Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Desetu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 72 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika i da imamo uslove za rad. Da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničke grupe želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik doktor Miroslav Marinković. Izvolite.
Uvažena predsednice Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da postavim pitanje predsedniku Vlade i ministarki poljoprivrede, na koji način je odlukom o maksimalnom broju zaposlenih na neodređeno vreme u sistemu državnih organa, sistemu javnih službi, sistemu AP Vojvodine i sistemu lokalne samouprave za 2015. godinu, došlo do rešenja kojim se u Stočarskoj veteranskom centru u Velikoj Plani za reprodukciju i veštačko osemenjavanje određuje da se broj radnika sa broja 30 smanji na 23, što predstavlja preko 25% smanjenja? S obzirom da se radi o instituciji od nacionalnog interesa koja se bavi proizvodnjom i očuvanjem genetskih resursa. Ovoliko smanjenje bi izazvalo sprečavanje u daljem radu i isključivanje jednog dela proizvodnje, da bi pomogao ministarki i predsedniku Vlade u odluci, u promeni odluke koju su doneli, želeo bih da kažem, da Stočarsko veterinarski centar Velika Plana u Velikoj Plani nije budžetska firma, osnivač je Republika Srbija, posluje na principima samo zarade, znači, bez budžetskog računa i kompletno održavanje, kompletno poslovanje se odvija na bazi samo finansiranja. Kako se radi o instituciji koja se 60 godina bavi unapređenjem stočarstva i za posledicu imamo da umesto buše koje smo imali 50 i neke godine imamo danas simentalsko goveče, tj. domaće šarenu, tipu simentalca. Smatram da je načinjen velikiprevid i da nadležno Ministarstvo nije dalo adekvatne informacije o načinu, vrsti rada i mogućnosti koje je imao ovakve institucije. Usput da kažem, da se semenom za veštačko osemenjavanje krava na teritoriji Srbije osemeni godišnje 250.000 krava i time dobije 220.000 potomaka, tj. teladi i osemenio oko 45.000 svinja, čime se dobije milion tovljenika za ovu zemlju, a znamo da postoje strani partneri koji bi želeli da ovakvu proizvodnju organizuju kod nas. Mi, dakle, imamo već organizovanu u sistemu u kome ova institucija ima značajnu ulogu. Pored ovoga, Stočarsko veteranski centar, kao neko ko sam prihoduje i izdržava se na godišnjem nivou uplaćuje 25 miliona dinara na osnovu poreza i doprinosa državi koje predstavlja značajan prihod za državu, s obzirom da se radi samo o 30 ljudi koji su zaposleni i 10 miliona dinara na osnovu PDV, koji se prihoduje za državu na osnovu godišnjeg prometa od negde 250.000 doza semena za osemenjavanje krava i 45.000 doza za osemenjavanje svinja. Potpuna ne informisanost je dovela u situaciju da praktično smanjenjem jednog zaposlenog za koji se plaćaju porezi i doprinosi i smanjuje obim proizvodnje, dobija se efekat kao da se u državnoj upravi zaposli novi, pa tako smatram da predsednik Vlade nije imao verovatno adekvatne informacije iz nadležnog Ministarstva i odluku je po automatizmu potpisao ili je to namera da se, znači, jedna institucija koja ima međunarodnu saradnju i strateško partnerstvo, već 10 godina sa adekvatnom institucijom, tj. najvećim Centrom za reprodukciju u Nemačkoj koji se zove Nojštajt, onemogućuju daljem radu i omogući se prilazak, odnosno pristup ljudi koji se ovim poslom bave sa aspekta trgovine. Ono što bih posebno želeo da istaknem da Stočarsko veterinarski centar za reprodukciju iveštačko osemenjavanje u periodu od tih 60 godina omogućio da proizvodnja mleka sa četiri prosečne količine, otprilike sa tri i po do četiri hiljade kilograma mleka danas bude šest hiljada i veliki značaj dao unapređenju poljoprivrede te smatram da na jedan neozbiljan način urušavanje ovakve institucije može da dovede do ozbiljnih problema u daljem razvoju poljoprivrede u našoj zemlji. Ono što posebno zabrinjava jeste da sistemi koji postoje, koji je potpuno usklađen sa svim propisima EU, pa da pomenem direktive 88, 407 i druge koje predviđaju određeni broj zaposlenih u firmi po osnovu stručnosti koje moraju da obavljaju već je usklađen u ovoj instituciji.
Hvala vam. Reč ima Nataša Vučković. Izvolite.
Zahvaljujem predsednice. Moje pitanje se odnosi na to šta se događa sa Komisijom za reformu političkog sistema koja je prošle godine počela sa radom, odnosno radila još ove godine nekoliko sednica s obzirom da iz neobjašnjivih razloga rad te komisije nije nastavljen. Mi se pitamo šta se događa uopšte sa pokrenutim temama i pitanjima koja su postavljena na dosada održanim sednicama te komisije s obzirom da ovih dana vidimo po štampi, po novinama da se vodi jedna kampanjaza promenu Ustava kojim se briše sto poslanika, vidimo i danas u „Večernjim novostima“ i to nije izuzetak, poslednjih dana se jako mnogo predstavnika vladajuće većine izjašnjava u tom pravcu. Zašto nas to brine? Ne zato što smo apriori protiv ili za ustavne promene nego zbog toga što jedan pokušaj da se ova debata vodi u instituciji gde joj je mesto, to je parlament, da se ta debata sada vodi po medijima čime se stvara jedan utisak da se zapravo vodi jedna kampanja, vrlo populistička kojom se zapravo smatra da će se povećati ugleda parlamenta ukoliko bude manji broj poslanika i ukoliko se smanje troškovi, za šta se svi zalažemo. Svi se naravno zalažemo, pretpostavljam, to bi nam bio zadatak i za povećanje ugleda parlamenta. Međutim, ima nekoliko problema. Prvi problem je taj što smo juče imali priliku da čujemo promena Ustava je planirana tek za 2017. godinu, to nam je juče rekao ministar pravde. Tako je zapisano i u akcionom planu finalnom dokumentu akcionog plana za poglavlje 23. Postavlja se pitanje ko iz kojih razloga sada vodi tu kampanju za promenu navodno Ustava i za smanjenje broja narodnih poslanika. Pre svega, radi se o tome da sam broj narodnih poslanika ne odlučuje o tome kakav je karakter parlamenta, da li on ima ugled, da li on dobro vrši svoj posao. Ono što mi ovde imamo priliku da vidimo, a to je da se iz dana u dan, urušava uloga parlamenta, urušava njegovo dostojanstvo. Imali smo priliku juče da počnemo jednu sednicu zakazanu u roku od dva dana sa 73 tačke dnevnog reda od kojih 68 po hitnom postupku. Imali smo priliku da vidimo objedinjavanje rasprave gde smo spojili nespojive tačke od naučno-istraživačke delatnosti, finansijskih zakona i zakona o zadrugama, o privrednim komorama. Dakle, poslanici ne mogu da rade svoj posao. Nije tu bitno da li ih je 250 ili 150, radi se o metodu rada, radi se o tome da se na taj način urušava i položaj i uloga svakog pojedinačnog narodnog poslanika, svake političke stranke koja predstavlja građane i parlamenta u celini. Ono što je naše pitanje je ponovo – šta se događa sa Komisijom za reformu političkog sistema? Šta namerava vladajuća većina sve da uradi da bi dalje ugrozila dostojanstvo parlamenta i na koji način mislite zaista da vladavina prava, demokratski standardi i evropske integracije mogu da se odvijaju, kad se na taj način dovodi u pitanje dostojanstvo i ugled najvažnije institucije u zemlji? Demokratska stranka će uvek biti za to da učestvuje i radi u Komisiji za promenu reformi političkog sistema, ali ovakve kampanje, uglavnom populističke, koje nemaju nikakvih realnih mogućnosti ni da se ostvare, s obzirom na to da će promena Ustava biti tek u 2017. godini. Opet ponavljam, to je juče rekao ministar Selaković, nemaju nikakve šanse da se ostvare. Da li su ovo samo neke predizborne igre ili je zadatak da se sakrije nešto drugo, kao što mislimo da se i ovakvim načinom rada u parlamentu zapravo sakriva nešto drugo? Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Pitanje je upućeno meni? Može ili meni, ili ministrima. Nije problem, što se tiče hitnosti postupka, radi se u skladu sa članom 167. ako se ne varam, ovaj Poslovnik je donet za vreme vladajuće većine DS, prečišćen tekst je 2012. godina, znači ako je bilo zamerki, moglo se raditi na tome, a posebno je interesantna odredba gde piše da po hitnom postupku idu svi propisi kojima se usklađuje propis sa propisima EU. Kako smo mi otvorili prva pregovaračka poglavlja, po Poslovniku, po kome radimo, maltene, sve bi moralo da ide po hitnom postupku, 73 tačke, da, bilo ih je nekada i na 700 i 800, što nije opravdanje, ali ako je smetalo 73, ne znam zašto je dodata i 74 po hitnom postupku, od strane poslaničke grupe DS. Tako da zajedno učestvujemo u tom procesu razvoja, poštovanja parlamenta, pa onda bi trebalo da onaj ko zamera da nikada to ni ne upotrebi. Nemam ništa protiv, samo nije baš sve tako kako se prikazuje, niti se dostojanstvo parlamenta ponižava radom, nego se dostojanstvo parlamenta ponižava neki put, nekim drugim stvarima koje se dešavaju ovde za vreme debate, kada nećemo da pričamo o zakonima nego vređamo jedni druge, po mom skromnom mišljenju. Što se tiče rada grupe za reformu političkog sistema, informisaću se dokle smo stigli. Koliko znam na svim ovim sednicama, sve poslaničke grupe suiznele nešto što ih spaja, a to je smanjenje broja poslanika. Pretpostavljam da je zato i krenula debata medijska prvo o tome. Javna debata kada bude nekih drugih stvari, koje će od nas objediniti, pa većina tako misli. Kako da vam objasnimo demokratija je uvek važna, šta misli većina, jer predstavlja većinu glasova građana Srbije. Drugi sistem bolji nije izmišljen. Manjina kada bi vladala, to bi značilo da nešto drugo, barem, kroz istoriju znamo kako je to izgledalo. Ali ako hoćete podrobniji i pismeni odgovor, i za to sam spremna. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić.
Hvala uvažena predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, imam jedno pitanje na koje nema niko odgovor, a to je da li je danas gospodin Pajtić na poslu? To nemam kome da postavim, osim da možda okrenem u njegov kabinet da vidim da li će se neko javiti, ali to je manje važno. Ja postavljam jedno ključno pitanje za Ministarstvo unutrašnjih poslova, a to je, dokle se stiglo u istrazi kada govorimo o pljačkanju Razvojnog fonda Vojvodine, Kapitalnog fonda Vojvodine, kada govorimo o velikoj pljački koja se desila i to prema onima kojima je pomoć najpotrebnija, a to su deca koja su ometena u razvoju. Govorimo o dvorcu Hetrlend koji je trebao da bude izgrađen za decu koja su ometena u razvoju, gde je nestalo milion i po evra. To su ključna pitanja na koja narodni poslanici traže odgovor. Mi znamo da je predsednik pokrajinske Vlade neodgovoran, da gotovo nikad nije na svom radnom mestu, da već godinama ništa ne radi za Pokrajinu, da nema rezultate, ali onda možemo da se nadovežemo i na ovo pitanje i veliku zabrinutost iz DS, gospođe Vučković, što je rekla – šta će biti sa reformom političkog sistema i dokle se stiglo? Izvinite, odakle tolika bojaznost DS, kada smo juče videli šta kaže gospodin Pajtić. On je došao na ideju, zamislite ljudi, da bojkotuje izbore, a ja postavljam jedno ključno pitanje za sve poslanike, a da čujemo i vaše mišljenje, uvažena predsedavajuća, a koja je razlika ako DS izađe na izbore i ako DS bojkotuje izbore? Ja mislim da razlika uopšte ne postoji, uopšte ne postoji. Zašto vam to kažem? Ako imamo pljačkaške privatizacije od strane DS, pljačku Razvojnog fonda, Vojvođanske banke i svega ostalog, a setite se da smo pre šest meseci, pre sedam meseci i osam meseci, od te iste DS imali veliki pritisak da se raspišu izbori. Svakodnevno su nas pozivali da raspišemo izbore, jer će oni na tim izborima da pobede. Kako su se izbori približili, DS od tih istih izbora beži i ne samo što od tih izbora beži, nego kažu da razmišljaju veoma ozbiljno da bojkotuju izbore. Ja mislim da je to zaista veliki tektonski poremećaj na političkoj sceni, ako DS bojkotuje izbore. Još jedno pitanje koje je važno, možemo danas čitav dan da razmislimo o tome, koja je suštinska razlika, ukoliko DS izađe na izbore ili te iste izbore bojkotuje? Ja mislim da nikakve razlike nema, s obzirom da ako već brinete o broju poslanika, ja mislim da na svakim sledećih izborima imaćete sve manji broj poslanika, ne zbog toga što imam nešto lično protiv DS ili imena te stranke, nego zbog svega onoga što ste uradili i što ste iza sebe ostavili u ovoj zemlji. To vam niko ne može oprostiti niti zaboraviti, jer ste na svaki mogući način pokušavali da zavučete ruke u džepove građana Srbije, a to još uvek radi veoma dobro, veoma iskusno sa dugogodišnjim iskustvom i gospodin Pajtić, koji svakodnevno zavlači ruku u džepove građana AP Vojvodine. O tome da li je on na svom radnom mestu ili je sada u Vladi u senci, možemo da raspravljamo, ne možemo da utvrdimo, jer nemamo koga da pitamo, ali suštinska razlika između toga, da li će DS izaći na izbore ili će ih bojkotovati, ja mislim da ne postoji. Hvala.
Hvala. Ako ste meni uputili pitanje, toliko je komplikovano da bih vas molila da mi date rok. Ja ne znam zašto neka stranka unapred govori da će bojkotovati neke izbore o kojima nije bilo još ni govora među strankama, ni vladajuće većine, ni onima koji će želeti da učestvuju u neke izbore. Da li se slažete poslaniče? Evo, slažu se i članovi DS. Da li još neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Obaveštavam vas da je danas da sednici prisustvuje sledeći narodni poslanik Borisav Kovačević. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 72. i 73. dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POLjOPRIVREDNOM ZEMLjIŠTU i PREDLOGU ZAKONA O ZAŠTITI ZEMLjIŠTA Molim ministra sa saradnicima da uđu u salu. Znam da su ovde u zgradi. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će danas sednici prisustvovati prof. dr Snežana Bogosavljević Bošković, ministar poljoprivrede i zaštite životne sredine, kao i njeni saradnici iz ministarstva i nadležne uprave poljoprivredno zemljište. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika u skladu sa članom 96. stav 4. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu i Predlogu zakona o zaštiti zemljišta. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvaženi narodni poslanici, veliko mi je zadovoljstvo što sam danas u prilici da vam predstavim i obrazložim još dva izuzetno važna zakona iz nadležnosti Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine i to Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu i Predlog zakona o zaštiti zemljišta. Predloženim izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, regulišu se pitanja korišćenja poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, a Predlogom zakona o zaštiti zemljišta, regulišu se pitanja od izuzetnog značaja za očuvanje zemljišta kao jedinog neobnovljivog prirodnog resursa. Posebno mi je zadovoljstvo što ova dva predloga zakona predstavljamo u godini koju je organizacija UN proglasila međunarodnom godinom zemljišta, postavljajući kao globalan problem degradaciju zemljišta i negativan uticaj iste na ostale segmente životne sredine sa ciljem zaštite zemljišta od štetnih uticaja, pre svega, antropogenog porekla. Uvaženi narodni poslanici, dozvolite mi da vam naj pre predstavim Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Osnova predloženog zakona sadržana je u politici, upravljanja poljoprivrednim zemljištem u javnoj svojini utvrđenoj usvojenom strategijom poljoprivrede i ruralnog razvoja Republike Srbije 2014/2024. Osnovni ciljevi ove politike su efikasno korišćenje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, korišćenje u skladu sa principima održivosti, povećanje poseda poljoprivrednih gazdinstava i ukrupnjavanje parcela. Polazeći od potrebe sprovođenja usvojene politike i značajnih problema i nedostataka uočenih u dosadašnjoj primeni zakona o poljoprivrednom zemljištu, predložili smo izmene i dopune važećeg zakona sa krajnjim ciljem uspostavljanja ekonomičnog, racionalnog i društveno odgovornog pristupa u regulisanju korišćenja ovog izuzetno važnog resursa razvoja srpskog agrara. Nema sumnje, ključ razvoja poljoprivredne proizvodnje svake zemlje, pa i Republike Srbije je dobro osmišljena politika korišćenja poljoprivrednog zemljišta. Republika Srbija raspolaže sa oko pet miliona hektara poljoprivrednog zemljišta, od čega oko tri i po miliona hektara su oranice i bašte, voćnjaci i vinogradi, a oko jedan i po milion hektara su livade i pašnjaci. Od raspoloživog zemljišta, oko 20% je u javnoj, tj. državnoj svojini, od čega 830 hiljada hektara je prema podacima Republičkog geodetskog zavoda identifikovano u vidu katastarskih parcela, dok još gotovo oko 200 hiljada hektara zemljišta nije registrovano kao državno, već se i dalje vodi kao državno, kao zadružno zemljište mešovite svojine i slično. Od ukupno oko 830 hiljada hektara jasno identifikovanog državnog poljoprivrednog zemljišta, u zakupu se godišnje nađe svega oko 30% raspoloživih površina. Tako u agro-ekonomskoj godini 2014/2015 u zakupu je oko 260.000 hektara i po tom osnovu ostvaren je prihod od 51 milion evra. Ovaj prihod se deli na republički, pokrajinski i budžet lokalnih samouprava u odnosu 30 prema 40%, za lokalne samouprave na području autonomne pokrajine, tj. na republički i budžet lokalnih samouprava u odnosu 60 prema 40% na području centralne Srbije. Ova sredstva su izuzetno važna jer ona su prihod budžeta koji po zakonu ponovo odlazi u poljoprivredu i koristi se u svrhu razvoja iste. Na osnovu prethodno izloženih podataka, jasno je da je oko 570.000 hektara državnog zemljišta izdvojeno, ne izdaje se, tj. nalazi se u sivoj zoni. Ako se ima u vidu da je prosečna cena zakupa jednog hektara 190 evra, jasno je da država gubi ogromna sredstva po ovom osnovu, računice kažu i preko 100 miliona evra. Zbog prethodno opisane namene ovih sredstava, jasno je da je to na godišnjem nivou ogroman gubitak za naše poljoprivrednike i poljoprivredu, ali i državu u celini koja kroz ovakav ne domaćinski odnos prema dobru od opšteg interesa svih građana Srbije, trpi ogromnu štetu. Poseban problem je činjenica da deo neizlicitiranog zemljišta koriste pojedinci mimo zakona i bez plaćanja naknade. Najčešće oni to rade uz prećutnu saglasnost nadležnih u lokalnim samoupravama koje inače, prema Ustavu i zakonu su odgovorne za donošenje godišnjih programa zaštite uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, kao i za sprovođenje postupka davanja poljoprivrednog zemljišta u zakup. Problem je i što su bespravni korisnici neretko NN lica, protiv kojih je teško voditi sudski spor i od njih naplatiti štetu koju oni čine svojim nezakonitim radnjama. Trenutno, potraživanja kroz sudske sporove protiv identifikovanih lica su preko 22 miliona evra. Veliki izazov u pripremi predloga ovog zakona, bila je i naša realnost u smislu različitosti, prisutnih problema i intenziteta uticaja istih na višegodišnje, izuzetno nepovoljno i nedopustivo stanje u ovoj oblasti, a sa aspekta pojedinih lokalnih samouprava, područja i regija Srbije. U prilog tome, navešću samo neke podatke. U protekloj agroekonomskoj godini, 10 opština nije donelo ni godišnji program zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta. Od toga tri su na području AP Vojvodina i sedam u centralnoj Srbiji. To znači da u ovim opštinama nije stvoren ni osnovni preduslov za sprovođenje postupka davanja zemljišta u zakup. Prosečna cena zakupa zemljišta u Republici Srbiji u protekloj godini bila je oko 190 evra. Najviša prosečna cena po hektaru na poslednjem održanom javnom nadmetanju bila je u opštini Inđija i iznosila je 594 evra. Najniža u Svrljigu devet evra. Podaci kažu da i u 34 opštine od ukupno 45 na teritoriji AP Vojvodine i u samo osam opština centralne Srbije, registrovan je zakup po osnovu stočarstva, tj. prava prečeg. Uz to, treba istaći i da u 109. lokalnih samouprava nisu podneti zahtevi za pravo prečeg po osnovu infrastrukture, a od toga u AP Vojvodini u 22 opštine. Podsetiću vas da infrastruktura u kontekstu Zakona o poljoprivrednom zemljištu podrazumeva sisteme za navodnjavanje, ribnjake, višegodišnje zasade, voćnjake, vinograde, kao i poljoprivredne objekte. Ovo su podaci koji jasno kažu da u svim ovim lokalnim samoupravama praktično i nema investicija na poljoprivrednom zemljištu u državnom vlasništvu. Analiziramo po zakupljenim površinama prava prečeg po osnovu stočarstva ostvareno je u protekloj godini na oko 83.000 hektara i to u Vojvodini na oko 78.500 hektara i u centralnoj Srbiji na samo 4.500 hektara. Prihod po osnovu zakupa poljoprivrednog zemljišta od strane stočara iznosio je u protekloj godini oko 17 miliona evra. Pravo prečeg zakupa po osnovu infrastrukture u agroekonomskoj 2014-2015. godini ostvareno je na oko 24.000 hektara, a prihod po ovom osnovu bio je 3,5 miliona evra. Zemljište koje se pretežno koristi za ratarsku proizvodnju, tj. površine koje su pod zakupom na osnovu javnog nadmetanja u protekloj godini iznose ukupno oko 153.000 hektara. Od toga u zakupu u AP Vojvodini je oko 135.000 hektara i u centralnoj Srbiji svega oko 18.000 hektara. Ukupan prihod po ovom osnovu je 31 milion evra. Uz ovo svakako treba istaći da najveći deo problema koji se tiču korupcije, protivzakonitog korišćenja i nedomaćinskog odnosa prema poljoprivrednom zemljištu u državnoj svojini je u područjima Srbije, gde je i poljoprivreda najrazvijenija. Poštovani narodni poslanici, pred nama je bio težak, ozbiljan i odgovoran zadatak. Trebalo je na osnovu stanja, problema i mogućnosti u korišćenju poljoprivrednog zemljišta u državnom vlasništvu predložiti zakon koji će uvažiti sve specifičnosti i potrebe naše poljoprivrede i naših poljoprivrednika, ali i očekivanja našeg društva u celini i svih naših građana, što je i razumljivo, obzirom da je ovo zemljište dobro od opšteg interesa. Zbog svega prethodno navedenog, predložili smo Zakon o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, sa ciljem omogućavanja privlačenja investicija u poljoprivrednu proizvodnju, uz povećanje produktivnosti i zaposlenosti, stvaranje značajnog izvoznog potencijala i rast dohotka, unapređenje produktivnosti i efikasnosti korišćenja poljoprivrednog zemljišta, kao i unapređenje konkurentnosti, unapređenje postupka davanja u zakup, odnosno na korišćenje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, omogućavanje dugoročnog zakupa kojim se povećava predvidivost, sigurnost i stabilnost ulaganja zakupaca u različite vidove poljoprivredne proizvodnje, omogućavanje podjednake i ravnopravne zastupljenosti korisnika poljoprivrednog zemljišta po pravu prečeg zakupa, uređenje politike korišćenja i upravljanja poljoprivrednim zemljištem kroz pooštrenu kontrolu postupaka izdavanja u zakup, unapređenje praćenja korišćenja uz očuvanje kvaliteta poljoprivrednog zemljišta, povećanje zainteresovanosti i broja potencijalnih korisnika zakupa poljoprivrednog zemljišta u cilju punog iskorišćavanja ovog dobra od opšteg interesa, osavremenjavanje sistema praćenja korišćenjem poljoprivrednog zemljišta informatičkom podrškom, razvoj i unapređenje poljoprivredne proizvodnje malih i srednjih poljoprivrednih gazdinstava, odnosno fizičkih lica. Uvaženi narodni poslanici, kroz analizu stanja poljoprivrede u Republici Srbiji, utvrđeno je da su investicije od strane zakupaca poljoprivrednog zemljišta koje je u državnom vlasništvu na veoma visokom nivou. Glavni razlog za nedostatak investicija je što važeći Zakon o poljoprivrednom zemljištu nepravi razliku između zakupaca koji samo obrađuju zemlju i bave se primarnom proizvodnjom i onih koji hoće da ulože sredstva u razvoj infrastrukture u poljoprivredi, u povećanje obima proizvodnje, u podizanje objekata za doradu i preradu sirovina, kojima bi iste dobile dodatu vrednost i veću cenu na tržištu, a poljoprivredna proizvodnja veći udeo u BDP-u. Zbog toga se ovim Predlogom zakona uvodi odredba prava prvenstva zakupa do maksimalno 30% poljoprivrednog zemljišta u državnom vlasništvu. Predlog ovog zakona zadržava odredbu prava prečeg. Naime, ovo rešenje postoji i u važećem zakonu, a odnosi se na vlasnike domaćih životinja i vlasnike infrastrukture, tj. kanala za navodnjavanje i odvodnjavanje poljoprivrednih objekata višegodišnjih zasada i slično. Novina je u tome što je predlog da pravo prečeg koje koriste vlasnici domaćih životinja u odnosu jedan hektar za jedno uslovno grlo bude umanjeno za veličinu sopstvenog poseda kojim oni raspolažu. Ovim izmenama i dopunama Zakona reguliše se i pitanje dugoročnog zakupa na način kojim se osiguravaju potrebe samostalnih zakupaca zainteresovanih za obrađivanje zemljišta, ali se otvara i mogućnost za unapređenje poljoprivrede kroz razne investicije u poljoprivredno zemljište koje je u vlasništvu Republike Srbije. Produženje perioda zakupa sa 20 na 30 godina je ekonomski opravdano rešenje koje garantuje sigurnost zakupcima. Naime, dugoročnim zakupom stvaraju se predvidivi uslovi za ulaganje u poljoprivrednu proizvodnju, čime država podstiče nove investicije u poljoprivredu i otvaranje novih radnih mesta. Cilj je da svaka nova investicija donese novi kvalitet koji se ogleda u značajnijem prilivu sredstava u budžet neophodnih za dalja ulaganja kako bi se unapredio kvalitet života stanovništva. Očekuje se da će se produženjem roka zakupa uvećati broj zakupaca koji su zainteresovani da dugoročno koriste zakupljeno zemljište da bi obezbedili proizvodne cikluse sa periodom vraćanja uloženih sredstava. Samim tim, biće povećan i prihod od zakupa, a neće nastati novi troškovi. Istovremeno, dugoročnost zakupa omogućava očuvanje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini kao značajnog resursa, zbog toga što će zakupci težiti da održe optimalan kvalitet zemljišta i da uzgajaju kulture koje zemljište neće izlagati iscrpljivanju i devastaciji, što je često slučaj kada se radi o kratkoročnom zakupu. Želim da naglasim i to da je predložena dužina zakupa do 30 godina i da se ona odnosi i na zakupce koji to pravo ostvaruju po osnovu prava prvenstva, ali i na zakupce po osnovu prava prečeg, kao i na sve one koji učestvuju u javnim nadmetanjima. Dakle, dužina zakupa ista je i za investitore i za poljoprivredna gazdinstva, za stočare, za vlasnike infrastrukturnih objekata i za ratare i predlog je da ona može da bude do 30 godina. Predlog ovog zakona je i da zemljište koje nije bilo predmet zakupa i nije bilo predmet korišćenja najmanje tri agroekonomske godine bude izdato na period od pet godina, sa mogućnošću produžavanja zakupa za još 25 godina i to sa početnom licitacionom cenom od nula dinara. Ovaj predlog ima za cilj stimulisanje obrađivanja i korišćenja i onog poljoprivrednog zemljišta koje do sada nije bilo atraktivno za zakupce, a koje bi svakako uz određene mere, obrade i remedijacije moglo biti i korisno i dragoceno u povećanju obima naše poljoprivredne proizvodnje. Predlogom ovog zakona uvodi se obaveza dostavljanja sredstava obezbeđenja za višegodišnje ugovore i propisuje se način uvođenja u posed poljoprivrednog zemljišta koje je dato u zakup. Cilj je da se na ovaj način obezbede dodatni mehanizmi zaštite od bespravnog korišćenja poljoprivrednog zemljišta, a samim tim i da se smanji broj sudskih postupaka, kao i troškova istih. Predlog zakona je i uvođenje obaveze vođenja knjige polja i obaveze poštovanja plodoreda. Verujemo da je ova odredba od izuzetnog značaja za ratarsku, povrtarsku i voćarsku proizvodnju u smislu praćenja i posredne brige za način korišćenja poljoprivrednog zemljišta uzetog u zakup. Prevashodni cilj je da ovo zemljište bude korišćeno u skladu sa dobrom poljoprivrednom praksom, a radi očuvanja prirodnih svojstava i kvaliteta ovog resursa kao dobra od opšteg interesa. Predlog je i da fizičko lice teretno pravnim poslom, pod određenim uslovima, može da stekne pravo svojine na poljoprivrednom zemljištu u državnoj svojini. Dakle, pravo kupovine poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini može da stekne isključivo fizičko lice, državljanin Republike Srbije, nosilac registrovanog poljoprivrednog gazdinstva najmanje tri godine, sa mestom prebivališta, takođe, najmanje tri godine u katastarskoj opštini gde se zemljište prodaje, da poseduje najviše 30 hektara sopstvene zemlje. Lice koje ispuni ove i druge uslove predviđene ovim zakonom može maksimalno da kupi do 20 hektara. Prevashodan cilj ove odredbe je podizanje ekonomske snage malih i srednjih poljoprivrednika tj. porodičnih poljoprivrednih gazdinstava. Ovaj predlog u saglasnosti je sa ciljevima razvoja poljoprivrede Republike Srbije definisanim usvojenom dugoročnom strategijom koja poseban akcenat stavlja na važnost podsticaja, podrške i pomoći malim i srednjim gazdinstvima, kako bi ista ukrupnila svoj posed, unapredila sopstvenu proizvodnju i kako bi bila konkurentnija na tržištu poljoprivrednim proizvodima. Prodaja poljoprivrednog zemljišta malim i srednjim poljoprivrednim proizvođačima će državi doneti direktne prihode, kao i kasnije prihode od poreza. Takođe, vlasnici će se prema poljoprivrednom zemljištu odnositi sa pažnjom dobrog domaćina, što će značajno doprineti očuvanju ovog zemljišnog resursa. Naravno, važno je istaći i da smo svesni činjenice o potrebi i važnosti sadejstva, kako nadležnih državnih organa, institucija, kao što su katastri nepokretnosti, jedinice lokalnih samouprava, inspekcijske službe, sudski organi, pravobranilaštvo, tako i sadejstvo sa korisnicima poljoprivrednog zemljišta, kako bismo uspešno sproveli ovo što je započeto. Uvereni smo da će predložene izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu omogućiti dostizanje postavljenog cilja, a to je da se ovo zemljište stavi u proizvodnu i ekonomsku funkciju na obostranu korist poljoprivrednih proizvođača i države. Povećanje dostupnosti poljoprivrednog zemljišta, kao resursa, verujemo, pozitivno će uticati na opštu dobrobit, jer se stvaraju uslovi za razvoj stabilne poljoprivredne proizvodnje, razvoj malih individualnih gazdinstava, rast i jačanje poljoprivrednih proizvodnih kapaciteta, kao i povećanje državnog budžeta od čega će sveukupnu korist, kroz povećanje BDP, imati svi građani Srbije. Poštovani narodni poslanici, dozvolite mi da istaknem i činjenicu da smo u postupku izrade Nacrta zakona o poljoprivrednom zemljištu imali stalan dijalog sa brojnim udruženjima poljoprivrednika, stručnom i naučnom javnošću, kako bi se pripremio što bolji zakonski predlog i obezbedio najširi mogući konsenzus, s obzirom da je reč o pitanju od velikog značaja za poljoprivredne proizvođače državu i sve građane. Konsultovana su iskustva zemalja članica EU i zemalja okruženja, kako bi se sagledali problemi i u drugim zemljama i primeri dobre prakse. Na održanim javnim raspravama u više gradova izneta su pozitivna mišljenja o većini rešenja sadržanih u Nacrtu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, kao i mnogobrojni komentari i sugestije koje je Ministarstvo razmotrilo i kroz dalji proces usaglašavanja sa zainteresovanim stranama ugradila u tekst ovog Predloga zakona. Poštovani poslanici, pred vama je danas još jedan izuzetno važan Predlog zakona – Predlog zakona o zaštiti zemljišta, a to je zakon kojim se regulišu pitanja od izuzetnog značaja za očuvanje zemljišta kao neobnovljivog prirodnog resursa. U Nacionalnoj strategiji održivog korišćenja prirodnih resursa i dobara i Nacionalnom programu zaštite životne sredine je naglašena neophodnost integralnog sistema zaštite zemljišta i uspostavljanje sistematskog monitoringa zemljišta. Budući da zemljište nastaje i razvija se pod uticajem pedogenetskih faktora, matičnog supstrata, klime, reljefa, vegetacije, u stalnom interaktivnom odnosu, potrebno ga je proučavati u skladu sa međusobnim uticajem svih faktora. Samo takav sholistički pristup proučavanju može da pokaže uzročno posledične odnose i uticaje svih ekoloških činilaca. Činjenica da je za stvaranje centimetra zemljišta potrebno 250 hiljada godina, a zagađivanje i degradacija mogu da se mere sekundama upućuje na delikatnost čuvanja ovog medijuma životne sredine i pažnju sa kojom se mora pristupiti proučavanju i odnosu prema zemljištu. Na važnost proučavanja i zaštitu ukazuje podatak Evropske komisije da samo zbog erozije svake godine nestaje 0,70% ukupne mase zemljišta na zemlji i procena je da bi se sa takvom dinamikom, bez preduzimanja mera zaštite, ukupna masa zemljišta izgubila za manje od 150 godina. Glavni uzroci zagađenja i oštećenja zemljišta su antropogeni uticaji, a naročito zbog eksponencijalnog rasta ljudske populacije, promene klime, erozija, smanjenje količine organskih materija, industrijskog zagađenja, neadekvatnog načina obrade i zaštite zemljišta, prekomernog korišćenja zaštitnih sredstava u poljoprivredi, zagađenje iz tačkastih i difuznih izvora, prekrivanje, zbijanje zemljišta, smanjenje biološke raznovrsnosti, falinizacija, poplave i klizišta. Na prostoru Republike Srbije 86,4% ukupne površine je ugroženo degradacijom zemljišta različite etiologije i intenziteta. Procenjuje da je erozija različitog stepena prisutna na oko 80% poljoprivrednog zemljišta u Srbiji, što je dovoljna činjenica da samo ovaj aspekt ukazuje na alarmantnu ugroženost zemljišta i u potpunosti opravdava razloge za donošenje ovog zakona. Predložena rešenja u zakonu obezbeđuju odgovornost od svih subjekata u oblasti zaštite zemljišta, a instrument monitoringa, koji ovaj zakon propisuje, obavezujući je za sve zagađivače, korisnike i vlasnike zemljišta. Odgovornost i obaveze, u odnosu na mere prevencije i zaštite potencijalnih zagađivača, su apostrofirane tako da se sve vrste opterećenja, zagađenja, degradacije u oblasti poljoprivrede, industrije i ostalim privrednim granama svedu na najmanju meru uz stalnu kontrolu i praćenje sprovođenja propisanih mera prevencije i zaštite. Predlog zakona o zaštiti zemljišta predviđa obaveze prevencije i mere zaštite u oblasti poljoprivrede, industrije, voda, vodoprivrede i otpada, što će povećati stepen odgovornosti svih subjekata u sistemu zaštite. U domenu dostupnosti informacija, ovaj zakon će zainteresovanoj i stručnoj javnosti pružiti veću mogućnost da efikasnije i brže dođu do informacija o stanju i kvalitetu zemljišta na teritoriji Republike i da se u skladu sa informacijama planiraju aktivnosti i usklađuju potrebe društva. Pozitivna rešenja zakona ogledaju se u tome što će biti propisani mehanizmi zaštite zemljišta kao prirodnog resursa, biće uspostavljen monitoring zemljišta na teritoriji Republike. Sistematizovani podaci o stanju i kvalitetu zemljišta upotpuniće informacioni sistem za zaštitu životne sredine i država će raspolagati podacima koji će omogućiti kontinuirano izveštavanje Evropske agencije za zaštitu životne sredine. Podaci dobijeni monitoringom zemljišta predstavljaće osnov pri izradi prostornih i urbanističkih planova, određivanja načina korišćenja zemljišta i biće dostupni javnosti. Donošenjem predloženog zakona urediće se pitanja sveobuhvatne zaštite zemljišta, radi trajnog uspostavljanja njegovih funkcija, sprečavanja narušavanja i promena kvaliteta zemljišta, saniranja oštećenog zemljišta na mestima napuštenih industrijskih zona i drugih pitanja, popisaće se preduzimanje preventivnih i sanacionih mera, kako bi se osigurale njegove ekološke, tehničko-industrijske i socio-ekonomske funkcije. Time će se zaštiti ekološke funkcije zemljišta koja se odnose na nezamenljivost učešća zemljišta u proizvodnji životnih namirnica, biomase i ostalih funkcija koje zemljište ima. Koristeći iskustva evropskih zemalja koje primenjuju nacionalne propise i primedbu Evropske komisije da nijedan od postojećih zakona nema integralan pristup zemljištu, Predlog ovog zakona je koncipiran tako da sadrži sve segmente zaštite iz svih sektorskih politika, planiranje, preventivne mere, načini upravljanja i korišćenja, zaštitu zagađenja i degradacije, sanaciju i dekultivaciju. Cilj ovog zakona je da se uspostavi pravni okvir za očuvanje zemljišta, kao prirodnog resursa, propišu preventivne mere zaštite, zaštite sprečavanja narušavanja kvaliteta zemljišta, saniranje oštećenog zemljišta i preduzimanje sanacionih mera kako bi se osigurale njegove ekološke, tehničko-industrijske i socio-ekonomske funkcije. Time će se stvoriti uslovi za obezbeđenje ekološke funkcije zemljišta u proizvodnji biomase, životnih namirnica, obnovljivih izvora energije i sirovina, sposobnosti zemljišta da je filter pufer i izmenjivač između atmosfere, hidrosfere i biosfere, a uloga zemljišta u tom smislu da je biološko stanište i rezerva gena. Uvaženi narodni poslanici, na kraju dozvolite mi da i ovom prilikom zahvalim svima koji su dali doprinos, uložili vreme i energiju i ugradili svoja znanja i iskustva u ova dva predloga zakona. Imajući u vidu izuzetnu važnost zaštite zemljišta i poljoprivrednog zemljišta, kao prirodnog resursa i potrebu da se uspostavi relevantan zakonski okvir, verujem da će predloženi zakoni naići na odobravanje i verujem da ćete ih sa zadovoljstvom i u velikoj većini i prihvatiti. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem ministre. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik dr Miroslav Marinković. Izvolite.
Uvažena predsednice Skupštine, poštovana gospođo ministar, uvaženi gospodine Radoševiću i ostali saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su dva vrlo važna zakona. Sama činjenica da se u prvom članu kaže da je poljoprivredno zemljište dobro opšteg interesa za Republiku Srbiju koje se koristi za poljoprivrednu proizvodnju i ne može se koristiti u druge svrhe, predstavlja ozbiljnu činjenicu koja traži ozbiljan pristup svakoga ko želi da prouči ovaj zakon i da kasnije taj zakon bude primenjen u normalnom životu. Ono što smatram da sam dužan da kažem, pre detaljnijeg elaboriranja ovoga zakona, u ime poslaničke grupe Boris Tadić – SDS, ZZS, ZS, jeste da prvo razjasnimo neke pojmove. Vrlo često se koristi pojam, odnosno informacija i to je koriste oni koji ne znaju o tome, najčešće, šta to znači, da je potpisan SSP koji je štetan za državu i da on omogućava da se od septembra 2017. godine zemljište može prodavati i drugima, odnosno stancima. To je tačno, međutim zarad informisanja javnosti SSP predstavlja sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, koji je osnovni preduslov za pristupanje pregovorima o članstvu EU, te tako oni koji smatraju, a mi smo u tom trenutku smatrali da treba pristupiti EU, moraju da imaju u vidu činjenicu da se taj proces odvija na taj način. znači, potpisivanje sporazuma u kome to piše. Da bi razjasnili i činjenicu da taj SSP predviđa mogućnost kupovine i drugih, to u prevodu da pojednostavim znači da ako želite da uđete na tržište EU koja broji 400 miliona stanovnika, morate biti spremni da otvorite i svoje tržište. (Marijan Rističević, s mesta: I osam godina manje.) Molim vas da mi ne dobacujete, zato što ne želim da sa vama komuniciram dok iznosim. Skoncentrisan sam na iznošenje svog izlaganja. Zamolio bih predsednicu Skupštine da mi pomogne da na pravi način budem konstruktivan u ovoj raspravi. Međutim, činjenica u prevodu što treba svaki građanin da zna, jeste da taj SSP kaže – može da se proda zemljište pod istim uslovima kao i građanima Srbije. ti uslovi nisu propisani tim sporazumom, niti bilo kojim zakonom, već ih nadležno ministarstvo tj. država donosi i ti uslovi mogu biti u jednom trenutku. Znači, kada dođe ta mogućnost, te 2017. godine da su laki uslovi za domaće stanovništvo, tj poljoprivrednike, a otežavajući za nekoga ko sa strane želi da dođe. U prevodu, ako neko živi 10 godina tu, a on je proizvođač ili sejač po zanimanju ili kako god, a vi stavite kao uslov za kupovinu da on 10 godina obrađuje tu zemlju, to je problem za stranca, ali nije problem za domaćeg proizvođača. To je način na koji je jedna Slovačka, jedna napredna zemlja i nama za primer može da posluži u smislu usaglašavanja tih propisa, to isto je uradila. Stavila je kao uslov da nekomože da kupi zemlju desetogodišnju obradu zemlje. Ne da neko živi na tome. Znači, raščistili smo šta je SSP. To je osnovni preduslov da možete da pokrenete pregovore o usklađivanju, odnosno pregovore po poglavljima za pristupanje u članstvo u EU. Molim da se to ne zloupotrebljava. Znači, da mi to nismo pregovarali, morali biste vi. Mislim da smo svi zajedno isti u želji, da želimo da pristupimo EU. Prema tome, kada znamo šta je uslov, onda je to jednostavno i uraditi. Ono što smatramo da je problem kod ovog zakona koji bih želeo da pohvalim u smislu dobre namere, nama je neophodan jedan takav zakon i to je jedna civilizacijska mera koju nadležno ministarstvo i to želim da pohvalim, napor, međutim, znate kako je? U svakom radu napor predstavlja jedan deo rezultata koji se dobiju na kraju.Bitan je rezultat, jer se rezultati i pobednici pamte, ne pamti se ono što nije dobro urađeno ili to što nije dobro urađeno mora da se promeni. Manjkavost ovog zakona jeste prvo u sagledavanju činjeničnog stanja, što se tiče poljoprivrednog zemljišta na teritoriji cele Srbije. Znači nisu isti uslovi na severu Srbije i u centralnim i južnim delovima. Kada pričamo o davanju u zakup, odmah da kažem da apsolutno podržavam mogućnost da svaki poljoprivredni proizvođač može da kupi do 20 hektara i moja diskusija se uopšte neće odnositi na te mučenike proizvođače sa kojima sarađujem 30 godina i znam kako se muče. To je za pohvalu, međutim, problem čini ona jedna trećina koja otvara mogućnost za mnoge druge stvari. Navešću te primere. Prvo, na teritoriji severne Srbije, tj. Vojvodine ukupno u državnom vlasništvu je negde oko 31%zemlje. U te površine ulaze sve kategorije zemljišta. I kada kažete da jednu trećinu svaka lokalna samouprava može da da u zakup, tj. da napravi plan davanja u zakup, vi onda možete lako da dođete u situaciju da na severu Srbije, u Vojvodini gde imate najveće površine najkvalitetnijeg zemljišta, to zemljište date u zakup, a da pašnjaci, močvarna, peskovita zemljišta koja imaju neku kategoriju, ostanu za davanje u zakup ili za obrađivanje našim ljudima, tj. ljudima koji po prirodi stvari živeći tu, moraju to da obrađuju. Znači, 30% tog zemljišta nema u Vojvodini, vi ste rekli do 30%, do jedne trećine. Situacija u centralnoj i južnoj Srbiji je potpuno drugačija. U Srbiji, malo pre ste naveli, u centralnoj Srbiji se u zakup izdaje možda negde 10, 12, 15%. Cena zakupa je, rekli ste, 190 evra u proseku. Možda je bolje to meriti količinom nekog proizvoda u poljoprivredi, jer ja sam se naučio da razvijene zemlje uglavnom izražavaju cene nekog proizvoda, neke usluge ili mere u vrednosti proizvoda koji se proizvodi pa je recimo cena veštačkog osemenjava bila 40 kg mleka 3,6% masti i vi time čuvate vrednost tog proizvoda i čuvate ekonomsku stabilnost proizvođača. Tako isto i zakup zemljišta. U centralnoj Srbiji ne možete da date u zakup zemlju. Niko je neće uzeti ako je cena veća od 90, 100 evra jednostavno to zemljište vam ne može vratiti taj zakup ukoliko ga platite, a ovde i prosek 190. To vuče određene manjkavosti kasnije u davanju zakupa, u nadmetanju itd. Zakon i vi ste verovatno imali dobru nameru da se to reši na jedan celovit način, ali to nije ispalo tako zato što je mnogo stvari u zakonu nedorečeno. Prvo, na jedan volšeban način su razvlašćene opštine. Dozvolićete, objasniću na koji način. Dozvolite da su opštine na čijim teritorijama se nalazi ta zemlja, a pročitali smo, odnosno čuli malo pre da je to nacionalno dobro su delovi teritorije Srbije na kojima neko živi i ko je sudbinski vezan za taj deo teritorije, a on nema uticaja u odabiru toga ko se daje. Dokumentaciju kod zakupa tih malih proizvođača vrši, prikuplja lokalna samouprava, ali saglasnost daje ministarstvo. Vi ste u svom izlaganju izjavili, odnosno izrazili jednu, da kažem, na neki način sumnju u sposobnost lokalnih samouprava da na valjan način izvrše taj postao i tako se to provlači i kroz javnu raspravu i ne samo kod ovog zakona kako tobože lokalne samouprave nisu u stanju da nečim raspolažu. U tim slučajevima je trebalo dati zakonsko rešenje da ako neko to ne radi može, vi ste stavili tamo ako se ne napravi program da ministarstvo onda donosi. Međutim, kod prodaje zemljišta i prikupljanja zemljišta po pravu, po osnovu prava prečeg zakupa kompletna dokumentacija se šalje Ministarstvu poljoprivrede uz obrazloženje da je lice upisano u registar itd. Ako malo pre pričamo o elektronskoj upravi i mogućnostima da unapredimo i sofisticiramo našu poljoprivrednu proizvodnju, ne vidim razlog zašto lokalna samouprava to ne može da vidi. Ne, ministarstvo koje će praviti program, odnosno davati mere na određeni program za korišćenje tog zemljišta i onda se upućuje lokalnoj samoupravi koja treba da proceni na osnovu dobijenih predloga šta i kome treba dati i opet se to mora dati na saglasnost ministarstvu. Mislim da ovakva mera je potpuno, ne mogu da kažem tako grub izraz da kažem da je necivilizacijska. Znači, vi imate jedinice lokalne samouprave u kojima žive ljude i pustili ste da tamo oni žive na način na koji žive, da imate sredine u kojima nema elementarnih uslova. U 80% sela u centralnoj Srbiji nemate ni vodovod ni kanalizaciju, loš kvalitet struje. Znači, to je posledica toga da smo mi siromašna zemlja, ali se to mora uvažiti kada se pravi bilo kakav plan razvoja i unapređenja. Mora se imati u vidu da treba pomoći tim lokalnim samoupravama da se razviju i da na taj način podignu i nivo i stepen odgovornosti u odnosu na ovako nešto, odnosno na davanje u zakup zemljišta. Ono što je takođe manjkavost na koju smo naišli jeste da recimo vi u jednom članu 10, a mi ćemo amandmanima tražiti poboljšanje ovog zakona u nameri da taj zakon bude usvojen. Pre svega bih zamolio zato što permanentno postoji ovde jedna averzija prema predlozima koji dolaze iz ovog dela sale, neću da kažem opozicije, da mi to nešto tražimo, a šta ste vi radili. To nije odgovor. Pokažite da ste bolji od nas. Pokažite da razumete rečnik dijaloga. Pokažite da možete da shvatite da se ovde radi o interesu građana, a ne interesu nas u ovom delu ili onom delu sale. Učestvovao sam u više javnih rasprava što se tiče ovog zakona i svuda je provejavala ista jedna ideja, a to je da će se doći u situaciju da se na olak način ostane bez nacionalnog dobra, jer kada pričamo o zakupu, pravu prvenstva zakupa i pravu prečeg zakupa, to je kasnije jedan od uslova, pravo prečeg zakupa jedan od uslova kod prodaje zemlje. Ta prodaja zemlje znači sledeće – zemlju, to svaki seljak u ovoj zemlji zna, možete prodati jednom i više niste na toj zemlji. Jedna stara izreka kaže – čija stoka, toga i livada. Kada taj bude došao neka napravi bolje uslove da bi mi mogli da proizvodimo, da se mali poljoprivrednici zaposle, ali se to onda drugim rešenjima radi. Daju se recimo uslovi da neko mora da obrađuje deset godina tu zemlju. Prvo sam protiv toga da se odredi da čovek mora da živi na tom delu zemlje, da je u toj katastarskoj opštini jer katastarska opština se najčešće i ne pokriva sa opštinom u kojoj živi. Može da se ne pokriva. Katastarska opština nema iste granice kao i opština, kao teritorijalna jedinica lokalne samouprave. Nema iste granice. To je po meni pogrešno rešenje. Drugo, zašto ja ne bih iz centralne Srbije da kupim zemlju u Vojvodini? Zašto niste stavili kao rešenje i uslov jedan da bi unapredio poljoprivrednu proizvodnju, odnosno seljak ili ja, ne bih nikoga pominjao, a uslov mi je da moram da živim na toj katastarskoj opštini, zašto bi morao da živim? Treba da bude uslov da moram da obrađujem neko zemljište 10 godina kada ga uzmem u zakup pa da se kasnije kvalifikujem za duži zakup. Postoji mogućnost da zaposlite desetine hiljada mladih proizvođača koji nemaju od čega da žive, nemaju gde da rade, a onda im treba dati besplatan zakup na pet do deset godina da prvo rekultivišu tu zemlju, da svojom proizvodnjom izdržavaju svoju porodicu i da na taj način dođu u situaciju da mogu da uđu u jedan ozbiljan posao, nakon čega može da mu se da zemljište u zakup. Više stvari tu ide u najboljoj, opet kažem, nameri sa nedorečenim rešenjima. Razumem da investitore treba podržavati, investicije upoljoprivredi, ali to se radi na malo drugačiji način. Ne možete prvo da prodate kuću da biste sačuvali nameštaj u kući, a nameštaj stoji na ulici. Možda sam presurov u ovom objašnjavanju, ali imamo ljude koji žive na tomdelu zemlje, imamo ljude koji žive u celoj RS, koji bi možda iz jednih krajeva prešli u druge da bi se bavili ozbiljno poljoprivredom. Možda je to put da se dođe do adekvatne primene ovakvog zakona ili izmenama koje smo mi dali ili da se drugi jedan pristup poljoprivredi poljoprivreda industrijalizuje, da ona postane napredna. Ne možete imati način razmišljanja kao što su imali naši očevi i dedovi, a da živite u 21 veku. Mora da se promeni. Tu promenu mora da prati i određena infrastruktura, određen način razmišljanja. Sve u svemu, došli smo u situaciju da sada mi govoreći o ovakvom jednom zakonu praktično ispada da smo davali nekim tajkunima, nekome, svakome ko je uzeo u zakup tu zemlju mora da vrati, ko je kupio zemlju on je kupio pod određenim uslovima. Vi predviđate uslove koji daju diskreciono pravo ministarstvu da može da odredi kome će prodati, da može da odredi za koje će pare i ovde se radi o netransparentnosti celog postupka. Što nije slučaj kada se radi o ovim proizvođačima malim o kojima ja pričam. Želeo bih nešto da kažem i o zakonu kratko, o Predlogu zakona o zaštiti zemljišta. To je odlična ideja, odličan zakon koji je neophodan ovoj zemlji i koji je evidentno, znači ko god je čitao taj zakon mogao je da vidi da je on usklađen sa savremenim zakonima koji postoje u evropskim državama i to je jedan deo odgovora mog na SSP. Znači, vi možete da se sa nekim družite ako znate njegov jezik ili on vaš, ako uporno želite da pričate svoj jezik, a da se družite sa celim svetom, onda malo sad čovek bude smešan u društvu. Ono što nije dobro ovde što se može popraviti i da suštinski promeni primenu ovog zakona jeste, predugi su rokovi. Znači, vi ste ovde predvideli da, recimo, u roku od godinu dana kojim se predlaže za izradu programa može da se skrati na tri meseca, jer tamo imate za izradu u roku od dve godine za izradu donošenje plana zaštite zemljišta kojipredlaže predlagač. Znači, dve godine. Praktično, vi zakon ne možete da primenjujete dve godine, mislimo da taj rok treba da bude kraći i umesno kraći, šest meseci do godinu dana. Danas se raspolaže i sa elektronskim katastrom i već dugi niz godina se primenjuje jedna mera koja je odlična mera, primenjuje se ja mislim jedno 15 godina, gospodin Radošević sigurno to zna. Kontrola zemljišta, kvaliteta zemljišta koju država finansira što je odlična stvar. Znači, mi već tu imamo određene podatke sa određenih područja gde su i proizvođači obučeni na koji način da uzrokuju zemlju i da mi znamo već kakav je kvalitet i gde je problem. Dalje, što je takođe manjkavost, a nije nedostižno ispravki i kaznena politika. Znate, u evropskim zakonima vrlo su rigorozne kaznene mere u slučaju zagađivanja zemljišta za zagađivače i za potencijalni i ako je neko već to radio, on može čak da dobije i meru zabrane vrlo dugom periodu bavljenja ili potpunim prestankom. Mi smo takođe podneli amandmane koji se odnose na ovaj zakon. Sve u svemu, ja bih zamolio ministarstvo da razmotri naše amandmane i da na pravi način u pravoj diskusiji dođe do rešenja.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković.
Zahvaljujem. Uvaženi narodni poslaniče, ja zaista ne volim da pridikujem, ne volim da se podsećam često šta je to bilo i da postavljam pitanje ko je kriv, ko je odgovoran, ali sigurno da vi ste jedan od onih koji me podsećaju i koji očekuju verovatno da ću ja i da ćemo moji saradnici zaćutati, a da ćete vi onda dobiti mogućnost da likujete, da kažete – eto, narode vlast ne čini ništa da spasi poljoprivrednike. Apsolutno nije tačno. Tačno je, narode, da je potpisan SSP sporazum 2008. godine, mi ne govorimo da je sporazum loš i da nije bilo potrebno isti potpisati, mi govorimo da oni koji su dogovarali rokove za preuzimanje obaveza od strane Republike Srbije nisu dobro pregovarali. Nije trebalo puno mudrosti, pa razmisliti šta je to što je osetljivo, šta je to što je važno za srpsku poljoprivredu i za Srbiju kao državu? Pa zar to nije poljoprivredno zemljište? Pa, zar se nije moglo onda razmisliti kako su to uradile neke druge zemlje. Pa, zar se nije onda mogao tražiti dodatan period, pa lepo reći – mi ćemo dozvoliti prodaju zemlje strancima onda kada država Srbija postane punopravna članica EU. Prema tome, to je jedna istina, ali vi volite da nas na to podsećate, pri tome ne govorite istinu, a to izgleda kao da nam je neko vezao ruke i noge, tera nas da plivamo, pri tom likuje i dobacuje sa obale i čeka kada ćemo da potonemo. Molim vas, nemojte to raditi, jer niste u pravu. Ono što mi sada radimo to je da ono što je dogovoreno i potpisano pokušamo da promenimo. Narode, nije lako. Treba ubediti 28 država članica EU da naši pregovarači u tom momentu nisu dovoljno bili mudri. Nije lako, ali ćemo se mi boriti. A ono što je danas na dnevnom redu i o čemu mi govorimo proteklih nekoliko meseci, pa možda i godinu dana to je Zakon o izmenama i dopunama poljoprivrednog zemljišta. Ovaj zakon apsolutno nijednim svojim članom ne kaže da će strani državljani moći da kupe poljoprivredno zemljište. Ovaj zakon isključivo u jednom svom članu i to članu 11. kaže – poljoprivredno zemljište u državnoj svojini fizičko lice može steći teretno pravnim poslom pod uslovom propisanim ovim zakonom, pa daj državljanin Republike Srbije, pa da ima registrovano poljoprivredno gazdinstvo od najmanje tri godine, pa da je u mestu stanovanja, odnosno u ataru sela gde se zemljište prodaje takođe stanovnik najmanje tri godine i tako dalje, jasno su precizirana pravila. Ova pravila garantuju daće po ovom zakonu moći da kupe zemljište isključivo naša poljoprivredna gazdinstva, mali i srednji poljoprivrednici. Vi sada kažete, zašto nismo pružili mogućnost da vi, da neko iz nekog drugog atara dođe u neki treći atar i da tamo kupi zemljište, upravo iz tog razloga što ste nam vezali ruke i noge i što moramo da brinemo i da mislimo o svemu. Dakle, samo oni lokalni poljoprivrednici mali mogu kupiti zemlju i ne može se provući kroz ove odredbe nijedan strani državljanin. Postavili ste dosta pitanja, zašto 30%, razlika između centralne Srbije i Vojvodine, mi smo sve to obrazlagali i to ništa nije sporno, ali gospodo narodni poslanici, molim vas, ovaj predlog zakona je rađen na bazi podataka, ovo je tabela koju smo mi pripremili. Izvolite, ovde svako od vas može da dođe i da vidi po opštinama gde je koliki posed, koliko je državnog poljoprivrednog zemljišta. Tačno je, u Vojvodini se više izdaje, ali je tačno da u Vojvodini samo jedna lokalna samouprava poštuje zakon i svo zemljište koje je u državnom vlasništvu da na javno nadmetanje, odnosno na licitaciju. Sve ostale opštine u manjoj ili većoj meri nam smanje udeo koji daju na javno nadmetanje. Sada molim vas, sve ovo što je crveno, sve je to problematično. Molim vas, da ne dužim, i da ne uzimam vreme, svako od vas može da dođe i da vidi i da čuje. Osamsto dvadeset osam hiljada hektara je prema RGZ-u, državno-poljoprivrednog zemljišta, molim vas, 260 hiljada je u zakupu. Pa, molim vas u čemu je problem, zašto mi brinemo? Da li će doći skoro vreme kada će naši poljoprivrednici i drugi naši građani želeti da obrađuju zemljište, a njega neće biti, verujem da neće skoro biti. Znači, podaci su takvi koji govore u prilog ovome što kažem. Mi smo spremni svakog momenta da pred svaku lokalnu samoupravu, pred svakog poljoprivrednika i pred vas naravno, izađemo sa relevantnim podacima. Zahvaljujem.
Hvala vam. Reč ima Nenad Čanak. Izvolite.
Hvala lepo. Pošto je ovaj zakon izazvao toliko kontraverzi u javnosti, dobro je podsetiti se malo šire slike, pre svega da je ovaj zakon pripremalo Ministarstvo za poljoprivredu i ekologiju, što već samo po sebi najzad deluje kao logična veza, ali u određenom smislu hoće to da bude i u suprotnosti jedno sa drugim. Naročito kada se vodi računa o stočarskoj proizvodnji i kada se vodi računa o zagađivačima kakvih imamo, recimo, okolina Novog Sada, pa imamo probleme sa stalnim zagađivanjem Dunava kod Novog Sada, na šta nisam primetio da je bilo nekih velikih reakcija. Ovo podvlačim zbog toga što mislim da je sagledavajući ovaj zakon veoma značajno podsetiti se šire slike, a šira slika o kojoj hoću da govorim je to da jedan od osnovnih razloga donošenja i ovoga i još niza zakona koji su očigledno u predizbornoj groznici počeli da se donose preko noći po hitnom postupku, da se namakne što je moguće više novca u državnu kasu i da se sa druge strane može pohvaliti što je većim brojem stranih investitora, pa makar koliko oni efikasni ili neefikasni bili. Ovo govorim zbog sledećeg, naizgled će vam izgledati čudno, ali spomenuću „Srbijagas“. „Srbijagas“ je preduzeće, javno preduzeće, čiji se dug ponovo pretvara u javni dug, zbog toga što ne može da naplati jedan deo svojih potraživanja, a ta potraživanja uglavnom ne može da naplati od institucija koje spadaju u javne institucije, škola, bolnica, ali i od dela privrede. Taj deo koji ne može da se naplati od dela privrede, praktično govori da pretvaranjem u javni dug, dugova prema „Srbijagasu“, država vodi jedan tip socijalne politike kojom u stvari subvencioniše gubitaše, zato da bi očuvala radna mesta. E, sada, ja postavljam jednostavno pitanje – ako se ovakvim tipom skrivenog subvencionisanja pretvaranjem duga javnog preduzeća u javni dug, štite radna mesta i štite zaposleni u, dakle, preduzećima koja su gubitaši. Kako je onda moguće da ne postoji nekakav tip socijalne brige za male i srednje proizvođače, poljoprivredne proizvođače, govoriću o Vojvodini, samo iz razloga što taj deo malo bolje poznajem od drugih delova Srbije, i kako je moguće da se ovakvim rešenjima, kakva su u ovom zakonu, a vratiću se, specifično svako od njih, dolazi u poziciju da se uništava mogućnost malog gazdinstva i uništava mogućnost funkcionisanja malih gazdinstava koja su do sada funkcionisala uzimajući državnu zemlju u zakup, gde je ova priča o mogućnosti da se kupi državno zemljište, znači, ako neko posluje od 30 hektara da može da kupi još 20, o čemu smo na konsultacijama koje ste vrlo ljubazno organizovali, imali prilike da razgovaramo. Sami ste se složili da je rok od pet godina prekratak rok da bi se moglo to zemljište isplatiti ukoliko se isplaćuje na rate. Taj rok bi morao biti mnogo duži, da bi se dobila šansa da poljoprivrednici mogu da prežive, jer ovako, u slučaju da ovaj zakon u ovoj formi bude usvojen, doći ćemo u poziciju da desetine hiljada porodica izgubi mogućnost da ostane na zemlji. Ako ti ljudi ne mogu više da ostanu na zemlji, oni će krenuti u gradove i time ćemo napraviti, ne samo dodatan socijalni problem, nego ćemo potkopati mogućnost opstanka sela kao takvih i sve će se pretvoriti u isključivo veleposedničke anglomeracije poljoprivredne proizvodnje. Sa druge strane, govoreći o tome da je potrebno napuniti državnu kasu, sa čime se, ja više nego slažem, primetio sam jednu zanimljivu stvar. Recimo, niko se nije setio da angažuje jednu od velikih četiri kompanija koje se bave oditingom, dakle „Deloit tuš“ , „Tomaco limited“, „Prajs voter haus hopers“, ili KPNG, da se napravi studio o transfer prajsingu, o fer cenama, između vlasništva Republike Srbije, a to su rudna bogatstva i recimo NIS koja je delom privatna kompanija, a delom je u vlasništvu Republike Srbije, 35%. Zašto se to preduzeće NIS ne bavi onim što su kupili, a to su rafinerije i promet nafte i naftnih derivata, a umesto toga se bavi bukvalno pljačkom rudnih bogatstava ove zemlje. Prema mojim informacijama, a prema knjigovodstvenim međunarodnim standardima, gde sam ja primetio da se dosta pozivaju na međunarodne standarde, pa evo i ja da se pozovem, cene bi morale biti tržišne, jer ako privatne kompanije koje imaju u svom sastavu niz privrednih subjekata, moraju između njih da imaju promet po tržišnim osnovama i kako je onda moguće da NIS preuzima naftu i gas, daleko ispod tržišnih cena, a koje važe čak i u Rusiji, i time građani Srbije gube stotine miliona evra. Po mojim informacijama, kod gasa, cena raste između dva ventila po pet puta. Cena gasa iz bušotina u Banatu košta četiri dinara po kubnom metru, domaćinstvima se fakturiše više od 10 puta skuplje. Zašto se gas kupuje preko posrednika „Gasprom njefta“, a ne direktno od proizvođača? Ovo sve pitam iz jednostavnog razloga, što ovim jednostavnim pitanjem bi došli u poziciju da daleko više napunite kasu, nego što je sve u ovom zakonu nabrojano, jer vi niste samo ministar poljoprivrede i ekologije, nego ste i član Vlade. U tom svetlu, očekuje od vas da imate širu sliku, a u tu širu sliku spada i ovo o čemu sada govorim, količina socijalnih penzija koje će ovo izazvati je tolika da će to proizvesti društvenu nestabilnost, nesagledivih posledica. Na to sam vas već upozorio i upozoravam vas ponovo, da ovaj zakon, ako bude bez izmena, usvojen ovako kako će biti po svemu sudeći usvojen, to će značiti, sa jedne strane uništenje sela u Vojvodini, u velikoj meri iseljavanje iz sela zbog nemogućnosti opstanka na zemlji, dokidanje malih i srednjih gazdinstava, znači će propast mogućnosti opstanka na selu mlađih generacija, jači pritisak na gradove i barem par stotina hiljada novih nezaposlenih ljudi. To će biti posledica ovog zakona. Sve ovo govorim zbog sledećeg dana jednu stranu imate ovaj problem o kome sam već govorio, a sa druge strane imate problem u kome se vrlo jasno u članu 7. koji govori o članovima 64a kaže da – pravo prvenstva zakupa na period do 30 godina ima pravno lice. Zašto pravno lice? Dakle – koja je upisana u registar poljoprivrednih gazdinstava i nalazi se u aktivnom statusu i koje dostavi investicioni plan. Plan je, kao što svi znamo, spisak lepih želja, a to je ono što se može napisati kako kome padne na pamet, ali je ono što je meni tu zanimljivije, odluka o pravu prvenstva zakupa, da tu odluku donosi jedinica lokalne samouprave u roku od 30 dana od dana prijema dokaza iz stava 2. ovog člana. A, ako jedinice lokalne samouprave ne donesu tu odluku o pravu prvenstva zakupa, odluku donosi ministarstvo. Praktično, na delu je dalja centralizacija, jer vi ovde sami dajete da predlog mera za realizaciju zakupa, daje komisija koju obrazuje ministar nadležan za poslove poljoprivrede. Vi sada koncentrišete kompletnu vlast na poljoprivrednom zemljištu, nad onim što predstavlja život ili smrt stotina hiljada ljudi u ovoj zemlji, u ruke vašeg ministarstva, gde jedino ne piše ko kontroliše to što ministarstvo radi. Zato što smo došli u poziciju da koliko je interesovanja za ovaj zakon, evo može posvedočiti broj poslanika koji se trenutno nalaze u sali. Može posvedočiti broj poslanika zainteresovanih uopšte za diskusiju, jer se smatra da je ovo već završena stvar, da je ovo zakon koji će proći, pa proći, pa ni ne vredi o njemu razgovarati. Ja vam skrećem pažnju da ovde se poigrava sa desetinama hiljada ljudi koji nemaju drugi izvor prihoda. Ovde se poigrava sa stotinama hiljada sudbina ljudi koji nemaju drugi izvor prihoda. Već ovoga trenutka u selima u Banatu kuće koštaju po 5.000 evra sve sa okućnicom. Ljudi beže, nemaju od čega da žive, a dovešćete ih u poziciju da oni sada, kada im kompletna imovina koju imaju ne vredi više od 10.000 evra, vi hoćete da oni kupe još 20 hektara za pet godina. Kako vi mislite da se to desi? Kojim putem, na koji način? Kako ćete zaštiti ljude u tranzicionom periodu koji nam predstoji a ne dozvoliti da se sve pretvori u spekulativnu prodaju zemlje ili davanju u dugoročni zakup, koja će se pretvoriti u prodaju, onih koji će to uraditi na osnovu investicionog plana. Zar ništa niste naučili od dosadašnjih privatizacija? Naravno, vi možete reći te privatizacije je radio neko drugi, ali pravdajući svoje greške tuđim greškama znači umivati se blatom i to ne preporučujem da radite. Predlažem vam nešto mnogo jednostavnije, da povučete ovaj zakon iz procedure. Ja sam u ime LSV podneo predsednici Narodne skupštine Republike Srbije zahtev za povlačenje ovoga zakona iz procedure, gde sam od nje dobio vrlo precizan odgovor zbog čega predsednik Narodne skupštine nije u poziciji da to uradi, jer to ne spada u domen njegovoga rada. Zato govorim vama, kao predlagaču, imate sada priliku da povučete ovaj zakon, da promislite o svim njegovim socijalnim konsekvencama. Ponavljam, svaki argument, vezan za to da će se time odbiti strani investitori, da će se time umanjiti priliv novca u državnu kasu, da će se time šta tako uraditi, dao sam vam barem tri rešenja u mom prethodnom izlaganju, kako ćete to, ne samo nadomestiti, nego i dovesti u poziciju da se mnogo više novca slije u državnu kasu, da ne spominjem rudnu rentu od 3%, koja je u ovoj zemlji, a trebalo bi da bude sedam, a mogla bi da bude deset, koja bi u mnogome donela više novca državnoj kasi, nego što je kompletan efekat ovoga zakona. Jer, vi kao član Vlade, imate obavezu šireg sagledavanja, i upravo zbog toga i time ću završiti moje izlaganje, vas molim, zbog građana Srbije, zbog ljudi koji žive od te zemlje, zbog ljudi kojima će biti uništena egzistencija ako ovaj zakon bude bio usvojen, zbog mladih ljudi koji žele da ostanu na selu i da se bave poljoprivredom, jer u gradovima manje-više mesta više nema. Nema radnih mesta i jedino što može da se radi je da se štrajkuje, prave neredi i prave problemi da bi se nešto iskamčilo iz onako prazne državne kase, umesto da se da šansa da ljudi ostanu na zemlji, daje se šanse da se pod netačnim argumentom, nekakvim privlačenjem investicija, ponoviću, gde je cela priča o dostavi investicionog plana, a ne referenci, ne bilo čega takvoga, ne boniteta firme, kako se to zvalo pre 40 godina, ali se tada barem znalo šta se događa. Sada više to niko ne zna. Upravo zbog toga, veoma sam zabrinut da u Srbiji, kojoj ne treba ni jedna podela i ni jedna tačka razdora više, jer ih i ovako ima previše, da u ovoj sali, bude jedva četvrtina poslanika, a da se raspravlja o Kosovu, gde ne može da se uradi apsolutno ništa iz ove sale, onda bi bilo prepuno, jer je to akteraktivno političko pitanje, a od ovoga se živi. Još jednom vas molim, u ime desetina hiljada građana Vojvodine, povucite ovaj zakon, napravite drugi, promislite dobro o svim njegovim i socijalnim i ekonomskim konsekvencama i onda će, većina, siguran sam da će poslanici u ovoj Skupštini glasati za njega. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Bogosavljević. Izvolite.
Poštovani narodni poslaniče, želim da još jednom ponovim ono što sam vam odgovorila i kada smo imali konsultacije koje ste i vi sada pomenuli, dakle, apsolutno nisu tačne vaše tvrdnje da je zakon pripreman po hitnom postupku. Vi ste rekli u kontekstu predizborne kampanje svi smo nešto vredniji i dostavljamo zakone po hitnom postupku, bez konsultacija sa poljoprivrednicima, ako sam ja to dobro razumela. Ali, dobro, ako i niste rekli, možda je ovo prilika da kažem. Ovaj zakon se zaista dosta dugo sprema. U njegovoj pripremi su učestvovali poljoprivrednici, učestvovali su predstavnici udruženja, učestvovala je naučna i stručna javnost. Nismo pokazivali dokumentaciju kojom sve ovo argumentovano potkrepljujemo i spremni smo i danas da to uradimo. Za ovaj zakon je organizovana transparentna javna rasprava. U okviru javne rasprave devet je bilo radnih sastanaka sa svima onima koji su bili zainteresovani. Nakon završene javne rasprave imali smo takođe dovoljno prostora i vremena da saslušamo ponovo i u usmenom izlaganju sve one koji su zainteresovani za pojedine odredbe zakona i da sve ono što je moguće i što je bilo prihvatljivo i ugradimo u predložen zakon koji danas mi ovde razmatramo. Pritom, ja sam više puta govorila, zaista nije lako postići konsenzus i da svi budu zadovoljni, s obzirom na sve specifičnosti poljoprivrede Srbije i na male i na velike i na ratare i na stočare i na centralni deo i na vojvođanski deo, daklesvima nije se bilo moguće izaći u potpunosti u susret. Vi kažete – ostaće desetine hiljada gazdinstava ili porodica, kao posledica ovog zakona, ostaće bez mogućnosti da obrađuje zemlju. Gospodine Čanak, evo prema našim podacima, svega 4.485 gazdinstava u Vojvodini zakupljuje zemlju, u centralnoj Srbiji 778 gazdinstava, znači ukupno tek nešto oko 5.200 gazdinstava. Pritom, vi dobro znate da Srbija raspolaže sa oko 360.000 registrovanih poljoprivrednih gazdinstava koja apliciraju za neku vrstu podsticaja, odnosno subvencija kod ministarstva i kod Vlade Republike Srbije. Dakle, ne razumem kako ste došli do toga, koja je ta matematika, kako ste to vi izračunali? Pritom, od ovih 5.300 gazdinstava, gotovo sam sigurna da nijedno neće ostati bez mogućnosti da ponovo zakupi zemlju. Vi kažete 30% za investicije i zašto pravna lica? Do 30%, dakle jeste predvideo zakon, pravna lica ovaj zakon predviđa zato što su fizička lica već predviđena. Važećim zakonom mi to nismo promenili. Znači, svi će imati mogućnost da apliciraju za tu zemlju. Još jednom podvlačim, svako može da dođe i da pogleda podatke i da vidi da li je moguće da će ovaj zakon dovesti do toga da od 260.000 hektara koliko je trenutno zakupljeno, sledeće godine bude zakupljeno svih 830.000 hektara, pa mi bi bili srećni da to tako bude, ali to neće biti. Mi smo toga svesni. Postavljate pitanje – mi nismo dovoljno odgovorni prema malim i prema srednjim poljoprivrednicima. Molim vas, mi prvi put, prvi put Vlada nudi malim i srednjim poljoprivrednicima da kupe deo državne zemlje. Znate li kako se takav program zove u Mađarskoj? Evo, trenutno je aktuelan u Mađarskoj. Tamo kažu – program Vlade Mađarske „Zemlja seljacima“ i svi su apsolutno zadovoljni. Zadovoljni su seljaci. Mi hoćemo našeg malog poljoprivrednika da pomognemo, i to moram da kažem da je bila njihova inicijativa. Tačno je da sam ja rekla da ovaj period od pet godina nije neko naročito srećno rešenje, ali je tačno i to da su moji saradnici u dubokim pregovorima sa komercijalnim bankama, sa velikim evropskim bankama koje će ući i koje će pomoći i podržati finansiranje kupovine zemlje. Pri tom, gospodine, vi znate da nije cena zemlje svuda ista u svakom delu Srbije, u svakom području, u svakom ataru. Takođe, znate i da naši poljoprivrednici, oni mali, koji žive pošteno od svog rada, da svi oni ne očekuju da odmah kupe 20 hektara. Verovatno će većina njih biti zadovoljna sa tri, sa četiri, sa pet hektara. Pri tom, postoje neki predlozi od narodnih poslanika koje smo videli sad pre početka sednice da se taj rok i produži. Verujem da će Vlada i pokušati da izađe u susret njima. Mi ćemo se svi založiti, ali videćemo šta će na kraju biti rezultat. Dakle, naša obaveza je da pomognemo malog, srednjeg poljoprivrednika. Oni, ti do 30 hektara, čine 97% ili više od 97% naših poljoprivrednih gazdinstava. Nije to sada naša obaveza i naš predizborni hit. To je obaveza koja je propisana Strategijom razvoja poljoprivrede Srbije. Podsetiću vas da je tu Strategiju usvojila Vlada Republike Srbije. U njoj jasno piše da ćemo mi svoju prehrambenu sigurnost bazirati na domaćem poljoprivredniku, na srpskom seljaku i da ćemo uraditi sve što je u našoj moći da njega ojačamo da bude spremniji i sposobniji za tržišnu utakmicu. Nije nam lako, obzirom na sve ono što smo nasledili, na ono što sam malo pre rekla, vezane nam ruke i noge, terate nas da plivamo, a vi usput smeškate se i čekate kada ćemo da potonemo. Pri tom, molim vas, nemojte da menjate teze, nemojte da širite dezinformacije, neistine. Naši poljoprivrednici moraju od nas, to je naša obaveza, i od vas kao opozicionih poslanika i od nas, da dobijaju prave informacije. Da li je ovo, gospodine Čanak, prava informacija? Da li su ovo naši poljoprivrednici morali da dobiju i da čitaju? Zašto oni moraju da budu danas zabrinuti? Pri tom, želim još samo to da kažem, prosto da se zna, mi smo imali konsultacije sa gotovo svim poslaničkim grupama. Vi ste bili i postavljali mnogo pitanja. Ja sam na pitanja odgovarala. Ja sam vama postavila jedno pitanje – dobro, gospodine Čanak, kada je tako kako vi pričate, dajte, molim vas, pomognite nam, verujem ja da vi volite poljoprivrednike,da želite dobro našoj poljoprivredi isto kao i mi, dajte, posavetujte nas šta da uradimo? Vi ste tada rekli – u redu, dobićete naš predlog za tri dana, čak naši pravnici će to uraditi, pa ćemo vam proslediti. Posle toga, neki vaši poslanici su u onom drugom neformalnom delu prišli i rekli – dobićete predlog. Mesec dana, mi predloga nemamo. Dakle, ovo su naša rešenja. Niste nam dostavili svoja. O vašim nemamo šta da govorimo. Vi samo umete da kritikujete, a nemate rešenje. Molim vas da budemo krajnje tolerantni, da budemo odgovorni prema poljoprivrednicima. Ništa oni neće dobiti ako budemo mi rekli – mi vas molimo, mi vas branimo, a ovi sada hoće nešto drugo da urade što nije dobro za vas. Sve što nije dobro za njih, već je urađeno. Ovo je sada pokušaj spašavanja onoga što se spasiti može i biće uspešno, mi u to ne sumnjamo.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim studente Univerziteta „Džon Nezbit“ u Beogradu, koji prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Molim vas da ih pozdravimo. Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak, replika. Ministar je rekla da nije razumela vaše izlaganje.
Da, u pravu ste, rekao sam da ćete dobiti predlog zakona, no, dobili ste niz amandmana o kojima ćemo razgovarati u nastavku sednice. Žao mi je što to nije jedan koherentan zakon kakav sam očekivao. Međutim, uspeli smo da barem amandmane dostavimo na vreme. Hteo sam nešto drugo da vas podsetim. Vi ste sami sada rekli da šest puta više građana, tj. poljoprivrednika u Vojvodini uzima zemlju u zakup nego što to rade van Vojvodine, ako sam dobro razumeo vaše izlaganje. U tom svetlu, ovaj zakon se odnosi, znači, 6:1 na građane, tj. poljoprivrednike u Vojvodini. Vi ste mi sami rekli, pogledajte u tačci 4 – period korišćenja poljoprivrednog zemljišta iz stava 5. ovog člana može se produžiti do 25 godina ako poljoprivredni inspektor utvrdi da korisnik to zemljište obrađuje na površini od preko 10 hektara, na period korišćenja poljoprivrednog zemljišta može se produžiti samo ako korisnik za investiciono ulaganje dobije saglasnost ministarstva. Podsetiću vas, u razgovoru koji smo imali, vi ste rekli, ljudi iz vašeg ministarstva, da imate ukupno 18 inspektora za celu Srbiju, da li se dobro sećam, a za Vojvodinu četiri, „Eć-Keta-Harum-Neđ“. Sve u svemu,ako ima samo četiri inspektora, kako vi mislite da se to sprovede? Kako vi mislite da paori kupe zemlju kada im još nisu isplaćene u najvećem delu ni subvencije? To je bila vaša obaveza da im isplatite subvencije, pa onda da razgovaramo dalje, ako već pričamo o obavezama. Ja se potpuno slažem da ovakav zakon mora… Samo da završim rečenicu… Ali, u svakom slučaju, u ovom trenutku mislim da nije zreo za glasanje. Molim vas, povucite ga.
Ministre, samo dve minute replika.
Samo kratko. Kažete – više se izdaje u Vojvodini zemlje državne. Tačno je to, ali prema podacima na teritoriji Vojvodine, državnog poljoprivrednog zemljišta je 460 hiljada hektara, od toga u zakupu 230 hiljada hektara, što znači da je 50% siva zona. Što se tiče inspektora, tačno je da ne možemo da se pohvalimo brojem inspektora, ali nije tačno da je njih četiri. Njih je 18 i oni pokrivaju po potrebi i oni iz centralne Srbije su u Vojvodini, kao što su iz Vojvodine u centralnoj Srbiji. Što se tiče isplata subvencija, sve ono što ste vi prošle godine kao parlament izglasali i što ste opredelili kao agrarni budžet, gospodine Čanak, u 90% je isplaćeno, a ostalo će biti isplaćeno u narednim danima, zahvaljujući želji Vlade da i dodatno pomogne poljoprivredne proizvođače.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Arpad Fremond.
Poštovana predsednice, predsedništvo, poštovana ministarko, poštovani saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu se nalaze dva izuzetno važna zakona – Predlog zakona o zaštiti zemljišta i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Što se tiče Predloga zakona o zaštiti zemljišta, glavni razlog za donošenje ovog zakona je da u Republici Srbiji ne postoji zakonska regulativa u oblasti praćenja stanja i zaštite zemljišta kao prirodnog resursa. Zbog toga moramo da uredimo ovo pitanje. Predlog zakona predstavlja značajan napredak, jer na celovit način uređuje sistem planiranja, upravljanja i korišćenja zemljišta, zaštitu od zagađenja i praćenja stanja i kvaliteta zemljišta. Poslanička grupa SVM podržava ovaj Predlog zakona, pošto je njegov glavni cilj da se uspostavi pravni okvir za očuvanje zemljišta, kao prirodnog resursa, kao i funkcija zemljišta, odnosno sprečavanje i otklanjanje štetnih promena. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, moramo da istaknemo da je izuzetno važan, pošto određuje izuzetno važnu oblast i na neki način utiče na budućnost građana Republike Srbije. Glavni razlozi za donošenje ovog zakona sadržani su, pre svega, u potrebi da se otklone određeni problemi i nedostaci koji su uočeni u dosadašnjoj primeni Zakona o poljoprivrednom zemljištu, pošto je tokom primene uočena potreba za uvođenjem novih rešenja kojim bi se omogućilo bolje upravljanje poljoprivrednim zemljištem u javnoj svojini Republike Srbije. Poljoprivredno zemljište je prirodno bogatstvo i dobro od opšteg interesa za Republiku Srbiju koje se koristi za poljoprivrednu proizvodnju i ne može se koristiti u druge svrhe. Zbog toga ima izuzetno veliku ulogu i značaj za budućnost naše zemlje. Naravno da pitanje vlasništva, odnosno korišćenja poljoprivrednog zemljišta izaziva najveće interesovanje i samih poljoprivrednih proizvođača, i to je oduvek bilo tako. U toku 2015. godine održana je javna rasprava o ovom Predlogu zakona u kojoj je učestvovalo izuzetno veliki broj zainteresovanih. U Srbiji, a prvenstveno u Vojvodini, polovina stanovnika je na neki način vezana za ovu oblast. Upravo zbog toga moramo biti jako pažljivi i osetljivi kada je u pitanju poljoprivredno zemljište. Mnogo toga zavisi od zemljišne politike jedne države. Moramo svi mi zajednički da mislimo unapred, jer jednostavno ne znamo kakvi nas izazovi čekaju u predstojećim decenijama, ne znamo da li će uvek biti dovoljno hrane. Upravo zbog toga nije svejedno šta i na koji način proizvodima, a nije svejedno ni ko upravlja ovim prirodnim resursima, pa ni na koji način. Javna rasprava je, između ostalog, pokazala o koliko važnoj temi se radi i ovom prilikom moram da pohvalim i Vladu Republike Srbije i saradnike Ministarstva poljoprivrede što su u kreiranju ovog predloga zakona uključili, ne samo stručnjake, nego i više udruženje poljoprivrednika, i što je po ovom pitanju održana javna rasprava ne samo na terenu, već i u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Poslanička grupa SVM je održala svoju javnu raspravu u Subotici početkom avgusta i primedbe smo poslali Ministarstvu poljoprivrede. Poljoprivredni proizvođači su najviše pitanja imali vezano za pravo prvenstva zakupa poljoprivrednog zemljišta, jer se ne zna kakve će posledice na njih same imati odredba kroz koju se daje mogućnost investitorima da uzmu u zakup poljoprivredno zemljište na 30 godina. Smatramo značajnim da Republika Srbija ni u kom slučaju ne izgubi pravo nad vlasništvom poljoprivrednog zemljišta, jer je poljoprivredno zemljište prirodno bogatstvo koje će biti prirodno bogatstvo i za 50 i za 350 godina, ako se sa njime upravlja na adekvatan način. Svaka država u okruženju čuva svoje prirodno bogatstvo, svoje poljoprivredno zemljište, znajući da će u sledećim decenijama hrana biti najveća vrednost. Smatramo da država Srbija to treba da ima na umu. Želeo bih da napomenem, da pravo prvenstva zakupa do 30 godina može da predstavlja i više generacijski gubitak, budući da obuhvata ceo radni vek poljoprivrednika i članova njihovih porodičnih domaćinstava. Nažalost, u prethodnoj deceniji je u Srbiji nestalo 150 hiljada poljoprivrednih gazdinstava. Studija Republičkog zavoda za statistiku u radnoj snazi i aktivnostima poljoprivrednih gazdinstava pokazuje da je u poljoprivredi angažovano 1,4 miliona ljudi, a da na imanjima, manjim od 2 hektara, radi oko 43% poljoprivrednika, što pokazuje da postoji visoka koncentracija radne snage na porodičnim gazdinstvima, čija je veličina takva da može da obezbedi samo egzistencijalni minimum. Upravo zbog toga jedan o ciljeva treba da bude da se ukupna površina poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, predviđena za davanje u zakup, poveća u korist fizičkih lica poljoprivrednih gazdinstava koja su predlogom zakona isključena iz prava prvenstva zakupa na neki način, a čine 77% zakupa državnog zemljišta. Sa druge strane bih, takođe, želeo da naglasim da mi poslanici SVM nismo nikada bili, niti ćemo ikada biti protiv bilo kog investitora ili protiv bilo koje investicije. Smatramo da su investicije dobrodošle, da su neophodne, da bismo bez spoljne infuzije kapitala, bez razvoja privrede, infrastrukture i poljoprivrede na teritoriji čitave Republike Srbije tapkali u mestu još decenijama. Ujedno moram da naglasim da smo podneli amandmane na Predlog zakona kroz koje želimo da preciziramo ko i na koji način može steći pravo prvenstva zakupa, odnosno da preciziramo koje zemljište se nudi investitorima. Moram da naglasim da SVM ne podržava mogućnost da samo jedan investitor uzme u zakup 30% poljoprivrednog zemljišta na teritoriji lokalne samouprave na 30 godina. Smatram da to pravo omogućiti za više lica i moramo naznačiti to da se prvenstveno nudi zemljište koje u zadnjem periodu nije bilo izdato u zakup. Ne smemo kazniti lokalne samouprave koje vrše svoj posao, izdaju zemljište. Ne smemo kazniti one lokalne samouprave gde ima zainteresovanih poljoprivrednih proizvođača i koje izdaju zemljište na vreme. Kao primer mogu navesti i svoju lokalnu samoupravu u Bačkoj Topoli, gde od skoro 16.000 hektara poljoprivrednog zemljišta oko 70 hektara poljoprivrednog zemljišta nije izdato u zakup u zadnje vreme. Sa druge stane, nemamo ništa protiv toga da investitorima bude ponuđeno zemljište koje nije izdato u zakup, jer svi treba da se složimo da su investicije potrebne i u poljoprivredi. Ono što smatramo pozitivnim u zakonu jeste da namena poljoprivrednog zemljišta ne može da se promeni, već donošenjem ovog zakona stupa na snagu strožija procedura. Smatramo pozitivnim i to što proizvođači moraju da vode tzv. knjigu polja. Verujte mi, to mnogi već rade godinama, siguran sam da će to pozitivno uticati na proizvodnju, a naravno ovo je važno i zbog izbegavanja raznih malverzacija iz prethodnog perioda. Dosta je kritikovana mogućnost obustavljanja transfera lokalnim samoupravama ako ne donesu program za poljoprivredu. Moram da vam kažem da poslanička grupa SVM u potpunosti podržava ovu odredbu. Svesni smo toga da je u pojedinim lokalnim samouprava bilo malverzacija. Na primer, zemljište nije bilo izdato na vreme, pa su neki zakupci ostali u posedu. U narednom periodu će lokalne samouprave morati da vode računa da zemljište izdaju na vreme i da sve bude završeno u datim rokovima. Dobro je što zemljište može da se izda u zakup na duže vreme od tri godine, a u nekim slučajevima i na pet, odnosno ako se radi o voćnjacima ili ribnjacima čak i na više od 20 godina. Ovo je prvenstveno važno zbog same investicije. Treba napomenuti da podržavamo uređenje pitanja davanja na besplatno korišćenje poljoprivrednog zemljišta koje nije bilo predmet zakupa u poslednje tri agro-ekonomske godine i nije bilo predmet korišćenja, a koje ostaje ne izdato nakon okončanja postupka davanja u zakup u određenoj jedinici lokalne samouprave. To zemljište će moći da se da na korišćenje pravnim i fizičkim licima za poljoprivrednu proizvodnju na period od pet godina i daje se mogućnost produženja perioda korišćenja tog perioda do 25 godina, a pod uslovom da poljoprivredni inspektor utvrdi da se to zemljište obrađuje, s tim da će se poljoprivredno zemljište površine preko 10 hektara dati na korišćenje licima koji podnesu zahtev za davanje saglasnosti na investiciono ulaganje. Smatramo da će se na ovaj način povećati površina državnog poljoprivrednog zemljišta koje će biti izdato u zakup. Pozitivno je i to što će u slučaju malverzacija, odnosno ne plaćanja zakupa zemljišta lokalna samouprava moći da reaguje. Na primer, moći će da skine useve u vrednosti zakupa. Dobro je što će Komisiju za izdavanje zakupa na lokalnom nivou morati da vodi inženjer poljoprivrede. Znači, ubuduće će morati da se uključe stručna lica u izdavanje državnog poljoprivrednog zemljišta, što će sigurno doprineti efikasnijem izdavanju i poslovanju. Država do sada nije mogla da reaguje na tako transparentan način i smatramo da će ova odredba smanjiti malverzacije na terenu. Smatramo izuzetno dobru mogućnost same kupovine državnog poljoprivrednog zemljišta, i to za mala poljoprivredna gazdinstva koja gazduju do 30 hektara. Do sada naši proizvođači nisu imali ovakvu mogućnost, pa smatramo da je u budućnosti izuzetno važno da ova mogućnost postoji i za poljoprivredne proizvođače koji gazduju na manjim površinama, jer oni mogu da ostanu samo ukoliko imaju šansu za povećanje zemljišta u svom vlasništvu. Pozitivno je i to da se kupovina zemljišta ograničava na 20 hektara, što je važno zbog toga da bi što više proizvođača imalo mogućnost kupovine poljoprivrednog zemljišta. Pored spomenutih pozitivnih stvari, naravno, imamo i primedbe, odnosno predloge. Kao što sam spomenuo, posle naše javne rasprave u avgustu, mi smo poslali naše primedbe Ministarstvu poljoprivrede, a one koji nisu uvaženi tom prilikom pokušavamo da uvrstimo u zakonski tekst kroz amandmane. O glavnoj primedbi, vezanoj za pravo prvenstvo zakupa, sam već pričao, ali želim da podvučem još jednom da je za poslaničku grupu SVM najvažnije da se prvenstveno izda ono zemljište koje nije bilo predmet zakupa u zadnjem periodu i za koje nije bilo zainteresovanih lica. Kad se zemljište izdaje u zakup potrebno je voditi računa i o stranim investitorima. Kroz ovaj zakonski akt oni nisu isključeni iz procedure, međutim, po stavu poslaničke grupe Saveza vojvođanskih Mađara, pod zakup o državnom zemljištu, država Srbija treba da favorizuje domaće poljoprivredne proizvođače. Savez vojvođanskih Mađara podržava ideju da se državno zemljište po pravu prenosa zakupa, izdaje ne samo jednom investitoru, već i za više investitora, odnosno proizvođača. Moram spomenuti i pitanje restitucije o kojoj se nažalost malo govori. Mi poslanici Saveza vojvođanskih Mađara smatramo da se zemljište koje je predmet restitucije ni po kom slučaju ne sme prodavati, što stoji u Predlogu zakona i naravno mi to maksimalno podržavamo, međutim, kod prava prvenstva zakupa, isto tako da napomenemo da se ne može uzeti u zakup zemljište koje je predmet restitucije. Podneli smo amandman vezano za ovo pitanje i u razgovoru sa vašim saradnicima iz Ministarstva poljoprivrede, došli smo do toga da je to prihvatljivo rešenje za sve nas. Nadamo se da će ovaj naš amandman na kraju biti i prihvaćen. Podneli smo amandman i u vezi ograničavanja površine poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, koji po pravu prečeg zakupa mogu obrađivati stočari, čime bi se većem broju stočara omogućilo ostvarivanje prava prečeg zakupa. Predložili smo da to Ministarstvo poljoprivrede uradi kroz podzakonske akte ili pravilnike, a nadamo se da ćete isto ovaj predlog uvažiti. Predlažemo da zemljište u zakup može da uzme proizvođač koji ima registrovano poljoprivredno gazdinstvo u Republici Srbiji, najmanje tri godine, odnosno da najmanje tri godine živi u određenoj lokalnoj samoupravi. Po pitanju kupovine poljoprivrednog zemljišta, smatramo da godine prebivališta u jednoj lokalnoj samoupravi treba da povećamo na pet godina. Zašto je to važno? Kao što je poznato svima da od 1. septembra 2017. godine, stupa na snagu Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju Republike Srbije u vezi prava kupovine poljoprivrednog zemljišta za građane Evropske unije. U Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju se daje mogućnost građanima EU, da pod istim uslovima, kao građani Republike Srbije, kupuju poljoprivredno zemljište. Nažalost, Republika Srbija po ovom pitanju nema prostora za drugačiju primenu Sporazuma. Ovaj deo Sporazuma će stupiti na snagu i mi to moramo da poštujemo. Međutim, kroz zakonske odredbe možemo da pooštrimo kriterijume za sticanje prava kupovine zemljišta. Upravo je to cilj našeg amandmana, dakle, uslov prebivalište od pet godina bi se odnosio kako na domaće, tako i na strane kupce i sve je u skladu sa SSP-om. Imamo još jedno primarno rešenje da se ne sme prodavati državno poljoprivredno zemljište 10 kilometara od državne granice. Rešenje nije prihvatljivo za nas, pošto ne postoji zakonsko ograničenje u pogledu, blizina državne granice za sticanje prava svojine na poljoprivrednom zemljištu. Pojedine odredbe Zakona o zaštiti državne granice regulišu prava i obaveze vlasnika ili korisnika poljoprivrednog zemljišta, na primer član 53, ovako kao što citiram – vlasnik ili korisnik zemljišta dužan je da omogući slobodan prolaz, radi postavljanja i održavanja propisanih oznaka na području graničnog prelaza, odnosno član 56. stav 1. kaže – da radi vidljivosti granične linije, ministar nadležan za unutrašnje poslove može zabraniti setvu određenih vrsta poljoprivrednih kultura, odnosno sađenja određenih vrsta voćaka i drveća i drugog rastinja u dubini 100 metara od granične linije, ako to zahtevaju razlozi i bezbednost i na većoj udaljenosti. Predloženim rešenjem poljoprivrednici koji obrađuju poljoprivredno zemljište u blizini državne granice, stavljaju se u nepovoljniji položaj u odnosu na poljoprivrednike koji obrađuju poljoprivredno zemljište, koje nije u blizini državne granice i uskraćuje im se pravo na obrađivanje zemljišta, odnosno na kupovinu zemljišta. Prema našem predlogu u svakoj kupovini u pograničnim zonama treba da odlučuje Vlada Republike Srbije, zbog toga što je to strateško pitanje. Nadamo se prihvatanju našeg predloga, jer smatramo da svim proizvođačima treba omogućiti kupovinu zemljišta, treba dati istu šansu proizvođačima iz Bajmoka, Sombora, Šida, Horgoša, Zaječara, Dimitrovgrada, Nove Crnje, Kladova, Čoke, Vršca, kao i proizvođačima iz okoline Beograda. Predlažemo i da se rok otplate u slučaju kupovine zemljišta, poveća sa 5 na 10 godina. Upravo, malopre ste govorili o tome da postoje takvi amandmani. Cilj podnošenja ovog amandmana je produženje roka za plaćanje cene u ratama kod kupoprodaje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, jer je predloženi rok od pet godina za mala gazdinstva ekonomski neprimeren, obzirom na njihovu profitabilnost i akumulativnu sposobnost. Nije moguće napraviti akumulaciju koja će omogućiti redovno servisiranje kredita. Na kraju moram da napomenem da smo vodili razgovore sa predstavnicima Ministarstva poljoprivrede u vezi naših predloga i u načelu smo se dogovorili da su naši predlozi prihvatljivi. Pregovori i dalje teku, ukoliko je potrebno spremni smo na podnošenje ispravki naših amandmana. Siguran sam da će se svi pridržavati dogovorenog i da ćemo usvojiti takav zakon, koji će voditi računa o interesima malih poljoprivrednih proizvođača, ali pospešivati neophodne investicije. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Aleksandra Jerkov, izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Pa, najpre mislim da je prilično neobično da ministarka ovde izražava veliko zadovoljstvo time što ove zakone usvaja. Možda je trebalo da ode pred paore koji su tri nedelje protestvovali, doduše u svojim selima, zato što im policija nije dozvoljavala da napuste ulice u kojima žive sa traktorima, a ne da dođu do Beograda, pa da im objasni koliko je zadovoljna zbog toga što se ovaj zakon usvaja, a i još poziva narodne poslanike da budu zadovoljni, što ćete vi 30% poljoprivrednog zemljišta u državnom vlasništvu da poklonite nekakvim svojim poslovnim partnerima, pod krajnje sumnjivim okolnostima i na potpuno transparentan način. Mi iz Demokratske stranke ne možemo biti zadovoljni time, nejasno je kako vi možete da budete zadovoljni time, a kada ste rekli da svoje podatke možete da objasnite svakom narodnom poslaniku i svakom poljoprivredniku. Zašto niste gospođo Bogosavljević Bošković otišli tamo u njihova sela, gde su oni protestvovali, nego im policija nije dozvoljavala da mrdnu iz tih sela i oni su tako postali jedini sloj našeg društva koji protestuje i kojima nije dozvoljeno da dođu u Beograd. Nepravda, korupcija i šteta za poljoprivrednike se nalaze u svakom članu ovog zakona, u svakoj meri koju predlažete, a mi ćemo pokušati da ubedimo narodne poslanike u to da ne treba da dele vaše zadovoljstvo, zbog onoga što Vlada Srbije pokušava da uradi. Naime, prvo motiv koji vi navodite kao osnov za donošenje zakona je apsolutno netačan. Vi govorite, to je stanovište Ministarstva, da ne postoji interesovanje za Zakon o državnom poljoprivrednom zemljištu na teritoriji Republike Srbije, odnosno teritoriji AP Vojvodine, što apsolutno nije tačno. O tome govore podaci. Vi ste gospođo Bogosavljević Bošković u ova dva i po sata, koliko traje rasprava, nepuna dva i po sata, izašli, izvinite, sa pet različitih podataka, koliko se državno poljoprivredno zemljište nalazi u zakupu. Prvo ste rekli da je to 180.000, kada je bila javna rasprava u prezentaciji koju ste imali, ste rekli da je to 225.000, sada govorite o 250.000 i toliko o tome koliko su vaši podaci tačni. Složićete se da ste rekli tri različita broja, koliko se hektara i koliko se stotina hiljada hektara u Vojvodini nalazi u zakupu. To nije nikakva misterija, to mi možemo meriti, recimo, prema tome koliki su prihodi AP Vojvodine od zakupa poljoprivrednog zemljišta. Kada je 2007. godine prvi put počelo da se zakupljuje poljoprivredno zemljište, prvi zakup je iznosio 200 miliona dinara, a ove godine će deo koji pripada AP Vojvodini, biti preko dve milijarde dinara, što znači da je to deset puta više u odnosu na ono kada je ovaj zakon za koji mi ne mislimo da je dobar, koji sada važi, počeo da se primenjuje. Uostalom ne treba biti neki veliki stručnjak za poljoprivredu, dovoljno je da neko sedne u automobil i da ode na 10 kilometara od bilo kog naseljenog mesta u AP Vojvodini i da vidi da nema tog mora zaparloženih oranica i neupotrebljenog poljoprivrednog zemljišta o kom vi govorite. Kao što se već više puta čulo, mislim da ne treba sada ponavljati, Vojvodina raspolaže sa 450 hiljada hektara državnog zemljišta od kojih su recimo, 200 hiljada hektara oranice, a ostalo su utrine, pašnjaci, devastirane livade, slatine. Znači, zemljište koje uopšte nije na taj način atraktivno za ovo čime se zakon bavi što vi u ovom zakonu uopšte ne uzimate u obzir. Tako da imamo sada već nekoliko problema sa kojima treba da se suočimo kada pogledamo šta je to što zapravo piše u ovom zakonu. Da krenemo od onih manje problematičnih stvari. Vi kažete - tu se govori o ovom poljoprivrednom zemljištu koje se može dati u zakup pod povoljnijim uslovima, odnosno za cenu od 0 dinara. Da li zakon uopšte predviđa da to zemljište, da je uslov da bi se ono dalo pod povoljnijim uslovima mora da ide na licitaciju ili na dve licitacije ili tri, pa ga niko ne kupi, niko ga ne uzme pod zakup, pa ga vi tek onda date za 0 dinara? Ne. Vi možete neko zemljište, koje prosto, niste nikada nudili u zakup da proglasite da nije pod zakupom i da ga date za 0 dinara. Tako da dajte malo da se otvori utakmica, pa ako ga niko ne zakupi vi onda tek kažete – e, ovo zemljište niko neće da zakupi, daćemo ga za 0 dinara. Međutim, vi to ne činite, i baš kao što je Agencija za borbu protiv korupcije rekla, nema člana ovog zakona koji nije koruptivan, koji Vladi Republike Srbije ne daje ekskluzivno diskreciono pravo da odlučuje o stvarima, od kojih, gospođo Bošković, živi desetine hiljada ljudi. Mi kada smo imali raspravu na odboru neki poslanici su govorili o tome koliko stotina hektara u centralnoj Srbiji nije uzeto u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta. Ja ću vam reći da je u Vojvodini uzeto u zakup, vi ste sada malopre rekli 250 hiljada hektara, recimo, ali nisu važni hektari, važne su porodice koje žive od toga što uzimaju tu zemlju u zakup, gospođo Bogosavljević Bošković, kojima ćete vi oduzeti osnovnu egzistenciju. Između 10 i 15 hiljada porodica u Vojvodini uzima državno poljoprivredno zemljište u zakup i živi od toga. Polovina od tog broja porodica živi isključivo od toga. Gospođo Bogosavljević Bošković, prosečno poljoprivredno domaćinstvo ima recimo, pet članova, zato što u njima živi više generacija. To je između 50 i 75 hiljada ljudi koji su digli kredite, uložili u mehanizaciju, mislili da će moći da uzmu zemlju u zakup i sad vi tu zemlju koju su oni imali u zakupu pod potpuno sumnjivim okolnostima dajete nekim vašim odabranim privrednicima i te ljude ostavljate bez igde ičega. Sada dolazimo do onoga što je najproblematičnije u ovom zakonu. Hajde da prvi put izgovorimo tu reč, koju ja ne znam zbog čega, svi govornici do sada izbegavali da kažu, ta reč je tenis, i nije nikakva tajna, i javna je tajna zapravo da se ovaj zakon donosi zbog toga da bi jedan investitor mogao da uloži u Srbiju, a to će po vašem starom, dobrom, opravdanom pravilu biti investicije koje plaćaju građani Republike Srbije i od kojih Srbija nema apsolutno ništa. Vi ste naime dodali čitav niz novih članova kojima se predviđa da se 30% državnog zemljišta na teritoriji svake lokalne samouprave može izdati na 30 godina isključivo jednom pravnom licu. Prvo vas pitam - zašto pravnom licu? Zašto ne može neki poljoprivrednik koji isto tako smatra da može da zakupi 30% zemljišta sa teritorije svoje lokalne samouprave da to uradi? Drugo, postavlja se pitanje - ko će biti ta pravna lica i na osnovu čega će ti ljudi dobijati tu zemlju na 30 godina u zakup što je jako mnogo godina i jako mnogo zemlje gospođo ministarko, mislim da ćete se složiti? Vi tu uvodite jedan krajnje netrasparentan postupak, odnosno da komisija koju formira Ministarstvo poljoprivrede, a mi ne znamo ko je ta komisija, ni ko su ti ljudi, ni na osnovu kojih kriterijuma vi formirate tu komisiju, je ta sa kojom taj potencijalni investitor se nalazi i izlaže svoj investicioni plan i na osnovu toga on dobija 30% zemljišta u jednoj opštini u zakup na 30 godina. Prvo, mi nemamo nikakvog dokaza da se tu radi uopšte o investiciji. Da li vi od tih ljudi tražite da on kaže – da, ja ću zakupiti iks, ipsilon hiljada hektara zemljišta, zaposliću toliko i toliko radnika po hektaru, uložiću to i to, uradiću to i to. Ne, mi ne znamo na koji način će neka tamo komisija, koju ćete vi da napravite, da deli tim ljudima zemlju. Nakon toga lokalna samouprava ima 30 dana da se izjasni o tome. Uzmimo primer grada Zrenjanina. Grad Zrenjanin ima 25 hiljada hektara državnog poljoprivrednog zemljišta. To znači da neki vaš poslovni partner, prijatelj, investitor može da kaže da on hoće da zakupi osam hiljada hektara samo u gradu Zrenjaninu državnog poljoprivrednog zemljišta. Taj čovek se nađe sa nekim ljudima iz vašeg ministarstva i nakon tog jednog sastanka ti ljudi tom čoveku daju pod uslovima koje naši paori ne mogu ni da sanjaju, daju mu osam hiljada hektara naše najplodnije zemlje zato što je on rekao da ima nekakav plan, a vi ste na osnovu nečega procenili da je taj njegov plan dobar. Tako da je to još jedan problem. Onda dolazimo do nečega što verujem da je bila dobra namera, ali vi ste to uspeli da obesmislite, a radi se o toj čuvenoj prodaji državnog zemljišta domaćim poljoprivrednicima. O čemu se tu sada zapravo radi? Prvo, radi se o tome da vi njima nudite da mogu da kupe neko zemljište da prošire svoj posed, unapređuju proizvodnju itd. Vi ste čak, ne vi nego vaši saradnici su juče na sastanku Odbora za poljoprivredu rekli kako je to ultimativni dokaz kako ministarstvo brine o malim proizvođačima, ali ovo što vi nudite je potpuno nesprovodivo i sada ću vam objasniti zbog čega. Uzeću opet recimo primer AP Vojvodine. Da krenem od računice da tamo postoji 450 hiljada hektara poljoprivrednog zemljišta i da ćete vi nekakvom investitoru u direktnom pregovoru dati 150 hiljada hektara. Ostalo nam je dakle 300 hiljada hektara. Vi ćete trećinu dati nekakvim vašim poslovnim partnerima bez ikakvih kriterijuma. U Vojvodini je predmet zahteva o restituciji između 140 i 180 hiljada hektara. Procenjuje se da je 150 hiljada hektara od toga opravdano. Ja se nadam da vi nemate nameru da prodajete nekome zemlju koja je predmet restitucije ili koju neko treba da dobije nazad u postupku restitucije. Tako da ako 150 hiljada hektara, odnosno trećinu date svojim poslovnim partnerima, 150 hiljada ode u restituciju, to znači da ostaje 150 hiljada hektara zemlje. Kao što sam ranije rekla, 130 hiljada hektara zemlje su zemlje lošeg kvaliteta, utrine, pašnjaci, itd. Sada vas pitam – šta će onda ti poljoprivredni proizvođači koji treba da kupe tu poljoprivrednu zemlju, šta ćete im ponuditi na prodaju? Ne verujem da će vaši poslovni partneri uzimati zemlju četvrte i pete kategorije. Oni će verovatno uzimati zemlju prve, druge, eventualno treće kategorije, tako da će tim poljoprivrednim proizvođačima o kojima govorite da će ne znam kako profitirati od ovog zakona ostati loša zemlja, ostati utrine i pašnjaci, što nije namera ovog zakona, niti će bilo kome omogućiti da poveća svoje proizvodne kapacitete. Dalje, postoji diskreciono pravo lokalne samouprave da li će uopšte i ponuditi zemljište na prodaju. Neka lokalna samouprava može da kaže ne, mi nećemo da nudimo zemlju na prodaju. Neka može da ponudi, recimo samo zemlju za koju se zna da postoji pravo preče kupovine i opet će to biti namenjeno samo pojedinimpoljoprivrednim proizvođačima, a ne svim poljoprivrednim proizvođačima. Neka lokalna samouprava može za 20 godina da ponudi tu zemlju na prodaju, tako da to što vi govorite da je za poljoprivrednike dobro, apsolutno nije za njih dobro. Međutim, hajte sada da pogledamo da je sve ovo što sam ja sada rekla, da je netačno i da ni jedan od tih argumenata ne stoji kada je u pitanju pravo poljoprivrednika da kupuju državno poljoprivredno zemljište. Evo, recimo uzmimo poljoprivrednika, ja ne znam odakle će, od kojih para će ti ljudi to da kupuju što vi zamišljate da će njima da bude vrlo zgodno. Uzmimo poljoprivrednika, recimo koji je vlasnik 30 hektara i sada će po ovom zakonu dobiti mogućnost da kupi još 20 hektara, po prosečnim cenama na teritoriji AP Vojvodine to bi, recimo, bila investicija od 200 hiljada hektara, a na period, vi predviđate da to treba da se isplati, na period koji je maksimalno pet godina. Gospođo Bogosavljević Bošković, da li možete da mi kažete, šta taj čovek treba da gaji da bi u roku od pet godina zaradio 400 hiljada evra, a da ne ide u zatvor? Mislim, jer ja verujem da postoje neke kulture koje bi mu možda mogle omogućiti takvu zaradu, ali ne verujem da od legalnih kultura, koje može da gaji, bilo ko može za pet godina da zaradi 400 hiljada evra, ili ako može vi onda preporučite našim poljoprivrednim proizvođačima, ja verujem da će oni masovno početi da koriste to pravo i da gaje to što od čega može da se zaradi 400 hiljada evra za pet godina? Tako da, gospođo Bogosavljević Bošković, to što vi nudite kao pomoć poljoprivrednicima je nemoguće. To oni pravo, ili neće moći da koriste, ili će im doći zemlja koja je lošeg kvaliteta, zato što će svi ovi koji su pre njih u redu, da dobiju bolju zemlju, dobiti bolju zemlju, ili oni za takvu investiciju nemaju para, zato što žive teško, kao što i svi građani žive teško. Kada smo govorili, juče na Odboru za poljoprivredu, može se naslutiti u kom će pravcu ići ova rasprava. Verovatno će skupštinska većina opravdavati to što se nekim investitorima bez ikakvih uslova i bez ikakvih kriterijumima daje trećina, kako ste vi rekli, jedinog neobnovljivog prirodnog resursa, odnosno poljoprivrednog zemljišta, time što je nekada ranije u privatizaciji neko dobio neku zemlju. Ja sada zamoljavam poslanike SNS, za sva pitanja o privatizaciji poljoprivrednog zemljišta neka se obrate gradonačelniku Beograda, Siniši Malom, koji je u to vreme vodio privatizaciju, a kako vidimo i sam sebi je dodelio neko poljoprivredno zemljište, jer niko iz DS sada, niko iz ovih klupa nema apsolutno nikakve veze ni sa kakvom privatizacijom poljoprivrednog zemljišta. Dalje, vidimo da će se govoriti o tome kako su neki pod ne transparentnim uslovima dobijale nekakva prava da zakupljuju državno poljoprivredno zemljište i onda je verovatno vaš odgovor na to što je to ranije bilo netransparentno, to da usvojite još ne transparentniji proces u kom će, pod još sumnjivijim uslovima, još sumljiviji ljudi, vaši poslovni partneri dobijati mogućnost da zakupe poljoprivredno zemljište na 30 godina, što je radni vek jednog poljoprivrednika, što je životni vek jednog poljoprivrednika. Na kraju pošto se jako puno govorilo o SSP-u ja ću prihvatiti da se ova rasprava vodi o sporazumu o stabilizaciji pridruživanju, onog momenta kada svi oni poslanici koji potenciraju da je ovaj zakon posledica sporazuma o stabilizaciji pridruživanju, onog momenata kada pokažu gde u sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju piše da se pod ne transparentnim uslovima na 30 godina nekim vašim izabranim poslovnim partnerima daje zemljište, e tada ćemo pristati da govorimo o SSP-u. Do tada nema priče ni o privatizacijama, zato što pitajte one u vašim redovima, gde je otišla poljoprivredno zemljište, nema priče o SSP-u, zato što u SSP-u ne piše da se na 30 godina bilo kome može davati zemljište. Jedino o čemu ovde treba da razgovaramo jer jedino što je tema dnevnog reda jeste da vi ćete trećinu poljoprivrednog zemljišta pod uslovima u kojima naši paori ne mogu da sanjaju dati svojim izabranim poslovnim partnerima, tačka i nanećete štetu paorima, tačka i nanosite štetu građanima Srbije za rad svojih poslovnih partnera zbog kojih ko zna koji put specijalno za njih menjate zakone, tačka. To je tema današnje sednice, a za sva druga pitanja obratite se ljudima u svojim redovima, jer oni će mnogo bolje od nas koji smo u DS znati ko je kako dobijao zemlju i koje kako šta privatizovao, eno vam ga Siniša Mali, pa ga pitajte.
Reč ima poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Siniša Mali neće biti zaštićen, molim kamere. (Narodni poslanik pokazuje fotografije tokom govora.) Ovo je predsednik stranke i finansijski direktor stranke iz 2000. godina, o kojima ne sme dase priča, onda ide redosled Đinđić, moj kolega poljoprivrednik, Vlahović, Cvetković, šef agencije, pa onda činovnik koji sprovodi njihove naredbe. Oni hoće da kažu da smo mi odgovorni da se ne smo mi odgovorni da se ne sme raspravljati o privatizaciji iz 2001, 2002, 2003. godine u kojoj je i ako je učestvovao taj činovnik oni su bili na vlasti. Idemo dalje, prethodni govornik je bio u jednoj drugoj stranci, takođe fotografija njenog lidera, lidera broj dva ili broj tri, koji je takođe sa dobitnikom tranzicije, jer je rečeno da je zabranjeno da o tome priča. Ne znam zašto prethodni govornik ima veća prava nego ja. E, onda vidimo malo i kako je to funkcionisalo. Kaže, da ovaj između njenog lidera i finansijskog direktora stranke u kojoj je sada, dakle, da je to poznato lice sa kriminalnim dosijeom. Malo su zagrljeni, 2000. godina, ali to ne smeta. Takođe je rečeno da ne smemo da pričamo o SSP-u. Kaže, ko je protiv SSP taj je protiv EU. Nije tačno. SSP koji je potpisan je bio najlošiji SSP koji je jedna pristupajuća članica potpisala. Nijedna zemlja, a ovde je rečeno od strane jednog kolege da mi kada ulazimo na nečije tržište ne smemo a da ne dozvolimo da taj uđe na naše tržište. Ja se slažem, ali su oni u sastavljanju SSP kao stranka koja je učestvovala u tome dopustili da se to desi osam godina ranije, da ovi uđu osam godina na naše tržište pre nego što mi uđemo na njihovo u potpunosti bez ikakvih carina, carine su pale. Broj dva, u tom SSP su takođe potpisali da stranci imaju nekretnine, pravo da kupuju nekretnine uključujući i zemljište pet godina od dana stupanja na snagu SSP, čak su ga jednostrano počeli primenjivati jedno vreme samo zahvaljujući Litvaniji je to 2017. godine u suprotno, dame i gospodo, poštovane kolege bi se to desilo još možda 2014. godine. Zašto su potpisali taj SSP? Upravo zbog njih. Sada ću vam objasniti zašto. Konja jaše ko ima. Zemlju prodaje onaj ko ima, a oni su njima dali 300.000 ha državne zemlje u kojoj je zaglavilo 100.000 zadruge zemlje, imovina ujedinjenih seljaka, one koje su unesrećili za 50 miliona evra su prodali 300.000 ha zemlje, ali kaže – nemojte danas da pričamo o tome. E, ja hoću da pričam o tome. To zemljište danas vredi tri milijarde, da su ga izdali sa pravom prvenstva, na šta imaju prigovor na 30 godina, mi bi imali 60 miliona zakupnine godišnje, a oni to prodali za 50 miliona. Do sada bi ubrali preko 600 miliona, do kraja prvenstva zakupa da su ga dali u prvenstvo zakupa i ubrali milijardu 800, zemljište ne bi vredelo tri milijarde, nego šest, što je trećina našeg duga. Zato ja hoću o tome da pričam i do je unesrećilo seljaka, 100.000 zadružne zemlje, imovina ujedinjenih seljaka, završila je tamo, imovina njihova sada. Sve što je bilo seljačko, postalo je vlasništvo seljaka iz grada i time je izgubljeno pravo reinvestiranja kapitala u blizini sela. Kapital, umesto na selu, otišao je na jahte, za pevaljke, za nove grudi, za nove usne, za jahtu od 49 metara, koji sa ponosom ističe bivši finansijski direktor DS i danas kažu, kriv je činovnik Siniša Mali.Pazi, bogati. SSP na koga se neki pozivaju je stvarno pravo čudo, jer ni jedna zemlja ga nije takvog potpisala, naprosto je počistio poljoprivredna gazdinstva i može da ga hvali onaj koji je rekao da od 45.000 osemenjavanja krmača je dobijeno milion tovljenika. Pazi, 45.000 osemenjavanja, milion tovljenika, znači po osemenjavanju 23 tovljenika. Ne 13 prase, već 23 prase. Takvo čudo nisam video od izborne kampanje u kome se boti u predsedničkoj kampanji krava oštenila, pa kada se njima krava oštenila, onda se moja kuca zove krava. Ja takvu poljoprivredu nisam upoznao. Danas, dolazeći u Narodnu skupštinu shvatio sam poruku koju šalje Karađorđe, začetnik nove srpske države, koji kaže da je ovo Narodna skupština, da ona pripada svom narodu, svim građanima, da preko nje su građani prebacili suverenitet na nas, a mi na Vladu, da bi u njihovo ime suvereno upravljali ovom zemljom, pa i poljoprivrednim zemljištem u državnoj svojini. Ono nije vlasništvo mene koji ga obrađujem, govorim o državnom poljoprivrednom zemljištu, koje po Zakonu o privatizaciji, kao društveno dobro u članu 3, a to zna gospodin Martinović, nije ni smelo biti predmet privatizacije, ali jedno mišljenje Lakovića je bilo jače od zakona i od Ustava i danas se oni bune i kažu – nemoj da pričate o tome. Državno poljoprivredno zemljište, imovina je svih ljudi, država zajednica ljudi, ona štiti ljude, ljudi štite državu. Oni imaju pravo od nas da traže, a privatno poljoprivredno zemljište ne diramo, na državnom poljoprivrednom zemljištu, da je vlasništvo sedam miliona ljudi, mi ga samo u njihovu korist obrađujemo, ali Narodna skupština, ja sam ratar, svoju ratarsku glavu, meni ovaj zakon ne odgovara, sam ostavio kući. Ja moram da donesem odluku i u ime svih građana, da na tom poljoprivrednom zemljištu koje mi obrađujemo vi imate pravo da tražite da mi postignemo što veći prihod. U ratarstvu ja postižem 1.500 evra, a stočarstvo sada favorizujete, jel tako gospođo ministar? Ako imam grlo stoke, ja imam 2.500 evra, a ako to preradimo u pravo prvenstva zakupa po hektaru, imamo 5.000 evra i to je ona razlika od 3.500 do 3.800 evra, na koju vi imate pravo da tražite od nas koji ga obrađujemo, da postignemo to, s obzirom da recimo, Holandija na manjim površinama, ima 80 milijardi BDP. U vašem interesu je da mi to zemljište obrađujemo i da tražite od nas da to finalizujemo i da postignemo što veći prihod po jedinici površine. Zato ja danas moram da odlučim, ne u svoje ime, kako meni odgovara, to su oni tako radili, već sam pokazao, kako odgovara mojim prijateljima, to su oni radili, to sam pokazao. Ja moram da odlučim onako kako odgovara onima koji gledaju ovaj prenos i onima koji će čuti o čemu se radi i o zamenama teza, političke stranke imaju pravo da iznose šta hoće, imaju pravo da zastupaju koga hoće, ali bi trebalo da govore istinu. Ne radi se o stotinama hiljada, oni su unesrećili SSP-ovim merama i prodajom stotine hiljada na selu zemljoradnika, seljačkih gazdinstava itd. Sve hoće da pripišu nama. Dugovi NIS 2008. godina, SSP 2008, dugovi „Srbijagasa“, prodaja NIS, SSP, sve 2008. godine. Ko je bio na vlasti 2008. godine? Pa kažu – nemoj da pričate o tome. Mi moramo da vraćamo njihove dugove, da krpimo njihove fleke i danas oni politički neistomišljenici, koje ne želim ni da porazim ni da zgazim, koje uvažavam, koji sa nama treba da nađu zajednička rešenja, kažu da ćemo mi nešto bud zašto prodati. Ovde 181 ha u Kovačici, 84 ara i 68m2 poljoprivrednog zemljišta, koje je prodato za tri evra, za manje od 20 euro centi po ha. To je bila njihova politika, zemljišna, poljoprivredna. Šećerana, pride, sa osam miliona zaliha šećera, sa kombajnima, mašinama, stanovima, sve su to prodali za tri evra. Danas oni pričaju kako ćemo mi nešto prodati. Da li su oni protiv pojačane kontrole, naši politički neistomišljenici? Da pojačano kontrolišu lokalne samouprave, programe, oglase, da to sve ide u skladu, da sprečimo uzurpaciju, da uzurpatorima oduzmemo useve, da vodimo knjigu polja, da imamo plodored, 104 miliona hektara EU zbog preterane upotrebe mineralnih đubriva, a u Sremu se vadi repa, repa, kuruz, repa, repa, pšenica itd, i zemljište se upropašćuje i zbog toga Evropa sada odmara sedam miliona ha. Ona ima 53 milijarde agrarni budžet, ona sebi to može da da za pravo. Mi to pravo nemamo. Da bi podigli kvalitet zemljišta, moramo prednost da damo stočarima. Da li su oni protiv toga da stočarima omogućimo, da mogu da biraju cenu, da ako im ne odgovara srednja cena u opštini, mogu da izaberu srednju republičku, da uravnotežimo stočarstvo na celoj teritoriji Republike Srbije? Da li su naši politički neistomišljenici protiv toga? Verujem da nisu, ali u stvari jesu. Ovde su rekli, ne znam, stotine hiljada, a ukupno ima 5.400 zakupaca od čega su 1.100 stočari, radi se o 4.300 gazdinstava i ko im garantuje da će na sledećem zakupu, na licitaciji, svako od njih zakupiti zemlju? Šta ako neko dođe, a ovaj zakon stari omogućava, novi ne, sa strane i odmah u prvom krugu organizuje drugi krug i kao u Inđiji zakupe sve i ni jedan hektar ne zakupe oni koji imaju mehanizaciju na toj teritoriji. To je stari zakon. Novi zakon to isključuje. Da li su oni protiv toga? Prodali su 300.000 ha zemljišta da konačno mali poljoprivrednici imaju pravo po tržišnim cenama, ne ono, veliki posedi za male cene. Da li su oni protiv toga, da, mali poljoprivrednici konačno mogu da kupe mali komad po tržišnoj ceni do 20 ha, da budu tri godine u statusu, da budu tri godine sa prebivalištem, a možda će se taj rok i produžiti, i da imaju pravo da kupe do 20 ha pod uslovom da nemaju više od 30, da to ne mogu da prodaju, da ne mogu da izdaju u zakup, a mislim da ćemo amandmanom usvojiti da ne mogu da daju ni pod hipoteku, sem u korist države Srbije. Ja se zalažem da to bude do deset godina. Javno kažem Vladi, podneo sam amandman da to bude do 10 godina, da bi oni to lakše kupili, ali prednost prilikom kupovine je sledeća, što on zalaže imovinu koju kupuje, pa uz dodatnu svoju to lakše može da otplati. Mislim da naši politički istomišljenici nisu protiv toga. Ja ću ostaviti malo vremena i za drugo javljanje, ali želim da završim sa rečima čoveka koga sam podržavao: „neke države imaju sve, bogatstvo, dijamante, plodnu zemlju, ali su siromašni i ljudi nisu organizovani. Neke države nemaju ništa od toga, ali su bogate, jer su ljudi organizovani. Sve je do ljudi“ i to je rekao jedan velikan, čije reči, a mnogi koji se pozivaju na njega, neće ih ni prepoznati. Na kraju, dosadašnja politika koju je SSP proizveo, bolje uvesti, što je od Srbije napravilo kafileriju da izvozim ogromne količine kukuruza, stočne hrane, a uvozimo sve i svašta, u korist onih lica, mi to moramo da okrenemo. Filozofija – bolje uvesti, nego proizvesti; nas je dovelo do toga - bolje otpustiti, nego zaposliti. Mi tu filozofiju u ime građana moramo da menjamo u - bolje proizvesti, bolje proizvesti nego uvesti, bolje zaposliti nego otpustiti. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Rističeviću. (Nenad Čanak, s mesta: Javljam se za reč.) Gospodine Čanak, vi? (Nenad Čanak, s mesta: Spomenut sam, pa da kažem neku reč.) (Aleksandar Martinović, s mesta: Ne, nisi spomenut. Ne.) Niste spomenuti, gospodine Čanak. (Nenad Čanak, s mesta: Pokazao je moje fotografije.) Fotografije jeste, ali niste spomenuti. (Nenad Čanak, s mesta: Znači ne mogu?) Ako insistirate, ja ću vam dati reč, ali nema uslova po Poslovniku da dobijete reč. (Nenad Čanak, s mesta: Naravno da insistiram. Kako nema uslova?) Zato što niste spomenuti, niste u negativnom kontekstu spomenuti. (Aleksandar Martinović, s mesta: Nije spomenut.) (Marijan Rističević, s mesta: Samo Sinišu Malog sam pomenuo.) (Nenad Čanak, s mesta: Samo slika jel?) (Marijan Rističević, s mesta: Samo Sinišu Malog sam spomenuo.) (Nenad Čanak, s mesta: Samo Sinišu Malog?) (Aleksandar Martinović, s mesta: Nije na slikama samo Čanak.) Ja se zahvaljujem. (Nenad Čanak, s mesta: Đubre jedno najobičnije, znaš?) (Marijan Rističević, s mesta: E?) Molim vas gospodine Čanak. (Nenad Čanak, s mesta: Đubre i lopov, jer to što si sada pokušao...) Molim vas gospodine Čanak. (Nenad Čanak, s mesta: Šta? Šta ćete uraditi?) Gospodine Čanak, ako insistirate dobićete pravo na repliku… (Nenad Čanak, s mesta: Kažite im da…) Gospodine Čanak, hajde saslušajte me. (Nenad Čanak, s mesta: Neću da dozvolim ovakvima da se blati moja porodica, to ne dolazi u obzir.) Molim vas… (Zoran Babić, s mesta: Bečiću, o čemu se ovde radi?) (Aleksandar Martinović, s mesta: Opomena.) (Nenad Čanak, s mesta: To ne dolazi u obzir. Neću da dozvolim, to ne dolazi u obzir…) Dajem pauzu, dajem pauzu. (Marijan Rističević, s mesta: Šta si rekao? Hoćeš da se biješ?) Molim vas gospodine Rističeviću. (Nenad Čanak, s mesta: Ja da se bijem? Ne prljam ruke sa govnima kao što si ti.) (Marijan Rističević, s mesta: Au, koji si ti intelektualac.) (Nenad Čanak, s mesta: Govno.) Molim vas, gospodine Rističeviću, molim vas nemojte da nastavljate. (Narodni poslanik Nenad Čanak je napustio salu.) (Marijan Rističević, s mesta: Šta sam ja radio? On je meni rekao da sam govno dok si ti slušao...) U pravu ste, u pravu ste, gospodin Čanak vas je vređao najgore moguće i to ne priliči jednom narodnom poslaniku da se obraća svom kolegi tako, ali videli ste da je gospodin Čanak bio u stanju kojem se nije moglo na bilo koji način usmeriti da na dostojan način prisustvuje sednici Narodne skupštine. Ja se izvinjavam gospodine Rističeviću što nije bilo bilo kakve mogućnosti da gospodinu Čanku u stanju u kojem se nalazio objasnim da ne može na takav način da vređa kolegu i da vređa u Narodnoj skupštini Republike Srbije. zahvaljujem. (Marijan Rističević, s mesta: Poslovnik.) Izvolite, povreda Poslovnika, gospodine Rističeviću.
Član 106, 107, 108, 109. Ne insistiram na primeni kazne, čak ni zato što me je moj kolega gospodin Čanak, a to ću reći gospodin zbog odela, a ne zbog načina na koji mi se obratio, nemam ništa protiv da ostane nekažnjen. Ja mislim da parlament ovakvu vrstu uvreda i pretnji nije zapamtio. Ja mislim da srpski parlament to ne pamti, možda je samo gora ona pucnjava Radića. Meni je drago da se meni to desilo, ne insistiram da se kolegi Čanku da opomena. Mislim da je on pokazao svoje pravo lice, mislim da je pokazao da mu nije stalo do zemljoradnika, da mu je stalo samo do marketinga. Ja kažem, ja sam spomenuo Sinišu Malog, spomenuo sam gospodina Cvetkovića, spomenuo sam kolegu poljoprivrednika ne imenom. Dakle, njegovo ime nisam upotrebio. Da li je on imao pravo na repliku ili nije, ja to ne mogu znati. Reči koje je on upotrebio ja ne mogu ovde da ponovim, ali mogu da kažem da pametnog i mudrog čoveka ne može baš svako uvrediti. Da bi me uvredio svako, taj mora prvo da postane neko. Prema tome, on meni nije mogao izreći bolji kompliment, a to što mi je pretio, ima jedna stara izreka – Briga mačku šta miševi misle o njoj. Hvala
Zahvaljujem se gospodine Rističeviću. (Marijan Rističević, s mesta: Ne tražim da se glasa.) Ja se još jednom izvinjavam što kao predsedavajući nisam imao mogućnosti da gospodin Čanak vam se ne obrati na takav način. U nekom drugom slučaju ja bih dao repliku gospodinu Čanku, ali sam procenio da nije bilo dovoljno ni uslova, ali sam procenio da bi dalja replika bila još veći konflikt izazivanja u sali Narodne skupštine i zato sam odlučio da gospodin Čanak nema pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, svakako je značajno da danas raspravljamo o veoma dva važna zakona iz oblasti poljoprivrede, ali i životne sredine, očuvanja životne sredine, rekao bih. Smatram u ime poslaničke grupe SPS da je ovo pravi trenutak ili gotovo nije se moglo više ni odlagati donošenje ovih važnih zakona koji su u interesu Republike Srbije, u interesu zaštite jednog velikog i važnog resursa za našu državu i za naš narod, u interesu građana Republike Srbije. Dakle, zakon o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, kao što je ovde rečeno, dugo se i očekivao, dugo se i pripremao. Drugi zakon o zaštiti zemljišta je zakon koji bar u ovom regionu se po prvi put donosi i on ima veliki značaj. Nešto kasnije o tome ću i reći. Dakle, ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu predlažu se brojna rešenja, nova rešenja kojima treba da se unapredi gazdovanje poljoprivrednim zemljištem u državnoj svojini, kako sa aspekta bolje iskorišćenosti, tako i sa aspekta ostvarivanja budžetskih prihoda po osnovu korišćenja ovog resursa. Rekao bih da je bilo haotično stanje u ovoj oblasti i onako kako se to radio do sada, davalo je mogućnost velikih zloupotreba od strane i lokalnih samouprava i mnogih drugih koji su u tome učestvovali. Vlada Republike Srbije daje ovom strateškom prirodnom resursu, znači zemljištu veliki značaj i ove izmene zakona, ovim izmenama po prvi put u našem zakonodavstvu ustanovljava se da je poljoprivredno zemljište dobro od opšteg interesa za Republiku, koje se koristi za poljoprivrednu proizvodnju i koje se ne može koristiti u druge svrhe i da ovim zemljištem raspolaže i upravlja Republika Srbija preko nadležnog ministarstva. Dakle, to je osnovna i jedna kategorija koja se ovde definiše i koja je veoma značajna da bi se sve ostalo dovelo u red. U ovom Predlogu zakona vođena je duga javna rasprava u kojoj su učestvovale sve zainteresovane strane i čini se da su brojni predlozi u toku rasprave bili i prihvaćeni. Reći ću da će poslanička grupa SPS u danu za glasanje oba zakona glasati jer zapravo smatramo da rešenja ovim zakonima doprinose odgovornom upravljanju i mnogo većoj iskorišćenosti državnog poljoprivrednog zemljišta, kao i očuvanju zemljišta kao važnog resursa. Ja bih se posebno osvrnuo na neke izmene i ciljeve koji treba da se ostvare usvajanjem ovih zakona. Po prvi put, naša država ovim zakonom, tj. Zakonom o poljoprivrednom zemljištu, izmenama i dopunama, omogućava malim poljoprivrednicima i poljoprivrednim gazdinstvima koja poseduju do 30 hektara, da mogu da uvećaju svoj posed kupovinom zemljišta još 20 hektara, znači ukupno bi imali do 50 hektara obradivog zemljišta. Predlogom zakona je predviđen rok za otkup od pet godina, ali poslanička grupa SPS smatra da je to mali period. Mi smo i podneli amandman u tom smislu, da se taj rok poveća na 10 godina. Kada govorimo o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, naravno da kroz ove izmene zapravo i dolazimo do nekih rešenja koja su veoma važna, a koja su u interesu naših poljoprivrednih proizvođača da to otkupe na vreme, a s druge strane, važno je da država iznađe mogućnost da bude realno vreme za otkup, odnosno za kupovinu tog zemljišta. Čuli smo i, evo, da ponovim, uslov je da se zemljište može kupiti u lokalnoj samoupravi na čijoj teritoriji poljoprivrednik ima svoje boravište, odnosno prebivalište najmanje tri godine, da ima registrovano i aktivno poljoprivredno gazdinstvo, veoma je važno da je ono aktivno. Malim poljoprivrednim proizvođačima koji u Srbiji, to je veoma značajno, jer oni nose onu primarnu bazičnu poljoprivrednu proizvodnju, a to je opet lančano važno i za one velike proizvođače koji treba da investiraju u neke cikluse, u prerađivačke kapacitete, ali uvezivanjem ove proizvodnje malih i velikih proizvođača dolazi se do onog pravog efekta. Važno je istaći da se ovim zakonom predviđa da se pre svega ponudi ovo zemljište koje se više godina ne obrađuje. Inače, prema evidenciji, u Srbiji, prema evidenciji ministarstva, 240.000 hektara ima neizdatog državnog poljoprivrednog zemljišta. To znači da je gotovo polovina od ukupnih površina u državnom vlasništvu neizdata, neobrađena ili, što je još gore, uzurpirana i da se to zapravo nalazi u sivoj zoni. Dakle, jedna zemlja koja pretenduje da na sveukupnom planu dočeka jedan boljitak, da poveća svoj bruto proizvod, da dođe do boljeg standarda, da se više proizvede, da se efekat u privređivanju ostvari na jedan drugačiji način, ne može da dozvoli ovakvo jedno haotično stanje koje je postojalo u ovoj oblasti. Rekao bih da je važno da se zakonom stavlja zabrana na prodaju kupljenog državnog poljoprivrednog zemljišta u roku od 10 godina, a i to je pitanje, možda i to treba povećati taj rok. Takođe, poslanička grupa SPS je podnela amandman kojim se pravo zabrane otuđenja u toku važenja kupoprodajnog ugovora odnosi i na potomke i na pravne sledbenike, a ne samo na one koji su u trenutku sklopili ugovor. Drugi važan segment ovog zakona jeste davanje u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta. Omogućava se zakonom zakup poljoprivrednog zemljišta za period od 30 godina, čime se daje velika sigurnost i isplativost investitorima koji su ulagali i koji će da ulažu u višegodišnje zasade, a takođe, ovo zakonsko rešenje pogodovaće i velikim zemljišnim posednicima koji trebaju da pokrenu investicione cikluse da grade prerađivačke kapacitete itd. Dakle, sigurnost poljoprivrednih proizvođača treba da bude ovde značajna da bi sve ovo bilo realno. Jedan od važnijih efekata ovih zakona jeste da poljoprivredno zemljište mogu kupiti domaća fizička lica i to mali poljoprivredni proizvođači, rekli smo, oni koji poseduju do 30 hektara. Ne mogu ga otkupiti stranci, a često smo čuli zlonamerne komentare u ovom pravcu, jer po važećem zakonu i po ovim izmenama i dopunama zakona, zabranjena je prodaja poljoprivrednog zemljišta strancima. Treba sve učiniti da do trenutka kada stupi SSP na snagu omogućimo da naši ljudi, naši građani, proizvođači uđu u proces kupovine poljoprivrednog zemljišta na koje imaju pravo. Kao jedan od izuzetno važnih ishoda ovog zakona biće i mnogo odgovorniji odnos lokalnih samouprava prema korišćenju državnog poljoprivrednog zemljišta. Zahvaljujući neodgovornošću nekih lokalnih samouprava, velike površine bile su uzurpirane i to je po pravilu bilo najkvalitetnije zemljište, a da država nije imala nikakve koristi od svoje imovine. Naravno da pojedini centri moći i oni koji su držali monopol u ovoj oblasti su protiv ovakvog jednog zakona, jer se gube određene pozicije koje su im omogućavale da i dalje zloupotrebljavaju uz pomoć raznih subjekata kako u lokalnim samoupravama i na državnim funkcijama da zloupotrebljavaju ovaj veliki i važan državni resurs. Zato je važno, i ovo se zakonom rešava, da se uvede evidencija, odnosno da se uvede registar državnog poljoprivrednog zemljišta na celoj teritoriji i na taj način više neće biti moguće prikrivanje pojedinih parcela, niti njihovo nezakonito korišćenje. Obaveza je svake lokalne samouprave da sačini precizan program zaštite uređenja i korišćenja ovog zemljišta, pri čemu će se davanje u zakup javno oglašavati i organizovati javno nadmetanje u dva kruga, čime se obezbeđuje potpuna transparentnost, a zakonom su precizirani uslovi za pravo prečeg zakupa i pravo prvenstva u zakupu. Još jedna mera obezbeđenja zakonitosti ovog postupka jeste da Ministarstvo daje saglasnost na programe lokalne samouprave, tako da će država imati uvid u svaku parcelu. Takođe, zemljište koje nije bilo izdato najmanje u tri poslednje godine moći će putem javnog nadmetanja, sa početnom cenom od nula dinara da se da na korišćenje aktivnim registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima za poljoprivrednu proizvodnju i to na period od pet godina. Zakon za neodgovorne lokalne samouprave predviđa sankcije, što je svakako dobro i svako izbegavanje donošenja odgovarajućeg programa po kome će se postupati i biti sve transparentno, imaće za posledicu da se obustavljaju transferi, kao i pripadajući porez za plate. S druge strane, oni koji ne poštuju i budu uzurpirali to zemljište ili ga budu koristili nezakonito, nelegalni uslovi će biti oduzeti. Zakon uspostavlja u celini antikoruptivni sistem, što je veoma važno. Na državno poljoprivredno zemljište atakovano je u postupcima tzv. burazerske privatizacije u prošlosti, tokom koje do najkvalitetnijeg poljoprivrednog zemljišta su došli malobrojni pojedinci i napravili su od toga svoje velike imperije. To je danas jako vidljivo i ne treba to mnogo objašnjavati. Pre početka privatizacije u Srbiji je uspešno radio 91 poljoprivredni kombinat i 108 poljoprivrednih dobara privatizacijom je, zapravo, za male pare preko 120.000 hektara otišlo u ruke malog broja zemljoposednika koji su na lak način došli do najkvalitetnije zemlje u Srbiji. Ovakvom privatizacijom uništena je baza poljoprivrede, a to je stočni fond, uništene su zemljoradničke zadruge, kooperantske mreže, posebno u ratarstvu i stočarstvu. Procena je da je ovakvom privatizacijom nekoliko stotina hiljada ljudi ostalo bez posla. Dakle, svakako, sve su ovo razlozi za donošenje ovog zakona i kada se sve ukupno to sagleda onda ne možemo doći do zaključka koji je zdravog razuma da ovo nije u interesu građana Srbije, nije u interesu države Srbije, nije u interesu poljoprivrednih proizvođača. Ovaj zakon, još jedanput da istaknem, jača male poljoprivredne proizvođače, jer je država upravo prvi put omogućila njima da kupe državnu zemlju. Ovom kupovinom omogućava se malim proizvođačima da ukrupnjuju svoj posed, a velikim da budu nosioci jedne veće proizvodnje, većih investicije i izgradnje prerađivačkih kapaciteta. Da podsetim da je jedan od razvojnih ciljeva naše privrede ukrupnjavanje malih poseda, a drugi cilj o kome, kao strateškom opredeljenju, uvek govori i naša ministarka poljoprivrede, a to je obezbeđivanje tzv. tri K-a, a to znači kvalitet, kvantitet i kontinuitet. Ovom prilikom bih hteo da pomenem i novi zakon o zadrugama koji je juče bio na dnevnom redu i hteo bih da pozdravim ovu odluku Vlade, naše Vlade, da posle mnogo godina ponovo vrati na privrednu scenu zadruge i zadrugarstvo. Pre svega, tu mislim na poljoprivredne, odnosno zemljoradničke zadruge, jer sam uveren da će obnavljanje zemljoradničkih zadruga biti veliki podsticaj, dati veliki podsticaj našoj poljoprivredi. Samo nekoliko reči o drugom zakonu koji se odnosi na zaštitu zemljišta. Ovaj zakon zaslužuje posebno veliku pažnju zbog činjenice da je Srbija prva zemlja u regionu koja donosi ovakav jedan zakon. Zemljište je neobnovljivi planetarni resurs i mora da se obrati pažnja na njega. Do sada su voda, odnosno možda do početka trećeg milenijuma, i vazduh imali prioritete u razmatranju, kada je reč o očuvanju i unapređenju životne sredine. Isto tako je važno i očuvanje zemljišta, i te kako, u istoj ravni, kao što su voda i zemljište. Zemljište kao resurs je proizvod biodiverziteta, proizvod onoga što je živi svet na zemlji. Nestane li taj resurs nema života na zemlji. Dakle, kroz dugotrajnu evoluciju koja je trajala i milijardama godina, reći ću samo i to da za obnavljanje jednog centimetra zemljišta sa svim svojim svojstvima, koji pretpostavlja i daje mogućnost života na zemlji, je potrebno oko 250.000 godina. Iz tih razloga veoma je važno da se obrati pažnja na ovaj resurs, a u smislu njegove zaštite i očuvanja za buduća pokoljenja i za perspektivu civilizacije na zemlji. Socijalistička partija Srbije će svakako podržati ova dva zakona i izražavamo veliko zadovoljstvo da su Vlada Republike Srbije i ministarstvo stavilo na dnevni red ove veoma važne zakone koji su u interesu Srbije, u interesu njenih građana. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Mihajloviću. Reč ima narodna poslanica mr Zlata Đerić, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite, gospođo Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministar sa saradnicima, cilj svakog zakona je da uredi oblast i uspostavi pravila koja će biti konsenzus za sve. Imali smo priliku da pratimo zaista jednu ozbiljnu tenziju u društvu koja je nastala po pitanju izmene i dopune ovog zakona, ali takođe i vrlo jasnu i transparentnu javnu raspravu kojom ste pokušavali da ovaj zakon donesete u korist onih na koje će se primenjivati, i to pozdravljamo onako iskreno i od srca. U ovom trenutku, kako je već ovde rečeno, najteže je organizovati državu. To je jedan ozbiljan i odgovoran posao, gotovo identično odgovoran koliko i posaou poljoprivredi. Jedan od najozbiljnijih i najtežih poslova je svakako proizvodnja hrane. Poljoprivrednici ili naši paori, kako volimo da kažemo, a ja dolazim iz onih krajeva gde se poljoprivrednici baš tako zovu, znači iz Bačke, su ljudi koji izuzetno odgovorno vredno, mukotrpno rade svoj posao i zahvaljujući tom njihovom radu mi opstajemo. Često su neshvaćeni, ali ne odustaju i taj entuzijazam je nešto što je u tom poslu neophodno. Kada pogledamo i poslušamo kritike koje su upućene zakonu, ni jedan zakon nije savršen i nikada ni jedna Vlada, ni jedno ministarstvo neće doneti savršen zakon kojim će biti svi zadovoljni. To je normalno. U ovom trenutku, u ovoj zemlji, svako zna da radi tri posla, i to najbolje. Svako zna da sastavi najbolju fudbalsku reprezentaciju koja bi pobedila na svim takmičenjima, zna da sastavi Vladu koja će rešiti sve probleme i zna da napravi budžet koji je najbolji, ali to je samo ono naše pusto naklapanje. Činjenica je da imamo puno problema i u ovoj oblasti koja proizvodi hranu, a hrana je resurs oko kojeg se brine ceo svet, kao i voda. Uz to, klimatske promene su nešto što nas ozbiljno zabrinjava, obzirom da direktno utiču na poljoprivrednu proizvodnju. Dakle, proizvodnja hrane je nešto čemu treba da se okrenemo i što jeste naša budućnost. Poljoprivredni proizvođači su izuzetno odgovorni radnici i kada govorimo o raspodeli mogućnostima da koriste državno zemljište, oni neće uzeti više nego što mogu da obrade, oni neće kupiti više nego što mogu da obrade, jer poljoprivredna proizvodnja je proizvodnja koja se vezuje za dugi niz godina planiranja, jer uključuje i ostale resurse: mehanizaciju, radnu snagu i sve ostalo. Poljoprivredni proizvođači su oni koji nas u ovom trenutku pažljivo prate i možda najobjektivnije prate. Ono na šta sam želela da vam skrenem pažnju, gospođo ministar, a što je važno, možda podzakonskim aktima da se reguliše, prethodni govornik se malo dotakao te teme, a u nekim evropskim praksama je rešeno, a to je praćenje kvaliteta zemljišta prilikom njegovog preuzimanja u zakup i svake godine ponovno praćenje. Ako ga preuzmete u jednom kvalitetu u zakup, morate taj kvalitet da održavate. Ne sme da se gubi, možete samo da ga unapređujete. Znači, kao zakupac da odgovorno njime gazdujete na taj način. Poljoprivredni proizvođači nisu ti koji to namerno čine, ali vrlo često iz nekih drugih razloga, pre svega materijalnih, tehničkih znanja ili znanja iz melioracije, gde im treba podrška, često znaju da gube na tom polju i to je ono što je deo apsolutno svih ostalih resursa u ministarstvu koji treba da stoji na raspolaganju poljoprivrednim proizvođačima. U ovom trenutku ne bih govorila o količini zemljišta koje je u pitanju, niti je to bitno. Hektar zemlje je velika zemlja za obradu, traži mnogo rada. Ja sam neko ko dolazi iz paorske porodice i znam koliko je to težak i odgovoran posao. U ovom trenutku u Srbiji ima, mislim da je procena, 334.133 registrovana poljoprivredna gazdinstva i to je resurs zapošljavanja, ozbiljan resurs zapošljavanja. Iz onoga koliki je interes, nekih šest hiljada koji su tražili zemljište u zakup, vidimo da je to ozbiljan ne srazmer. Na to treba obratiti pažnju. Poljoprivrednici koji su se pojavili, kao eventualni zakupci poljoprivrednog zemljišta, su resurs koji treba stimulisati do kraja. Znači, male poljoprivrednike treba stimulisati do kraja, jer će oni ozbiljno, sigurno, i na dugi rok uposliti nove snage. To je nešto na šta treba da se obrati pažnja prilikom donošenja drugih strateških planova i to je ono što treba da stimuliše naše male proizvođače, male i srednje poljoprivredne proizvođače, da do 2017. godine, odnosno do te konačne primene SSP-a postanu što značajniji vlasnici, što većeg broja parcela ili što većeg broja hektara državnog poljoprivrednog zemljišta. Naravno, pri tome se, ali o tome poljoprivredni proizvođači vode računa, mora voditi računa da zemljište nije iste kategorije, da postoji zemljište kvalitetnije, manje kvalitetno, kako ga kultivisati, kako ga upotrebljavati, šta sa njim činiti i to je nešto što u nacionalnoj strategiji svakako treba ozbiljno doraditi i uvek dopunjavati. Ono što pozdravljam u ovom zakonu, to je strožiji pristup, odgovorniji pristup i veća odgovornost lokalnih samouprava. To je bilo leglo korupcije i mi to svi znamo. Mi jesmo predstavnici građana, ali baš zbog tih građana govorimo i oni to znaju, na svakom lokalu se to zna, kako se na lokalu zloupotrebljavala ta mogućnost da se neko zemljište kvalitetnije ovako ili onako uzme u zakup, da se veliki broj parcela i do dan danas koriste u zakup, a da nikom nije plaćen zakup. To je ono takođe što treba da se proveri, prekontroliše, to je nešto što je vidljivo, lako se sagleda, kako je rečeno ovde, sedne se u kola, obiđe se i vidi se šta se sa čim radi i kako se sa čim gazduje. Naše je opredeljenje, Poslaničke grupe Nove Srbije, i naše politike, da pre svega, najvažniji i najmoćniji investitori u ovoj zemlji, u ovom trenutku treba da budu naši poljoprivrednici. U svetu se vodi jedan nevidljivi rat između resursa vode, hrane i energenata, a vidljivi ratovi se uvek vode za teritorije. Zemljište jeste teritorija, mi je imamo, mi smo tu, mi treba da je sačuvamo da ona ostane naša. Nisam nikada bila poklonik toga da treba da dođu strani investitori, pogotovo ne kao poljoprivredni proizvođači, mi taj posao oduvek znamo da radimo, mi smo takva nacija, samo nam treba dati prateće uslove i mi ćemo zaista biti jedan od moćnijih, sigurno značajnijih proizvođača hrane u EU, kvalitetne hrane u EU. Obzirom da smo pretrpeli jednu ozbiljnu intervenciju, 1999. godine, NATO bombardovanje i to je faktor koji će takođe uticati na našu poljoprivrednu proizvodnju i naše izvozne kapacitete hrane sa ovih prostora, ali da ne bih posebno ni kritikovala ni pohvalila zakon, jednostavno mislim da je dobar, da je on svakako unapređenje, podržaćemo u Danu za glasanje ovaj Predlog zakona. Mislim da su kolege iz SPS i SVM stavili nekoliko dobrih amandmana o kojima treba razmisliti i koje smatram da trebamo da podržimo, zaista unapređuju ova predložena rešenja. Svakako, trebamo da omogućimo da kao zemlja nađemo svoje mesto u ovom značajnom resursu, u porodici evropskih naroda. Kada pogledamo šta nam se sve događalo u ovih poslednjih 20 godina, a pretrpeli smo tranziciju za koju lično volim da kažem da je revolucija. Tranzicija nije ništa drugo nego revolucija. Ona nije oružana, ali nije bez žrtava. To što su žrtve na prvi pogled nevidljive, ne znači da su manje značajne. Dakle, ono što svakako trebamo kao zemlja da se izborimo, to je da nas prepoznaju po kvalitetu koji možemo da plasiramo, da taj kvalitet bude dobro plaćen, da oni koji rade na tome, a rade vrlo teško, to su naši poljoprivredni proizvođači, to su naši ratari, to su naši stočari, budu zadovoljni, jer samo zemlja, jedna država, koja ima bogate seljake je bogata zemlja. Ona zemlja koja tu najtežu proizvodnju i najteži rad i rad sa najviše entuzijazma i najviše odricanja učini tako organizovanim da on bude vrlo isplativ, ima sjajnu poziciju da bude bogata u porodici bogatih naroda. Ja mislim da mi imamo načina da dođemo na taj put, da ne treba da na svakom pitanju elementiramo, možemo da se izborimo za to, jer mi imamo tradiciju u tome, moćnu i značajnu tradiciju u tome. Mi imamo još jedan resurs na koji ne obraćamo opet dovoljno pažnje u poljoprivrednoj proizvodnji, to je proizvodnja lekovitog bilja, a upravo ta proizvodnja se može bazirati na zemljištu lošeg kvaliteta koje nije atraktivno za neke druge poljoprivredne kulture i vi to kao stručnjak dobro znate, znači to je jedan od resursa po kom smo prepoznatljivi u svetu a koji mi zaista zanemarujemo. Tako da, postoji u Srbiji mogućnost velike poljoprivredne proizvodnje. U ovom trenutku, posle svih političkih turbulencija, mi smo došli u situaciju, i ja ću vam rado citirati jedno svoje iskustvo, kada sam bila u Moskvi i kada me je taksista od aerodroma „Šeremetjeva“ vozio u hotel, pitao me je usput odakle sam, ja kažem da sam iz Srbije, a on pita - kolika je Srbija? Ja kažem – sedam miliona. A on mi odmahne rukom i kaže – pola Moskve. U Moskvi 7,5 miliona radi. I kada to znamo, onda znamo da sve ono što mi proizvedemo u poljoprivredi, u celoj jednoj godini, a znamo koliki je posao iza toga i koliko se kapaciteta i energije resursa upotrebilo, onda znamo da je samo jedna Moskva dovoljna da mi sve to plasiramo. Imamo status zemlje sa povlašćenim položajem. To je tržište koje nam je sigurno, treba samo da se dobro organizujemo i mi možemo da budemo jedna moćna zemlja, prepoznatljiva kao nezaobilazni proizvođač hrane u svetskim razmerama. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Milorad Mijatović.
Hvala gospodine predsedavajući. Poštovana ministarko, poštovani saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, posle ove duge rasprave, gde je mnogo toga rečeno, ja ću samo ponoviti neke od stvari koje mislim da su bitne u vezi ovog zakona. Na samom početku, da odmah naglasim, da će Poslanička grupa SDPS glasati za oba ova zakona, a posebnu pažnju ću posvetiti zakonu o poljoprivrednom zemljištu. Zašto? Pa zbog činjenice da ovaj zakon bolje uređuje ono što imamo, to je državno poljoprivredno zemljište. Državno poljoprivredno zemljište je bilo meta svih mogućih manipulacija do sada i uvođenje reda za mene znači da će država i te kako imati koristi od onoga što će činiti. Poljoprivreda za koju mi kažemo da je naša razvojna šansa, je sistematski uništavana. Ja neću govoriti, a kolege su već govorile o tome kako su uništavani veliki poljoprivredni kombinati, ne zbog toga da bi se tu nešto unapredilo, već da bi se došlo do veoma kvalitetne zemlje. Ti koji su to uništavali, ti su sada bogati, njih sad nazivamo tajkuni, ja bi ih pre nazvao latifundisti, jer su zaista došli do velikog bogatstva za malo uloženih sredstava, malo uloženih para. I uvek sam se borio u svim svojim izlaganjima da sve zaštite koje su išle i sve pomoći, ne treba tim bogatima, oni imaju dovoljno para, dovoljno mogućnosti da ulažu, čak više ne ulažu u našoj zemlji, idu u inostranstvo gde imaju plodno tle da taj svoj kapital multiplikuju. Kod nas su izgleda završili. Ja bih se vratio na one male i srednje poljoprivredne proizvođače o kojima mi trenutno govorimo. Zašto to kažem? Osim tih velikih, ja govorim o Vojvodini, pošto dolazim iz Vojvodine, dobro poznajem, imate jedan broj tih tzv. srednjih koji su koristeći politiku, političke veze, došli do zakupa velikih količina državnog poljoprivrednog zemljišta. Ja njih nazivam falsifikovani seljaci. Zašto? Pa nisu zemljoradnici, ne bave se zemljom, bave se u gradu nekim drugim poslovima, ali koristeći političke veze, došli su do zakupa poljoprivrednog zemljišta i to velikih površina. Navešću jedan primer koji je bio ukazan u jednom mestu, jedan komad državne poljoprivredne zemlje od 80 hektara dobio je pojedinac koji nema nikakve veze sa poljoprivredom, živi u gradu, tu je prikazao da ima dugogodišnji zasad vinograd, a tu nema ni „v“ od vinove loze. Država mu je davala 12 hiljada podsticaja kada se davalo. On je državi plaćao samo sedam i po hiljada. Naravno, on je tih 80 hektara odmah dao u zakup, a zakup je tada iznosio 200 evra. Dakle, tom iks, ipsilonu koji je samo bio povezan sa političkom strankom, političkom partijom smo svake godine u džep davali 20 hiljada evra. Pa naravno da je on sada uspešan privrednik, dobro poznat, ali zato mnogi pojedinci koji se zaista bave poljoprivredom, koji žive na selu sve su više siromašniji, jer su morali za njega da rade, da koriste svoju mehanizaciju i još da mu daju tih 20 hiljada evra u njegov džep. Upravo zbog tih falsifikovanih seljaka, kako ih nazivam, uvođenje reda u ovoj oblasti je nešto što je veoma bitno, nešto što je veoma važno. Koleginica je govorila o našoj hrani, o našoj hrani koja je izvanredna. Ja sam nedavno bio u Rusiji, u Moskvi gde su nam prvo rekli – da, vaša hrana iz Srbije je izvanredna. To je nešto što ćemo koristiti i što želimo da imamo, ali isto tako dajte one prave poljoprivredne proizvođače koji proizvode tu hrane, a ne oni mešetari koji uvezu pa prodaju pod srpskom hranom. Naravno, u Rusiji su veoma brzo pronašli način da otkriju šta se to dešava. Dakle, naše zalaganje je za selo, za malog i srednjeg poljoprivrednika koji živi od poljoprivrede, koga treba stimulisati i koga treba uvezati u zemljoradničke zadruge, u obavezni otkup nekih proizvoda koji su veoma bitni, da on zna koja je cena koja ga čeka i takve ljudi stimulisati. To će biti način da mlade ljude zadržimo u selu. Ja se apsolutno slažem sa otkupom državnog poljoprivrednog zemljišta i upravo je to ono što želim da naglasim. Istina, tih pet godina je mali period, ako bude bankarskih stimulacija, to će biti dobro. Pre ove rasprave, jedan moj poznanik sa sela me je nazvao i rekao – molim te, govori o tome, jer ja želim da moj sin ostane na selu, želim da radi i da živi od poljoprivrede. E, zbog toga smatram da ovi zakoni koje danas donosimo, odnosno koje ćemo doneti, znače korak napred. Naravno, neko će reći – da, pa ima protesta. Hajdemo da vidimo ko to protestuje. Da li su to oni koji obrađuju zemlju ili oni koji svoje radnike nateraju da umesto njih protestuju? Hajdemo i to otvoreno reći. Da li mi treba da stimulišemo nekog ko već ima 100 hektara svoje sopstvene zemlje? Ja za takve neću da se borim. Ja ću da se borim za onog koji živi od svog rada, koji ne manipuliše, koji na pošten način dođe i zaradi svoju platu, zaradi ono što može od zemlje. Isto tako, ovaj drugi Zakon o zaštiti poljoprivrednog zemljišta ćemo podržati, jer onaj pravi seljak, ne falsifikovani seljak, veoma dobro zna, da bi od zemlje dobijao u zemlju moraš ulagati, zemlju moraš štititi, jer će ti ona onda višestruko vraćati. Ako to ne činiš, tada ćeš vrlo brzo doći u situaciju da nemaš ništa od toga. Pošto su moje kolege mnogo toga rekle, ja se zaista slažem sa njima. Na samom kraju da kažem ponovo SDPS će glasati za oba ova zakona. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Mijatoviću. Pošto nemamo više od ovlašćenih prijavljenih, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima uvaženi gospodin Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Poštovana ministarko, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su dakle dva zakonska predloga i rekao bih da je reč o ključnim i veoma važnim, izuzetno važnim i značajnim zakonima, zakonima koji su veoma važni za vođenje agrarne politike. U svom izlaganju, bez namere da umanjim važnost Predloga zakona o zaštiti zemljišta, ja ću akcenat staviti na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, a u nastavku današnje rasprave kolege će se osvrnuti i govoriti naravno detaljnije i o drugom zakonskom predlogu. Dakle, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu po našem mišljenju pokazuje i potvrđuje jasnu namenu, nameru i intenciju i Vlade Republike Srbije i resornog ministarstva da se konačno uvede red u politiku zemljišta, u zemljišnu politiku, da zemljište čiji je država vlasnik, zemljište koje je državna svojina i dobro svih građana bude iskorišćeno pre svega u skladu sa interesima građana, odnosno prevashodno u skladu sa interesima srpskih poljoprivrednika. Shodno praksi iz prethodnog vremenskog perioda, podacima koje ste gospođo ministarko izneli u uvodnom izlaganju, potpuno je jasno da nam je u ovom trenutku neophodno i racionalnije i celishodnije i ekonomičnije korišćenje poljoprivrednog zemljišta, tj. državna svojina i državno vlasništvo. Mi smatramo da predlog o kojem danas govorimo na jednoj strani jeste garant i boljeg i pravednijeg korišćenja poljoprivrednog zemljišta, što je od izuzetne važnosti i značaja upravo za male poljoprivredne proizvođače, ali sa druge strane, ovaj zakonski predlog jeste garant da će se konačno staviti tačka, rešiti problem i rešiti pitanje uzurpacije zemljišta. Ne sme se dozvoliti, tu se u potpunosti sa vama slažemo, da državno zemljište koje predstavlja jedan od najznačajnih državnih resursa bude neodgovorno korišćeno i da shodno takvom korišćenju pojedinci iz samo njima znanih razloga imaju korist. Mogle su se tokom današnje rasprave čuti konstatacije i mišljenja da zbog zakonskog predloga o kojem danas govorimo pojedini mali poljoprivrednici hoće ostati bez svog zemljišta, odnosno neće imati zemlju za obrađivanje. Moram se složiti sa kolegom Mihajlovićem i reći da oni nažalost u velikoj meri i danas nemaju to zemljište, jer dugogodišnja praksa na lokalnom nivou govori nažalost u prilog konstatacijama koje je izneo kolega da je značajan deo najkvalitetnijeg zemljišta konstantno izdavan istim licima, odnosno zapravo čini mi se da on nije ni izdavan, da je ostao neizlicitiran, a da su se potom nakon nekakvih prećutnih saglasnosti ista lica javljala, ulazila na posede i obrađivala ih bez naknade. Mi smatramo da je jako važno ono što očekujemo od ovog zakonskog predloga, da konačno dobijemo odgovor na ono ključno pitanje – ko to uzurpira poljoprivredno zemljište u Srbiji, ali i da dobijemo odgovore na pitanje – a ko koristi legalno poljoprivredno zemljište, na legalan način poljoprivredno zemljište koje je vlasništvo države, koje je državna svojina? Kada dobijemo odgovore na ova pitanja, onda ćemo dobiti odgovore i na pitanje – a kome i zašto danas u Srbiji smeta da se uvede konačno red u ovoj oblasti? Smatramo da je jako važno postići kompromis svih zainteresovanih strana, da je jako važno postići što širi konsenzus na relaciji Vlade, Ministarstva poljoprivrede, poljoprivrednika, udruženja i predstavnika asocijacija, ali isto tako ukoliko postoje otvorena pitanja onda se ta otvorena pitanja rešavaju kroz dijalog, onda se ta otvorena pitanja rešavaju kroz razgovor a ne uličnim metodama, to nije način da se reše otvorena pitanja ukoliko ona postoje kada je reč o ovom sistemskom zakonu. Ali, za nas kao poslanički klub je veoma važno da je Ministarstvo sagledalo sve predloge i sugestije, koji su stigli od strane poljoprivrednika, asocijacija i udruženja i da je jednostavno rečeno, prihvaćeno sve ono što se moglo prihvatiti u datom trenutku, a da to ne znači svrstavanje na jednu od strana, jedne od poljoprivrednih grana. Dakle, ne mogu se sve želje ispuniti, to prosto nije realno, ali je veoma važno da je najveći deo sugestija i predloga koji je stigao od strane poljoprivrednika, udruženja i asocijacija, sagledan i da jeste uvažen.Slažemo se u potpunosti sa vama da stanje u poljoprivredi jeste takvo da zahteva hitna i brza rešenja. Predlog zakona o kojem danas govorimo upravo podstiče i privlači investicije u poljoprivrednoj proizvodnji. Investicije su po našem mišljenju veoma važne, one treba da obezbede brži razvoj, s jedne strane, sa druge strane, one jesu važne za poljoprivredne proizvođače, pre svega, za male poljoprivredne proizvođače, jer daju sigurnost i garant plasmana. Takođe, ovde se postavilo pitanje – da li ovaj zakon otvara vrata nekakvim tajkunima i da li je on favorizuje nekakve tajkune u Srbiji, kada govorimo konkretno o zakupu poljoprivrednog zemljišta. Naravno, ne, Vlada će detaljnije pojedina pitanja urediti, dakle, definisati kroz uredbe. Nije cilj da se poljoprivredno zemljište koje je veoma važan resurs, pokloni bilo kome i ubeđeni smo da Vlada Republike Srbije nema nameru da favorizuje bilo koga. Kada konkretno govorimo o zakupu, želim da kažem neke stvari koje su za nas kao poslanike, smatramo da su jako važne, kada govorimo o zakupu poljoprivrednog zemljišta. Tu, pre svega, mislim na jasan investicioni plan, tu, pre svega, mislimo na jasan biznis plan, koji mora biti u skladu sa potrebama lokalne samouprave, lokalnog nivoa. Tu pre svega, mislimo na jasan plan kooperacije sa lokalnim poljoprivrednicima. Tu pre svega, mislimo da je veoma važno sagledati, koji je to broj novih radnih mesta i veoma je važno sagledati doprinos, povećanje i unapređenje poljoprivredne proizvodnje u Srbiji. Prvi put u svoj istoriji, o tome je maločas bilo reči, mi smatramo takođe da je to veoma važno, dakle, prvi put u svojoj istoriji Srbija je odlučila da deo svog poljoprivrednog zemljišta da i ponudi u otkup malim poljoprivrednim proizvođačima i na taj način i ojača i osnaži male poljoprivredne proizvođače, ali sa druge strane, kada govorimo u kontekstu zakupa, pa mali poljoprivredni proizvođači se mogu udruživati i na taj način postati i potencijalni investitori. Dakle, zemlja se ne prodaje ni tajkunima ni strancima i to ne definiše ovaj zakon, ovaj zakon se bavi, dakle, prodajom zemlje malim poljoprivrednim proizvođačima, o jasno definisanim kriterijumima i to je nešto, koliko je nama poznato što je dogovoreno sa poljoprivrednicima, što je dogovoreno sa udruženjima i asocijacijama. Ispravite me, ukoliko grešim. Prodaja zemlje stranim i fizičkim i pravnim licima je apsolutno zabranjena i shodno aktuelnom Zakonu o poljoprivrednom zemljištu, ali i shodno predloženim izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Ali, ponoviću ovo što je govorio naš ovlašćeni predstavnik, uvaženi kolega Miletić Mihajlović, nažalost u prošlosti je već bila omogućena prodaja zemlje strancima i to kroz privatizaciju, pre svega, srpskih preduzeća, dolazile su i u posed zemlje koja je bila u vlasništvu tih preduzeća. Mnogo ranije su na neki način otvorena vrata stranim, fizičkim i pravnim licima, da mogu postati vlasnici zemlje. Maločas je kolega postavio pitanje, obzirom da nismo dobili odgovor, ja ću vam ponovo postaviti to pitanje. Dakle, pre početka privatizacije u Srbiji je uspešno radilo 91 poljoprivredni kombinat i oko 108 poljoprivrednih dobara. Naše pitanje je vrlo konkretno – koliko poljoprivrednih kombinata i dobara danas radi i funkcioniše u Srbiji? Da li je tačno ono o čemu je govorio kolega Miletić Mihajlović, da je 120.000 hektara zemlje završilo u nečijem vlasništvu, a da je država izgubila desetine miliona evra, poljoprivredi Srbije naneta ogromna šteta, da je ugašeno oko 500.000 radnih mesta, da je uništen stočni fond, da je ugašena kooperacija desetine hiljada stočara i da je prekinuta ključna karika u lancu poljoprivredne proizvodnje i razvoja srpske ekonomije? I, ključno pitanje, kada govorimo o poljoprivrednim kombinatima – da li su tada mali poljoprivredni proizvođači imali mogućnost da učestvuju u privatizaciji kombinata koje su sami stvarali, koje su sami gradili? Tačno je da 1. septembra 2017. godine, i vi ste o tome govorili, stupa na snagu puna primena Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i da on pravi dosta problema, pre svega, zbog loše ispregovaranih procesa. Ali, ja ne želim da govorim o tome šta se dešavalo i na koji način se radilo u prošlosti, jer mislim da nam to danas, kada govorimo o konkretnoj temi, neće doneti ništa dobro. Verujem da ćete nastaviti razgovore u periodu koji je pred nama i da ćete uspeti da iznađete rešenje koje će u pravom smislu biti zaštita za poljoprivredne proizvođače u Srbiji. Verujemo da ovaj zakon hoće doprineti očuvanju poljoprivrednog zemljišta kao prirodnog bogatstva, kroz jedan uređen sistem kontrole. Na početku današnje rasprave je izneta jedna konstatacija da je sve završeno i da se na taj način ponašaju i poslanici u republičkom parlamentu, kada govorimo o ovom zakonskom predlogu. Naprotiv, mi smatramo da ništa nije završeno, mi u načelu podržavamo ovaj zakonski predlog, ali smo naravno iskoristili svoje pravo kao poslanici i podneli određeni broj amandmana. Konkretno o tome ćemo govoriti kada bude rasprava u pojedinostima, ali recimo, jednim amandmanom predlažemo da poljoprivrednici mogu kupovati državno poljoprivredno zemljište na rate u periodu do 10 godina, umesto pet, kako je predlagač predvideo i smatramo da se ponuđenim rokom otplate daje veća mogućnost malim poljoprivrednicima da kupe veće površine zemljišta i tako ukrupne posede koje imaju. Dakle, to je jedan od amandmana. Smatramo da, dakle, ništa nije završeno. Prihvatamo i podržavamo zakonske predloge, naravno, u načelu i spremni smo za raspravu u pojedinostima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Milićeviću. Reč ima narodni poslanik, Borislav Stefanović, a neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Hvala gospodine predsedavajući. Gospođo ministarka, uvažene kolege, imamo još jedan zakon, Predlog izmena i dopuna Zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, koji u suštini je još jedan leks specijalis, još jedan specijalni zakon za vaše poslovne partnere. Nisu pogrešili oni mnogi koji su do ovih dana, do ove rasprave, a i danas govorili o takozvanom „Tenisovom“ zakonu. Svi građani Srbije treba da znaju, da dok mi ovde pričamo, uvek se vodi užurbana komunikacija između premijerovog ofisa i potencijalnog nemačkog ulagača, a možda i nekih drugih budućih latifundista, koji će doći do ogromnih zemljišnih poseda u našoj Vojvodini. Bilo je onih koji su kupili i dobili zemlju i ranije, po ranijim zakonima, tokom prethodnih vlasti, i o tome smo slušali dosta. Kako su novi veleposednici oteli zemlju, kako su danas, a i to da dodam, već imaju pet puta više zemlje u posedu nego svi Dunđerski i svi oni pre Drugog svetskog rata, koji su imali hektare, recimo, samo u Vojvodini. Šta ste vi uradili? Vi te ljude niste ni pipnuli ni Matijevića, ni Miškovića, ni Kostića, već se družite sa njima. Pravite zajedničke događaje. Neko spomenu Vlahovića, taj čovek, predsednik Saveza ekonomista Srbije, jedan od najbližih premijerovih filozofskih, teoretskih saradnika, koji postoje u ovoj zemlji. Čovek koji najviše opravdava sve ove mere, neoliberalnog kapitalizma koji Napredna stranka sprovodi, naravno ograničeno, ne u svakom smislu, ne za subvencije. Ono što je činjenica je da 240.000 hektara nije izdato državnog zemljišta. Ovo se prilagođava, poštovani građani za jednog investitora iz Nemačke. Cilj je sledeći – da se trećina zemlje u nekom ataru, neposredno pogodbom u četiri oka kroz Vladinu komisiju u ministarstvu dodeli određenom investitoru, dok će za to vreme preko 10 hiljada naših poljoprivrednika ostati bez zemlje koju mogu da obrađuju, i na 30 godina se to radi. I kako onda bilo ko ovde može, naročito ovi sa tzv. nepostojećeg kvazi levog spektra političkog, da govori, ja razumem za naprednjake. O čemu vi pričate? Ne vidite da pravite monopol. Ne vidite da dajete ključ u ruke i nož i pogaču stranom investitoru ili domaćem tajkunu, neposredno pogodbom gospodo, neposrednom pogodbom. Čovek koji je vodio jedan od ljudi proteste poljoprivrednika, je učestvovao u izradi nacrta ovog zakona, mislio je da sa vama može da se dogovori, mislio je da struka iznad politike za vas. Kakva zabluda. Još jedan Udovički, u mnoštvu Udovičkih. Nema sa vama dogovora. Ima da bude onako kako je rekao premijer, a premijer je rekao – ima da se da ta zemlja „Tenisu“, i to je istina. To je tema. Zašto su nam paori blokirali puteve? Zašto niko nije otišao da razgovara sa njima tamo? Zašto te koji su pokupovali zemlju, dok je Siniša Mali vodio tendersku komisiju u Agenciji za privatizaciju nisu procesuirali. Zašto im nešto ne uradi? Zašto im ne rebnete ekstra porez? Zašto im ne utvrdimo poreklo imovine? Zašto ništa od onog što ste predlagali niste ispunili ovom naredbom. Zašto? Zašto ne sprovedete agrarnu reformu ministarka? Zašto te hiljade i hiljade hektara ne date zaposlenim mladim poljoprivrednicima koji su u registru Nacionalne službe za zapošljavanje, imaju bar jedan hektar u posedu. Zašto se njima prvo ne podeli zemlja na 30 godina? To je ono što mi predlažemo. To vam ne odgovara. A, što vam ne odgovara? Kaže, zemlja je neobrađena, pa, eto, napravite da bude obrađena. Da li to znači da će samo investitor ili tajkun koji ima novac, doći ovde zakupiti ogromne površine zemlje tzv. ukrupnjavanje poseda, da našim paorima voze traktore za 200 evra to je ono što vi hoćete. Ovaj zakon je loš, štetan, poguban, ljudi će ostati bez prihoda. Dajete ključ u ruke velikim kapitalistima koji će uzeti velike posede zemlje i zato nikako Levica Srbije ne može glasati za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Stefanoviću. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Poštovani poslanici, apsolutno nije istina da je zakon leks specijalis. Zakon je pripreman duži vremenski period. U pripremi su učestvovala poljoprivredna udruženja, nauka, učestvovala je struka. Prema tome, ni reči o tome da je nešto rađeno preko noći, ni reči o tome da je nešto rađeno po hitnom postupku, ni reči o tome da se radi o „Tenisovom zakonu“. Radi se o zakonu kojim želimo da uvedemo red, i radi se o zakonu kojim želimo da popravimo ono što se popraviti može. Malopre su poslanici, pojedini govorili o tome kakvo je stanje zatečeno, koliko je poljoprivrednih kombinata uništeno, koliko je nestalo poljoprivrednih dobara, kako se to desilo? Mi imamo podatke od 2002. godine do 2011. godine, poljoprivredni kombinati su polako nestajali, na aukcijama, kroz tenderske procedure, nestajala poljoprivredna zemlja, najkvalitetnija, završavala u rukama bogatih pojedinaca. Vi danas kažete, to su tajkuni i mi radimo za tajkune. Vreme je jednom da neko kaže ko su tajkuni i imaju li oni ime i prezime? Otkud smo mi zatekli te tajkune? Vi kažete, mi hoćemo sada za neke naše prijatelje, za neke naše poslovne partnere, da damo najbolju zemlju. Nije tačno. Mi hoćemo da državnu zemlju damo da rade i naši poljoprivrednici, ali i oni koji su spremni da ulože sredstva da povratimo ono što se povratiti može, da povratimo prerađivačke kapacitete, da povratimo hladnjače, mlekare, itd. Zašto? Zato što su one važne za našu poljoprivredu. Vi dobro znate da ste nam stub razvoja poljoprivrede u Srbiji uništili i mi moramo početi od nečega, a pri tom nećemo da ugrozimo našeg domaćeg malog poljoprivrednika, za koga sam malopre rekla da na njemu baziramo svoju agrarnu politiku i na njega računamo u budućnosti. Kažete, vi nama da mi sada hoćemo da damo na 30 godina zemlju državnu u zakup? Gospodine Stefanoviću, taj rok zakupa je isti i za pravo prvenstva i za pravo preče i za sve one koji učestvuju u javnom nadmetanju. Moram da vam kažem, do sada je važilo da bude, rok zakupa, moglo je državno zemljište da se zakupi do 20 godina. Zašto smo povećali do 30 godina? Zato što su to tražili naši stočari. Evo gospodo, korpus delikt, oni su, pošto su svi učestvovali u pripremi ovog zakona oni su kao svoj zahtev istakli to da, i to prvi zahtev, da rok zakupa bude 30 godina, zbog toga što smatraju da je to optimalno vreme kada oni sredstva koja ulažu u farme, u male prerađivačke objekte za preradu mleka, mesa itd, da je to vreme za koje oni mogu da povrate uloženo. Dakle, gospodo, rok su odredili naši poljoprivrednici, naši stočari, naši mlekari, a vi dobro znate i danas smo ovde čuli od mnogih poslanika da je stočarstvo osnova razvoja svake poljoprivrede. Kažete za ove investicije da će one biti predmet neposredne pogodbe. Molim vas, nemojte da širite paniku. Nađite član u zakonu gde to piše i dajte da vidimo jasno, javno i glasno da kažemo građani, evo ova ministarka sa svojim timom predložila je da to bude neposredna pogodba. Kažete, protestvuju paori, a ne kažete što protestvuju paori i ko protestvuje od paora? Nismo otišli među paore, nismo otišli, zato što nas nisu ni zvali. Došli su oni, razgovarali smo i nije bilo potrebe da sada idemo, jer mi smo sve vreme na terenu, sve vreme smo sa njima. Razgovaramo. Zašto protestvuju? Zato što su neki neodgovorni pojedinci, umesto da kažu šta su oni uradili i zbog čega smo mi došli dokle smo došli, oni njih sada dezinformišu, šire neistine. Kažu kako ćemo mi da prodamo, kako ćemo mi da damo prijateljima. Kojim prijateljima, kojim tajkunima? Nećemo da prodamo, mi hoćemo da prodamo, ali samo naše poljoprivredniku i zbog toga što su oni dobijali netačne informacije, dezinformacije, laži, evo ja sam malopre pokazala, evo kada ovo ljudi vide i kada ih vi pozovete telefonom pa im još i kažete kako smo mi ti koji ćemo sve sada nešto da opljačkamo i odnesemo, nema šta ni da se opljačka ni šta da se odnese. Sve što je moglo, to se završilo. Dakle, zato oni ljudi štrajkuju. Znate kako, naši poljoprivrednici, ogromna većina, mnogo radi, teško rade i puno je vremena zauzeto poslom i oni nemaju prosto, mislim da nisu kadri, da nisu sposobni da prepoznaju sve ono što je u stanju neki političar, zarad nekog svog jeftinog političkog poena, da kaže. Normalno, ljudi neobavešteni, ljudi uplašeni, ljudi zbunjeni i izađu i štrajkuju. Ali, oni znaju da uvek mogu da dođu, da uvek ćemo da razgovaramo i da sve što radimo, radimo u interesu poljoprivrednika, u interesu poljoprivrede, ne u interesu tajkuna, ne u interesu pojedinaca, ne u interesu onih za koje malo pre čusmo da uvek su oni ti koji dobiju na licitaciji, uvek su oni ti koji dobiju najbolju zemlju. Nikada taj mali poljoprivrednik ne može da bude ravnopravan, niti da dođe do onoga što bi on želeo, e to mi nećemo više da dozvolimo, mi hoćemo to da menjamo i ja bih volela činjenično da vi kažete - ljudi to i to nije dobro. Da vidimo zbog čega nije dobro, šta vi to predlažete. Kada smo imali konsultacije, sve poslaničke grupe su bile, razgovarali smo, odgovarali na pitanja. Mi znamo da nije lako, zaista nije lako napraviti idealan zakon. Ja sam rekla zašto sam zadovoljna. Zadovoljna sam zato što su svi pomalo zadovoljni poljoprivrednici i pomalo nezadovoljni, ali niko od vas ljudi nije ponudio ništa što bi ja smatrala da treba da se uzme u razmatranje, čak šta više, poljoprivrednici imaju neke svoje predloge, ali političari nemaju nikakve. Prema tome, osim da kažu povucite, a pri tome ne kažu što povucite. Tako da toliko o tom koliko smo mi iskreno pristupili ovom poslu i koliko je kome od nas ovde stalo uopšte do srpske poljoprivrede.
Zahvaljujem gospođo ministar. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika dva minuta. Izvolite gospodine Stefanoviću.
Hvala gospođo ministarka na iscrpnom odgovoru, ne sumnjam ja u vaše dobre namere, ne sumnjam ja da vi želite najbolje našoj poljoprivredi. Ono što iznosim kao sumnju i kao problem je što nikako to da se desi i onda kada vas uhvatimo u očigledno flagrantnom kršenju svih mogućih civilizacijskih, ako hoćete i nasleđenih normi, gde je naš paor i poljoprivrednik naučio i zna da obrađuje i da živi od svoje zemlje, onda kažete - mi smo nasledili; čuvena rečenica. Vaša partija je na vlasti od 25 godina, 22 godine na vlasti. Ne znam da li shvatate da ste 22 godine na vlasti u ovoj zemlji? Kako imate političke hrabrosti da kažete - vi ste tamo, neki su uništili? Konsultujte se sa šefom, molim vas. Druga stvar, nema uslova za ulagača da mora da se bavi poljoprivredom. Nema. Nema mogućnosti da se javni kriterijum, javno objave za ljude koji uzimaju u zakup poljoprivredno zemljište, nema kriterijuma javno objavljenih. Kažete da su paori neobavešteni i zato protestuju. Dragi paori, poljoprivrednici, vi ste neobavešteni, jer želite da se izborite da ne dobije jedan čovek, pravno lice, strano pravno lice, u zakup na 30 godina. Kažete - 30 godina je traženo. Uredu. Ali, su ti ljudi to radili sa mišlju da će neko od njih, da će neki konzorcijum naših poljoprivrednika, da će naši ljudi kroz javno nadmetanje moći da dobiju na 30 godina, ne vi sedite sa njima u kabinetu i dogovorite se. I što je najgore i vi dobro znate da je već dogovoreno, sa „Tenisom“, dogovorili ste unapred, stalno to radite. Nešto dogovorite i pravite zakon da pokrijete vaš dogovor. Tako ste radili i za neke druge projekte, recimo „Beograd na vodi“.
Vreme, hvala.
To nije korektno. Priznajte bar toliko, budite iskreni pred građanima.
Hvala. Reč ima ministar, replika dva minuta.
Samo kratko. Što se tiče SPS kojoj ja pripadam, ja moram da kažem da je dobro poznato da je posle 2000. godine SPS bila protiv Zakona o privatizaciji, da duži niz godina nije učestvovala u vlasti, a kada je i učestvovala nikada nije vodila resor poljoprivrede. Pri tom, moram da kažem i to da u nadležnom ministarstvu, ne da nije imala ministra, nego nije ni imala ni državnog sekretara. Toliko o tome o političkoj pripadnosti. Pri tome, ja ne bežim od odgovornosti, od odgovornosti svoje partije, kada se radi o pitanjima iz oblasti poljoprivrede. Ali morate da jasno i konkretno kažete šta to SPS nije uradila a mogla je kada se radi o ovim pitanjima o kojima danas pričamo. Molim vas, znači nemojte da menjate teze. Trideset posto, znači zemljišta do 30% ne piše u zakonu nigde da je za strano pravno lice, da je za stanu kompaniju, da je za „Teniz“, a pri tom ja moram da kažem i to zbog čega bi smo mi bežali od neke strane kompanije koja bi uložila sredstva, koja bi podigla prerađivačke kapacitete koji su uništeni, koja bi pomogla lokalnim poljoprivrednicima. Vi dobro znate da je jedan od gorućih problema naših malih poljoprivrednika činjenica da ne mogu da plasiraju svoje proizvode. Zbog čega bi smo mi ovaj resurs koji je resurs svih građana Srbije, nije to samo pripadajući resurs onoj lokalnoj samoupravi gde se nalazi nego resurs i onom poljoprivredniku u Svrljigu i onom poljoprivredniku u Čačku i onom u Subotici. Dakle, radi se o državnom resursu od koga moraju da imaju korist svi građani Srbije i pri tome samo do 30%.
Hvala ministre. Dve minute, pravila važe za sve. Reč ima Zoran Babić. Replika.
Vidim da se ovo vreme više koristi za postavljanje pitanja nego za neku demokratsku debatu u kojoj bi trebalo da služi Narodna skupština Republike Srbije, pa ću se ja pridružiti tom postavljanju pitanja. Ko je odgovoran za period od 2001. do 2012. godine što je u AP Vojvodine uništeno 38 poljoprivrednih kombinata? Ko je odgovoran što je likvidirano 109 poljoprivrednih dobara i zadruga? Ko je odgovoran zato što je u AP Vojvodine za 12 godina, 20 hiljada seoskih kuća ostalo napušteno i prazno? Ko je odgovoran što je 200 hiljada hektara društvene imovine i 100 hiljada hektara zadružne imovine privatizovano i prodato u bescenje, a 18 hiljada radnika otpušteno? Ko je odgovoran što je u AP Vojvodine 37% neobrađene zemlje ili zemlje u parlogu? Ko je odgovoran za pad učešća poljoprivrede u BDP AP Vojvodine sa 22 na 12%? Ko je odgovoran zato što je svaka treća privatizacija poništena? Ko je odgovoran zato što je zemlja kupovana za 300 evra, a sada vredi sedam hiljada evra? Ko je odgovoran zato što je zemlja prodavana i strancima, pa recimo 22 hiljade hektara je prodato irskoj kompaniji „Baltik“ i to u Srpskom Miletiću, Brestovcu i u Feketiću, „Agrokoru“ šest hiljada hektara, CBA iz Mađarske 2650 hektara, „Žitogrupi“ iz Hrvatske dve hiljade hektara, „Hajduavis“ Mađarskoj 1500 hektara? Nije dovoljno dame i gospodo što će neko sesti, prvo se neprijatno osećati u svojoj stranci, pa sesti u drugu ili poslednju klupu, promeniti ime i da se zaboravi sve šta si radio i za šta si odgovoran. Ko je odgovoran za loše sastavljen Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju? Ko je pregovarao za sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i čija je olovka bila duboko, visoko zapravo u vazduhu kada je taj potpis stavljen na taj dokument?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo pričamo o poljoprivrednom zemljištu, kako da iskoristimo taj naš potencijal koji ima i stalno postoji jedna želja kolega narodnih poslanika da se ovo predstavi kao neka tajna sednica. Nije uopšte tajna, ni zakon nije bio tajni, bio je u proceduri, bio je na javnoj raspravi, razgovarali smo sa poljoprivrednim proizvođačima i ja sam čak ovde u Narodnoj skupštini. I oko većine stvari se i slažu, oni pravi poljoprivredni proizvođači,ne oni koji imaju izmišljena udruženja, koji su nahuškani da jedan ovakav zakon ne vidi svetlo dana, pa sam čak i u ovoj Skupštini, do duše ne u ovoj raspravi, čuo da svinje zagađuju ljudsku okolinu. Znači, hejda, domaća životinja koja je kroz istoriju više puta spasavala ceo srpski narod, zagađuje životnu okolinu. Čak ste i to bili spremni da kažete, samo da se napravi neko raspoloženje u kome će nečiji ili nekakvi interesi da se zaštite. Ja se slažem da politički interes postoji i on treba da postoji kada se donosi neki zakon, pogotovo kod one strane koja ne podržava Vladu Republike Srbije. Prihvatam i činjenicu da posao bivšeg režima, odnosno opozicije, jeste da oni hoće da prikažu da je stanje mnogo gore nego što jeste, hoće da prikažu da su zakoni loši da bi oni napravili bolje itd. Sada smo došli i do Zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Mogu da kažem, dolazim iz Požarevca, većina kolega zna, iz Braničevskog okruga, iz Tiške ravnice, to je druga žitnica Srbije. Ranije su Požarevac i Braničevski okrug imali Poljoprivredni industrijski kombinat Požarevac, skraćeno PIK Požarevac. Bio je deseti u staroj SFRJ, bio je šesti u Srbiji. Imao je potpuno zaokružene proizvodne celine, delio se na ratarstvo, stočarstvo i poljoprivredno-prerađivačku industriju. Od PIK-a Požarevac, gde su moji roditelji, otac kao diplomirani inženjer stočarstva, majka kao knjigovođa u toj istoj firmi, stekli penzije, danas ne postoji ništa. Pričamo o poljoprivrednom zemljištu i pričamo o interesu seljaka. Namerno sam rekao kako se deli poljoprivredna proizvodnja u poljoprivredno proizvodnim ciklusima i u Braničevskom okrugu ne postoji ozbiljna farmerska industrija. Razlog zašto ne postoji ozbiljna farmerska industrija je sledeće prirode – ne postoji više ni jedna klanica. I u ostatku Srbije, osim tri klanice u Vojvodini, jedne klanice, čini mi se da je „Juhor“, ne postoji više ni jedna klanica koja ispunjava potpuno Hasap standarde za izvoz. Na šta smo mi sveli našu poljoprivrednu industriju? Na četiri klanice. Opet neko kaže – klanica, pa dobro, to je nešto. Klanica je za one koji napadaju ovaj zakon, da nauče, klanica je vršna poljoprivredna prerađivačka proizvodnja. Ne postoji ništa više od klanice poljoprivrednoj proizvodnji. Da bi to jedno svinjče došlo do klanice, potrebno je mnogo ljudi da se angažuje, mnogo da bude uposleno, mnogo da se radi da bi iz tova došlo do klanice. Jednom prilikom kada sam pričao sa čuvenim predsednikom upravnog odbora Fonda za razvoj Republike Srbije, kada sam mu postavio pitanje, bivši je, iz bivšeg režima, da li zna koliko ljudi zapošljava klanica koja ima 500 ljudi na liniji klanja, kaže – pa, verovatno dva puta, tri puta više. Ne, zapošljava 70.000 ljudi. Nije slučajno uništavana mesna industrija u Srbiji. Rađeno je to sa ciljem. Nije bilo bitno samo da se uvozi. To je usputna, sekundarna posledica za zgrtanje ogromnog novca i izrabljivanje poljoprivrednih proizvođača u sitnom sektoru. Jer, kada ste uništili mesnu industriju, uništavate farmersku industriju. Kada uništite farmersku industriju, sada dolazimo do poljoprivrednog zemljišta, ratari što proizvedu, čije je? Čije je to što ratari proizvedu. Srbija je jedan od najvećih proizvođača žitarica. Za neupućene, tu spada i kukuruz. Čije je to? To je berzanska roba. Mangupi su za jeftin novac to otkupljivali i prodavali po celom belom svetu. Hoćete li da nabrajamo imena, da kažemo ko su vaši prijatelji, kako ste se sa njima slikali, kako ste ih grlili i ljubili? Sada neko brani interes tih poljoprivrednih proizvođača. Ko? Onaj isti koji ih je maltene stavio u polurobovski odnos pre deset godina. Mi brinemo o njima, jer da znaš, znao bi da je, recimo, jedan od najvećih povrtarskih delova baš dolina reke Pek. Vidi kakva su sela tamo, kako ste ih opustošili. U nekim selima u Braničevskom okrugu u ravnici Stiga samo sada ima ljudi. Za deset dana neće biti ni kuče da zalaje na vas. Sela koja su bila bogata. Sada vi branite interes onih koje ste potpuno uništavali. Ne branite vi njihov interes. Branite interes istih onih koje ste napravili najvećim bogatašima u Srbiji, da eksploatišu ono što Srbija ima najvrednije, a to je poljoprivredno zemljište. Ne moraju da budu vlasnici, dovoljno je da nemaju prerađivačku industriju, da Srbija nema prerađivačku industriju i da dolaze jeftino, skoro besplatno do velike zarade. Dok tom seljaku koga vi sada navodno branite, paoru, pucaju leđa na njivama, znate li kako izgleda na njivi? Zna li to neko od vas? Ja znam, 20 godina sam radio na kombajnu, položio sam više žita nego što je gospodin Balša Božović video u životu, pa mi on sada priča o poljoprivredi.
Molim poslanike da se meni obraćaju lično.
Samo sam rekao da nije video više u životu. Jedan ovakav zakon konačno čisti te monopole koji su bili. Neko juče reče da žurimo sa ovom sednicom, biće izborna kampanja. Pa, juče smo imali Zakon o zadrugama, danas Zakon o poljoprivrednom zemljištu. Gotovo je više sa monopolima. U simbiozi ova dva zakona imaćemo poljoprivredne proizvođače koji će moći da se udružuju, da budu konkurentni, da stvorimo uslove da dođu ozbiljni investitori u Srbiju. Šta ko ima protiv, recite mi, da se u Srbiji proizvede milion svinja za godinu dana? Pa, radiće i zavodi za semensku robu, radiće zavodi za zaštitu bilja, proradiće će nam Azotara, proradiće nam fabrike koje proizvode sredstva za prehranjivanje bilja, proradiće nešto i ovo malo odpoljoprivredne industrije što smo sačuvali od vas, što niste stigli da upropastite, proradiće PAK centri, proradiće sve, zato što je Srbija kroz vekove živela od poljoprivrede. Nisu se ovde pravile fabrike traktora, kombajna i automobila da bi se izvozili, nego da se ne bi uvozili i da bi našem seljaku omogućili da radi, a vi ste sve to tendenciozno, jako perfidno, jako uspešno uništavali. Sada se brinete o tom seljaku kog ste uništavali. Nemojte više. Nemojte više, ko boga vas molim. Ima neko drugi ko će da brine, ko hoće da ti ljudi ostanu u Srbiji, da ostanu na selu, da imaju svoje planove, da imaju svoju budućnost. Gospoda koja su se bogatila, pa, izgubiće svoje monopole. Ne možemo im ništa. Napravili ste takvu zakonsku regulativu da ne možemo nikako da ih gonimo. Slažem se, vole da trčkaraju kad vide predsednika Republike, stanu pored njega, kada vide premijera, ali ih ne zovemo, ne družimo se sa njima. Ne pravimo planove i ne pišemo zakone sa njima, nego sa onima čije interese štitimo kada donosimo zakon, a vi ste štitili interese baš tih tajkuna koje je kolega Rističević ovde prozivao i pokazivao slike. Nema budućnosti u Srbiji i nema ekonomskog razvoja i nema rasta BDP dok poljoprivredna proizvodnja ne počne da ima svoj vršni oblik, a to je prerađivačka industrija. Može i mesna, može i povrtarska, ali da je konačno ima. Sećam se vremena kada je „Voćeprodukt“ iz Požarevca radio u četiri smene da bi izvozio za Nemačku. To može i sada, imamo tih resursa, ali nemamo ko će da napravi novi „Voćeprodukt“, pošto ste onaj stari upropastili, gde je moj otac ostavio pola života. Zato ove zakone podržavam. Možete da pričate koliko god hoćete i možete da bunite narod koliko god hoćete. Kad budu bili ovi zakoni u primeni, videćemo ko je govorio istinu, a ko je branio interese tajkuna.
Hvala. (Balša Božović, s mesta: Replika.) Nema osnova za repliku. Pročitajte član 104, a posebno stav 3. Dakle, sviđa mi se kako je Gordana Čomić vodila sednice, ili je dala repliku ili nije, ali nije ništa objašnjavala. Reč ima narodna poslanica Olena Papuga. (Balša Božović, s mesta: Poslovnik.) Naučite jednom da se ponašate. Dala sam koleginici reč. Sedite, ako nećete opomenu. Hoćete opomenu? Imate opomenu. Izvolite, koleginice.
Predsednice, poštovana ministarko, saradnici Ministarstva, danas nam se zamera što o poljoprivrednom zemljištu pričamo politički, i to je možda zamerka koju ministarka govori svakom poslaniku iz opozicije. Liga socijaldemokrata Vojvodine u nekom segmentu i govori politički. Pokazali ste flajer i rekli ste da tu ima jako puno neistine na njemu. Ja bih volela da posle mene kažete koje su to neistine na onom flajeru koji ste pokazali, a kojim mi predstavljamo vaš zakon i sve ono što je u njemu. Ja možda danas neću govoriti, na neki način, politički, ali ću govoriti o zemlji emotivno, ali ne na taj način na koji su govorili drugi poslanici, ali sa nekom dozom emotivnosti, jer dolazim stvarno sa sela, dolazim iz opštine gde je zemlja izdata, u stvari prodata „Al Dahri“ , prodata je stranom investitoru koji se za sada, može se reći, nije baš nešto pokazao u tim nekim investicijama o kojima se govori u ovom zakonu i koji treba da dovede nove investitore. Jednostavno, bila sam protiv toga i kada se ta zemlja prodavala, u stvari tih četiri hiljade i 200, ne znam koliko, 270 hektara, u kulskoj opštini, iz koje dolazim, u Sivcu, a znam i šta se dešava u Gajdobri. Bila sam jednostavno protiv toga i govorila sam da će stotine mladih porodica ostati bez zemlje, odnosno ostaće bez posla. To se na neki način i desilo. Jer, na četiri hiljade hektara i više nije zaposleno puno ljudi. Tamo radi oko 30 ljudi. Od te zemlje, od četiri hiljade hektara, živi 30 porodica. Bila sam zato i LSV je onda bila za to da se ta zemlja izda pod zakup mladim paorima koji žive u ovoj opštini. Onda bi živelo, ne 30 porodica, nego 130 porodica od te dobre zemlje koja pripada Zapadno-bačkom okrugu, a zna se da je to najkvalitetnija zemlja možda i u celoj Srbiji. Drugo o čemu bih govorila jeste da su ovu godinu UN, 2015. godinu, proglasile kao međunarodnu godinu zemljišta. Mi ovoj godini, nažalost, završavanjem ove godine na neki način, ja ću reći slobodno, uništavamo mlade paore u svojim selima. Govorite da će svima biti obezbeđeno da kupe tu zemlju. Ne vidim od kojih novaca će mladi paori da kupe tu zemlju, kako da uzmu kredite? Oni su već na neki način uzeli kredite, znamo za traktore, znamo da naši traktori imaju već po 30 godina, itd. Naši mladi paori neće moći da kupe tu zemlju. To je jedan problem. Drugo, o tome se i govorilo, oni će ostati bez posla, bez onoga što će ih zadržati na selu. U opštini iz koje dolazim je nekada, 1988. godine, 17 hiljada ljudi bilo zaposleno u privredi, a sada ima zaposlenih 820. To su prosveta, zdravstvo, itd. Ljudi koji su na neki način ostali u toj sredini da žive su mislili, imali su jedinu nadu da će moći da žive od poljoprivrede. Generacije koje su došle u Vojvodinu pre 260 godina nisu došli u ovu oplemenjenu zemlju, već su došli u zemlju koja je bila močvara. Preživeli su i po sedam kuga, tih 13, 14 generacija, do sada da bi ovu zemlju oplemenili. Zato nemojte da nam zamerate da o ovoj zemlji govorimo mi koji dolazimo iz Vojvodine u nekom drugom tonu ili nekoj drugoj emociji od nekih drugih poslanika koji možda dolaze iz krajeva gde zemlja nije toliko rodna i gde možda nisu toliko vezani za plodnu zemlju, kao što su vezani Vojvođani, mi koji dolazimo iz Vojvodine. Zato mi je jako žao što se sve politizuje. Ne, ne politizuje se. Jednostavno, mislim da se radi o životu mladih ljudi i nekoliko generacija. Ako se ova zemlja izda na 30 godina, deca koja sada imaju 10 godina, oni će za 30 godina imati 40 godina, pa kako oni da počinju neki život u poljoprivredi? Neće nikako. Oni će ili otići napolje iz ove zemlje, ili će jednostavno morati da odu u grad, ili će biti najamna radna snaga, što će biti jako strašno. Govori se da se zemlja prodaje samo u jednom porodičnom problemu, a to jeste ako je neko u porodici bolestan. U drugim slučajevima se zemlja ne prodaje. Znači, za zdravlje se jedino zemlja prodaje. Za sve ono drugo zemlja se ne prodaje. Sledeće godine će zemlja roditi. Mogu novci da se pozajme i jednostavno da se održi porodica. Zato oko ovoga treba biti jako obazriv. U odgovoru na diskusije ste rekli da niko nije ništa predložio i da smo mi, poneki, huškali paore. Ne možete nahuškati nikoga na nešto o čemu normalan čovek, čovek koji je možda neobrazovan ne može se nahuškati ni na šta. Znači, ako mu se radi o životu, on razmišlja svojim zdravim razumom. Mislim da je jako pogrešno što niste više pažnje posvetili ljudima. Javne rasprave su dobre, sve je to možda donelo neke rezultate, ali su na neki način paori uvređeni što niko nikada nije sa njima stvarno popričao i za ono što su oni pričali se govorilo da nije istina, da jednostavno zakon to neće uraditi. Mogu da kažem da će u Vojvodini biti jako malo, kada smo izračunali koliko će zemlje moći paori da kupe, to je oko 60 hiljada hektara. Ako imate 360 hiljada hektara na teritoriji Vojvodine, po novom zakonu, na 30 godina, 30% je 120 hiljada hektara, jednostavno ono što se uzme za restituciju, itd. To smo računali da će jako malo ostati našim mladim paorima da kupe, a na kraju krajeva neće imati za čega da kupe zemlje.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Balša Božović, Poslovnik.
Zahvaljujem. Meni samo nije jasno, predsednice Narodne skupštine, zašto mi ne dozvoljavate da učestvujem u raspravi po pitanju ovog zakona?
Recite mi član.
Član je 104. st. 1, 2. i 3. Nemam mogućnost, iako sam pomenut u negativnom kontekstu, da učestvujem u raspravi po veoma važnom zakonu, a za koji ste obezbedili veoma malo vremena da se narodni poslanici pripreme, koji je počeo u devet časova, iako se prethodni završio negde posle ponoći. Smatram da je veoma bitno da zbog kvaliteta ovog zakonskog rešenja dozvolite meni da neke argumente sučelim sa nekim svojim neistomišljenicima u ovom domu. Mislim da na to imam pravo. Ako vi mislite da nemam pravo, onda možete slobodno da kažete da postoje poslanici prvog i drugog reda. Zahvaljuje.
Poslaniče, petog novembra je stigao ovaj zakon u proceduru. Mislim da ste mogli od petog novembra dobro da se pripremite. Pretpostavljam da se bavite ovim poslom za koju su vas građani birali. Drago mi je da ste citirali čitav član. Stav 3. je dosta bitan za razumevanje. Dakle, nije dovoljno da vam neko spomene ime, pa se neki put i dogovorite sa poslanicima, pa imate ničim izazvane replike, ali ovog puta ne može. (Balša Božović: Znači da se dogovorimo?) Moje je pravo. Vi ste naveli stav 3. Od 5. novembra i još uz to da je ministarka zaista obavila konsultacije sa svim poslanicima i poslaničkim grupama, ne treba valjda ni govoriti. Prema tome, nije važno šta reći, nego dobro razmisliti pre nego što se kaže. Vaše je pravo da glasamo o povredi? Da, hvala. Sada ministar prvo da odgovori Oleni Papuga.
Poštovana narodna poslanice, vaša diskusija dovoljno govori o tome koliko smo mi imali težak, ozbiljan posao koliko smo dobili odgovoran zadatak. Jer, vi govorite u ime Vojvođana, pri tom govorite toliko različito u odnosu na mnoga udruženja koja su upravo bila kod nas, koja su sa nama radila, koja su pripremala čak i ovaj prvi segment, odnosno nacrt zakona. Vi govorite o tome da zemlja nije na prodaju, a ja moram da vam kažem, da je zahtev za prodaju državne poljoprivredne zemlje, dela državne zemlje, malim poljoprivrednicima upravo od njih potekao i to od onih iz Vojvodine. Vi možete i posle da dođete da pogledate originale i pečata i potpisa, i Asocijaciju poljoprivrednika gospodina Kiša i Klub 100P+ i Nezavisna asocijacija poljoprivrednika Srbije, Savez agrarnih udruženja Vojvodine. Inicijativa je potekla od njih iz dobro poznatih razloga, da država i na ovaj način pokaže spremnost da im pomogne. I, mi smo to i želeli i to i pokazujemo na ovaj način. Vi kažete – mi ćemo dati u zakup. Da, ali do 30%. Vi dobro znate da na onim konsultacijama da smo mi lepo rekli – do 30% pitanje je da li ćemo mi uspeti da damo 10%, da li će u nekoj lokalnoj samoupravi uopšte doći neki investitori. Vi dobro znate da se za investitore bore svugde, bore se i u Srbiji, ali i u Bugarskoj, i u Rumuniji, i u Rusiji, svugde, i u svakom sektoru. Dakle, ukoliko se i dođe do tog famoznog 30% u svakoj lokalnoj samoupravi, ostaje 70% da se izda ponovo u zakup i ostaje ovih, skoro 570 hiljada hektara kojetakođe treba da uđe i da bude obrađeno. Malopre je neko od poslanika pomenuo kako eto po Vojvodini je sve obrađeno kuda se ide, a ne pita se koliko je toga. Prvo, nije tačno. Drugo, koliko je toga što je obrađeno i što je legalno i što je dobijeno na javnom nadmetanju, a koliko je to što je predmet uzurpacija. I, evo od poslanika iz Vojvodine smo čuli, to nije ništa sporno, niti je strano, zna se da u pojedinim lokalnim samoupravama se nadležni dogovaraju sa pojedincima, sa moćnicima. Ono što je važno to ova Vlada hoće da promeni, mi hoćemo da zaštitimo malog i srednjeg poljoprivrednika, na njemu baziramo našu budućnost. Čak i ovo što predlažemo da damo u zakup i što molimo da nam dođu da investiraju i podignu preradu i pomognu malim, je upravo zbog tih malih poljoprivrednika, jer mi smo kroz našu strategiju usvojili to da se pomogne malom, da se ojača da izdrži tržišnu utakmicu, da bude konkurentniji, jer on zaista proizvodi najbolju hranu. Mi smo za to dobili i potvrde i samo priznanja širom sveta, malopre je neko pominjao, kako u Rusiji kažu kako je naša hrana najbolja. Mi to odlično znamo. I mi hoćemo da pomognemo, da podržimo i da povećamo našu proizvodnju.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i 87. stavovi 2. i 3. obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18,00 časova. Reč ima narodna poslanica Olena Papuga.
Da razjasnim, mi nismo protiv prodaje zemlje, ali ne na ovakav način. Prekratak je rok za otplatu zemlje. Drugo, protiv toga da se daje ekskluzivno pravo ministarstvu da bude toliko centralizovano. Između ostalog to su naše zamerke i to ćete imati u amandmanima, zašto je to tako. Obrazložili smo u amandmanima šta nije dobro u toj centralizaciji, u tom pravu ministarstva itd. Stalno se priča o tome da je jako puno neobrađene zemlje, ali zašto je neobrađene zemlje, zašto je neizdate zemlje? Između ostalog je to zato što nema inspektora koji treba da budu prisutni kada se zemlja izdaje. Grad Beograd ima poljoprivrednog inspektora. U Vojvodini, i postavlja sam poslaničko pitanje zašto nema inspektora u Vojvodini? Ima tri ili četiri inspektora, vi ste mi dali odgovor da je to zato zbog Zakona o zabrani zapošljavanja u javnim službama. Tako da jednostavno ima puno razloga. Možda se i ministarstvo nije potrudilo da tu zemlju izda, a to što se nisu kontrolisale lokalne samouprave, što ima jako puno uzurpacija itd. to mislim da je na inspekcijama, na ministarstvu. Zašto to nije rađeno. Ne treba govoriti o tome da je zemlja neobrađena zato što paori nisu hteli da obrađuju zemlju, nisu im bili dati uslovi da obrađuju zemlju.
Hvala. Reč ima ministarka.
Samo kratko da objasnim, po Ustavu Ministarstvo raspolaže i upravlja poljoprivrednim zemljištem u državnom vlasništvu. Lokalne samouprave su te koje su odgovorne da sprovode politiku Ministarstva, politiku Vlade i interes države na terenu. Zašto se ranije nije reagovalo, kažete? Reagovalo se, ali zakon nije dozvoljavao mere kontrole, mere sankcija, koje će ovaj zakon uvesti. Dakle, i pooštravaju se sankcije, novčane kazne i uvodi se ona odredba koju su pozdravili poslanici i naši poljoprivrednici, da se obustavi transfer sredstava prema svim onim lokalnim samoupravama koje nisu odgovorne. Kažete – biće netransparentna prodaja, ma neće biti. Biće transparenta jer mi da želimo netransparentno, mi ne bi uopšte ni obraćali pažnju na ove male poljoprivrednike. Ne bi ni slušali njihove zahteve. Zašto neće biti netransparentna? Zbog toga što iza ovog zakona usvajanja sledi donošenje uredbe, uredbu donosi Vlada. Uredba se objavljuje u „Službenom Glasniku“. Dakle, iza nje stoji čitav tim, Vlada, ministarstvo i naravno poljoprivrednici i lokalna samouprava. Sigurno neće dozvoliti da to bude netransparentno jer nema interes da Petra Petrovića u nekom selu pomogne, a onog drugog ne. Tako da nemojte da širite opet dezinformacije. Kažete – malopre sam zaboravila onaj vaš plakat ili kako se zove, brošura da sam ja rekla nešto što nije ….
Vreme. Hvala. Kada prođe dva minuta moram da vas prekinem. Reč ima narodna poslanica Olena Papuga.
Samo da pitam jedno pitanje – da li, ako kažete da ste razgovarali sa poljoprivrednici da je zakon u njihovom interesu, znam da je najviše prigovora bilo u tom roku otplate zemlje, da li ćete taj rok produžiti?
Reč ima ministarka.
Nije sporno da smo mi i sami želeli da rok bude duži. Nije sporno da smo iz Ministarstva finansija dobili određena uputstva i nije sporno i da i dalje sa njima razgovaramo i da se nadamo da ćemo biti u prilici da prihvatimo neki od amandmana koji predlaže produženje roka. Ali, podvlačim opet, naši poljoprivrednici neće ostati na cedilu. Mi ćemo se oboriti i za one povoljne kredite. Tako da kada smo uopšte i započeli posao mi imamo želju i da ga nastavimo i da ga završimo i u tome ćemo i uspeti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Poštovana predsednice, poštovana ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, stav poslaničke grupe SPS po predlogu oba ova zakona je izneo moj uvaženi kolega Miletić Mihajlović i ja ću to samo da potvrdim, podržaćemo i jedan i drugi zakon. Ono što želim to je u nekoliko reči da dam još nekoliko argumenatazbog čega ćemo mi podržati ove zakone. No, pre toga želim da odam priznanje Vladi zbog jednog kvalitetnijeg odnosa u odnosu na ranije prema prirodnim resursima kojima Srbija raspolaže, tom neprocenjivom prirodnom bogatstvu. Pre samo, ja mislim, mesec dana na sličan način smo govorili kada su takođe veoma važni prirodni resursi bili, geološki resursi, još preciznije - rude i mineralne resursi i tada smo videli kakav je odnos, izoštren odnos Vlade prema prirodnim resursima. I sada, upravo koliko Vlada daje ovom strateškom prirodnom resursu, poljoprivredno zemljištu i ministarstvo govori i izmena zakona koja je danas na dnevnom redu, kada se po prvi put ustanovljava da je poljoprivredno zemljište dobro od opšteg interesa za Republiku koje se koristi za poljoprivrednu proizvodnju i ne može se koristiti u druge svrhe. Zašto sam ovo pomenuo? Zato da kada Vlada, država kaže da je to dobro od opšteg interesa, da je to prirodno bogatstvo, onda je i izoštren odnos odgovornosti prema tome. Upravo zbog toga sam napomenuo. I zato, upravo Vlada je ponudila rešenja kroz ova dva zakona, pre svega kroz zakon o izmenama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, kojima treba da unapredi gazdovanje zemljištem, da doprinese odgovornijem upravljanju, većoj iskorišćenosti ili pre svega razvoju poljoprivrede, kao jednog od najvažnijih privrednih prioriteta. Upravo to Vlada i čini sa Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Nekoliko po meni karakterističnih detalja u tom zakonu, malo je bilo reči ovde, ja bih prosto ukazao još jednom da prvi preduslov kako da se reguliše korišćenje poljoprivrednog zemljišta, a ono može da se koristi izdavanjem u zakup, delimičnom prodajom i ne može da se koristi na nelegalni način, prvi preduslov je donošenje godišnjeg programa, zaštite uređenja i korišćenja zemljišta. Godišnji program zaštite uređenje i korišćenja zemljišta donose opštine jedinice lokalne samouprave, preciznije, dakle, one na čijoj se teritoriji to zemljište nalazi. Šta je ovde novina, veoma važna novina da ne prođe, dakažem tako, da je ne primetimo? Prvo, što taj godišnji program u sebi treba da sadrži i potpuni potpis svih kategorija zemljišta koje ima i onih koje su izdati, koji nisu izdati, koji se koriste, koji se ne koriste, itd. što je veoma važno upravo iz razloga da ne dođe do uzurpacije, a isto tako, čini mi se da u današnje vreme mi skoro i da nemamo evidenciju precizno tog stanja takvog zemljišta. To je prva stvar važna. Druga stvar važna je što se tim programom uređuje i šta se izdaje u zakup i koliko se izdaje u zakup, koje površine itd. Treća stvar, što mislim da je najvažnije, a to je da je ovoga puta izoštrena odgovornost jedinica lokalne samouprave da ga mora doneti, u suprotnom podleže sankciji jer može da ostane bez sredstava iz budžeta ako ne donese. Mislim da je to dobra mera, jedino što bih sugerisao tu, a to je da se i u tom delu još preciznije utvrdi rok u kome ministarstvo mora da reaguje ako se taj program ne donese da ne bi bilo to otprilike. Drugo što želim da istaknem jeste da korišćenjem, kako ovaj zakon kaže – zemljište se može koristiti na dva načina, jedan je izdavanje u zakup i drugi je delimična prodaja, i upravo ovaj zakon tako nešto reguliše i ponavljam, reguliše kako ne može da se koristi, a ne može da se koristi uzurpacijom, ne može da se koristi na nelegalan način. Kada je u pitanju zakup imamo nekoliko kategorija, počev od toga da je i dalje javno nadmetanje prisutno, prvenstvo zakupa, pravo prečeg zakupa, zakup onog zemljišta koje tri godine nije korišćeno kroz besplatno, početna cena nula, besplatno davanje u zakup. Sve su to kategorije koje regulišu način kako može da se ide u zakup. Ja pripadam onima koji smatraju da izdavanjem kroz prvenstvo zakupa ova država želi da privuče investicije od kojih će svi imati vajde. U ovoj oblasti nema velikih investicija. One se samo obrađuju, te površine i to je to. Ko može da uloži sredstva? Onaj ko ima garanciju da će to biti na duži rok, a sada vidimo da je do 30 godina, koji će moći za to vreme da i on ima isplativost. Zašto je to nama bitno? Nama je bitno zato što jednostavno rečeno ne može da se bazira samo na primarnoj proizvodnji, da treba da ulažemo u prerađivačke kapacitete, a ko može da ulaže u prerađivačke kapacitete? Veliki investitor. Ko ima vajde od toga? Prvo ima vajde država jer donosi nova radna mesta, donosi nove vrednosti. Ima vajde i mali poljoprivrednik koji može kroz kooperantski odnos koji uspostavi sa njim takođe da poveća svoju proizvodnju. Nema tu nikakve tajne. Nema tu, taman posla, pljačke. Pljačka je završena kada je bila pljačkaška privatizacija i pljačka će biti završena kada se zaustavi uzurpacija i nelegalno korišćenje tog zemljišta. Isto tako značajan jedan detalj je kupovina prečeg zakupa. Opet se odnosi na male poljoprivrednike. Zašto? Prelaskom sa ratarske na stočarsku recimo, što treba da mu bude u interesu, on dobija pravo prečeg zakupa. Da ne govorim o onom posebnom pravu kada posle tri godine nekorišćenja može da uđe u zakup i na pet godina besplatno sa početnom cenom nula. Kada je u pitanju prodaja zemljišta, mislim da je velika stvar što je država omogućila prvi put da se državno zemljište proda, deo državnog zemljišta, ali kome se prodaje? Prodaje se malom poljoprivredniku. Bile su prisutne u javnosti gomile laži kako će zakon da se donosi da bi se prodala zemlja strancima i šta je znam već kome. Treba javno i jasno reći da je netačno. Zakon zabranjuje prodaju zemlje strancima. Ovaj zakon to ne reguliše. Zakon dozvoljava prodaju zemljišta samo državljaninu Srbije, fizičkom licu, onome ko ima registrovano domaćinstvo, ko je u aktivnom odnosu, koji je najmanje tri godine prijavljen na teritoriji te opštine i to je jasno i to javnosti treba saopštiti. Zašto se njima daje? Onaj ko ima manje 30 hektara da može da kupi to. Ono sa čim se ja slažem, da je rok otplate od pet godina malo. Mi predlažemo da se taj rok poveća, iz prostog razloga da bismo i na taj način stvorili mogućnost da što veći broj ljudi može da dođe, ali ove kategorije o kojima sam pričao, da dođe do tih površina poljoprivrednog zemljišta. Dakle, jasno i precizno, malom poljoprivredniku, državljaninu Srbije, fizičkom licu, nema druge prodaje. Ponavljam, nema nikakvih razloga niti mogućnosti i uslova za bilo kakvu pljačku. Pljačka je završena, privatizacija, čuli smo mnogo tih primera da ih ja ne zadržavam. Samo vrlo kratko kada je u pitanju zaštita zemljišta, moram da kažem samo jednu rečenicu. Mislim da je to zakon koji se prvi put donosi, da se uopšte i u ovom kraju, okolini Srbije, prvi put donosi, a veoma značajno je pitanje, počev od toga da je to neobnovljivo bogatstvo, a veoma ga, da tako kažem, devastiramo na sve moguće načine. Ovaj zakon ima za cilj od prevencije, preko mera zaštite, do sanacije da spreči degradaciju tog zemljišta. Ja dajem punu podršku tome, odnosno punu podršku predlogu oba zakona koja su danas u proceduri. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Tri opaske o dva zakona koji su u ovoj jedinstvenoj, odnosno objedinjenoj raspravi. Prva opaska, jedan zakon koji menjamo, Zakon o poljoprivrednom zemljištu, koncentrisan je na to da svo poljoprivredno zemljište nekome damo u zakup ili prodamo. Drugi zakon, Zakon o zaštiti zemljišta propisuje šta se ne sme raditi sa zemljom. Ta dva zakona, ne da ne mogu na istoj sednici, nego ta dva zakona neće moći u realnosti. U ovoj prvoj opasci, ukratko o tome, o čemu se u stvari radi kada je u pitanju izdavanje u zakup do 30 godina. Izdavanje u zakup do 30 godina ovde ima argumentaciju, doći će investitor i zato što će doći investitor neće više biti moguće da bude tajkuna. Pa, ko će da bude taj investitor? Gradska sirotinja, tri seljaka. Takva vrsta zabluda je nedopustiva pri argumentaciji, ali ja razumem potpuno. Dakle, dolazi investitor i hoće neposrednom pogodbom 30% jednog atara, 4.000 hektara, 6.000 hektara, 2.000, kako koja opština i kako koji atar u Vojvodini, jer ovo je zakon o poljoprivrednom zemljištu u Vojvodini i to je ogroman problem i za ovo ministarstvo i za ovu ministarku poljoprivrede i za sve druge, pošto mi moramo da imamo, a ne možemo dve agrarne politike. Dakle, ovo je zakon koji se odnosi na zemljište u Vojvodini. I, dolazi siroma čovek koji hoće da uzme u zakup četiri, pet ili 6.000 hektara. On to dobija tako što ima investicioni plan, biznis plan. Šta radi on sa zemljom, šta se investira na 6.000 hektara? Da li vi stvarno mislite da mi imamo obavezu da zaista progutamo sve vrste potpuno nerealnih obrazloženja? Šest hiljada hektara, šta da radi? Hoće kukuruz da sadi, detelinu, šta će da radi? Nešto će da gradi? Kako će da gradi, ako zemljište nije za gradnju, ako mu Zakon o zaštiti zemljišta ne dozvoljava gradnju? Neće graditi kad dođe Zakon o zaštiti zemljišta, nego za ove dve godine dok se ne završe planovi zaštite zemljišta. Jel mi stvarno mislimo da je sve super ako ne razložimo tih par argumenata koje ovde čujemo na ono što stvarno jeste? Investitor je onaj kome treba zemlja. Za šta mu treba zemlja? U Vojvodini su rekli za čega je, evo, navežbala sam. Hoće da gradi na toj zemlji. Šta hoće da gradi? Prerađivačku industriju, kakvu ili hoće da gradi stambene jedinice, ili će samo da se bavi poljoprivrednim kulturama. Ne biva ni jedno, ni drugo, ni treće. Ne biva argument – evo nam zemlje i samo je treba staviti u mogućnost da jedan investitor može da ima do 30% u ataru i onda će i drugi mali, srednji poljoprivrednici imati šansu za razvoj. Druga opaska je – ništa se ne menja za male i srednje poljoprivrednike ili gazdinstva koji sada zakupljuju zemlju. To nije tačno i nije lepo tim ljudima kazati da se njima položaj ne menja, iz dva razloga. Setva će za tri meseca, šest, zakon će u primenu za šest nedelja, promeniće im se položaj, a nema potrebe da im se obraćamo sa – ništa se vama ne menja, vama će biti još bolje, zato što neposrednom pogodbom, na osnovu biznis plana mi dajemo ministarstvu ili lokalna samouprava, investitoru koji će šta da investira? U zemlju bačku ili banatsku ili sremsku. I, treća opaska je, kada je reč o Zakonu o zaštiti zemljišta, to je urađeno jako dobro kao Predlog zakona. Ja sam izložila svoje zamerke i pitanja i svoju zabrinutost da taj zakon neće moći biti primenjen. I to je ogroman problem i našeg društva i svih onih na javnim poslovima, što donosimo zakone koji odlično izgledaju na papiru i što ih nemamo primenjnim. Na istoj sednici menjati Zakon o poljoprivrednom zemljištu tako što na najednostavniji mogući način kažete – sada će u opštinama u Vojvodini 30% atara ići neposrednom pogodbom na osnovu biznis plana i istovremeno imati zakon koji vrlo precizno i dobro definiše šta se o načelima zaštite mora raditi sa zemljištem, svi ćemo da imamo problem. Ono što ja vidim, na žalost i volela bih da nisam u pravu, da će se dogoditi, da ćemo imati devastacije zemljišta dok Zakon o zaštiti zemljišta ne stupi na snagu, pa ćemo onda umesto o prevenciji, o brizi o zemljištu govoriti o remedijacijama. Sa punom svešću da će Predlog zakona o poljoprivrednom zemljištu na žalost proći u sadržaju kakav je ušao u Skupštinu i kakav je razgovaran, ako možemo da na ovom primeru se dogovorimo da ne pokušamo da na takvim zakonima nikad više da omalovažimo bilo koga ko ima razlog protiv. Pogotovo da pokušamo da izostavimo uvrede o tome da su seljaci u Vojvodini manipulisani, preživali su oni jako mnogo raznih istorijskih faza i teško da može iko da ih manipuliše. Da li će brojke koje smo podelili ovde zajedno završiti sa 4.780 u Vojvodini i 700 u drugim delovima naše Srbije ili će se videti da je tih porodica 15.000, to je vrlo brzo pred nama. Volela bih da je ministarska u svakom svom argumentu u pravu. Volela bih da ja nisam u pravu, ali juče je ovde bila sednica, na kojoj sam rekla istu rečenicu kada je bilo u pitanju glasanje o tužiocima i nažalost ja sam bila u pravu. Volela bih ne da mi odgovorite nego da nas zajedno realnost u Srbiji uveri da Zakon o zadrugama omogućava da ovih po 6.000 hektara investicija zaista kupe mala, srednja poljoprivredna gazdinstva i volela bih naravno da prestanemo da ljude koji nisu pod krivičnim prijavama, pod istragama ili jesu, da prestanemo da klavećemo u ovoj Skupštini dajući istim tim ljudima ili vrlo sličnim prednost pri zakupu 30% zemljišta u opštinama u Vojvodini. Hvala.
Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković.
Poštovana narodna poslanice, slažem se sa vama nije lepo menjati teze. Nije lepo govoriti neistinu. Nije istina da Zakon o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu je predložen zbog toga da bi Ministarstvo, Vlada ili neko drugi blizak nama svojim prijateljima dodelio do 30% državnog poljoprivrednog zemljišta. Vi znate i koji su to, pa kažete, tamo neki tajkuni. Ja uporno postavljam pitanje – ko su ti tajkuni? Otkud tajkuni u Srbiji? Ja tajkune zatekla nisam, kao ministar poljoprivrede. Bilo bi zgodno reći to. Drugo, opet govorite, menjate teze, neposredna pogodba, biznis plan. Pa molim vas, mi smo ozbiljni ljudi, dajte da vidimo gde to u ovom predloženom zakonu piše, pa lepo pročitamo građanima, građani, evo tu i tu piše – neposredna pogodba. Odmah da kažem građanima – nije tačno. Neće biti neposredne pogodbe. Proces će biti transparentan. Takođe, menjate teze i opet pitanje istine ili neistine. Procenite sami. Kažete – 15.000 porodica, 15.000 gazdinstava to znači, je ugroženo ovim. Pa molim vas, mi smo malo pre pokazali, i evo spremna sam opet da pokažem podatke, gde mi sada u Vojvodini, po osnovu davanja zemljišta u zakup, imamo oko 4.500 gazdinstava. Pa molim vas, treba to reći. Drugo, vi kažete – donosimo zakon o poljoprivrednom zemljištu Vojvodine. Nije tačno. Mi donosimo zakon o poljoprivrednom zemljištu kojim regulišemo korišćenje poljoprivrednog zemljišta u državnom vlasništvu. Država je Srbija, država je i Svrljig i Čačak i Subotica i Novi Sad. Ja sam pitala vas, ne vas lično, nego kolegu Čanka, da mi kaže kako on misli da napravimo mi zakon koji će da bude na državnom nivou, zakon koji će da reprezentuje interes države u poljoprivrednika da se radi o poljoprivrednom zemljištu, a da on bude posebno za Vojvodinu, posebno za pitanja Zlatiborskog okruga, za neki poseban deo, poseban region Vojvodine. Da li je to moguće? Nije mi odgovorio, nije mi dao predlog i mi ovo ne radimo jer državno zemljište je državno zemljište. Ono je interes svih građana Republike Srbije, tako da, onih 15.000 porodica apsolutno nije tačno. Apsolutno nije tačno ni to, da će bilo ko ostati bez zemlje od onih koji su bili zainteresovani, jer toliko zemlje imamo da ja ne verujem da će u nekoj doglednoj budućnosti biti to problem. I kada se uzme da bi ovog momenta svih 30% dali investitorima, pri tom, vi treba da znate da investitori mogu biti i poljoprivrednici. Kako? Njihova udruženja mogu biti investitori. Zašto da ne budu investitori? Ali oni moraju taj državni resurs da koriste i da u njega ulože da imaju od tog resursa korist i oni mali koji ne mogu da investiraju. Prosto, želim da kažem da nije lepo mešati teze, da nije lepo govoriti neistine, i pomenuli ste i ovaj zakon o zaštiti zemljišta, u kontekstu ovog zakona, ne znam zbog čega menjate i mešate teze, prosto, ovo je jedna zakon koji govori o zaštiti zemljišta kao neobnovljivog prirodnog resursa, zakon koji će u narednomperiodu biti razrađivan kroz uredbe, kroz pravilnike kojim ćemo pokušati da napravimo mrežu zemljišta, njegovog kvaliteta i sastava na području čitave Srbije kako bi se prema tome upravljali u budućnosti. To je u kontekstu pitanja zaštite životne sredine, a da vas ne podsećam šta smo sve nasledili od nekih pre nas, koje sve probleme u ovoj oblasti. Kažete da su ova dva zakona u koliziji, a malo pre je neko od poslanika takođe pomenuo, postavio pitanje kako, otkud poljoprivreda i zaštita životne sredine u smislu kako ćemo dozvoliti da se grade velike farme ako će se graditi uopšte, a da to nije u saglasnosti zaštite životne sredine. Po nekima je pitanje zaštite iznad ovog ekonomskog pitanja i mi bismo sada trebali po tom osnovu da zabranimo veliku proizvodnju, da zabranimo velike projekte, da zabranimo povećanje uopšte obima poljoprivredne proizvodnje. Ja moram da vas podsetim da smo mi imali sve to u vidu i da se mi odavno pripremamo i ozbiljno radimo i da povećamo obim proizvodnje i da zadržimo i unapredimo kvalitet, ali da zaštitimo životnu sredinu. Vi se dobro sećate da nema godinu dana kada smo ovde govorili o zakonu o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađenja životne sredine. Ovaj zakon je usvojen, on jasno govori o tome ko je sve standarde, koja sva pravila, budući investitori, kada se radi o stočarstvu, moraju da ispune. Za one koji su sada aktivni, farme koje sadarade u Srbiji, bilo u Vojvodini, bilo u bilo kom drugom kraju, one imaju rok da do 2020. godine, pribave integrisanu dozvolu, naravno samo one velike. I tačno je precizirano, veličina farme koja ima obavezu prema integrisanojdozvoli. Kada se radi o novim potencijalnim investitorima, oni naravno moraju takođe da prikupe sve dozvole, dakle sve procene uticaja na životnu sredinu, da bi dobili upotrebnu dozvolu. Šta to praktično znači? To znači da ni slučajno ne može da se desi da neka zastarela tehnologija, da neka izbačena tehnologija iz neke zemlje, kako to neki vole da kažu, stigne u Srbiju, jer prosto mi imamo i u tom delu razrađen zakonski okvir i jasna pravila, dakle, kroz zakon koji smo usvojili, a potom su donete i adekvatne, odnosno odgovarajuće uredbe i one tačno kažu, recimo, u svinjarstvu za 2000 svinja i za 30 kg, znači za farmu koja ima više od 2000 svinja mora da se pribavi ta integrisana dozvola. Želim samo time da kažem da mi prosto želimo sistemski i na jedan celovit, sveobuhvatan način, da rešavamo i pitanja u oblasti zaštite životne sredine i onih 2.200 nasleđenih projekata od starog fonda, ali sve ovo drugo, trudimo se koliko možemo, godinu i po dana je zaista malo da se popravi sve što je upropašćeno ili prosto da se vrati nešto što je bilo pre dve ili tri decenije, ali mi smo, kao i uvek, optimisti, imamo puno energije i verujemo u uspeh i uspećemo. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovana ministarko, kolege poslanici, pa Srbija je zemlja velikih potencijala, ali i mnogih propuštenih šansi, sa bogatom, plodnom zemljom, da jednostavno bude zemlja sa bogatim ljudima. Od 2012. godine, praktično se vodi bitka za to, da imamo bogate ljude na poljoprivrednim zemljištima. Sve ono što je devastirano u proteklim decenijama, da pokuša da se zaustavi u totalni sunovrat, i na određeni način revitalizuje i pokrene kroz određene privredne aktivnosti. Zašto to govorim? Možda, gospođo ministarka, niste znali da od 2005. godine je usvojena bila tadašnja strategija razvoja poljoprivrede koja je podrazumevala model ubrzane privatizacije, zbog toga što poljoprivredna zemljišta tada koje se nalazilo u javnoj svojini nije bilo dozvoljeno da se proda, ali su se ubrzano prodavali preko Agencije za privatizaciju kompletni agrokombinati. Čuli smo koliki je broj agrokombinata samo u Vojvodini prodat, s tim što zemljište se nikada u knjigama bilansa nije vodilo. Vodili su se samo objekti. S druge strane, nije se znao ni kapital tih kompanija u potpunosti, zbog toga što zemljište uopšte nije bilo predmet procene kapitala takvih kompanija. Tako da, sa jedne strane imali ste zabranu prodaje zemljišta, s druge strane imali ste ubrzanu privatizaciju poljoprivrednih kombinata. Sa treće strane, imali ste ubrzanu kupovinu, odnosno tendersku prodaju te zemlje, pogotovo u AP Vojvodini i kada su se prodavali hektari od 300 do 500 evra, a danas vrede od sedam do 15 hiljada evra, čak na tržištu kapitala po hektaru. Zašto ovo govorimo? Zato što je rezultat svega toga da Srbija godišnje gubi sto miliona evra zbog toga što u zakupu ima svega 30% državnog zemljišta. Znači, 70% državnog zemljišta neko drugi obrađuje, država nema pojma ko se nalazi na tom zemljištu i ne prihoduje to, i normalno je da oni uzurpatori koji imaju interes da koriste državne resurse za nula dinara sigurno da neće biti blagonakloni ovakvom zakonu koji predlažete ovde u Skupštini. Zakon je ušao u skupštinsku proceduru 5. novembra. Od 5. novembra nekoliko debata se vodilo po pitanju ovog zakonskog predloga. Forum za energetsku politiku Srbije je čak imao prilike da zajedno sa proizvođačima i različitim udruženjima razgovara i na temu kako iskoristiti poljoprivredno zemljište koje se ne obrađuje, odnosno koje nije predmet uopšte niti zakupa, niti eksploatacije za primarnu poljoprivrednu proizvodnju. Ono što će biti interesantno, dato je i kroz određene amandmane, mislim da su vrlo prihvatljivi, ali ono što cela Srbija treba da zna, da 3,2 miliona hektara se obrađuje u Republici Srbiji, 1,6 miliona hektara je u Vojvodini. Znači, ona druga polovina pripada ostaloj teritoriji Srbije. Prema tome, ovaj zakon treba da važi za celu teritoriju Republike Srbije. Ono što je važno reći, da 800 hiljada hektara se ne obrađuje. U tih 800 hiljada hektara postoje određeni kapaciteti, potencijali koji mogu da se koriste za energetske svrhe. Zbog čega? Zato što u tih 800 hiljada hektara neki stručnjaci su izvršili određena istraživanja, pa kažu – da može da se proizvede 320 miliona litara biodizela, plus 380 miliona kilograma stočne hrane. Ono što je bitno još reći, da Srbija gubi na ovaj način ne obrađujući tih 800 hiljada hektara loše zemlje koju niko neće, 200 megavata električne energije i toplotne energije. Znači, mi gubimo praktično toplifikaciju Srbije za dva miliona stanovnika ne korišćenjem 800 hiljada hektara zemljišta. Zbog toga postoji amandman koji je gospodin Marijan Rističević predložio, to je da se tako devastirano zemljište i ono čak koje niko nije u prethodne tri godine obrađivao i ova Srbija spaljuje sedam miliona kubnih metara slame, da u zakup za nula dinara onim poljoprivrednim gazdinstvima, onim proizvođačima koji žele zaista da se bave biomasom, jer to je jedan od načina kojima poljoprivrednim proizvođačima, pored primarne proizvodnje koji vrše u određenom segmentu ušteda energetskih mogu imati šansu da kroz proizvodnju biomase jednostavno imaju dodatne prihode, ali i pokrenu samim tim i razviju sektor obnovljivih izvora energije i energetsku efikasnost u Srbiji. Vi ste imali prilike kao ministarka i da u Republici Baden Virtenberg, kada ste bili u poseti, čujete koliko energetskih sela za samo sedam godina je izgrađeno, početo od jednog, a danas postoje 70 energetskih sela upravo na temu proizvodnje biomase. Ono što je važno reći da ovim zakonom se pre svega na određeni način uvodi red u zemljišnu politiku, da je mnogo prepreka koje je trebalo preći, da proces restitucije se završava ove godine, daje šansu da se jednostavno na određeni način definiše i katastar koji do sada jednostavno nije potpun bio kada su u pitanju poljoprivredne parcele, da se reguliše status poljoprivrednih proizvođača koji su se nalazili u ulozi uzurpatora u ovih 70% koji iznosi oko 580 hiljada hektara, da se strožija politika zavede kada su u pitanju lokalne samouprave i da na određeni način dajete mogućnost malim poljoprivrednim proizvođačima koji će moći da konkurišu za IPARD program, da preko dva hektara jednostavno kroz određeni zakup prikažu da imaju tolike parcele i onda budu u mogućnosti da apliciraju jednostavno za ta bespovratna sredstava. Ukoliko imaju manje parcele od dva hektara kao mali proizvođači, oni nisu u mogućnosti da apliciraju za ta sredstva. Prema tome, time idete i kroz postupak implementacije SSP-a za poglavlje 2 kada su u pitanju uopšte poljoprivredno zemljište i zaštita kada je u pitanju kvalitet poljoprivrednog zemljišta. Idete u susret unapređenja samog poljoprivrednog sektora, ali idete i u susret razvoju energetike kada su u pitanju obnovljivi izvori energije. Zbog toga smatramo da ovaj zakon ima tu jednu razvojnu investicionu komponentu i kada gledamo uopšte one koji se bune protiv toga onda je potpuno jasno ukoliko je privatizacija izvršeno od 2005. do 2011. godine na onaj način koji sam vam izložila, a to je zabranom otuđenja, odnosno zabranom opšte zakupa poljoprivrednog zemljišta, a kasnije prodajom poljoprivrednim proizvođačima, odnosno današnjim tajkunima, onda je jasno da nije bilo u interesu da se ovakvo stanje reši. S obzirom da dajete ovakav predlog zakonski, potpuno je jasno da na transparentan način želite da rešite ovu oblast. Ali treba reći, i treba biti iskren, i treba pročitati kojih četiri kompanije, koja četiri vlasnika danas drže preko 100 hektara poljoprivrednog zemljišta u svom vlasništvu i treba reći da strani investitori drže svega 22 hiljade hektara zemlje. Znači da četiri i po, skoro pet puta više drže domaći vlasnici. Ti vlasnici su „MK grup“ gospodina Miodraga Kostića, „Delta“ gospodina Miroslava Miškovića, „IM Matijević“ Petar Matijevića i „Irva investicije“ Đorđe Nicović. To su četiri vlasnika, praktično, zemlje koji drže u svom vlasništvu kroz određene kompanije ovo poljoprivredno zemljište. Sigurno da je njima u interesu da kroz unapređenje i kroz određenu vrstu konkurencije koje će dobiti na ovom tržištu, unapređuju rad poljoprivrede i da ovo zemljište na određeni način kroz primenu novih agro-tehničkih mera pokrenu i nove proizvodne kapacitete, ali ne samo za primarnu proizvodnju nego i prerađivačke. Potpuno je nejasno zašto se zamenjuju teze kada se govori o biznis planu i kada se govori o tome ko će zakupiti onaj deo od 70% koji je nezakupljen, poljoprivrednog zemljišta, ko će plaćati u budžet 100 miliona evra. Plaća će novi zakupci, oni koji su ekonomski sposobni da otvore nove proizvodne kapacitete, kada govorimo o primarnoj proizvodnji. Samo oni koji su ekonomski sposobni, kupovina zemljišta a da se ništa ne radi na njoj, jednostavno nije ekonomski danas isplativa, pogotovo kada ćete imati i male proizvođače koji će se baviti sigurno proizvodnjom zdrave hrane, koja je inače na tržištu u zemljama EU uvek za 30% skuplja nego od onih koji se bave konvencijalnom proizvodnjom poljoprivrednih proizvoda. Prema tome, ono što danas donosi ovaj zakon, praktično donosi jedan novi zamajac u poljoprivredi, u ekonomiji, u prilivu stranih direktnih investicija i zbog toga ovaj zakon treba podržati. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, a zatim Milan Novaković.Izvolite Živkoviću.
Hvala lepo. Vrlo jasno zašto se donosi ovaj zakon, ja sam se samo pitao za koga se donosi? Nesumnjivo da zakon ima za cilj netransparentnu, ispod žita, visoko potencijalno koruptivnu priču o tome kako se prodaje zemljište u Srbiji povlašćenim kupcima. Ja bih zamolio kolege iz opozicije da budu malo mirniji. Postojao je član 64a i pre ovog zakona. Tu je jasno bilo definisano pravo prečeg zakupa, ali se sada uvodi novi institut koji se zove pravo prvenstva zakupa, gde povlašćeni prijatelj, rođak ili strani partner ili šta, vekovni prijatelj, dobija kroz čudne komisije, kroz investicioni program mogućnost da ispod bilo kakve cene, bilo kakve kontrole javnosti dođe do državnog poljoprivrednog zemljišta. To nije samo moj stav. Taj stav je afirmisala i Agencija za borbu protiv korupcije i to je jasno kao dan. Znači, zakon je pravljen za nekoga. Ja sam pitao ministarku, za koga? Da li taj ima arapsko prezime, nemačko ili rusko prezime? Mislim da tu možemo da ogradimo ko će biti taj povlašćeni prijatelj, vekovni prijatelj, koji će doći iz neke arapske zemlje da uči Srbe kako se obrađuje zemlja ili će da dođe neko iz Nemačke da uči Srbe kako se gaje svinje, pošto to Srbi nisu nikad radili, ni prvo ni drugo, nego nam treba strana pamet. Pitanje se stalno ponavlja ovde - zašto, kako, ko je prodao zemljište, kad je uništena Srbija, da li je to privatizacija, pa da li te godine, pa da li te godine? Svi lepi podaci koje iznosite, mnogo govornici, o tome da je u nekom od vaših ili naših gradova, neka firma, bilo da je to industrijska, bilo da je neki poljoprivredni kombinat, bio uspešan, sedmi, osmi u Jugoslaviji, dvanaesti, trinaesti na Balkanu, su priče iz osamdesetih godina, kada naravno nije bilo jednog univerzalnog merila koji je mogao da upoređuje državu, dogovorne ekonomije, komandne privrede, sa pravim tržištem. U devedesetim godinama je uništeno sve u ovoj zemlji i infrastruktura i ljudi. Znači, nije tad samo otimana zemlja, nego su se tad praznila, ne samo što su se deca iseljavala, nego zato što su ginula u ratovima koje je neko vodio i ko danas priča o EU, toleranciji i ne znam čemu sve. Naravno da je bila privatizacija i naravno da je imala puno mana, ali kao model je to bio dobar model koji je loše primenjivan. Nekoliko kolega su rekli da se 2005, 2006, 2007. godine, da se hektar prodavao po 300 evra, a da se danas prodaje po sedam, osam hiljada. Davali su neke primere, čak su pominjana i neka imena i firme i pojedinci. Pa, da vam dam jedan primer koji potvrđuje, to što vi kažete. Dvadeset trećeg maja 2005. godine, da se setimo ko je tad bio vlast, ja sigurno nisam, prodato je 70% PIK „Agrounija“ za dva i po miliona evra. Tad je bilo negde oko 8.000 hektara, što u zakupu, što u vlasništvu „Agrounije“. Ja ne govorim da je ovde ništa loše, samo dajem činjenice. Znači, ako dobro izračunate, to je 312,5 evra po hektaru. Pet članova komisije je bilo, jedan je bio predstavnik Ministarstva poljoprivrede, drugi je bio predstavnik Ministarstva privrede, treći je bio direktor „Agrounije“, tada društvenog preduzeća, četvrti član je bila gospođa koja je bila iz „Agrounije“, peti član te komisije je renesansna ličnost, koji je dobio zadatak da bude moj lični biograf i zove se Marijan Rističević, tada predsednik Skupštine opštine Inđija. Prema tome, ako pitate ko je prodao 2005. godine po 300 evra MK „Komerc“ ili bilo kojoj drugoj firmi plodnu vojvođansku zemlju u Inđiji, dobili ste odgovor, a to možete da vidite na sajtu priv.rs, to je sajt Agencije za privatizaciju. Prema tome, toliko o činjenicama i o vrednostima.
Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Na većinu primedbi koje ste vi sada izneli ja sam već odgovorila, ali prosto želim da kažem da niste u pravu, da je vaš pristup analizi zakona tendenciozan, da nije ničim argumentovan, da činjenicu da država želi da pokrene, da ubrza, da poveća poljoprivrednu proizvodnju kroz podsticanje investicija, želite da stavite u sasvim drugi kontekst, pri tom, ničim izazvani, pri tom netačan kontekst i ja to moram da kažem. Pri tom, želim da kažem i ovo, uvaženi poslaniče, vi ste imali priliku i vi ste radili u vreme kada ste vi kreirali državnu politiku onako kako ste mislili da je najbolje. Ja ne sumnjam da ste vi želeli isto tako da radite najbolje. Pa, dozvolite i nama da i mi pokažemo šta znamo. Dajte nam vreme. Dozvolite da mi sa državnim resursima upravljamo na najbolji mogući način, da upravljamo u korist poljoprivrednika, u korist svih građana, samo toliko. Mislim da bi to bilo sa vaše strane korektno, a na sve druge vaše primedbe ja sam jutros odgovarala. Verujem da ste ih čuli, ne zašto ih ponovo ponavljate.
Pravo na repliku ima gospodin Rističević. Prvo reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, povređen je Poslovnik član 106, iako ste vi od pre par sekundi počeli ponovo da predsedavate, ali prethodni govornik, uvaženi kolega Živković je pričao o svemu samo ne o zakonu, i o komisijama i o potkomisijama i o različitim stvarima i od silnih tih najavljenih kritika Zakona o poljoprivrednom zemljištu, mi smo mogli da čujemo promociju politike u poljoprivredi, koja je na nivou Crnog Gruje, jer kako drugačije nazvati politiku da nama ne treba znanje koje dolazi iz uređenih zemalja EU, da nama ne trebaju investicije? Mi, zaboga, znamo, ono što se potvrdilo da prethodni govornik zna, zna kako da iz državne kase nešto više od 500.000 evra ode za neki sumnjivi vinograd, a onda isti taj vinograd pređe odjednom u neke stanove na Vračaru. Na tajnačin, ta iskustva i ta znanja imamo iz oblasti poljoprivrede. Mislim da je to ponovo na nivou Crnog Gruje i mislim da je na ovaj način prekršen Poslovnik, zato što je dozvoljeno da se priča o svemu i svačemu samo ne o veoma važnom Predlogu zakona, o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu.
Zahvaljujem. Morao sam da saslušam do kraja, iako ste deo iskoristili kao repliku. Morao sam da saslušam do kraja, jer nisam bio predsedavajući. Zato ću ovih minut i dvadeset sekundi oduzeti od vremena poslaničke grupe. (Zoran Babić, s mesta: Kome?) Srpskoj naprednoj stranci. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, pravo na repliku na izlaganje gospodina Živkovića.
Dame i gospodo narodni poslanici, najverovatnije je da je Miodrag Kostić dobro obavestio mog kolegu poljoprivrednika o sastavu tenderske komisije, ali ga je mogao obavestiti malo bolje. Od pet članova, četiri člana komisije su glasala za prodaju i jedan nije. Jedan je smatrao da je cena mala, a taj jedan je bio predstavnik lokalne samouprave opštine Inđija Marijan Rističević. Ako to nije tačno, možemo i na poligraf, možemo i na zapisnik. Ako to nije tačno, ja ću da dam ostavku i moje imanje, koje nije značajno pokloniti mom kolegi poljoprivredniku. Ali, ako je tačno da Marijan Rističević nije glasao za tu privatizaciju kao predstavnik lokalne samouprave, možete da ne dođete, ali i da budete prisutni i ne glasate za privatizaciju, onda niste bili za to. Ako je tačno da ja nisam glasao za tu privatizaciju, da kolega poljoprivrednik da ostavku i da njegovo imanje, koje je znatno veće od mog pripadne meni. To je moja ponuda, kao i sledeće. Daću ostavku, ako čuveni ugovor sa Ministarstvom poljoprivrede o zakupu poljoprivrednog zemljišta u korist vinodelca, vinodelje, mog kolege poljoprivrednika nije potpisao jedan od direktor MK Komerca, Jaroslav Stuparski, a u korist vinarije Živković. Ja ću, takođe, podneti ostavku, jer taj ugovor direktno dovodi u vezu MK Komerc, mog kolegu poljoprivrednika i prodaju one čuvene zgrade na Ušću MK Komercu. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Rističeviću. Sa ovim zatvaramo krug replika. Reč ima narodni poslanik Zoran Živkoviću. Imate repliku na izlaganje gospođe ministar i molim vas da se toga držite. Izvolite.
Ministarka je rekla da treba da dopustim da ova Vlada dobije šansu da pokaže kako radi na korist države i naroda. Tako ste rekli, a vi ste rekli da dobro procenjujete da sam ja tih godinu dana radio na ponosu građana Srbije, i to je tačno. Vi imate šansu da radite na dobro građana Srbije. Već počinje četvrta godina uskoro. Znači, tri godine radite na korist građana Srbije. Šta se dešava? Dešava se to da je javni dug povećan za skoro 10 milijardi. Dešava se to da je nezaposlenost ista ili veća nego što je bila pre tri godine. Dešava se to da se uvode novi nameti kroz takse, akcize, poreze svima, pa i poljoprivrednicima. (Zoran Babić, s mesta: Da li prihvata opkladu Marijana Rističevića?) Hoćete da sprečite dobacivanje?
Molim vas, sa pažnjom slušam izlaganje gospodina Živkovića i dozvolite mi da ga saslušam.
Prema tome, vaša šansa je data. To je narodna volja. To voks populi, voks dei, poštujem, ali niste vi od juče. Niste vi danas došli prvi put ovde. Nije ovo prva bajka koju vi čitate. Te bajke se čitaju godinama već. Prema tome, ja mislim da je bilo dovoljno vremena da vi pokažete svoje namere i vaše namere su vrlo jasno pokazane, ne samo vaše lične, nego namere cele Vlade, a to je da se maltretira ovaj narod maksimalno sa bajkama koje dolaze na ćilimima iz arapskih, ruskih i ne znam kojih zemalja, da se srozava Srbija još dublje, nego što je srozavana u prethodnom periodu.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković, replika.
Vlada Republike Srbije je preuzela odgovornost pre godinu i po dana. Tada sam i ja preuzela odgovornost za rad Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine. Gospodine, koliko je potrebno vremena kada se stvari u poljoprivredi unište da se ponovo vrate i ožive? Ovi kombinati, ova poljoprivredna dobra, koja su nestajala u periodu 2001-2011. godina, stvarana su i stvarani su decenijama unazad. Koliko treba da se oni pokrenu i da se oni obnove? Šta ćemo sa SSP-om, koji smo danas potpisivali? Nije samo problem što je potpisan, nego što su poljoprivrednici i tada, kao i ranije, pušteni niz vodu. Njih se sete svi samo kada su neki izbori ili nešto uoči izbora, ali ova Vlada nije se setila poljoprivrednika kroz ovaj zakon. Vi dobro znate da smo niz zakona branili ovde u Skupštini i mnogo više nego što su neki vaši za celi svoj mandat uspeli da pripreme i odbrane, a sve u interesu poljoprivrede. Vi znate šta je sve učinjeno. Mi danas imamo sa čime da se ponosimo i da se hvalimo. Prošle godine smo imali suficit u izvozu poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, rekordan. Ove godine, u prvih 10 meseci, suficit na nivou prošlogodišnjeg. Iako smo prošle godine imali poplave, iako ove godine imamo sušu, mi imamo rezultate, jer smo posvećeni poslu koji nam je narod poverio. Upravo iz tog razloga i donosimo ovaj zakon. Trebaju nam preradni kapaciteti. Trebaju nam oni koji će da otkupe proizvode od naših poljoprivrednika i da ih izvezu na inostrano tržište. Trebaju nam naši za našu hranu i za našu decu.
Zahvaljujem, gospođo ministar. (Zoran Živković, s mesta: Replika.) Gospodine Živkoviću, nemate pravo na repliku. Nadam se da za vas nije uvreda ovo što je rekla gospođa ministar - „gospodine“? (Zoran Živković, s mesta: To nije rečeno.) Nije vam se obratila ni na koji drugi način, osim… (Zoran Živković, s mesta: Iznela je neistinu.) Gospodine Živkoviću, pa koliko neistina vi pričate… (Zoran Živković, s mesta: Kako vas nije sramota?) … onda bi stalno neko trebao da dobija repliku, ako bi to bio kriterijum. (Zoran Živković, s mesta: Neka kaže koji je kombinat je nestao 2001. godine.) Reč ima narodni poslanik Milan Novaković.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, ja ću da se vratim na Zakon o poljoprivrednom zemljištu, da se vratim ovom odgovornom poslu koji mi ovde, kao narodni poslanici, treba da radimo u parlamentu Skupštine Republike Srbije i da što bolje pojasnimo našim građanima tj. poljoprivrednim proizvođačima šta ovaj zakon dobro njima donosi. Pre nego što počnem da pričam o dobrim stvarima, ja sam pokušao u ovom zakonu da nađem jednu formulu iz 2007. godine, a vi me, ministarko, opomenite ako nisam dobro pročitao. Pokušao sam da nađem sledeću formulu da se 52 hektara zakupe po 60 evra na 40 godina, da se ne posadi vinograd, a da se podignu subvencije od 525 hiljada evra, što je uradio neki bivši, bivši premijer. Nisam mogao tu formulu da nađem u ovom zakonu, i to mi govori da ili nisam dobro pročitao ili je neko napisao neki interni akt i sproveo lično samo za sebe. To ostavljam svima ovde i građanima koji nas gledaju da protumače kako misle da treba da protumače. Da se vratimo na zakon. Zakon je vrlo jasan. Zakon definiše ciljeve koji su postavljeni pred njega, a to je izdavanje i gazdovanje državnim poljoprivrednim zemljištem, a počev od samog pojma šta je to poljoprivredno zemljište, zatim od uvođenja pojma knjige polja i da više ne može da se dešava da nemamo informaciju o tome šta se seje na određenim parcelama koje je država dala u zakup poljoprivrednim proizvođačima. Takođe, jedan jako bitan momenat u ovome jeste da je dosadašnji zakon bio apsolutno, da kažem, ne transparentan u smislu da je imao svoje velike propuste i tu su se javljale velike zloupotrebe, tako da uzurpacije zemljišta koje su bile evidentne od 2007. godine na ovamo su nanele veliku štetu Republici Srbiji. Vi ste to dobro uočili, dali ste dobre predloge. Predlozi koji se odnose na sankcije za uzurpatore, koji uđu neovlašćeno u posed da obrađuju poljoprivredno zemljište, da je predviđeno da bude tri puta veća naknada u odnosu na početnu cenu. Zatim, ukoliko se ne nađe ko je uzurpator zemljišta, da lokalna samouprava ima pravo da skine useve i plodove i da iz tog izvora sredstava ili namiri deo za skidanje, a deo da ide u budžet, ili ukoliko otkrije ko je uzurpator da sudskim putem naplati od njega. Zašto govorim o ovoj uzurpaciji? Zato što je jako velika šteta državi i Republici Srbiji naneta. Čuli smo ovde podatke, da ne ponavljam, od ministarke i uvaženih kolega poslanika. Ja ću reći samo jedan podatak za Novi Sad, odakle ja dolazim, a to je da je od 2007. godine, od kada je počelo da se izdaje državno poljoprivredno zemljište, uzurpirano ukupno 5.280 hektara. Po tom osnovu ukupna sredstva koja su se vansudskim poravnanjima, što je nažalost bilo zakonski tako da je, u odnosu na početnu cenu licitacije, samo za 0,5% uvećavana. To su vešto zloupotrebljavali određeni, kažem određeni, poljoprivrednici. Taj iznos je negde 214 miliona dinara. Od toga svega, 24 miliona naplaćeno i još je ostalo 190 miliona na području grada Novog Sada, nenaplaćenog po osnovu uzurpacija. Idemo dalje, kada govorimo o izdavanju poljoprivrednog zemljišta za investcije do 30%, tu da pojasnimo građanima, uvek govorimo do 30%. To ne znači da na području jedne lokalne samouprave, lokalna samouprava ima obavezu da izda sve. Lokalna samouprava ima obavezu da u duhu dobrog domaćina, koji gazduje, tj. pod mentorstvom Republike Srbije i Ministarstva poljoprivrede vodi računa kakve programe će prihvatiti, investicione programe i do 30% zemljišta izdavati na 30 godina. Samo jednu stvar da kažemo. Ne znači da je velika investicija 10, 100 ili 200 hektara. Velika investicija za mala gazdinstva je i dva hektara. Ako je po jednom hektaru za, npr. za podizanje jednog hektara voćnjaka jabuka, investicija je negde oko 35.000 eura. Prihod godišnji od te investicije je na očekivanih negde između 15.000 i 17.000 eura. Morate priznati da od dva hektara jedna porodica može i te kako lepo da živi. Drugo je pitanje kako će doći do sredstava poljoprivredni proizvođač za to? Upravo imamo zakon koji smo usvojili, to je Zakon o ulaganjima gde smo izjednačili domaće i strane investitore. Zatim, imamo Zakon o zadrugama, koji se takođe nalazi ovih dana na raspravi. Završili smo juče načelnu raspravu. Sutra očekujemo raspravu po amandmanima, gde će biti preporuka našim poljoprivrednim proizvođačima da se udružuju. Jer zadružni sistem je ta perspektiva koja može spremno da dočeka i konkurenciju s obzirom da, još jednom da podsetim da država Srbija je na putu ka EU, da država Srbija će se otvoriti kao tržište, da država Srbija mora da preko zakonskih odredaba i te kako utiče, i te kako pomogne svojim građanima da spremno dočekaju tu konkurenciju. To neće značiti samo u zakonskom smislu, nego će to značiti i u finansijskom. Kako u finansijskom? Sigurno je da budžet za poljoprivredu, složili smo se, nije dovoljan. Budžet ćemo morati menjati. Budžet će morati biti investicioni. U narednom periodu tu ćemo, da kažemo, i te kako moći da koristimo sredstva iz IPA programa. Za 2016. godinu nam je predviđeno 35 miliona eura. Šta mislite koliko voćnjaka može da se, ili staklenika koliko može da se podigne širom Republike Srbije? Ne pričamo, znači, o investicijama 10, 20, 30, 50 hektara. Pričamo o manjim površinama, manjim investicijama, a koje i te kako mogu da donesu dobro našim poljoprivrednim proizvođačima. I jeste cilj i ovog zakona i Zakona o zadrugama, nama su cilj mali i srednji proizvođači. Mi kao narodni poslanici se za to borimo. Za velike proizvođače naše i velike investitore nemamo bojazni. Oni posluju po tržišnim principima. Spremni su i tehnički i tehnološki i stručno da se dočekaju svim izazovima. Mi upravo ovim zakonima radimo ka tome da ovaj zakon bude investicioni i da ovaj zakon može da donese dobro malim i srednjim poljoprivrednim proizvođačima. Ko to neće da vidi, nažalost, uvek je tako, znači pozicija i opozicija nikada se neće složiti, ali za godinu dana ćemo mi opet biti ovde, pa ćemo opet pričati, pa ćemo videti šta ćemo uraditi. U svakom slučaju ne bih da uzimam više vremena, ali mislim da i te kako je važno da i kupovina poljoprivrednog zemljišta na kojoj su insistirali upravo mali poljoprivredni proizvođači, opet ponavljam do 20 hektara, to ne znači kad pričamo do 20 da mora neko da kupi 20 hektara. Sigurno je da na osnovu svega ovde izloženog što sam u ovom kratkom periodu mogao da kažem da se može izvesti zaključak da ovaj zakon je upravo okrenut ka malim i srednjim investitorima. Ne zapostavlja ni velike investitore. Nama veliki investitori i te kako trebaju. Vidimo šta se dešava, samo ću porediti, npr. automobilsku industriju koliko je prateća industrija, koliko su mali zanatski proizvođači u okolini Kragujevca i u Srbiji živnuli. Sve je to što je prateća industrija. Ništa protiv nemam da dođu velike kompanije, apsolutno to podržavam i snažno ću podržavati proizvođače svinja da dođu i proizvođači goveda i proizvođači lešnika. Svi su dobrodošli. Imamo dovoljno zemlje, ta zemlja naša nažalost nije u funkciji. Da stavimo svu tu zemlju u funkciju država Srbija bi bila bogata. A država Srbija će biti bogata ako jedna Švajcarska kada idemo kroz nju, kada vidimo da na proplancima ima onoliko stada krava. Završiću sa ovim u simboličnom smislu, da želim da se vrati vreme kada će biti puni pašnjaci stoke na ispaši, a u narodu za stoku se kaže da je blago. Srbija kada bude imala puno blaga, Srbija će biti bogata zemlja. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Novakoviću. Poštovani narodni poslanici, pošto nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim decu bez roditeljskog staranja iz Beograda, Niša i Aranđelovca, polaznike socijalno inkluzivnog programa „Generacije budućnosti“ koji se sprovodi pod pokroviteljstvom Narodne skupštine Republike Srbije, koja trenutno prate deo današnje sednice sa galerije velike sale. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite gospodine Božoviću.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena ministarko, poštovani gosti ono što je za nas veoma bilo važno da pre svega dođemo do mogućnosti da učestvujemo u ovoj raspravi zato što smatramo da govorim u ime ljudi koji će sasvim sigurno imati ugroženu egzistenciju u narednom periodu. Direktnih korisnika je 70.000, indirektnih sigurno duplo više, ljudi koji žive od ovakvog načina poljoprivredne proizvodnje u Srbiji. Vi ste nekoliko puta danas govorili kako je ovaj postojeći zakon veoma loš, ali i on se primenjivao, pa čak i nije dao tako loše rezultate. Smatramo da će ove izmene i dopune doneti katastrofalne rezultate, upravo po ljude koji žive od poljoprivrede. Vi ste nekoliko puta danas pokušali da podvučete da se radi o zakonu koji država Srbija donosi u korist svih njenih građana, a mislim da ne da niste u pravu, nego da ste potpuno isključili poljoprivrednike iz severa zemlje, iz AP Vojvodine, jer se ovaj zakon ne odnosi kada je u pitanju njihov interes i ne odnosi se na ono što su njihove potrebe. I sve vreme znate da zamenjujete teze i sve vreme se obraćate nekom poljoprivredniku iz centralne Srbije koji će imati ili neće imati kao i do sada interes i od postojećeg i od ovih izmena i dopuna ovog zakona, ali sasvim sigurno neće imati ljudi koji se bave poljoprivredom u AP Vojvodini. Dakle, vi sami ovim predlogom zakona kažnjavate poljoprivrednike u Vojvodini? I oni su takođe država Srbija, barem za vas bi to tako trebalo da bude. I oni su građani koji žive od svog rada. Mi smo se zalagali za nov zakon, vi ste rekli da su izmene i dopune dovoljne. Pod broj jedan, motiv kojim se opravdava donošenje ovakvih zakonskih rešenja je prilično pogrešan i netačan i to smo nekoliko puta, i različiti predstavnici opozicije su to danas nekoliko puta podvlačili. Vaše stanovište je da ne postoji interesovanje za Zakon državnog poljoprivrednog zemljišta, ne dolazi u obzir. Ne dolazi u obzir, vi vrlo dobro znate da to nije istina. Kada uđemo u pogrešan voz na samom početku, svaka stanica je pogrešna. Dakle, vaša intencija i namera izmena i dopuna ovog zakona nije u skladu sa realnim stanjem i sa interesima ljudi koji žive od poljoprivrede. U Vojvodini se radi o 450.000 hektara državnog zemljišta, 250.000 je u zakupu i šta sada vi predlažete ovim zakonom? Nekoliko puta su danas poslanici govorili i gospođa Jerkov i gospođa Čomić, da slobodno kao ministarka poljoprivrede, ako već niste našli za shodno da razgovarate sa onima koji su protestovali, koji su se na zimi smrzavali, još dok je ovaj zakon bio u javnoj raspravi, da li možete da sednete u automobil, da li možete da obiđete svako mesto, svaku opštinu, svako selo i svaki grad, da vidite pored puta da li postoji zemlja prve, druge ili treće kategorije koja se ne obrađuje? Ne postoji, to i vi sami znate. Sada predlažete da se 150.000 ha, kažete ne tajkunima, ali u zakonu ih zove investitori, to su tajkuni samo u zagradi nisu tajkuni, vi ih zovete tajkuni investitori, jer kažete da nema u Srbiji tajkuna, u redu, tih vaših investitora 150.000 ha ćete sada njima da date u zakup. U redu, to je vaše rešenje. Na taj način ugrožavate 150.000 ljudi koji nemaju novca da zakupe, koji su fizička a ne pravna lica. Vi svojim zakonskim rešenjem više vrednujete pravna lica nego fizičko lice. To je takođe veoma čudno za nas. Kako je moguće da je pravno lice vrednije, da je imovina pravnog lica vrednija od imovine fizičkog lica? Zašto je firma vrednija od čoveka za ovu Vladu? Zašto Vlada RS više vrednuje preduzeća i privatne kompanije nego ljude? To nam nije jasno. Zbog čega se to radi? I dalje je pod restitucijom 150.000. To ne možete nikome da date u zakup zato što će to biti zemljište koje će se vratiti i 150.000 je ostalo za prodaju. Od tog zemljišta, kao što znate, imate i one lošije kategorije, imate i slatine, pašnjake, utrine i sve ono što je neisplativo da se obrađuje. Da li ovaj zakon poznaje pravdu i sa druge strane postavlja pitanje – koliko košta ova nepravda prema građanima koji žive u Vojvodini, koji žive od ovoga? Koliko košta ta nepravda? Mi znamo da ovo nije vaš zakon. Lično imam simpatije prema vama kao ministarki i prema vašem radu, ali vi zastupate ovde neku drugu stranku, ne stranku iz koje izvorno dolazite, Vladu RS koja sprovodi politiku SNS. To je svima veoma jasno. Zašto pravno lice a ne fizičko i zašto komisija koju vi određujete može jedina da utvrdi način da li investitor ispunjava uslove, koji je investitor u pitanju, opet kažem investitor u zagradi tajkun, kako do 30% zemljišta u lokalnim samoupravama, šta mislite da li će te lokalne samouprave na bilo koji način moći da se izbore sa ovim? Neke hoće. Neke bi želele. Neke ne mogu. Kako ćete i na koji način da vi pravedno rešenje donesete a da oni koji žive od ovoga ne budu ugroženi? To je osnovno pitanje. Ko će biti u tim komisijama? Da li će biti u komisijama oni ljudi koji su i do sada dodeljivali pomoć samo i isključivo povlašćenim investitorima? Vlada RS je poznata po tome. Da li ćemo i u ovom slučaju samo povlašćenima da damo mogućnost da dođu do tog zemljišta? Dvadeset hiljada hektara, 400.000 evra za pet godina i to je gospođa Jerkov danas postavila pitanje. Šta treba da se dogodi da neko zaradi 400.000 evra za pet godina? Ko ima taj novac. Nemaju fizička lica, nemaju oni koji žive od toga. To imaju isključivo tajkuni, da definišemo makar taj izraz, i tajkuni, odnosno investitori jedini imaju taj novac. To su tajkuni. Četristohiljada evra, to su tajkuni. Iz tog razloga smo tražili ne samo pojašnjenja nego smo tražili da i sa svim onim što ste govorili do sada po mantri godinu i po dana optuživali neke bivše tamo vlasti i neka bivša vremena. Znate šta, do 2008. godine 95% poljoprivrednih kombinata je privatizovano. Demokratska stranka je neke ugovore loše raskidala. Samo to da znate. Da ne bude nikakve zabune. (Poslanici SNS dobacuju.) Ako mogu samo da dođem do reči od gospodina prekoputa. To govori Savet za borbu protiv korupcije. To ne tvrdim ja. Savet za borbu protiv korupcije koji su predstavnici Odbora za poljoprivredu nazivali podgrankom jedne političke organizacije. To su oni kojima je prećeno ili koji su prebijani na ulici. Oni tvrde ovo što ja govorim. Da li je bilo mangupa u bivšim režimima? Bilo je mangupa u svakom režimu, da se razumemo, posebno u Srbiji u kojoj ne postoje jake i nezavisne institucije od 1990. godine pa nadalje i slobodno mogu da vam kažem, u svakoj vladi do sada, samo je nekako čudno da su baš ti mangupi danas članovi SNS, uključujući Sinišu Malog koji je kroz privatizaciju upravo između ostalog i sam učestvovao u dodeli zemljišta koje je prisvojio za sebe lično.
Vreme.
Imam još jedan minut. Ne? Završavam rečenicu.
Imate još pet sekundi.
Ovo je za nas veoma loš zakon. Mi nećemo podržati ovaj zakon i glasaćemo protiv.
Zahvaljujem se gospodine Božoviću. Gospodine Babiću, vi repliku? (Zoran Babić: Tri puta pominje SNS. Znam. Gospođo ministar, ima replika prednost.
Pa ja bih rado odgovorio ovom mangupu iz DS koji je tako iz gradske uprave prešao u poslaničke klupe …
Molim vas gospodine Babiću.
Pa vidite, ti isti mangupi iz DS su patentirali kako je moguće napraviti 450.000 evra. Vrlo lako, jednim potezom i više od tih 450.000 evra. Dovoljno je da oštetite decu ometenu u razvoju za milion i 200.000 evra, da ih ostavite bez objekta i vi ste dobili milion i 200.000 evra, a deca su ostala bez objekta. Dovoljno je da oštetite i uništite „Tesla banku“ i imaćete mnogo puta po 450.000 vi mangupčići iz DS. Dovoljno je da uništite Fond za kapitalna ulaganja, Fond za razvoj. Sve ste to radili vi gospodo mangupi iz DS. Ali, mangupi iz DS su radili još neke stvari a vezano je za poljoprivredu. Znate, ti mangupi su 2011. godine kada su Vladu činili ti mnogo veći mangupi nego što su ovi sada koji sede ovde, činili Vladu Srbije, doneli su zaključak po kome se daje saglasnost za zaključivanje ugovora između Republike Srbije, Privredne komore Beograda, grada Beograda i Direkcije za imovinu. Tim zaključkom utvrđeno je da je celokupno poljoprivredno zemljište koje PKB koristi i obrađuje da se prebacuje u kapital PKB i da imaju saglasnost da se upišu kao vlasnici. Tu su ovi mangupi iz DS već pripremali za tajkune, mnogo veće mangupe koje je stvorila DS, da otmu imovinu PKB. Šta ćemo sa tim manguklupcima? Šta ćemo sa tim mangupi? Šta ćemo sa svim onim stvarima koje ste uništili i pokrali? Šta hoćete sada, da i dalje možete da raspolažete sa poljoprivrednim zemljištem, da i dalje mogu mangupi da budu ugledni poslanici i ugledni članovi našeg društva? Neće moći tako.
Vreme. Zahvaljujem. (Balša Božović: Replika.) Gospodine Božoviću, nemate pravo na repliku na izlaganje gospodina Babića. Ima samo ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, ali ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe mora da sačeka da prvo gospođa ministar koja ima repliku na izlaganje gospodina Božovića dobije priliku da odgovori. Izvolite, Snežana Bogosavljević Bošković.
Gospodine poslaniče, tačno je, zakon nije moj. Zakon je poljoprivrednika koji su učestvovali u njegovom pisanju i tačno je da je zakon poljoprivrednika iz Vojvodine i tačno je da su oni bili najviše zainteresovani i da su sve vreme u onoj meri u kojoj su smatrali da treba da učestvuju i učestvovali, a moram vam reći da je najveći broj njih bio zaista revnostan i gotovo svakodnevno, odnosno kad god su se održavali ti radni sastanci i radne grupe, oni su bili sa nama i ponosna sam što mogu da kažem da je zakon njihov. Tačno je da niko od njih nije zadovoljan sa svim rešenjima, ali je tačno i da je svako od njih dobio maksimum koji je tražio, pa čak i ova koja vi pominjete, koja su jedina bila, oni su jedino udruženje koje je bilo isključivo protiv davanja 30% zemljišta u pravu prvenstva. Znači, sve drugo u zakonu za njih nije bilo sporno osim toga. Zašto su protiv? Zato što im je neko objasnio da oni neće imati više mogućnost da zakupljuju zemlju, što nije tačno. Zašto im je to tako objašnjeno? Vi kažete 70 hiljada korisnika će biti ugroženo. Pa, mi, molimo vas malopre smo pokazivali podatke 4,5 hiljade poljoprivrednih gazdinstava je u Vojvodini koji uzimaju zemlju u zakup 4,5 hiljade. Znači, čak i da svih 30% ovog momenta damo investitorima pri čemu mogu investitori da budu i poljoprivrednici, jel tako kroz svoja udruženja, da li je moguće i ko može da poveruje da će oni ostaviti bez zemlje koju si inače ranije obrađivali. Prema tome, sam senzacionalistički pristup o osetljivom i ozbiljnom pitanju je pristup koji ne priliči nama kao zaštitnicima interesa građana i interesa poljoprivrednika.
Zahvaljujem. (Balša Božović, s mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku. Ministar je odgovorio samo na naša pitanja, nijednog trenutka vas nije pomenula u negativnom kontekstu.Gospodine Božoviću, budite malo parlamentarni, molim vas. Izvolite, ima reč ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS pravo na repliku, na izlaganje gospodina Babića. Izvolite. Narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Ja sam i još nekoliko govornika je zamolilo već kada se govori o privatizacijama, ne razgovarate ni sa kim ko je danas u DS, razgovarajte sa onima koji su danas funkcioneri vaše stranke, koji su na državnim funkcijama u ime vaše stranke, koji su vodili te privatizacije, koji su prodavali poljoprivredno zemljište, koji su ga prodavali tajkunima. Razgovarajte sa ovlašćenim predstavnikom svoje stranke, s obzirom na to da je zapisnik o tome da se za 300 hektara prodaje Miodragu Kostiću, za 300 evra po hektaru, prodaje Miodragu Kostiću 8000 hektara u Vojvodini što vi sada govorite neki termin - potpisao. To što on danas nakon deset godina tvrdi da je bio protiv, to je sad već znate stvar njegovog iskaza koji može, a ne mora biti tačan. Nismo ga čuli da je davao izjave o tome da je ikad bio protiv, nije imao primedbe itd. Kad je u PKB jedino što ste propustili da kažete je da je DS sprečila da se taj PKB proda Miodragu Kostiću, da je podigla njegovu vrednost za 11 milijardi dinara, a da ga danas SNS prodaje ko zna kome za 50 miliona evra i to po vašem, sada već vidimo po dobro oprobanom principu direktne pogodbe i tako da korist ima isključivo krug ljudi blizak vrhu SNS. Tako da u izveštaju Saveta za borbu protiv korupcije piše da je 95% poljoprivrednih kombinata privatizovano do 2008. godine. U vreme kada je DS bila u opoziciji, a Siniša Mali vodio Agenciju za privatizaciju. Sva pitanja u vezi sa tim, molim vas, obratite se gradonačelniku Beograda.
Reč ima ovlašćeni predstavnik, u stvari predsednik poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Zoran Babić, na pominjanje SNS. Izvolite.
Izgleda da se promenom političkih stranaka, da se gubi i sećanje, ali postoje i oni ljudi koji imaju sećanje. Gospodin Siniša Mali nikada nije bio direktor Agencije, već je bio Mirko Cvetković, posle toga i premijer Vlade RS i jedan od mangupa DS. Sa druge strane, jasno je rekao gospodin Rističević, da zapisnik postoji i bio je član komisije, ali je glasao protiv, za su glasali ponovo mangupi iz DS i ponovo su ti isti mangupi iz DS predali imovinu tajkunima, tajkunima koje ste vi napravili i vi patentirali. Koji mangupi su prodali imovinu i predstavili kao ulagače, biznismene, kao pokretače privrede, Mileta Jerkovića, Darka Šarića? To su za vas investitori. Koji su mangupi koji su prodavali imovinu Darku Šariću i Miletu Jerkoviću? Što se tiče PKB, pa da, stali ste, zato što ste se obavezali da pre toga uknjižite zemljište. Zato što PKB bez uknjiženog zemljišta nije vredeo ništa, zato što ste hteli prvo da uknjižite zemljište, pa zašto ste napravili odlukom Vlade iz 2011. godine gde su sedeli mangupi iz DS? Zašto ste napravili dogovor između Vlade, PKB, Grada Beograda i Direkcije za imovinu. Sve četiri institucije su vodili mangupi iz DS. Zaključak po kojem je utvrđeno da celokupno poljoprivredno zemljište koje PKB koristi i obrađuje, da prelazi u kapital PKB. To je ono što ste radili. To je taj nestašluk vas mangupa iz DS, jer PKB sa uknjiženim zemljištem vredi mnogo i to ste pripremali za privatizaciju i za poklanjanje. E, to je privatizacija i to je nestašluk u režiji mangupa iz DS, a o ovome ja i dalje nisam čuo, kada će da se završi Heterlend, gde je milion i 200 hiljade evra odnošenih, otetih od dece sa posebnim potrebama? Sram vas bilo, mangupi iz DS.
Reč ima ovlašćeni predstavnik DS, narodna poslanica Aleksandra Jerkov, pominjanje DS. Izvolite, replika dva minuta.
Ja mislim da je jedino tačno od svega što je gospodin Babić rekao i to u pojedinim slučajevima da kada se promeni stranka malo se briše i sećanje, pa on tako u svom slučaju za sebe može da kaže. Meni se čini da je on dosta stvari pobrkao. To što on govori da je DS radila sa zemljištem koje pokušava da se uknjiži u PKB, to radi Zorana Mihajlović, gospodine Babiću, upravo sada i to mimo katastra i to na isti način na koji je pokušala da uradi na Zlatiboru, pa tek onda kada je došlo do velikog skandala za tako nešto se saznalo. Izvinjavam se, ja sam napravila grešku, gospodin Mali nije bio direktor Agencije za privatizaciju, bio je direktor Tenderske komisije, izvinite Centar za tendere koji je vodio sve privatizacije operativno tako da vas i dalje molim, vi više imate trenutno veze sa procesom privatizacije nego bilo ko iz DS koje danas u Demokratskoj stranci, tako da vas molim obratite se gospodinu Siniši Malom. Ono što je DS radila, ona je raskinula more tih privatizacija o kojima vi pričate i Mileta Jerkovića i Darka Šarića i od svih tih firmi napravila zeleni pul od 15 preduzeća koje sada Aleksandar Vučić deli arapskimi drugim tajkunima, što domaćim, što stranim, tako da sve te privatizacije koje su vam sporne, sve te poljoprivredne kombinate ili vidite sa kolegama koje su sa vama i danas u koaliciji, jedini koje sve vreme bio na vlasti isto tako sedi u ovoj Skupštini, tako da se možete svima njima obratiti, a ponajmanje DS. Sve i da je sve to istina što vi govorite, a nije, koji je vaš odgovor na pitanje – zbog čega se 30% najboljeg zemljišta u svakoj opštini u Vojvodini daje bez tendera odabranim investitorima samo na osnovu investicionog plana i dogovora sa nekakvom komisijom Vlade za koju ne znamo ni ko će biti.
Zahvaljujem. Repliku ima predsednik poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Zoran Babić, na pominjanje imena. Izvolite i ovim zatvaramo krug replika.
Ja ću vam reći ko čini taj zeleni pul. Emil Tedeski - Atlantik grupa, Ivica Todorić - Agrokor, Dragutin Drk - Vindija, Ivan Ergović - Neks grup, šta je ovo? Ovo nisu tajkuni? Ovo su sve fizička lica. Pošto vidim da sem vaših kompanija, sem kompanija u vlasništvu mangupa iz DS, sve druge kompanije su tajkunske, a ove kompanije i ovi ljudi nisu iz Srbije, iz susedne nam Hrvatske. Jel to zeleni pul kojim se hvali gospođa prethodni govornik? Sa druge strane, malo pre je nešto urađeno, stvarno ne mogu da razumem, DS nas je optužila da 2011. godine kada su i Vladu i Grad Beograd, i sve moguće institucije vodili mangupi iz DS i kada su napravili zaključak po kome se daje saglasnost za zaključivanje ugovora između Republike Srbije, PKB, Grada Beograda i Direkcije za imovinu da to u stvari nisu uradili oni, to nisu uradili mangupi iz DS koji su i tada radili ove stvari Heterlned, Tesla banka, Fond za kapitalna ulaganja, Fond za razvoj, pa im je to bilo malo pa su hteli i na PKB. Samo što sada hoće da predstave da 2011. godine, Vladu je vodila, u stvari SNS. Znate, nisu vodili mangupi iz DS, pa su oni napravili taj zaključak. Taj zaključak, odnosno po tom zaključku prvi pokušaj uknjiženja, kada je bio? Dve hiljade trinaeste godine, kada je Grad Beograd, koji je inicirao taj zaključak i uknjiženje, vodili ponovo mangupi iz DS.. (Zahvaljujem, gospodine Babiću, isteklo je vreme.) i gospodin preko puta, i Dragan Đilas, ali to što viš pokušavate da nam bacate prašinu u oči, samo zato što ne želite da odgovorite gde je novac od Heterlenda, od Tesla Banke, od Fonda za kapitalna ulaganja, od svih ovih stvari koje su završile u Pajtićevom džepu.
Zahvaljujem. Nastavljamo. Nemate više pravo na repliku, jer sam rekao da je gospodin Božović izazvao repliku i time smo zatvorili krug replika i moramo nastaviti ovaj važan zakon za građane Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, po dnevnom redu. Izvolite, gospodine Blažiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospođo ministarka, predstavnici Ministarstva, pred nama su dva zakona o poljoprivrednom zemljištu i zaštiti zemljišta, i kada govorimo o nekim zakonima, mi moramo govoriti prvo o nekom prošlom vremenu, o tome kakva su iskustva iz prethodnog perioda, da bi znali da analiziramo i da predvidimo kako će se on odraziti na današnje vreme, ili kakav će biti u budućnosti ili kakav će biti za budućnost države. Naša prošlost kada je u pitanju poljoprivreda i poljoprivredno zemljište je tamna i crna, ali smo dočekali ovde da vojvođanskog seljaka brane, tobože, oni koji su mu najviše obrali njive, koji su mu rasprodali kombinate, koji su mu požnjeli žito, počupali repu i doveli ga dotle, dokle su ga doveli, i još plaše da će doći neko vreme u kome će vojvođanski seljak biti nadničar nekim tajkunima. To vreme neće doći nikad. Vojvođanski seljak će biti svoj na svome kao što je uvek i bio, i neka ga ne plaše oni koji su prodavali njegovu zemlju, prodavajući kombinate, pa je onda tajkun Ivica Todorić, kupujući „Frikom“ i kupujući „Dijamant“ kupio i osam hiljada hektara najbolje vojvođanske zemlje, na večito, kako kažu moji seljaci, samo zato što je tada Aleksandar Vlahović, kao ministar privrede i privatizacije svojim mišljenjem bio jači, od dva zakona koji su štitili da se zemlja ne može prodavati. Tako je tajkun Todorić postao vlasnik osam i po hiljada hektara i još mnogi drugi. Tada se zemlja prodavala, danas više neće. I, da ne pričaju to oni, i da ne brane SSP, jer potpisali su ugovor, što nikad niko u Evropi nije potpisao, a potpisali su da četiri godine nakon dobijanja statusa kandidata vi ulazite i otvarate tržište za prodaju zemlje. Druge zemlje, poput, recimo, Hrvatske, sklopile su ugovor da tek sedam godina nakon ulaska u EU može da se otvori tržište. Poljaci nakon 12 godina ulaska u EU, Mađari tri, pa još sedam godina, a onda su Ustav menjali da ne može niko da kupi njihovu zemlju. Pa, neće moći ni ovu. Ovaj Zakon o poljoprivrednom zemljištu upravo je na strani malog proizvođača. Ta, tobože, briga kako neki seljaci sada neće moći da dobiju zemlju od koje žive, pa to je lažna briga. Ovi mali poljoprivredni proizvođači koji upravo najviše žive od te zemlje nikad nisu mogli ni da dobiju tu zemlju jer na tim nameštenim, kojekakvim tenderima za dobijanje zemljišta već su dobijali oni kojima je to bio višak, a ne izvor života. Muljanja, uzurpacije, korupcije, pri dodeli zemljišta više neće biti. Prošlo je to vreme. Ovim zakonom će se to sprečiti. Sa druge strane, sve će se učiniti da upravo tu zemlju ti mali proizvođači kako bi ojačali, i kako bi se oni mogli udruživati. Treća stvar, ko ovde ima pravo da bude protiv investitora? Ko ima pravo da kaže nama ne treba strani investitor da donese sredstva i da napravi neku fabriku i da napravi poljoprivrednu proizvodnju? Ko to može da kaže? Dokle ćemo mi biti sirovinska baza i dokle ćemo mi to izvoziti, samo sirovine a nama budu vraćeni finalni proizvodi koje ćemo duplo skuplje plaćati? Dokle ćemo izvoziti u Sloveniju kukuruz, a oni nama vratili upakovane kokice? Da li smo se mi u međuvremenu opametili? Ovde sam čuo neveraovatan stav – kaže dete koje danas ima 10 godina, ako mi damo zemlju na 30 godina, znači iznajmimo za poljoprivrednu proizvodnju za investitore, ali za finalizaciju, to dete neće moći da se bavi poljoprivredom, jer će tada kada se bude vratilo imati 40 godina. Ljudi, ja to sada ne razumem. Prvo zašto dete od 10 godina mora da se bavi poljoprivrednom proizvodnjom? Drugo, zašto tom zemljom, ako je njegova porodica ima i ako živi ima ljubav prema toj zemlji on će imati i zemlju sa kojom će se baviti. Treće, ako mi ne napustimo investitore i ako ne krenemo u ozbiljnu proizvodnju, a i zemlje, to dete ne da neće moći da se školuje, nego neće moći ni da se leči, i neće moći u ovoj zemlji ništa ni da ima. Valjda je to neki redosled poteza o kojima treba razmišljati, a ne tako demagoški i prizemno izmišljati i lagati narod i podmetati priču o mnogim stvarima koje uopšte ovde ne stoje . Srbija stvara sebe i niko, pogotovo oni koji su uništavali, nanosili neviđenu štetu, nikom neće dozvoliti da nastavi to da radi. Ovaj drugi zakon o kome ovde ide rasprava to je Zakon o zaštiti zemljišta. To je prvi zakon o zaštiti zemljišta koji se donosi u zemlji Srbiji. Nikad do sada nijedna vlada nije donela sistemski zakon o zaštiti zemlje. Nijedna vlast, ni jedna vlada nije donela sistemski zakon za zaštitu zemljišta i ko ima pravo iz prethodnog perioda uopšte da o tome priča. Ovim zakonom se sistemski uređuje i plan i način korišćenja i upravljanja i sistem prevencije i zaštite zemljišta, uređuje se i monitoring, neprekidni monitoring praćenja u zemljišta u Srbiji. To je nešto što mi imamo novo i to je nešto što je korak napred prema EU, i to je nešto što je korak napred prema otvaranju poglavlja 27. Dve hiljade šesnaesta godina, će biti veliki izazov zato što u toj godini mi moramo naše zakonodavstvo potpuno srediti da dočekamo 2017. otvaranje poglavlja 27. Ja sam ubeđen kako je krenulo da ćemo mi to svakako i uspeti. U svakom slučaju u Srbiji se više ne može desiti da mi u kanalima Tise, nalazimo naftu zato što je neko u procesu remedijacije, nije vršio proces, nego je sanirajući grabe, bacao gde stigne po Vojvodini, uslovno rečeno, opasan otpad. E, taj film u Srbiji se više gledati neće. Ovo je još jedan korak da se spreči i kriminal i da se spreči, na neki način potpuna degradacija i poljoprivrednog zemljišta, na kraju krajeva, u Vojvodini. Hvala lepo.
Zahvaljujem se gospodine Blažiću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Matić. Izvolite, gospodine Matiću.
Zahvaljujem. Poštovane koleginice i kolege, poštovana ministarka sa saradnicima, ja ću se uglavnom skoncentrisati na dva člana zakona koji nisu spominjani, mislim da su jako bitni, i sve što ću reći, reći ću iz dobrih namera, ako može da se popravi ono što ja vidim da u ovom zakonu nije u dobroj meri rešeno. Pre nego što krenem na ta dva člana zakona, hoću da kažem da su izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu veliki iskorak i napredak, da u kombinaciji sa jučerašnjom raspravom u načelu o Zakonu o zadrugama, u toj kombinaciji mislim da ta dva zakona će dati dobra rešenja, pogotovo u poljoprivrednim opštinama i pogotovo što će se omogućiti pod jednim novim uslovima da zadruge, pogotovo poljoprivredne zadruge daju jedan novi stimulans i iskorak u razvoju poljoprivrede. Što se tiče članova 72. postojećeg zakona i člana 17. novog člana zakona, jednostavno tu se predviđa i ukida se društvena svojina. Znači, društvena svojina na poljoprivrednom zemljištu više ne postoji, što je i uslovna kategorija i to nije sporno. Međutim, postavlja se jedno drugo pitanje – šta je sa realizacijom Zakona o povraćaju zemljišta, odnosno zemljišnog maksimuma, preko zemljišnog maksimuma i jednostavno tu postupci nisu završeni? Ako se sve pretvori u državnu svojinu postupci koji nisu završeni jednostavno neće imati mogućnosti i zemljište da se vrati onom kome treba da se vrati. Iz tih razloga, moje predlog je, iako nisam podneo amandman da se u članu 72. dopuni i da se omogući da takvo zemljište može da se vrati ranijim vlasnicima koji su po tom zakonu iz 1991. godine, mislim osnovni zakon je bio iz 1991. godine, da se omogući da se može vratiti to zemljište i u članu 17, da se popravi član 17, jednostavno da to zemljište koje je bila društvena svojina jednostavno sada postaje po ovom zakonu državna svojina, da to zemljište pored ovog zemljišta koje se može prodati po članu 72. a, b, v, g i d, ja mislim, itd, da jednostavno omogućimo da se i taj postupak završi. Jednostavno to je naša istina i realnost da komisije na lokalnom nivou koje te komisije na predlog lokalnih samouprava koje predlažu komisije, ministarstvo donosi rešenja u formiranju tih komisija. Tako da su to komisije, kako da kažem, u suštini vaše uz predlog lokalne samouprave. Ukoliko se to ne uradi, mislim da će se lokalne samouprave naći u veoma teškom položaju da plaćaju to nedostajuće zemljište koje se ne može vratiti, jednostavno oni nemaju te budžete koji mogu da iznesu sve to. To je moj predlog, uz jednu dobru nameru, mislim da imamo još vremena da to popravimo ili preko odbora ili preko Vlade. Ja sam spreman tu da sarađujem sa nekim koga vi opredelite. Dalje, nisam siguran da u članu 17. stav 2. ovde se kaže da fizičkom licu koje je upisano kao korisnik na poljoprivrednom zemljištu u državnoj svojini to pravo prestaje danom stupanja na snagu ovog zakona, osim u slučaju, e pa sada, ako poseduje pravosnažno rešenje o vraćanju zemljišta u skladu sa zakonom o načinima i uslovima priznavanja prava itd, o vraćanju zemljišta. Ako neko poseduje pravosnažno rešenje, ne znam zašto stavljati u zakon? Ono treba da je sprovedeno ili sprovodivo. Tako da nisam siguran da treba da stoji ovde, pa u sklopu svega ovoga mislim da treba i popraviti i taj deo. Dalje, ovde smo svedoci, to nije u okviru vaše teme, ali mislim da je jedna istina, a to je da gotovo svaki drugi zakon koji se donosi imamo obavezu da deo poslova odrađuje Republički geodetski zavod, kao što je i ovaj zakon. To jeste posao Republičkog geodetskog zavoda, on to treba da radi, ali moramo i da Republičkom geodetskom zavodu, vi kao član Vlade jednostavno u određenim momentima kada se raspravlja u Republičkom geodetskom zavodu, kada se raspravlja o brojci, o finansiranju, o kapacitetima, o tehnici, itd, koja prati rad Republičkog geodetskog zavoda, jednostavno da ga opremimo da on ovaj kompletni posao može kvalitetno i brzo da radi. Još jednom se vraćam na onu suštinu zbog koje sam se javio, a to je da probamo da popravimo član 72. i član 17, da bi omogućili komisijama da mogu da rade svoj posao. Hvala. Mislim da sam bio razumljiv.
Zahvaljujem, gospodine Matiću. Reč ima narodna poslanica Mirjana Đoković. Izvolite, magistar Đoković.
Poštovani predsedavajući i uvažena ministarko sa saradnicima, kolege poslanici, činjenica je da su se u dosadašnjoj praksi i primeni važećeg zakona uočili određeni problemi, jer prethodne izmene koje su izvršene pre šest godina nisu bile celovite, pa samim tim nisu u potpunosti omogućile njegovu efikasnu realizaciju i zato se upravo i pribeglo izradi ovog novog zakona. Nesporna je bila i potreba za uvođenjem novih rešenja da bi se omogućilo bolje ne samo upravljanje poljoprivrednim zemljištem u državnoj svojini, već bolje upravljanje poljoprivrednim zemljištem u svim oblicima svojine koji naš pravni sistem poznaje, ali i bolji način i sistemska rešenja planiranja, održavanja zaštite, meriolacije uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta, kao prirodnog bogatstva i dobra od opšteg interesa. Odredbama važećeg zakona propisane su brojne nadležnosti u oblasti zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta koji obavlja lokalna samouprava, kao i obaveze ili određena ovlašćenja i mogućnosti. Svi poslovi nadzora vrše se preko republičkog poljoprivrednog inspektora. Neophodno je istaći da nadležni organ jedinice lokalne samouprave, obrazovane za oblast poljoprivrede, imaju brojne obaveze, a nemaju mehanizme da te obaveze valjano izvrše, jer nemaju nadležnosti, na primer za rešavanje pritužbi registrovanih poljoprivrednih gazdinstava i građana u vezi bespravnog zauzeća poljoprivrednog zemljišta. Predloženim izmenama i dopunama ovog zakona, reguliše se pitanje dugoročnog zakupa, na način kojim se osiguravaju potrebe samostalnih zakupaca, zainteresovanih za obrađivanje zemljišta, dok se otvara mogućnost za unapređenje poljoprivrede kroz rast investicija u poljoprivredno zemljište koje će dati efekte na veću zaposlenost, mogućnost povećanja dohotka i mogućnost povećanja produktivnosti i efikasnosti u poljoprivredi. Produženje zakupa sa 20 na 30 godina je ekonomski opravdano rešenje koje garantuje sigurnost zakupcima, koji bi ulagali u višegodišnje zasade sa aspekta isplativosti. Uvođenje novčane sankcije za bespravno korišćenje zemljišta trebalo bi značajno da umanji bespravno korišćenje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini jer do sada nisu postojale odredbe za uzurpaciju. Prodaja poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini stvara mogućnost razvoja poljoprivredne proizvodnje, malih i srednjih poljoprivrednika, s obzirom da su izmenama i dopunama zakona date mogućnosti kupovine fizičkim licima koji su državljani Republike Srbije i koji u privatnoj svojini nemaju više od 30 hektara poljoprivrednog zemljišta. Dobra strana ovog zakona je što je jasno propisao proceduru za ostvarivanje prava prečeg zakupa poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Takođe, značajno je što je uvedena dužnost vođenja knjige polja i plodoreda, što je od velikog značaja u ratarskoj, povrtarskoj i voćarskoj proizvodnji. Rešenja predložena ovim zakonom, uticaće na razvoj poljoprivrede u jedinicama lokalne samouprave, kao i na povećanje budžeta Republike Srbije. Predložene izmene i dopune zakona imaće brojne pozitivne efekte na razboj domaće poljoprivrede. Već sam spomenula, znači iritiraće veću nezaposlenost, povećaće broj potencijalnih korisnika za zasnivanje i unapređenje poljoprivredne proizvodnje, uređeniju poljoprivrednu politiku kroz propisani sistem kontrole i očuvanje poljoprivrednog zemljišta, kao prirodnog bogatstva kroz uređen sistem kontrole. Kada govorimo o ovakvom zakonu, neminovno nam se nameće pitanje da li se njime stvaraju novi privredni subjekti na tržištu i da li se stvara tržišna konkurencija. Svakako da se očekuje osnivanje novih privrednih subjekata na tržištu, što će podsticati i samu tržišnu konkurenciju. Ovakvim zakonskim rešenjima očekuje se da će doći do povećanja poverenja krajnjih korisnika budžetskih sredstava po osnovu poljoprivrede i ruralnog razvoja, kao i da će doći do povećanja broja fizičkih i pravnih lica, zainteresovanih za pokretanje ili unapređenje poljoprivredne proizvodnje. Činjenica da su povoljniji uslovi za zakup državnog poljoprivrednog zemljišta direktno uticali da poljoprivredni proizvođači koji se bave tovom stoke ili proizvodnjom mleka, da će očuvati i uvećati stočni fond i stvoriti siguran izvozni potencijal, što je svakako važna razvojna komponenta u poljoprivrednoj proizvodnji Srbije. Diskusije da je zakon donet na plenarnu raspravu, a da se nije čula reč zainteresovanih strana, apsolutno ne stoji u ovom slučaju. Rasprava o ovom zakonu vodila u Beogradu 6. avgusta ove godine, u Nišu 7. avgusta i Novom Sadu 13. avgusta. Upravo na tim raspravama izneta su pozitivna mišljenja o većini rešenja o tadašnjem nacrtu zakona, ali i brojni komentari i sugestije. Vi ste, ministarko, sa vašim saradnicima i stručnim službama, razmotrili sve pristigle komentare i sugestije i u tekst Nacrta zakona ugradili određeni broj tih sugestija, čime je značajno unapređen tekst Nacrta zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednim zemljištu. Za predložene izmene i dopune ovog zakona u danu za glasanje svakako ću sa svojim kolegama iz poslaničkog kluba SNS glasati za ova zakonska rešenja. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Đoković. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, podržavam predložena zakonska rešenja koja su danas na dnevnom redu, a naročito Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Suštinski razlog za to, čuli smo već danas u nekoliko navrata, je omogućavanje boljeg upravljanja poljoprivrednim zemljištem u javnoj, odnosno državnoj svojini. Naime, kako smo i čuli, naša zemlja gubi godišnje skoro 100 miliona evra zbog neizdavanja više od 500.000 hektara državnog poljoprivrednog zemljišta. Pri tom, tu mislim na pravo poljoprivredno zemljište, dakle, ne na one čuvene pašnjake na Vračaru, gde su neki bivši ministri na volšeban način gradili zgrade, stambene prostore, poslovne prostore i ko zna šta još i bogatili se na račun građana, ali nećemo danas da trošimo vreme na njih. Oni su ljudi prošlosti, oni su stranka prošlosti i najbolje je da tamo i ostanemo. Mi smo u ovoj oblasti do sada imali više problema. Prvo, ogroman deo državnog zemljišta je bio predmet zloupotreba, odnosno uzurpiran, kao i to da je malim poljoprivrednim proizvođačima u najvećoj meri bilo praktično onemogućeno pravo zakupa. Sve je to posledica loših propisa koji se ogledaju u aktuelnom, odnosno u dosadašnjem zakonu i zato je što danas donosimo novi zakon. Tri su ključna razloga za donošenje ovog zakona. Novim zakonom povećaćemo transparentnost prilikom davanja u zakup i suzbijamo mogućnost za korupciju, odnosno za uzurpaciju. Dakle, uvodimo red prilikom izdavanja poljoprivrednog zemljišta u zakup, a lokalnim samoupravama namećemo obavezu za odgovornije postupanje i uvodimo kazne za uzurpatore poljoprivrednog zemljišta. Drugi razlog je što novim zakonom jačamo male poljoprivredne proizvođače. Dakle, donošenjem ovog zakona malim poljoprivrednim proizvođačima se omogućava da uvećaju svoje posede i u značajnoj meri unaprede proizvodnju kroz otkup državnog poljoprivrednog zemljišta. Kao primer navešću samo jedan član koji omogućava da isključivo mali proizvođači, koji u svom posedu imaju do 30 hektara, od sada će moći da kupe još do 20 hektara zemljišta na teritoriji opštine ili grada na kojoj imaju prebivalište, najmanje tri godine. Drugi primer za to je da zemljište koje se do sada nije izdavalo, odnosno koje se nije izdavalo u prethodne tri godine, sada će se izdavati na period do pet godina i to sa početnom cenom na licitaciji od nula dinara, što zaista smatram još jednim u nizu benefita koje ovaj zakon omogućava. Novim zakonom privlačimo nove investicije i stvaramo nova radna mesta. Dakle, donošenjem novog zakona direktno podstičemo nove investicije u poljoprivredi i kreiramo nova radna mesta tako što pružamo mogućnost da poljoprivredni proizvođači prošire svoju proizvodnju, prošire svoju delatnost i time uvećaju profit. Cilj je da svaka nova investicija donese novi dodatni priliv u budžet lokalnih samouprava neophodnih za ulaganja u infrastrukturu, škole, vrtiće, bolnice i sve ostalo, dakle, kako bi se unapredio kvalitet života građana. Iz svih ovih razloga, pozivam da podržimo današnja zakonska rešenja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Marjana Maraš. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi predstavnici ministarstva, saradnici i narodni poslanici, danas na dnevnom redu su dva izuzetno značajna zakona o zemljištu. To su Predlog zakona o zaštiti zemljišta, koji Srbija po prvi put donosi i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Oba ova zakona na svoj način štite zemljište kao neobnovljivi prirodni resurs. Zakon o zaštiti zemljišta predstavlja pravni okvir za zaštitu zemljišta od svih oblika degradacije i zagađenja, a Zakon o poljoprivrednom zemljištu, o čijim izmenama danas govorimo, štiti naše poljoprivredno zemljište, koje je osnova za razvoj poljoprivrede od zloupotreba, neiskorišćenosti i zapuštenosti. Polazeći upravo od činjenice da zemljište uopšte, a time i poljoprivredno zemljište predstavlja najvažniji resurs svake zemlje, izuzetno je važno da se na najbolji način i reugliše njegovo korišćenje i zaštita. Upravo je to cilj oba zakonska predloga o kojima danas govorimo. Kako dolazim iz Vojvodine, koja je žitnica naše zemlje, govorila bih ovom prilikom pre svega o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Izmene i dopune zakona o kojima danas raspravljamo omogućiće po prvi put da mali proizvođači da kupovinom poljoprivrednog zemljišta uvećaju svoje posede, a time i svoju proizvodnju, što će u celini posmatrano predstavljati važan iskorak u stvaranju jake i održive poljoprivrede. Konkretno, predloženim izmenama se malim i srednjim poljoprivrednim proizvođačima koji imaju do 30 hektara svoje zemlje propisuje pravo kupovine do 20 hektara državnog poljoprivrednog zemljišta. Registrovana poljoprivredna gazdinstva, odnosno mali poljoprivredni proizvođači će moći na teritoriji lokalne samouprave na kojoj imaju prebivalište od najmanje tri godine da kupe zemlju i to na rate. Na taj način stvoriće se uslovi da ti mali proizvođači povećanjem svojih poseda postanu konkurentni, finansijski jači, a proizvodnja postane jeftinija. Činjenica je da u Srbiji, ali i u razvijenijim poljoprivrednim zemljama osnovu primarne poljoprivredne proizvodnje čine upravo mala gazdinstva. Zato država treba i mora da povoljnim zakonskim okvirima i podsticajnim merama predlaže ekonomsku snagu malih i srednjih poljoprivrednika, odnosno porodičnih poljoprivrednih gazdinstava. Kao prioritetan cilj ovog zakona upravo vidim stvaranje uslova za male i za državnu podršku malim proizvođačima. S druge strane, velikim proizvođačima, odnosno pravnim licima zakon omogućava dugoročni zakup državnog poljoprivrednog zemljišta, stvara se mogućnost da pravno lice zakupi do 30% državnog poljoprivrednog zemljišta na teritoriji jedinice lokalne samouprave koje je predviđeno za zakup. Tako se velikim proizvođačima stvaraju uslovi za veće investicije u poljoprivredi za dugogodišnje zasade, za izgradnju prerađivačkih i skladišnih kapaciteta. Veliki proizvođači i treba da se bave preradom i finalizacijom poljoprivrednog proizvoda, a mali primarnom proizvodnjom. Zakon ovakvim pristupom stvara preduslove za strateško i dugoročno planiranje poljoprivredne proizvodnje, jer pravno lice može da zakupi poljoprivredno zemljište na rok do 30 godina. Stvara se sigurnost i malim i velikim proizvođačima, malim jer će poljoprivredni proizvod imati kome da prodaju, a velikim jer će kooperativnim vezama sa malim proizvođačima obezbeđivati redovan i organizovan otkup. Sve ovo će doprineti boljoj iskorišćenosti poljoprivrednog zemljišta, prirodnog resursa, povećanje proizvodnje i smanjenju troškova. Jedino jačanjem malih gazdinstava koji će proizvoditi ne samo za sebe, već i za tržište, može se smanjiti poslednjih godina i decenija izražena negativna tendencija, a to je pražnjenje sela i negativan prirodni priraštaj. Poštovani narodni poslanici, istakla bih posebno da ovaj predlog zakona rešava i višegodišnji problem netransparentnosti, zloupotreba u izdavanju poljoprivrednog zemljišta, pa smo tako dospeli u situaciju da se svega 30% površina raspoloživog državnog poljoprivrednog zemljišta daje u zakup, dok 70% je slobodno ili uzurpirano. Vreme je da se uvede red u ovoj oblasti. Procene su da država i lokalne samouprave godišnje gube oko 100 miliona evra zbog neodgovornog odnosa prema ovom strateškom resursu. Novim zakonom se upravo iz tih razloga ustanovljava obaveza lokalnih samouprava da jasno utvrde površine državnog poljoprivrednog zemljišta na svojoj teritoriji. Lokalne samouprave biće u obavezi da donesu godišnje programe korišćenja poljoprivrednih zemljišta sa preciznim podacima o raspoloživom zemljištu i jasnim planom izdavanja ili će u suprotnom ostati bez transfernih sredstava. Kaznena politika oštrija je i prema uzurpatorima kojima će, pored ostalog, biti oduzimani usevi za nezakonito korišćenje državnog poljoprivrednog zemljišta. Kao potvrdu da će ovaj zakon pomoći lokalnim samoupravama, navešću vam da se u izveštaju državne revizije iz 2013. godine, u opštini iz koje ja dolazim, navodi da 51,0308 hektara je neizlicitirano zemljište, koje je obrađeno od strane nepoznatih lica. Poslednji godišnji program zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta u opštini Vrbas usvojen je u novembru mesecu 2013. godine. Svakako da je bilo inicijative od odgovornih lica u opštini, ali smatram i da će ova nova zakonska rešenja svakako doprineti tome da se ovi problemi, koje smo mi na lokalu imali, reše. Na kraju želim još jednom da istaknem naše mišljenje, mišljenje Poslaničke grupe SPS, da predložene izmene i dopune zakona o poljoprivrednom zemljištu doprinose očuvanju poljoprivrednog zemljišta kao prirodnog bogatstva i unapređenju njegovog korišćenja isključivo za poljoprivrednu proizvodnju. Ovo je socijalno odgovoran zakon, jer brine, pre svega, o malim proizvođačima koje stavlja u centar, kroz uređen sistem u upravljanju i kontrole, što je za SPS od izuzetnog značaja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospođice Maraš. Vaša poslanička grupa više nema vremena. Reč ima narodni poslanik Goran Mladenović, a neka se pripremi narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministarko, poštovani predsedavajući, Srbija dugo čeka na donošenje izmena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu o kojima mi danas raspravljamo i mogu slobodno reći da Srbija možda i predugo čeka na ovaj zakon, odnosno na zakon o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu iz prostog razloga što će ove popravke u osnovnom zakonodavstvu o poljoprivrednom zemljištu, omogućiti ozbiljne preduslove za značajan i veliki napredak poljoprivredne proizvodnje. Nema sumnje da je ovo još jedan u nizu reformskih zakona o kojima smo raspravljali, koje smo donosili i o kojima ćemo raspravljati. Svakako izrazito reformski zakon, a koncept koji propagira jeste svakako odvažan i hrabar. Odvažan i hrabar u smislu da prethodne vlade i parlamenti, u kojima nije učestvovala SNS, nisu smogli snage da se odupru različitim interesima, nisu smogli snage da protivureče različitim tajkunskim lobima, različitim interesnim organizacijama i udruženjima, pa umesto da se oda priznanje ovom parlamentu i Vladi koja je našla rešenje i smogla snage da utvrdi zakonsku regulativu, odnosno izmene i dopune Zakonao poljoprivrednom zemljištu koje predstavljaju radikalni zaokret i svakako zaokret u napred, mi slušamo optužbe kako su ove izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu u stvari ne transparentne i štetne. Ja bih se zbog toga koncentrisao, pre svega, na članove zakona koji su bili predmet najžešće kritike, a u stvari članovi Zakona koji su bili predmet najžešće kritike su samo jedan veliki korak napred za razvoj poljoprivredne proizvodnje i za razvoj interesa države Srbije. Naime, u članu 3. izmena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu, a koji se odnosi na član 60. osnovnog Zakona o poljoprivrednom zemljištu, navodi se, citiram: „ako jedinica lokalne samouprave ne donese program iz stava 2. ovog člana, u skladu sa odredbama ovog člana, ministar nadležan za poslove finansija na predlog Ministarstva privremeno obustavlja prenos transfernih sredstava iz budžeta Republike Srbije, odnosno pripadajućeg dela poreza na zarade toj jedinici lokalne samouprave dok tu obavezu ne izvrši“, kraj citata. Dakle, lokalne samouprave koje ne donesu program zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta ostaće bez dela transfernih sredstava koji se tiču poreza na zarade. Drugim rečima, neće biti više u Srbiji lokalnih samouprava, neće biti u Srbiji i više opština i gradova koje neće imati svoje programe zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta, jer ne poznajem ni jednu lokalnu samoupravu, bilo opštinu, bilo grad, koji će se bi dozvoliti takav luksuz da ostane u ovako kriznim vremenima bez ovako bitnog i važnog transfera koji se tiče dela poreza na zarade. U istom tom članu još jedna izmena, svakako vredna pažnje. U članu 3. izmena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu, koji se odnosi na osnovni zakon član 60. Zakona o poljoprivrednom zemljištu, navodi se da će program doneti predsednik opštine ili gradonačelnik, što je bio slučaj i ranije na osnovu pribavljenog mišljenja komisije, koja će u svom sastavu imati najmanje polovinu poljoprivrednika kojima se sada priključuje i mišljenje diplomiranog inženjera poljoprivrede. Nakon toga, ovaj program se dostavlja Ministarstvu poljoprivrede na saglasnost. Na ovaj način obezbeđena je dopuna prve faze transparentnosti u Zakonu o poljoprivrednom zemljištu, iz prostog razloga što imamo činioce koji u samom startu, prilikom utvrđivanja programa zaštite, uređenja i korišćenja zemljišta, imaju više instituta, odnosno više nivoa vlasti i organizacija su uključeni. Naime, predsednik opštine, odnosno gradonačelnik donosi program uređenja, korišćenja i zaštite poljoprivrednog zemljišta na predlog komisije koja ima višečlani sastav, od čega bar polovina moraju biti poljoprivrednici, i sada se, po novome, njima pridružuje u radu diplomirani inženjer poljoprivrede, koji će svakako doneti i doprineti kvalitetu prilikom izrade istih programa. Taj program se, naravno, dostavlja službama Ministarstva poljoprivrede i u taj program će imati uvid i ministar poljoprivrede. Vidite da je tu uključeno pet elemenata koji prate, od samog starta, donošenje i usvajanje programa korišćenja, uređenja i zaštite poljoprivrednog zemljišta, pa zato kažem da je u samoj početnoj fazi utvrđen i obezbeđen prvi i osnovni uslov transparentnosti. Idemo dalje oko članova gde se najviše podigla galama i halabuka od strane, da kažemo, pojedinih narodnih poslanika. Imamo dva slučaj zakupa: pravo prečeg zakupa i pravo prvenstva zakupa. Ja bih član 7. u stavovima citirao: „Pravo prvenstva zakupa“, čisto da se zna zbog javnosti o čemu se ovde radi, šta mi narodni poslanici raspravljamo i šta ćemo usvojiti, da bude poznato pravnim i fizičkim licima i građanima i uopšte narodnim poslanicima koji se možda nisu detaljno bavili ovom temom i do kraja, „na period od 30 godina ima pravno lice koje je upisano u Registar poljoprivrednih gazdinstava i nalazi se u aktivnom statusu i koje dostavi investicioni plan na koji saglasnost, uz predlog mera, za realizaciju zakupa daje komisija koju obrazuje ministar nadležan za poslove poljoprivrede“, pa se dalje navodi „da to zemljište ne može da iznosi više od 30% ukupne površine poljoprivrednog zemljišta“ itd, itd. Dakle, saglasnost na investicioni plan i predlog mera daje komisija koju obrazuje ministar nadležan za poslove poljoprivrede, a nakon čega se predlog dostavlja jedinici lokalne samouprave koja donosi odluku o prvenstvu zakupa u roku od 30 dana. Možemo da pitamo – šta je tu sporno? Šta je sporno da neko pravno lice u ministarstvu, službi, ministru dostavi investicioni plan, da ministar formira komisiju sastavljenu od stručnih ljudi, koji će izvršiti ocenu tog investicionog plana, pa da nakon toga kompletnu dokumentaciju sa investicionim planom, koji obuhvata broj zaposlenih, koji obuhvata obim investicija, koji obuhvata prihode, koji obuhvata efekte ovakvih ulaganja po osnovu prava prvenstva zakupa,dostavi jedinici lokalne samouprave na odlučivanje u roku od 30 dana? Dakle, opet stvari dolaze kod jedinice lokalne samouprave na čijoj će se teritoriji, i to treba da znaju jasno i glasno lokalne samouprave i svi gradonačelnici i predsednici opština, odlučiti da li će se tom investitoru dozvoliti pravo prvenstva zakupa na području za određeno poljoprivredno zemljište koje se nalazi na njihovoj teritoriji. Računamo da će lokalne samouprave savesno postupati iz razloga što se odborničkim klupama nalaze odbornici koji su izraz volje građana, stanovništva određene opštine, da će oni voditi računa o investicijama koje im se nude iz Ministarstva poljoprivrede. I ako lokalna samouprava proceni da je ta investicija kvalitetna i dobra za njihovu sredinu, u roku od 30 dana donosi odluku da se navedeni investicioni projekat implementira na teritoriji lokalne samouprave. Zato kažem da je ovo izrazito transparentno, da skraćuje proceduru, ali da je jedna odluka koja obezbeđuje ozbiljan pristup prema potencijalnim, domaćim, bilo stranim investitorima. U drugom slučaju, prava prečeg zakupa, procedura je obrnuta na neki način da kažemo, jer pravo prečeg zakupa sprovodi jedinica lokalne samouprave, raspisivanjem javnog poziva, a pravo prečeg zakupa ima, u prvom slučaju, vlasnik sistema za navodnjavanje, odvodnjavanje, ribnjaka, poljoprivrednog objekta i višegodišnjih zasada. U drugom slučaju, vlasnik domaćih životinja, odnosno vlasnik ili zakupac objekata za gajenje tih životinja. Po meni je ovo logično. Logično je da onaj koji ima ulaganje u poljoprivrednu proizvodnju ima i pravo prečeg zakupa. Za mene je ovo logično, da onaj koji ima i koji je u poljoprivrednoj proizvodnji uložio u sisteme za navodnjavanje, koji je uložio u sisteme odvodnjavanje, onaj koji je vlasnik domaćih životinja, onaj koji je vlasnik objekata jer ima u zakupu objekte koji služe za držanje istih životinja da ima pravo prečeg zakupa. Na ovaj način mi podstičemo i motivišemo, ali u ovom slučaju i pravna i fizička lica da vrše dodatna ulaganja u svoju poljoprivrednu proizvodnju, da dodatno unaprede svoj poljoprivredni rad, da dodatno ohrabrimo na ovaj način i motivišemo da budu uspešniji i budu efikasniji u svojoj poljoprivrednoj proizvodnji. Logično je, i za mene lično ovde nema ničeg spornog, posebno zbog sledećeg praktičnog primera koji ću vam navesti, a koji se dešava na teritoriji Pčinjskog okruga, preciznije Opštine Vladičin Han. Naime, na teritoriji Pčinjskog okruga, tačnije sa matičnim sedištem u opštini Vladičin Han 90-tih godina poslovalo je društveno preduzeće poljoprivredni kombinat „Delišes“ i verujem da pripadnici starijih generacija znaju za robnu marku „Hani“ sokova, „Hani“ kašica, finalnih proizvoda voćarske i povrtarske proizvodnje koji su dolazili iz tog poljoprivrednog kombinata. Ovaj kombinat je imao hiljadu zaposlenih u okviru svoje kompanije i imao je preko 1.500 kooperanata koji su egzistirali, poslovali i radili na teritoriji opštine Vladičin Han i Pčinjskog okruga. Nema bučnih predstavnika opozicije da čuju ovo kako je nakon 2000-tih godina i ovaj poljoprivredni kombinat kao i sva druga preduzeća u društvenom vlasništvu u Vladičinom Hanu i na teritoriji uglavnom Pčinjskog okruga, završio svoju sudbinu apsolutnom propašću. Gde je propala fabrika omotnog papira i ambalaže koja je nekada zapošljavala hiljadu i sto ljudi? Gde je propala fabrika nameštaja, poznatija kao „AD Sloga“ koja je zapošljavala 830 radnika? Gde je propala „Južna Morava„ koja je zapošljavala oko 150 radnika, inače fabrika kablova za užad i za dalekovode? Gde je propao „Hanplast“ fabrika cerade i ceradnog platna koje je zapošljavala svojevremeno blizu 200 radnika? Gde su propale fabrika cigle oko 300 radnih mesta itd. U tom propadanju i društveno preduzeće, ovaj poljoprivredni kombinat pod nazivom „Delišes“ nažalost je završio tragično, da kažemo, u ekonomskom smislu svoju sudbinu. Dobra vest je da smo mi za četiri godine upravljanja lokalnom samoupravom Opštine Vladičin Han uspeli da pokrenemo 60% svih ovih kapaciteta koji su zatvoreni, naravno zahvaljujući podršci Vlade Republike Srbije. Čuli ste, najavljena je investicija i od 800 zaposlenih kompanija „Teklas“ u toj fabrici nekada nameštaja, danas će se baviti proizvodnjom auto-delova i upošljavati 800 ljudi. Fabriku kablova i dalekovoda za užadi takođe pokrećemo sa 60 radnika, mlekaru koja upošljava 50 tu će uposliti do 100 radnika. Da se vratimo na temu dnevnog reda, da ne odstupamo a to je propast kombinata „Delišes“, jedino sa ove distance gledano što se tom prilikom pozitivno desilo jeste što je „Nektar“ iz Bačke Palanke kupio jedan deo tog kombinata, to je fabrika koncentrata i on upošljava u svojim pogonima oko 100 radnika. Ove godine je na preporuku Vlade i premijera i ovom prilikom se javno zahvaljujempremijeru Vlade Republike Srbije, to je govorio i sam vlasnik preduzeća, odlučio da poveća svoje prerađivačke kapaciteta, pa je instalirao još 50 cisterni o povećao broj zaposlenih na postojećih 100 na određeno vreme, zaposlio je još 150 sezonaca. Interesantno je da tih 150 sezonskih radnika radi i dan danas u ovoj kompaniji na preradi voća i povrća, pre svega voća u faze poluproizvoda ili gotovih proizvoda finalne proizvodnje. Sada ova kompanija kako vidimo, polako pretenduje da zauzme pozicije koje je nekada imao „Delišes“, ali za tako nešto ovoj kompaniji je potrebna sirovinska baza. Da bi imala sirovinsku bazu, potrebno je poljoprivredno zemljište i mi u Vladičinom Hanu imamo 300 hektara na raspolaganju poljoprivrednog zemljišta koje se ne obrađuje punih 15 godina. Ne obrađuje se iz prostog razloga što najduži rok izdavanja u zakup tog poljoprivrednog zemljišta može biti do tri godine. Koji to investitor može i koja kultura u oblasti voćarstva može da se uloži i da za vremenski period od tri godine, kada treba da prorodi, kada treba da da u vremenskom periodu do pet godina pun rod, njima ističe zakup i praktično ispada da onaj drugi ponuđač koji na javnom pozivu dobije isto zemljište sada treba da ubere rezultate i plodove rada investitora koji je uložio u sadnju i negovao sadnice do tri godine. Dakle, ne mogu da shvatim da neko bude protiv ovakvih investitora koji mogu da ponude ovakve investicione planove i da ovakav investitor ne zaslužuje i ne treba da dobije poljoprivredno zemljište u zakupu do 30 godina, da uposli još berača, rezača, mehanizaciju, da na tim mehanizacijama uposli vozače, da samim tim poveća i svoje hladnjačke kapacitete jer sada ima 6.000 tona, povećaće potrošnju električne energije, samim tim povećanje prihod EPS-u. Na ovan način moraće da uposli i dodatne tehnologe u procesu prerade i proizvodnje poluproizvoda ili gotovih proizvoda i naravno, uposliće najmanje još 200-300 sezonskih radnika. Zašto bi bilo ko bio protiv rasta poljoprivredne proizvodnje, zašto bi bilo ko bio od narodnih poslanika protiv povećanja broja zaposlenih,zašto bi bilo ko od nas bio protiv povećanja izvoza, jer će verovatno veliki deo proizvodnje završiti i u izvozu. Zašto bismo na ovaj način bili protiv dodatnih prihoda koje ostvaruje država, protiv dodatnih prihoda koje ostvaruje lokalna samouprava, protiv dodatnih prihoda koje ostvaruje sama kompanija koja bi verovatno iz dodatnih prihoda uložila u nove kapacitete. Na ovaj način smanjujemo deficit, na ovaj način smanjujemo i javni dug. Nasuprot ovome, imamo površine na teritoriji Srbije koje intenzivno zarastaju u korov i šiblje i sve ove destinacije su potencijalna područja za ulaganje investitora, pravnih lica sa ovakvim investicionim planom. Samo da kažem da grad Leskovac ima takvih površina oko 50.000 hektara, Aleksinac ima 1200 hektara poljoprivrednog zemljišta u vlasništvu Republike Srbije, Trgovište 800, Niš oko 1000. Kažem, sve su to potencijalne destinacije za ovakve investicije koje mogu da ulažu u svoje poljoprivredne kapacitete i koje mogu da ulažu u prerađivačke kapaciteta. Zato kažem da su ovo dobre destinacije, bilo za domaće, bilo za strane investitore, bez obzira da li se radi o „Tenisu“ iz Nemačke ili se radi o investitorima iz Arapskih emirata ili se radi o domaćem investitoru kao što je „Nektar“. Svi investitori u ovom smislu, u ovom kontekstu su dobro došli. Želim samo, jesam odužio, par komentara na Zakon o zaštiti zemljišta. Zaista i ovaj zakon zaslužuje pažnju, nimalo manje u odnosu na Zakon o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, iz prostog razloga ako znamo da su tri najvažnija prirodna resursa za opstanak živog sveta voda, vazduh i zemljište i da država Srbija ima Zakon o zaštiti vode i vazduha. Krajnje je bilo vreme da se donese Zakon o zaštiti zemljišta, posebno iz razloga što Republika Srbija raspolaže sa oko 1.200.000 hektara najkvalitetnijeg zemljišta tipa „černozem“, raspolaže sa oko 800 hektara zemljišta tipa „gajnjača“, da raspolaže sa oko milion hektara zemljišta pogodnog u brdsko-planinskim predelima za stočarsku proizvodnju. Nameće se logično pitanje – da li u okruženju postoji bogatija zemlja od države Srbije ovim resursom? Naravno, da ne postoji i zato ovaj prirodni resurs trebamo čuvati, trebamo štititi i to je omogućio ovaj Zakon o zaštiti zemljišta, iz jednog prostog razloga što se uspostavlja državni i lokalni monitoring na različitim tačkama, pozicioniran prostorno, tako što se utvrđuju mreža mernih tačaka i prati stanje zemljišta i tamo gde se utvrdi da postoje degradacioni i delastacioni procesi, preduzimaju se mere kaznene politike zaštite i očuvanja ovog zemljišta. Ova dva zakona, završavam, čine dobru energiju, s jedne strane, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, otvara put za nove investicije, a Zakon o zaštiti zemljišta čini da zemljište koje upotrebljavamo koristimo na pravi način za generacije i generacije koje nam dolaze. Ovo je nema sumnje reformski zakon. Srpska napredna stranka i ja lično glasaćemo za ovaj zakon, jer želimo da Srbija ide još jače u reforme. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Peranović.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, moje kolege iz poslaničke grupe Srpske napredne stranke su dosta opširno elaborirale i predstavile oba zakona i to Zakon o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, kao i novi zakon koji se odnosi na zaštitu zemljišta. Zato ću ja biti kratka i naznačiti samo neke njihove osnovne segmente. Naravno, moram na samom početku da kažem da je strateško opredeljenje Vlade Republike Srbije, na čijem čelu je gospodin Aleksandar Vučić, svakako razvoj privrede uopšte, ali posebno razvoj poljoprivrede kao vrlo važne strateške grane za ekonomski razvoj i za privredni razvoj naše zemlje. Razvoj poljoprivrede i te kako je značajan, jer poljoprivreda kao privredna grana utiče na porast domaćeg bruto društvenog proizvoda, utiče na ekonomski razvoj i na privredni razvoj naše zemlje, što je i cilj i Vlade i Srpske napredne stranke. Takođe želim da istaknem neke osnovne segmente zakona koji se odnose na zakon o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, a to je prvi njegov aspekt, to je antikoruptivnost. Ovaj zakon u sebi sadrži antikoruptivne elemente. Navešću jedan elemenat antikoruptivnosti. Taj elemenat antikoruptivnosti odnosi se na uzurpaciju, odnosno na zauzimanje poljoprivrednog zemljišta bez pravnog osnova i u tom smislu za takva fizička i pravna lica predviđene su novčane kazne mnogo veće, a naravno predviđena je i mogućnost skidanja useva u korist lokalne zajednice. Takođe, ukoliko je uzurpator nepoznat, zakonom se precizno i jasno kaže da u tom slučaju lokalna samouprava ima nadležnost da skine useve, odnosno plodove sa tog poseda. Što se tiče transparentnosti, jasnosti, otvorenosti i preciznosti, već na samom početku je navedeno da je ovaj zakon dugo bio na javnoj raspravi, da su svi relevantni subjekti bili uključeni u njegove izmene i dopune, da je većina sugestija koje su relevantni subjekti i naravno poljoprivredni proizvođači koji i jesu, sem državnog poljoprivrednog zemljišta, u fokusu interesovanja ovog zakona, takođe učestvovali u njegovim izmenama i dopunama. Mnoge njihove primedbe su uvrštene u izmene i dopune zakona i naravno ono što se odnosi na transparentnost, to je posebna vidljivost, odnosno potpuna otvorenost kada je u pitanju zakup poljoprivrednog zemljišta, ali kada je u pitanju prodaja poljoprivrednog zemljišta. Ono što moram takođe da kažem, a što se odnosi na transparentnost, to je da kada je u pitanju prodaja poljoprivrednog zemljišta, objavljuje se javni poziv. Javni poziv objavljuje jedinica lokalne samouprave, taj javni poziv sa tačno utvrđenom tržišnom cenom konkretnog zemljišta, a po proceni Poreske uprave i po tačno naznačenoj katastarskoj parceli, objavljuje se na oglasnoj tabli lokalne samouprave, objavljuje se na portalu lokalne samouprave, ali se objavljuje i u dnevnom listu, kao i u službenom glasilu lokalne samouprave. To u svakom slučaju pokazuje da ovde nema nikakvih skrivenih namera. Naprotiv, sve je jasno, sve je transparentno, procedure su jasne i precizne. Ono što takođe moram da naglasim, to je uvođenje u posed kada su u pitanju zakupci i kod tog termina o uvođenju u posed, u stvari ogleda se jedna koordinacija i povezanost organa vlasti kako na lokalnom nivou, ali moram da kažem da kroz čitav zakon provejava, s obzirom da je predmet zakona državno zemljište u svojini Republike Srbije, jedna koordinisana aktivnost i koordinisana povezanost svih nivoa vlasti, počev od lokalne samouprave, pa do republičkih institucija, ministarstva i Vlade, jer je to svakako neophodno, s obzirom da se radi o javnom dobru u opštem interesu i na kraju krajeva, o javnom dobru na koje pravo imaju svi građani Republike Srbije, kako oni u Subotici, tako i oni u Priboju, Užicu, Kraljevu, itd. Ono što moram poljoprivrednim proizvođačima, pre svega, malim i srednjim poljoprivrednim proizvođačima koji su u fokusu ovog zakona da poručim, to je da je ova Vlada po prvi put njih stavila u fokus zakonske regulative i u fokus pravnog osnova, tako da poljoprivredni proizvođači mali i srednji, neće više moći da uzimaju u zakup poljoprivredno zemljište ili da kupuju od tajkuna i zelenaša, nego da im država pruža mogućnost da na takav način dođu do zemljišnog poseda. Juče smo imali i Zakon o zadrugama, koji je ova Vlada predložila Narodnoj skupštini, koji takođe na jasan i nedvosmislen način ukazuje na mogućnost povezivanja poljoprivrednih proizvođača, upravo u cilju da na najbolji način zadovolje sve svoje potrebe, koje se odnose na poljoprivrednu proizvodnju, na plasman poljoprivrednih proizvoda, itd. Srpska napredna stranka u Danu za glasanje podržaće oba predložena zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospođo Vukojičić. Zahvaljujem što cenili da i vaše kolege kojih ima dosta prijavljenih imaju vreme za raspravu. Reč ima dr Aleksandar Peranović, a neka se pripremi narodna poslanica Olivera Pešić.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Poštovana ministarka sa svojim saradnicima, uvažene kolege poslanici, građani Srbije i poljoprivredni proizvođači koji pratite današnji prenos, pred nama se nalazi, ja bih rekao na samom početku, jedan od krovnih zakona iz oblasti poljoprivrede, odnosno dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu i nešto što odmah mogu reći je za svaku pohvalu. Rekao bih da je Vlada u nekim svojim analizama da bi došli do ovog zakona došla do zaključka da se u Republici Srbiji izdaje samo oko 30% poljoprivrednog zemljišta, a na osnovu toga gubitak u kasi Republike Srbije je oko 100 miliona evra.To su razlozi za donošenje ovakvog zakona i mora se priznati da treba da se stane na put svim bahatim stvarima kada je poljoprivreda u pitanju. Ja dolazim iz jednog poljoprivrednog kraja iz Mačvanskog okruga, iz Šapca uvek to kažem, jer delegiran sam od poljoprivrednih proizvođača i građana Srbije da se i njihov glas čuje u Narodnoj skupštini Republike Srbije iako je moje osnovno zanimanje nije vezano direktno za poljoprivredu. Ciljevi ovakvog zakona jesu dolazak novih investicija. Nove investicije će doći samo ako mi imamo uređen sistem i stvorene uslove za svakog novog poljoprivrednog proizvođača i svaki hektar poljoprivrednog zemljišta da može da se odradi na najbolji mogući način. Dalje, unapređene produktivnosti i efikasnosti, unapređenje postupaka davanja u zakup, omogućavanje podjednakih i ravnopravnih zastupljenih korisnika poljoprivrednog zemljišta, unapređenje politike, korišćenja i upravljanja, unapređenje praćenja korišćenja, povećanje zainteresovanosti i broja, ovo je jako bitno. Jer, mi smo imali situaciju u prethodnim godinama gde u pojedinim opštinama ili možemo reći na nivou cele Republike imali tri, četiri zakupca koji dođu na licitaciju, oni pokupe zemljište svi ostali kada su licitacije u pitanju posvađaju se i neke gore stvari se dešavaju. Ja sam uveren da ovakvim izmenama to više neće biti i da će se stati na put svim tim tajkunima i bahatim radnjama kad je vezano za poljoprivredno zemljište. Šta je najbitnije? Ovakvim zakonom doći ćemo do unapređenja poljoprivredne proizvodnje malih i srednjih poljoprivrednih gazdinstava, odnosno fizičkih lica. Imali smo situaciju da jedan zakupac uzme neko zemljište, govorim iz ličnog primera, iz svoje sredine. Pre desetak godina kada je bila velika suša u Republici Srbiji, gde nije imao adekvatan, odnosno dobar rod taj zakupac nije platio zakupninu, to više ne može da se desi. Ovakvim zakonom mi ćemo stvoriti uslove, pre svega, za jednu ravnopravnu licitaciju, imaćemo šanse i mogućnosti da svi učestvuju u tome i da ostvare posle toga prihod. Sada bih želeo da napravite jednu paralelu između ovog zakona i onog zakona od juče, što smo govorili Zakon o zadrugama koji će biti usko povezani, i ako ih budemo poštovali mi možemo doći do jednog zaista sistema i reda u poljoprivredi. Zašto je to bitno? Bitno je da na tržištu moramo biti i korektni i konkurentni. To je suština priče. Da imamo kvalitetan proizvod i da imamo dovoljno proizvoda. Zapravo, udruživanje je nešto što mora da se desi u Srbiji, manje poljoprivrednih proizvođača, gazdinstava da se udruže u jedno veće i da tako možemo ponuditi svoj proizvod. U zemlji Srbiji prethodnih godina dešavalo se stihijska proizvodnja, bez obzira da li pričamo o ratarstvu, voćarstvu i povrtarstvu. Evo, imamo od prošle godine, odnosno ove jeseni, ne znamo samo koliko je hektara zasađeno pod malinama. Ja bih zaista bio presrećan da svi poljoprivredni proizvođači, pa čak u nekim segmentima i ja razmišljam o tome, može se ostvariti fini prihod od toga da svi poljoprivredni proizvođači koji to rade zarade. Ali, mogu zaraditi samo na jedan način, ako se bude poštovao zakon, sva pravila i ako budemo radili to na one načine, po onim pravilima kako stoji u ovom zakonu. Još jedna stvar, još jedan zakon koji je danas na dnevnom redu jeste zaštita poljoprivrednog zemljišta, kao lekaru izuzetno značajan i bitan, ali i za sve ostale činioce našeg društva. Imali smo situaciju da se poljoprivredne zemljište nije tretiralo onako kako treba i često se raubovalo. Govorili smo ovde o zemljoradničkim zadrugama, govorili smo o šumama, gde su šume često bile popločane sa najlonom, plastičnim flašama i svim drugim otpadom, paralelno i poljoprivredno zemljište i šume dovede do toga da to sve bude zagađeno. Mislim da donošenje ovakvog zakona i poštovanje kada se uredi sistem, kada se napravi sistem, mi ćemo stvoriti uslove. Pod broj jedan - zdravu životnu sredinu, pod broj dva - dovoljno ploda sa njive, pod broj tri - svi će biti zadovoljni. Verujem da će i naši poljoprivredni proizvođači biti zadovoljni sa ovakvim zakonima i da će svi moći da ravnopravno i jednako utiču u ovim poljoprivrednim utakmicama. Ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Olivera Pešić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije. Pred poslanicima danas na dnevnom redu su dva izuzetno značajna zakona iz oblasti poljoprivrede – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu i Predlog zakona o zaštiti zemljišta. Ja ću se danas u svom izlaganju fokusirati na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Republika Srbija u svom vlasništvu ima oko 830 hektara poljoprivrednog zemljišta. Od toga se samo oko 240 hiljada hektara obrađuje, a ostalo zemljište se ne obrađuje, odnosno ne izlicitira. To je jedan od osnovnih razloga za usvajanje predloženih izmena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Predloženim izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu omogućiće se bolje upravljanje poljoprivrednim zemljištem u državnoj svojini. Stvoriće se mogućnost za unapređenje poljoprivrede kroz rast investicija u poljoprivrednom zemljištu u državnoj svojini. Regulisaće se dugoročni zakup i omogućiti racionalnije korišćenje poljoprivrednog zemljišta. Izmenama i dopunama ovog zakona po prvi put će se dati mogućnost investitorima da uzmu u zakup zemljište na period od 30 godina. Investitorima koji planiraju da ulože u sisteme za odvodnjavanje i navodnjavanje u poljoprivredne objekte u višegodišnje sadnice. Smatram da je produženje perioda zakupa od 20 na 30 godina ekonomski opravdano rešenje jer ono investitorima, odnosno zakupcima u ovom slučaju daje sigurnost kako bi ulagali u višegodišnje zasade. Izmene i dopune zakona propisuju ko ima pravo kupovine poljoprivrednog zemljišta. Pravo kupovine poljoprivrednog zemljišta može da stekne svako fizičko lice koje je državljanin Republike Srbije i ko u svom vlasništvu ima najviše 30 hektara poljoprivrednog zemljišta u privatnoj svojini kako bi ukrupnilo svoj posed, unapredilo svoju proizvodnju i postalo konkurentnija na tržištu. Takođe, fizičko lice može da kupi najviše 20 hektara poljoprivrednog zemljišta koje se nalazi u državnoj svojini. Propisani su i uslovi koje je to poljoprivredno zemljište koje može da se prodaje. Ono je koje je udaljeno od državne granice, koje nije predviđeno planom detaljne regulacije, koje nije predmet državnih i strateških ciljeva u poljoprivredi, koje ne pripada zaštićenim poljoprivrednim dobrima i koje se ne nalazi u zoni bezbednosti. Izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu uticaće na razvoj poljoprivrede u svim jedinicama lokalne samouprave, pa tako i na razvoj poljoprivrede grada Leskovca iz koga ja dolazim i čije građane predstavljam u ovom visokom domu. Predložene izmenei dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu su od izuzetnog značaja za grad Leskovac, s obzirom na to da se grad Leskovac opredelio za stratešku granu razvoja poljoprivredu. Broj registrovanih poljoprivrednih gazdinstava u Leskovcu je oko 12 hiljada, tačnije 11.748, a u čitavom Jablaničkom okrugu je 21.437. Prosečno poljoprivredno gazdinstvo ima 1,98 hektara zemljišta i tu je situacija ista kao i na nivou čitave Republike Srbije gde poljoprivredno gazdinstvo imaju male i jako usitnjene površine. Više od 95% ukupnog broja gazdinstva u Leskovcu ima manju površinu od pet hektara. Od ukupne površine poljoprivrednog zemljišta koje se nalazi u vlasništvu države, a na teritoriji grada Leskovca više od jedne trećine se ne izlicitira. Smatram da će upravo ovi izmene i dopune Zakona o poljoprivrednog zemljištu omogućiti poljoprivrednim proizvođačima da povećaju na taj način svoje kapacitete. Ovim izmenama i dopunama je takođe urađeno pitanje davanje na besplatno korišćenje poljoprivrednog zemljišta koje nije bilo predmet zakupa poslednje tri agroekonomske godine i nije bilo predmet korišćenja javnim nadmetanjem po početnoj ceni od nula dinara, može se dati na korišćenje fizičkim i pravnim licima koja su u aktivnom statusu na period od pet godina. Obzirom da u Leskovcu postoje oko 800 hektara poljoprivrednog zemljišta koje se ne izlicitira. Smatram da će ove izmene i dopune omogućiti poljoprivrednim proizvođačima da se odluče da uzmu u zakup, ili dobiju besplatno na korišćenje poljoprivredno zemljište u državnoj svojini. Takođe, daje se mogućnost produženja korišćenja tog zemljišta do 25 godina, pod uslovom da poljoprivredni inspektor utvrdi da se to zemljište obrađuje i naravno posle pet godina se plaća adekvatna zakupnina. Šta se postiže na ovaj način? Besplatnim korišćenjem poljoprivrednog zemljišta povećava se obradiva površina poljoprivrednog zemljišta, poljoprivredni proizvođači će imati finansijski benefit, smanjiće se broj uzurpacija, a samim tim i sudskih troškova i sudskih sporova. Takođe, uvode se i novčane sankcije za bespravno korišćenje državnog zemljišta, jer one do sada postojećim Zakonom o poljoprivrednom zemljištu nisu bile obuhvaćene, dakle nisu postojale kaznene mere za uzurpaciju zemljišta. Takođe, ono što je bitno i za udruženja koja, posebno na teritoriji grada Leskovca i na nivou čitave Srbije, da će udruženja moći da apliciraju kao investitori i zadruge, kao pravna lica, imaju pravo da na 30 godina uzmu zemljište u zakup na, naravno uz investicioni plan. Još jedna predložena dopuna se odnosi na uvođenje obaveznosti vođenja knjige polja, uz sledstvenu kontrolu plodoreda i ova dopuna je od izuzetnog značaja za ratarsku, povrtarsku i voćarsku proizvodnju svih poljoprivrednih proizvođača i takođe je podjednako važna za pravilno korišćenje i obnavljanje poljoprivrednog zemljišta i očuvanje ovog dragocenog resursa. I na kraju, ali ne najmanje bitno, izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu smanjiće se korupcija, jer se predloženim izmenama i dopunama, prosto ne ostavlja prostor da postoje privilegovani, koji dobijaju na licitaciji, kakva je praksa bila prethodnih godina. U danu za glasanje podržaću predložene izmene i dopune zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsedavajuća, uvažena gospođo ministre, sa saradnicima, primenom postojećeg Zakona o poljoprivrednom zemljištu, uočena je potreba za uvođenjem nekih novih rešenja, kojim bi se omogućilo, pre svega, boljo upravljanje, odnosno iskorišćavanje poljoprivrednog zemljišta u javnoj svojini Republike Srbije. Nacrt zakona o izmeni i dopuni Zakona o poljoprivrednom zemljištu, predstavlja jedan veoma kompleksan i složen zakon sa više ciljeva, od kojih su najvažniji povećanje investicija u poljoprivredni, mogućnost kupovine državnog poljoprivrednog zemljišta, mogućnost davanja degradiranog i ne korišćenog zemljišta u zakup, bez naknade, kao i pooštravanja sankcije za uzurpatore državnog poljoprivrednog zemljišta sa ciljem da se zemljište iz sive zone vrati u legalne tokove. Mogli smo na današnjoj raspravi da čujemo dosta toga, tako da ću se ja zadržati samo na one članove zakona za koje smatram da su najbitniji za našu poljoprivrednu proizvodnju. Članom 72a, 72b, 72v, 72g. nacrta zakona o izmeni i dopuni Zakona o poljoprivrednom zemljištu po prvi put u istoriji Srbije, daje se mogućnost kupovine malim poljoprivrednim proizvođačima koji imaju u posedu do 30 hektara. Ovim zakonom oni mogu kupiti površinu do 20 hektara sa mogućnošću otplate do pet godina. Ova izmena i dopuna ima cilj, pre svega uvećanje poseda poljoprivrednih proizvođača čime se stvara osnova za povećanje ekonomičnosti i rentabilnost bavljenja poljoprivrednom proizvodnjom. Članom 64a. nacrta Zakona predlaže se da se velikim investitorima može dati do 30% ukupnog zemljišta na teritoriji lokalne samouprave. Na osnovu investicionog plana ulaganja uz saglasnost komisije Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine, a po odluci lokalne samouprave. Cilj izmene i dopune ovog zakona je pre svega povećanje investicija u poljoprivredi koje su u ovom trenutku gotovo zanemarljive, što bi za efekat trebalo da ima bolju iskorišćenostpoljoprivrednog zemljišta, kao i veću zaposlenost, odnosno efikasnost i produktivnu poljoprivrednu proizvodnju. Članom 61a. stav 5. nacrta zakona o izmeni i dopuni Zakona o poljoprivrednom zemljištu, daje se mogućnost zakupcima da državno poljoprivredno zemljište koje nije bilo izdato najmanje poslednje tri agro-ekonomske godine zakupi javnim nadmetanjem po početnoj ceni od 0 dinara, odnosno bez plaćanja naknade za period od pet godina, sa mogućnošću produženje zakupa do 25 godina, uz plaćanje naknade nakon pet godina besplatnog korišćenja. Velike površine državnog poljoprivrednog zemljišta, pogotovo u centralnoj Srbiji, čiji su korisnici bili bivša društvena poljoprivredna preduzeća, nakon njihovog propadanja dvadesetih godina prošlog veka ostala su neobrađene više od nekoliko godina, od dugi niz godina, što je za posledicu imalo degradaciju tog zemljišta koje se odlikuje zapušteno poljoprivrednog zemljišta u smislu da ono uraslo šumskom populacijom i žbunastim rastinjem. Ovo je posebno karakteristično za bivša društvena preduzeća koja su se bavila voćarskom i vinogradarskom proizvodnjom, a primera radi na teritoriji grada Leskovca iz koga dolazim, dva bivše društvena preduzeća „Navip“ Plantaža Beograd i „Porečje“ Vučje, korisnici su oko 1.500 ha državnog poljoprivrednog zemljišta, koje je u potpunosti zapušteno i da bi se privelo nameni, potrebno je izvršiti krčenje starih voćnjaka i vinograda. Ovo je izuzetno skup proces, procena je da hektarkrčenja košta između 150 hiljada i 200 hiljada dinara, odnosno ovo krčenje i privođenje nameni poljoprivrednog zemljišta mogu izvesti samo krupni i ozbiljni investitori, bez plaćanja naknade za period od pet godina. Grad Leskovac inače vodi vrlo aktivnu poljoprivrednu politiku i u to su mogli da se uvere narodni poslanici, članovi skupštinskog odbora za poljoprivredu, koji su održali sednicu Odbora za poljoprivredu Skupštine van mesta zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije , u oktobru mesecu, kao i državni sekretar, koji je prošle nedelje, gospodin Željko Radošević koji je prošle nedelje posetio grad Leskovac, dakle i ta aktivna politika se sprovodi, a gradonačelnik grada Leskovac, gospodin Goran Cvetanović provodi kroz tri veoma važne institucije u našem gradu, a to je Gradska uprava za privredu i poljoprivredu, Agencija za lokalni i ekonomski razvoj, koji ima u svom sastavu i fonda za poljoprivredu i na kraju poljoprivredna savetodavna stručna služba, za koju i sam državni sekretar, konstatovao, gospodin Radošević, da je jedna od najboljih u ovoj državi. Dakle, svake godine grad Leskovac, aktivno donosi program zaštite, uređenja i korišćenja državnog zemljišta, a iz tog programa, svake godine sprovodi se i proces izdavanja državnog poljoprivrednog zemljišta, u zakup i do sada je izdato oko 1600 hektara obradive površine. U okviru ovog oglasa za licitaciju, naime, postoji površina odoko 700 hektara koja svake godine u oglasu za izdavanje, a ne izdaje se. Radi se o zemljištu koje zbog dugogodišnjeg, poljoprivreda Leskovac, bivšeg preduzeća Poljoprivreda Leskovac, koje zbog dugogodišnjeg neobrađivanja, ozbiljno urasla šumskom populacijom, žbunastim rastinjem, korovskim biljem i u velikoj meri, degradirano erozijom. Za ovo zemljište putem izdavanja, ne postoje zainteresovani zakupci, jedini način da se stavi u funkciju, jeste upravo da se iskoristi ovaj član zakona, ovo zemljište ponudi zainteresovanim zakupcima na 5 godina bez naknade. Iz ovoga se može zaključiti da samo na teritoriji grada Leskovca, od oko 2.200 državnog poljoprivrednog zemljišta, u ovom trenutku je nemoguće izdati odnosno moguće je samo uz primenu člana 61. stav 5. Nacrta Zakona o izmeni i dopuni zakona o poljoprivrednom zemljištu. Cilj ovog člana jeste, pre svega da se poljoprivredno zemljište, kao privredni resurs, privede svojoj osnovnoj nameni, sa jedne strane, a sa druge strane mogućnost, da se potencijalni ulagači, da dođu do ozbiljnijih poljoprivrednih površina i nastave da se bave poljoprivrednom proizvodnjom. Zato ću dame i gospodo, kao diplomirani inženjer poljoprivrede i član Odbora za poljoprivredu skupštinskog odbora, podržati ovaj zakon u danu za glasanje.
Irena Aleksić, a neka se pripremi Nevenka Milošević.
Poštovana predsednice, uvažena ministarko sa saradnicima, koleginice i kolege, narodni poslanici, ja ću se u svom izlaganju osvrnuti na zakon o kojem je danas bilo manje reči, a to je Predlog Zakona o zaštiti zemljišta. Nešto što je jako bitno. Upravo zato što u Republici Srbiji ne postoji sada zakon koji se bavi zaštitom zemljišta kao prirodnog resursa, i smatram da je bilo itekako potrebno doneti jedan ovakav zakon i to iz više razloga. Naravno, usaglašavanje sa propisom o usaglašavanju našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU, ali naravno da to nije prioritetan razlog. Pravi i osnovni razlog zbog koga je trebalo doneti jedan ovakav zakon, jeste da mi sačuvamo kvalitet našeg zemljišta, zato što je to ono osnovno i zato što je to ono najbitnije, jer svi ćemo se složiti oko jednog, da bez zdravog zemljišta nema zdravog života. To je ono što mi dugujemo sebi i što dugujemo svojoj državi, a pre svega to je ono što dugujemo svojim pokoljenjima, jer njima smo dužni da ostavimo zdravo i kvalitetno zemljište. Da postoji potreba da se zemljište zaštiti, više je nego evidentno, i zato postoji potreba da se donese jedan ovakav zakon, ali postoji velika potreba da se to pitanje sistemski uredi i upravo to ovaj zakon čini. On sistemski uređuje jedno jako bitno pitanje koje se tiče zaštite kvaliteta zemljišta. Tako koncipiran zakon daje sveobuhvatan, celovit i da obuhvata sve segmente zaštite zemljišta. Bilo, da li se radi o zaštiti zemljišta od zagađivanja, pa da li je sad to zagađivanje hemijsko, ili otpadnim vodama, ili na neki drugi način, da li se radi od opasnosti od požara, od neplanske urbanizacije, znači bilo kog oblika zaštite zemljišta. Isto tako, kada se šteta već dogodi, odnosno kada je zemljište već ozbiljno oštećeno, ovaj zakon planirao je i to, znači, da postoji nešto što se zove sanacija tog istog zemljišta. Naravno, ono što bih posebno u ovom slučaju pohvalila jeste što ovaj zakon ima i preventivni karakter, naročito ako se uzme u obzir koliko je upravo skupa ta sanacija, onda se zaista ispostavi da je mnogo bolje sprečiti nego lečiti. Tako da bih naročito pohvalila i istakla ovaj deo zakona koji ima upravo taj preventivni karakter. Naravno da će ovaj predlog zakona, da će iz njega proisteći niz podzakonskih akata koji će svakako omogućiti jednu bolju praktičnu primenu ovog zakona, što je jako bitno. Naravno da postoji, predviđen je i nadzor upravo nad vršenjem praktične primene ovog zakona, što je izuzetno bitno. Jer, naravno, dok ne postoji jedan adekvatan nadzor, uvek postoje mogućnosti da se nešto ne primenjuje onako kako bi trebalo, a onda nam je zaista suvišno da donosimo zakone ukoliko se ne staramo o tome da ti zakoni budu maksimalno provereni, da li se praktično primenjuju onako kako je propisano i onako kako bi trebalo. Još nešto što bih pohvalila vezano za ovaj zakon, a to jeste njegova transparentnost. Smatram da je to nešto što je jako potrebno, naročito kada živimo u jednom dobu kada su informacije dostupne i sada informacije i treba da budu dostupne. Kada je ovaj zakon u pitanju, to i jeste. Znači, biće dostupne informacije onim ljudima koji žele da znaju u kakvom se to stanju nalazi kvalitet njihovog zemljišta, jer u krajnjoj liniji imaju puno pravo na to, jer žive na tom zemljištu, jedu plodove iz tog zemljišta, tako da imaju puno pravo na to. Tako da, zaista sve pohvale vezane za ovaj zakon. Kada je drugi zakon u pitanju, biću mnogo kraća zato što je danas zaista bilo mnogo reči o njemu. Naravno, radi se o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Uređuje se jedno izuzetno bitno pitanje, a to je poljoprivredno zemljište koje se nalazi u vlasništvu države. Šta uraditi sa njim? Kako ga iskoristiti na najbolji mogući način? Ono što je najbitnije i pre svega što treba istaći, kako ga staviti u korist građana, odnosno kako ga staviti u korist konkretno poljoprivrede i poljoprivrednika, a ne u korist bogatih pojedinaca, kao što je to, nažalost, do sada bio slučaj. Mislim da je to neka okosnica ovog zakona, nešto što je najbitnije. Mislim da je ovaj zakon upravo uspeo da reši suštinu stvari, da uvede jedan red. Nadam se da će zaista biti pravilno, sigurna sam u stvari, da će biti pravilno primenjivan. Zaista je bilo krajnje vreme da se to stvarno kvalitetno poljoprivredno zemljište, da se da mogućnost kome – malim i srednjim poljoprivrednim proizvođačima, koji su upravo najbitniji, da se konačno razvije ta naša poljoprivreda o kojoj tako stalno pričamo da jeste najbolja razvojna šansa Srbije i jeste. Ovo je upravo pravi način da se izađe u susret i ovim zakonom se upravo to i čini, da se izađe u susret ljudima, koji za promenu zaista i žive od te poljoprivrede, a ne kao što je do sada bio slučaj pojedincima koji su se zaista enormno bogatili. Ovim zakonom, i to me jako raduje, izlazi se u susret običnom čoveku, običnom poljoprivredniku. Nije slučajno da smo juče imali Zakon o zadrugama, sada se otvara mogućnost i svim tim malim i srednjim poljoprivrednim proizvođačima, otvara im se jedna nova mogućnost da se udružuju. Juče je bilo dovoljno reči o tome kolika je praktična korist od svega toga. Tako da, ukoliko budu dovoljno pametni, dovoljno organizovani, a verujem da to jesu, nadam se da će ovu datu šansu zaista iskoristiti na najbolji mogući način. Zbog toga smatram, zato što se daje šansa upravo običnom čoveku, običnom poljoprivredniku, daje mu se šansa da može da živi od svog rada, da živi od poljoprivrede i, zašto da ne, da se obogati od iste. Upravo zato treba dati podršku ovim zakonima zato što znače neki novi početak i znače da se konačno u državi Srbiji nešto menja. Hvala.
Hvala. Nevenka Milošević ima reč. Neka se pripremi Milija Miletić.
Zahvaljujem uvažena predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, poštovana ministarko sa saradnicima, drage kolege, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani poljoprivredni proizvođači, građani Republike Srbije koji danas pratite našu raspravu, najpre želim da iskažem veliko zadovoljstvo što smo juče imali veliku priliku a i noćas da raspravljamo o važnom zakonu, Zakonu o zadrugama. Raduje me što je rasprava bila uglavnom afirmativna jer veliko interesovanje poljoprivednih proizvođača upravo je bilo usmereno na zemljoradničke zadruge. Jeste ovaj zakon bio u setu privrednih zakona, ali svi mi znamo da on ima i te kako direktnu vezu upravo sa poljoprivredom. Nastaviću dalje o dva važna zakona o kojima danas raspravljamo i veoma je važno kada ovde upravo imamo članove ministarstva iz ove oblasti koja jeste i te kako važna za dalji napredak i razvoj Republike Srbije. Što se tiče izmena Zakona o poljoprivrednom zemljištu, glavni cilj, rekla bih ovog zakona, jeste da prevaziđene određene probleme koji su do sada postojali u primeni postojećeg zakona, pre svega da sprovede bolje upravljanje nad državnim zemljištem Republike Srbije i to upravo govore i podaci koji smo danas i čuli da je ukupno državnog zemljišta u Republici Srbiji negde oko 830 hiljada hektara, ali od toga 580 hiljada hektara se ne koristi na pravi način. Cilj jeste da se to poboljša, da se ta loša praksa prevaziđe, ali da se spreči korupcija. Jedan od osnovnih zahteva i želja jeste da se upravo pomogne srpskom seljaku. Mislim da je to glavni cilj da se pomogne malim i srednjim poljoprivrednim gazdinstvima. Imali smo lošu praksu, imali smo mnogo propuštenih prilika, čuli smo i danas neke, ali samo neki bi i dalje da idu nazad, ali većina ide napred, donosi dobre i kvalitetne zakone koji su u najboljem mogućem interesu za naše poljoprivredne proizvođače. Ali, na šta bih se ja posebno potencirala i bazirala, to jesu upravo investicije, jer ozbiljne analize u poljoprivredi su pokazale da su investicije u poljoprivredi na veoma niskom nivou. To moramo prevazići i upravo ovim izmenama i dopuna zakona o poljoprivrednom zemljištu, to ćemo i postići. To ćemo postići i na taj način kada pričamo o investicijama, pričamo naravno i poboljšanju produktivnosti, većem zapošljavanju u sektoru poljoprivrede, ali i većem priliku sredstava u budžet, jer veliki su gubici bili upravo u ovoj sferi priliva sredstava u budžet, ali naravno povećati i izvozni kapacitet naših poljoprivrednih proizvoda. S tim u vezi, moram da naglasim da smo i ove godine imali veliku dobit u budžet od izvoza malina. To govorim upravo zato što dolazim iz Ivanjice koja je najveća svetska regija u proizvodnji malina i to jeste dobro, ali nije dobro to što ta malina uglavnom ode ne prerađena i zbog toga moramo svi zajedno uložiti napore da podstičemo razvoj upravo prerađivačkih kapaciteta. Želim još da istaknem da je strateški važno pitanje za investicije u mojoj opštini, u Ivanjici, upravo i trasa auto puta koja će proći kroz Ivanjicu i da ćemo i na taj način sigurna sam dovesti mnoge investitore. Na taj način ćemo otvoriti i Goliju, otvoriti i Pešter i mnoge investicije ne samo u poljoprivredi, već i u turizmu i mnogim drugim oblastima. Ovaj zakon pored svega toga donosi još mnogo dobrih strana. Jedna od njih da kupiti poljoprivredno zemljište može svako lice koje građani Republike Srbije, a koji u svom vlasništvu ima do 30 hektara površine. Uvode se i novčane sankcije, u stvari, odredbe protiv uzurpacije, što do sada nije postojalo i nije primenjivano. Ja bih naglasila ovom prilikom da pitanje restitucije, koje je na neki način vezano za poljoprivredno zemljište, nije pitanje ovog zakona. Možda je to važno zbog građana. jeste povezano sa poljoprivrednim zemljištem, ali ono se uređuje nekim drugim zakonima. Videli smo i u današnjoj javnoj raspravi da je ovo pitanje osetljivo pitanje i da je ispolitizovano, ali bez obzira na sve to, ja imam stav kao i većina da je ovo dobar zakon koji ćemo mi svakako podržati, a naravno, možemo ga unaprediti još kvalitetnim i dobrim amandmanima. Što se tiče drugog Predloga zakona o zaštiti zemljišta, malo je bio podređen u odnosu na ovaj zakon, rekla bih, ali je i on izuzetno važan, sektor zaštite životne sredine imaće još mnogo, sigurna sam, dobrih zakona, jer ima mnogo nagomilanih i nasleđenih problema u sferi zaštite životne sredine. Kada pričamo zaštiti zemljišta, znamo svi da je zemljište prirodni resurs i to neobnovljivi prirodni resurs i da je direktno u vezi sa našim zdravljem, koje jeste naš najveći resurs. Ovo je celovit, sveobuhvatan zakon, ne bih da se ponavljam, koleginica Aleksić je upravo o tome govorila. Na kraju, da zaključim, zajedno sa poslanicima SNS, sa velikim zadovoljstvom ću podržati oba ova predloga zakona iz oblasti poljoprivrede. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Hvala. Uvažena predsednice Skupštine, uvažena ministarko poljoprivrede, kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz najlepše opštine u Srbiji, to je opština Svrljig, koja se nalazi pored najlepšeg grada u Srbiji, a to je grad Niš. Inače, ovde u Skupštini Srbije predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku i izabran sam sa liste SNS. Danas ću govoriti kao i moje kolege prethodnici o Zakonu o zemljištu koje je u državnoj svojini. Mi smo već unazad nekoliko meseci govorili o tom zakonu na većem broju skupova, na prezentaciji zakona koji je bio na javnoj raspravi, gde je bilo niz udruženja koja su učestvovala u izradi ovog zakona. Tako ja mislim da je ovaj zakon stvarno odrađen transparentno, gde je svako ko je želeo da se uključi u dodavanje određenih stvari koje su bitne za izdavanje državnog zemljišta, mogao je to da uradi. Imali smo dosta tih naših zajedničkih skupova i na našem Odboru za poljoprivredu, čiji sam i ja član. Ja ću za ovaj zakon da kažem da je mnogo bolji nego prethodni zakon, da ovim zakonom dajemo mogućnost da i oni regioni, kao što je region odakle ja dolazim, jugoistočna Srbija, da mogu da zemljište koje do sada nije bilo izdato, a državno je zemljište, da se da mogućnost da se to zemljište izda. Konkretno, recimo, ja imam primer desetak opština koje sam izvukao. To su grad Niš, Svrljig, Doljevac, Merošina, Gadžin Han, Aleksinac, Ražanj, Leskovac, Sokobanja, Boljevac, Knjaževac, Prokuplje. To su opštine, odnosno gradovi koji ukupno imaju, recimo, grad Niš ima 3.196 ha zemljišta državnog karaktera, a izdato je 76 ha, Svrljig ima 2.019, a izdato je 167 ha, Doljevac ima 1.512 ha, od toga je izdato 42 ha. U tim opštinama ostala je mogućnost da se izda blizu 20.000 ha. To je samo deset opština i grad Niš, gde je ovim zakonom moguće da se to reši na najbolji način. Zbog toga ću ja podržati ovaj zakon i imamo puno dobrih stvari, što ovaj zakon daje mogućnost. Ovo govorim konkretno za jugoistok Srbije, baš zbog ovog zemljišta koje nije izdato, jer sada ovaj zakon daje mogućnost da se da prioritet vezano za stočarstvo. Svi znamo da bez razvoja stočarstva nema ni razvoja prave poljoprivrede, jer ukoliko želimo da obrađujemo zemlju, da zemlja rađa, mi moramo na najmanje četvrtu godinu da koristimo stajsko đubrivo i da tako đubrimo zemlju da bi zemlja bila jača, da bi rađala i da sutra od toga imamo interesa. Sa povećanjem broja grla stoke ovaj zakon daje tu mogućnost. Imamo ljude koji, recimo, imaju veći broj grla stoke, a manjak zemlje. Sada imaju mogućnost da za svako naredno grlo mogu da uzmu zemljište u zakup, s tim što težina u tim grlima treba da bude do 500 kg. Znači to može biti 7, 8 ovaca, 7, 8 svinja, jedna krava. To može da bude jedan hektar zemlje. To znači da je ovo dobar način da povećamo stočarstvo i da na taj način sutra obezbedimo, što se kaže, proizvodnu delatnost. Mi uvek govorimo ovde na Skupštini, i moj kolega Marijan Rističević, koji isto predstavlja Seljačku stranku ovde uSkupštini, govorimo kako je prethodni period do 2012. godine, govorilo se da je bolje uvesti nego proizvesti. Ja mislim da ćemo sada dati mogućnost da sva ona zemlja koja do sada nije iskorišćena, koja je, što se kaže zaparložena, sada ćemo dati mogućnost ukoliko niko ne želi da je uzme, da je uzmu u zakup po onoj tržišnoj ceni kako je propisano unazad tri godine. Znači, postoji mogućnost da se da, što se kaže, za nula dinara i da se u narednih pet godina ta zemlja stavi u funkciju. Kroz stavljanje u funkciju te zemlje, biće mogućnost da se poveća i proizvodnja i sve ono što je vrlo bitno. Ja uvek govorim vezano za stočarstvo, s tim što se ovde daje mogućnost i za sve one koji žele da se bave voćarstvom, ovsenim kulturama, povrtarstvom, ima mogućnosti i tu da se radi. Što kaže primedba da 30% ove zemlje koja se izdaje na teritoriji lokalne samouprave, da 30% mora da se izda investitorima, ja mislim da imamo potrebe da ukoliko dođu investitori, ja bih pozvao sve investitore da dođu kod nas u opštinu Svrljig, da zajedno svi obiđemo to zemljište koje do sada nije izdato, da zajedno sa tim ljudima pomognemo mi kao lokalna samouprava i Vlada Republike Srbije i ta zemlja sutra da može da obezbedi i veći broj grla stoke, da od te stoke obezbedimo i kvalitetan sir i kvalitetno mleko i kvalitetno svrljiško jagnje, svrljiški belmuž, odnosno svrljišku vijagru i da od tih proizvoda sutra može da živi veći broj naših poljoprivrednika. Kada govorim o Svrljigu, to znači za celokupnu jugoistočnu Srbiju. Tamo treba ovim zakonom da obezbedimo da dođu investitori, da se izda zemlja, a s druge strane, moramo razmišljati, a to je vrlo bitno, i o nekim stvarima, konkretno, lokalne samouprave. Ima puno lokalnih samouprava koje u prethodnom periodu nisu izdavale, uopšte raspisivale konkurse da se izda državna zemlja, već su to čuvali za neke svoje i od toga niko nije imao vajde. Sada ovim zakonom lokalne samouprave imaju obavezu da moraju da raspišu da se izda zemlja, da se zna tačno koja je parcela koja se izdaje i od tih sredstava sutra lokalna samouprava ima i prvi i drugi krug obaveza da se to izda. U krajnjem slučaju, ponovo kažem, iako to niko ne prihvati, tada imamo onu mogućnost da za nula dinara to se zakupi. Investicije su vrlo bitne, investicije u stočarstvu, investicije u biomasi, da sutra proizvodimo i biodizel i sve ono, a za to će trebati jači i ozbiljniji investitori. Ponovo kažem, imamo potrebe, možda ćemo ovim zakonom, nekim amandmanima još doprineti da taj zakon bude bolji. Ja sam zajedno sa gospodinom Rističevićem, zajedno smo napisali neke amandmane koji će dati doprinosa da ovaj zakon bude još bolji. Pozivan sve one naše poljoprivredne proizvođače da se radi, da zajedno sa njima želimo da poboljšamo i da može sutra poljoprivredna proizvodnja da se lakše obavlja, a ovim zakonom ćemo to i obezbediti. Šta je još vrlo bitno da kažem? U prethodnom periodu, imamo zakon iz 1992. godine, to je Zakon o izdavanju utrina i pašnjaka. Tada su velike površine izdate i vraćene su selima, odnosno mesnim zajednicama. Te mesne zajednice, govorim sada konkretno o ovom delu jugoistočne Srbije, recimo, taj deo gde živim ja, imamo 7.000 ha gde nekoliko mesnih zajednica ima mogućnost tu samo za svoja grla stoke, tu da pasu. Ovim zakonom iz 1992. godine ne može ništa tamo da se radi osim da se samo gradi ribnjak. Ja bih vas pozvao, uvažena ministarko, da zajedno vi sa vašim kolegama iz Vlade, a o tome ću razgovarati sa našim premijerom gospodinom Vučićem, da uđemo u postupak i da taj zakon promenimo, da može tu član 9. da se promeni, da sutra i na takvim mestima može da se ulaže, da dođu investitori da ulože i da se tamo grade i objekti i da se tamo radi proizvodnja kvalitetne, zdrave hrane kroz stočarsku proizvodnju. Još jednom, kao predstavnik Ujedinjene seljačke stranke, izabran sa liste SNS, podržavam ovaj Predlog zakona. Juče smo imali Zakon o zadrugarstvu, gde se daje mogućnost da i naše zadruge, poljoprivredne zadruge, budu još više aktivne, da mogu učestvovati da se otkupi, da se uzme zemlja, da može i često da se kupi zemlja i da to sve bude u vlasništvu naših građana Srbije, građana Svrljiga, Niša, Boljevca, Knjaževca, Tutina i svih opština i u Srbiji. Još jednom, kao poslanik podržavam, set ovih zakona koji se tiču poljoprivrede i pozdravljam sve kolege poslanike da daju podršku i da amandmanima poboljšamo ovaj zakon, s tim još jednom da kažem da sam se ja ponovo ovako obukao u srpsku narodnu nošnju, jer želim da naši građani, koji gledaju našu televiziju, znaju da mi ne treba da se stidimo onoga što imamo. Priroda nam je dala sve. Poljoprivreda je naša velika šansa i zbog toga svi zajedno moramo raditi i zakonskim propisima poboljšati uslove života za naše poljoprivredne proizvođače i za naša sela. Još jednom vam se zahvaljujem i pozivam vas, uvažena ministarko, da dođete zajedno sa našim premijerom u Svrljig, da zajedno obiđemo to zemljište koje može se izda i da obezbedimo investitore. Hvala vam. Kažem ponovo, ja ću glasati za ovaj predlog zakona.
Hvala, poslaniče. Reč ima narodni poslanik Vladan Milošević, a neka se pripremi narodna poslanica Ljiljana Malušić.
Hvala poštovana predsednice, uvažena ministarko i gospodo iz ministarstva, uvažene kolege, na početku bih da pohvalim ovaj zakon koji smo čekali već duže vremena. Pohvalio bih ga zato, pre svega, što su u izradi ovog zakona imali priliku da o njemu daju mišljenje i veliki broj udruženja poljoprivrednika i stručnjaci iz naše zemlje. Mislim da je to veoma dobro i kvalitetno urađeno. Smatram da se ovim zakonom uvodi red u izdavanje državnog poljoprivrednog zemljišta u zakup. Obrazložiću to. Opštine su do sada fušerileu izdavanju zemljišta, pa onda su gledali te bolje parcele da izdaju, ovo ostalo nije se stavljalo u program, i to zemljište koje je manje kvalitetno nije se ni davalo u zakon. Ovim zakonom opštinama to neće biti omogućeno i ona će morati da svo zemljište popišu i daju ga u zakon. Takođe, ovim zakonom je predviđeno da se zemljište koje u prethodne tri godine nije davano u zakup sada može izdati, dati na korišćenje pravnim i fizičkim licima na period od pet godina, što će posebno imati uticaja u opštinama koje se nalaze južno od Save i Dunava, a evo zašto? U mojoj opštini Vladimirci, 702 hektara državnog poljoprivrednog zemljišta, izdaje se samo 200 hektara, zašto? Zato što ovo ostalo zemljište nije kvalitetno. To je kiselo zemljište, teško za obradu, prinosi su mnogo manji, a ulaganja mnogo veća da bi se došlo do tih prinosa. Prinosi su možda duplo manji, nego u Vojvodini, a troškovi duplo veći i ljudi nisu imali mogućnosti da em plate zakup, em duplo plate troškove proizvodnje i onda gde su onda? Ovim zakonom biće omogućeno da oni lepo to zemljište obrade i svi će biti zadovoljni, veća će biti proizvodnja. Takođe, ove parcele nisu u velikim kompleksima kao u Vojvodini. To su parcele uglavnom od tri do pet hektara, i to još više poskupljuje proizvodnju. Takođe je dobra stvar da se broj hektara veže za broj grla. Na ovaj način podstičemo stočarsku proizvodnju. Mi svi znamo da je stočarska proizvodnja u Srbiji na najnižim granama u zadnjih 50 ili možda 100 godina. Mislim da se na ovaj način ta proizvodnja stimuliše i čini mi se da se prepušta inicijativa malim gazdinstvima. Recimo, kod mene u opštini, prosečan posed je tri hektara i 35 ari. Ti ljudi se bave uglavnom stočarstvom i veoma su vredni, dosta rade, dosta ulažu. Mislim da je ovo jedan mali podstrek da oni još više ulažu u proizvodnju. Što se tiče prodaje zemljišta, jasno su utvrđeni kriterijumi i ko može da kupi to zemljište, a što se tiče prodaje zemljišta strancima, ljudi, to nismo mi potpisali, a međunarodni sporazumi moraju da se poštuju i ne razumem ljude koji sada kritikuju to, a pre samo nekoliko godina su oni napravili takav sporazum i sada nas kritikuju što samo poštujemo međunarodne sporazume. Ne razumem u čemu je tu problem. To su uradili sporazum sa odloženim dejstvom. Neko je tada prikupio lovorike, znate mi smo potpisali SSP, a sada se vi snalazite kako znate i umete. Još nešto, nisam čuo da su se poljoprivrednici južno od Save i Dunava bunili protiv ovog zakona. Zašto nisu? Zato što je zakon dobar za njih, dobar za poljoprivrednike u centralnoj Srbiji, u zapadnoj Srbiji, u istočnoj Srbiji. Čuli ste i sami koliko se tog zemljišta izdaje. To nijeproblem u opštini Vladimirci, nego je to problem u svim opštinama južno od Save i Dunava. Samo je u Vojvodini jagma za poljoprivrednim zemljištem. Znamo svi koliko je tog poljoprivrednog zemljišta korišćeno na nedozvoljen način. Ljudi su koristili zemljište… Konkretno, u Vladimircima, 134 hektara najplodnije zemlje. Ljudi su koristili sedam ili osam godina. Dinar jedan nisu platili opštini Vladimirci. Još su se toliko osmelili pa su to zemljište oni davali u zakup, uzimali od ljudi silne pare, a protiv tih ljudi su sada podnete krivične prijave. Ne bih ja baš mnogo da dužim, jer ima još ljudi koji bi nešto rekli posle mene, već bih samo pohvalio Upravu za državno i poljoprivredno zemljište koja fantastično radi svoj posao. To su mladi ljudi, stručni ljudi. Svaka im čast, uz Mariju Tomić i celo to njeno društvo. Svaka im čast. Nisam video požrtvovaniju službu u državnoj upravi. Svaka im čast. Naravno, za ovaj zakon ću glasati sa obe ruke. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić, a neka se pripremi narodni poslanik Vlado Babić.
Hvala, poštovana predsednice. Poštovana ministarko, gosti iz Ministarstva, gospodo poslanici, danas ću govoriti o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Malopre sam slušala svog uvaženog kolegu iz Svrljiga i bilo mi je puno srce. Hvala Milija što imaš želju i ta tvoja lepota te narodne nošnje samo govori o različitosti. Da nema sela, selo je baza, pa ne bi bilo ni nas ovde u Beogradu. Odličan si. Šta reći posle tebe? Ja iz Beograda mogu samo da kažem – bravo za ovaj zakon, jer ako neko ko se bavi poljoprivredom i ko ima zemljište kaže da je dobro, ja samo mogu da aminujem, zar ne? Dobro je što ste vodili javne rasprave po gradovima Srbije, jer se čuo glas stočara, ratara, povrtara, poljoprivrednika uopšte i ja ću sigurno glasati za Predlog ovog zakona. Ono što bih istakla jeste da će ovim zakonom doći dosta investicija, što je vrlo bitno, jer će se puniti budžet Republike Srbije, a naročito je bitno da se mala i srednja gazdinstva razvijaju. Znači, biće upošljavanja, masa građana će moći da se zaposli, a naročito na selu, i onako nemaju posla. Ono što je vrlo važno, punjenje budžeta je neminovno. Mi smo zemlja koja je došla maltene do bankrota. Zahvaljujući ovoj Vladi, od pre godinu i po dana, mi na velika vrata izlazimo iz toga. Donošenjem predloženog zakona urediće se pitanje sveobuhvatne zaštite zemljišta, radi trajnog uspostavljanja njegovih funkcija, sprečavanja narušavanja i promena kvaliteta zemljišta, ono što je vrlo bitno, znači ekologija, saniranje oštećenog zemljišta na mestima napuštenih industrijskih zona i drugih pitanja. Potpisaće se preduzimanje preventivnih sanacionih mera, kako bi se osigurale njegove ekološke, tehničko-industrijske i socio-ekonomske funkcije. Time će se završiti ekološke funkcije zemljišta koje se odnose na nezamenljivost učešća zemljišta u proizvodnji životnih namirnica, biomase, i ostalih funkcija koje zemljište ima. Koristeći iskustva evropskih zemalja koje primenjuju nacionalne propise i primedbu Evropske komisije da nijedan od postojećih zakona nema integralan pristup zemljištu, Predlog ovog zakona je koncipiran tako da sadrži sve segmente zaštite iz svih sektorskih politika, planiranje, preventivne mere, način upravljanja i korišćenja, zaštitu zagađenja i degradaciju, sanaciju i dekultivaciju. To je sve božanstveno ispričala gospođa ministarka, svaka čast, i za kompletno izlaganje danas. Cilj ovog zakona, je da se uspostavi, nemam interesa, prosto je izašlo iz mene, vi to znate, da se uspostavi pravni okvir za očuvanje zemljišta kao prirodnog resursa, propišu preventivne mere zaštite, sprečavanja narušavanja kvaliteta zemljišta, saniranje oštećenog zemljišta i preduzimanje sanacionih mera kako bi se osigurale njegove ekološke, tehničko- industrijske i socioekonomske funkcije. Time će se stvoriti uslovi za obezbeđenje ekološke funkcije zemljištau proizvodnji biomase, životnih namirnica obnovljivih izvora energije i sirovina, sposobnosti zemljišta da je filter pufer izmenjivač atmosfere, hidrosfere, i biosfere, a ulogu zemljišta u tom smislu da je biološko stanište i rezerva gena. Šta reći, u Srbiji ima 830 hiljada hektara zemljišta u državnoj svojini od čega se u zakup daje samo 260 hiljada hektara. Zamislite koliko mi novca gubimo. Godišnji prihod od zemljišta koje se da u zakup je 51 milion evra, a šteta od neizdavanja preostalog državnog zemljšta više od 100 miliona evra. Ovim zakonom će se to promeniti. Zemljište u državnom vlasništvu koriste pojedinci mimo zakona, što je nedopustivo. Naravno, da će se to sankcionisati, ja sam za to, kazne moraju da budu visoke. Ali, imamo jedan problem, što to korišćenje uglavnom ide na NN lica. Izmenama zakona predloženo je da se zemljište iz u zakup na 30 godina, domaćim pravnim licima i građanima i da dugoročni zakup povećava sigurnost zakupaca pri ulaganju u poljoprivrednu proizvodnju. Zakon uvažava sve specifičnosti, ali očekivanja svih naših građana, a sa ciljem omogućavanja privlačenja investicija u poljoprivrednu proizvodnju uz povećanje produktivnosti i zaposlenosti i naravno, rast dohotka. Srbija ukupno ima pet miliona hektara poljoprivrednog zemljišta, od čega su 3,5 miliona oranice, bašte, vinogradi, a ostatak livade i pašnjaci. Ne zna, da li imam još vremena, s obzirom da je još koja rečenica. Naravno, vrlo je bitno da znamo da poljoprivredno zemljište je dobro od opšteg interesa za Republiku Srbiju koja se koristi za poljoprivrednu proizvodnju i ne može se koristiti u druge svrhe. Poljoprivrednim zemljištem Republika Srbija raspolaže i upravlja preko Ministarstva. Poljoprivredno zemljište u državnoj svojini daje se na korišćenje bez plaćanja nadoknade javnim pozivom koje raspisuje nadležni organ jedinice lokalne samouprave, što je jako bitno. Ako poljoprivredno zemljište u državnoj svojini nije bilo izdato najmanje poslednje tri agroekonomske godine i nije bio predmet korišćenja javnim nadmetanjem, po početnoj ceni od nula dinara, poljoprivredno zemljište može se dati na korišćenje za poljoprivrednu proizvodnju fizičkim i pravnim licima, koja su upisana u Registar poljoprivrednih gazdinstava i nalazi se u aktivnom statusu na period do pet godina. Odluku o davanju na korišćenje poljoprivrednog zemljišta donosi nadležni organ jedinice lokalne samouprave uz saglasnost Ministarstva. Hvala na pažnji. Mogla bih još jedno posla sata, ali hoću da i moje drage kolege imaju vremena da kažu nešto. Hvala na pažnji. Naravno da će SNS glasati za ovaj zakon. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vlado Babić. Izvolite, gospodine Babiću.
Poštovani predsedavajući, cenjena ministarko sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, danas je na dnevnom redu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, a ustavni osnov za donošenje ovog zakona je sadržan u članu 97. stav 1. i to u tačkama 9. i 12. Razlozi za donošenje ovog predloga su, pre svega, sadržani u potrebi da se otklone problemi i nedostaci iz Zakona o poljoprivrednom zemljištu koji je na snazi od 2008. godine, kojim bi se uvođenjem novih rešenja omogućilo i bolje upravljanje poljoprivrednim zemljištem, u javnoj, odnosno državnoj svojini Republike Srbije i to investiranjem u poljoprivredu. Ovim predlogom definiše se i pojam poljoprivrednog zemljišta, kao dobra od opšteg interesa, kojim raspolaže i upravlja Republika Srbija preko nadležnih ministarstava, jer do sada nije bilo definisano šta se to podrazumeva pod poljoprivrednim zemljištem. Predlozima ovog novog zakona regulisalo bi se pre svega mogućnost dugoročnog zakupa kojom bi se osigurale potrebe samostalnih zakupaca, odnosno investitora po osnovu investicije, tako da sama izmenama člana 62. produžava se period davanja u zakup sa 20 na 30 godina. Što se tiče prvog kruga zakupa, početna cena zemljišta ne može biti niža od duple prosečne cene zakupa zemljišta na području gde je ono locirano, odnosno u drugom krugu bi cena bila 70% od cene zakupa, ali izmenom člana 64. postojećeg zakona jasno je precizirano ko to ima pravo prvenstva zakupa i pravo prečeg zakupa. Zakupac zemljišta se ne mora vršiti isključivo putem oglasa i javnog poziva i zakupac ne može to zemljište da izdaje u podzakup. Ovim izmenama i dopunama zakona reguliše se i pitanje dugoročnog zakupa sa ulaganjem u razvoj infrastrukture, pre svega, u sisteme za navodnjavanje, sisteme za odvodnjavanje, sadnice koje su višegodišnje, logički centri itd. Uvođenjem u posed smanjuje se mogućnost uzurpacije poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini čime se smanjuje i broj sudskih postupaka kao i normalno troškova istih. Rekao bih i par reči o gradskom građevinskom zemljištu koje se koristi u poljoprivredne svrhe i koje su to zakonske odredbe koje su važile do sada. Prema članu 3. Zakona o poljoprivrednom zemljištu iz 2006, 2008. i 2009. godine, poljoprivredno zemljište koje je određeno kao građevinsko zemljište do privođenja planiranoj nameni koristi se i za poljoprivrednu proizvodnju. Grad Sombor je do 2014. godine prema godišnjem programu zaštite uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta na teritoriji Grada Sombora izdavao fizičkim i pravnim licima za poljoprivrednu proizvodnju katastarske parcele koje su u vlasništvu Republike Srbije, koje se u listovima nepokretnosti vode kao gradsko građevinsko zemljište, a po kulturama su bile njive, vrtovi, voćnjaci, vinogradi, livade, pašnjaci itd. i koje nije izgrađeno a faktički se koristilo za poljoprivrednu proizvodnju do momenta izgradnje. Tako da su fizička lica i pravna lica zaključivala ugovor o zakupu poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini sa Ministarstvom poljoprivrede i zaštite životne sredine. Prema članu 3. ugovora o zakupu državnog poljoprivrednog zemljišta korisnik ovog zemljišta, odnosno zakupac bio je u obavezi da plati sve troškove i naknade koje nastaju povodom realizacije ovog ugovora, odnosno u periodu korišćenja ovog zemljišta. Dakle, obveznik plaćanja naknade za odvodnjavanje je vlasnik odnosno korisnik poljoprivrednog, šumskog i građevinskog zemljišta i to saglasno odredbi člana 170. Zakona o vodama iz 2010. i 2012. godinu. Osnovica za obračun naknade za odvodnjavanje za poljoprivredno zemljište i šumsko zemljište je iznos katastarskog prihoda saglasno odredbama člana 10.-16. uredbe o visini naknade za vode za 2014. godinu, a osnovica za naknadu za odvodnjavanje za građevinsko zemljište je prosečan katastarski prihod za katastarsku opštinu u kojoj se to zemljište nalazi i to u visini dvadesetostrukog iznosa naknade za odvodnjavanje poljoprivrednog zemljišta iz člana 10.-12. uredbe o visini naknade za vode za 2014. i 2015. godinu, a što je bilo saglasno sa odredbama članova 16.-18. uredbe o visini naknade za vode za 2013. i 2014. godinu. Iz svega ovog navedenog proizilazi da zakupci kojima je Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine izdalo u zakup katastarske parcele koje se nalaze u građevinskog regionu, a faktički se koristi kao poljoprivredno zemljište do momenta izgradnje bili su u obavezi da plate naknadu za navodnjavanje po stopi u visini dvadesetostrukog iznosa naknade za odvodnjavanje poljoprivrednog zemljišta prosečnog katastarskog prihoda za katastarsku opštinu u kojoj se zemljište nalazi. Kako sve ovo izgleda na terenu i u stvarnosti možemo zaključiti iz sledećeg primera, recimo, poljoprivrednik N.N. iz Sombora je zaključio ugovor da se Ministarstvom poljoprivrede zaključno sa 24. martom 2014. godine ukupno površina koja je izdata u zakup 11,1956 hektara, a visina zakupa iznosila je 2.947,11 evra, što je obračunato po srednjem kursu Narodne banke Srbije na dan uplate iznosilo 341.465,80 dinara. Rešenjem Ministarstva finansija, odnosno Poreske uprave filijale Sombor od 10.3.2015. godine obveznik N.N. je zadužen po osnovu naknade za odvodnjavanje za 2014. godinu za građevinsko zemljište površine 11,2456 hektara u iznosu od 339.414,85 dinara iz čega proizilaze da je za naknadu za odvodnjavanje za 2014. godinu po osnovu zaključenog ugovora sa Ministarstvom poljoprivrede na površinu od 11,1956 hektara u obavezi da plati 330.795,74 dinara. Način obračunavanja naknade za odvodnjavanje građevinskog zemljišta koje se koristi za poljoprivrednu proizvodnju do momenta izgradnje ne sme biti samo na osnovu prepisa lista nepokretnosti i na osnovu načina za korišćenje tog zemljišta se može konstatovati zapisnicima Republičke poljoprivredne inspekcije ili opštinske Komisije za sprovođenje javnog postupka za davanje u zakup poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, naročito, imamo u vidu da je predmet zemljišta u vlasništvu Republike Srbije izdato u zakup kao poljoprivredno zemljište. O tome i stoji da je ugovor o zakupu o poljoprivrednom zemljišta u državnoj svojini koji su zakupci zaključivali sa Ministarstvom poljoprivrede i zaštite životne sredine jer navedeno dovodi do situacije da Republika Srbija preko Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine daje u zakup zemljište kao poljoprivredno, a za isto zemljište Republika Srbije preko Ministarstva finansija obračunava porez za odvodnjavanje kao u građevinsko zemljište, što smatramo da bi trebalo usloviti sa činjeničnim stanjem na terenu i načina o korišćenju ovoga zemljišta. Nažalost to su repovi koji su ostavile bivšoj vlasti koje sada treba rešavati. Ovim novim zakonom precizirana je i prodaja poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini fizičkim licima, domaćem državljanima. Prodaja ovog zemljišta otvara mogućnost poljoprivredne proizvodnje malih i srednjih poljoprivrednika, pošto je data mogućnost kupovina ove zemlje državljanima Republike Srbije koji u privatnoj svojini nemajuviše od 30 hektara poljoprivrednog zemljišta. No, propisi koji su, kriterijumi prema kojima to poljoprivredno zemljište može biti predmet prodaje, to je pre svega da je udaljeno od državne granice što je sasvim normalno, da nije u zoni bezbednosti i da ne pripada zaštićenim poljoprivrednim dobrima, zatim, koji nije predmet državnih i strateških ciljeva u poljoprivredi itd. S time što fizičko lice može kupiti najviše 20 hektara poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Uvođenje novih članova zakona i to člana 2. i tačaka 12. i 13. kojima se definiše uvođenje pojma knjige polja, što do sada nije bilo, to je dokument o planiranju i praćenju svakodnevnih aktivnosti i knjige plodoreda što je izuzetno značajno kako za ratarsku tako i za povrtarsku i voćarsku proizvodnju. Predlogom zakona o izmena i dopuna Zakona o poljoprivredne zemljište uređeno pitanja davanja na besplatno korišćenje poljoprivrednog zemljišta kojima je bilo predmet zakupa najmanje poslednje tri godine, a time i korišćenje koje je ostalo neizdato nakon davanju u zakupu u lokalnoj jedinici samouprave na period do pet godina sa mogućnošću produžavanja toga perioda do 25 godina. U Danu za glasanje poslanička grupa SNS glasaće za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Babiću. Reč ima narodni poslani Zoran Antić. Izvolite gospodine Antiću.
Koliko je vremena ostalo gospodine Bečiću?
Malo vremena imate tako da bih vas zamolio, a imate još prijavljenih govornika tako da bih vas zamolio da vodite računa o tome.
Potrudiću se da budem što kraći. Činjenica je da je poljoprivredno zemljište ozbiljan resurs RS. činjenica je da smo mnoge resurse u prethodnih 10 do 15 godina izgubili. Mislim na brojna preduzeća, na privredu Srbije, pa i jako velika nebriga bila je u poljoprivredi kada su u pitanju kombinati, ali kada je u pitanju ceo poljoprivredni sektor, tako da je jako dobro što je Vlada, što je ministarstvo prepoznalo potencijale koje ima državno poljoprivredno zemljište iz dva razloga. Budimo otvoreni, sa jedne strane to su fiskalni prihodi koji su itekako potrebni državnom budžetu da bismo išli na to sa što je moguće manjim porezima, da bismo izbegli otpuštanja u javnom sektoru, potrebni su nam novi poreski prihodi i mi smo već imali jedan set zakona o kojima ćemo u detalje raspravljati verovatno sutra. Ali, i ovaj zakon pomoći će da budžet bude puniji i da se svi oni problemi koji kroz ovaj proces reforme imamo u fiskalnom sektoru budu korišćeni uz što manje otpuštanja i što manje žrtvovanja građana Srbije. Dakle, sa jedne strane, fiskalni prihod, a sa druge strane, imamo jednu ozbiljnu razvojnu šansu kroz veliki broj investicija koje možemo da ostvarimo kada je u pitanju poljoprivredno zemljište. Tu, ja bih rekao da se u današnjoj diskusiji pojavljuju dva problema. Jedan je problem kada je u pitanju zakup poljoprivrednog zemljišta na 30 godina i onih 30% poljoprivrednog zemljišta u državnom vlasništvu treba naglasiti. Mislim da pojedine kolege preteruju i preterano, rekao bih ako nije preteška reč, da zastrašuju građane Srbije. Znate, nije lako danas doći do investicija tih 30% zemljišta u jednoj opštini, dato za neku ozbiljnu investiciju. Pitanje je u koliki broj opština može da se realizuje. Trajaće to. To jedan ozbiljan proces koji će trajati verovatno godinama. Sa druge strane, ovaj zakon podrazumeva mnogo bolje korišćenje i kontrolu poljoprivrednog zemljišta. Znači, pojaviće se jedna mnogo veća količina poljoprivrednog zemljišta koja će biti ponuđena poljoprivrednicima danas u Srbiji i nema straha i bojazni da će u nekom kratkom roku posle donošenja ovog zakona oni poljoprivrednici koji su do sada zakupljivali zemljištem ostati bez mogućnosti da ga ponovo zakupe i bez nekih sredstava za život, o čemu se govori. Druga stvar je kupovina zemljišta. Mislim da poljoprivrednicima koji se bave ratarskom proizvodnjom mi moramo jasno i da kažemo da interes države Srbije jeste da u mnogo većoj meri razvijamo stočarstvo, da razvijamo povrtarstvo, da razvijamo voćarstvo, da po hektaru zemlje ostvarimo mnogo veći prihod i kroz mogućnost da kupuje zemlju moraće i sami da obezbede površinu zemljišta koja im je potrebna za ratarsku proizvodnju. Mogućnost koja im je data je po meni jako dobra i verujem da će poljoprivrednici koji se bave ratarskom proizvodnjom iskoristiti ovu priliku i uvećati svoje parcele. Sa druge strane, treba jasno reći, samo u prethodnoj godini 20 hiljada preduzetnika zatvorilo je svoje preduzetničke radnje i ti ljudi su ulagali verovatno desetine hiljade evra u svoje poslove, nisu u tome uspeli. Nelogično je da neko zasniva svoj poljoprivredni biznis na državnoj zemlji, da na osnovu države zemlje računa da će u narednim decenijama moći to pravo na državnu zemlju tek tako da ostvaruje. On mora da ima i svoju zemlju i na osnovu toga da razvija svoj poljoprivredni biznis sa državom, da zemlja ako uspe u nekom zakupu da dođe do nje, dobro je došlo, povećaće mu prihod, ali ne može da bude osnov za neki biznis plan i za neku ozbiljniju u dugoročniju proizvodnju. Toliko. Ja ne bih da preterujem, da dužim. Jednostavno, zakon je dobar. Jako puno je instituta koji će pomoći da se kontroliše promet zemlje, da se što veće površine državne zemlje stave na raspolaganje našim poljoprivrednicima, a verujem da je sve ovo u kontekstu Zakona o ulaganju. Podsetio bih vas da smo doneli Zakon o ulaganju i da će verovatno dobar deo investicija ići u prerađivačku proizvodnju pre svega u oblasti poljoprivrede. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Antiću. Reč ima narodni poslanik Milan Petrić.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, poštovani predstavnici Vlade, poštovane kolege i koleginice, Zakon o zaštiti zemljišta deluje dobro napisan, međutim, u okviru tog zakona SNP ima jedno rešenje. Smatramo da je i više nego neophodno da svaka kompanija čija investicija prelazi 20.000 grla stoke na jednom lokalitetu, u obavezi je da poseduje i postrojenje za preradu otpada. Podsećam da osnivanjem postrojenja utiče se na povećanu potrošnju električne energije, tople vode, kao i da povećava uvoz đubriva, odnosno sve to zajedno pogoduje privredi lokalnih samouprava, s jedne strane. S druge strane, ponuđeno rešenje, povezano sa najavama da kompanija „Tenis“ planira investiciju od tri miliona svinja na tov. U tom slučaju šta se dešava sa otpadom, na koji način bi se on deponovao i gde? Jer, shodno njihovom planiranju tova od tri miliona komada mi ćemo se suočiti sa 36.000 metara kubnih otpada. Ne treba da vam pominjem koliko je to štetno za zemljišta, a pogotovo i za okolinu. Iz navedenih razloga smatram da je amandmansko rešenje izuzetno potrebno i realno je da ga prihvatite. Zakon o poljoprivrednom zemljištu kroz član 11. jasno omogućava prodaju poljoprivrednog zemljišta sa strancima, SNP se protivi tome i tražim od Vlade da sledi primer članice EU Mađarske koja je kroz Ustav zaštitila svoja prirodna bogatstva, u konkretnom slučaju, kao što je ovde zemljište. Ima tu još primera, naravno, Poljska, Hrvatska, Slovačka, mnoge zemlje ni nakon ulaska u EU, koje su bogatije od nas, nisu pristale da prodaju svoju zemlju strancima. Svako zemljište je neotuđiva državna teritorija, a poljoprivredno zemljište je prirodno dobro, čak i prirodno bogatstvo vrednije od svega. Tvrdnja da je SSP nemoguće raskinuti, koje sam čuo i danas ovde, jer su potpisale 28 članica ponaosob, nisu tačna. Nedavno je tzv. država Kosovo, kao teroristička tvorevina potpisala SSP sa EU, bez izjašnjavanja država članica, a Evropska komisija članica ratifikovala taj sporazum, tako da moram naglasiti da SSP nije nama sveto pismo, nama je Ustav sveto pismo i prema tome treba da se ophodimo. Stav SNP da pre donošenja zakona o poljoprivrednom zemljištu moramo pristupiti ozbiljnijoj agrarnoj reformi, u kojoj bi učestvovali svi relevantni činioci poljoprivrede. U okviru samog zakona ponudili smo nekoliko rešenja za koja smatramo da bi u praksi bila primenljiva. Tražimo da prava zakupa zemljišta nemaju lica koja nisu ispunila sve poreske obaveze prema svojoj državi i da tek po ispunjavanju svih svojih obaveza mogu tražiti svoja prava. Nepopularno je favorizovati pravna lica koja ne poštuju pravni sistem naše države, tako da smatramo da takve osobe treba sankcionisati a ne davati im neke mogućnosti. Tvrdimo da član 10. ne treba menjati, jer trenutna definicija raspodele prihoda od izdavanja državne zemlje je potpuno adekvatna. Prema tumačenju ponuđene izmene člana ne vidim ni jednu obavezu Republike da određena sredstva vrati lokalnoj samoupravi. To se ne sadrži u zakonu, po našem mišljenju i po našem tumačenju mislim da je to samo na bazi obećanja, nije dovoljno stabilno. Mišljenja smo da pravo prvenstva zakupa na period od 30 godina ne treba ostaviti samo za pravna lica uz investicioni plan i da član 7. bi trebalo definisati sadržinu i metodologiju investicionog plana kao i ko i kako kontroliše ispunjenost i realizaciju investicionog plana koji je i osnovni uslov za prvenstvo zakupa. Tražimo da na zemljištu koje se daje investitoru i u zakup, po osnovu broja grla stoke, da se gaje samo kulture namenjene kao komponente za stočnu hranu. Pitanje je kako će se novi zakon odraziti na dalju depopulaciju srpskih sela, obzirom na to da se predloženo zemljište koje nije predmet zakupa poslednje tri godine, bude ustupljeno na korišćenje bez naknade. Pitanje je i koji će stav komisije za dodelu i dogovor sa investitorima, gde se opet otvara, po nama, prostor za korupciju. Novi zakon o poljoprivrednom zemljištu treba naglasiti poseban značaj plodne zemlje, kao granična i prirodna bogatstva ili prirodnog dobra od opšte društvenog značaja nad kojim niko ne može da ima neograničenu svojinu. Da završim, poljoprivredno zemljište je stvar suvereniteta nacionalnog dostojanstva i političke odgovornosti. Nadam se da ćemo se tako svi ophoditi prema njemu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković.
Samo kratko, jer sam dosta pričala danas po svim ovim pitanjima, ali ne mogu da prećutim, opet. Mi zaista ovim predlogom zakona ne predviđamo prodaju zemlje strancima i pozivam vas da vi sada pokažete gde to piše, da pokažemo građanima, a ja sam danas pokazivala i još jednom ću pokazati, jedino prodaja se pominje u članu 11. i tu je tačno, precizno navedeno šta je potrebno da ispuni fizičko lice da bi moglo da kupi deo državnog poljoprivrednog zemljišta. Vi kažete SSP sporazum može da se raskine. Hoću da kažem da taj sporazum pominjem samo onda kada ga pomenu neki u kontekstu svoje brige šta mi činimo da idemo u susret događaju, 1. septembru 2017. godine, pa im onda kažem – ovaj zakon se ne bavi time, pa im onda kažem – to je ono što smo nasledili, to je ono sa čim ćemo se nositi, sa čim ćemo se boriti. Dakle, ono što oni su uradili, ja prosto na to moram da im odgovorim, inače ga ne bih pominjala. Drugo, vi kažete raspodela sredstava, imaju li šta opštine od zakupa državnog poljoprivrednog zemljišta? Verovatno niste dovoljno pažnje posvetili zakonu, odnosno prethodnom zakonu i ovim izmenama i dopunama, jer je jasno pravilo i to sam danas isto u uvodnom izlaganju istakla, i posle u raspravi, dakle, kako se dele sredstva od zakupa, 30, prema 30, prema 40%, ukoliko je zemljište na području pokrajine. Ili 60 prema 40 ukoliko ako je u centralnoj Srbiji. Šta to znači? Trideset posto je prihod budžeta pokrajine, 30% republičkog budžeta i 40% opštine, ako je u Vojvodini. I, kažem 60% budžet Republike Srbije i 40% budžet lokalnih samouprava, ako je u centralnoj Srbiji. Što se tiče farmi svinja, što se tiče uopšte farmi koje bi mogle da budu izgrađene na državnom poljoprivrednom zemljištu, svaka od tih farmi moraće da pribavi dozvolu. Vi znate, o integrisanoj dozvoli koja dovoljno govori o tome da poklanjamo pažnju i da tražimo dokaz da će se sprečiti zagađenje životne sredine.
Zahvaljujem. Replika, gospodine Petriću. Molim vas, samo kratko. Izvolite.
Kratko ću, da ne bih zadržavao, ovo je već nekoliko dana da mi imamo maratonske sednice. Upravo ste ponovili u članu 11. ono što ja tvrdim. Znači, prodaje se fizičkom licu, to može biti i stranac, nigde se ne zabranjuje da se prodaje strancu. Tako da upravo ste potvrdili ono što sam rekao. Što se tiče SSP, možda ga vi lično danas niste pomenuli, ne mogu pratiti baš sve, međutim neke kolege određene su ga pomenule, tako da sam u tom kontekstu i to rekao. Bez obzira u tom periodu kada je potpisivano to, ako se ne varam vi ste bili u koaliciji, konkretno stranka kojoj vi pripadate i osoba koja je to potpisala lično, bili ste u koaliciji. Ali, otvaramo jedno političko pitanje koje želim da izbegnem, samo kažem taj SSP može da se raskine. Znači, samo ako postoji volji određena i sa jedne i sa druge strane, jer se taj SSP odnosi na našu državu. Tako da 28 članica, nema tu nešto puno da se pita, mi smo ti koji pokrećemo stvari. Znači, mi možemo jednog trenutka da kažemo ne EU za one stvari koje su loše po nas. To je moje mišljenje i mislim da bi u tom smeru trebalo Vlada da razmišlja. Opet pominjem nisam dobio kako se Republika obavezuje da će povratiti sredstva lokalnoj samoupravi. Ako sam to predvideo, ja se izvinjavam, ali mislim da nisam video nigde ni u jednom članu da postoji mogućnost, da postoji obaveza Republike da vrati određena sredstava, jer se sve završava u Republičkom fondu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Replika Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Što se tiče sredstava koja treba da pripadnu i koja pripadaju lokalnim samoupravama zakupci jasno na računima navode broj partije, žiro račun lokalne samouprave i to je strogo i precizno definisano i tu nema nikakvih problema. Vi kažete – nigde ne piše da ne mogu strana lica. A evo, u članu 11. ja vas ponovo pozivam da pročitate. Pod jedan – poljoprivredno zemljište u državnoj svojini, fizičko lice može steći ako je državljanin Republike Srbije, pa onda ukoliko ima registrovano poljoprivredno gazdinstvo a u aktivnom statusu najmanje tri godine, pa onda, ukoliko je stanovnik sela, odnosno opštine gde se nalazi predmetno zemljište, opet najmanje tri godine. To su neke ključne, ali ima još puno, puno tih stavki koje svako to lice mora da ispuni da bi moglo da kupi zemljište. Pri tom, ja vas molim, ajde da vidimo kako je u zemljama u okruženju. Neko je danas pominjao Mađarsku i ja mislim da je ona zaista odličan primer za mnoga pitanja kada se radi o problemima u poljoprivredi. Pa evo, upravo Mađarska na ovaj način sprovodi program prodaje poljoprivrednog zemljišta malim poljoprivrednim gazdinstvima. Molim vas, izvolite, kroz program „Zemlja seljacima“ upravo je sada u toku drugi ili treći javni poziv ove godine i oni takođe smatraju da je tri godine mesta prebivališta u ataru sela opštine gde se zemlja nalazi, sasvim dovoljna zaštita od kupovine zemlje od strane stranih državljana. Molim vas, proverite, pa bićemo i u narednim danima, kada budu bili amandmani u pitanju, pa da vidimo ko je bio u pravu. Ne znam šta ste još pomenuli, ali vrlo sam rada da vam odgovorim, kažem, nastavićemo u četvrtak ili subotu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Marinković. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Skupštine, gospodine Bečiću, ministarko, državni sekretaru, gospodine Radoševiću, koleginice i kolege narodni poslanici, ova rasprava o zakonu u načelu, pogotovu o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu je detaljno prošla kroz jednu elaboraciju, gde smo imali na momente isključivo političku raspravu, a u poslednjem delu ovde, što je za pohvalu i od kolega iz drugih političkih stranaka, jednu dobru, konstruktivnu raspravu, koju je svako imao prava da iznese svoje argumente i mišljenje o zakonu. I ja, kao narodni poslanik, koji je dobio poverenje građana koji su me glasali, koristim svoje pravo da kažem svoje mišljenje, što nikako za vas, kao nekoga koga smo mi, kao poslanici izabrali, nije razlog da mi, na jedan kolokvijalan način odgovarate, što nikako nije akademska rasprava. Ja ni jednog trenutka nisam uputio ni jednu ružnu reč, međutim, kada sam tražio repliku, nisam je dobio. No, nećemo o tome. Ja želim da argumentovano razgovaramo o zakonu. Pa počinjemo po redu. Niko ne spori da ovakav zakon je potrebno doneti i mi ovde u Skupštini imamo zadatak i obavezu prema građanima Srbije, koji su nas poslali da što više doprinesemo donošenju što boljeg zakona. Ja sam to shvatio ozbiljno, ozbiljno pročitao ceo zakon, dobro proučio, učestvovao u svim raspravama i iznosio svoje primedbe koje nisu bile samo moje, nego mišljenje stručnjaka iz oblasti ekonomije, poljoprivrede, agroekonomije, itd. I posebno sam tražio mišljenje pravnika, jer ja nisam po vokaciji pravnik da dobijem obrazloženje. Ovde u zakonu imate, znači ja ću nabrojati samo ono što mislim, i to je sugestija, i to je zadatak poslanika da vam skrene pažnju na nešto što nije u redu. To se ne sme doživljavati kao uvreda, jer ako se doživljava kao uvreda, nije akademska rasprava, nego se onda svodi na nešto što smo imali prilike da vidimo vrlo ružno. Radi se o sledećem. Znači, svakako smatram da ste imali najbolju nameru, kao što su i prethodne vlade imale najbolju nameru da donesu zakone koji će biti na korist građana. Međutim, vi ovde i u članu 11. u članu 7v. i drugim članovima, imate na tri pozicije, ali evo pročitaću, kaže ovako – kada se radi o davanju u zakup zemljišta, zemljište u državnoj svojini, fizičko lice može steći teretno pravnim poslom, pod uslovima propisanih ovim zakonom, pa na kraju člana kažete – Vlada propisuje bliže uslove, način i postupak prodaje, kao i dokumentaciju koja se dostavlja u postupku prodaje. Znači, to će Vlada propisati, mi ne pričamo ovde o uslovima koje ste vi naveli za ove obične proizvođače, za koje je pohvalno da mogu da kupe zemlju i ja sam vam na početku svog izlaganja, kao ovlašćeni predstavnik, napomenuo da se moja rasprava neće odnositi na njih, nego će se odnositi na onu trećinu zemlje za koju se daje diskreciono pravo Ministarstvu poljoprivrede, da odluči o načinu, uslovima, visini cene itd. Ili, u članu 64. takođe na kraju, ministar propisuje bliže na način i postupak za ostvarivanje prava prečeg zakupa, kao i dokumentaciju koja se dostavlja uz zahtev za ostvarivanje prava ne prečeg zakupa. Znači, to ste vi napisali, nisam ja, ja sam pročitao. I kako sam imao prilike da se obrazujem, dobro sam pročitao, i tim što je napisano ovde, mi kažemo da ćemo nešto prodati. Kako? Pa videćemo. Ja ne sumnjam u dobre namere vas, kao ministra, niti sumnjam u bilo kog člana Vlade koju vi predstavljate, međutim, ako smo mi imali priliku da vidimo, da dobijemo kao Odbor za poljoprivredu, znači taj dokument se zove – Mišljenje o proceni rizika korupcije o odredbama Predloga o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Ne znam da li ste dobili ovaj dokument. Ja ću vam pročitati samo šta kaže – predložena rešenja sadrže rizike, korupcije koji se odnose na davanje širokih diskrecionih ovlašćenja organima javne vlasti prilikom donošenja određenih odluka, prepuštanje Vladi da bliže propiše uslove, način i postupak za ostvarenje prava prvenstva i kriterijume za utvrđivanje. Vladi da propiše bliže uslove, način i postupak itd, kao i nepostojanje rokova za postupanje organa javne vlasti u određenim situacijama. Predlog zakona neophodno je detaljnije urediti, uslove kriterijuma i postupak za produžetak. I na kraju, pošto ja, nažalost bih pričao sat vremena, ali ja nemam toliko vremena, zato ću vam pročitati samo na kraju šta kaže, predložena rešenja sadrže određene rizike korupcije koji se odnose na davanje širokih diskrecionih ovlašćenja organima javne vlasti prilikom donošenja određenih odluka prepuštanja Vladi da bliže propiše uslove, način i postupak za ostvarenje prava. Nas to brine. Ja sam dužan da mojim građanima kada odem i sa zadovoljstvom mogu da kažem, svi mi narodni poslanici ćemo doći u svoju sredinu i objasnićemo našim proizvođačima, na njihovu veliku radost iline, ono što smo doneli. Moja je dužnost da to javno kažem. Ovo je tačno. Potpisala je direktor Agencije za borbu, Tatjana Babić. Ja nisam proizvoljno, a vi ste mi rekli u jednom trenutku čak, da ne govorim istinu za SSP. Ja neću da raspravljam sa vama i očekujem da ćete mi odgovoriti na akademski način iz razloga što,i po godinama koje imam i po akademskom stažu koji imam, sam ispred vas. Dosta godina. Možda što se da i videti. Znači, želim samo da vam kažem da, ovakav jedan zakon morate uzeti u obzir ono što je dala Agencija za borbu protiv korupcije. Znači, morate precizno da odredite, i naši amandmani koje smo mi podneli su u tom pravcu, a ne u pravcu blaćenja vaše ličnosti, imena i dela, niti bilo koga drugoga. Ja želim da tako doživljavate moje rasprave, jer ste se na početku poneli onako kako ne dolikuje, zato što je SSP okvirni sporazum koji svaka zemlja mora da potpiše ako želi da započne pregovore, i ne možete ubediti nikoga da je drugačije. To mogu na sajtu da pročitaju. Nemojte reći da ja nisam govorio istinu, ja sam govorio istinu, ja ne lažem, verujte.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković.
Zaista se uvek trudim da budem konstruktivan sagovornik poslanika. Trudim se uvek da objasnim ono što smo uradili. Trudim se da nikoga ne povredim. Danas mi nije bio cilj, niti vas da povredim. Ne znam zbog čega ste povređeni i uvređeni. Vi sada ponovo se vraćate na temu SSP sporazuma, pa kažete – to je bio uslov za započinjanje pregovora. Ja nisam ulazila u tu priču političku tadašnju, ja sam samo rekla da oni koji su tada dogovarali mogli su biti malo mudriji, pa da kažu – da, mi ćemo da prihvatimo i ta pravila, ali to je pravilo vrlo osetljivo. Dajte i nama priliku kao što ste dali drugim zemljama da imamo prelazne periode. Ja sam samo u tom delu reagovala. Neko mi je rekao – gde je bila Socijalistička partija tada? Socijalistička partija je uvek bila državotvorna stranka. Neko od ne znam, izvinjavam se ako niste vi neko je prethodni, ali ja opet kažem to nikoga ne opravdava ako je mogao tada nešto da uradi, a nije. I još nešto, ja opet nikada sama prva ne pominjem SSP i znam i verujem da su i pre nas bili ljudi koji su sigurno želeli dobro i radili najbolje što su znali, ne svi, ali jedan broj sigurno da jeste. Ali nemojte ni vi postavljati to pitanje nama koji za to nismo odgovorni. Vi ste danas rekli, ja sam odgovorila, vi ste se povredili, ja se u tom delu ako sam nešto lično vama rekla izvinjavam. Vi sada nastavljate sa mnom polemiku da li je, ko je ispred koga, ne znam po čemu se mi to sada merimo?
Vreme.
Da li po godinama života? Da li po godinama staža? Da li po obrazovanju akademskom? Po čemu se merimo i da li je to uopšte bitno za poslanike i za javnost Srbije?
Vreme. Zahvaljujem gospođo ministarka.
Nastavljate da pričate onaj deo koji se tiče detalja. Mi ćemo o tome govoriti na sednici u okviru amandmanske rasprave. Ja sam spremna i sada da vam kažem i nemojte da sumnjate da su na izradi ovog zakona radili vrsni stručnjaci, pravnici. Nemojte da sumnjate da ćemo mi na sva ta vaša pitanja, da li je u skladu sa zakonom, da li je u skladu sa Ustavom, vrlo detaljno i iscrpno odgovoriti. Žao mi je što vreme ističe inače bih to i sada uradila.
Zahvaljujem. (Miroslav Marinković, s mesta: Replika.) Nemate pravo više na repliku. Ova polemika ne vodi ničemu i ne možete, ja sam dopustio i kada sam dopustio vama morao sam i gospođi ministarki da vam se direktno obraća, ali vi kao narodni poslanici, kao članovi Vlade ne možete po Poslovniku da se obraćate u direktnoj polemici. Moram dati reč gospodinu Kariću. Izvolite.
Zahvaljujem se, uvaženi predsedavajući. Poštovana ministarko, s obzirom da je moj uvaženi kolega prethodnih iz SDS govorio više o zaštiti, izvinjavam se o poljoprivrednom zemljištu, ja ću se usredsrediti na Zakon o zaštiti zemljišta i danas ovde, da kažem, iskoristiti vreme da kažem nešto što su činjenice. Nismo se, vrlo često se nismo slagali. Vrlo često je bilo i različitih tonova, ali valjda je Skupština upravo mesto gde sučeljavamo svoja mišljenja, pa možda nekad i na neki malo žešći način. Ali, čini mi se da ovaj zakon daje nadu da možda zaista počinje sistemska briga o prirodnim resursima i zaštiti životne sredine. Ovaj Zakon o zaštiti zemljišta je relativno dobar i verovatno ćemo ga podržati i kao poslanička grupa, a i ja kao predstavnik ZS. Prvi put jedan prirodni resurs zaista tretiramo kao blago i kao nacionalno bogatstvo i ja sam u ove četiri godine ili tri i po godine koliko sam poslanik, nekoliko puta govorio o tome da je prirodni resurs najvažniji status jedne sirovine mineralne, prirodne, rudnog bogatstva i da na taj način u zaštiti životne sredine moramo da tretiramo okruženje u kome radimo i od koga živimo. Zakon o zaštiti zemljišta liči na jedan zakon EU, ima početak, sredinu i kraj. Vrlo često sam govorio da to neki prethodni zakoni nisu imali. Sadrži osnovne odredbe preventivne mere zaštite, zaštitu zemljišta, praćenje kvaliteta zemljišta, načelo pristupa informacijama, finansiranje zaštite zemljišta, nadzor i kaznene odredbe. Nadam se da će se ovim zakonom zaista ukloniti najčešće prisutni uzroci, kao što i vi navodite, primena zastarele tehnologije, degradacija zemljišta i zagađenje zemljišta rudarstvom, industrijom, saobraćajem, poljoprivredom, energetikom. U ove četiri godine ZS su veoma često govorili o svim ovim aspektima zagađenja i zemljišta i atmosfere i životne sredine, promena namene zemljišta i nepostojanje sistemskog monitoringa kvaliteta zemljišta, govorim o prethodnom periodu, a da će ovaj zakon nadam se sve to otkloniti. Međutim, danas je bilo i malo neumerenih pohvala. Ovo je zakon kakav se očekuje od jedne Vlade proevropske, ovo je zakon kakav se očekuje i kakav bi trebalo da bude normalan. Nije ovo nikakva svemirska tehnologija da mi sada treba da budemo ovde oduševljeni ovim predlogom zakona koji je, ponavljam, dobar, ali je bilo zaista na par momenata i neprimerenih pohvala. I, red je da ja iznesem nekoliko zamerki. U priči o amandmanima ćemo možda detaljnije govoriti o tome, ali one se odnose na rokove za donošenje planova i programa. Nije dobro, ponavljam, da ovako solidan zakon postane zakon sa odloženim dejstvom ili sa odloženom primenom mera. Meni kao „zelenom poslaniku“ kaznene mere izgledaju neubedljivo i smatram da bi trebalo da budu više. To upravo i služi kazna kao opomena za nekog ko bi se odvažio da učini prekršaj ili zagađenje životne sredine, a takvih slučajeva je u Srbiji i te kako mnogo. Dobro je da se rade planovi zaštite zemljišta godišnjih programa zaštite, program monitoringa, tendencija, pomeranje i prenosa ovlašćenja na opštine može biti korisna, ali trebalo bi izbeći gubljenje i nestajanje novaca od namenskih naknada. Sve ove prihode i naknade je neophodno iskazati u lokalnim budžetima. Međutim, uvidom u lokalne budžete nema ovih sredstava, bar one lokalne budžete u koje sam ja imao uvid. Nažalost, sredstva se ne iskazuju, a mi ovde postavljamo pitanje kako se prihoduju? Da li se transferišu lokalnim samoupravama i da li lokalne samouprave namenski troše? Neko mora da vodi računa o tome. Postoji nekoliko različitih setova naknada. Naknada za promenu namene poljoprivrednog zemljišta 50% republici, 50% lokalu. Naknada za mineralne sirovine 50:50. Naknada za zagađenje 60:40. Naknada za korišćenje šuma 70:30, trideset lokalnoj samoupravi. Posebno vode naknade koje sve završavaju u republičkom budžetu, a dele se 50:50, s tim da se investiraju u vodno područje sa kojeg su ubrane. Ko proverava da li su namenski potrošene, a mi u Srbiji vrlo često imam problem sa sistemskim i namenskim korišćenjem ovih izvora. Na kraju moje diskusije, samo se nameće pitanje da li znate, izvinjavam se ako je ovo suviše direktno, da li znamo šta se u poslednjih 40 godina dešava sa 40 kilometara kvadratnih najplodnijeg površinskog sloja zemlje humusa u gradovima Lazarevac, Obrenovac, Ub i Lajkovac, i gde se nalazi taj humus? Nažalost, nalazi se na 30, na 40, na 60 metara ispod današnje površine.
Vreme.
I da kažem u prilog, čini mi se konstruktivnoj raspravi, ja mogu da vam kažem i da sve ovo o čemu pričamo ima veze sa zelenim radnim mestima i ja mogu posle rasprave da vam pokažem tu brošuru koja govori o zelenim radnim mestima i da vam navedem samo dva kratka pozitivna…
Gospodine Kariću, isteklo je vreme odavno.
Samo dve rečenice. Samo dve pozitivne stvari. U Grčkoj, u Austriji možete da vidite radna mesta mogu biti zelena i molim vas da malo pažljivije slušate kada zeleni pričaju možda će i budući zakoni biti bolji. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Izvolite, narodni poslanik dr Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministar, evo za ovo kratko vreme koliko nam je preostalo, ja ću da kažem samo nekoliko rečenica koje bih želeo da uputim građanima Srbije, a pre svega poljoprivrednim proizvođačima. Oni koji ih danas plaše ovim Predlogom zakona doveli su srpsku poljoprivredu u situaciju u kojoj se ona danas nalazi. Dakle, 2001. godine, Demokratska stranka je donela Zakon o privatizaciji. Prema članu 3. tog Zakona, poljoprivredno zemljište je bilo izuzeto iz postupka privatizacije zato što je proglašeno dobrom od opšteg interesa. Posle toga, Ministarstvo za privredu i privatizaciju, na čijem se čelu nalazio Aleksandar Vlahović, izdalo je službeno mišljenje po kome se poljoprivredno zemljište koje koriste poljoprivredni kombinati u društvenom vlasništvu, može da bude predmet privatizacije i svi problemi u srpskoj poljoprivredi kreću od tada, od 2001. godine. Koliko je to eskaliralo, evo ja ću vam izneti samo na jednom primeru. Demokratska stranka, koja tvrdi da nikada nije bila vlasti u Srbiji i da nizašta nije odgovorna, je uradila sledeću stvar. Dakle, na osnovu ovakvog pogrešno protumačenog Zakona o privatizaciji, desila se sledeća stvar – 2003. godine, dakle, kada je Demokratska stranka bila na vlasti, u opštini Odžaci jedan biznismen kupio je poljoprivredno preduzeće „Ratkovo“, između ostalog, i preko 2.000 hektara najplodnijeg poljoprivrednog zemljišta, da bi 2009. godine, u vreme kada je predsednik Vlade bio Mirko Cvetković, pre toga, izvršni direktor konsultantske firme „CES Mekon“, pa direktor Agencije za privatizaciju, pa zamenik ministra za privredu i privatizaciju, pa ministar finansija, pa na kraju predsednik Vlade Republike Srbije. Toliko o tome da Demokratska stranka nizašta nije kriva. Dakle, te 2009. godine, ovaj odžački biznismen preprodaje ovo poljoprivredno preduzeće kompaniji „Žito grupa“ iz Osijeka. Formalni vlasnik je Marko Pipunić, stvarni vlasnik, dame i gospodo narodni poslanici i poljoprivredni proizvođači, Branimir Glavaš, koji je 2010. godine osuđen kao ratni zločinac zbog zločina nad Srbima u Osijeku 1991. godine. Oni koji danas prete Vladi Srbije kako će oni zajedno sa poljoprivrednim proizvođačima iz Vojvodine, mislim na Bojana Pajtića, da dođu ispred Skupštine Srbije i da blokiraju rad Skupštine Srbije, evo šta su i kako su vodili srpsku ekonomiju, pa između ostalog i srpsku privredu i kako su se navodno borili za to da zaštite srpsku privredu od stranih investitora, sa kojima danas plaše građane Srbije. Dakle, u periodu od 2000. pa do 2012. godine, pogledajte šta su radili genijalci iz Demokratske stranke. Govorim o spoljnotrgovinskom odnosu između Srbije i Hrvatske. Hrvatska je u Srbiju uložila 658 miliona evra, Srbija za to vreme 40 miliona evra u Hrvatsku. U tom periodu, 195 hrvatskih kompanija je poslovalo u Srbiji, a svega 12 srpskih kompanija u Hrvatskoj. Onda ste dobili poražavajući bilans. Tako su danas u vlasništvu Atlantik grupe, čiji je vlasnik Emil Tedevski, čuveni srpski poljoprivredni brendovi kao što su „Grand kafa“, „Bonito kafa“, bananica, smoki, čokoladica „Najlepše želje“, čokoladica „Svit“, napolitanke „Fazon“, „Prima štapići“, „Štark napolitanke“, „Bakina tajna“, mineralna voda „Karađorđe“. Zamislite kakav nonsens. To je danas u vlasništvu hrvatskih kompanija, ovih koji nam prete kako će da dovedu traktore pred Skupštinu Srbije, zato što navodno štite malog poljoprivrednog proizvođača od stranih investitora. Dalje, „Agrokor“, Ivica Todorić, veliki prijatelj Miroslava Miškovića i Bojana Pajtića, videćete kasnije i kako, u vlasništvu firme „Agrokor“, čuveni srpski poljoprivredni brendovi, „Frikom sladoledi“, „Frikum smrznuti program“, ulje „Dijamant“, „Dijamant margarin“, margarin „Dobro jutro“, „Dijamant majonez“, Multivita „Nivela“, Ivan Ergović, Neksegrupa, takođe hrvatski investitor, veliki prijatelj DS, kupili IGM Stražilovo u Sremskim Karlovcima, „Polet“ IGK, „Polet“ keramiku, Tvornicu, odnosno Fabriku cigala u Novom Bečeju, „Jelen do“, Tvornicu gipsa kod Požege, „Nekse beton“ u Novom Sadu, itd. Za to vreme, „Kroacija osiguranje“ kupila „Milenijum osiguranje“, „Dukat“, Ivica Todorić je kupio „Somboled“, Pastor grupa, takođe jednog hrvatskog tajkuna, kupila beogradski „Gasop“ i „Vatrosprem“ i firma „M profil“ Ivana Ergovića kupila proizvodnju netkanog tekstila „Inteks“. Sada će oni, ovi koji su sve ovo uradili, da štite malog poljoprivrednika u Srbiji. Ovde se danas postavilo pitanje od strane DS u različitim agregatnim stanjima – zašto niko od predstavnika SNS nije posetio paore koji navodno štrajkuju u Vojvodini? Evo, ja kao zamenik predsednika poslaničke grupe SNS kažem da to nije tačno. Te paore je posetio predsednik Odbora za poljoprivredu Marijan Rističević. Šta je tamo zatekao? Kada je došao do traktora, koji nisu traktori, kao što je rekao Borislav Stefanović da vreme 200 evra, to su najsavremeniji traktori koji koštaju po 100, 150, 200.000 evra. Kada je došao do tih ljudi pored traktora i pitao ih – ljudi, zašto štrajkujete, jesu li to vaši traktori, čime ste nezadovoljni? Oni su rekli – to nisu naši traktori, mi samo radimo kod ljudi koji imaju ove traktore. A zašto ste ovde? Pa, zato što nam je plaćena pljeskavica i dato nam je 1.000 dinara dnevnice. To je istina o štrajku u Vojvodini. Ko stoji iza tog štrajka? Demokratska stranka i Bojan Pajtić. Zašto? Pa, približilo se vreme izbora, došlo je vreme da se položene računi i građanima Vojvodine i građanima Srbije i sad hajde da se uhvatimo za to kako navodno zla i pokvarena Vlada Aleksandra Vučića hoće našu vojvođansku zemlju da proda strancima. Evo šta je radio Bojan Pajtić, 2011. godine, gospođo ministarka, Fond za razvoj Vojvodine i Fond za razvoj Srbije formirali su tzv. „Tesla“ štednu banku u Zagrebu na volšeban način. Fond za razvoj Vojvodine upisano je vlasništvo 75% akcija „Tesla“ banke u Zagrebu. Ta banka je imala za cilj, koji nikada nije ostvaren, da pomaže obnovu ruralnih područja u Hrvatskoj iz kojih su proterani Srbi u zločinačkoj akciji „Oluja“ 1995. godine. Ali, šta se desilo? Umesto da pomažu Srbima koji su ostali u Hrvatskoj i da pomažu Srbima da se vrate na svoja vekovna ognjišta, šta je uradio Bojan Pajtić? On je preko „Tesla“ banke davao kredite Ivici Todoriću da kupuje firme po Srbiji i na taj način je Ivica Todorić, odnosno njegova firma „Agrokor“ kupila „Frikom“, kupila „Somboled“, kupila „Dijamant“, kupila njive, itd. Prema podacima koje mi imamo, a to zna i DS, Ivica Todorić je za tu uslugu koju mu je učinio Bojan Pajtić i DS za izbore 2012. godine dala 60 miliona evra na tajne račune DS i to treba da znaju srpski vojvođanski seljaci. Dakle, nemojte da dozvolite da oni koji su upropastili srpsku poljoprivredu, oni koji su vam oteli njive, oni koji su vam doveli Tedeskija, Todorića, Ergovića, Branimira Glavaša itd, nemojte da vam oni budu kolovođe, nemojte da vas po ko zna koji put prevare ne bi li sačuvali svoje fotelje. Dakle, pljačku srpske poljoprivrede uradila je DS 2001. i 2003. godine, u periodu od 2008. do 2012. godine. Da ne govorim o tome kako Mirko Cvetković nizašta nije kriv. Čovek bio izvršni direktor konsultantske firme „CES Mekon“. Ljudi, evo imam podatak, „CES Mekon“ je učestvovao u pružanju tzv. konsultantskih usluga u postupku brze aukcijske privatizacije kod privatizacije „Telekoma Srbije“, „Knjaz Miloš“, „Frikom“, „Zmaj“, „Somboled“, Pivara „Pčelarevo“, Mlekara „Šabac“, koju je kupio Miroslav Bogićević, gle čuda, „Srbijanka“, „Trajal“, „Beograd film“, „Pekarska industrija Pančevo“, „Danubius“ Novi Sad, a koliko je tu para oprano za račun DS govori samo jedan podatak. Po ugovoru o pružanju konsultantskih usluga, koji je zaključila jedna od vlada DS, 38 lica iz jedne strane konsultantske kompanije za 10 do 50 radnih dana, a i to je veliko pitanje da li su toliko radili, naplatili su po osnovu dnevnica, poštovani srpski poljoprivrednici, 1.125.000 evra. Ako će Bojan Pajtić, Mirko Cvetković da vas brane, bolje da vas ne brane i nemaju od čega da vas brane. Ovim zakonom vaši posedi biće apsolutno zaštićeni.
Vreme, gospodine Martinoviću.
Vama će se omogućiti da nastavite da radite, da unapređujete svoju poljoprivrednu proizvodnju, da ostanete na selu, da od poljoprivrede možete da hranite i sebe i članove svojih porodica.
Zahvaljujem se, gospodine Martinoviću. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Replika i Poslovnik.) Imate pravo na repliku. Ne možete jedno i drugo. Možete samo jedno ili drugo. Hoćete po Poslovniku ili replika? (Aleksandra Jerkov, s mesta: Replika.) Izvolite.
U okviru replike ću vam samo reći da niste imali pravo da date gospodinu Martinoviću, koji je u e-parlamentu prijavljen kao da podržava predlog Vlade, reč nakon poslanika koji su neopredeljeni, jer član 96. Poslovnika zabranjuje da tako nešto radite. Međutim, evo replika.
Gospođice Jerkov, delom ste u pravu. Zamolili su poslanici koji su imali obavezu da ih ranije prozovem. Gospodina Martinovića, koji nije žurio, ostavio sam na kraju, ali ako smatrate da je to moj veliki greh, neće se ponoviti.
Ovako možemo svi da vas molimo kada nam odgovara da govorimo…
Činio sam danas i vašim poslanicima. Hoćete da vam nabrojim koje sam poslanike zamenio iz vaše poslaničke grupe?
Ne interesuje me. Mislim da nismo nikog menjali, ali nije ni važno.
Ako mislite da nisam, čak sam vas i gospodina Božovića, da ne kažem sada koga sam, ne samo na ovoj sednici, nego i na ranijim sednicama, ali ako smatrate da je to veliki greh, ja se izvinjavam.
Ne insistiram na povredi Poslovnika.
Da li je gospodin Martinović govorio pet minuta ranije ili kasnije, mislim da je potpuno svejedno.
Za repliku sam se javila. Dakle, gospodin Martinović mislim zna šta se dešava svaki put kada nekoga u ovoj sali optuži da je lopov, da je prao pare, da je kriminalac, da je krao, itd. Dobiće priliku da sve te svoje navode, kao i do sada, objasni na sudu. Svaki put kada kaže na takav način da je neko kriminalac, imaće priliku da dokaže na sudu. Mislim da je to peta ili šesta tužba za ovog narodnog poslanika iz identičnih razloga. Svaka vlast koja četiri godine nekoga optužuje da je kriminalac ili je nesposoban da ga uhapsi ili to radi iz čisto marketinških potreba i zna da ne govori istinu kada to govori. Gospodin Martinović mora da nam objasni kako je to Ivica Todorić kriminalac kada investira u Srbiju za vreme DS i strani tajkun, hrvatski tajkun itd, a kada pokupuje sve maloprodaje u Republici Srbiji od „Rode“, „Ideje“, „Merkatora“ itd, onda je poželjan investitor. Ne može Ivica Todorić nekada da bude hrvatski tajkun, a nekada da bude poželjni investitor. Malo mora da se opredeli na koji način. Niko ne preti da će doći traktorima ispred Vlade Republike Srbije. Poljoprivrednici i vojvođanski paori su jedina kategorija u ovoj zemlji kojoj je zabranjeno da dođe u Beograd da protestvuju. Ono što će oni uraditi jeste da će, pošto ministarka koja se ovde hvali kako vodi konstruktivan dijalog sa svima, nije uspela da im objasni koliko je ovaj predlog zakona dobar…
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, replika.
Zahvaljujem se, gospodine Bečiću. Dame i gospodo narodni poslanici, ne plašim se ja tužbi Bojana Pajtića i DS. Vaša uvažena koleginica, Gordana Čomić, dok je bila potpredsednik Skupštine i dok je imala priliku da predsedava kaznila me je u periodu između 2008. i 2012. godine sa, brat bratu, jedno 3.500 evra, tako da sam navikao da mi DS zavlači ruku u džep. Ono što je mnogo važnije jeste da je DS pokazala svo licemerje koga inače ima u neograničenim količinama. Kada su Ivica Todorić, Emil Tedeski, Ivan Ergović, Branimir Glavaš kupovali zemlju po Vojvodini, to je bilo evropski, to je bilo u duhu dobrosusedskih odnosa, a sada su odjedanput problem strane investicije u srpskoj poljoprivredi. Ja vas pitam – kako vam to nije smetalo 2001, kako vam to nije smetalo 2003, kako vam to nije smetalo 2009. godine? Kako to da vam strane investicije u srpsku poljoprivredu smetaju u 2015. godini, i to baš u godini kada vi niste na vlasti? Onda vam je to zgodna prilika da plašite srpske poljoprivrednike kako će navodno Vlada Srbije oteti zemlju i dati je nekom strancu, a to nigde u zakonu ne piše. Nije tačno da Bojan Pajtić nije najavio da će doći sa traktorima ispred Skupštine Srbije. Ne znam da li zna ili ne zna da vozi traktor, ali je danas, za vašu informaciju, to možete da proverite na internetu, održao sastanak sa navodno 17, da li je tako, raznih asocijacija paora iz Vojvodine i rekao kako će on za dva dana da dođe ispred Skupštine Srbije i da blokira rad Skupštine Srbije, zamislite, to je sila, Bojan Pajtić ima 5% glasova, i pozvao predsednika Republike da ni slučajno ne potpisuje ovaj zakon zato što je, po njegovom mišljenju, protivustavan. Prema tome, konsultujte vašeg predsednika oko toga čime se bavi i šta radi u radno vreme.
Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Kada neko pokušava da bude kredibilan, pa upotrebi rečenicu – dok ste bili potpredsednik Skupštine, ja sedim živa u mandatu potpredsednice Skupštine i sada, onda uz činjenicu da je dodatni kredibilitet potkrepljen sposobnošću da se izmisli ceo jedan državni udar, sav ostali kredibilitet ima jako klimave osnove. Za 2.500 evra za koje je narodni poslanik, kao član poslaničke grupe SRS, uništavao inventar, sprečavao narodnog poslanika Tomislava Nikolića da govori, sprečavao narodne poslanike poslaničke grupe Napred Srbijo da imaju svoja poslanička prava, sprečavao rad Narodne skupštine i pokušavao da spreči, delimično i uspeo, dva puta dolazak bilo kojih predstavnika stranih država da se obrate u Narodnoj skupštini do trenutka kada je to kršenje reda bilo takvo da je, uz moje veliko žaljenje, morao biti kažnjen isključenjem sa sednice. Ako postoji trenutak na koji nisam ponosna ili na koji sam najmanje ponosna, onda je to isključenje sa sednice članova poslaničke grupe SRS, ali to vam je u onoj teoriji – kakve mere, takvi i odgovori. Da li je u pitanju narodni poslanik koji sve druge opominje šta su zaboravili, a sam se ne seća sa kakvim se rečima, smatrajući to politikom, obraćao poslaničkoj grupi Napred Srbijo, ja tu ne mogu ništa. Izvinite za repliku. Ja stvarno nisam htela ovu repliku.
Hvala, gospođo Čomić. Ma šta rekli, ja sam ponosan, vi koji ste uspostavili pravilo u Narodnoj skupštini i potpisali saglasnost za moje razrešenje, na to. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Firma „Bačka“ Sivac koja je prodata jednom od poslovnih partnera iz Ujedinjenih Arapskih Emirata je 2014. godine na izvesne urgencije dobila od Fonda za razvoj Republike Srbije 878 miliona dinara kao kredit za otkup sopstvenih akcija i za sejanje. Garant inače za realizaciju tog kredita je Republika Srbija, odnosno može nam se vrlo lako desiti da, kao juče u slučaju „Srbijagasa“, jednoga dana vi donesete ovde zakon da se u javni dug Republike Srbije pretvara dug firme vaših prijatelja koja je taj kredit dobila za otkup sopstvenih akcija. Tako da, nemojte da nam pričate o favorizovanju stranih investitora, jer to prvo nije istina. Drugo, sve i da je istina, zašto vi to isto radite? Zašto vi to još gore radite? I zašto vi danas ovde nudite zakon i pozivate narodne poslanike da zajedno sa vama podrže zakon kojim će se na potpuno netransparentan način, bez kriterijuma definisanje zakonom, samo na osnovu biznis plana davati 30% poljoprivrednog zemljišta nekim pravnim licima, za koja mi ne znamo, ni ko su, ni koja komisija će davati, ni kako će davati, ni da li su to uopšte investicije? Ponovo vas pitam, ako se radi o investicijama, zbog čega ovde ne postoji kriterijum da se zaposli toliko i toliko ljudi po hektaru, da se uloži toliko i toliko sredstava?
Vreme.
Kako mi uopšte znamo da su to investicije, kada mi ne znamo, čak ni koja komisija će o tome odlučivati, a kamo li na osnovu kojih kriterijuma.
Zahvaljujem. (Aleksandar Martinović, s mesta: Replika.) Pošto na listama poslaničkih grupa… (Aleksandar Martinović, s mesta: Replika.) Nemate prava na repliku gospodine Martinoviću, vrlo su vešto i gospođa Čomić i gospođica Jerkov izbegli da pomenu vaše ime i prezime ili SNS. Tako da nemate po kom osnovu, imate samo po osnovu… (Aleksandar Martinović, s mesta: Pomenuta je stranku.) Pominjali su? Ne, SNS nije pomenuta. (Aleksandar Martinović, s mesta: Pomenuta je bivša stranka, SRS.) Tu ne mogu da vas prepoznam. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje prava iz člana 96. Poslovnika? Da li će te vi gospodine Martinoviću ili gospodin Rističević? Gospodin Rističević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih voleo da vidim biznis plan mog kolege, ne samo Ivice Todorića, već mog kolege vinodelca, koji je dobio na 30 godina za 60 evra hektar, na Fruškoj Gori, na najelitnijem delu pored Dunava, 52 hektara u zakup i to na način da je zemljište zakupio u novembru 2007. godine, a navodno vinograd zasadio u proleće 2007. godine i tako od novembra napravio proleće. Razna čuda su se tada mogla dešavati. Ja ne znam šta je gospodin Martinović uradio u prošlom sazivu, ali mislim da ni izbliza nije uradio ono što sam ja danas doživeo i meni je drago što se, kada su neki drugi ljudi vodili vlast, kadaneko drugi predsedava to nije odrazilo na budžet i džep narodnog poslanika koji je prema meni nastupio na način da nismo razmenjivali mišljenje, već je on pokušao da razmeni vatru, a ja ovde neću da razmenjujem vatru, već ću razmenjivati mišljenja. Želim da kažem da poljoprivrednici nemaju razloga nikakav strah i jedino poljoprivredno zemljište koje se prodaje, moći će da se proda malim poljoprivrednim gazdinstvima i nikome drugom. Što se ratara tiče, oni takođe nemaju razloga za strah, mogu čak zemljište da dobiju po povoljnijim uslovima s tim, da kupe nešto stoke i iskoriste pravo da se na povoljniji način bave stočarstvom nego do sada i na takav način da posgignemo ono što želimo da postignemo ovim zakonom. Želimo da postignemo to da smo prošle godine, a prošli smo pored Karađorđa, Srbija je ibla zemlja šljiva, njiva i izvoza svinja, dakle, prošle godine smo uvezli 348 hiljada tovljenika i 18 hiljada tona mesa koji menjaju 360 novih tovljenika, znači ukupno 700-800 hiljada tovljenika smo uvezli više u mesu i živih svinja nego što smo izvezli. To je za jednu agrarnu zemlju kao što je Srbija sramota. Ako ne možemo ljude da nateramo da gaje stoku na svom imanju, makar možemo na onom državnom delu poljoprivrednog zemljišta, pokušati olakšicama da deo ratara pod olakšanim uslovima pretvorimo u stočare i na takav način napravimo dodatni prihod. U toj godini uvezli smo 700 hiljada svinja, ove godine smo izvezli svega 370 tona više goveđeg mesa nego što smo uvezli. To su razlozi za poboljšanje ovog zakona. Želim da se oni bave stočarstvom, kao što ja sam kao ratar moram da menjam svoju delatnost iz razloga što smo izvezli kukuruza tri i po miliona tona, više stotina hiljada tona raznih proizvoda i stočnog brašna od soje, što daje ukupan bilans za milion tona mesa smo mogli proizvesti time ili milijardu kilograma, što u živoj vagi vredi dve milijarde dolara, prerađeno ne u konačnu fazu, vredi najmanje četiri milijarde. Za kukuruz koji smo izvezli dobili smo ukupno 800 stotina miliona dolara, razlika od tri milijarde i dvesta miliona je otišla drugim farmerima, tuđim stočarima, tuđim klaničarima. Pomoću onog famoznog SSP koji je prerano dozvolio liberalizaciju i prerano dozvolio kupovinu zemljišta, naprosto je zbrisana poljoprivreda, uvezeno je meso sumnjivog kvaliteta sa željom da se Srbija pretvori u kafeleriju i umesto da punimo farme, obore, klanice, mi smo punili onkologiju i imali povećane troškove za zdravstvo. To su razlozi zašto želimo da poljoprivrednici uz pravo prvenstva zakupa, a na onih 30%, Vlada me je uverila da će biti usvojen amandman, ima pravo više pravnih lica, usvaja novi Zakon o zadrugama da bi nove zadruge stekle zemljište koje je proćerdano za vreme vladavine bivšeg režima, država ima način da im ustupi pravo prvenstva onih do 30% da i oni sami kao zadruge mogu u tome da učestvuju, koriste sredstva IPA fonda i na takav način ponovo živi zadrugarstvo, da se bave investicijama, da se bave preradom, da zapošljavaju sami sebe, da selo živne, da profit koji otpada od poljoprivrede, otpada na selo, a ne na jahte, Maldive itd. To su razlozi zašto smo pristupili promenama i izmenama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Nikakve druge skrivene namere Vlada nije imala. Mislimo da ima prostora za sve, mislimo da se vredi posvetiti tome, ne želim sa političkim neistomišljenicima da razmenjujem vatru, niti ću na one ružne postupke odgovarati ružnim rečima. Mislim da iz ovog treba da izađemo ujedinjeni, da glasalo za zajednička rešenja, da oplemenimo ovaj zakon amandmanima. Mnoga od rešenja opozicije, čak i amandmana pokrajine smo uvrstili u amandmane koji su prihvatljivi da na takav način napravimo što bolji zakon da tako jedinstveni sa svojom verom damo sebi smisao da ujedinjeni konačno ekonomski dignemo ovu državu na noge, da nam svima bude bolje, da budemo ujedinjeni. Tako ujedinjeni da ne budemo korišćeni jedni protiv drugih, ukoliko suprotna strana,naši politički neistomišljenici to žele, ja ostajem za saradnju, a dragi moji poljoprivrednici, ako verujete da će vas u bolje sutra odvesti oni koji su vas opljačkali juče, grdno se varate. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Ne bih želela da ponovo otvaramo raspravu o pitanjima o kojima smo danas dosta razgovarali, ali prosto želim da kažem na samom kraju današnjeg zasedanja, opet se moglo čuti nešto što nije tačno. Možda bismo ponovo mogli reći nije lepo menjati teze, nije lepo govoriti neistine, ali biće prilika da kada budemo razgovarali o amandmanima da još jednom kažem da nije tačno da će nešto biti netransparentno, da nije tačno da ćemo mi davati zemlju zato što su to neki naši prijatelji zainteresovani za tu zemlju, da nije tačno da je „Al rabapeb“ kompanija kojoj smo mi opet nešto poklonili, da je to kompanija koja jednim delom učestvuje sa svojim kapitalom, drugi deo smo mi kao država Srbija učesnici i da prosto ne razvijam sada tu temu, biće prilika prekosutra kada budu amandmani ili kada budu, da na ta pitanja damo detaljne odgovore. Na kraju želim da se zahvalim svim poslanicima koji su danas učestvovali u raspravi. Mislim da je izuzetno dobro što su u ovolikom broju razgovarali i govorili o zakonima, jer su svakako i nama na taj način pomogli da ove zakone javnosti prikažemo na najbolji mogući način. Mislim da smo danas dobili podršku ogromne većine poslanika da radimo na tome da državno poljoprivredno zemljište kao dobro od opšteg interesa svih građana Republike Srbije bude korišćeno znatno više, znatno bolje, u interesu poljoprivrede, u interesu naših poljoprivrednika i svih građana. Nedopustivo je trenutno stanje. Nedopustivo je da se samo jedan manji deo, 30% raspoloživog zemljišta obrađuje, odnosno izdaje zvanično u zakup. Nedopustivo je i da onaj drugi deo koji ne tretiramo kao zvanično izdat u zakup, da se taj drugi jedan manji deo doduše koristi na nezakonit način, da pojedinci imaju od toga korist, da godinama izbegavaju plaćanje naknade. Nedopustivo je da uvek jedni isti računaju da će oni biti ti pobednici na tenderu i da će oni uvek baš dobiti u zakup državno zemljište, pa na bazi te svoje ubeđenosti i uverenosti da investiraju u svoju poljoprivrednu proizvodnju. Mi smo zaista odlučni. Uložili smo veliki rad, veliki trud. Puno su nam pomogli naši poljoprivrednici. Radili su sa nama. Sa terena su nam govorili kakvo je stanje i zajedno sa njima mi smo uspeli da zaista sagledamo izuzetno probleme. Nećemo dozvoliti više korupciju. Nećemo dozvoliti da lokalne samouprave budu neažurne. Nećemo dozvoliti da nadležni budu u sprezi sa moćnima. Nećemo dozvoliti da oni mali, srednji poljoprivrednici ili nemaju priliku da učestvuju u nadmetanju ili ako i učestvuju da dobiju neko zemljište sumnjivog kvaliteta, odnosno manjeg kvaliteta zemljište jer ono najbolje je već otišlo. Dakle, povećaćemo površinu koja je obrađena. Sve što može da bude obrađeno daćemo u zakup. Ono što je slabijeg kvaliteta daćemo poljoprivrednicima besplatno. To je ono što smo danas rekli nula dinara početna cena i znamo da oni umeju i da od onog zemljišta slabijeg kvaliteta kada ulaže određena sredstva naprave zemljište sa koga se mogu proizvesti brojni poljoprivredni proizvodi. Drugo, tačno je to da ćemo ponuditi u zakup zemljište, ali zato što imamo dosta već neobrađenog i zato što hoćemo opet da pomognemo malom poljoprivredniku i srpskoj poljoprivredi jer moramo da obnovimo i prerađivačke kapacitete i mlekare i hladnjače i objekte za preradu voća u sokove itd, sve ono što je stvarano decenijama, generacijama, što je nestalo mi moramo na ovaj način polako da podižemo i neće biti ugroženi mali poljoprivrednici. Naprotiv, mi njima hoćemo da pomognemo time što ćemo imati plasman za svoje proizvode, time što će moći da obezbede kooperaciju i saradnju. Da su nama na prvom mestu naši poljoprivrednici, a naši su mali, oni koji imaju 20, 30 hektara, a 97% je takvih u Srbiji, da su nam oni na prvom mestu to govori i ovošto smo ponudili i što vidim da je naišlo na odobravanje. Ponudili smo im deo državnog bogatstva da kupe, da ojačaju. Znači, da ekonomski budu spremniji. Neko je danas govorio ovde koliko to košta. Tačno je, skupa je zemlja, negde je skuplja, negde je jeftinija ali nisu svi naši poljoprivrednici sada spremni da kupe 20 hektara i to tamo gde je najveća cena. U Srbiji se cene kreću u velikom dijapazonu. Poljoprivrednici nisu svi zainteresovani za 20 hektara, neki će kupiti pet hektara, a neki će kupiti sedam, a u nekoj sledećoj godini kupiće možda još pet ili sedam hektara, nebitno. Kažem, ovo je zaista iskrena namera ove Vlade i ovog Ministarstva da pomogne srpskog poljoprivrednika. Tačno je, da je inicijativa potekla od njih. Takođe, kada se radi o zakupu, neko kaže, mi smo sad smislili zakup ali to nije tačno, ja sam pokazivala danas podatke, odnosno dokumentaciju gde se jasno vidi ko je to prvi inicirao taj zakon 30 godina, to su naši stočari. Vi znate da smo mi svi saglasni da nema tu među nama razlika kada se govori o tome koju granu poljoprivrede treba najviše podržati. Naravno, nama su sve one važne. Važno nam je i ratarstvo i voćarstvo, ali je stočarstvo to koje je generator razvoja celokupne poljoprivrede koje je u Srbiji zaista bilo ugroženo i sada smo mi uspeli pomalo da ga oporavimo. Mi prosto ono što smo uradili u prethodnom periodu nikako ne možemo da dovedemo u pitanje. Hoću da kažem, da neko ne shvati pogrešno, mi imamo mali udeo onih većih gazdinstava, oko 2%, 2,3% su veliki posedi, oni koji imaju više od 30 hektara. Neki imaju 100 hektara, neki 150, itd. Oni su za naše uslove veliki, ali ja kažem, recimo u Holandiji oni nisu veliki. I, da neko ne shvati pogrešno, ne odričemo se mi njih, oni su nama takođe potrebni, oni su nama važni, ali oni su ti koji mogu sasvim sigurno prvi da apliciraju za sredstva iz evropskih fondova. Oni su ti koji mogu da učestvuju u nadmetanjima za pravo prvenstva i svi su bitni i svi su važni. Prosto, želim da vam se svima još jednom zahvalim da sam shvatila danas da ste vi razumeli ono što Vlada želi i ono što mi želimo kroz ovaj zakon. I, da ne ostane da sam svima odgovorila, a nisam odgovorila Zelenima, želim i njima da se zahvalim što su ovom drugom zakonu koji je nekako ostao u senci ovog prvog, posvetili dužnu pažnju. Prosto, nam znači vaša pohvala, u smislu spremnosti i namere ministarstva da se podjednako dobro i kvalitetno pobrine i za pitanja zaštite životne sredine. Zaštita životne sredine, ekologija, je važna i mi smo puno i u toj oblasti i u tom segmentu radili. Ovaj zakon je jedan u nizu zakona koji smo pripremili, neke smo i branili. Zahvaljujem vam se, i ova zelena radna mesta, to su ta radna mesta koja interesuju i naš sektor. Moram da se pohvalim sa rezultatima koji su ostvareni u oblasti klimatskih promena, zaista smo dobili sve pohvale, i od okvirne konvencije i od delegacije Evropske komisije, tako da radimo prosto koliko se može. Klimatske promene, zelena ekonomija, borba za očuvanje životne sredine, sve je to na neki način, jedna celina i ja vam se zahvaljujem za podršku i naravno sve vas poslanike očekujemo na raspravi o amandmanima. Čula sam da ima dosta amandmana i to me raduje, jer je to još jedna prilika da razgovaramo i da prosto sve ove nedoumice koje su se danas čule u toj amandmanskoj raspravi i otklonimo, tako da i amandmane koje ste vi uputili ćemo vrlo pažljivo razmotriti i u svakom slučaju, sve ono što bude u duhu zakona, što smatramo za konstruktivnu sugestiju i primedbu ćemo i prihvatiti. Pri tom, kao što ni ranije nismo učinili, nećemo ni u buduće praviti razliku između amandmana opozicije, pozicije ili partija, da ne kažem Socijalističke partije ili SNS-a. Još jednom svima hvala i prosto, vidimo se vrlo brzo.
Zahvaljujem gospođo ministar. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni pretres. Ja vas molim da sačekate još malo, imamo još jednu tačku. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 72. i 73. dnevnog reda. Prelazimo na tačku 74. dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPTŠINE REPUBLIKE SRBIJE Molim poslaničke grupe, ukoliko to već ni su učinile, da podnesu prijave za reč. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li želi reč predstavnik predlagača, narodni poslanik Nataša Vučković, predsednik Poslaničke grupe DS? (Ne) Hvala. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne) Pošto nemamo listu govornika, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u Danu za glasanje, odlučivati o Predlogu odluke u celini. Zahvaljujem se narodnim poslanicima na učešću u današnjoj sednici. Nastavak sutra u 10.00 časova, po pojedinostima. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Desete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 115 narodnih poslanika i da imamo uslove za rad. Obaveštavam vas da su danas sprečeni da sednici prisustvuju poslanici Borislav Kovačević i Dragan Šutanovac. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 54. tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZIMA NE UPOTREBU, DRŽANjE I NOŠENjE DOBARA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje Odbora za finansije, Odbora za ustavna pitanja i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Balša Božović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Balša Božović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković, Gordana Čomić, Goran Ćirić, Vesna Marjanović, Aida Ćorović i Jovan Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, akademik Ninoslav Stojadinović, Aleksandar Senić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Branka Karavidić, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, mr dr Blagoje Bradić i Ivan Karić. Da li neko želi reč? (Da,) Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić.