Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Jedanaestu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 197 narodnih poslanika. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Snežana Lakićević-Stojačić, Vladimir Jovanović, Aleksandar Vlahović i u toku popodnevnog rada Zoran Mićović. Saglasno članu 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 80. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri i usvoji predloge zakona za koje je predlagač - Vlada Republike Srbije predložila da se razmotre po hitnom postupku. Primili ste ostavku Vuka Draškovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ove ostavke, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata narodnog poslanika Vuka Draškovića, danom podnošenja ostavke. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran narodnom poslaniku Vuku Draškoviću, izabranom sa izborne liste Srpski pokret obnove - Nova Srbija - Vuk Drašković - Velimir Ilić. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dostavljeni su vam zapisnici Osme sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 7, 8, 13, 14, 15, 19. i 20. aprila 2004. godine, Devete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 20, 21. i 22. aprila 2004. godine i Desete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 29. aprila 2004. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica, shodno članu 82. stav 3. Poslovnika. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnike sa navedenih sednica. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje zapisnik Osme sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 7, 8, 13, 14, 15, 19. i 20. aprila 2004. godine. Za 128, nisu glasala 74, ukupno 202 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik Osme sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 7, 8, 13, 14, 15, 19. i 20. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje zapisnik Devete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 20, 21. i 22. aprila 2004. godine. Za 127, nije glasalo 79, ukupno 206 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik Devete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 20, 21. i 22. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje zapisnik Desete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 29. aprila 2004. godine. Za 126, nisu glasala 82, ukupno 208 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik Desete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 29. aprila 2004. godine. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. Vlada Republike Srbije predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, koji je podnela Narodnoj skupštini 19. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 128, protiv 80, nije glasalo sedam, ukupno 215 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o osiguranju, koji je podnela Narodnoj skupštini 19. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 127, protiv 88, nisu glasala dva, od ukupno 217 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o dopuni Zakona o Narodnoj banci Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 19. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 126, protiv 90, nisu glasala dva, od ukupno 218 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o dopuni Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, koji je podnela Narodnoj skupštini 19. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 126, protiv 91, nisu glasala tri, od ukupno 220 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, koji je podnela Narodnoj skupštini 19. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 127, protiv 89, nije glasalo četiri, od ukupno 220 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, koji je podnela Narodnoj skupštini 23. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 127, protiv 91, uzdržan jedan, nije glasao jedan, od ukupno 220 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, koji je podnela Narodnoj skupštini 23. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 126, protiv 91, nije glasalo četiri, od ukupno 221 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o registraciji privrednih subjekata, koji je podnela Narodnoj skupštini 23. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 126, protiv 89, nije glasalo šest, od ukupno 221 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o agenciji za privredne registre, koji je podnela Narodnoj skupštini 23. aprila 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 125, protiv 88, nije glasalo devet, od ukupno 222 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima, koji je podnela Narodnoj skupštini 23. aprila 2004. godine Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 126, protiv 93, nisu glasala tri, od ukupno 222 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Goran Paunović, na osnovu članova 86. i 136. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o Nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, Predlogu zakona o osiguranju, Predlogu zakona o dopuni Zakona o Narodnoj banci Srbije, Predlogu zakona o dopuni Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama (tačke 1, 2, 3, 4. i 5. predloženog dnevnog reda); i zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji (tačke 6. i 7. predloženog dnevnog reda). Da li narodni poslanik Goran Paunović želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 127, protiv 88, nije glasalo sedam, od 222 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Branislav Ristivojević, na osnovu članova 86. i 136. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o registraciji privrednih subjekata i Predlogu zakona o agenciji za privredne registre (tačke 8. i 9. predloženog dnevnog reda). Da li narodni poslanik Branislav Ristivojević želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 125, protiv 93, nije glasalo pet, od ukupno 223 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o svim predlozima za hitan postupak, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 125, protiv 94, nisu glasala tri, od ukupno 222 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Jedanaeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, u celini. D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o Nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 2. Predlog zakona o osiguranju, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 3. Predlog zakona o dopuni Zakona o Narodnoj banci Srbije, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 4. Predlog zakona o dopuni Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 7. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 8. Predlog zakona o registraciji privrednih subjekata, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 9. Predlog zakona o Agenciji za privredne registre, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 10. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto su prihvaćeni predlozi za razmatranje akata po hitnom postupku, nadležni odbori, ukoliko to već nisu učinili, podneće svoje izveštaje u toku trajanja sednice. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima... Pardon, po Poslovniku? Izvolite, izvinite molim vas, gospodin Marković. Izvolite.
Poštovane kolege, gospodine predsedniče, gospodine ministre, prvo primedba o dostojanstvu Skupštine. Razlog za to je što miovde donosimo zakone po hitnom postpuku. Poslednja tri meseca, manje-više, mi radimo po hitnom postupku, što onemogućava narodnim poslanicima da se adekvatno pripreme za diskusiju, a dobijamo čitave setove zakona, i neozbiljne su diskusije nakon toga. Naravno, javio sam se za reč po Poslovniku i neću zloupotrebiti to javljanje. Javio sam se zbog toga što mislim da odredba našeg poslovnika koja predviđa ograničeno vreme za diskusiju na pet sati jeste dobra odredba. Mi treba pre svega da budemo ekonomični, ali naš rad ne sme da gubi na svom kvalitetu. Ukoliko mi za ozbiljne tačke dnevnog reda, za objedinjene tačke dnevnog reda, kao što imamo danas, praktično, pet zakona, insistiramo da razgovaramo samo pet sati, odnosno da poslaničke grupe imaju svega po četrdesetak minuta da govore o pet zakona, prostom računicom ćemo doći do toga da jedan narodni poslanik može svega 15 sekundi i 8 stotih delova sekunde da govori o jednoj tački dnevnog reda. Znači, ne sporim kvalitet promene Poslovnika od pre dve godine, kada smo utvrdili da treba da budemo ekonomični, ali ne smemo ići na uštrb kvaliteta. Stoga je moj predlog danas, u skladu sa članom 90. stav 3, da utvrdimo duplo vreme za diskusiju o ovih pet objedinjenih tačaka dnevnog reda. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Podsećam narodne poslanike da su predlozi zakona koji su na dnevnom redu danas, po hitnom postupku, to će reći da je do otvaranja načelnog pretresa moguće podnositi amandmane, predati narodnim poslanicima 20. aprila, posle zahteva Vlade Republike Srbije od 19. aprila, dakle pre 15 dana. Ali, pošto je predstavnik poslaničke grupe DS predložio da vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi, gospodine Markoviću da li sam vas dobro shvatio, 10 časova, o ovom predlogu Narodna skupština odlučuje bez pretresa. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 95, protiv 116, nije glasalo šest, od ukupno 217 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Pošto ukupno vreme rasprave u zajedničkom načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa SRS - 1 sat 38 minuta i 24 sekunde; DSS - 1 sat tri minuta i 36 sekundi; Demokratska stranka - Boris Tadić - 44 minuta 24 sekunde; G17 plus - 37 minuta i 12 sekundi; Srpski pokret obnove - Nova Srbija - 26 minuta i 24 sekunde; SPS - 26 minuta i 24 sekunde, i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SDP-a, po pet minuta, po članu 89. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOZI ZAKONA O NACIONALNOJ KORPORACIJI ZA OSIGURANjE STAMBENIH KREDITA; OSIGURANjU; DOPUNI ZAKONA O NARODNOJ BANCI SRBIJE; DOPUNI ZAKONA O TRŽIŠTU HARTIJA OD VREDNOSTI I DRUGIH FINANSIJSKIH INSTRUMENATA; IZMENAMA ZAKONA O JAVNIM NABAVKAMA (zajednički načelni pretres 1, 2, 3, 4. i 5. tačke dnevnog reda) Da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? Izvolite. U međuvremenu da vas obavestim, na osnovu člana 38, da će ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS po tačkama od 1. do 5. dnevnog reda biti narodni poslanik Igor Mirović; po istom članu za predstavnika poslaničke grupe DS za tačku 1. ovlašćen je Milan Marković, član poslaničke grupe, a za ostale tačke Bojan Pajtić, član poslaničke grupe. Zahvaljujem, izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas ćemo raspravljati o pet predloga sistemskih zakona, koji bi trebalo da poboljšaju kvalitet života građana Srbije i da dodatno poboljšaju naš finansijski sistem. Najpre mi dozvolite da kažem nekoliko reči o Predlogu zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita. Kao što znate, danas banke retko, gotovo sporadično, odobravaju dugoročne stambene kredite. Više je razloga za to. Pre svega, to je kriza poverenja u bankarski sistem, koja je nastala 90-tih godina nakon što su zamrznuti ulozi građana u bankama, kada je nastao problem stare devizne štednje. Zbog toga su danas ulozi u bankama uglavnom na kratak rok, iako imamo oko milijardu i 300 miliona evra štednih uloga. To su uglavnom ulozi do godinu dana. Ako banka ima kratkoročne izvore sredstava na bazi takvih uloga nije moguće odobravati dugoročne kredite i zbog toga banke gotovo da uopšte i ne idu u proces stambenog kreditiranja. Potpuno je jasno, s obzirom da se radi o kapitalnim ulaganjima za domaćinstva i pojedince, da stambeni kredit bez najmanje 20 godina roka otplate i sa kamatnom stopom koja mora biti jednocifrena ne može biti tretiran kao povoljni kredit. Da bi Srbija podstakla stambeno kreditiranje mora da interveniše osnivanjem jedne ovakve institucije - nacionalne korporacije za osiguranje stambenih kredita. Ako se ovaj zakon ne bi usvojio i ukoliko bismo prepustili da tržište samo reguliše stambene kredite, naše procene u Ministarstvu govore da za narednih pet do deset godina Srbija neće moći da ima povoljne stambene kredite. Model koji smo mi ovde usvojili rađen je zajedno sa ekspertima kanadske korporacije za osiguranje stambenih kredita, jer Kanada predstavlja jednu od zemalja koja je najuspešnije u svetu rešila problem beskućnika, kroz omogućavanje povoljnih stambenih kredita. Ovaj projekat je pripreman gotovo dve godine i zaista mi je zadovoljstvo da se konačno nalazi u Skupštini Republike Srbije, pred vama. Suština rada ove institucije jeste osiguranje dugoročnih stambenih kredita koje banke odobravaju građanima. Osiguranje zapravo treba da posluži banci da joj smanji rizik i da nadoknadi najveći deo nastalih troškova, odnosno gubitaka, koji bi nastali ukoliko građanin prestane da izmiruje svoje rate po osnovu dobijenog stambenog kredita. Po ovom predlogu korporacija će imati mogućnost da osigura značajan deo rizika, imajući u vidu da je projekat pripreman gotovo dve godine. U poslovnom planu ove institucije predviđeno je da će do 85% rizika banke preuzimati ova institucija. Na taj način će se smanjiti rizik banaka, ukoliko moraju, nažalost, da naplate hipoteku, da ne budu u gubitku i da ne idu u bankrotstvo. Ako se ovaj zakon usvoji on će pospešiti razvoj čitavog niza industrijskih grana npr. kao što je građevinarstvo, jer će ova institucija davati garancije za uzimanje kredita građevinskim firmama za novu gradnju, ali će pospešiti i razvoj industrije električne opreme, nameštaja i svih drugih potrepština za domaćinstvo. Prema Predlogu zakona, Vlada Srbije je 100% vlasnik akcija korporacije, u momentu osnivanja. Iz budžeta Srbije predviđeno je 10 miliona evra kao početni kapital ove korporacije, koji će ujedno obezbediti i sredstva za njen rad. Korporacija će garantovati poslovnim bankama osiguranje kredita svojim ukupnim kapitalom i može, po ovom zakonu, da osigurava iznose kredita koji su maksimalno 16 puta veći u odnosu na iznos kapitala korporacije, što znači da ako je početni kapital 10 miliona evra mogu se izdavati garancije do ukupne visine od 160 miliona evra. Sa razvojem tržišta nekretnina i povećavanjem obima stambenog kreditiranja korporacija će postajati sve više finansijski samostalna institucija i poslovaće više na komercijalnoj osnovi. U zakonu je omogućena i dokapitalizacija ove institucije, kako dodatna dokapitalizacija iz budžeta, tako i privatizacija, ali maksimalno 49% akcija, što znači da je predviđeno da će ova institucija ostati uvek u većinskom državnom vlasništvu koje najmanje može da iznosi 51%. Želeo bih ukratko da objasnim kako izgleda način rada ove institucije. Dakle, banke su te koje odobravaju kredite. Banke odobravaju stambene kredite građanima, a onda mogu da odluče da li žele da im se ti krediti osiguraju od strane nacionalne korporacije za osiguranje stambenih kredita. Ukoliko žele osiguranje, onda će dobiti posebne obrasce po kojima će bodovati sve one građane koji imaju zahtev za dobijanje stambenog kredita, pri čemu će voditi računa o ukupnim primanjima domaćinstva, o drugim fiksnim izdacima: za kiriju, za troškove struje, eventualno za rate po osnovu drugih kredita koje je neko u domaćinstvu podizao. Na bazi tog bodovanja odobriće se stambeni kredit, uz osiguranje ove institucije. Da budem potpuno jasan, banke neće biti u obavezi da koriste usluge ove institucije, ali imajući u vidu da možda samo dve banke trenutno u zemlji odobravaju stambene kredite, i to po relativno nepovoljnim uslovima, mi smo sigurni, jer smo zajedno sa bankama i radili nacrt ovog zakona, da će se veliki broj banaka uključiti u ovaj proces i da će stambeni krediti konačno postati masovna pojava i u Srbiji, kao što je to slučaj i u drugim zemljama. Nakon što se izvrši bodovanje i osigura kredit, na nekretninu koja se kupuje, stan ili kuću, stavlja se hipoteka, i to u odnosu jedan prema jedan. To je daleko povoljnije nego što je sada na tržištu, jer banke sada traže dvostruki ili trostruki iznos obezbeđenja. Ovde će se na onu nekretninu koja se kupuje stavljati hipoteka i na bazi te hipoteke će se vršiti, u slučaju neurednog izmirivanja obaveza, naplata potraživanja. Ukoliko banka u nekom periodu, kroz nekoliko godina, ako neko ne servisira uredno svoju obavezu, bude primorana da naplati hipoteku i tom naplatom dobije manje novca nego što je dala za stambeni kredit, gubitak se pokriva iz kapitala ove korporacije. Dakle, korporacija ne pokriva celokupan gubitak banci, već samo razliku između kredita koji je odobren u sadašnjem trenutku i eventualnog gubitka koji bi se ostvario prodajom hipoteke po ceni koja je niža od ove tržišne. Ako se prodajom hipoteke, kojim slučajem, ostvari viša vrednost, onda korporacija naravno ne angažuje sredstva, jer nema gubitka za banku. Zato je moguće da iznos garancija bude do 16 puta veći u odnosu na vrednost kapitala. Prema našim proračunima, deset miliona evra kapitala biće sasvim dovoljno za rad ove institucije najmanje u naredne tri godine, imajući u vidu ovaj iznos garancija koje će davati i da će se ovaj kapital trošiti samo u retkim situacijama, u situacijama kada banka ostvaruje gubitak. Imamo u vidu i da oni koji će uzimati kredite, naši građani, jesu uredne platiše. Sigurno će biti 97% stopa povraćaja bankarskih kredita, ali ovo će stimulisati banke da krenu u proces kreditiranja, jer znaju da će imati garanciju države. Kamata će biti jednocifrena, to je sasvim sigurno, i rok otplate neće biti kraći od 20 godina. Dakle, rok će najverovatnije biti između 20 i 30 godina, a kamata će biti maksimalno 9% godišnje, s tim što je potpuno jasno da će, kako vreme bude odmicalo i što se više bude razvijalo tržište hipotekarnih kredita, ta kamata padati. Ovde će se verovatno desiti nešto slično kao i kada su uvođeni mobilni telefoni u Srbiju. Na početku je bila relativno visoka cena, a danas najveći broj građana koristi mobilne telefone. Mi moramo da krenemo u proces da bismo uspeli tokom vremena da i stambeni krediti postanu normalna pojava na tržištu. Kada stambeno kreditiranje postane masovnije, a predviđamo da ova institucija počne sa radom na jesen ove godine i tokom sledeće godine da razvije u potpunosti svoje operacije, onda će korporacija preuzimati potraživanja banaka po osnovu hipoteka i na bazi hipoteka, kao zaloga, emitovaće sopstvene hartije od vrednosti koje će se zvati hipotekarne založnice. Te hartije će se prodavati na tržištu i novac koji se dobije od prodaje hartija od vrednosti davaće se bankama da odobravaju nove kredite, tako da se sa kapitalom od deset miliona evra osiguranja može zaista veliki broj stanova osigurati. Radi se o cifri od najmanje 50.000 stanova. Znate i sami da je u poslednjih desetak godina stambena izgradnja, nažalost, kod nas ispod 10.000 stanova godišnje. Naravno, ova institucija će naplaćivati, banka će naplaćivati premiju osiguranja, koja će se ukalkulisati u troškove i tako će se i kapital korporacije permanentno povećavati. Što se tiče uslova za građane, oni će biti određeni poslovnim planom korporacije. U zemljama koje imaju slične institucije praksa je da visina mesečne rate po osnovu stambenog kredita ne može da premaši 60% od ukupnih primanja domaćinstva. Meni se čini da će ovo stimulisati naše građane da prijave stvarne prihode, jer dobar deo prihoda danas nije registrovan. Ukoliko žele da dobiju kredit, članovi domaćinstva će verovatno biti stimulisani da prijave stvarne prihode, kako bi mogli da podignu ratu koja može biti maksimalno u visini do 60% ukupnih prihoda domaćinstva, znači ne onoga ko traži kredit, već celokupnih prihoda domaćinstva. Takođe, ono što će biti uslov jeste da stan mora biti regularno uknjižen, tako da je na njega moguće upisati hipoteku, kako bi banka mogla da osigura svoje potraživanje. Moram da kažem da će ovo verovatno izvršiti pritisak i na organe lokalne samouprave i na republičke organe da se uknjižavanje vrši nešto bržim tempom nego što je do sada bio slučaj, jer će sami građani u svojim zahtevima za stambene kredite vršiti pritisak da se uknjiže objekti koji su predmet kreditiranja. Naime, osiguravaće se krediti kako za kupovinu novih stanova i kuća ili izgradnju novih kuća, tako i za kupovinu već izgrađenih kuća ili stanova ili delova tih objekata. Takođe, ova institucija će doprineti i razvoju tržišta osiguranja, jer će građani zaključivati ugovor o riziku osiguranja života sa osiguravajućim društvom, kao i ugovor o osiguranju imovine od nepredviđenih okolnosti, više sile, poplava, požara i ostalih stvari. Dakle, ovo su osnovi rada ove institucije. Ono što je važno, to je da ovo predstavlja šansu da se podstakne građevinarstvo u Srbiji i da konačno naši građani počnu da rešavaju stambeno pitanje putem kredita. Ponavljam još jednom, bez državne intervencije u ovom sektoru, ako to samo tržištu prepustimo, naše banke, imajući u vidu sve što ih je zadesilo 90-tih godina, neće biti u stanju da odobravaju dugoročne povoljne stambene kredite u narednih pet, šest, sedam, osam godina. Što se tiče drugog Predloga zakona koji je pred vama, to je takođe jedan veoma bitan sistemski zakon – zakon o osiguranju. Reći ću vam koje su osnove novine u odnosu na prethodni zakon. Pre svega, moramo da konstatujemo da na tržištu osiguranja ne vlada red. Neću reći da vlada haos, ali ni u kom slučaju ne vlada red, jer građani retko koriste usluge osiguravajućih društava, uglavnom kada su na to primorani, kada osiguravaju automobile ili, eventualno, stanove. Problem je u tome što na tržištu ima jako solidnih osiguravajućih društava, ali i osiguravajućih društava koja nikada ne isplaćuju pune naknade štete. Novim zakonom o osiguranju potrebno je uvesti red na tržištu osiguranja i dovesti do toga da se samo ozbiljne kompanije mogu baviti ovim poslom, kako ne bi varale građane, jer građanima ništa ne vredi ako uplate svoj novac nekom osiguravajućem društvu, a sutra im to osiguravajuće društvo ne isplati nikakvu naknadu štete. Ovaj zakon je usklađen sa direktivama Evropske unije i rađen je zajedno sa ekspertima Svetske banke. Osnovna novina je da se značajno uvećava cenzus za osnivanje i za rad osiguravajućih društava, i to na sledeći način: na milion evra za poslove osiguranja od nezgode i dobrovoljno zdravstveno osiguranje; na dva miliona evra za životno osiguranje i za ostala osiguranja imovine; na 2,5 miliona evra za osiguranje motornih vozila i osiguranje od odgovornosti u saobraćaju; tri miliona evra biće kapitalni cenzus za ona društva koja se bave dobrovoljnim penzijskim osiguranjem; a 4,5 miliona evra biće cenzus za osiguravajuća društva koja se bave poslovima reosiguranja. To je rast od oko 123% u kapitalnom cenzusu u odnosu na dosadašnji zakon. Zašto podižemo kapitalni cenzus? Zbog toga da bi se obezbedio osnovni princip osiguranja, a to je veća zaštita osiguranika, odnosno korisnika ovih usluga. U slučaju da je potrebno isplatiti štetu, društvo mora imati odgovarajući kapital da bi iz toga mogla šteta da se adekvatno i isplati. Takođe, uvodi se osnovna podela poslova osiguranja na životna i neživotna i vrši se jedinstvena klasifikacija vrsta osiguranja u okviru ove dve grupe posla. Moram da kažem da je za sadašnja osiguravajuća društva predviđen period prilagođavanja za neke odredbe iz ovog zakona do 31. decembra 2004. godine, a za neke druge do 31. decembra 2005. godine. Tako će osiguravajuća društva imati dovoljno vremena da prilagode svoje poslovanje ovim novim, oštrijim standarima poslovanja. U zakonu su pooštreni uslovi za osnivanje novih akcionarskih društava ili uslovi za ulazak u akcionarsko vlasništvo u postojećim društvima, time što se striktnije proverava bonitet akcionara. Potrebno je da imaju trogodišnje oditovane bilanse i da oni naravno budu zadovoljavajući, kako bi onaj koji ima pretenzije da bude suvlasnik akcionarskog društva bio kredibilna institucija kojoj se može verovati. Takođe, isti uslovi se zahtevaju i za članove uprave i članove nadzornog odbora osiguravajućih društava, kao i za ovlašćenog aktuara. Pooštravaju se uslovi kontrole osiguravajućih društava tako što se propisuje obaveza stalnog održavanja i praćenja likvidnosti društava i obaveza tromesečnog izveštavanja nadzornog organa o kretanju likvidnosti, kako se ne bi desilo da neko osiguravajuće društvo ne može da odgovori svojim obavezama u slučaju naknade štete. Takođe, uvode se i dodatni instrumenti za praćenje poslovanja osiguravajućih društava, kao što su margina solventnosti, interna revizija, pravilo upravljanja rizikom, a u skladu sa standardima koji važe u EU. Ima još čitav niz detalja kojima se poboljšava kontrola i smanjuje rizik rada osiguravajućih društava, a ono što bih hteo da istaknem kao posebnu novinu jeste da se nadzor, kontrola nad radom osiguravajućih društava poverava Narodnoj banci Srbije. Moram da kažem da u svetu postoje tri rešenja institucija koje vrše nadzor nad radom osiguravajućih društava. U manjem broju zemalja to radi ministarstvo finansija; u najvećem broju zemalja to radi nezavisna agencija. To su uglavnom razvijene evropske zemlje. U nekim zemljama, gde vlada haos na tržištu osiguranja, kao što je to kod nas, to rade centralne banke, iz razloga koje ću vam navesti u narednim minutima. Odluka da poslove nadzora nad obavljanjem delatnosti osiguranja poverimo Narodnoj banci Srbije motivisana je sledećim razlozima. Prvo, Narodna banka Srbije već ima dobro obučene i kvalifikovane kadrove za superviziju banaka, a često su banke osnivači osiguravajućih društava i poslovi osiguranja i bankarstva su prepleteni, zbog čega postoji dobra osnova da se lakše uspostavi kontrola. Takođe, centralna banka ima razvijenu informacionu tehnologiju i opremu. Formiranje nezavisne agencije zahtevalo bi dodatne troškove iz budžeta. To je jako važan faktor, jer bi morala ispočetka da se formira institucija, da se kupuje oprema, da se finansiraju fiksni i opšti troškovi, a takođe bi morala da se formira potpuno nova infrastruktura i logistika. Cilj je da se kontrola nad radom osiguravajućih društava učini efikasnom i da počne u što kraćem vremenskom periodu. Ako bi se agencija formirala u narednih godinu dana, ona ne bi bila u mogućnosti, niti bi se osposobila da krene sa kontrolom rada osiguravajućih društava, a što se tiče centralne banke, već od jeseni centralna banka će u okviru posebne direkcije, koja će se oformiti za kontrolu osiguravajućih društava, biti osposobljena da krene u nadzor i kontrolu osiguravajućih društava u skladu sa ovim zakonom. Takođe postoji još jedan razlog. U razvijenim evropskim zemljama gde poslove nadzora vrši nezavisna agencija, a to su zemlje EU, te nezavisne agencije vrše istovremeno i nadzor nad radom osiguravajućih društava, ali i nadzor nad radom banaka. I jedan i drugi posao se odvija u okviru iste institucije. Za Srbiju, koja se nalazi u srednjem periodu tranzicije, prerano je da se supervizija banaka izmešta iz centralne banke. Kroz pet do deset godina centralna banka će se baviti isključivo monetarnom politikom, ali to je vreme koje je potrebno da se objedine poslovi kontrole osiguranja i kontrole banaka u istoj instituciji, kako bi se sutra kada dođe vreme lakše iz nje izmestili i kako bi ta nova institucija kasnije mogla da funkcioniše. Ovo su osnovne odredbe, a pooštrava se i kaznena politika za nepoštovanje odredaba ovog zakona. Uvode se četiri krivična dela u slučajevima najtežih povreda zakona. Što se tiče potencijalne privatizacije osiguravajućih društava, zakon predviđa da se primenjuje opšti režim privatizacije u skladu sa važećim propisima, ali se daje i ovlašćenje Ministarstvu finansija da i ono može pokrenuti inicijativu za proces privatizacije, što ne zadire u ingerencije Ministarstva privrede po Zakonu o privatizaciji i Zakonu o preduzećima. Samo se širi krug subjekata koji mogu da pokrenu inicijativu za postupak privatizacije. To je ono što su najveće novine u jednom,čini mi se veoma izmenjenom ali ključnom sistemskom zakonu za regulisanje ovog segmenta finansijskog tržišta. Sledeći zakon koji je pred vama jeste izmena i dopuna Zakona o Narodnoj banci Srbije. Taj zakon se menja samo u jednom članu, kojim se omogućava zapravo ovo o čemu sam malopre govorio, da Narodna banka Srbije vrši i superviziju rada osiguravajućih društava. Zakon o Narodnoj banci Srbije inače nalaže centralnoj banci da se stara o stabilnosti celokupnog finansijskog sistema; imajući u vidu da osiguravajuća društva čine neraskidivi deo tog finansijskog sistema, otuda i odluka da centralna banka preuzme kontrolu i nad ovim sektorom. Četvrti predlog zakona koji je pred vama je jedna kratka izmena Zakona o tržištu hartija od vrednosti, koja treba da omogući efikasniji način privatizacije banaka koje imaju većinski državni kapital. Naime, vi znate da je po osnovu konverzije dugova prema Pariskom i Londonskom klubu u imovinu države Republike Srbije država postala većinski akcionar u jednom broju banaka i da je u toku priprema procesa privatizacije u jednom broju banaka. Ovaj proces se ne može efikasno realizovati ukoliko se taj posao ne poveri Agenciji za sanaciju banaka, koja će onda biti subjekt, koja će raspisivati tender za privatizaciju banaka sa većinskim državnim kapitalom, odnosno sa kapitalom gde država ima više od 25% učešća. Ova izmena zakona je napravljena u skladu sa svetskom praksom i u konsultacijama sa Svetskom bankom. Što se tiče petog predloga zakona koji je pred vama, to je izmena Zakona o javnim nabavkama. Bilo je dosta opravdanih primedaba na primenu dosadašnjeg zakona i Ministarstvo je odlučilo da izađe u susret i Privrednoj komori Srbije i domaćim kompanijama koje su se žalile na neefikasne procedure i na povlašćeni tretman inostranih ponuđača u postupku javnih nabavki. Ovaj zakon daje povoljniji status ponuđačima domaćih proizvoda. U zakonu se navodi - domaći ponuđači, ali se i precizira da se radi o ponuđačima domaćih proizvoda, domaće robe i domaćih usluga, znači robe koja je proizvedena u Srbiji. Takvi ponuđači će imati, po ovom zakonu, 20% cenovne prednosti u odnosu na inostranu konkurenciju, čime želimo da podstaknemo nacionalnu industriju. Takođe, smanjeni su troškovi postupka kod javnih nabavki, za javna preduzeća, jer će se oglasi objavljivati samo u Službenom glasniku Republike Srbije za nabavke koje su u vrednosti do tri miliona dinara za dobra i usluge, odnosno do 15 miliona dinara za građevinske i druge radove. Dakle, ukida se obaveza objavljivanja oglasa u stranim publikacijama ako se radi o manjim vrednostima javnih nabavki, kako bi se preduzeća oslobodila nepotrebnih troškova. Takođe su značajno smanjeni troškovi postupka, ne mora se na strani jezik prevoditi konkursna dokumentacija za vrednost javnih nabavki ispod 12 miliona dinara za dobra i usluge, odnosno ispod 120 miliona dinara za radove i ta dokumentacija će važiti ponuđačima šest meseci, produžen je rok važenja. Pojednostavljene su procedure, razdvojeni su i precizirani uslovi za učešće pravnih i fizičkih lica na konkursima i tenderima. Hitne nabavke se mogu odmah realizovati bez prethodnog mišljenja Uprave za javne nabavke, a u skladu sa procedurom koju ovaj zakon precizira. Ovaj zakon obezbeđuje efikasniju kontrolu i obezbeđuje zaštitu ponuđača, ali, s druge strane, i javnog interesa. Zahteve za zaštitu prava po ovom zakonu mogu da podnose i ponuđači koji učestvuju na tenderu, ali i Uprava za javne nabavke. Da bi se uspostavila efikasnija kontrola, poboljšava se status članova komisije za zaštitu prava ponuđača, jer se oni biraju na period od četiri godine i imaju izjednačen status sa direktorom posebne upravne organizacije, čime se povećava rang predsednika komisije i daje mu se veći autoritet. Isto je i sa članovima komisije, jer se oni izjednačavaju sa pomoćnicima direktora posebnih upravnih organizacija. Na kraju, ono što je veoma važno, predviđen je visok stepen ažurnosti u izvršavanju postupka javnih nabavki, jer odluka mora da se donese u roku koji nije duži od 15 dana, a samo u izuzetnim slučajevima 25 dana. Time se skraćuje period odlučivanja, mora da se odluči po tenderu, i ubrzava se proces javnih nabavki, što je do sada predstavljalo jedan od najvećih problema. Hvala vam na pažnji.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, narodni poslanik Milan Marković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS - Boris Tadić.
Poštovane kolege i koleginice, poštovani gospodine ministre, što se tiče predloženog dnevnog reda koji smo danas usvojili, izuzev nečega o čemu ćemo verovatno još pričati, a to je još jedno ponižavanje Narodne skupštine koje se ogleda u vraćanju Zakona o akcizama iako smo se o tom zakonu izjasnili pre deset dana, mogu da izrazim zadovoljstvo što se tiče predloženog dnevnog reda, jer većina zakona koje ste predložili jesu zakoni koje je koncipirala prethodna vlada. To je dobro, govori i o vama, ali govori i o kvalitetu rada prethodne vlade i o kvalitetu tih predloga. Stav poslaničkog kluba DS će biti konstruktivan, kao što je to bio i do sada. Za neke od ovih predloga zakona ćemo glasati. Ali, smatramo da ste u nekim od tih predloga zakona, kao što je zakon o osiguranju gde su postojala dva nacrta, ovo je praktično treći nacrt i on se našao pred Narodnom skupštinom, izvršili određene promene koje mi ne možemo podržati. Stoga smo intervenisali amandmanima i naš stav prema predloženim zakonima će zavisiti od stava poslaničke većine u odnosu na amandmane koje smo mi predložili. Odmah ću reći koji je naš načelan stav o ovim predlozima zakona. Što se tiče Predloga zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, to je predlog zakona koji je spreman već dve godine; naš poslanički klub stoji iza ovog predloga zakona, posebno što su neki članovi našeg poslaničkog kluba pripremali ovaj predlog zakona. Mi ćemo ovaj predlog zakona podržati, s tim što smatramo da tu postoje izvesna ograničenja. Prvo, mislimo da se, uz svu dobru volju, efekti ovog zakona još dugo vremena neće osetiti. Nismo sigurni da će kamatne stope i cena tih kredita doživeti pad u skorije vreme i mislimo da ovde nedostaje još jedan zakon, a to je zakon o hipoteci, da bi ovaj zakon zaživeo. Dobro je da se ovaj zakon nađe u našem pravnom poretku, u našem pozitivnom zakonodavstvu, ali njegovo stavljanje na dnevni red po hitnom postupku, posebno pošto se ovaj zakon, mislim da je to i vama jasno, neće moći odmah primenjivati, možemo ipak da ocenimo kao deo predizborne kampanje; to nije dobro, jer bi sigurno ceo set zakona bio bolje pripremljen kada bismo se bavili time u interesu građana, a ne da vodimo pri tom računa o našim političkim interesima. Bilo bi dobro da je Vlada, na neki način, prepisala recept koji je primenila Skupština grada Beograda, odnosno Izvršni odbor Skupštine grada Beograda, posebno zato što znam da su i predsednik gradske vlade gospodin Bogdanović, a i svi drugi koji su učestvovali u tom projektu, to je projekat hiljadu stanova, sigurno spremni, voljni i bili bi vrlo zadovoljni da ih pozovete i da podelite ta iskustva sa njima. Što se tiče Predloga zakona o osiguranju i Predloga zakona o dopuni Zakona o Narodnoj banci Srbije, o tome ću posebno govoriti, naš stav će zavisiti od vašeg stava prema našim amandmanima, a što se tiče Predloga zakona o dopuni Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata koji je podnela Vlada Republike Srbije, kao i Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, poslanički klub DS će ova dva predloga zakona podržati. To su takođe predlozi zakona koje je pripremala prethodna vlada, a sadašnja vlada je izvršila neke izmene. S druge strane, mi smo intervenisali nekim amandmanima, ali mislimo da je vrlo bitno da se taj kontinuitet ekonomske politike koja je započeta u prethodnom periodu nastavi. Verovatno svi poslanici izražavaju zadovoljstvo zbog takvog načina rada i posebno zbog sporazuma sa MMF-om, za koji se nadamo da će biti onakav kako nam je predstavljen. Ja sam poželeo sreću pre vašeg odlaska, kada smo govorili o budžetu, ali ću vas podsetiti da sam vam tada rekao da će morati dodatno da se pregovara sa MMF-om zbog našeg deficita koji je iznosio 46 milijardi dinara. Dobro, to nije tema, dobro da ste se vratili sa dobrim vestima. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, posebno nas raduje da je ova vlada ostala pri tom standardu koji je uvela prethodna vlada, odnosno prethodna vladajuća većina, da javne nabavke postanu standard u poslovanju, da postanu nešto što se nikad više neće izbrisati iz našeg pravnog poretka. To je jedna filozofija, jedna funkcija koju smo uveli. Podsetiću da smo mi kroz taj zakon uveli zaštitu domaće proizvodnje, odnosno domaće ponude, koju vi dalje razrađujete i zbog toga ćete imati našu podršku za ovaj zakon, uz par amandmana. Sada ću govoriti o onome što nam se manje sviđa u ovom setu predloga zakona. To je zakon o osiguranju. Iako je, praktično, više od 80% članova predloga tog zakona prepisano iz predloga zakona prethodne vlade, vi ste izvršili neke izmene za koje smatramo da nisu dobre. Podneli smo veći broj amandmana u nameri da se ovaj zakon ipak usaglasi sa standardima sveta kojem težimo i sa standardima koji su neophodni za kvalitetno funkcionisanje sistema osiguranja. Drugi deo naših amandmana podnet je sa ciljem da se na neki način obezbedi bolji položaj domaćih subjekata koji se bave poslovima osiguranja. Ja ću ovde izneti dve osnovne primedbe. Prva primedba se odnosi na poslove nadzora. Naime, ne slažem se sa interpretacijom gospodina ministra o tome kakvi su vidovi nadzora u zemljama Evropske unije. Ja ću izneti jednu drugačiju interpretaciju. Dakle, mislim da postoje tri vrste državnog nadzora. Prva vrsta nadzora jeste ona koju je pomenuo gospodin ministar. To je nadzor koji se obavlja preko ministarstva finansija. Ministarstvo finansija formira odgovarajuću službu, a u toj službi se nalaze odgovarajući stručnjaci iz oblasti koje su od značaja za poslove osiguranja; u nekim državama, kao što su Francuska i Belgija, to je malo obogaćeno time što se formira i posebna komisija nezavisnih eksperata koja verifikuje odluke od većeg značaja. Slažemo se da ovaj sistem ne primenimo kod nas. Drugi vid nadzora jeste onaj za koji se poslanički klub Demokratske stranke zalaže. To je vid nadzora koji je bio predviđen u nacrtu ovog zakona koji je usvojila naša vlada, a taj vid nadzora podrazumeva da poslove nadzora vrši nezavisno telo koje za svoj rad odgovara vladi. To telo se može različito nazvati, može biti agencija, može biti direkcija (tako je zovu u Hrvatskoj), može biti biro. Ono je u vršenju svojih poslova samostalno i nezavisno, a poslovi koje vrši i delokrug utvrđeni su zakonom. Ovo telo bi trebalo da ima svoj statut. Statutom se određuje organizacija, način rada, a ono što je posebno važno utvrđuju se prava, obaveze i odgovornosti lica koja predstavljaju rukovodeći organ u tom telu. Vlada imenuje organe tog tela, agencije ili biroa, nije bitno kako ćemo ga nazvati, i u većoj ili manjoj meri, u zavisnosti od konkretne države, direktno kontroliše rad tog organa. Ovakav vid nadzora postoji u mnogim državama, posebno u onim državama koje su slične nama, jer su u pitanju države koje su u tranziciji. Nekima od njih ta tranzicija uspeva, očiti primer je Slovenija. Dakle, ovakav sistem postoji u Sloveniji, Hrvatskoj, Mađarskoj, ali i u nekim drugim evropskim državama i mislimo da je taj sistem optimalan i možda jedini mogući za poziciju u kojoj se naše društvo nalazi. Jedno je sigurno, taj sistem je proveren i ne nosi nikakve rizike. Eventualni argumenti da je formiranje jednog takvog sistema, odnosno službe koja bi brojala izvestan broj ljudi, neki značajan izdatak za naš budžet, jednostavno ne stoje, jer u ovakvom slučaju, ako dođe do problema, veća je dara nego mera, odnosno šteta je višestruko veća i u ovakvim slučajevima jednostavno ne treba da se rizikuje zbog populističkih stavova o nekim uštedama u budžetu. Treći sistem, tu se definitivno ne slažemo, nije sistem da centralna banka vrši nadzor. Treći sistem je u stvari jedan viši nivo drugog sistema, jedan izvedeni sistem, gde takođe postoji jedno nezavisno telo, ali to nezavisno telo vrši malo višu funkciju. Naime, ono vrši nadzor nad svim bankarskim poslovima i nad poslovima osiguranja. To postoji u državama i finansijskim tržištima o kojima mi, nažalost, sada možemo samo da maštamo, tako da nisu tema, i u tom smislu se ne slažem sa načinom na koji je ministar izložio postojanje sistema u uporednoj praksi. Normalno, ministar je to radio u nameri da prihvatimo sistem koji nam on predlaže. (Predsedavajuća: Da li koristite i narednih deset minuta?) Da. Pošto sam izneo ova tri postojeća vida nadzora reći ću vam odmah koja je naša primedba. Upravo je naša primedba u tome što ovaj zakon predviđa nešto što smatramo da ipak nije poznato u uporednoj praksi - ako ništa drugo, nije poznato kao uspešno ili nije poznato u državama koje su slične našoj - a to je da centralna banka vrši nadzor. Imajući u vidu dva dosadašnja nacrta, imajući u vidu ovo što sam izneo, imajući u vidu praksu zemalja koje strašno liče na našu zemlju, čija je situacija u ovom segmentu identična ili slična našoj situaciji, ostaje sumnja zbog čega naša vlada ovako drastično odstupa od nečega što smo svi očekivali. Dokaz za drastično odstupanje jeste i to da nikada nikome nije padalo na pamet da izvrši druge izmene u unutrašnjem zakonodavstvu koje bi jedan ovakav predlog učinile kompatibilnim sa drugim propisima. Dakle, takav odnos i takav iznenađujući obrt Vlade, odnosno predlagača, nažalost izaziva sumnju i, ono što smo govorili kada smo govorili o Zakonu o ministarstvima, mnogo bi bilo loše da se ova država vodi po sistemu resora ili resursa koji pripadaju određenim političkim strankama. Nažalost, ako pogledamo situaciju u kojoj se sada nalazimo i način kako je predviđen ovaj segment koji je vrlo perspektivan i vrlo bitan, videćemo da bi neko zlurad mogao da kaže da se jednostavno ovo radi, ovo novo, neviđeno rešenje primenjuje samo da bi se našlo pod okriljem jedne političke stranke. Naravno, verujem da to nije tako ili se bar nadam da to nije tako. Smatram da je ovo jedna specifična etatizacija ovog sektora. Mogu da kažem, malo perfidna ili licemerna, da se Vlasi ne dosete, da mi to ne vidimo, ali ovo jeste etatizacija, jeste stavljanje pod kontrolu ovog sektora na jedan način koji nije primeren zemljama kojima težimo i evropskim tokovima u koje želimo da se uključimo. Ako je neko nama preporučio taj recept, bilo bi dobro da znamo ko ga je preporučio i ako on već to nije primenio neka prvo on prvo primeni ovako nešto, neka on prvo rizikuje, pa ćemo mi posle toga, ako to vredi, da pokušamo. Imamo recepte koji su uspeli i predlažemo da primenimo uspešne recepte. Predloženo rešenje sporno je sa aspekta unutrašnjeg zakonodavstva i zato imamo kao treću tačku dnevnog reda izmene i dopune Zakona o Narodnoj banci Srbije. Znači, članovi 4, 5. i 6. zakona jasno govore koje su to funkcije sistema, koje su to funkcije Narodne banke Srbije. Član 54. koji govori o kontrolnoj funkciji Narodne banke Srbije i nikada nikome ko je taj zakon donosio i predlagao nije palo na pamet da tu sada ubacuje kontrolu, odnosno nadzor nad osiguravajućim društvima. To samo pojačava sumnju o kojoj sam malopre govorio i govori o tome koliko je ovo u stvari jedan eksperiment i nešto novo u našem pravnom sistemu. Ovo rešenje je suprotno i Zakonu o ministarstvima. Mnogo smo se sporili ovde kada smo govorili o Zakonu o ministarstvima. Naime, članovima ovog zakona se de fakto izuzimaju iz nadležnosti Ministarstva finansija poslovi državne uprave koji se odnose na kontrolu ovog segmenta. To je izričito navedeno kao nadležnost Ministarstva finansija. Onog momenta kada to zajedno sa logistikom, kako je predviđeno ovim zakonom, pređe na Narodnu banku Srbije više je nego očigledno da se, suprotno Zakonu o ministarstvima, jedna značajna nadležnost iz ovog ministarstva izuzima i prebacuje na Narodnu banku Srbije. Kada smo već kod problema pozitivnih propisa, ministar je malopre pomenuo da seu principu ne menja sistem utvrđen Zakonom o preduzećima. Mislim da je dobro da se taj sistem ne menja, mada, s obzirom na neka iskustva, možemo razgovarati i o drugim segmentima, recimo o posebnom zakonu o privatizaciji osiguravajućih društava. Ali, vi kažete da se sistem ne menja. Onda mi nije jasno zašto ste u zakon stavili odredbu člana 244. koja se odnosi na ovlašćenja Vlade da preduzme određene mere, da preduzme praktično upravljačke funkcije u osiguravajućim društvima koja posluju državnim i društvenim kapitalom, iako član 400a Zakona o preduzećima predviđa tu mogućnost, ali samo u slučajevima kada je počeo proces privatizacije i kada se utvrdi da organi upravljanja u tom preduzeću propuštanjem radnji ili određenim aktima ometaju ili sprečavaju taj proces privatizacije. Vaša odredba je nedorečena, ne znam o čemu se radi, neka namera iza toga stoji. Da ne stoji namera, to jednostavno ne bi ni stajalo, jer se supsidijarno uvek primenjuje Zakon o preduzećima, i izmena zakona koja je inače posledica Zakona o privatizaciji. U svakom slučaju, ostaje ozbiljna primedba u vezi sa nadzorom. Ovako koncipiran nadzor je razlog zbog kojeg ne možemo podržati Predlog ovog zakona. Predlažemo bolje, manje rizično rešenje, provereno u situacijama istovetnim onoju kojoj se mi sada nalazimo. To je jedan set amandmana. Molim vas da ga prihvatite; ukoliko prihvatite, sa zadovoljstvom ćemo podržati vaš predlog zakona. Druga primedba se odnosi na specijalizaciju, dakle na imovinsko i životno ili životno i neživotno osiguranje, nije bitna terminologija. Naime, evo o čemu se radi. Dakle, to je sve posledica direktive Evropske ekonomske zajednice iz 1979. godine. Već u preambuli te direktive rečeno je da se razdvajanje na životno i neživotno osiguranje neće odnositi na osiguravajuće organizacije koje su već registrovane i već obavljaju, tradicionalno i stabilno, poslove i životnog i neživotnog osiguranja pod određenim uslovima, koji se uglavnom tiču vođenja odvojenog knjigovodstva i zaštite osiguranika i jedne i druge vrste osiguranja. Znači, i oni koji su pravili tu preambulu 1979. godine, odnosno tu direktivu, imali su u vidu da je ta obaveza koja se nameće osiguravajućim organizacijama, da se bave ili jednim ili drugim osiguranjem, skupa i rizična i da će sigurno subjekte na koje se odnosi izložiti određenom iskustvu koje za njih možda može da bude i pogubno. Kako je to dalje teklo u nekim zakonima, kao recimo u Sloveniji - oni su u samom zakonu napravili jedan izuzetak, smatraju "Triglav" svojom nacionalnom kućom i rekli su sve je to tako, mora da se izvrši specijalizacija, ali se ne odnosi na "Triglav". Znači, ljudi vode računa o svojim domaćim resursima, a razlog za to je isključivo praktične i ekonomske prirode. Naime, radi se o tome da su vrlo važan resurs, vrlo važno i ogromno tržište, veliki izvor novca, veliki izvor biznisa upravo poslovi životnog osiguranja. Poslovi životnog osiguranja u našoj zemlji nisu razvijeni. Naša osiguravajuća društva, kakva su takva su, nisu uspela da uđu u to tržište i da taj veliki potencijal stave u funkciju i da, prosto rečeno, zarađuju novac. Ukoliko nametnemo našim osiguravajućim organizacijama da u relativno kratkom roku, odnosno samo do 2005. godine, izvrše specijalizaciju, tj. razdvajanje delatnosti, to će za njih biti veliki izazov, a oni domaći osiguravači koji se odluče da izađu na tržište osiguranja života u toj tržišnoj utakmici će biti razočaravajući i inferiorni u odnos na stranu ponudu, u odnosu na strane kompanije. Nešto po tom pitanju moramo učiniti. Naš predlog iz amandmana je da taj rok produžimo najmanje na 2007. godinu, kako bismo našim preduzećima, našim subjektima osiguranja, odnosno osiguravačima dali mogućnost da se koliko-toliko pripreme za tu tržišnu utakmicu, jer će u najmanju ruku biti počišćeni, nigde ih neće biti na tom veoma velikom i značajnom tržištu. To su osnovne primedbe poslaničkog kluba DS-Boris Tadić. Spremni smo da glasamo za većinu ovih zakona, ali vas molimo za razumevanje i za jedan razuman odnos prema ovome što smo izneli. Predlažemo da prihvatite naše amandmane, jer ćemo sigurno na taj način zajednički doći do mnogo boljih rešenja i mislim da ćemo svi biti zadovoljni i da ćemo stvoriti jednu osnovu za bolji napredak našeg društva u segmentima koje danas pokušavamo da uredimo ovim setom zakona. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Igor Mirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre treba da razjasnimo zašto Odbor za finansije Narodne skupštine nije prihvatio Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita. Mislim da bi predsednik ili neki ovlašćeni predstavnik Odbora bio dužan da nas informiše o tome, jer je rasprava već počela, a većina narodnih poslanika nije prisustvovala sednici Odbora i ne zna koji su motivi i razlozi bili da Odbor većinom glasova ne prihvati Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita. Ministar je izašao, ali eho ovih mojih reči će sigurno doći do njega. Srpska radikalna stranka neće podržati nijedan predlog zakona iz ovog seta zakona koji se ovako navrat-nanos, po hitnom postupku, a radi se o veoma važnim, specijalizovanim oblastima u ekonomiji jedne zemlje, donose u Narodnoj skupštini, i to želim odmah na početku da kažem kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Na tragu velikih obećanja datih u onom revolucionarnom zanosu 2000. godine je i ovaj Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji. Ministar je danas rekao da će Predlog zakona pospešiti rast pojedinih privrednih grana, pogotovu u industriji građevinarstva, a to je industrija koja prati izgradnju građevinskih objekata. To bi po njegovim rečima, a to naravno ovaj zakon ne može inicirati, moglo da dovede i do povećanja prihoda u budžetu, ukoliko te industrijske grane dobiju zamah. Očigledno je da se ministar finansija, a to je i manir čitave poslaničke grupe G17 plus, nije vratio u okvire realne ekonomije, još uvek je na tragu velikih obećanja. Setite se onih obećanja od šest milijardi dolara koje će stići odmah nakon revolucionarnog prevrata 2000. godine; da stvar bude još gora, izgleda da je deo tog novca stigao, ali je potrošen u nekim tajnim kanalima, nestao je netragom, pa to može biti razlog i za neke dodatne istrage, u najmanju ruku za potpuno razobličavanje ekonomske politike koju je svih ovih godina vodio G17 plus, naravno sa glavnim eksponentom, makar u javnom delu vođenja te politike, ministrom Mlađanom Dinkićem. Zakon, zapravo, u svojoj suštini namerava da ostvari jednu vrstu obezbeđenja supergarancije za banke, one banke koje će davati stambene kredite, koji će već biti pokriveni hipotekom, ali to za banke nije dovoljno, jer je mogućnost realizacije obaveza, odnosno naplate banaka preko hipoteke, danas veoma sužena, često dugo traje i hipoteke su krajnje nerealne, sumnjivo uknjižene itd. i banke sada pokušavaju da preko zakona o nacionalnoj korporaciji obezbede neku vrstu supergarancije. To nije ključ za rešavanje problema kako će oni građani koji žele da dođu do stana i da obezbede kredit kod banke taj kredit i moći da obezbede. Dakle, dva su otvorena pitanja. Jedno je pitanje kamate na stambene kredite. Ministar govori neistinu i sinoć je u javnom predstavljanju zakona rekao da su danas, dakle u ovom momentu dok traje rasprava u Narodnoj skupštini, kamate na stambene kredite na godišnjem nivou oko 9%, što je apsolutna neistina. On čak govori da će uvođenje ove vrste supergarancije za stambene kredite omogućiti pad kamata, što je takođe neistina, jer jedno sa drugim nema nikakve veze, i to je pitanje koje Ministarstvo finansija i ova većina koja će izgleda podržati ovaj zakon danas u Srbiji ne može da reši. To je naravno pitanje koje se odnosi na budžet, na nerealan budžet, na povećanje akciza, na povećanje cena električne energije, na povećanje cena onih roba koje generalno pune budžet Srbije; dakle, povećanje cena, rast inflacije i naravno, reakcija banaka i bankara koji moraju držati velike kamate, makar za nekoliko procenata veće od inflacije, iz prostog razloga da bi osigurali vrednost svog kapitala, onog kapitala koji se nalazi na bankarskom tržištu. Drugo pitanje na koje ministar finansija ne daje odgovor jeste pitanje kako dobiti stambeni kredit bez hipoteke. U najvećem broju zemalja gde postoji razvijenije tržište kredita, naravno mnogo razvijenije nego kod nas, moguće je da se stambeni kredit dobije i bez hipoteke. Uostalom, ukoliko danas u našoj zemlji imamo prodaju druge robe bez obezbeđenja u vidu hipoteke, recimo automobila, zašto onda ministar finansija ne predloži sistem koji bi omogućio da se i stanovi, kao jedna vrsta robe, mogu prodavati u jednom racionalnom sistemu, bez hipoteke koja je nužna za obezbeđenje kredita u ovom slučaju. Treće, ministar finansija u jednom socrealističkom maniru govori da će ovaj zakon obezbediti dodatni pritisak, kako on kaže, na lokalne organe za uknjižbu stambenih objekata. Dakle, on ne govori o novom zakonu o hipoteci, koji bi trebalo da na jedan savršeniji i racionalniji, ozbiljniji način obaveže sve organe, posebno organe lokalne samouprave, da u kratkom roku reše pitanje uknjižbe onih stambenih objekata koji nisu uknjiženi. Na taj način proširiće osnovicu korisnika koji će moći da potraže kredit kod poslovnih banaka. Ne, on ne govori o tome. On apeluje na svest čelnika u lokalnim samoupravama, što je jedan neverovatan socijalrealistički manir i ne može da se uklopi u jednu liberalnu viziju koju, makar na papiru, zastupa ministar Dinkić. Dakle, zakon nije dobar, nije dovoljan, neće dovesti do povećanja broja korisnika stambenih kredita, do ekspanzije onih grana koje su direktno povezane sa izgradnjom stanova i koje prate tržište stanova, izgradnju stanova (građevinarstvo, industrija građevinskog materijala i sl.), tako da obrazloženja koja je ministar Dinkić izložio maločas jednostavno nisu istinita i ne mogu da motivišu poslaničku grupu SRS da podrži Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita. Dakle, niti će biti niže kamate na stambene kredite, niti će se po lakšoj proceduri dolaziti do stambenih kredita, niti će veliki broj građana moći da zaista računa na to da će jednog dana biti korisnik povoljnih stambenih kredita. U tom smislu ovaj zakon ne predstavlja nikakvu olakšicu za građane, osim za deo onih poslovnih banaka koje će koristiti supergaranciju u smislu ovog osiguravajućeg fonda, koji opet ima osnovni ulog iz budžeta Republike Srbije. Drugo pitanje o kome želim da govorim u ime poslaničke grupe SRS je pitanje zakona o osiguranju. I, ponovo, naravno, nekoliko notornih neistina, što je za mene zaprepašćujuće. Ministar finansija i u pripremi teksta zakona, u obrazloženju zakona, i danas javno za govornicom Narodne skupštine govori o tome da je zakon o osiguranju usklađen sa direktivom Evropske unije, i na izvestan način obmanjuje poslanike Narodne skupštine. Istakao bih nekoliko spornih pitanja, spornih tačaka u samom zakonu. Prvo pitanje je pitanje nadzora nad poslovima osiguravajućih organizacija. Moram da kažem da rešenje po kome Narodna banka Srbije, iz razloga poznatih samo ministru Dinkiću ili možda poslaničkoj grupi G17 plus, postaje ovim zakonom nadzorni organ nad radom osiguravajućih kuća, nije rešenje koje je poznato u praksi razvijenih zemalja. Pedantniji analitičari Predloga ovog zakona su došli do podatka da samo u četiri zemlje sveta postoji upliv narodne banke u procesu nadzora nad delatnošću osiguranja. Dakle, ministar Dinkić nas je obmanuo. On je rekao da je to rešenje koje je već primenjeno u praksi zemalja Evropske unije, što nije tačno, i rekao je da je to rešenje koje je već primenjeno u praksi razvijenih zemalja sveta, van kruga zemalja Evropske unije, što takođe nije tačno. Verovatno je računao da niko među poslanicima neće detaljno analizirati zakon o osiguranju i da će to tako u jednom gromoglasnom maniru reformi, promena, uvođenja reda u osiguranje, moći da na mala vrata prođe u Narodnoj skupštini Republike Srbije. (Predsedavajuća: Izvinite, da li koristite i sledećih 10 minuta?) Da. Ali, očigledno je da neće moći. Dva su moguća rešenja, koja se primenjuju u praksi zemalja Evropske unije. Prvo rešenje je da Ministarstvo finansija, kao što je to u Francuskoj i Belgiji, vrši nadzor nad radom osiguravajućih društava, a drugo je da se formira posebna agencija za nadzor osiguranja, koja bi vršila tu delatnost, i takvo rešenje je zaista već primenjeno u nekolicini zemalja Evropske unije. Drugo pitanje je pitanje istovremenog obavljanja poslova životnog i neživotnog osiguranja. Tačno je da direktiva Evropske unije i praksa u većini zemalja Evropske unije podrazumevaju za novoosnovana društva obavezno razgraničenje poslova životnih i neživotnih osiguranja. Ali, isto tako je i tačno da za ona osiguravajuća društva koja imaju dugu tradiciju i koja već istovremeno obavljaju i životna i neživotna osiguranja ne postoji obaveza njihovog razgraničenja. Zašto to danas predlaže ministar finansija? Zato što, pre svega, želi da umanji vrednost imovine i sumu portfelja osiguravajućih društava tako što će i ona osiguravajuća društva koja kod nas imaju veliku tradiciju morati da razdvajaju poslove životnih i neživotnih osiguranja, dakle formiraće se posebna društva, posebna pravna lica; time će se umanjiti vrednost imovine osiguravajućih društava koja je danas velika. Sigurno je, baš u momentu dok ovo raspravljamo, poslanici treba da znaju, da se radi o sumi od preko 500 miliona evra imovine, portfelja, hartija od vrednosti koje su u posedu osiguravajućih društava itd. Jednostavno, taj imperativni zahtev za razdvajanje poslova životnih i neživotnih osiguranja nije u interesu domaćih osiguravajućih društava, već samo u interesu stranih osiguravajućih kompanija, koje žele, naravno to je njihov prirodni interes, da po što nižoj ceni kupe domaće osiguravajuće kuće i da iz celog tog posla profitiraju. Ministar Dinkić mora da zaštiti domaće osiguravajuće kuće i domaća osiguravajuća društva od takve vrste, rekao bih, poslovne agresije stranih osiguravajućih kompanija. Umesto toga on staje na stranu stranih osiguravajućih kompanija i omogućava im da po nižoj ceni, kroz elemenat obaveznog razgraničenja životnih i neživotnih osiguranja, dođu u poziciju da jeftino kupe naše osiguravajuće kuće. I, naravno, dolazimo do ključne tačke u Predlogu zakona o osiguranju, i to ne sme da vam promakne, a to je pitanje privatizacije osiguravajućih kuća. Čitava ova priča je zamišljena, naravno i zakon je potka celoj priči, da se osiguravajuća društva što pre prodaju. Premijer ili predsednik Vlade, one vlade koja je trajala do pre mesec ili dva, gospodin Živković je, sećate se (i nije čudo što DS u najvećoj meri podržava predloge ovih zakona), govorio o prioritetima one vlade, vlade onog bivšeg režima. Prvo, prodaja Mobtela, drugo, prodaja DDOR-a, "Dunava" itd. I danas, u predlogu ovog zakona u članu 243. kaže se - postupak privatizacije društvenog kapitala u društvima za osiguranje, pored subjekata utvrđenih propisima kojima se uređuje privatizacija, može pokrenuti i Ministarstvo finansija. Cilj je, dakle, da ministar finansija bude neka vrsta tačke oko koje će se prikupljati ponude na tenderu za privatizaciju osiguravajućih kuća. Cilj je da se budzašto prodaju osiguravajuće kuće i zakon je najbolja osnova za takvu vrstu rasprodaje. Zato ne smemo podržati ovaj zakon. Dalje, pitanje Zakona o Narodnoj banci. Nadam se da ovaj zakon nećemo razmatrati, ukoliko usvojite amandman koji sam predložio; on na jedan način koji je usklađen sa ovim principima koji vladaju u zemljama Evropske unije govori o potrebi da Ministarstvo finansija kroz upravu za nadzor osiguranja vrši nadzor nad ovom delatnošću. Onda nećemo ni morati da menjamo Zakon o Narodnoj banci, jer Narodna banka, po prirodi svog posla, ne može vršiti nadzor nad delatnošću koja je povezana sa osiguranjem. To je nešto potpuno nespojivo i svako ko je završio makar srednju ekonomsku školu zna da Naroda banka nema nikakvog dodira sa osiguravajućim kućama i da je to jedna vrsta egzibicije ministra finansija, njegove poslaničke grupe i kvazieksperata koji se u njoj nalaze. Zakon o javnim nabavkama, čuveni tenderi, to je pitanje na koje moramo da reagujemo. Javnost je u prvih mah, kada je Zakon o javnim nabavkama donet u Narodnoj skupštini, mislila da će taj zakon ograničiti ili suzbiti zloupotrebe kod velikih nabavki, pogotovo u javnim sistemima, kod nabavki u onim državnim organima koji godišnje izdvajaju velike sume za javne nabavke. To očekivanje je bilo ispravno. Šta se desilo u praksi? Gotovo svaki tender je namešten i gotovo na svakom tenderu ne pobeđuje onaj ko ima jeftiniju ponudu. Kakav je to onda tender? To je neverovatna zloupotreba. Na to pitanje Predlog ovog zakona o javnim nabavkama ne daje odgovor; pitanje cene, kao osnovnog i glavnog faktora za procenjivanje ponuda u procesu prikupljanja i organizovanja tendera, u celom procesu koji organizuje zakon o javnim nabavkama i drugo pitanje, pitanje prednosti domaćih proizvođača. Imali smo jedan interesantan slučaj oko opremanja "Beogradske arene", velike hale, kada je jedna domaća firma iz tehničkih, proceduralnih razloga, radi se o domaćem proizvođaču, izgubila posao koji je prepušten jednoj stranoj firmi, što, naravno, u postojećem Zakonu o javnim nabavkama nije dovoljno ograničeno. Poslanička grupa SRS smatra da se ta dva faktora moraju obavezno ugraditi u zakon i da oni ne mogu biti plod neke vrste improvizacije tenderskih komisija ili upliva nekih posebnih interesa, već to mora biti striktno regulisana oblast koja će omogućiti prednost onima koji imaju najpovoljniju ponudu i onima koji su domaći proizvođači opreme koja se, naravno, može izjednačiti po kvalitetu i po drugim karakteristikama sa opremom koja se nudi iz inostranstva. Ta dva dela nisu dovoljno razjašnjena. Naravno, zbog ovih nedostataka u Predlogu zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, Predlogu zakona o osiguranju, Predlogu zakona o Narodnoj banci, koji je potpuno besmislen, jer sam uveren da većina poslanika neće dozvoliti upliv Narodne banke u proces kontrole i nadzora nad radom osiguravajućih kuća, i u Predlogu zakona o javnim nabavkama, SRS neće dati glas za ove zakone. Kada na dnevni red budu došli amandmani, biću slobodan da branim svoje amandmane, naravno, posebno oko privatizacije osiguravajućih kuća, jer smatram da je potrebno doneti poseban zakon o privatizaciji osiguravajućih kuća i osiguravajućih društava i ne dozvoliti ministru finansija da bude organizator rasprodaje naših osiguravajućih društava.
Ispred Odbora za finansije, narodni poslanik Nenad Bogdanović.
Mi smo se dogovorili juče i odluka je da izvestilac bude gospodin Štimac ili gospodin Obradović, više ne znam, ali to nije važno. Normalno, on je sam odlučio da li hoće. Moram da ponovim da kao predsednik Odbora neću nikada da branim zakon ako sam uzdržan ili protiv njega. To nije u redu. Izvestilac treba da bude onaj ko je za taj zakon. Mislim da gospodin iz SRS nije zlonamerno objašnjavao ovu varijantu u vezi sa "Beogradskom arenom". Naime, naslov je bio jasan, to je tipično za našu štampu: "Amerikanci pobedili Užičane". Međutim, nisu Amerikanci pobedili Užičane, pobedili su Italijane, pošto se sedišta ne proizvode u Užicu. Firma "Jedinstvo", koja je učestvovala, bila je samo izvršilac posla. Inače, sedišta su bila italijanska. To nije dobar primer za ovo što ste rekli. Postoje neki drugi primeri koji mogu biti mnogo bolji. Nije se radilo o tome što je naslov sugerisao. Kada se pročita članak u stvari se vidi da su i jedna i druga sedišta koja su u pitanju - strana, jer jednostavno, ta vrsta sedišta se ne proizvodi u zemlji Srbiji. Smatrao sam za shodno da ipak to moram reći, jer i mene je to nerviralo, ali šta da radimo, tako je to.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Izvolite, narodni poslanik Ivica Dačić, poslanička grupa SPS.
Dame i gospodo poslanici, pošto ima nekoliko tačaka dnevnog reda koje su, svaka za sebe, izuzetno značajne, želeo bih u nekoliko minuta da objasnim stavove SPS vezano za nekoliko ključnih stvari, pošto je reč o zakonima koji možda i nisu međusobno povezani. Prvi je Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita. Kao što znate, stambena izgradnja je na veoma niskom nivou. Godišnje se izgradi svega nekoliko hiljada stanova. Porodice u Srbiji imaju potrebe za stanovima. Takođe, kao što znate i kao što smo pokazali u prethodnom periodu, moguće je u Srbiji izgraditi i 10.000 stanova godišnje. Veoma je značajno što se ovaj zakon stavlja na dnevni red, zbog toga što je očigledno da mladi ljudi, a bogami u našoj državi i ljudi koji su već zašli u srednje godine, imaju potrebu da reše stambeno pitanje. Imajući u vidu stepen razvoja naše države, nemoguće je da se stambeno pitanje reši drugačije, jer nema više dodele stanova, kao što je bilo u vreme socijalizma. Takođe, ne postoji dovoljan izvor prihoda kako bi građani mogli sami i iz sopstvenih izvora da kupuju stanove. Zato je ova ideja dobra. Potrebno je da se stvore takvi makroekonomski uslovi i takav bankarski sistem i, naravno, sistem osiguranja tih kredita koji će omogućiti da ljudi mogu da reše stambeni problem. Zato mi ocenjujemo da je ova ideja dobra, uz manjkavosti koje ima ovaj zakon. Smatramo da je potrebno da dođe do masovnijeg odobravanja stambenih kredita. Nažalost, danas uslovi jesu takvi da će čak i posle donošenja ovog zakona banke teško biti u prilici da daju veći broj stambenih kredita. Naročito će teško moći da idu na dugoročne kredite, a posebno ukoliko se ne primeni veoma jasan sistem kontrole izvršavanja obaveza koje postoje na osnovu tih kredita. Deset miliona evra kao početni, osnivački kapital je svakako mali iznos sredstava da bi veliki broj porodica mogao da dobije stambene kredite. Takođe, ograničavajući faktor svakako jeste i činjenica da mesečna rata ne može biti veća od 60% prihoda domaćinstava. Kada se sve to sabere, na osnovu ovih podataka koje smo dobili, otprilike 50.000 domaćinstava u Srbiji je platežno sposobno, a ima ovakvu stambenu potrebu. Znači, ovaj zakon i osnivanje ove nacionalne korporacije neće rešiti brzo stambeni problem, ali za nas su ključne dve druge stvari. Smatramo da je veoma bitno da uz ovaj zakon ide i niz pratećih zakona koji bi regulisali i druge oblasti, kao što je zakon o hipotekama, i da treba, što je možda takođe interesantno, da se formira jedna nacionalna korporacija za hipotekarno kreditiranje. Drugo, moraju se stvoriti uslovi, a to verovatno pripada Ministarstvu za kapitalne investicije, da se pokrene stambena izgradnja u našoj državi, jer bez pokretanja građevinskih preduzeća da mogu da grade stanove ne može se na ovakav način dobro rešiti ni pitanje stambenih kredita, odnosno kupovine stanova. Drugi zakon je zakon o osiguranju. Naravno, mi podržavamo ideju da se pooštre uslovi za osnivanje kuća koje se bave osiguranjem, podržavamo i da se poveća cenzus, jer postoji veliki broj problema kod građana, koji jednostavno ne mogu da naplate svoje osiguranje od raznih kuća koje se time bave. Jedino je danas obavezno osiguravati auto. Ne možete registrovati automobil ukoliko ne platite osiguranje. Takođe, naše najveće osiguravajuće kuće su pokazale i prilikom naknade štete koju je trebalo da plate povodom demoliranja koje je nastalo 5. oktobra, u RTS-u, Saveznoj skupštini i SPS-u, da jednostavno ta klauzula ne postoji uosiguranju. Kaže - to je revolucija. Kako će neko sutra imati poverenja u kuću koja se bavi osiguranjem, ako zna da ne može da naplati i zašto bi neko osiguravao svoju imovinu kada ne može sutra da naplati to od kuće koja se time bavi? Znači, dobro je da se prati poslovanje. Mi smo imali primedbe koje se odnose na nadzor, podneli smo neke amandmane, kao i neke druge političke stranke. Naravno da je moguće da postoje različiti primeri - da li će to raditi Ministarstvo za finansije, Narodna banka, odnosno nacionalna banka, ili nezavisna agencija, to je pitanje odluke koju Vlada treba da donese. Svetska praksa pokazuje da ipak ovaj primer za koji se odlučila Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo finansija nije baš najmasovniji u svetu, da se primenjuje u malom broju država i, rekao bih, u prilično nerazvijenim državama koje svakako ne mogu biti primer Srbiji kada je reč o donošenju jednog ovako važnog zakonskog rešenja. Takođe, smatramo da kada se dele poslovi osiguranja na životno i neživotno osiguranje, da je veoma bitno da neka svetska iskustva dozvoljavaju da određene kuće za osiguranje koje su i ranije radile te poslove mogu da nastave sa tim poslom i dalje. Ono što je možda veoma važno, a možda nekome i ne, to je pitanje privatizacije ovih kuća za osiguranje. U eri opšte privatizacije, kako se to pričalo u prošlom periodu, to možda izgleda primamljivo i lepo, ali možemo veoma brzo doći u situaciju u kakvoj je danas Mađarska, koja nema nijedne novine, u kojoj nema nijedne kuće za osiguranje u domaćem, mađarskom vlasništvu. Zato Vlada Republike Srbije, Ministarstvo finansija i Ministarstvo za privredu, ako još ima ingerencija u ovoj oblasti, treba da vode računa o tome, jer je moguće da se kroz privatizaciju dve naše velike kompanije koje se bave osiguranjem, DDOR-a i "Dunava", odlije u strane ruke više od 500 miliona evra. U tom smislu treba biti veoma obazriv. Na kraju, Zakon o javnim nabavkama. Meni je drago da u ime SPS-a mogu da kažem da ono što je SPS govorila u raspravi o Zakonu o javnim nabavkama, Ministarstvo finansija i Vlada Republike Srbije sada predlažu. Šta je bila naša intencija? Naša intencija je bila da domaće ponuđače ili... Teško je sada reći šta znači domaći ponuđač, da li je to domaća proizvodnja ili roba sa domaćim poreklom. Tu postoje, kao što znate, razlike i mnoge mahinacije. Tada smo govorili da nije dobro da u Zakonuo javnim nabavkama ne postoji preferencijalni položaj, odnosno povoljniji položaj domaćih ponuđača koji izvode radove, pružaju određene usluge ili nude određena dobra koja su u potpunosti domaćeg porekla. Mi smo tada predlagali to rešenje koje je odbijeno i mislim da je ovo dobar predlog koji će ipak domaće ponuđače staviti (ne bih rekao u povoljniji) u ravnopravniji položaj u odnosu na one koji nude strane proizvode. Takođe, veoma je bitno da i komisija koja vrši nadzor nad ovim poslom redovno obavlja svoj posao. Podsetio bih Vladu, čini mi se da se u proteklom periodu ta komisija nije nijednom sastala i nije rešila primedbe koje su dolazile sa strane. Još jedna stvar, mislim da treba voditi računa kada se naknadom može vršiti korekcija cene koja se dobije zvanično od 25%; primetne su manipulacije da se odobri posao po jednoj ceni, a da se naknadno poveća cena za 25% i time se u stvari izmanipuliše ceo Zakon o javnim nabavkama. U svakom slučaju, mi smo podneli amandmane, imajući u vidu sve ono o čemu smo razgovarali. Ukoliko se u raspravi dođe do tih predloga koji su za nas prihvatljivi, SPS u načelu podržava potrebu donošenja ovih zakona iako ima na njih primedbe. Na kraju ove rasprave, pošto je reč o više zakona, kada dođu amandmani na dnevni red, mi ćemo odmeriti šta je u interesu da Srbija dobije, koji zakon i na koji način ćemo se odnositi prema ovim zakonima. Potreba je da se ovi zakoni donesu, ali je najbitnije da znamo kakvi su zakoni i kakva zakonska rešenja oni nude.
Hvala. Određujem pauzu. Rad nastavljamo u 15,00 sati.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, Predlogu zakona o osiguranju, Predlogu zakona o dopuni Zakona o Narodnoj banci Srbije, Predlogu zakona o dopuni Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama. Molim na početku da utvrdimo kvorum za rad. Molim narodne poslanike da ubace svoje poslaničke kartice. Zahvaljujem. Konstatujem da elektronski sistem pokazuje da je u sali prisutno 97 poslanika. Molim sve narodne poslanike da kad kupuju hleb ujutru ne svraćaju pre 10,00 sati u samoposlugu, jer je moguće da stoje sa strane ili da sede preko puta ulice i da čekaju zaposlene da dođu, pošto je pitanje da li im odgovara radno vreme. Isto se odnosi na sve poslanike. Ne odnosi se na opoziciju, nije opozicija obavezna da obezbeđuje kvorum. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika javlja za reč? (Ne.) Po redosledu prijavljenih govornika prvi je Žarko Obradović, a neka se pripremi Veroljub Arsić. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, mi danas raspravljamo o setu zakona, pet zakona je u okviru jedinstvene rasprave. U ime SPS-a ja ću da kažem samo nekoliko stavova o dva zakona - Predlogu zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita i Predlogu zakona o osiguranju. Nesporno je da je Srbiji potrebna nova stambena politika. Ono vreme kada su ljudi mogli dobijati stan, kada su imali pravo na stan, sada već pripada prošlosti i potrebno je tražiti nove načine da Srbija omogući svojim građanima da na jedan relativno lak način, jer ništa nema lako, dođu do krova nad glavom. Situacija u stanogradnji je takva da se gradi vrlo malo stanova, na tržištu ih nema, cena je visoka, građevinske firme ne rade dovoljno, građani nisu u situaciji da te stanove kupe zato što je njihova platežna sposobnost vrlo skromna. Ovo govorim u kontekstu Predloga zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita; to predstavlja jedan mali, početan skroman korak u formiranju te nacionalne strategije stambene izgradnje. Kažem - mali i skroman, jer suštinski primenom ovog zakona mi nećemo doći do onog što je cilj svakog građanina Republike Srbije, da dobije jeftin i dugoročan kredit. Ova korporacija će pre svega služiti kao garant bankama koje daju kredite, a to su primarno inostrane banke, jer one nabavljaju novac na tržištu novca u svojim zemljama po nižim kamatnim stopama i ovde ga plasiraju po većim. Oni ljudi koji su korisnici kredita za stambenu izgradnju redovno isplaćuju svoje obaveze, jer objektivno taj broj je jako mali. Čuli smo podatak, to je svega pedeset hiljada ljudi koji imaju platežnu sposobnost da vraćaju stambene kredite. Zato sam rekao da je ovo jedan mali, skroman korak, koji ako ne bude praćen drugim zakonima objektivno neće imati konkretnog efekta. Kada kažem drugim zakonima, potrebno je doneti zakon o hipoteci, zakon o hipotekarnim hartijama od vrednosti, zakon o osiguranju odgovornosti pri hipotekarnom stambenom kreditu, zakon o stambeno-štednim asocijacijama, zatim, izvršiti izmene i dopune poreskih zakona, Zakona o stanovanju, Zakona o katastru nepokretnosti, Zakona o legalizaciji stambenih objekata i drugih zakona. Znači, potrebno je da država napravi jednu nacionalnu strategiju celovitog sistema stambene politike, a u okviru toga hipotekarnog stambenog kreditiranja. Ovo govorim jer mislim da bi bilo primerenije da ovaj zakon, bar prema onome što se nalazi u njegovom sadržaju i što bi trebalo ostvariti kao cilj realizacije ovog zakona, ima naziv - nacionalna korporacija za hipotekarno kreditiranje. Govori se o hipotekarnom tržištu, o hipotekarnim poslovima, a zakon govori o jednoj dimenziji osiguranja stambenih kredita. Kada pogledate sve to, mislim da bi bio primereniji drugi naziv, a u odnosu na taj drugi naziv i sadržaj poslova koji bi bio obuhvaćen ovim zakonom. Čuli smo od predlagača da se poziva na iskustva drugih. Moram reći, primera radi, da u Americi postoji stambena hipotekarna korporacija i prema podacima koji postoje, koji su javni, ta korporacija je praktično najjača finansijska institucija u Americi, a samim tim i u svetu; kapital koji poseduje je četiri puta veći od najjače banke. Ukupna suma tog hipotekarnog stambenog kredita koju poseduje ta američka korporacija do 2010. godine treba da bude 14 triliona dolara. Inače, tu korporaciju je osnovala država 1938. godine i ona služi da obezbedi likvidnost i stabilnost na tržištu kupovinom različitih vrsta kredita. Ovo govorim zato što ovaj zakon tangira samo jednu stranu te stambene politike. Mislimo da bi bio primereniji naziv - nacionalna korporacija za hipotekarno kreditiranje, i da bi naravno u odnosu na to i sadržaj zakona trebalo u određenim stvarima izmeniti, ali možemo prihvatiti ovaj korak kao nešto što jeste početak. Inače, ako ne bude drugog, mi nećemo ostvariti onaj suštinski cilj. Srbiji je potreban celovit sistem hipotekarnog stambenog kreditiranja koji će pokrenuti suštinski sve grane privrede, jer nema grane privrede, osim duvanske i filmske, koje nisu uključene i koje nisu prateće, vezano za ovaj zakon. Mi smo predložili određene amandmane i ja ih neću sada obrazlagati. Mislimo da se ovaj zakon može apsolutno poboljšati. Kada je reč o zakonu o osiguranju, pomenuo bih nekoliko stvari. Što se tiče nadzora nad poslovima osiguranja, čuli smo da je Narodna banka Srbije institucija koja treba da se bavi pitanjima nadzora i da je to jedno od rešenja koja se primenjuju u svetu. To jeste jedno od rešenja i ono je najmanje primenjivo rešenje, postoji u najmanjem broju zemalja. Ne vidimo razloge zašto nije mogla biti osnovana agencija za nadzor poslova osiguranja. Ovo ne govorim slučajno, jer ako su do sada ti poslovi bili u Ministarstvu finansija, služeći se prostom logikom, izdvajanje tih poslova iz Ministarstva i prenošenje u Narodnu banku izaziva dodatne troškove koji bi nastali i kada bi se formirala agencija za nadzor osiguranja. Ako se već koristimo nekim svetskim iskustvima, onda treba da koristimo iskustva koja postoje u svetu u toj oblasti. Što se tiče privatizacije, mi iz Socijalističke partije Srbije mislimo da bi trebalo da postoji jedna nacionalna korporacija, velika, jaka, gde bi država imala većinski kapital. U Srbiji postojedva velika osiguravajuća društva - "Dunav" i DDOR Novi Sad. Tvrdi se da vrše 98% ukupnih poslova osiguranja i da njihova privatizacija može izazvati i veliki odliv kapitala, naravno kod onoga ko postane vlasnik. Mislimo da država treba ozbiljno da razmisli o tom pitanju i da opet posegne za iskustvima zemalja u okruženju. Primera radi, "Triglav" u Sloveniji je nacionalna korporacija u kojoj država ima većinsko vlasništvo. Želeo bih da kažem nešto o društvima koja se bave životnim i neživotnim osiguranjem. Mi smo amandmanom predložili da društva koja su i ranije radila taj posao i dalje nastave da ga obavljaju, a da ona društva za osiguranje koja budu formirana posle usvajanja ovog zakona mogu da se bave samo jednim ili drugim, i tu postoji veoma precizan raspored obaveza, raspored poslova. Želeo bih vašu pažnju da skrenem na još jedno pitanje, gde se na mala vrata uvodi retroaktivnost kroz ovaj predlog zakona o osiguranju. Naime, nemamo ništa protiv da cenzus za osnivanje osiguravajućih društava bude visok i ovi strogi uslovi nisu sami po sebi problem, jer ko želi stvarno da se bavi pitanjima osiguranja mora ispuniti uslove, ali moram pomenuti tu malu retroaktivnost. Naime, u članu 39 - zahtev za izdavanje dozvole za obavljanje poslova osiguranja i poslova reosiguranja - između ostalih stvari i za akcionare tj. pravna lica koja su kvalifikovana predviđeno je da se podnosi finansijski izveštaj, sa mišljenjem ovlašćenog revizora za poslednje tri godine. To samo po sebi ne bi bilo sporno da ista ta pravna lica nisu već dobila odgovarajuće sertifikate od države za ono što poseduju, to je vrednost akcija; pre svega su dobili od Savezne komisije za hartije od vrednosti, dobili su od suda, dobili su od Ministarstva finansija i postavlja se pitanje zašto se opet utvrđuje imovina tih pravnih lica. Ovo pominjem u kontekstu jedne situacije koju smo imali skoro, da za ljude koji imaju određenu imovinu država nije želela da utvrđuje poreklo te imovine. Samo im je postavila rok do 30. marta; ko plati porez na imovinu, on je poreski obveznik koji ispunjava sve uslove. Ne vidimo zašto bi se na ovaj način na mala vrata uvodila retroaktivnost i ponovo usporio kapital ljudi koji su to već uradili. Ima još mnogo toga, ali ostaviću vremena za svoje kolege narodne poslanike, a verovatno ću govoriti i u drugom javljanju u ime poslaničke grupe SPS.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a neka se pripremi narodni poslanik Vladan Vučićević. Dva obaveštenja: sednica Zakonodavnog odbora održaće se danas, 5. maja 2004. godine, u 17,45 časova u sali I u prizemlju. Sednica Odbora za kulturu, koja je zakazana za sutra u 14,00 časova, pomerena je za petak u 14,00 časova, jer se sutra neće raditi.
Dame i gospodo poslanici, dok čovek sluša gospodina ministra kako obrazlaže ove zakone zapita se da li je to stvarno moguće u ovoj zemlji. Međutim, kada se uđe u suštinu predloga zakona vidi se da je u stvari ovo jedna najobičnija politička demagogija i nečija lepa želja, a pogotovo kada jepitanju Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita. Navodno, ovaj zakon bi trebalo da poboljša rešavanje stambenih pitanja građana Srbije. Međutim, šta se ovim zakonom postiže? Samo jedna stvar, da banke koje su i dalje nosioci kredita za stambena pitanja imaju garanciju države da će taj kredit da bude vraćen i još navodno obećanja da će biti niže kamatne stope. Navodno će biti smanjen rizik banke prilikom davanja kredita, pa će to uticati na nižu kamatnu stopu. Iskreno mislim da je to jedna najobičnija laž, jer je to nemoguće. Sama nacionalna korporacija je, barem prema Predlogu ovog zakona, zamišljena kao državna korporacija u kojoj je većinski vlasnik država, u početku osnivač, a kasnije treba da se transformiše u akcionarsko društvo koje će da funkcioniše. Ako je namera da funkcioniše kao akcionarsko društvo, samim tim se podrazumeva da će jedna takva korporacija imati i svoje izvorne prihode koji neće biti iz budžeta Republike Srbije. Ti izvorni prihodi će biti traženi od banke da bi banka mogla da dobije garanciju za kredit, koji je neki građanin Srbije uzeo da bi rešio svoje stambeno pitanje. Samim tim to će uticati na kamatnu politiku banke, jer sada sa jedne strane ima smanjen rizik od neisplaćivanja kredita, a sa druge strane ima troškove da obezbedi garanciju koju treba da da nacionalna korporacija. Gospodin ministar reče da će hipoteka koja se bude davala bankama isključivo biti prihvatana kao hipoteka onog objekta, da li stambenog, individualnog objekta, da li stana u nekoj stambenoj zgradi, koji se kupuje namenski, odnosno za koji se uzima namenski kredit za rešavanje stambenog pitanja. Međutim, u čitavom ovom zakonu nigde nisam primetio da piše i sigurno ne piše da je predmet kredita i predmet hipoteke i da je to uslov na osnovu koga može da se dobije garancija. To se ostavlja pravilniku o radu koji je podzakonski akt i koji upravni odbor i nadzorni odbor korporacije mogu da menjaju kako se njima svidi, odnosno kako je interes nekome ko predstavlja tu nacionalnu korporaciju i taj upravni odbor. Najbolje rečeno, ovakav zakonski predlog nema nikakvu budućnost i perspektivu, jer je isključivo predložen i donosi se u političke svrhe, najverovatnije zbog predsedničke izborne kampanje koja se sprovodi. Još u jednom delu je zakon ostao nedorečen, barem kada je u pitanju član 9. Predloga zakona. U članu 9. stav 2. glasi: "Ukupan nominalni iznos obaveza korporacije koje proizilaze iz obavljanja delatnosti korporacije iz stava 1. ovog člana može biti najviše do 16 puta veći od iznosa kapitala korporacije". Stav 3: "Ukupan nominalni iznos obaveza korporacije koje proizilaze iz obavljanja delatnosti korporacije iz stava 1. ovog člana prema pojedinačnoj poslovnoj banci i pojedinačnom pravnom licu utvrdiće se pravilima poslovanja korporacije." Vlada može, na obrazložen predlog upravnog i nadzornog odbora korporacije, promeniti da iznos može biti veći od 16 puta, i samim tim postavlja se smisao postojanja člana 9. i stavova 2, 3. i 4. Kada su u pitanju izmene i dopune Zakona o Narodnoj banci Srbije, tu se dodaje samo jedan novi stav 6a. po kome Narodna banka ima pravo da izdaje i oduzima dozvole, odnosno ovlašćenja za obavljanje delatnosti osiguranja, vrši kontrolu, odnosno nadzor nad obavljanjem te delatnosti i obavlja druge poslove u skladu sa zakonom kojim se uređuje osiguranje. Ovo je želja predlagača da osiguravajuća društva stavi pod kontrolu Narodne banke. Svi smo svesni kako je to bilo dok je guverner Narodne banke bio Mlađan Dinkić i dok je obavljao kontrolu poslovanja poslovnih banaka, da ne pričam o tome kako su određene poslovne banke koje su bile u društvenom ili državnom vlasništvu, nazovite kako god hoćete, bile zatvarane zbog interesa nekih drugih privatnih banaka. Uvek se to nekako poklapalo sa prelaskom zapadnih valuta u evro, sa prelaskom platnog prometa iz Zavoda za obračun i plaćanje u poslovne banke, gde se odjednom stvarao jedan veliki vakuum na tržištu i baš su te privatne banke imale izuzetan upliv u jedan vakuum koji je nastao zatvaranjem velikih državnih banaka. Imajući u vidu da je gospodin ministar prilikom obrazlaganja ovih zakona rekao da su banke bile jedan od faktora koji su davali Predlog ovog zakona, postavlja se pitanje da li gospodin ministar radi u interesu građana Srbije ili je jednostavno produžena ruka finansijsko-bankarskog lobija. Ja bih još za ovih sedam minuta, koliko imam vremena... Uspeo sam samo dva zakona da obrazložim, od pet koliko ste predložili i spojili u jedinstvenu raspravu. Nemam ništa protiv što se vama, gospodo poslanici, žuri, ali mislim da je rasprava o pet zakona u jednoj tački dnevnog reda previše. Ne znam razloge i vaše motive, ali mogu da vam kažem da sledeći put kada budete davali ovakve predloge za objedinjavanje rasprave treba da se zamislite da poslanici SRS mogu da izlaze po svakom amandmanu. Svaki poslanik može da izlazi, tako da vam objedinjavanje tih rasprava neće puno vredeti. Jer, izgleda da je to jedini način da se ova vladajuća većina, koja nastavlja politiku prethodne vladajuće većine, nauči kako se gaji demokratija.
Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević, a posle njega narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, normalno je da opozicija kritikuje Vladu i to je osnovni zadatak opozicije. Ja sam jedan od poslanika koji su spremni da uvek prihvate svaku dobronamernu kritiku, pa i kritiku opozicionih poslanika, ako je nešto što se kaže stvarno dobro i može na neki način da poboljša neki zakon koji je pred nama. Naravno, od ovog celog seta zakona osvrnuću se samo na Predlog zakona o osiguranju, ali pre nego što kažem nešto o samom predlogu, želeo bih da možda u nekih par rečenica podsetim sve vas, pa i one koji nas slušaju kakav smo zakon imali u proteklih 14 godina i da li smo ga uopšte imali, kakav je on bio u praksi i na koji način se taj zakon sprovodio. Da li smo u proteklih 14 godina imali uopšte dobar zakon, da li smo imali dobro osiguranje? Verujem da niko od vas ovde ne može reći da smo imali dobro, već moramo prihvatiti činjenicu da smo imali strašno loš zakon o osiguranju i da je to osiguranje u proteklih 14 godina bilo strašno loše. Naravno, to se najviše odražavalo kroz onaj deo Zakona koji se odnosio na osiguranje vozila, tj. osiguranje od saobraćajnih nezgoda. U proteklih 14 godina, a pogotovo možda u proteklih 8 godina, maltene smo pro forme imali to osiguranje. Pro forme smo imali polisu i znali smo da sa tom polisom nikada ne možemo tu štetu naplatiti. Jednostavno, zadovoljavala se samo neka zakonska forma, a realna, suštinska sprovodljivost zakonau trenutku naplate štete nije ni postojala. Iz tih razloga i danas po sudovima ima preveliki broj ljudi koji žele da po osnovu auto odgovornosti naplate svoju štetu preko suda, pa se i ti sudski sporovi vode po nekih pet ili šest godina. Želeo bih da kažem da je Predlog zakona o osiguranju koji je danas na dnevnom redu jedan izuzetno kvalitetan zakon, koji je, u krajnjoj liniji, predvideo sve do detalja i tančina i koji bi u praksi trebalo da da dobre rezultate. Naravno, kao poslanik vladajuće strukture želim da dobronamerno skrenem pažnju članovima Vlade na član 28, a to je visina novčanog dela osnovnog kapitala, jer smatram da je ovaj obavezni cenzus strašno visok. Mislim da će taj tako visok cenzus na neki način u skorijoj budućnosti devalvirati ovaj zakon, tako što ćemo u krajnjoj liniji omogućiti monopol samo onim osiguravajućim društvima koja imaju premnogo novca i time ćemo smanjiti i suzbiti konkurenciju. To je jedno. Drugo, mislim da će doći ino-firme koje će apsolutno na našem tržištu ugroziti naša domaća osiguravajuća društva i da ćemo na taj način stvoriti jedan veštački monopol i, naravno, sutra dirigovanje cena. Tako ćemo imati enormno visoke cene za određene vrste osiguranja, što sigurno, u socijalno-ekonomskoj situaciji u kojoj se nalazi Srbija, naši građani neće moći da isprate. Mislim da je ovaj cenzus koji je ovde dat možda jedan od najviših cenzusa u Evropi i da će on upravo napraviti pometnju oko ovog zakona i, u krajnjoj liniji, devalvirati jedan dobar zakon koji je stvorio dobre menahizme i kontrole i odbrane. Naravno, ovde je dosta pominjan nadzor, da li nadzor treba da vrši agencija ili Narodna banka. U mnogim zemljama nadzor vrši agencija, u nekim narodna banka, ali za mene to i nije tako velika dilema ako nadzor bude dobar i korektan. Još jednom bih apelovao na sve nas da na neki način ovaj cenzus koji je strašno visok prilagodimo našim ljudima i, u krajnjoj liniji, stvorimo jednu dobru i zdravu konkurenciju, da se ne bi u samom startu domaće kuće koje se bave osiguranjem ugasile. Smatram da treba o tome razmisliti, da ne bismo stvorili veštački monopol i omogućili nekim ljudima sutra da sa dirigovanjem cena na našem tržištu onemoguće naše ljude da koriste usluge osiguranja. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović, a posle njega Milko Štimac.
Dame i gospodo narodni poslanici, po ugledu na osnivanje Nacionalne štedionice, decembra 2001. godine, kada je država opljačkana za više desetina miliona evra, čak i stotinu, neko iz vlasti izgleda mnogo voli novoformiranim i novoosnovanim institucijama sistema da daje predznak - nacionalno, nacionalni, nacionalna. O razlozima za donošenje ovog zakona kaže se da se ovim gradi moderan sistem stabilnog finansiranja. Za razliku od upada vatrenim oružjem u NBJ oktobra 2000. godine, gde su nestale mnoge platinaste, zlatne, srebrne poluge i umetničke slike, očigledno je da je ovo najava modernog, novog sistema finansijskih malverzacija, koji se institucionalizuje kroz osnivanje nacionalne korporacije za osiguranje stambenih kredita. Izgleda da je jedino tačno u svemu ovome da osnivate korporaciju sa ciljem da zadovoljite potrebe glavnih učesnika, kako u obrazloženju ovog predloga zakona kažete - banaka, i to posebnih banaka, a po mom mišljenju Evroaksis banke, HVB, Vojvođanske banke. Sa jedne strane, u većini slučajeva ugasili ste neopravdano dvadesetak banaka, među kojima Beobanku, Invest banku, Investicionu banku, Beogradsku banku, samo da bi drugom otvorili prostor; taj drugi su neke strane banke, sajentološke finansijske organizacije i osiguravajuća društva. Mi u SRS smatramo da vama nimalo nisu bitni korisnici kredita, oni građani Srbije kojima je potreban stambeni prostor, već isključivo želite da ovim zakonom obezbedite i osigurate prelivanje finansijskih sredstava određenim bankama. Već sam pomenuo koje bi to banke mogle da budu - Evroaksis banka, HVB i druge. Time želite da posredstvom korporacije, koja je predmet ovog predloga zakona, prelijete državni novac iz budžeta, donacija i drugih izvora u navedene banke, odnosno u vaše džepove, u džepove pojedinaca, a što ćete postići mogućom dokapitalizacijom. Primer vam je već poznat, po pitanju Nacionalne štedionice, kod druge i treće dokapitalizacije, gde ste mnogo para iz državnog budžeta prelili na privatne račune i u privatne džepove. Učinićete da korporacija bude potpuno pod kontrolom nekolicine ljudi, ne cele vaše posebne interesne organizacije, nego samo nekoliko ljudi iz te vaše organizacije. Sve ovo liči na poznat način delovanja sajentologije, kalifornijske sekte ili kako je zovu - sekte naučnika, sekte eksperata, iz vaše posebne interesne organizacije, koju je naravno osnovao, što je vama vrlo dobro poznato, Ronald Ron - Lajonel Habard, a koju ovde promoviše vaš predsednik stranke G17 plus. Ova najopasnija sekta u svetu je zabranjena u Nemačkoj, Francuskoj, Grčkoj, a zahvaljujući pojedinim ljudima ona ovde doživljava punu afirmaciju i zauzima dominantno mesto u finansijskoj i monetarnoj sferi naše države. Sredstva korporacije, po Predlogu zakona, jesu budžetska sredstva, donacije, prihodi korporacije itd. Kažete da najmanje 10 miliona evra iz budžeta treba da se prenese na žiro-račun korporacije, a najviše - koliko? Da li je to 100, 200 ili više miliona evra? U tome je kontrola, van ovog zakona, i samo kod ljudi koji su direktno zainteresovani za poslovanje korporacije. U kom smislu korporacija ostvaruje prihode i dobit? Toga nema u Predlogu zakona. Ministar finansija Mlađan Dinkić u prepodnevnom nastupu za govornicom je pričao o dobiti, o prihodu, ali nikako ne pominje od čega će ta korporacija da ostvari prihod. Zamišljeni prihod, prihod u mislima je u apstrakciji, nema svoje realnosti. Kada su u pitanju donacije, to je već viđeno. Preusmeravate sredstva iz donacije u neke druge svrhe. Već vam je više puta za ovom govornicom naveden primer donacije francuske vlade od 399.000 evra koju ste usmerili u kasu G17 plus. Naravno, zbog tog i bezbroj drugih primera mi u SRS apsolutno nemamo poverenja u tu posebnu interesnu organizaciju, a posebno u pojedine ljude koji vode ovu šifrovanu političku organizaciju. Po ovom predlogu, s obzirom da nije predmet regulisanja, ne pominje se ko je investitor stambenih kredita tj. jedinica. U principu, to bi trebalo naravno da budu korisnici kredita. I sad, naravno, pošto je s tim upoznat, sa finansijskim stambenim malverzacijama, da je gospodin ministar finansija Mlađan Dinkić prisutan možda bi i mogao da odgovori u kojoj je zgradi JU biznis centra, novoj zgradi na Novom Beogradu, spajanjem stanova 313 i 314 ... Ućutali ste se nešto. Ne znate to? Ko je investitor tog stambenog prostora nastalog spajanjem ova dva stana 313 i 314? Naravno, budući korisnik Aleksandar Tijanić, a investitor nije Astra banka, nju je Mlađan Dinkić ugasio, nisu ni sajentolozi [[smeh]] nije to ni BK grupa. To je lično naravno Bogoljub Karić, neposredni saradnik svih ljudi koji su na vlasti. Dalje, vi u pojedinim odredbama ovog predloga zakona govorite da upravni odbor korporacije bira revizora. Ako je ovo državna institucija onda je to prosto nemoguće, da upravni odbor bira revizora. To, u krajnjem slučaju, mora da radi Vlada Srbije. Govorite da upravni odbor određuje banke kod kojih će se voditi sredstva korporacije. Mi u SRS znamo koje to banke mogu da budu. Evroaksiz banka, HVB, Hungari banka, naravno i Vojvođanska banka, koja je uzgred rečeno, da znate, prestala da bude banka naših ljudi. Ona je postala vlasništvo međunarodne finansijske korporacije kod MMF-a, odnosno Svetske banke. Konvertovanjem potraživanja međunarodne finansijske korporacije od velikog iznosa duga koji je imala Vojvođanska banka prema ovoj međunarodnoj finansijskoj organizaciji, konvertovanjem tog potraživanja u vlasništvo Vojvođanske banke ona već kontroliše potraživanja Vojvođanske banke prema mnogim preduzećima u Vojvodini. Tu je država pretrpela štetu od blizu 150 miliona evra, to vas takođe ne interesuje, sve je to zahvaljujući Miroljubu Labusu i Mlađanu Dinkiću. U upravnom i nadzornom odboru korporacije naći će se ljudi iz G17 plus (naravno na to računate), koji, opet u skladu sa principima sajentologije, treba da konstruišu ceo finansijski sistem zemlje. [[Žagor.]] A ko ste vi, gospodine?
Molim vas, već sam opominjao nekoliko puta, budite ljubazni. [[Žagor.]] Samo sekund, naravno da je to predstavnik Ministarstva i obavezan je da sedi. Budite ljubazni, to je gospodin Goran Anđelić iz Ministarstva finansija, gospodine Radovanoviću nemojte da dozvolite da vas prekidaju, a molim poslanike da ne dobacuju.
Prisutni gospodin nije poslanik, nije član Vlade, a predstavnik predlagača može da bude samo član Vlade. Prisutni gospodin nije član Vlade, tako da njegovo prisustvo ovde može da bude po nekom drugom osnovu, ali u svakom slučaju ne može da bude predstavnik Vlade po ovom predlogu zakona. Siguran sam da vi kao predsednik Skupštine to znate, samo treba da preduzmete mere da to tako bude.
Ne brinite ništa, kao pomoćnik ministra neće moći da uzima reč, a naravno da je neophodno da bude prisutan, jer je važno da Vlada čuje vaše primedbe koje se odnose na temu. Izvolite.
Gospodo iz SPS, trebalo bi da znate za šta ćete glasati kada je u pitanju ovaj predlog zakona, jer je ovo direktan upliv i zahvat u državne pare od jedne grupe ljudi. Onaj koji se bavi vračanjem, naravno da neko neće biti predsednik Srbije... Kao što je sramota za Srbiju da predsednik Ustavnog suda bude Slobodan Vučetić, tako je katastrofalno za našu državu da su finansije u rukama ljudi iz G17 plus, sa ogromnim uticajem sajentološke sekte. I po pitanju Predloga zakona o Narodnoj banci Srbije samo ću još nekoliko reči da kažem. Imajući u vidu drugu činjenicu, trebalo bi, po ovome što se događa u poslednjih nekoliko godina, zakonskom odredbom regulisati čak i primanja guvernera NBS, da se izjednače sa primanjima, eventualno, predsednika Narodne skupštine ili predsednika Vlade, s obzirom da je Mark Jelasiti, od 6. decembra 2000. godine mađarski državljanin hrvatske nacionalnosti, a od 19. decembra iste godine pod imenom Radovan Jelašić i državljanin SRJ, zahvaljujući Mlađanu Dinkiću i Miroljubu Labusu postao viceguverner NBS, a sada već guverner NBS i ima primanja od preko 200 hiljada dinara, što mi u SRS smatramo da je premnogo i nepotrebno. Zbog toga bi ovim izmenama Zakona o NBS trebalo potpuno da ograničimo gornji iznos primanja guvernera NBS, jer i ovim predlogom zakona jedna posebna interesna grupa želi da potpuno kontroliše osiguravajuća društva, oko davanja i oduzimanja dozvola za rad i kontrole njihovog poslovanja. Naravno, biće privilegovana određena osiguravajuća društva za koja su lično zainteresovani pojedini ljudi. Sećate se sumnjivih poslova oko "Dunav grupe" i "Dunav osiguranja", dok je predsednik Upravnog odbora te grupe bio Miroljub Labus, predsednik G17 plus. Naravno da ne može NBS da kontroliše rad osiguravajućih društava. Očigledan primer za ove moje konstatacije po pitanju i jednog i drugog zakona upravo je Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita. Da je to tako znamo mi u SRS, jer dajemo tačne i realne procene: realno potpuno.
Reč ima narodni poslanik Milko Štimac, a neka se pripremi narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Uvaženo predsedništvo, drage koleginice i kolege, izvinjavam se što sam danas zaboravio čarapu kako bi me kolege lakše prepoznale, ali dešava se. Na iduće zasedanje ću je poneti. Izvinjavam se zbog još jedne stvari: doveli smo Skupštinu u zabludu. Gospodin Goran Anđelić ovde nije predstavnik Ministarstva, on je tajni kontrolor velike lože sajentologa. Ovde je zadužen da nas, ako neko od nas počne da priča nešto što nije unapred programirano, svojim mentalnim moćima, uz pomoć transcendentalne meditacije, vrati na pravi put. (Predsednik: Gospodine Štimac, tema.) Držim se teme. Tema su zakoni koji se tiču finansijskog tržišta i o njima danas raspravljamo. Nažalost, gospodin Goran Anđelić može svojim mentalnim moćima da utiče samo na nas, na poslanike iz SPS i DSS, inače bi svakako sprečio diskusiju mog prethodnika. Ali, radimo na tome i pretpostavljam da će Goran Anđelić da poboljša svoje moći i da ćemo onda moći ovakve diskusije da prekidamo i da se svi zajedno vratimo onome zbog čega smo ovde. Poštovane kolege, mi smo ovde izabrani da radimo ozbiljan posao. Od nas do sada niste mogli da čujete ovakve diskusije. Lično sam zaista veoma razočaran. Taj ozbiljan posao, između ostalog, sastoji se i u zakonodavnoj aktivnosti. Dakle, ovo telo je predstavnik narodnog suvereniteta. Pričati priču o sajentolozima ili već ne znam o čemu, ako mislite da time možete dobiti glasače, svaka čast, ali pretpostavljam da ne možete. Prema tome, zaista gubimo vreme. Dajte malo da stvarno promenimo diskusiju. (Predsednik: Gospodine Štimac, još jednom vas molim - tema.) Vraćam se na temu. Vidim da ovde mnogima smeta pominjanje G17 plus, da mnogima ovde uopšte smeta prisustvo G17 plus. Ako bismo hteli da budemo nekorektni, mi bismo mogli takođe da pričamo o obećanjima. Pazite, prisustvo G17 plus može da smeta mnogima ovde zbog toga što mi naša obećanja ispunjavamo. Sve što smo rekli, ispunili smo. Kada smo pričali o reformama u prethodnoj vladi, dok god smo bili u toj vladi, mi smo te reforme ispunjavali, ali smo ih izgleda suviše ozbiljno shvatili pa smo iz iste istisnuti. Ako ćemo da pričamo o obećanjima, zamislite da sam ja vas podsetio, drage kolege, neću da kažem iz koje stranke, na vaša razna obećanja, od kojih se ispunilo samo ono da svi Srbi žive u jednoj državi, samo ne na onoj liniji razgraničenja o kojoj ste pričali. (Predsednik: Gospodine Štimac, treći put - tema. Budite ljubazni, vratite se na temu. Isto sam opomenuo i prethodnog govornika. Budite ljubazni i govorite o temi. Molim narodne poslanike da omoguće poslaniku Štimcu da govori. Izvolite.) Vraćamo se na temu. Kao nekome ko se bavi finansijskim tržištem, meni je posebno zadovoljstvo što danas možemo da raspravljamo o ovom setu zakona. Ovaj set zakona, mimo zakonodavstva, mimo svoje formalno-pravne strane, donosi sa sobom jedan novi kvalitet, jedan zbirni efekat i omogućuje novi kvalitet ili čak, ako hoćete, tri nivoa kvaliteta na našem finansijskom tržištu: uvodi nove finansijske instrumente na finansijsko tržište; uvodi nove učesnike na finansijsko tržište i, konačno, pojačava nadzor na finansijskom tržištu. Posebno bih se osvrnuo na tri zakona: zakon o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, zakon o osiguravajućim društvima i Zakon o Narodnoj banci Srbije. Koje su to prednosti koje oni zajedno obezbeđuju za naše finansijsko tržište? Prva je što uvode novi, viskokvalitetan finansijski instrument na tržištu. To su hipotekarne založnice. Ovaj instrument služi, kao i ostali instrumenti na finansijskom tržištu, za prikupljanje slobodnih sredstava, za generisanje dodatne finansijske a time i privredne aktivnosti; zatim, smanjuje rizike poslovanja, zato što se radi o visokokvalitetnim hartijama od vrednosti koje imaju čvrstu podlogu i iza kojih stoji garancija Vlade, a čvrsta podloga je, praktično, hipoteka, odnosno nepokretnosti. Na taj način ove hipotekarne založnice povećavaju aktivnosti na finansijskom tržištu, podižu opštu poslovnu i investicionu klimu na našem tržištu i time privlače investicije, generišu i domaće investicije, a time privlače i strane investicije. Njih poznaju i najrazvijeniji sistemi. Recimo, veoma dugo se koriste na razvijenim tržištima kao što je nemačko ili SAD, posebno kanadsko. Taj model je, u ovom obliku, ovako usavršen, preuzet iz Kanade. Međutim, za one koje to zanima, valjalo bi podsetiti da su i u Kraljevini Jugoslaviji ovakve hipotekarne založnice bile veoma aktivan finansijski instrument na tržištu, veoma kvalitetan, da je čak Državna hipotekarna banka svoje hartije plasirala na njujorškoj i londonskoj berzi. Dakle, radi se o nečemu što će u svakom slučaju predstavljati korak više ka normalizaciji naših ekonomskih prilika i približavanju svetskim standardima poslovanja na finansijskom tržištu. Zakon o osiguravajućim društvima obezbeđuje nam pored uvođenja reda u ovu materiju i taj novi kvalitet, a to je uvođenje novog učesnika na finansijsko tržište, zato što zakon strogo propisuje na koji način osiguravajuća društva mogu da plasiraju sredstva koja prikupe prodajom polisa. Osiguranje je praktično vid štednje koja je, po ovom zakonu, odnosno po ovom setu zakona, dvostruko obezbeđena. Prvo, jakom kontrolom, a drugo, strogim i jasnim propisima o ulaganjima. Tako praktično dobijamo jake igrače na tržištu, koji su po definiciji i po propisima koje ovi zakoni obezbeđuju opredeljeni za konzervativno investiranje, dakle, za kanalisanje prikupljenih sredstava u privredu i to prema profitabilnosti, dakle, to je još jedan dodatni podsticaj za razvoj privrede. Na taj način se takođe podižu naše poslovne karakteristike i privlače investicije. I, ono što je posebno važno, to je poseban demokratski elemenat. U ovom zakonu radi se o zadovoljavanju nekih principa ekonomske demokratije. Daje se šansa i malim ulagačima da praktično kupujući osiguranje, ulažući preko polisa osiguranja osiguravajućem društvu uvećavaju svoja sredstva, da ih jednostavno kapitališu. Naravno, zakon o investicionom fondu, čija je priprema počela, trebalo bi to na jedan mnogo eksplicitniji način da reguliše, ali ja se nadam da ćemo uskoro u ovom domu imati prilike da razgovaramo i o tom zakonu. Finansijsko tržište inače počiva na poverenju. Naravno ne na onom poverenju na koje smo mi navikli u svakodnevnim međuljudskim odnosima, porodičnom ili među prijateljima, nego na poverenju koga nema bez kontrole, na posebnom poverenju za koje je kontrola ključna. Otuda odmah sledi i pitanje otkud se predlagač zakona opredelio da Narodna banka praktično bude neposredni kontrolor osiguravajućih društava. Zato što se pokazalo udosadašnjem radu da Narodna banka može da bude nezavisna, zato što jeste nezavisna, što je efikasna, zato što je sposobna, što ima dovoljno osposobljenih kadrova. Dozvolićete da vas podsetim da je ova vlada zatekla neizgrađene, razrušene i raspuštene institucije. Trebalo je praktično pronaći neku od tih institucija na koju se moglo osloniti u funkciji kontrole jednog segmenta finansijskog tržišta. Opredeljivanje za Narodnu banku Srbije kao kontrolora je još jedan potez koji praktičnopokazuje koliko se ova vlada i oni koji je čine, pa i mi među njima, drže obećanog. Jedno od naših obećanja je bilo, podsetiću vas, da gradimo odgovornu državu, dakle, onu državu koja počiva na jakim institucijama; da se oslanjamo na takve nezavisne institucije, jednom kada ih ustanovimo. To takođe podrazumeva da takva odgovorna država i odgovorna vlada brinu o celom stanovništvu, o njegovoj dobrobiti, o tome da svako može da dobije šansu da nešto napravi svojim radom, da rezultate tog rada može da kapitalizuje i da uvećava. Još jednom, zakon o osiguravajućem društvu će to posredno da obezbedi, a predstoje i drugi zakoni, među kojima je i zakon o investicionom fondu koji će to neposredno da reguliše. Na kraju krajeva, i Vlada i njeni ministri od samog početka, od formiranja Vlade pokazuju posvećenost tom cilju - i na pregovorima u Vašingtonu, u Londonu, a i ovakvim aktivnostima ovde u Beogradu, donošenjem ovakvih sistemskih zakona koji su nam bili preko potrebni, neophodni kao sastavni deo ekonomskog sistema.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Replika, pardon.
Zašto replika, nisam nikoga spomenuo?
Reći će nam gospodin Mirović razlog.
Replika u ime poslaničke grupe SRS. Mislim da su poslanici začuđeni stepenom licemerja jedne poslaničke grupe, koja svim srcem stoji iza zakona i neistinitog obrazloženja posebno zakona o osiguranju. Otuda ne treba da vas čudi reakcija poslanika, jer je stepen začuđenosti veoma velik. Reći ću vam zašto. U obrazloženju zakona o osiguranju, vi ste eksperti pa ćete to shvatiti, kaže se: članovima 8 - 10. Predloga zakona uvodi se osnovna podela na dve grupe poslova osiguranja, i to na životna i neživotna osiguranja, a potom se vrši i jedinstvena klasifikacija vrsta osiguranja u okviru navedenih grupa poslova, shodno aneksu Direktive Evropske ekonomske zajednice 73/239 i Direktive 2002/83. Te direktive ne govore o tome da je nužno da se razvrstaju životna i neživotna osiguranja i da samo na taj način buduća osiguravajuća društva mogu da posluju. To je jedna obmana. Mi možemo da pričamo o jednim ili drugim koncepcijama, da ukrštamo koplja, da govorimo o različitim metodologijama, da se suprotstavljamo, ali ne možemo ovako otvoreno da se obmanjujemo. Direktiva Evropske ekonomske zajednice o usaglašavanju propisa o nadzoru u toku osinivanja i poslovanja osiguravajućih organizacija država članica EU utvrđuje pravilo da poslove osiguranja života i imovinskih osiguranja osiguravajuće organizacije ne mogu da obavljaju istovremeno, ali dozvoljavaju da organizacije koje do dana stupanja na snagu tih pravila kroz zakon EU to već vrše, nastave da vrše te poslove pod posebnim uslovima. Dakle, ovde se veoma vešto, i to je predmet kritike, usmerava ta takozvana ekspertska teorija na jedan potpuno pogrešan kolosek, gde, ponavljam, ti takozvani eksperti žele da obezvrede naše osiguranje tako što će ga naterati da se po svaku cenu razdvaja životno i neživotno osiguranje, da bi došli do člana 243. koji omogućava da Ministarstvo finansija, opet sastavljeno od eksperata, mimo svih pravila utvrđenih Zakonom o privatizciji, mimo resornog Ministarstva za privatizaciju, privatizuje naše osiguravajuće kuće. To je predmet rasprave. Odgovorite nam da li je to tačno ili nije?
Zahvaljujem, gospodine Miroviću. Sada je svima jasnije. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, a neka se pripremi narodni poslanik Nenad Bogdanović.
Dame i gospodo, gospodin Štimac je za ovom govornicom delovao tako ozbiljno da ja počinjem da mu verujem i kako on tvrdi da gospodin iz prvog reda nije predstavnik Vlade, ja sam sve više uveren da je gospodin Štimac ozbiljno mislio da je gospodin tajni kontrolor velike lože. Već je više govornika sa ove govornice skrenulo pažnju i predsedniku Narodne skupštine i skupštinskoj većini na neopravdano zakašnjenje u radu Narodne skupštine. Zaista, ako narodni poslanici SRS- a iz Vranja, Niša, Bora dolaze na vreme na početak sednice, valjda je osnovna pristojnost i obaveza prema građanima Srbije da i poslanici vladajuće, ovde skupljene većine učine napor, dođu na vreme i da tako efikasnije i brže radimo. No, ministri i narodni poslanici, a evo čak i predsednik Vlade, uključili su se u predizbornu kampanju. Juče vidim gospodina Maršićanina kako mistrijom nevešto maže zidove, zida, otvara, nešto kao tobož radi, a sve u cilju da skrene pažnju biračima da je on vredan i radan i da će takva biti Srbija kada on bude predsednik Republike. Vlada radi jalovo i neefikasno, a otprilike tako radi i Narodna skupština. Upravo zbog toga je Vlada skupljena iz raznih političkih partija sa različitom ideologijom, političkim programima, kao što su tako skupljeni i poslanici vladajuće većine. Sve češće zakazujete sednice na kojima su tačke dnevnog reda po hitnom postupku. (Predsednik: Gospodine Stamenkoviću, tema.) Po tome mnogo ličite na propali režim Zorana Đinđića i Zorana Živkovića, jer zakazivati sednice po hitnom postupku nije neka nužda. Obrazlažući Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita Mlađan Dinkić, ministar, kaže ovako - nećemo imati pet do deset godina povoljne stambene kredite ako ne usvojimo ovaj zakon. Možda je to tako, ali šta je sa onim obećanjima koja je davala ekipa tadašnje nevladine organizacije G17 plus; setite se onih reklama, idu Labus, Dinkić, za njima gospodin Marković, onda je tu bio onaj nesretni Boža "derikoža" i onda onako obučeni, kao Topalovići, u onim odelima, kažu - ove godine sam prvi put otišao sa decom na letovanje, kupio kola na kredit, a sledeće godine ću kupiti stan ili kuću na kredit. To je bilo 2000. godine, a danas je 2004. godina. Šta ste do sada čekali? Vi iz G17 ste kao JUL, kao Nova demokratija u svakoj vladi bili. Direktno u vladi, oko vlade ili u Narodnoj banci, nekada sa maskom, nekada bez maske, nekada sa puškom, nekada bez puške. Šta je za vas povoljan kredit? Ako stan košta 30.000 evra i ako se kupuje na 20 godina, onda će mesečna rata biti oko 125 evra, bez kamate. Možda je u nekoj normalnoj državi gde su zarade 1.000, 2.000 evra to povoljan i normalan kredit. U ovoj zemlji takav kredit nije normalan. U ovoj zemlji se zarađuje od 60 do 100 evra. Možda vi to prikazujete statistički više, ali većina građana Srbije zarađuje između 60 i 100, maksimalno 150 evra. Ne rešava se problem na ovakav način, ovim zakonom, već povećanjem produktivnosti, zapošljavanjem, oživljavanjem privrede, nečim što donosi profit, zaradu, a time donosi i korist onima koji će koristiti te kredite. Kako da rešimo i taj problem? Vrlo teško. Sve ono što je vredelo, sve ono što je bilo važno ili najveći deo onoga što je vredelo prethodna vlada je prodala budzašto, radnike bez zaštite oterala na ulice. Teško će se rešiti taj problem. Postoji jedan način, ali to će biti vrlo skoro, kad Tomislav Nikolić bude predsednik Srbije, raspiše nove izbore i radikali pobede na tim izborima i samostalno obrazuju vladu. Kaže ministar u obrazloženju Predloga zakona da rata ne može biti veća od 60% ukupnih prihoda ukućana, odnosno članova porodice, onih koji žive u jednom domaćinstvu. Kaže - to će stimulisati građane da prijavljuju sve svoje prihode, jer sada mnogi prihodi nisu prijavljeni. Prethodni "Boža derikoža" kaže - uvešćemo fiskalne kase na buvljake i dokazati da ti ljudi nisu nezaposleni, da su oni izabrali svoj posao, a onda će postati privredni subjekti, platiće legalno porez. Dakle, nisu oni na ulici, nisu siromašni. Ovaj novi "Boža derikoža" kaže - ne, građani nisu siromašni, građani imaju puno para, samo ne prijavljuju sve svoje prihode. Sada kada prijave sve svoje prihode biće sposobni da od banaka dobiju odgovarajuće kredite, a uz pomoć ovog fonda koji garantuje rešiće sve svoje potrebe. Kako će oni koji 60% svojih ukupnih prihoda daju za kredite sa preostalih 40% živeti, hraniti decu, školovati, lečiti se, podizati kredite za belu tehniku, za odeću, obuću itd? Neki članovi zakona govore o organima upravljanja u koroporaciji. Pogledajte članove 12, 13. i 14. Upravni odbor korporacije ima predsednika i četiri člana koje imenuje Vlada na predlog Ministarstva finansija, odnosno ministra finansija. Upravni odbor korporacije donosi statut, pravila poslovanja, program rada korporacije, poslovnu politiku, poslovnik o radu i sve ono što se tiče rada korporacije. Član 14. kaže - direktora korporacije imenuje i razrešava Vlada, na predlog Ministarstva. Što će reći, Mlađan Dinkić je ovaj fond, jer on je ministar finansija. Sve ovo radi Vlada, odnosno Ministarstvo finansija. Vidite, gde su pare, gde je finansijska moć, gde su izvori prihoda, tu je G17, tu je Dinkić, tu je Vlada, tu je Labus i ostali koji su iz organizacije G17. Kod Predloga ovog zakona još se nešto ne kaže. U zemljama tržišne ekonomije lako je uzeti kredit i normalno je da danas neko ima posao, neko danas ima kapital, sutra ga nema, takav je posao. Takav je biznis. On ima izvesnost da će naći novi posao i moći da nastavi sa otplatom kreditnih rata i obaveza. Ko garantuje u ovoj državi da neko uopšte može da nađe posao? Znate li vi kakav ste zakon doneli? Ko će ako izgubi posao sa 50 godina života ikada više biti zaposlen u ovoj državi? U tome je vaša odgovornost. Vi nastavljate te tradicije bivše propale vlade čije namere sledite i slične poteze vučete. Ne pomaže ovaj zakon, pomaže zdrava privreda, oživljavanje privrede, oživljavanje privrednih delatnosti, stvaranje ambijenta da se to postigne, da se razvije i mala privreda i privatno preduzetništvo i ono što je ostalo od javnog sektora da radi uspešnije i bolje. Kod Predloga zakona o osiguranju ista priča. Nadzor nad radom osiguravajućih društava vrši Narodna banka Srbije. A gde je Narodna banka, tu je i G17. Zašto to ne radi nezavisna agencija? Kakva je to kontrola? Ko koga tu kontroliše? U članu 243. tog zakona kaže se da proces privatizacije može pokrenuti i Ministarstvo finansija. Dakle, može opet ministar finansija. Nije tu više ni onaj nesretni guverner Narodne banke, nego je opet tu gospodin Dinkić i gde god je Dinkić uvek su pare i nema kontrole i uvek sam sebe kontroliše. Tu leži zec u ovom zakonu. Omogućiti da se izvrši privatizacija osiguravajućih društava pod bilo kakvim uslovima i, kao što je to radila propala Vlada Borisa Tadića, Zorana Živkovića i Zorana Đinđića, prodati sve dok se može. To je taj izvor koji će omogućiti da par godina vladamo, a kad mi odemo... Oni znaju da neće biti dugo, baš ih briga šta će biti sa Srbijom i sa privredom. Što se tiče zakona o javnim nabavkama, niko još nije rekao da nije dobro imati tendere, konkurse, licitacije, ali kako da obezbedimo da ti tenderi ne budu namešteni, u ovom zakonu to ne stoji. Pitajte Živkovića, Ćirića, Acu Krstića zvanog Šapa iz Niša, bivšeg direktora carine kako se nameštaju tenderi. Nikad se najbolji tender nije uvažio. Nikad se najjeftiniji i najpovoljniji uslovi nisu ... Uvek se nađu neki aneksi ugovora za nekog ko traži pet miliona, na kraju ispadne da to košta 250 miliona. Tu nemamo taj mehanizam. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci ima jedan napredak i zato sam zaista radostan. Najzad je gospodin ministar Dinkić skinuo masku, okačio hekler na klin, uzeo olovku i papir, šta će da napiše videćemo, ali važno je da u Narodnu banku ne ulazi sa heklerom. To je najvažnije od svega. Gospodin Milan Marković iz DS kaže da je većinu predloženih zakona konceptirala prethodna vlada, što pokazuje koliko je bila uspešna, dalekovida i koliko je pravilno razmišljala. Zamislite, ako je ta vlada konceptirala te zakone, a tako neslavno propala na izborima, šta će biti sa ovom vladom koja prepisuje te zakone. Zakoni su ili dobri ili nisu dobri, nije važno da li ih je pisala prethodna ili ova vlada. Sada se u jeku predsedničke kampanje ovde nudi izgradnja 50.000 stanova ako se usvoji ovaj zakon, onaj zakon ili neki treći zakon. Gospodo, nekad su socijalisti nudili hleb, ulje, šećer i to davali u predizbornoj kampanji, ali čak ni oni nisu lagali o 50.000 stanova. Mrkonjić je jedva došao do 10.000 stanova. Kako to baš sada u kampanji? Hoće li Maršićanin onom mistrijom da počne da pravi nekoliko, kao što je slikan na televiziji? To je već viđeno. Na samom kraju, koalicioni partneri ove vlade, koalicioni partneri iz senke - malopre smo čuli o nekim senkama, o nekim tajnim kontrolorima, pa evo imamo i koalicione partnere iz senke - tobož kritikuju ove zakone, a u danu za glasanje oni će glasati za njih. Jedan poslanik je javno oglašavao kako je on uspeo da smanji akcizu na naftu, odnosno da je ukine, čak je i na radio-oglasima to davao, a evo već imamo ponovo taj Zakon oakcizama; ovog puta će oni glasati za to i ne znam šta će on reći. Dakle, ne glumite opoziciju, gospodo, iako je izborna godina. Ponašajte se u skladu sa vašim tajnim ili koalicionim dogovorom i glasajte javno za ono što ste se dogovorili za ne znam kakve usluge. Što bi bilo sasvim normalno, ako ste već koalicija vi iz DSS, G17 plus, SPO, SPS, dogovorite se, sramota je da 30, 40, 50 amandmana ima na predlog vaše voljene vlade. Šta ta vaša voljena vlada radi ako podnosite amandmane? Znači da Vlada ne radi svoj posao, pa vi morate na poslaničkim klubovima ili na neki drugi način da ih ispravljate. No, rešiće se to, radikali dolaze.
Gospodin Marković, replika.
Naravno da nisam prozvan, jer se nisam prijavio za reč, nego sam pomenut dva puta u izlaganju gospodina Stamenkovića. U najpozitivnijem smislu možda, ali svejedno ne volim kada se ljudi obmanjuju i u pozitivnom smislu. Priviđa vam se, gospodine Stamenkoviću. Nisam bio nikada ni u kakvom spotu, ničijem. Prihvatam izvinjenje. Bio sam u filmu Dušana Kovačevića "Profesionalac", to je nešto drugo. Nisam nikada bio u izvršnoj vlasti, ničijoj, čak i kada me je Vlada Republike Srbije 2002. godine imenovala u dva upravna odbora poslao sam pismo u kome sam odgovorio - ja sam u upravnim odborima samo onih organizacija i firmi koje sam sam osnovao ili ih sam finansiram. Dakle, nisam bio u izvršnoj vlasti, nisam bio na spotovima nikada i nikada G17 plus nije snimao nikakve spotove o kreditima, ni kao nevladina organizacija, ni kao stranka. Konačno, nisu poslanici Srpske radikalne stranke ili ma koje druge stranke opomenuli predsednika Skupštine da poslanici ne dolaze na vreme nego je predsednik Skupštine pre tačno 83 minuta opomenuo poslanike vladajuće koalicije da ne dolaze na vreme. Vrlo je važno poštovati činjenice, mogu ponekad da vam zatrebaju.
Reč ima narodni poslanik Nenad Bogdanović, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić.
Naravno, pokušaću da se koncentrišem na ono što mi se čini da sam najbolje razumeo, s obzirom da ovde imamo pet zakona za koje ne mogu naći ni najmanju logiku zašto su se našli zajedno u paketu. Prva dva zakona mogu se zajednički razmatrati jedino zato što imaju reč "osiguranje" u sebi ili zato što imaju tri reči - Vlada Republike Srbije, ali nemaju blage veze jedan sa drugim. To su dva zakona koja tretiraju potpuno različitu problematiku. Kakve veze Zakon o javnim nabavkama ima sa zakonom o osiguranju? Zašto to mora sve tako i zašto sve mora po hitnom postupku? To je nešto što stvarno ne mogu da razumem. Ne mogu da razumem tu vrstu žurbe. Ne mogu da razumem da na ovaj način poslanici ovaj dom ne poštuju, do nivoa koji nisam video otkako sam poslanik. Bilo je problema u prethodnom sazivu, bilo je primedaba, ali ovaj nivo nepoštovanja mislim da nije bio. To mogu da kažu poslanici koji su bili. Šta je tu je, mora da se radi na ovaj način. Lično mislim da će ovo imati za posledicu loše zakone, ali me raduju neke druge stvari. Raduje me što ipak poslanici vladajuće koalicije ako im se skrene dobronamerno pažnja na neke stvari, to prihvate, pa onda amandmanima pokušavaju da izmene to što su prihvatili. O zakonu o osiguranju neću govoriti, jer su mnogi rekli, pre svega gospodin Marković, a posle toga su mnogi ponovili, da zakon ima mnogo nedostataka. Da sam na mestu ministra ja bih ga povukao. Povukao bih ga i pokušao da izmenim neke stvari, jer se bojim da će amandmanima doći do problema, da neće biti rešenja posle amandmana za neke stvari. Naravno, najveći problem je kršenje Zakona o preduzećima. Znači, to je ubedljivo najveći problem ovog zakona. Vidim da je amandmanom gospodina Štimca praktično prihvaćena sugestija da to treba skloniti iz zakona, ali ne bih koristio socijalnu demagogiju koja je vrlo popularna u ovom parlamentu kada govorimo o privatizaciji. Privatizacija je dobra stvar. Privatizacija je suština promene društvenog sistema i promene ove zemlje. Prema tome, privatizacija osiguranja je dobra stvar, ali je problem nešto drugo. Problem je da li će se na ovaj način doći do privatizacije. Mislim da ćemo imati mnogo složeniju situaciju i naravno mislim da Narodna banka ne treba da bude u ovoj priči, a o tome će govoriti drugi. Želim da kažem nešto o Zakonu o javnim nabavkama. Najgore što ljudi mogu da rade jeste da govore o sistemskim zakonima koji treba da spreče korupciju ili, srpski rečeno, lopovluk, na način kako se u ovom parlamentu govori. Nema rešenja korupcije bez javnog rada i bez sistemskih zakona. Naravno, sve u životu, pa i zakoni, može da se izigra. Sve u životu, pa i tenderi, može da se izigra, ali su zato javnost u radu i sistemski zakoni najbolja zaštita od toga. Sve druge varijante, nekakvi saveti za antikorupciju, nekakvi eksperti koji se u sve razumeju, o svemu pričaju, pa i o korupciji i to kako njima padne na pamet, sve je to loše. Najbolji način je zakon. Zakon o javnim nabavkama je izvanredan zakon. Znate šta je najbolje merilo toga? Neki pokušavaju da ga ospore sa tezom da smo svi mi lopovi, pa pošto smo svi lopovi možemo i mi da budemo lopovi. Znači, to je teza nekih ovde u parlamentu. Neka uđu u suštinu sprovođenja ovog zakona, neka naprave analizu. Šta je najbolji pokazatelj da li je zakon dobar ili nije? Koliko je njih osporilo učesnika na tenderima, koliko je dokazalo da je bilo korupcije, koliko je bilo prigovora Komisiji za zaštitu ponuđača, koliko je bilo pozitivnih prigovora. To su ozbiljne priče. Ovo što je danas predloženo nije ono što smo mi nekada želeli, dok je bila prethodna vlada, kao Demokratska stranka. Mi mislimo da je ono bilo bolje rešenje i sa par amandmana pokušaćemo to da dopunimo, ali ćemo glasati naravno i za ove izmene, jer Zakon o javnim nabavkama je najbolji način da se zaštiti budžet. Svako ko kaže da je to neki drugi način ne govori istinu i želi korupciju. Tu nemam nikakvu dilemu. To je nekakvo moje iskustvo iz posla koji sam radio do sada. Vraćamo se na prvi zakon, koji je najinteresantniji kao politička tema. On jeste politički. Zašto je on politički? Zato što ne može da se primenjuje. Njegov rezultat će biti, ili neke varijante ovog zakona, za tri do četiri godine. Znači, kada u zemlji Srbiji mnogi drugi sistemski zakoni budu doneseni, npr. zakon o hipoteci. Bez zakona o hipoteci ovaj zakon nema nikakvog smisla, ali da bi ovaj zakon zaživeo mnogo je važnije da postoje tehnologije koje će omogućiti da se grade stanovi. Ovaj zakon to ne rešava, i to iz dva razloga. Prvo, zato što je stanogradnja skupa. Ona je nepotrebno skupa. Ne sama stanogradnja nego prodaja stanova u Srbiji. Zašto? Zato što ima malo stanova. Znači, suština i glavni posao koji bi Vlada trebalo da radiuz ovaj zakon jeste da omogući povećanje stanogradnje. Tu se krije razlog zašto ovaj zakon neće moći da zaživi. Demokratska stranka će podržati ovaj zakon, a znate zašto? Ako ovaj zakon omogući bar za desetoro ljudi ili deset porodica da reše svoje stambeno pitanje, mi smo i za taj zakon. Ali, model ovog zakona ima jednu veliku falinku, nema sistemskog rešenja za povećanje stanogradnje. Da bi stanogradnja mogla da se razvije, da bi naše građevinske firme, kako su neki ovde, naravno uvek u demagoškim parolama, govorili, mi treba da podstičemo proizvodnju, da oživljavamo proizvodnju. Uglavnom je suština oživljavanje proizvodnje, ali niko ne kaže kako, koja je tehnologija, čija uloga treba da bude odlučujuća u tome. Mislim da u sledeće tri ili četiri godine to mora da bude uloga države i čini mi se da se to ne razume. Delom lokalnih samouprava, a delom države na nivou Republike. Bez pomoći države, to se neće desiti. Ja mogu i stvarno sam spreman da razgovaram sa ljudima iz Republičke vlade, da im prenesem model iz Beograda. Model iz Beograda je omogućio proizvodnju 2000 stanova za dve godine. Znate kako? Tako što se za tih 1000 prijavilo 6000 ljudi. Bilo je isto demagoških parola - nemaju ljudi pare, ljudi neće moći da se prijave. Ne, 6000 porodica se prijavilo na taj konkurs. Zašto se prijavilo? Zato što je rata za otplatu tog kredita na nivou onoga što oni inače plaćaju kada iznajme stan. Ako je to to, zašto bi oni iznajmljivali stan, zašto ne bi kupili svoj stan i otplaćivali ga. Dalje, šta smo mi uradili? Primenili smo nešto što se radi u najbogatijim zemljama u Evropi, a to je tzv. proizvodnja, a to radi i država, socijalno, neprofitnih stanova. Znači, vi morate da utičete na samo tržište, ne smete dozvoliti da se dešava ovo što se dešava danas, a to je da na Novom Beogradu stanovi sada koštaju 1.300 evra kvadratni metar novogradnje, da u centru grada na Vračaru to košta 2.500 evra. Pokušajte da kupite stan danas i videćete da je to tako. Mi smo dokazali da jedan dobar stan na Novom Beogradu, na Čukaričkoj padini može da se izgradi po ceni između 700 i 800 evra. Znači, ako vi imate cenu stana od 750 evra, po koliko smo mi prodali te stanove, na kredit od 20 godina sa učešćem od 20%, građanima Beograda, javilo se 6.000 porodica, ako stvorite uslove za to, onda će ovo imati smisla; mi ćemo prvi u gradu promeniti naš model, jer mi smo morali da napravimo nešto drugo. Mi smo morali sa bankama, pošto poštuju naše budžetske sposobnosti, da se dogovorimo kako će one da kreditiraju i da mi stanemo kao gradska uprava iza toga. Međutim, to treba da se radi na ovaj način - da banke budu sigurne, naravno uz prave hipoteke, da finansiraju takvo kreditiranje, ali to ima smisla ako je cena stana 750 evra. Ako je cena stana 1.100, 1.300, 2.000, 2.500 evra, od toga nema ništa. Prema tome, država mora naći načina da stimuliše lokalne samouprave u čitavoj Srbiji da uđu u projekat stanogradnje. Povećanje stanogradnje ne može biti na način kao što je nekada bilo i to je jasno. Znači, više nemamo vremena koliko smo imali, više nema dodele stanova, a pogotovu je ovo važno što nijedan model koji sada želite da primenite neće dati stanove najsiromašnijima. Onaj ko priča o stanovima za najsiromašnije opet se bavi socijalnom demagogijom, a ja mislim da je ovaj narod polako shvatio šta je socijalna demagogija. Mi smo ukinuli praktično, ukidanjem poreza na fond zarada, solidarnu izgradnju. Naravno, u Beogradu ona neće stati, jer ćemo mi izdvojiti sredstva iz nekih drugih izvora, ali u Srbiji će ona stati, jer jednostavno budžeti opština to ne mogu da rade. Kako su mogli najsiromašniji do sada da dolaze do stana? Samo na taj način. Znači, najsiromašniji građani ove zemlje bez Fonda solidarnosti u sledećih 4-5 godina sigurno opet neće moći da imaju stanove. U Beogradu će njih 980 za dve godine moći to da reši; nije mnogo, ali hajde svuda da to uradimo tako. Ja mislim da možemo, da imamo jedan ozbiljan projekat gde ćemo imati stanogradnju, gde ćemo imati izuzetan razvoj građevinske industrije, gde će mnogi ljudi rešiti stambene probleme i naravno, onda će i ovaj zakon imati smisla. Prema tome, šteta je što ovakav zakon dolazi na tlo koje ne može da rodi. Znači, mi moramo da razmišljamo o stanogradnji na isti način kao što razmišljamo o poljoprivredi i o nekim drugim stvarima. Jednostavno, ne možemo dopustiti da ljudi ne mogu da rešavaju svoja stambena pitanja. Prema tome, DS će podržati sve one zakone koji pokazuju najmanje znake daljeg nastavka reformi, jer nažalost reforme stoje i stoje, a sve ono što je loše neće moći da podrži. Mislimo da su ova dva zakona, o osiguranju i ovaj o mestu Narodne banke u osiguranju, izuzetno loša. Ukoliko se prihvate amandmani koje smo dali, naravno i te ćemo podržati, ali već osećam da to neći ići baš tako, žao mi je, jer mislim da su rešenja koja smo mi ponudili mnogo bolja. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, a posle njega narodni poslanik Slavoljub Matić.
Dame i gospodo narodni poslanici, od ovih pet tačaka dnevnog reda o kojima se vodi objedinjena rasprava najviše pažnje je izazvala prva tačka. To je Predlog zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita. Meni je potpuno jasno zašto, i uglavnom je to nastavak onog dela u kome Vlada, i bivša a i ova sadašnja, ide na osnivanja agencija, stvaranje ogromnog broja administracije, a građani Srbije i budžet to više ne mogu da izdrže. Naime, 10 milona evra početnog kapitala za osnivanje ove korporacije je suviše mnogo novca za osiromašenu državu. Kada se nabrajaju načini finansiranja korporacije navedeni su: prihodi korporacije - nejasno je koji su i kakvi ti prihodi mogu biti; donacije - sumnjam da će ih biti, odnosno skoro sam siguran da neće; budžet Republike Srbije - jedino iz čega će se uzimati novac; i drugi izvori, u skladu sa zakonom - kojih neće biti. Međutim, ima nekih rečenica koje su meni potpuno nejasne, možda zato što ja nisam stručnjak iz finansijske, ekonomske oblasti, pa bih voleo da neko iz Vlade pokuša da mi kaže šta znači rečenica koja se nalazi ovde u razlozima za donošenje zakona. Naime, kaže se – nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita ima za zadatak da razvije stambeno tržište u Srbiji tako što će nuditi namenske finansijske proizvode da bi se zadovoljile kritične tržišne potrebe. Potpuno mi je nejasno, hajde krediti, ali koje su to kritične tržišne potrebe u Srbiji, ne znam. Vidite, ministar finansija je počeo obrazlaganje ovih zakona tako što je rekao da oni treba da se donesu između ostalog, pogotovu ovaj prvi zakon, zbog toga što je nastala kriza poverenja u bankarski sistem. Pre godinu dana otprilike, možda nešto više, kada je Mlađan Dinkić bio guverner Narodne banke Srbije rekao je da je uspeh guvernera i Narodne banke taj što su građani u potpunosti povratili poverenje u banke. Da li je bio iskren tada kada je tvrdio da je vraćeno poverenje građana u banke ili nije, a sada tvrdi da ovi zakoni treba da vrate poverenje u bankarski sistem? Ne znam šta je tačno. Voleo bih da kada bude tu pokuša da odgovori na ovo. Kaže se da korporacija preuzima rizik banaka. A šta će onda biti sa korporacijom, ko preuzima rizik što će korporacija možda negativno poslovati? Veliki će problemi nastati u samoj primeni ovog zakona. Mislim da će prosto biti neizvodljivo da oni ljudi za koje se ovde deklarativno govori da mogu doći do povoljnih stambenih kredita zaista to i ostvare. Ovaj predlog zakona o osnivanju nacionalne korporacije će možda imati uspeha po većim gradovima u Srbiji, gde postoji stambeno tržište, potreba za stanovima. Navešću vam primer Bora. Za otprilike tri prosečna stana u Beogradu u Boru možete kupiti jedan soliter od deset spratova. U Majdanpeku za tri stana u Boru možete kupiti možda jednu mesnu zajednicu. E, sad pogledajte kako će to da izgleda ako neko iz Bora poželi da kupi stan i recimo stavi svoje nepokretnosti pod hipoteku, šta će biti sa korporacijom ako sutra banci koja je dala kredit obezbedi povraćaj sredstava, odnosno koliko će ona otići u minus. Od strane ministra finansija je ovde rečeno takođe da će usvajanje ovog zakona pokrenuti građevinsku operativu u Srbiji. Čisto sumnjam da jedan papir to može uraditi. To je mnogo veći posao, za mnogo stručnjaka i firmi. Takođe je rečeno da ljudi izbegavaju razne vrste osiguranja u Srbiji zbog toga što nemaju poverenja u osiguravajuća društva. Nije to tačno. Znaju građani koja su to osiguravajuća društva dobra i imaju poverenja u neka osiguravajuća društva. Građani u Srbiji izbegavaju osiguranja zato što više od 800.000 ljudi u Srbiji nema dovoljno da jede, i to je jedini razlog zbog koga im ništa ne pretiče da eventualno ulažu u svoje osiguranje. Da je nekada neka ranija vlast ovoliko težila centralizaciji finansija i drugih oblasti, bilo bi joj svašta prigovarano. Međutim, sada se preko toga prelazi i smatra se da je centralizacija institucija i svega ostalog sasvim demokratska i u skladu sa onim što vama odgovara. Tako je rečeno da će Agencija za sanaciju banaka raspisivati tender, kada je reč o Predlogu zakona o dopuni Zakona o tržištu hartija od vrednosti, odnosno da će raspisivati tender za privatizaciju banaka sa većinskim društvenim kapitalom. Mene zanima da li je Agencija za sanaciju banaka, a zato je pre svega osnovana, sanirala ijednu banku u Srbiji. O čemu se radi? Ovaj prvi zakon treba da se donese da bi se posle uništenja domaćih banaka, kada se finansijsko tržište Srbije prepusti stranim bankama, dodatno osigurale strane banke da će u svakom slučaju kreditiranja, ukoliko ne mogu povratiti sredstva, iza toga stajati Republika Srbija i da će one biti namirene iz budžeta. Ako banke ostvaruju profit kreditiranjem zašto ne preuzimaju i rizik pri ostvarivanju tog profita? Zašto bi banke ostvarivale profit, a država pokrivala njihov rizik i preuzimala ga na sebe? Na kraju, o Zakonu o javnim nabavkama - do sada su javne nabavke nevezano za to koliko je kvalitetan zakon bile uglavnom u celoj Srbiji najveći izvor najgorih zloupotreba. Navešću primer kako to izgleda u lokalnoj sredini. U Boru je pre dve godine napravljena jedna javna česma veličine ove govornice za kojom stojim. Plaćena je 7.500 evra. Onda možete zamisliti kako to izgleda kada se u lokalnoj sredini nekome dopusti da raspisuje tender, određuje izvođače ili one koji će ih snabdevati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić, a neka se pripremi Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, DSS će podržati ovih pet zakonskih projekata Republičke vlade. Smatramo da bez obzira na činjenicu da se Srbija nalazi u izbornoj kampanji ovaj parlament mora da radi i da neka izborna obećanja, data u decembru prošle godine, valja ostvarivati kroz ono što obezbeđuje uslove za bolji život naših građana. Jedan od takvih zakona koji u narednom periodu obezbeđuju boljitak našem narodu jeste i zakon koji omogućava stambenu izgradnju u našoj zemlji. Činjenica je da mladi ljudi nemaju mogućnosti da uđu u projekte vezane za izgradnju sopstvenih stanova. Ako nemaju mogućnosti da obezbede mesto svog življenja svakako da ćemo doživeti ono što već imamo, a to je bela kuga u Srbiji. Ovaj zakon obezbeđuje uslove kako bi preskupe bankarske kamate upravo garancijama od strane države obezbedile bankama veću sigurnost, kako bi se snizile te kamate. Ono što je nedostatak ovog zakona jeste nemogućnost da se preko noći vide rezultati. Više sam nego siguran da ćemo u nekoliko narednih meseci imati već formiranu nacionalnu korporaciju, a potom, već tokom iduće godine, i prve stanove za koje će se obezbediti novac iz budžeta, koji nije veliki. Podsetiću vas da se radi o iznosu od 700 miliona dinara, koji može da bude 16 puta veći u obezbeđivanju bankarskih kredita, dakle sa tim novcem već može da se krene tokom iduće godine u stambenu izgradnju. Kritičari kažu da zakon nije moguće realizovati zbog toga što iskustva pokazuju da se banke prosto oglušuju na ono što čini država. No, ovde se radi o konkretnom novcu, o konkretnim garancijama, tako da će ta sigurnost učiniti da će i same bankarske kamate i veća fleksibilnost u dobijanju kredita pokrenuti ovaj vid građevinske operative i izgradnju stanova. Ono što bih mogao u okviru Predloga zakona o osiguranju da kritikujem, to je nedovoljna hrabrost od strane ministra finansija da kontrolu i nadzor nad radom osiguravajućih društava poveri jednoj nezavisnoj instituciji koja bi se možda nazvala agencija ili nekako drugačije. Međutim, hajde da pružimo šansu ministru da se kroz nacionalnu instituciju koja se zove NBS obezbedi pun nadzor i kontrola, makar za prvo vreme. Ali verujte da ćemo mi iz DSS-a biti prvi predlagači nekih dopuna ovog zakona ukoliko se pokaže da NBS na neki loš način vrši nadzor i kontrolu osiguravajućih društava. Inače, i mi narodni poslanici smo, kao i obični građani svesni činjenice da su se brojne zloupotrebe dešavale u poslednjih par godina, i ne samo par godina nego poslednjih decenija, u mnogim osiguravajućim društvima; maltene niste mogli jedan migavac ili branik na automobilu da naplatite; fantomske firme su se pojavljivale; tako da će ovaj zakon koji unosi novinu u visini cenzusa - a podsetiću poslanike da se radi o povećanju cenzusa u iznosu od nekih 123% u proseku - ako ništa drugo ono bar obezbediti veću sigurnost. Dakle, kad odete kod osiguravajućeg društva imaćete nekakvu sigurnost da će ono što vam nude stvarno i obezbediti. Ono zbog čega sam se posebno javio jeste Zakon o javnim nabavkama. (Glasovi - tema) Zakon o javnim nabavkama jeste tema i on svakako mora da se unapredi. Imao sam iskustva od pre tri godine da sam zatekao u lokalnoj samoupravi, u svom gradu, jednu situaciju gde su se nabavljala sredstva, ono što je potrebno za funkcionisanje, recimo kancelarijski materijal, po cenama koje su bile više od 20 do 50%. I, kao poslanik, bio sam i te kako zainteresovan da onaj zakon koji smo doneli tokom prošlog mandata, Zakon o javnim nabavkama, uvede red u ovu oblast. Naravno, on je pokazao svoje nedostatke, a te nedostatke valja ispravljati. Evo trenutka kada ih možemo ispravljati. Potrudio sam se, sa svojim kolegama iz poslaničke grupe DSS, da i ponekim amandmanom to popravimo. Prvo, sam zakon ima jednu dobru nameru, a to je da stimuliše domaću proizvodnju i da joj da jedan, da kažem, privilegovan položaj u odnosu na inostrane dobavljače. To valja pozdraviti. Znamo da je pokretanje proizvodnje naš osnovni interes, s tim što smo gospodin Prodanović i moja malenkost želeli da jednim amandmanom u potpunosti definišemo šta je to što nam dolazi iz domaće proizvodnje. Jer, ukoliko bi ostalo predloženo rešenje robom domaćeg porekla mogli bi se smatrati samo proizvodi koji su u potpunosti proizvedeni u zemlji, odnosno u čijoj proizvodnji, ni u jednoprocentnom iznosu, nisu korišćene uvozne sirovine. Jednostavno, mi moramo da stimulišemo i proizvodnju koja će se bazirati i na uvoznim sirovinama, tako da pretpostavljam da će pomoćnik ministra da prenese ministru Dinkiću ovaj amandman, a moliću poslanike da za njega glasaju. Takođe, podneli smo i jedan amandman želeći da stimulišemo one koji legalno posluju u ovoj zemlji. Vi znate da je problem sive ekonomije veliki. Prosto bi bilo neuputno da dopuštamo da oni koji nelegalno posluju svojom nižom cenom onemogućavaju one koji legalno posluju i pokušavaju da se na ovom tržištu bore u okviru zakona.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, posle njega narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, osećam obavezu, kao član Odbora za privatizaciju, da kažem par reči o Zakonu o tržištu hartija od vrednosti. Bilo je neophodno da se dopune i izmene ovog zakona donesu. Mi, članovi Odbora za privatizaciju, svakodnevno imamo problema sa zakonom koji je u koliziji sa Zakonom o privatizaciji i Zakonom o akcionom fondu. Iskreno, kada sam dobio ovaj materijal očekivao sam da će te izmene ići u pravcu zaštite pre svega manjinskih akcionara, njihovih kooperativnih prava, prospekta koji se ne izdaje, obezvređivanja njihovih akcija, na onaj deo Zakona o hartijama od vrednosti koji podrazumeva ponudu za preuzimanje, ali ništa od toga se nije desilo u ovom predlogu koji smo dobili od Vlade. Dobili smo predlog kojim se štite državne akcijeu bankama, a potpuno je predlagač zaboravio na prava malih akcionara, na prava državnog i društvenog kapitala, odnosno na državni i društveni kapital koji se nalazi u vlasništvu preduzeća. Potpuno je zapostavljeno oko 700.000 malih akcionara. Neophodno je kroz jednu novu dopunu i izmenu Zakona, pre svega, zaštititi prava tih malih akcionara. U obrazloženju ovog zakona predlagač nastoji da zaštiti, pre svega, interese stranih investitora, računajući na privatizaciju banaka. To je nešto što je sasvim u redu, ali postavlja se pitanje – zar nam interes stranih investitora može biti preči od interesa malih akcionara, od interesa državnog i društvenog kapitala? Smatram da ovu dopunu Zakona u svakom slučaju treba da odbacimo i da na taj način primoramo Vladu – predlagača da se pozabavi pravima malih akcionara. Zakon o tržištu hartija od vrednosti, odnosno tržište hartija od vrednosti ne funkcioniše već četiri meseca. Interesi i prava malih akcionara i države ipak moraju da budu preči od interesa inostranih investitora. Hvala na strpljenju.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a posle njega narodni poslanik Suzana Grubješić.
Gospođice potpredsednice parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani novinari, govoriću samo o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama. Dozvolite da dam kratak uvod o tome kako smo došli do ovog zakona, šta je bio predmet rasprave, kakve smo amandmane podnosili, koji su prihvaćeni i zašto danas imamo izmene i dopune ovog zakona. DOS-ova vlada i njen ministar finansija Božidar Đelić u skupštinsku proceduru su pustili sistemski i antikorupcijski zakon, tako su govorili, o javnim nabavkama, već odmah na početku mandata, a šest meseci nakon toga zakon je stajao, nije dolazio u parlament. Za to vreme je urađeno nekoliko važnih stvari koje ovde želim da spomenem, prosto da neko ne misli da nismo znali ili nismo razumeli zašto je to tako i šta je usporilo donošenje ovog zakona. Kasnije su neki državni organi, neki mediji, neki narodni poslanici i neke političke stranke o tome govorile javno. Mi smo govorili i onda, kad je bilo vreme. Dan pre nego što je ovaj zakon ušao u proceduru 2001. godine, ondašnji ministar energetike gospodin Goran Novaković je preko svoje privatne firme nabavio kompletnu količinu sirove nafte za državu Srbiju za čitavu godinu. Nekoliko nedelja pre toga MUP Republike Srbije kupio je i tri i po puta više platio zaštitne maske za policiju od holandskog dobavljača, iako su "Trajalove" zaštitne maske među najkvalitetnijim proizvodima ove vrste u svetu. "Trajalove" zaštitne maske ili komponente za zaštitne maske kupovali su i kupuju SAD, Kanada, Austrija, Izrael i još neke druge države. Prosto želim da podsetim da oni koji su imali "transparentnost" kao način funkcionisanja, kao politički manir, nisu uvek činili ono što su proklamovali. Naša je obaveza da to pominjemo, prosto da se ne zaboravi i da pominjemo i druge, da kad imamo jedan ovakav zakon na dnevnom redu, bez obzira što je on danas u formi izmena i dopuna, uvek vodimo računa o elementarnom političkom, ljudskom, državničkom i svakom drugom poštenju. Veoma je važan sektor javnih nabavki. Neke države kroz ovaj sektor potroše gotovo polovinu nacionalnog dohotka. Dakle, za ljude koji nisu dovoljno upućeni, da kažem da sve što se finansira iz lokalnih samouprava, skupština gradova, države Srbije i javnih preduzeća koja oni osnivaju i fondova, praktično obuhvata i jeste predmet javnih nabavki. Tada smo pokušali da objasnimo, iako nismo osporavali dobru nameru ondašnjeg predlagača zakona, da je ipak važno voditi računa o domaćoj privredi. Malopre je predsednik Odbora za finansije gospodin Nenad Bogdanović probao da to svede na nivo socijalne demagogije. Najveću satisfakciju SPS je doživela kada je gospodin Božidar Đelić samo nekoliko meseci nakon usvajanja Zakona sve ono što je, praktično, činilo naše primedbe, postoje stenogrami o tome, uvrstio u izmene i dopune Zakona o javnim nabavkama, koje su ušle u skupštinsku proceduru i o kojima nismo raspravljali zbog toga što je na toj sednici, praktično, pala DOS-ova vlada. Zalagali smo se tada da domaći ponuđači roba ili usluga, makar pod jednakim uslovima, imaju prednost u odnosu na inostrane. Objašnjeno nam je da se mi ne razumemo u tržišnu privredu, da smo zagovornici preživelog koncepta i da tržište ne poznaje takve kategorije. Samo nekoliko meseci nakon toga Đelić je predložio da domaći ponuđači roba i usluga imaju popust od 20%, što praktično znači da mogu biti skuplji do 20% u odnosu na inostrane ponuđače, a da pri tom nije prekršaj ako takav posao dodelite domaćoj firmi. To se nalazi i u predmetu izmena i dopuna ovog zakona. Samo da kažem nekoliko rečenica u vezi sa tim. Nije moguće da naša privreda uvek izdrži konkurenciju takvih korporacija koje imaju čitav niz prednosti i pogodnosti u odnosu na domaće, a da pri tom ne načinimo štetu i nije istina da je uvek najbolja ponuda ona koja je najjeftinija. O tome možemo da govorimo dugo, ali nemamo vremena danas za to ovde. Nama je bilo važno i sada jeste važno, i zbog toga ćemo podržati izmene i dopune ovog zakona, da oni koji ovde proizvode, koji ovde pokušavaju da naprave neki proizvod i da ga prodaju, budu plaćeni najkvalitetnijim finansijskim sredstvima, a to su budžetska sredstva, da dobiju šansu zato što može biti mnogo skuplje ukoliko se to navodno jeftinije kupi napolju. Kako je moguće da se izdrži konkurencija onih velikih kompanija koje imaju subvenciju određenih proizvoda, koje neke države direktno dotiraju? Često se radi o dampingovanju cena. Da li je to bio samo jedan od instrumenata da se obezbedi zapravo tržište, da se uguši proizvodnja i da jedino što mi u Srbiji možemo nekom predati na raspolaganje bude jeftina radna snaga. Svi oni koji su doprineli da se ovih nekoliko članova Zakona o javnim nabavkama popravi nabolje, u smislu da domaći proizvođači i domaći isporučioci usluga mogu pod uslovima koje sam opisao da ostvare nekakav profit, zaslužili su naše poverenje i dobiće naše glasove danas ovde. Zakon o javnim nabavkama nije uvek poštovan. Žao mi je, izašao je gospodin Bogdanović, ali ja koristim priliku da ga pitam javno kako je moguće da se gradska garaža pred Skupštinom grada Beograda daje "Energoprojektu" za ugovorenu cenu pod određenim uslovima, a da se onda dodatni radovi u određenim situacijama praktično dva i po puta više i skuplje plate, i kako je moguće da po tom modelu koji je on ovde prezentirao jedno garažno mesto u Beogradu košta 450.000 dinara, kao da je trosoban stan? Mogli bismo o tome da govorimo dugo. Nije baš uvek tako jednostavno i ne može se sve sa lakoćom objasniti, kao što neko pokušava da čini i da nas edukuje da je beogradski model najbolji model na svetu. To nije tačno. Otvaraćemo ta pitanja kada im bude bilo vreme, samo prosto želim da kažem da znamo šta se dešavalo. Izvinjavam se što to pominjem drugi put, govorio sam o tome kada je bio na dnevnom redu zakon o sukobu nadležnosti, ali da li je bivša Direkcija za sport poštovala Zakon o javnim nabavkama kada je tadašnji direktor te uprave, gospodin Vuksanović, inače se radi o predsedniku beogradske organizacije Demokratskog centra i sestriću gospodina Dragoljuba Mićunovića, svojoj supruzi omogućio da se marketinška kampanja "Igraj za život, droga ne, igraj za sport" finansira tako da Uprava za sport naruči posao od marketinške agencije njegove supruge i da na taj način 25 miliona najkvalitetnijih budžetskih sredstava prebaci praktično u svoj kućni budžet. To nije normalno i zato je važno da se sektor javnih nabavki kontroliše na razumljiv način, pri čemu se korupcija ne može rešiti samo ovim zakonom. Ona se može rešiti pre svega da se u sektoru koji se finansira iz budžeta svih ovih jedinica o kojima sam govorio, uvede red, a da se pri tom svi oni koji isporučuju robu ili usluge nateraju da rade po zakonu i na najkvalitetniji mogući način, kao što bi inače bilo za očekivati poverenje koje im je i zakonodavac na ovaj način ukazao i ovaj parlament ako to sada prihvati obezbedi. Zakon o javnim nabavkama je važan, za njega ćemo glasati, ali ćemo kao i do sada voditi računa da se ljudi ponašaju u skladu sa zakonom, a da od toga domaća privreda ima vajde i koristi.
Reč ima narodni poslanik Suzana Grubješić, a posle nje narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, od sedam ekonomskih zakona koji su danas na dnevnom redu, ja bih se zadržala na Predlogu zakona o nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, jer smatram da će se ovim zakonom najzad pokrenuti regularno tržište izgradnje stanova. To temeljim na činjenici da će za početak ovog poduhvata država kao osnivački ulog iz budžeta izdvojiti 10 miliona evra, kao i da će Vlada Srbije biti vlasnik 100% akcija korporacija. Međutim, kada se posmatraju trenutni tržišni uslovi pod kojima bi ovde mogli da se odobravaju dugoročni krediti za kupovinu stanova, pre svega imajući u vidu sadašnja skromna primanja potencijalnih vlasnika, treba reći da je 1945. godine, kada je kanadska stambena korporacija počela sa radom, a po uzoru na koju je i napravljen predlog naše nacionalne korporacije, kanadski građanin morao da izdvoji 50% učešća pri kupovini stana, ali osiguranjem ovih kredita to učešće je vremenom svedeno na 30%, da bi danas iznosilo oko 5%. Ta institucija u Kanadi danas finansira izgradnju 25.000 stanova i kuća na godišnjem nivou, uz kamatnu stopu od oko 4% i pri tom stvara 40% društvenog bruto proizvoda Kanade indirektno, kroz razvoj građevinarstva, industrije nameštaja, kućnih aparata i tome slično. U domaćim uslovima očekuje se da će osnivanjem ovakve nacionalne korporacije biti podstaknut razvoj domaćeg tržišta nekretnina i povećan obim kreditiranja, što će vremenom poboljšati i uslove za odobravanje stambenih kredita uz niže kamate, manje učešće, duže rokove otplate i učiniti ih pristupačnim za veći broj ljudi. Procenjuje se da se u ovom trenutku stvara stambeno tržište za takozvanu srednju klasu. Nacionalna korporacija, koja osiguranjem kredita preuzima čak 75 do 85% rizika od banaka, imaće mogućnost da daje garancije bankama koje finansiraju novu gradnju stanova. Komercijalne banke ne mogu same da snose ceo rizik hipotekarnih kredita i važno je da kada taj rizik preuzima država, kao što će to biti kod nas, rizik bude ograničen i da postoji budžetska stavka za pokriće potencijalnih rizika, a u našem slučaju, kao što sam i rekla, iz budžeta će se izdvojiti 10 miliona evra za ovu namenu. Glavni pokretač projekta finansiranja stambene izgradnje bila bi nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita. To bi bila "firma koju osniva država", tj. pravno lice specijalizovano za osiguranje potraživanja po osnovu stambenih kredita koje odobravaju banke i druge finansijske organizacije, a zadatak bi joj bio da bankama pruži garanciju za kredite koje daje građanima. Kupac stana bi hipotekom nad stanom garantovao vraćanje kredita, a visina kredita bi bila kao i vrednost te nekretnine. Korporacija bi pružala stručnu pomoć državnim organima, bankama i drugim finansijskim organizacijama, sa ciljem poboljšanja uslova za finansiranje stambene izgradnje. Nadzor nad zakonitošću rada korporacije obavljaće Ministarstvo finansija, dok će predsednike i članove nadzornog odbora imenovati Vlada, na predlog Ministarstava. Nacionalna korporacija bi osigurala kredit i ukoliko kupac ne bi mogao da ga vrati, banka bi aktivirala hipoteku i naplatila svoj dug uz kamatu. Razliku između sume koju potražuje banka za kredit i stvarne tržišne cene stana u momentu prodaje pokrivala bi nacionalna korporacija.Njen minimum nije veliki, zato se u Predlogu zakona predviđa ograničenje sume na koju korporacija sme da se obaveže. Predlagač kaže da bi trebalo da bude 16 puta veći iznos od kapitala kojim raspolaže korporacija, što znači da govorimo o sumi od 160 miliona evra. Vlada predlaže da osim iz budžeta, nacionalna korporacija sme da prikuplja sredstva iz donacija, iz drugih izvora, a slobodna sredstva sme da plasira u hartije od vrednosti, ali samo tzv. prvoklasne koje izdaje Republika ili u obveznice stare devizne štednje i tome slično. Kolika će sredstva pojedinačno da osigurava ova korporacija prema građanima i prema bankama posebno bi se odredilo pravilima poslovanja korporacije, koja bi takođe pružala stručnu pomoć bankama i drugim finansijerima stambene izgradnje. Da bi ova korporacija mogla efikasno da radi potrebno je da se ispune neki važni preduslovi. To je, pre svega, jedinstven katastar nepokretnosti i legalizacija i registracija svih objekata u elektronskom obliku, odnosno uknjižba nekretnina koje se stavljaju pod hipoteku. Drugo, to je donošenje zakona o hipotekama, kao i zakona koji će urediti tržište nekretnina. Treće, to je uvođenje poreskih olakšica za građane koji kupovinom stana na kredit rešavaju stambeno pitanje. Četvrto, to je donošenje mera za pospešivanje dugoročne štednje građana. Sigurni smo da će konkurencija u bankarskom sektoru vremenom poboljšati uslove za dobijanje bankarskih kredita i učiniti ih dostupnim širokom krugu ljudi. Trenutno se procenjuje, na osnovu istraživanja koje je sprovedeno u većim gradovima Srbije, da je oko 50.000 domaćinstava platežno sposobno da uzme stambeni kredit i da ga otplaćuje. Naravno, kamatne stope bi trebalo da padnu na podnošljiv procenat. Trenutno se kreću od 9% do 11% u bankama koje su voljne da daju stambene kredite, a takvih banaka je tek nekoliko, jer banke imaju kratkoročne izvore finansiranja. Zatim, trebalo bi da se smanji učešće i poveća period otplate stambenih kredita, jer za veliki broj građana Srbije ovo je jedini način za rešenje stambenog pitanja.Upravo iz tih razloga će poslanička grupa G17 plus podržati donošenje ovog zakona. Hvala.
Hvala vama. Podsećam još jednom da je sednica Zakonodavnog odbora u 17,45 časova u sali I u prizemlju.U skladu sa članom 94. određujem nastavak sednice za petak, 7. maj u 10,00 časova ujutru. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Jedanaeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 162 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milutin Pešić, Radojle Bukvić, Sanja Čeković, Milan Nikolić, Čedomir Petković, Vladimir Jovanović, Petar Cvetković, Vladimir Zaharijev, Esad Džudžević; zakasniće Snežana Pantić. Narodni poslanici Živodarka Dacin i Leila Ruždić-Trifunović su najavile odsustvo za popodne. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOZI ZAKONA O NACIONALNOJ KORPORACIJI ZA OSIGURANjE STAMBENIH KREDITA; OSIGURANjU; DOPUNI ZAKONA O NARODNOJ BANCI SRBIJE; DOPUNI ZAKONA O TRŽIŠTU HARTIJA OD VREDNOSTI I DRUGIH FINANSIJSKIH INSTRUMENATA I IZMENAMA ZAKONA O JAVNIM NABAVKAMA (nastavak zajedničkog načelnog pretresa 1, 2, 3, 4. i 5. tačke dnevnog reda) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.