sa preporukama Saveta Evrope i kada su u pitanju zakoni čvrsto utemeljeni u realnosti, nema nikakve dileme, u danu za glasanje podržaće set zakona. Hvala.
Reč ima Ljubica Mrdaković. Izvolite.
Hvala, predsednice Skupštine. Poštovani gospodine ministre, članovi Ministarstva i saradnici, koleginice i kolege narodni poslanici, novi Predlog zakona o izvršenju krivičnih sankcija donosi određena rešenja koja će postojeći zakon unaprediti, a sve u cilju zaštite prava osuđenih lica, kao i usaglašavanja sa najsavremenijim rešenjima evropskog kontinentalnog prava, koja su nesumnjivo dala pozitivne rezultate. Između ostalog, nova predložena zakonska rešenja imaju za cilj da se na sveobuhvatan način urede prava i obaveze osuđenih lica i zaposlenih u ustanovama za izvršenje zatvorskih sankcija, ali i da se otklone do sada uočeni problemi i nepravilnosti u postojećem zakonodavstvu. Htela bih da kažem da i pored svih ostalih rešenja ovaj zakon nosi i humanu komponentu koja ima za cilj da se zatvorenicima dok izdržavaju kaznu zatvora pruži prilika za adekvatno obrazovanje i lečenje, komunikaciju sa spoljnim svetom, tj. ostvarivanje čitave palete ljudskih prava, a sve sa namerom da se postigne prava svrha kažnjavanja, odnosno da kazna ne bude odmazda, već da se kroz adekvatan rad sa kažnjavanjem osuđenih lica izbegne mogući povrat u izvršenju krivičnih dela nakon izdržane kazne i puštanja ovih lica na slobodu. Dosadašnja praksa je pokazala da je recidiv veoma čest i to najčešće kod izvršilaca teških krivičnih dela pa upravo u cilju, u prevaspitavanju osuđenika je neophodno primeniti i nova predložena zakonska rešenja, kako bi osuđena lica nakon izdržane kazne zatvora našla svoje mesto u društvu i kako ne bi ponovo pristupila izvršenju krivičnih dela. Znači, neophodna je kontinuirana podrška ovih lica. Mogućnost obrazovanja u zatvorskim jedinicama i to kako osnovnog, tako i srednješkolskog, kao i osposobljavanja za rad osuđenih lica tokom trajanja zatvorske kazne, daju nadu da će osuđeno lice nakon izdržavanja zatvorske kazne i puštanja na slobodu moći da se na adekvatan način uklopi u postojeće društvene okvire, da nađe zaposlenje i obezbedi sebi i svojoj porodici egzistenciju, što su i te kako bitni uslovi za prihvatanje takvih lica od strane društva da ne bi bili stigmatizovani i da se što bolje inkorporiraju u društvo. Novi predlog zakona uvodi kao što smo čuli od ministra i od ostalih kolega poslanika, novi institut koji do sada nije bio poznat u našem pravu, a to je sudija za izvršenje. Uvođenjem ovog novog instituta ima se za cilj da se uspostavi delotvornija sudska zaštita i pojačan nadzor nad primenom i poštovanjem prava osuđenika i sprečavanja mogućih zloupotreba i kršenja njihovih prava od strane nadležnih organa. U ovom trenutku u ingerencije sudije za izvršenje su dosta ograničene, po mom mišljenju i odnose se pre svega na zaštitu prava po pritužbi pritvorenika, postupak po zahtevu za sudsku zaštitu osuđenog, postupak po zahtevu za sudsku zaštitu lica na izvršenju mera bezbednosti obaveznog lečenja i zadržavanja, odnosno čuvanja u zdravstvenoj ustanovi obaveznog lečenja od alkoholizma, tj. alkoholičara i obavezno lečenja narkomana kada se to sve sprovodi u zavodu. Takođe, dužnost sudije za izvršenje je da najmanje jednom u četiri meseca, znači, tri puta godišnje u toku godine obilazi zavode na teritoriji svoje mesne nadležnosti, razgovara sa osuđenicima i informiše ih o ostvarivanju svojih prava, odnosno njihovih prava. S obzirom da su nova zakonska rešenja u skladu sa savremenim tendencijama koje su u većini evropskih zemalja i demokratija već afirmisana, ali i međunarodnih obaveza koje proističu iz članstva naše zemlje u Savetu Evrope koje se odnose na ispunjavanje standarda izvršenja krivičnih sankcija prema licima lišenih slobode, smatram da će primena predloženih zakonskih rešenja koje nudi ovaj zakon pozitivno uticati na život i rad u ustanovama zavodskog tipa, te da će se umanjiti efekti odmazde i unaprediti humani karakter postupanja sa osuđenicima. Što se tiče Zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera, poučeni dobrom praksom razvijenih evropskih demokratija namera je da usvajanjem ovog Predloga zakona primenimo nova dostignuća u izvršenju krivičnih sankcija i da pri tome bude što manje opterećenje, kako za budžet, ali i adekvatna zaštita osuđenih lica i njihovih prava. Neosporno je da su zavodske ustanove zatvorenog tipa rasadnik za mlade kriminalce, odnosno najčešće mlađa lica koja budu prvi put osuđena i poslata na izdržavanje kazne zatvora. Nažalost, tamo dolaze u kontakt sa višestrukim povratnicima, a zatvorska kazna umesto vaspitnog ima edukativni karakter, ali naravno u negativnom smislu reči, odnosno mladi osuđenici od stariji uče i pod znacima navoda peku zanat, da bih odmah po puštanju na slobodu primenili naučeno i opet pristupili krivičnih dela. Iako je praksa izvršenja vanzavodskih sankcija relativno nova u našem zakonodavstvu ona je pokazala veoma dobre rezultate u veoma kratkom roku, pa je cilj zakonodavca da novim predlogom zakona unapredi postojeća rešenja. Naime, pozitivni efekti ovakvog izvršenja sankcija su višestruki. Osuđenik ima dodira sa spoljnim svetom, što znači nije isključen iz društva, tako da je socijalna komponenta očuvanja društvenih kontakata nenarušena. Osuđenik ne dolazi u kontakt sa višestrukim povratnicima i prestupnicima i nije prinuđen da se prilagođava osuđeničkom kodeksu i kvazi autoritetu iz zatvorskog miljea. Osuđenik uspeva da sačuva svoje porodično i radno okruženje, a da pri tome svrha kažnjavanja bude ispunjena na pravi način. Znači, u pitanju je taj društveno koristan rad na kome svi insistiramo. Takođe, troškovi izvršenja vanzovodskih sankcija u odnosu na zavodske su minimalni što i te kako dobro kako za budžet Republike Srbije tako i za obveznike. Iskustva drugih zemalja pokazuju da alternativne kazne utiču povoljno i pozitivno na smanjenje stope kriminaliteta, posebno kod mlađih izvršitelja koji se prvi put javljaju kao izvršioci krivičnih dela. Jako je bitno da se primenom ovakvih sankcija proces reintegracije u društvo višestruko ubrza iz prostog razloga što osuđenik najčešće nije ni prekidao porodične i radne kontakte, kao i da se širom primenom ovakvog vida kažnjavanja poboljšava efikasnost kaznenog sistema naše zemlje. Srpska napredna stranka će naravno u danu za glasanje podržati ovaj set pravosudnih zakona. Hvala.
Pre nego što pređemo na sledećeg govornika, samo da obavestim Narodnu skupštinu, odnosno narodne poslanike da ćemo danas raditi do okončanja rasprave u načelu pod tačkama 4, 5, i 6. dnevnog reda. Reč ima narodna poslanica Branka Bošnjak, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, saradnici ministarstva, poštovane koleginice i kolege, svojom diskusijom želim da dam doprinos i eventualno unapređenje Predloga zakona o izvršenju krivičnih sankcija i to naravno u delu koji se odnosi na moje profesionalno iskustvo. Naglašavam da sam kao arhitekta bila u prilici da u više navrata učestvujem u projektovanju i realizaciji rekonstrukcije Zavoda za izvršenje krivičnih sankcija. Predloženi zakon između ostalog definiše položaj lica na izdržavanju krivičnih sankcija i život pritvorenika u skladu sa ovim zakonom mora imati sve elemente humanosti u cilju njegove što bolje socijalizacije kako za vreme boravka u pritvoru tako naravno i nakon njegovog izlaska na slobodu. Ovaj zakon definiše sve elemente humanosti u postupanju prema pritvorenicima, zabranu svih vrsta diskriminacija i takođe obezbeđuje minimalne tehničke standarde za boravak i eventualni rad pritvorenika. Ovi standardi očitavaju se u normiranju dimenzija prostora u kome borave pritvorenici, tako da ovaj zakon jednim članom predviđa, planira da pritvorska jedinica bude tako dimenzionisana da prosto po jednom pritvoreniku bude minimalnih četiri metara kvadratnih. Zakon predviđa i normu od osam kubnih metara u zatvorskoj jedinici po pritvoreniku, što smatram tehničkom neusaglašenošću, međutim, o tome ću govoriti u danu za amandmane, obzirom da sam tu malu korekciju predložila da se unese u zakon. Ovaj zakon propisuje obaveznu tehničku opremljenost svih prostorija. Po njemu su sve pritvorske jedinice sa obezbeđenim prirodnim i veštačkim svetlom i takođe imaju odgovarajuće minimalne instalacije. Pritvorenici moraju imati na raspolaganju posebne sanitarne prostorije sa kompletnom opremom za održavanje lične higijene. Nažalost, svi smo svedoci u kakvom su stanju naši zatvori. Moram da kažem da moje iskustvo govori da je Uprava za izvršenje krivičnih sankcija, kao i nadležno ministarstvo u poslednjih nekoliko godina uložila jako puno napora i uložila bitna sredstva za poboljšanje standarda i za rekonstrukciju odgovarajućih zavoda. Evropska komisija za prevenciju torture na svake dve-tri godine dolazi u posetu i obilazi naše zatvore i oni nam nakon svakog obilaska pišu izveštaje, daju nekakve svoje sugestije. Želim da vas uverim da su sve rekonstrukcije u kojima sam učestvovala urađene u skladu sa njihovim preporukama. Na primer, projektovane su pritvorske jedinice za četiri osobe. Svaka pritvorska jedinica je imala odgovarajući sanitarni čvor. Sve pritvorske jedince su opremljene odgovarajućom opremom i to antivandal opremom. Ta antivandal oprema štiti pritvorenike kako jednog od drugog, tako i od njihovog samopovređivanja. Takođe bih želela da se osvrnem na još jedan član ovog zakona, a to je član 125. On govori o verskim pravima pritvorenika. Po njemu je propisano postojanje zasebnih prikladnih prostorija za obavljanje verskih obreda i to za pritvorenike svih veroispovesti. Kao dobar primer takođe bih želela da pohvalim upravu Zavoda za izvršenje krivičnih sankcija, tzv. istražni zatvor u Bačvanskoj ulici u Beogradu, koji je nedavno obezbedio prostoriju od 30 metara kvadratnih za ovu namenu. Takođe želim da pomenem i da pohvalim sveštenika, koji zbog svoje skromnosti verovatno ne bi ni voleo da mu pomenem ime, koji je svojim angažovanjem prikupio donaciju i izvanredno opremio ovu prostoriju kako bi pritvorenici mogli da upražnjavaju svoju veru. Na samom kraju želim da istaknem da je ovaj zakon stvorio sa aspekta arhitekte dobre i optimalne uslove za boravak pritvorenika u zatvorima, ali ono što je važnije, nadam se da će ova država imati sredstva da ih sprovede, da ih se pridržava i da ih u potpunosti primenjuje. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, a neka se pripremi narodni poslanik Žarko Mićin. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, uvaženi gospodine Stevoviću, dame i gospodo, moram da pohvalim pre svega ovo što se tiče vas, gospodine Stevoviću, ova dva zakona za izvršenje krivičnih sankcija i drugi zakon vezan za izvršenje vanzavodskih sankcija i mera. Prvo, drago mi je što se konačno struka konsultuje i možemo da vidimo na kraju ko je sve učestvovao u izradi zakona. Dobro je da se ta praksa uvodi, da imamo dobre radne grupe, da imamo ljude iz OEBS-a i iz Saveta Evrope i zato imamo jedan ovako kvalitetan zakon protiv koga ne verujem da ovde iko ima šta da prigovori i na ovome samo može da vam se čestita. Zaista verujem da će se ovo sprovesti u delo. Zašto? Zato što ljudima koji su osuđeni pruža se neka dodatna šansa u životu, odnosno jasno se naglašava da nisu odbačeni od društva, nego da jednog dana možda mogu da postanu korisni članovi društva. Inače i sam sam kada sam u životu polagao kriminologiju sa penologijom kod profesora Ignjatovića nekada, imao dilemu da li treba biti rigidan u sankcijama ili bi trebalo možda pokušati sa nekom resocijalizacijom, ali ovde ste našli zaista pravu meru, da onaj ko je počinio zaista teška krivična dela opet ne bude potpuno odbačen od društva, ali da doživi sankciju kakvu bi trebalo da doživi, a da opet lica koja su možda iz nemaštine počinila neko krivično delo, koja su zaista na neki način dovedena u tu situaciju da tako se prehranjuju, jer zaista smo siromašno društvo, da im se pruži neka šansa da postanu korisni članovi ovog društva i da ne moraju takve stvari da rade. Iz tog aspekta ova dva zakona zaista su nešto što bi valjalo podržati. Ono što je meni zapalo za oči, to su izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku. Ovde se naglašava razlog zbog uvođenja ove mere bezbednosti vezano za nasilničko ponašanje na sportskim priredbama. Niko od nas u mladosti nije bio cvećka. Moram da kažem lično i za sebe. To je deo odrastanja i sam sam bio deo toga. Nemam šta da krijem. Neko bi rekao – bili ste deo huliganske grupe. To je neki deo odrastanja, ali kao neko ko je bio involviran u sve to u životu, moram da poručim mladim ljudima koji danas idu na sportske priredbe da nikako ne idu radi nasilja na stadion, nego isključivo zato što vole svoj klub i zato što vole sport. Ono što meni ovde generalno smeta, možda je ovde mogao da se nađe i primer da se nekom licu zabrani da pristupa nekom mestu, recimo, ako je narko-diler, pa diluje drogu u nekom kafiću, pa da recimo ne bude u tom kafiću. Nisu sportska borilišta jedino mesto gde se vrše takva krivična dela. Ovde kod nas postoji izgleda potreba da se svi ljudi koji idu na stadion ili na utakmicu proglase da su svi huligani. To neretko često javnost ovde tako to, posebno u medijima se to neretko dešava da sad svako ko ode na utakmicu otprilike je huligan i spreman je da vrši nasilje. Nije tačno. Postoji jedan određeni broj ljudi zaista, kao što ste to ovde naveli, koji to radi, ali to lako može preventivnim merama da se takvo lice odstrani sa stadiona tako što postoje kamere na stadionima, snima se tribina, vidi se ko vrši nerede i prosto izvedete ga sa stadiona, ako treba nekada da se uvede i mera da mu zabranite da uđe i to je to. To je vrlo mali broj ljudi i besmisleno je čitavu masu ljudi koji dolaze na stadion generalizovati da su svi huligani. Ovde se navodi primer Velike Britanije. Tačno je samo donekle što je izneo kolega da je Velika Britanija rešila taj problem. rešila ga je na taj način što je svim tim licima do kraja zabranila da ulaze na stadion, ali i povećanjem cena karata, tako da je sport generalno postao nepristupačan za siromašniji sloj stanovništva. Velika Britanija ima veliki problem sa huliganizmom oko stadiona i neretko sa smrtnim ishodom. Sve zemlje EU imaju strašan problem sa huliganizmom na sportskim primedbama. Recimo, jedna Grčka kao članica EU je čak donela meru da je zabranila gostujućim navijačima da idu na utakmicu. Recimo, kada se igra derbi Olimpiakos – Panatinaikos, nema Panatinaikosovih navijača zato što nije mogla više država da izdrži tolike nerede. I policija je čak sama potpisivala peticiju da ne obezbeđuje takve utakmice zato što ima puno povređenih policajaca. Da ne pričam o Belgiji, o Holandiji, o Francuskoj. Imamo koliko hoćete takvih primera, tako da nije Srbija jedina koja se sa tim suočava, a ovde neko ima potrebu da nas prikaže da smo mi najnasilniji, da jedino se kod nas takve stvari dešavaju, a objektivno kada pogledate, daleko veće razmere haosa na sportskim borilištima imate čak i u državama EU. Ovo je jedna dobra mera konačno zato što na neki način se i preventivno deluje. Lice koje je počinilo takvo krivično delo na samom stadionu dok mu traje postupak ne može da prisustvuje nijednoj sportskoj manifestaciji, ali možda bi trebalo razmisliti, ukoliko on to kontinuirano radi, da mu se zabrani potpuno prisustvo na sportskim borilištima, odnosno na stadionima. To je, recimo, Engleska uradila i na taj način je to donekle rešila. Ovde je samo mera dok traje krivični postupak. Recimo, nađe dobrog advokata, bude oslobođen bilo kakve optužbe, on će se ponovo vratiti i ponovo će tako nešto činiti, tako da bi o tome trebalo razmisliti. Sam set zakona je jako dobar i drago mi je da je neko počeo na ovakav način da razmišlja o ne tako bezazlenoj temi koja je pre svega za sociološko ispitivanje - zašto neko ima potrebu da dolazi na stadion da bi pravio nered. To ni meni nikada nije bilo jasno. Logično je da dođete i da navijate za svoj klub zato što volite sport, ali nažalost, dešava se to svuda. Nismo samo mi jedini primer, a bilo bi dobro da krenemo to što više da sprečavamo. Ono što mi još upalo u oči vezano za ZKP, to je ova odluka koja je nekako morala da se uskladi sa odlukom Ustavnog suda, vezano za listinge. Mislim da je ovo dobro zato što, koliko sam razumeo intenciju zakonodavca, naravno da sada sud je taj koji odlučuje o tome da li se daje mogućnost da se nekome prate bazne stanice, odnosno da mu se lociraju pozivi, ali u ovom slučaju, koliko sam razumeo, sudija za prethodni postupak može da odbije javnog tužioca i ne mora direktno po nalogu javnog tužioca da se ovakve mere preduzimaju, što je dobro, zato što imate neku vrstu kontrole i nekog ograničenja. Naravno, u danu za glasanje podržaćemo ovako nešto, ali verujem, pošto smo se sa ovom temom dotakli, da u nekom budućem periodu, pre svega vi, uvaženi gospodine ministre, možete da razmislite da se ove mere, posebno za sportska borilišta, poprave i da zaista shvatimo kao društvo da se protiv toga moramo boriti na jedan drugačiji način nego što se to do sada radilo, jer imali smo jedan Zakon o sprečavanju nasilja na sportskim borilištima. On je još više izazvao haos ovakav kakav jeste, nego što je zaista sprečio nasilje na sportskim borilištima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žarko Mićin.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su izuzetno značajni zakoni iz oblasti krivičnog prava i podzakoni o izvršenju krivičnih sankcija i Zakon o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera. Hteo bih da iznesem par reči o ovim zakonima. Što se tiče Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, to je novi zakon, kojim je faktički u celosti zamenjen i poboljšan Zakona o izvršenju krivičnih sankcija iz 2005. godine. Novim zakonom je detaljnije razrađena primena krivičnih sankcija, uvedeni su novi instituti, izvršeno je usaglašavanje sa evropskim standardima. Jedan od najznačajnijih novih instituta, koji je predviđen novim zakonom, je sudija za izvršenje krivičnih sankcija. Prema odredbama zakona, funkcija sudije za izvršenje krivičnih sankcija i vršenje sudskog nadzora za izvršenje krivičnih sankcija, čime se obezbeđuje efikasnija kontrola primene krivičnih sankcija i čime se obezbeđuje poštovanje prava lica koja su lišena slobode. Odredbama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija definisane su i nadležnosti sudija za izvršenje krivičnih sankcija, koje podrazumevaju zaštitu prava lica koja su pritvorena, kao i odlučivanje po zahtevu za sudsku zaštitu osuđenika i lica koja su pod merom obaveznog psihijatrijskog lečenja, kao i obaveznog lečenja narkomana i alkoholičara u okviru zavoda. Ovim zakonom je predviđeno da sudija za izvršenje krivičnih sankcija ima obavezu da jednom u četiri meseca obiđe zavode na svojoj teritoriji i svojoj mesnoj nadležnosti i pri tome razgovara sa zatvorenicima i informiše ih o načinima ostvarivanja njihovih prava, čime se takođe značajno podiže nivo zaštite lica lišenih slobode. Da je uvođenje instituta sudije za izvršenje krivičnih sankcija vrlo značajno za put evropskih integracija dokazuje i činjenica koju je ministar Selaković spomenuo prilikom obrazlaganja ovog zakona, a to je da je ovaj institut već neko vreme u primeni u više zemalja EU, te da je Savet Evrope u svojoj ekspertizi pohvalio uvođenje ovog instituta. Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija uspostavljen je i temelj za izradu posebnog zakona kojim se reguliše primena vanzavodskih sankcija i mera, pa bih rekao par reči i o ovom zakonu. Porastom kriminaliteta u svetu, pa tako i kod nas, kao i predanim radom i posvećenošću bezbednosnih službi i pravosudnih organa Republike Srbije, posebno u zadnje dve godine, kada je procesuiran veliki broj lica koji su izvršili lakša i teža krivična dela, došlo je do velikog opterećenja zatvorskih ustanova u Srbiji. Međutim, istovremeno se pokazalo da kazna zatvora ima svoje slabosti, da je to krivična sankcija koja je skupa po društvo i sankcija koja ne ostvaruje očekivane efekte, posebno kod njene primene u slučaju lakših krivičnih dela. Takođe, široka primena uslovne osude kao sankcije, pre svega prema prestupnicima niskog rizika, koji su izvršili lakša krivična dela, često je kritikovana zbog svoje relativne blagosti, nedovoljnog stepena nadzora i nemoći da se premosti široki jaz koji bi bio od kazne zatvora. Analizom efekata klasičnih sankcija, kao što je kazna zatvora na prevenciju kriminaliteta, primećen je niz negativnih efekata po osuđenika. Lice koje izdržava kaznu zatvora je trajno obeleženo kao kriminalac od strane okoline. Lica koja su na izdržavanju kazne zatvora su odvojena od porodice i nakon izdržavanja kazne, porodica ih često odbacuje. Lica koja izdržavaju kaznu zatvora prekidaju školovanje, gube radno mesto i nakon izlaska iz zatvora teško pronalaze novo zaposlenje. Lica koja su na izdržavanju kazne zatvoramogu pasti pod veoma loš uticaj problematičnih zatvorenika. Ovi negativni efekti sami po sebi, a posebno svi zajedno, izuzetno negativno utiču na ličnost lica koje je izdržavalo ili izdržava kaznu zatvora i povećavaju šanse da lice koje je pretrpelo ove negativne efekte nakon izlaska iz zatvora ponovo učini isto ili teže krivično delo, tako da je broj povratnika kod kazne zatvora izuzetno visok, pa je neophodno pribeći alternativnim sankcijama, čiju primenu upravo reguliše Zakon o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera i koje su se u uporednim zakonodavstvima pokazale kao znatno efikasnije rešenje. Što se tiče alternativnih sankcija čiju primenu reguliše Zakon o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera, one imaju niz pozitivnih efekata. Izbegavaju se negativni efekti koje sam pomenuo – odvajanje od porodice, prekid školovanja, gubitak posla, negativni uticaj na zatvorenika. Primenom alternativnih sankcija društvenoj zajednici daje se aktivnija uloga u krivično-pravnom sistemu. Primenom alternativnih sankcija društvena zajednica dobija neposrednu korist u vidu besplatnog rada osuđenih kroz alternativnu sankciju rada u javnom interesu. Primenom alternativnih sankcija efikasno i javno se sprovodi reintegracija, odnosno uključenje osuđenih u društvo. Primenom alternativnih sankcija stvaraju se uslovi za otklanjanje ili ublažavanje pričinjene prilikom izvršenja krivičnog dela žrtvi ili njeno izmirenje sa osudom. Primenom alternativnih sankcija smanjuje se društvena osuda lica koja su izdržavala kaznu zatvora. Primenom alternativnih sankcija smanjuje se zatvorska populacija, što za posledicu ima manje troškove i izdvajanje društvene zajednice. Zakonom o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera bliže se regulišu postupci i načini izvršenja alternativnih sankcija u tretmanu lica koja su izdržavala kaznu zatvora, nakon njihovog izlaska iz zatvora, kao i pružanju pomoći osuđenicima nakon izvršene kazne zatvora, što će olakšati uključenje osuđenih u društvo i da smanji rizik od ponovo učinjenog krivičnog dela. Takođe, preciznije uređenje odredbi o nadzoru nad izvršenjem mera određenih uz uslovni otpust će doprineti da uslovno otpuštanje osuđenih u potpunosti ispuni svoju svrhu, odnosno da na pravi način doprinese efikasnoj reintegraciji, odnosno uključenju u društvo osuđenih, što će se pozitivno odraziti i na broj sudskih odluka o uslovnom otpuštanju. Smatram da će primena Zakona o izvršenju krivičnih sankcija i Zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera sigurno doprineti poboljšanju efikasnosti primene kako krivičnih, tako i alternativnih sankcija, što će direktno uticati na specijalnu i generalnu prevenciju, odnosno efikasnost primene ovih zakona će uticati na same učinioce krivičnih dela da više ne vrše krivična dela, tako i na samo društvo kao vaspitna funkcija u cilju sprečavanja vršenja krivičnih dela. Smatram da će primenom ovih zakona sigurno doći do smanjenja stope kriminaliteta, da će nas ovi zakoni dovesti još jedan korak bliže EU, čime mi i naša deca možemo očekivati sigurnu budućnost i stoga ću glasati za ove zakone. Predlažem da i vi učinite isto za dobrobit svih nas.
Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, svi vaši saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pred nama je set zakona koje smo imali u proceduri i u prošlom sazivu parlamenta. Oni su povučeni iz tehničkih razloga. Tada sam ministru rekao da isuviše brzo i suviše često dolazi u ovaj parlament, ispunićemo svu agendu prema EU i u sledećem sazivu kada bude ponovo ministar, nećemo imati o čemu da raspravljamo u ovom parlamentu, a da te zakone zastupa gospodin Nikola Selaković. Današnji njegov dolazak je demantovao to što sam ja rekao, možda i zbog kratkoće prošlog mandata. Ovaj mandat će biti potpun i siguran sam da ćemo ispuniti sve što se tiče našeg puta za otvaranje poglavlja 23. i 24, imajući u vidu da smo i danas, a i sutra ćemo raspravljati u načelu o vrlo važnim zakonima, odnosno o izmenama i dopunama određenih zakona, kao i o novim zakonima kojih do sada nije bilo u skupštinskoj proceduri, a koji su sada predviđeni i koji su pred nama. Danas raspravljamo o Predlogu zakona o izvršenju krivičnih sankcija i Predlogu zakona o izvršenju vanzakonskih sankcija i mera. Ovo posebno naglašavam, jer je jednim zakonskim predlogom bilo obuhvaćeno sve ovo što sam sada pročitao. Ova materija je bila obuhvaćena jednim zakonom, gde se dosta toga preplitalo i gde su zavodske sankcije bile u mnogo većoj meri primenjivane i rekao bih u više navrata bez ikakvog razloga u zavodske mere i u kazneno-popravne zavode su ugurivani, ubacivani ljudi koji su po prvi put izvršili krivično delo, koji su izvršili lakše krivično delo sa manjom društvenom opasnošću, koji su bili osuđeni do godinu dana. Umesto da se primene alternativne mere da oni izdržavaju kaznu zatvora u kućnim uslovima, to je veoma restriktivno prihvatano. To mogu da kažem iz svog sopstvenog iskustva u poslu koji radim. Imamo velike, rekao bih, i odbrambene mehanizme kod sudija koji bi pre uputili nekoga na izdržavanje zatvorske kazne, iako znamo da su nam zatvori prebukirani, da su mimo svih standarda, da se spava u sobama gde postoji ogroman broj zatvorenika, gde jedni drugima stoje nad glavom. Na taj način se vrši jedna infekcija među zatvorenicima. Oni se međusobno upoznaju, zbližavaju, kontaktiraju, menjaju telefone. Nakon izlaska imate stvorenu jednu mrežu koja iz zatvora ponekad deluje i u daljem vršenju krivičnih dela. Zbog toga je veoma bitno što ste predložili da razdvojimo ova dva zakona. Ovaj prvi zakon takođe ima jednu novinu. Ovaj Predlog zakona o izvršenju krivičnih sankcija gde postoji sudija za izvršenje zavodskih sankcija, koji će sve kontrolisati od početka, odnosno od pozivanja na početak izdržavanja kazne, pratiti tok izdržavanja kazne, omogućavati da se ispune sva prava koja postoje i koja su predviđena, a naravno zatvorenici su ograničeni u određenom smislu, što se tiče slobode, ali ne i ostalih ljudskih prava. Na taj način se omogućava da jedan profesionalac, jedan čovek koji radi u višem sudu, radi se o veoma iskusnom diplomiranom pravniku sa položenim pravosudnim ispitom i dugogodišnjim iskustvom koji će na osnovu tog svog iskustva apsolutno štititi sve ono što zakon daje za pravo tim ljudima koji su u okviru četiri zida i koji jedini spas od svega toga vide kroz poštovanje njihovih ljudskih prava koja su, ponavljam, ograničena u jednom delu. Što se tiče Predloga zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera, tu je bitno više stvari. Potrebno je reći da će na taj način, ukoliko bude primenjen ovaj zakon, a mi ćemo usvojiti, sigurno će početi da se primenjuje, što će doći do velikih finansijskih ušteda, što ćemo moći da imamo u porodičnoj sredini ljude koji zaista nisu učinili krivično delo težeg obima, nisu učinili krivično delo da su povratnici ili da su ljudi koji se profesionalno time bave. Oni će u svojoj sredini, u svojoj porodici, na svom poslu, jer zakon dozvoljava da oni napuštaju porodičnu kuću i odlaze na posao, kod lekara, vrše ostale obaveze koje su iz nekog normalnog života. Na taj način ćemo imati zdrave i normalne ljude, koji će ekscesno izvršenje krivičnog dela shvatiti kao takvo i nikada više neće poželeti da uđu u takvu sredinu, zapravo to će biti jedna nagrada njima za korektno ponašanje, za ponašanje koje zadovoljava zakonodavstvo, a takođe i kaznenu politiku u Republici Srbiji. Još jedan propis je danas na dnevnom redu, a radi se izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku i tu su tri novine. One se tiču zabrane posećivanja određenih mesta. Ta mera mora da se izrekne ljudima koji posećuju sportske terene, koji učestvuju i postaju huligani i koji onog momenta kada budu pušteni iz zatvora se vraćaju u tu sredinu, nastavljaju da rade ono što je zabranjeno, nastavljaju da budu cenjeni od svog okruženja i u tom smislu je zaista potrebno da se izrekne ova mera zabrane povratka na određeno mesto. U svemu tome je bitno da se pribavljane listinga telefonskih razgovora, koji je jedna intimna stvar, ne dozvoli samo tužiocu. Potrebno je napraviti duplu kontrolu da tužilac, ukoliko smatra da je potrebno pribaviti listing telefonskih razgovora određenog lica za koje se sumnja da je izvršilo krivično delo, da to odobrenje da sudija za prethodni postupak, da taj sudija koji određuje na predlog tužioca pritvor, naravno uz obrazloženi predlog, ovaj predlog će takođe biti obrazložen, na ovaj način dobijamo sigurnost i nemogućnost da neko dobije previše prava, kako je ranije bilo predviđeno, jer je ipak tužilac i tužilačka istraga nešto što smo prihvatili, ali sve to mora na neki način biti ograničeno, jer apsolutna moć stvara nešto što može biti protivno zakonu. Ono što je veoma bitno, a primećeno je u praksi i što vi dobro procenjujete, sporazum o priznanju krivice, odnosno sporazum koji sačinjava okrivljeni sa tužilaštvom, jeste vrlo bitan sporazum koji može u mnogome olakšati postupak, prekinuti ga u svakoj fazi. U ovom trenutku, po ovom predlogu zakona se kaže da se može do zaključenja glavnog pretresa zaključiti ovaj sporazum. Na taj način mislim da se daje mogućnost svima u postupku da shvate da se može zaključiti taj sporazum, opet na osnovu činjeničnog opisa, na osnovu dokaza koji su izvedeni u toku postupka i na taj način nema nikakvog prejudiciranja, donosi se odluka koju odobrava sud. Zbog toga su sve ove novine nešto što će uneti promene u pravni sistem Republike Srbije. Ubeđen sam da će svi koalicioni partneri, naravno na čelu sa SNS, u danu za glasanje dati svoj glas i podržati ministra Nikolu Selakovića i čitav set zakona koje je on predložio.
Reč ima narodni poslanik Svetislav Vukmirica, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Cvetanović. Pošto prijavljenih diskutanata trenutno nema u sali, pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključenja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Milorad Cvetanović. Da li ministar želi reč, kao predstavnik predlagača? Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona. Kolega, ponovite prijavu za diskusiju. Pošto su novi poslanici, imaćemo malo tolerancije sada na početku. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Ne javljam se povodom rasprave o zakonu koji je sutra u načelu na dnevnom redu, nego pošto sam iz struke sporta, hteo sam da se vežem za sportska pitanja u okviru Predloga zakona o izmeni zakona. Kao što je gospodin ministar u najavi rekao, povod za donošenje i stavljanje ovog zakona na dnevni red, i stavljanje ga u proceduru, je učestalost nemira na sportskim terenima. Ono što me posebno raduje mogu istaći, da u slučaju da bude potrebno biće predviđene i preciznije mere i zakon će biti dopunjen sa njima. Znači, da resorna ministarstva, najpre Ministarstvo pravosuđa, Ministarstvo sporta i Ministarstvo unutrašnjih poslova su apsolutno rešeni da učine ono što u nisu godina za nama se ponavlja kao remetilački i faktor koji ruši integritet i političku stabilnost države Srbije. Učesnik sam na sportskim manifestacijama već dugi niz godina, a mogu reći i decenija. Svedok sam nemilih događaja kao učesnik, pedagog, ili kao posmatrač. Svi smo svesni da nikome od nas nije prijatno kada na sportskoj priredbi u bilo kom smislu i u bilo kom pogledu dođe do nemira, naročito do nemira vrste koje izazivaju strah, podozrenje, ljudi koji posećuju sportske manifestacije. Vrlo kratko ću se vratiti na istorijat te pojave. Huliganizam je nastao kao termin koji opisuje ponašanje koje krši pravila društvenih normi, bontona i zakona. Ali, možemo reći da je huliganizam i predstavlja opšte destruktivno ponašanje. Sam termin dolazi po irskom terminu iz 19 veka, opisuje devijantno ponašanje i način življenja uličnih bandi, takođe i pojedinaca koje su te bande sačinjavale. Danas taj termin je opšteprihvaćen i opisuje ponašanje kod pojedinaca ili grupe ljudi koji svojim destruktivnim ponašanjem ne uklapaju se u društvene norme ponašanja. Međutim, pričajući o huliganizmu koji je opšte rasprostranjen bio po celom svetu, a ne samo po Evropi, znajući za sve tragedije na sportskim stadionima, nažalost moram reći da su se najveće sportske tragedije dešavale na onim sportskim priredbama gde je učestvovao najveći broj ljudi, u najpopularnijem sportu kod nas, a to je fudbal. Svi se sećamo Hejsela, sećamo se Lime, sećamo se Buenos Ajresa, Glazgova i da ne nabrajam dalje. Ne mogu reći da se apsolutno ne radujem svakom mogućem čini i želji države da ospori sve one i da ih onemogući u namerama da dolaskom na stadione umesto da apsolutnu podršku daju voljenom timu, voljenom klubu, njihovo ponašanje prelazi u ekstremno i dovodi u opasnost hiljade ljudi. Takođe, ne mogu da se ne osvrnem na to da moramo da napravimo bitnu razliku između remetilačkih i rušilačkih faktora kao i onih koji doprinose da sportske priredbe, govorim o našoj zemlji, misleći i na Evropu, nisu deo folklora te zemlje. Nisu ekstremno dobre priredbe koje će poslati sliku dobru naše države su svetu. Iskreno se nadam da već sutra tj. za dva dana kada se bude odigrala jedna velika sportska priredba, velika sportska utakmica i ukoliko sve bude u redu, a nadam se iskreno da hoće, poslaćemo sa našeg najvećeg stadiona jednu najlepšu poruku kako treba da se ponašaju gledaoci, kako treba da izgleda slika sporta u svetu. Moramo i možemo se ponositi sa sportistima koje je ova zemlja iznedrila, sa jednim Novakom Đokovićem, sa mnogobrojnim ekipama koje su osvajale svetske, evropske, olimpijske titule. Moramo biti vrlo oprezni da tu sportsku sliku sveta ne pomrače one malobrojne grupe ekstremista i ekstremnih navijača koji žele da sve to potamne, najblaže mogu reći, nekorektnim, nepromišljenim ponašanjem koje ne vodi dobrom. Na kraju mogu samo da zaželim i da se nadam sledećem – da će tri resorna ministarstva, MUP, Ministarstvo pravosuđa, Ministarstvo prosvete, sve učiniti da se huliganizam, ekstremizam, rušilački faktori istisnu sa svih naših borilišta i sa svih naših borilišta, stadiona, dvorana idu samo najpozitivnije slike u svet, kao što će biti, nadam se, ovih dana. Mogu da kažem, i završavam, da se radujem tome da država neće na Predlogu izmene zakona stati na tome nego će, ako to ne bude bilo dovoljno, nove, preciznije mere sprovesti koje sutra neće dati nadu i ohrabriti one koji su do juče učinili ono za šta ova zemlja može samo da zažali, a to su samo ružne slike koje su odlazile u svet i na svakakve načine, mogu reći najbrutalnije izazivale podozrenje svih onih koji su to gledali.
Zahvaljujem. Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 4, 5. i 6. dnevnog reda. Završavamo sa današnjim radom i nastavak je sutra, 14. maja 2014. godinesa početkom u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što započnemo današnji rad, molim vas da minutom ćutanja odamo poštu preminulom narodnom poslaniku Miodragu Rakiću. Slava mu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 119 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da jeu sali prisutno 107 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vladeta Kostić, dr Miljan Nikolić i Aleksandar Jablanović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde pozvala da sednici prisustvuju i Biljana Pavlović, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Vladimir Davidović, pomoćnik ministra pravde, Jovan Ćosić, šef odseka u Ministarstvu pravde, i Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni pretres u predlozima zakona iz tačaka 7. do 11. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres u predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 7, 8, 9, 10. i 11, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o pravobranilaštvu, Predlogu zakona o posredovanju u rešavanju sporova, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o vanparničnom postupku i Predlogu zakona o izmenama Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Da li predstavnik predlagača Nikola Selaković, ministar pravde želi reč? Izvolite ministre.