Dobro jutro svima. Pa dobro da su studenti s nama jer inače bi nas bilo jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam, jedno manje od deset. 9,30h je. S nama su studenti i profesori s edukacijsko rehabilitacijskog fakulteta u Zagrebu i pozdravimo ih svih pljeskom koliko nas ima. [[Pljesak.]] I počnimo sa radom. Prva točka dnevnog reda je: - Prijedlog zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti, prvo čitanje, P.Z. br. 406; Predlagatelj je Vlada RH na temelju članka 85. Ustava RH i članka 172. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Znači primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Želi li predstavnica predlagatelja dati dodatna obrazloženja? Gospođa državna tajnica Margareta Mađerić iz Ministarstva za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku. Izvolite.
Hvala lijepa uvaženi potpredsjedniče, zastupnice i zastupnici. Edukacijsko rehabilitacijska djelatnost po prvi puta je uređena Zakonom o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti 2011. godine. Stupanjem na snagu Zakona o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija pokazala se potreba intervencije o odredbe Zakona o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti radi usklađivanja u dijelu propisivanja uvjeta za obavljanje edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti kao regulirane profesije kao i u dijelu javnih ovlasti Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora koja bi trebala kao nadležno tijelo provoditi postupak priznavanja inozemnih stručnih kvalifikacija. Predložena je promjena odredbi zakona u pogledu uvjeta za obavljanje edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti. Radi smanjenja administrativnog opterećenja osoba koje obavljaju edukacijsko rehabilitacijsku djelatnost potrebno je brisati odredbe obveznog udruživanja u Hrvatsku komoru edukacijskih rehabilitatora i obveze provjere stručnosti pri Hrvatskoj komori edukacijskih rehabilitatora radi obnavljanja odobrenja magistru edukacijske rehabilitacije i sveučilišnom prvostupniku edukacijske rehabilitacije za samostalan rad na poslovima edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti. Predloženi zakon neće iziskivati dodatna sredstva već su sredstva osigurana u državnom proračunu na poziciji Ministarstva za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku. Hvala lijepa.
Imamo jednu repliku, gospodina Babića.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana državna tajnice. Jasno mi je i u vašem obrazloženju, iznošenje vezano za izmjene i dopune ovoga zakona. Međutim, ne bih se složio do kraja s time da jedan zakon onaj koji trebamo recimo nomotehnički uređivati zapravo derogiramo drugi zakon. U ovom slučaju ovaj temeljni zakon vezano za edukacijskoj rehabilitacijsku djelatnost. Ako pogledate recimo raspravu sa zainteresiranom javnošću vidjeti ćete da je došlo više od 130 primjedaba na ovaj zakon, uglavnom su oni dolazili od same struke, komore i edukacijsko rehabilitacijskog fakulteta. Dakle, niti jedna od tih stručnih primjedaba nije prihvaćena. Meni bi bilo drago da još jednom razmislimo o tome i o svim ovim prijedlozima koji su ovdje navedeni kako bismo do drugog čitanja mogli poboljšati te stvari.
… [[Govornik naknadno uključen.]] ne. Dobro. Počnimo, žele li predstavnici klubova, odbora, pardon, uzeti riječ? Ne. Počnimo sa klubovima. Gospođa Marija Alfirev ispred Kluba zastupnika SDP-a. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče Sabora, uvažena predstavnice ministarstva za demografiju, mlade, obitelji i socijalnu politiku. Ovako, dakle, pred nama je prijedlog izmjena, Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti, ovo je prvo čitanje i ja se zaista toplo nadam i mi u SDP-u se toplo nadamo da će se primjedbe koje budu danas izrečene uvrstiti i razmisliti još jedanput o ovome što je tu predloženo. Neke stvari dakle promijeniti, bitne stvari promijeniti kako bi do drugog čitanja imali jedan kvalitetniji prijedlog. I u svakom slučaju, dakle odmah ću na početku reći da klub SDP-a neće podržati ovakav prijedlog zakona a ja ću to i objasniti zašto. Nisam se stigla javiti u replici vama ali bi, dakle ako uspijete mi reći, dakle voljela bih da mi kažete je li je bilo dakle, ovaj prijedlog koji ste nam sada predložili u kolikoj mjeri se razlikuje od zapravo prijedloga koji je bio dogovoren možda i sa radnim skupinama. Dakle, da radna skupina sigurno je imala nešto drugačije mišljenje, drugačiji prijedlog u odnosu na onog koji sad imamo tu pred nama i koji je bio u krajnjoj liniji i predstavljen u javnom savjetovanju. Prije svega želim pozdraviti sve kolegice i kolege edukacijske rehabilitatore, posebno kolegice Edukacijsko rehabilitacijskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Vidimo da su oni danas i tu. A pozdravila bih i posebno kolegice Centra za odgoj i obrazovanje Šubićevac iz Šibenika, koji su se zapravo snažno i jasno založili za dignitet struke jer to je jako lijepo vidljivo upravo iz primjedbi koje su stigle na e-savjetovanju na ovaj prijedlog zakona. Ovaj zakon je stao na manje od 20 stranica, a preko 80 stranica je primjedbi na ovih nekoliko članaka izmjena i dopuna. Što nam zapravo to govori? Da stručnjaci, edukacijski rehabilitatori redom kritiziraju ove izmjene i dopune. Razlog je jednostavan. Vi ste ovim zakonom zapravo struku obezvrijedili, podijelili, oslabili. Ali ne samo struku. Vi ste ovim rekli i djeci s teškoćama u razvoju i osobama s invaliditetom i roditeljima da je apsolutno nevažno tko će im pružati podršku, tko će ih podučavati, tko će provoditi rehabilitaciju, tko će odgovarati za stvari ako stvari krenu nizbrdo. Ja bih zaista voljela dakle, ovo je zakon koji je tu nama pred u ovom domu o kojem mi odlučujemo hoćemo li ga podržati ili ne. Ali ovo je i za javnost. Ovo je zaista vrlo, vrlo važno i zato razmislimo o ovome što danas govorimo. Uzmimo ovo zaista za ozbiljno jer radi se kažem i o budućnosti i o zapravo životima, životima ljudi, životima one najosjetljivije skupine a to su djeca s teškoćama u razvoju, to su ljudi s invaliditetom. Kako ste vi to zapravo napravili? Ovime ste odredili da jedan dio edukacijskih rehabilitatora ne treba biti upisan u Komoru edukacijskih rehabilitatora. Odredili ste da veći dio struke ostane izvan kontrole krovne organizacija koja bi po svojoj naravi trebala biti mjesto okupljanja stručnjaka jedne struke bez obzira gdje radili, bez obzira radili u sustavu socijalne skrbi ili u sustavu zdravstva, sustavu zapošljavanja ili sustavu obrazovanja, sasvim svejedno. Ta krovna organizacija bi morala okupljati sve stručnjake. Međutim, ovim Zakonom, ovim izmjenama i dopunama vi ste to poništili. I što ste napravili pri tom? Otvorili ste širom vrata vrtića, škola, svima onima koji su recimo završili tečaj u Međugorju i to nazovimo pravim imenom, tečaj u Međugorju. I jel' taj tečaj dovoljan kako bi netko kompetentno i ravnopravno sa završenim magistrom edukacijske rehabilitacije mogao obavljati reguliranu profesiju učitelja ili suradnika edukacijskog rehabilitatora recimo u osnovnoj školi? A to se događa. To se događa. Na žalost mnoge škole dakle, imaju, su i popustile, jednostavno zaposlile na neodređeno vrijeme ljude bez dopunske provjere kompetencije iz čak 15 kolegica. Dakle, ni tu nije sve uređeno. Neki su morali proći kroz provjere kompetencije. Nekima je odobravano. Nekima nije. Pazite i ovo javnost treba znati. Onaj tko uskraćuje Komori edukacijskih rehabilitatora utjecaj na sustav školstva, a u tom sustavu predškolskog odgoja, osnovnog, srednjeg odgoja i obrazovanja radi dvije trećine struke. Dakle, u komori bi nadležnosti komore bi ostalo jedno 300 možda stručnjaka. A većina, dakle većina struke bi bila izvan kontrole komore. Što to zapravo kaže? Da nekoga nije briga za kvalitetu rada, da ga nije briga za kompetencije koje kompetencije ima onaj koji radi s učenicima s teškoćama u razvoju. Ja vas sve pitam, ima li to smisla? Zaista bih voljela da mi netko odgovori ima li to smisla. Tu sam izdvojila tri riječi koje zapravo opisuju ovaj Prijedlog zakona. Paradoksalno, nedosljedno, neodgovorno. Evo, objasnit ću zašto. Zašto paradoksalno? Pokazat ću vam to na zornom primjeru dviju ustanova. Ovo je za nas, ali ovo je i za širu javnost. Jednostavno trebaju znati kako to izgleda. Naš sustav u Hrvatskoj je prilično složen. Evo, na djeci s teškoćama, ali vidi se koliko je to složeno i mnogima zato nerazumljiv. To nije ni čudno jer istovremeno za potpuno jednaku djelatnost odgoja i obrazovanja recimo po posebnim programima odgovorna su dva različita sustava, dva različita ministarstva, dva različita izvora financiranja, dva različita sustava obračuna plaća radnicima, a sada bi po ovom zakonu bili i različiti po obavezi ili pravu upisa u imenik edukacijskih rehabilitatora i obveze plaćanja članarine u komori. Ja ću tu spomenuti, nadam se da mi se kolegice i kolege neće naljuti što spominjem apostrofiram baš njih ali na neki način mi je to zaista zoran primjer. Tako moji iz Šibenika, Centar za odgoj o obrazovanje Šubićevac je u sustavu socijalne skrbi i edukacijski rehabilitatori tog centra bili bi obavezni učlaniti se u komoru dok Centar za odgoj za obrazovanje Čakovec koji je u sustavu obrazovanja oni bi bili izuzeti od prava upisa u imenik i obaveza učlanjenja, jel vidite tu apsurdnost ovog prijedloga, jel vidite? Postoji li ikakva logika pri donošenju ovog zakona, evo da se vratimo na naša dva centra ni kriva ni dužna. Žrtve su naših tumaranja bespućima zakonskih odredbi. Tako je upravo zato jer su u sustavu školstva edukacijski rehabilitatori iz Čakovca su zakinuti nedavnim odredbama o plaći jer im se računa samo onaj dio kad su izravno s učenicima, da su u Šibeniku koji je u sustavu socijalne skrbi to im se ne bi dogodilo, a zato ako se usvoji ovaj zakon oni će uštediti na članarini neće morati plaćati članarinu komori. Zato će oni u Šibeniku uživati blagodati članstva u komori i preko komore se stručno usavršavati ali za njih nisu predviđena stručna usavršavanja iz kataloga sustava obrazovanja. Što će se dogoditi ako se netko iz Čakovca odluči preseliti u Šibenik npr. jer je tamo otvoreno novo radno mjesto i naprosto mu životne okolnosti kažu idem u Šibenik. Od jednom će u ustanovi u Šibeniku morati postati članom komore, a možda će mu i plaća biti nešto veća. I sve to ne bi bilo čudno da se zaista ne radi o potpuno identičnim odgojno-obrazovnim programima da se ne radi o djeci s teškoćama u razvoju i u Šibeniku i Čakovcu imate razredna odjeljenja imate odgojno-obrazovne skupine imate programe poludnevnog boravka i za one do 21 godine i za one iznad 21 godine zanimljivo i mogla bi zaista ovako nabrajati u nedogled neke ću stvari još dodati u pojedinačnom ali zaista trudim se ovdje na ovom mjestu pokazati svu apsurdnost ovog prijedloga. Što je poanta budući da smo se kao država odlučili za strukovno uređenje putem komora i ovlastili komore za nadzor nad obavljanjem djelatnosti tada smo odlučili sve stručnjake te djelatnosti objedini na jednom mjestu bez obzira gdje rade i to je jedino ispravno. Zašto to nije slučaj s edukacijskim rehabilitatorima? To možda netko zna, možda mi naslućujemo ja ovdje neću o tome sada kalkulirati. Druga riječ je koliko mi vrijeme dozvoljava, nedosljedno, vrlo kratko. Ministarstvo koje je predložilo upravo ovaj zakon uređuje i druge zakone koje uređuju strukovne komore pa tako kad se radi o djelatnosti socijalnog rada psihologije ili socijalne pedagogije koje su trenutno u e-savjetovanju pa to svi možemo vidjeti zapravo drži ih kompaktne ne dijeli ih. I zato se moramo pitati što su to edukacijski rehabilitatori zgriješili da ih je snašla ovakva sudbina. I zadnja riječ koju sam spomenula to je neodgovorno, i ranije sam spomenula a to je zaista odnos prema edukacijsko rehabilitacijskoj struci a tu ću pročitani nešto što je i u e-savjetovanju bilo, RH kao potpisnica Konvencije o pravima djeteta dužna je osigurati da službe, ustanove odgovorne za skrb ili zaštitu djece budu pod stručnim nadzorom i da svoje djelovanje usklade sa standardima nadležnih vlasti osobito glede pitanja sigurnosti, zdravlja te broja i stručnosti osoblja. Zaobilaženje Hrvatske komore, edukacijskih rehabilitatora kao regulatornog tijela u sustavu obrazovanja omogućuje se zapošljavanje stručnjaka bez odgovarajućih kompetencija što za posljedicu može imati nestručan rad. Svi ovi članci koji su predloženi u ovako kratkom zakonu u ovim izmjenama i dopunama zapravo govore o ovome i ja ću nešto malo i u pojedinačnoj raspravi konkretnije o njima govoriti ali cilj je zakona ovaj koji sam rekao izuzeti stručnjake koji rade u odgoju i obrazovanju iz komore edukacijskih rehabilitatora iz strukovne komore i ostaviti ih tamo, ne kažem da se radi o nestručnim ljudima, ne kažem da je Ministarstvo obrazovanja ono koje ne može donositi odluke, ali komora je ta koja je dužna ima pravo i dužna i priznavati kvalifikacije [[Upadica: Vrijeme.]] ali i vršiti nadzor nad svim stručnjacima. Hvala.
Hvala lijepa. Državna tajnica gospođa Mađerić tražila je 5 minuta u ime predlagatelja, izvolite.
… [[Govornik nije uključen.]] lijepa gospodine podpredsjedniče, zahvaljujem se uvaženoj zastupnici na raspravi. Vrlo kratko bih intervenirala jer pretpostavljam da će i u kasnijim raspravama se postavljati slična pitanja, naime prijedlog nacrta zakona koji je ovdje u prvom čitanju rezultat je rada radne skupine ali i usaglašavanja s radnim nadležnim tijelima. Ono što je ovdje važno istaknuti, da u popis reguliranih profesija uvršten je stručni suradnik u nastavi kao regulirana profesija. Pod nazivom stručni suradnik u nastavi dolaze u obzir i edukacijski rehabilitatori. Nadležno tijelo za navedenu profesiju jest Ministarstvo znanosti i obrazovanja i nadležna Agencija za odgoj i obrazovanje što ne znači da oni neće imati stručni nadzor. On će se kao što je predviđeno u ovom Prijedlogu nacrta zakona koji je još jednom naglašen u prvom čitanju stručni nadzor provoditi nadležno ministarstvo. A naravno i priznavanje diploma je predviđeno od strane nadležnog ministarstva i Agencije za odgoj i obrazovanje.
Hvala lijepa gospođo Mađarić. Imate dvije replike. Prva je od gospodina Bunjca. Izvolite.
Hvala lijepa. Uvažena državna tajnice, znači koliko sam shvatio postoji sukob sa Hrvatskom komorom edukacijskih rehabilitatora. Vi ste prvo prihvatili njihove primjedbe da bi onda u zadnji čas odustali od njih. Pa mi nije jasno zbog čega je to napravljeno. Da li se taj sukob temelji samo na ingerencijama koje bi vi željeli preuzeti iako u biti ne bi trebali, ili se tu radi o nekakvim materijalnim interesima, možda podjela novca iz EU fondova itd.? Znači, Hrvatska komora edukacijskih rehabilitatora ima javne ovlasti. Ona je dakle stručna komora i u biti bi trebala biti u jednakom položaju kao i sve druge komore. Pa evo molim vas ukoliko možete odgovoriti na to pitanje. Hvala lijepa.
Gospođa Alfirev izvolite.
… [[Govornica nije uključena, ne razumije se.]]
Želite odogovriti? Izvolite.
Hvala lijepa. … [[Govornica je naknadno uključena, ne razumije se.]] istaknula Prijedlog nacrta zakona rezultat je rada radne skupine. Nakon toga Prijedlog nacrta zakona ide na usuglašavanje nadležnim tijelima i nakon toga naravno na Vladi u Hrvatski sabor gdje u prvom čitanju i gdje danas raspravljamo i svi prijedlozi su itekako dobro došli i vjerujem do drugog čitanja ukoliko će biti i potrebe raspravit ćemo i vidjet ćemo i odgovoriti na sve prijedloge koje ćemo čuti u današnjoj raspravi. Ali još jednom želim svakako istaknuti da će u ovome dijelu koji je očito izazvao najveći interes postojati stručni nadzor i tijelo koje će provoditi priznavanje takvih diploma i to je ministarstvo nadležno Ministarstvo znanosti i obrazovanja i Agencija za odgoj i obrazovanje.
Hvala. Idemo dalje sa klubovima. Gospodin Dražen Barišić u ime Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Poštovana državna tajnice i suradnici, poštovane kolegice i kolege. Zakon o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti već je 2011. godine kada je donesen jasno definirao djelatnost edukacijske rehabilitacije kroz postupke i mjere utemeljene na načelima i spoznajama edukacijsko-rehabilitacijskih znanosti i prakse. Tada je po prvi puta uređena edukacijska rehabilitacijska djelatnost dakle, sadržaj, način djelovanja, uvjeti za obavljanje djelatnosti te stručni nadzor nad radom sveučilišnim prvostupnika i magistara edukacijske rehabilitacije. Nakon 7 godina postoji potreba za usklađenjem ovoga zakona sa drugim propisima i to Zakonom o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija i Zakonom o uslugama. Ovaj zakon usklađuje edukacijsko-rehabilitacijsku djelatnost sa odredbama Zakona o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija u dijelu propisivanja uvjeta za obavljanje djelatnosti kao regulirane profesije. Također se definiraju javne ovlasti Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora koja bi trebala provoditi postupak priznavanja inozemnih stručnih kvalifikacija, osim za magistre edukacijske rehabilitacije u vrtićima i školama na koje se primjenjuju propisi iz sustava predškolskog, osnovnoškolskog i srednjoškolskog odgoja i obrazovanja. Naime edukacijski rehabilitatori su zaposleni u različitim sustavima zdravstvo, socijalna skrb, odgoj i obrazovanje. U svim sustavima oni rade sa pripadnicima ranjivih društvenih skupina čija ranjivost proizlazi iz njihove teškoće u razvoju odnosno invaliditeta. Unutar navedene skupine naših sugrađana posebno su ranjiva djeca koja prolaze kroz različite sustave, pa tako i kroz sustav odgoja i obrazovanja u kojem važnu ulogu ima edukacijsko-rehabilitacijska struka. Za sustav odgoja i obrazovanja nadležno je Ministarstvo znanosti i obrazovanja iz čega proizlazi i obveza ministarstva za reguliranje profesije unutar sustava. Profesija je regulirana temeljem Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i u srednjoj školi i Zakona o predškolskom odgoju. To je razlog zbog kojeg su edukacijski rehabilitatori u vrtićima i školama izuzeti u smislu odredbe kojom Hrvatska komora edukacijskih rehabilitatora provodi postupak priznavanja stručnih kvalifikacija Međutim, potrebno je dodatno razmotriti međuresorno usklađenje statusa radi očuvanja profesije i ujednačavanja stručnosti i čuvanja stručnosti i profesionalnosti. Nadalje, zakonom se detaljnije i jasnije propisuju uvjeti za upis u imenik Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora, a koji su osnovni uvjet za obavljanje edukacijsko-rehabilitacijske djelatnosti. U skladu sa akcijskim planom za administrativno rasterećenje gospodarstva ukida se obnavljanje odobrenja za samostalan rad na poslovima edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti, no dodatno se naglašava obveza trajnog stručnog usavršavanja. Usklađivanje sa Zakonom o uslugama, odnosi se na obavljanje edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti za pružanje usluga s teritorija europskog gospodarskog prostora koji je horizontalni zakon u području pružanja usluga u RH. Zakonom se prebacuju ovlasti nadzora i kontrole nad obavljanjem privatne prakse s nadležnog ministarstva na strukovnu organizaciju Hrvatsku komoru edukacijskih rehabilitatora. Komori se daje i ovlast za prestanak obavljanja privatne prakse. Ovim odredbama opravdano se daje prednost stručnom i profesionalnom pristupu nadzora i kontrole rada edukacijskih rehabilitatora u privatnoj praksi. Pri donošenju ovoga zakona važno je podsjetiti na nositelje edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti dakle edukacijske rehabilitatore, skupinu stručnjaka na koju se ovaj zakon odnosi. Sve ukupno gledajući u kontekstu brojki i brojnosti radi se o jednoj maloj stručnoj i znanstvenoj zajednici, no u kontekstu socijalne brige radi se o stručnjacima koji se profesionalno bave najranjivijim skupinama u društvu i upravo zbog toga ovaj je zakon posebno važan jer se odnosi na osobe koje obavljaju edukacijsko rehabilitacijsku djelatnost. U siječnju ove godine proglašen je nacionalni dan edukacijskih rehabilitatora, dakle 1. ožujka, 8 mjeseci nakon toga mi ovdje raspravljamo o zakonu kojim se jasnije određuje edukacijska, rehabilitacijska djelatnost. U svjetlu činjenice da se radi o plemenitoj struci koja brine o najosjetljivijim skupinama naših građana sigurno će biti još rasprave kojima će se nastojati poboljšati položaj ove struke u društvu. Potrebe za edukacijskim rehabilitatorima kako u društvu tako i na tržištu rada sve su veće a njihov doprinos u brizi za osobe sa teškoćama u razvoju i invaliditetom je nezamjenjiv. Osim što se ovim zakonom usklađuje edukacijsko rehabilitacijska djelatnost sa važećim propisima daje se veća ovlast a time i odgovornost strukovne organizacije edukacijskih rehabilitatora što je logično i opravdano jer se time podiže razina profesionalnosti i stručnosti čime se u konačnici čuva ugled profesije. Klub HDZ-a podržati će Prijedlog zakona o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti.
Hvala vam lijepa. Sada će gospodin Goran Beus Richembergh govoriti u ime Kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice. Klub GLAS-a i HSU-a neće podržati ovaj prijedlog u prvome čitanju. Ključne razloge za naš stav već st čuli i od prethodnih govornika. U tome smislu postavljam vam nekoliko pitanja koja su logična jednako tako kao što nisu logična rješenja koja se nude. Čuli smo iz obrazloženja i iz odgovora na repliku državne tajnice da je ovo prijedlog kojega je iznjedrila radna skupina. Što to znači? Ne znači ništa. Jer mi uopće ne znamo tko je sjedio u toj skupini, radnu skupinu imenuje ministar, odnosno ministrica po vlastitim kriterijima i uz vlastito diskrecijsko pravo i već prema tome tko sjedi u radnim skupinama, to praksa pokazuje otprilike se definira i cilj koji se želi postići određenim zakonom a ne obrnuto. Dakle, najgore od svega je što mi nismo čuli nikakav razlog, suvisli razlog zašto se sada ovdje pokušava nametnuti jedno paradoksalno rješenje i jedan presedan kojega dakle definitivno nismo imali u ni jednom postupku kada smo zakonom definirali kojim stručnim djelatnostima ovaj Visoki dom omogućuje komorsko udruživanje nadzor, jednako tako i edukaciju odnosno licenciranje. Dakle u ni jednoj do sada obrađenoj stručnoj djelatnosti nije se dogodilo da su se osobe koje se smatraju dakle stručnjacima iz te domene dijelile u dvije klase prema tome gdje rade a ne kojom se djelatnošću bave odnosno kojom se strukom bave. Dakle, potpuno je paradoksalno ako radite kod poslodavca A da vas zakon obuhvaća sa svojim obvezama a ako radite kod poslodavca B da ste od toga oslobođeni. U ovom konkretnom slučaju dakle radi se o edukacijskim rehabilitatorima koji rade u sustavu odgoja i obrazovanja oni su praktički izostavljeni iz obuhvata koji je definiran u ovlaštenjima komore. Mi ne vidimo apsolutno nikakav razlog za to. Zato smo očekivali nastup državne tajnice da nam to pojasni. Mi možemo shvatiti da komora naravno ima svoje vlastite interese, da želi obuhvatiti sve, da želi na neki način uspostaviti kontrolu da želi uspostaviti nadzor nad cijelom djelatnošću, dakle jasno nam je to i svaka komora želi da članstvo bude plaćeno kako bi ona bila stabilna, financirana, kako bi imala određeni monopol u tom prostoru, to možemo shvatiti ali ne možemo shvatiti kada se njihovim prijedlozima netko suprotstavlja da ne da nikakav kontra argument i to nije dobro. Govoriti da će se nadzor obavljati iz Ministarstva znanosti i obrazovanja pa on se obavlja za sve djelatnosti i za sve struke koje su u odgoju i obrazovanju, ali to nema veze konkretno s ovim. Dakle do sada nikad nismo radili tu podjelu i praktički segregaciju. Unijeti ćemo ako prođe takav prijedlog a ja vidim da i među zastupnicama i zastupnicima većine nema suglasja oko toga zapravo ćemo dovesti do svađe unutar jedne djelatnosti što nije dobro. Podijeliti ćemo ih, suprotstaviti, sukobiti i imati ćemo one koji su licencirani i uvedeni u registar, odnosno imenik komore i oni koji to nisu. Zašto to radimo? Mi ne vidimo nikakav razlog da bi se tako nešto radilo. Paradoksalno je to što su stručni suradnici odnosno savjetnici u Ministarstvu demografije koji se bave ovom djelatnošću svi odreda edukacijski rehabilitatori. Koliko znam nema ni logopeda, ni socijalnih pedagoga nego su svi upravo edukacijski rehabilitatori i zašto onda ljudi koji sjede u ministarstvu koji su iste struke dozvoljavaju da se događa ovakvo nešto, koji je tu rezon, jesu li to možda neki lobiji, interesne grupe, povezanost s određenim institucijama ili ne povezanost ili neka vrsta odmetništva od vlastitog prostora struke ne znam niti ne želim nagađati. Budući da se radi o prvome čitanju pozdravljam dobru namjeru koju je maloprije izrekla državna tajnica da će se do drugog čitanja sve ovo što se čuje ovdje uzeti zaozbiljno, ali mi je žao što se nije uzelo zaozbiljno već za prvo čitanje, zato jer je u savjetovanju u dosadašnjim postupcima ovaj prijedlog izmjena i dopuna zakona doživio čitav niz kritika, prijedloga konkretnih, zahtjeva za promjenama od svega se zapravo odmaklo i oglušuje se od toga. Zašto? Ova djelatnost zahtjeva i rekao bih dužni smo joj najvišu razinu pozornosti. Pravedno društvo je to društvo koje ulaže u edukacijsku rehabilitaciju djece s posebnim potrebama. Pravedno društvo je to koje nikada neće doći u poziciju da za druge stvari ima novca a za druge nema, ali jednako tako kad smo već kod ove teme, želim naglasiti našu obvezu da se jednako sa najvišom razinom pažnje, brige i posvećenosti, jednako tako dakle razgovara i o poziciji uvjetima rada i logopeda, kojih ima dosta na slobodnom tržištu ali ih silno manjka u odgojno-obrazovnom procesu jer dječji vrtići i škole imaju kritično malo zaposlenih logopeda. Neuk čovjek će radije dati možda sredstva za mobitel nego za rehabilitaciju govornu rehabilitaciju vlastitoga djeteta, jer ne zna kolika je važnost ranoga djelovanja i pomoći stručne pomoći, jednako tako i kod socijalnih pedagoga. Moramo biti svjesni toga da je naš sustav odgoja i obrazovanja strašno deficitaran tim strukama, a djeca koja trebaju tu pomoć idu u redovne programe za razliku od djece o kojoj govorimo danas kad govorimo o edukacijskim rehabilitatorima od kojih mnogo njih ne ide u redovni program. Zato i postoje posebne edukacijske ustanove poput centara u Šibeniku, u Velikoj Gorici i na drugim mjestima. Dakle, Klub GLAS-a i HSU-a neće podržati ovaj prijedlog i predlažemo da ga do drugoga čitanja najozbiljnije uzmete u obzir, primjedbe da se ne radi segregacija u struci, da se ustanove jedinstveni kriteriji i nadzora i edukacije, stručnog usavršavanja, upisa u imenik i sve ono što zapravo omogućava ovaj zakon već sada kroz djelovanje i ovlaštenja komore prema svim uvjetno rečeno pripadnicima ove struke. Hvala lijepo.
I vama, na redu je sada gospodin Kažimir Varda ispred Kluba zastupnika stranke rada i solidarnosti, reformista i nezavisnih zastupnika.
Hvala lijepo, poštovani podpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege, moram vam priznat da ova pitanja baš nisu u žiži mog posebnog interesa, ali s obzirom da se komora edukacijskih rehabilitatora obratila i Odboru za predstavke i pritužbe Sabora, čiji sam ja podpredsjednik onda sam si dao truda da kolko meni moje znanje iz ovog područja dozvoljava da pokušam razumjeti ono što piše u prijedlogu zakona a i ono što su edukacijski komore edukacijskih rehabilitatora dostavili čini mi se u sve klubove u Saboru i kroz one primjedbe. Drugo zainteresiralo me ovo područje i zbog toga što je od ukupno 41 primjedbe u prvom ajde da kažem čitanju u savjetovanju, jedna je primljena na znanje ostale odbijeno, a u produljenom roku e-savjetovanja dostavljeno je ukupno 142 primjedbe od čega ukupno je 10 prihvaćeno, a 2 primljene na znanje. E sad sam pokušao iz obrazloženja predlagatelja ocjenu stanja, osnovna pitanja koja se uređuju predloženim zakonom iščitati o čemu je problem. Sad citiram: Jasnije se propisuju uvjeti za upis u imenik Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora a koji su također i osnovi uvjet za obavljanje edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti. Iz ove rečenice, kao pravnik izvlačim zaključak da su rehabilitatori u komori, a onda dalje slijedi, u svrhu usklađivanja s odredbama zakona o uslugama akcijskim planom za administrativno rasterećenje gospodarstva radi smanjenja administrativnog opterećenja osoba koje obavljaju edukacijsko rehabilitacijsku djelatnost brišu se obveze obaveznog udruživanja u komoru. Pa ljudi moji, jedno s drugim ne ide, jedno s drugim stvarno ne ide, ja tumačim čisto sa pravnog stajališta. Ne ide. Drugo, treće, također temeljem Nacionalnog programa reformi za 2018. koji je usvojen na sjednici Vlade RH održano 26. travnja od 2018. godine provodi se liberalizacija tržišta usluga, on nije samo usluga, s ciljem da se između ostalog uklone regulatorna ograničenja cijena te se iz tog razloga odredbe o određivanju najniže cijene brišu. Molim vas rekao sam da meni nije ovo moje područje. Ja čitam postojeći zakon i ono što vi predlažete. U postojećem zakonu članak 18. kaže: „Najnižu cijenu rada privatnih magistara edukacijske rehabilitacije određuje Hrvatska komora edukacijskih rehabilitatora“, sada ću dalje govoriti samo Komora, „Komora odobrava i pojedinačnu cijenu usluga svakom magistru koji obavlja privatnu praksu. Magistar koji obavlja privatnu praksu mora u prostoru obavljanja istaknuti cjenik itd.“. Sada se ja zapravo pitam, čemu ovakva liberalizacija tržišta za ovu djelatnost? Čime mi to rasterećujemo gospodarstvo za ovu uslugu? Meni nije jasno i stvarno mi nije jasno. Možda će mi kolega Šuker moći odgovoriti na to, ali mi stvarno nije jasno? Kada čitate prvu rečenicu, pa drugu, pa treću tu smo. E sada ono što zapravo a iz dosadašnjih rasprava kolegica i kolega proizlazi to je da smo mi ovim Prijedlogom zakona zapravo sa neobaveznim članstvom u Komori mi se zapravo odričemo sustava shvaćanja regulatornih profesija i njihovog regulatornog tijela. Ja mislim da bi vi poštovana državna tajnice trebali dobro razmisliti o ministarstvu da ovo promijenite do drugog čitanja. Toliko i hvala vam lijepa.
Hvala i vama gospodine Varda. Sada prelazimo na pojedinačne rasprave. Gospođa Romana Jerković. Nema je. Gubi pravo. Gospođa Marija Alfirev. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Evo još ću kratko konkretno na ova dva članka Zakona o izmjenama i dopunama objasniti o čemu se zapravo tu radi, što bi tu trebalo zapravo promijeniti uz još jedan naglasak da zaista nije dobro kada se struke, različite struke kada se zaista ponašamo ili odnosimo prema različitim strukama na ovako različit način odnosno kada recimo djelatnost socijalnog rada uređujemo kroz komore na jedan način, a djelatnost edukacijskih rehabilitatora na drugi način. Budući da imamo komore ono bi moralo biti regulirano podjednako. Konkretno o člancima. Dakle ovaj članak 1. ovih izmjena i dopunama ono što je tu ključno i što ne bi trebalo, što bi trebalo promijeniti. Naziv radnog mjesta ili područje rada zapravo ne može biti uvjet da se ne uspostavi jedan jedinstven sustav kontrole nad radom pripadnika profesije u obavljanju regulirane djelatnosti. Dakle, to je ono što smo već do sada spomenuli bez obzira gdje radili, u kojem sustavu, u kom području radili pripadnici iste struke moraju biti objedinjeni na jednom mjestu. Stoga upisnik u imenik nadležne Komore treba biti i pravo i obaveza svih pripadnika te struke. Ono što, dakle tu je i logična potreba izgradnje sustava nadzora nad djelatnošću edukacijskih rehabilitatora i to je ja se nadam svima nam jasno. Evo vidim i kroz dosadašnju raspravu da je to prilično razvidno da smo svi na istom tragu i ja se zaista nadam da će se o svemu ovome razmisliti do drugog čitanja i da neće biti potrebe čak niti za pisanje amandmana i da ćemo mi već u drugom čitanju zaista imati objedinjenu struku u komori i da će komora u krajnjoj liniji imati zaista utjecaja i pravo i nadziranja, ali i priznavanja stručnih kvalifikacija i onih koji će raditi u obrazovanju. Na to se odnosi i ovaj drugi članak, znači članak 2. koji upravo o tome govori i zaista bi ga trebalo promijeniti na način da Komora, da predstavnici Komore budu u Povjerenstvu za provedbu priznavanja inozemnih stručnih kvalifikacija iz područja obrazovanja. Ovaj konkretan tu Prijedlog izmjena i dopuna je zaista problematičan i sporan jer zapravo on govori da postoje dva regulatorna tijela. Jedan onaj koji je za sustav socijalne skrbi, drugi onaj koji je za područje školstva i zaista ako netko je završio fakultet izvan granica Republike Hrvatske i nužno je dakle i želi raditi u Hrvatskoj dakle potrebno mu je priznanje stručnih inozemnih stručnih kvalifikacija ta osoba, taj stručnjak zapravo ne zna kome će se u tom trenutku obratiti, naprosto ne zna. Ne možemo očekivati da onaj tko dolazi u Hrvatsku da će znati u tom trenutku ili se možda već nalazi u RH, ali je završio fakultet izvan granica. Kako će on znati pri kom tijelu ili kom sustavu će raditi. Što to podrazumijeva? Da bi on morao odmah u tom trenutku kada je završio fakultet znati hoće li raditi u sustavu obrazovanja, pa će otići pri ministarstvo i tamo zatražiti priznavanje inozemnih stručnih kvalifikacija ili će znati unaprijed da će raditi u sustavu socijalne skrbi, pa će otići u komoru, obratiti se komori i reći ja ću 100% raditi u sustavu socijalne skrbi. To je taj apsurd. To je apsurd ovog prijedloga. Dakle, mi smo, dakle ne mi, ali netko je dobro, dobro zakomplicirao ovu stvar. Urušio dignitet struke, urušio je dignitet komore, komore koja predstavlja krovnu organizaciju. Ali ne samo to, nego je, ponovit ću još jednom. Na dobrom je tragu da zapravo uvede nestručan rad u školama, vrtićima. Na dobrom je tragu da zaista ljudima koji su završili negdje izvan RH fakultete. Žele ovdje raditi, a ne znaju kome će se obratiti, da li im je jednostavno nejasno i da oni se zaista pitaju gdje su to došli, u kakav su to došli sustav i u kako će im u krajnjoj liniji biti kasnije raditi. I zato mislim, razmislimo o svemu ovome jer ovo nije dobro. Evo, s tom, zapravo, molbom i željom da će se to promijeniti, ja se nadam da će doći do tih promjena. Ja bih završila ovu pojedinačnu raspravu uz još jedanput zahvalu i čestitke svim edukacijskim rehabilitatora. Mi smo ove godine proglasili i dan edukacijskih rehabilitatora 1. ožujka, s time se nadam se, dali smo jedno veliko priznanje toj struci, tim ljudima koji rade i u različitim uvjetima, rade jedan odgovoran posao, ne karitativan. I odmaknimo se od toga, ne karitativan, nego izuzetno odgovoran posao. Posao za koji se školuju 5. godina, za posao koji je izuzetno lijep jer on svakim danom pokazuje u konkretnom radu koliko netko napreduje i to je zaista uspjeh. Dakle, svim tim ljudima zahvaljujem i čestitam na njihovom radu, a pokažimo mi ovim zakonom da možemo biti bolji, da možemo priznati tu struku i dati im još više priznanja. Stoga se, evo još jedanput, nadam da će se uvrstiti ove primjedbe i da će ovo što smo govorili do sada doći do onih koji o tome odlučuju, pa evo to bi bilo sve. Hvala.
Hvala i vama. Imate dvije replike. Prvu repliku ima gospodin Maras. Dobar dan gospodin Maras.
Hvala lijepo kolegice i kolege. Gospođo Alfirev, ono što se nameće apsolutno iz ovog zakona, vi ste to dobro primijetili je i pitanje standarda po kojem će raditi edukacijski rehabilitatori odnosno imate situacija gdje će u pojedinim slučajevima biti nadležnost lokalnih jedinica, županija i gradova, a sa druge strane nadležnost države. Znači, radi se isti posao, iste edukacije, jedni moraju ispoštovati jedne uvjete, drugi druge uvjete. I tu bi do drugog čitanja trebalo apsolutno vidjeti kako bi se to sve skupa uskladilo odnosno kako bi bilo moguće da edukacijski rehabilitatori imaju identične standarde neovisno o tome tko su njihovi osnivači odnosno tko sa njima upravlja. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Želite odgovoriti?
Hvala. Točno kolega Maras. Zaista, tu ste, rekli ste suštinu ovog problema. Dakle, radi se o tome da ovaj prijedlog ide za tim da razjedini struku i da za iste poslove, kao što sam bila već rekla,… [[Govornik se ne razumije]] ,dakle, u istoj našoj RH, kod istih ustanova koje rade isti posao, istu djelatnost. Za jedan sustav je nadležan sustav obrazovanja, za drugi sustav socijalne skrbi, a ovim zakonom će se dodatno razjediniti jer edukacijski rehabilitatori u sustavu obrazovanja neće trebati biti upisani u komoru, neće trebati plaćati članarinu i komora neće vršiti nadzor nad radom tih ljudi. Dok, drugi u sustavu socijalne skrbi će biti obavezni biti komori.
Hvala. Gospođa Glasovac.
Hvala gospodine podpredsjedniče. Poštovana kolegice Alfirev, istaknuli ste tezu da se netko svojski potrudio zapravo stvoriti određeni kaos i degradirati struku temeljem ovog zakona. Nažalost, mislim da u ovom slučaju odgovornost leži na Ministarstvu obrazovanja. Ili zbog toga što ne razumije ili zbog toga što na jedan, ma ne, ja ću evo, reći ću da se nadam da je došlo do ovoga zbog toga što Ministarstvo obrazovanja ne razumije da će ovakvim zakonom, ne samo napraviti kaos u degradaciji struke, nego i u pristupu djeci s teškoćama u razvoju. Ovisno o tome, kojem sustavu formalno pripada njihova ustanova, neovisno o tome što radi isti posao i što Ministarstvo obrazovanja možda propustilo preuzeti nadležnost nad svim centrima za odgoj i obrazovanje pa na taj način objediniti istu djelatnost pod istim krovom, imamo sustav zatečen kakav jest dvojni ali nemojmo radi i daljnje podjele unutar sustava [[Upadica: Vrijeme, hvala.]] u standardu usluge djece s teškoćama.
Odgovor, gospođa Alfirev.
Hvala kolegice Glasovac, da i vi ste rekli suštinu upravo ono o čemu se radi ja se također zaista toplo nadam da je došlo do nekih komunikacijskih možda problema između resornih ministarstva i da će ovo biti zaista ispravljeno jer je zaista i paradoksalno i apsurdno i nelogično i to tako ne treba biti. Zato vjerujem da će doći do nekih pozitivnih promjena i da će se stvari posložiti onako kako trebaju, to govorim iz razloga što je vidljivo da je na onih 20-tak stranica zapravo 80 stranica ostalih je bilo primjedbi. Primjedbe su bile od strane struke, od strane komore, od strane udruga, od strane centara što zapravo znači da je upitno koliko je poslušana radna skupina, članovi radne skupine u sastavljanju samog prijedloga zakona.
Hvala lijepa. Idemo dalje sa pojedinačnim raspravama gospođa Vesna Bedeković.
Hvala lijepo gospodine podpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena državna tajnice sa suradnicom, moje poštovanje. Prije svega htjela bi pridružiti pozdravima studentima Edukacijsko-rehabilitacijskog fakulteta i jednako tako i njima izraziti svoje poštovanje, i naravno poštovanje prema tome što već za vrijeme svojih studijskih dana se zanimaju za problematiku njihove struke, a to je već jedan od dokaza da zanimanje edukacijskog rehabilitatora nije samo struka i nije samo zvanje i nije samo zanimanje već je poziv i ne može to biti svako. Edukacijski rehabilitatori su ljudi koji rade s najranjivijom skupinom populacije sveukupne, dakle naše djece i prema tome dakle već od prvih trenutaka svoja studiranja odlučuju se za poziv koji je vrlo odgovoran i za poziv kao što sam rekla na početku koji ne može kompetentno, stručno i s ljubavlju raditi svako. No, vratimo se na početak ja ću samo ponoviti, evo vidimo svi i uočili smo u čemu je i koje su zapravo točke prijepora i odmah ću na početku reći da smatram kako ove prijeporne točke do drugog čitanja je doista ja vjerujem moguće riješiti uz jednu kvalitetnu dvosmjernu komunikaciju. Dakle, kao što su već kolegice i kolege dosada koji su iz lagali rekli, dakle potreba za izmjenama dakle Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti koji je u Hrvatskoj prvi put stupio na snagu 2011. godine, zapravo usklađivanje sa Zakonom o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija iz 2015. godine i naravno evo kao što je rečeno upoznati smo s time i sad nam je već jasno da je već tijekom javnog savjetovanja su bile dakle brojne reakcije struke prije svega zbog odredbe da Hrvatska komora edukacijskih rehabilitarora daje, dakle joj se javna ovlast za vođenje postupka priznavanja inozemnih kvalifikacija za ovu struku, osim za magistre edukacijske rehabilitacije u predškolskim i školskim ustanovama, dakle kad kažem školskim mislim na ustanove osnovne i srednje struke što evo dakle implikacije, dakle ovakve odredbe će biti činjenica da doista jedan struke ostaje izvan a to su upravo edukacijski rehabilitatori koji rade u predškolskim ustanovama odnosno u osnovnim i srednjim školama i evo na taj način se zapravo utjecaj komore kao strukovne organizacije zapravo na neki način posredno udaljuje od kao što je to već bilo navedeno otprilike 2/3 struke koja radi, dakle struke edukacijskih rehabilitatora koji rade u našim odgojno obrazovnim ustanovama i ustanovama radnog i predškolskog obrazovanja dok je ostali dio struke dakle obuhvaćen regulatornom djelatnošću komore. Naravno, ja bi se sad opet vratila i naravno svi smo se sad, koji god smo o tome raspravljali dosada na ovaj način složili da evo do drugog čitanja na ovoj problematici potrebno poraditi jednako tako kako i na problematici imenika, upisa u imenik Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora gdje jednako tako kao i u prvom slučaju iznimku čine edukacijski rehabilitatori koji rade u predškolskim i školskim ustanovama koje se prema ovom prijedlogu dakle izostavljaju i zapravo nemaju obvezu upisivati se u imenik komore čime doista ja bih se složila s tim da to možemo interpretirati na način da doista ovakvim rješenjem radimo podjelu struke edukacijskih rehabilitatora prema tamo gdje su zaposleni, dakle prema mjestu svog zaposlenja što ja osobno mislim da nije dobro jer struka je struka i mora biti struka sa svim svojim kompetencijama bez obzira na to gdje ti stručnjaci radili. Ja ću se sad kratko koliko mi vrijeme dozvoljava samo vratiti u školu, dakle u onaj dio populacije edukacijskih rehabilitatora koji kao stručni suradnici kao što je ovdje naglašeno i oni doista jesu stručni suradnici rade u našim školama bilo da rade s učenicima, dakle, učenicama s teškoćama koji su uključili u redoviti sustav, bilo da rade unutar škole s učenicima s teškoćama koji su u posebnim, dakle, odijeljenima ovisno o stupnju teškoće. Ono što imam potrebu ovdje naglasiti pod jedan, dakle, učitelj, profesor, nastavnik, predmetni, razredna nastava, predmetna nastava koji predaje svoj predmet, doista nije podučen i nema kompetencije jer tijekom svog inicijalnog obrazovanja doista to nije fokus njegovog obrazovanja, nije poučen raditi s učenicama s teškoćama. I stručna služba, bilo da se radi o psihologu, o pedagogu, o logopedu ili o edukacijskom rehabilitatoru mu je izuzetno bitna, da mu pomogne. Da mu pomogne i da na kompetentan način odgovori izazovu rada s učenicima u teškoćama. Jer, što je cilj? I što treba biti u fokusu i što treba biti u centru pozornosti. Učenici, djeca, bez obzira tko s njima radio, a nije nam svejedno tko s njima radi. S njima mora raditi struka, struka koja je vrlo specifična i struka koja će moći i koja mora odgovoriti na sve potrebe učenika, rada s učenikom s teškoćama na jasno definiran i kompetentan način. Dakle, prije svega kao pomoć učitelju, u redovnom sustavu osnovnih i srednjih škola, pa i vrtića. Dakle, cilj nam je inkluzija, uključivanje učenika s teškoćama u sustav obrazovanja, tamo gdje je to moguće i do razine do koje je to moguće. S druge strane, kod težih slučajeva da bi se olakšao rad s takvim učenicima, dakle, ovisno o stupnju njihovih teškoća, učenici se, dakle, s njima se radi u posebnim razrednim odjelima ili učenici pohađaju ostale, dakle, centre, dakle, centre izvan školskih institucija u kojima se radi, dakle, jednako tako na specifičan način. I sad imamo situaciju da jedne kriterije, zapravo, imamo za sve one edukacijske rehabilitatore koji rade u predškolskim, osnovnoškolskim i srednjoškolskim ustanovama i sve one ostale koji rade u svim ostalim institucijama, a cilj su nam, dakle, učenici, cilj su nam djeca i cilj nam je kompetentan pristup takvim učenicima. Tako da mi se čini da bi tu, a samim tim što imamo trend da nažalost sve više i više nam se učenika u školama pojavljuju sa čitavom lepezom, čitavim spektrom različitih teškoća. Utoliko više edukacijski rehabilitatori, pored psihologa, pored pedagoga, pored logopeda, su bitni stručnjaci u sustavu i o njima itekako treba povesti računa. Samo ću spomenuti kratko u jednoj rečenici, nemojmo zaboraviti da smo usvojili Zakon o Hrvatskom kvalifikacijskom okviru koji jasno treba propisati kvalifikacije, pa i za edukacijske rehabilitatore koji će biti u skladu s potrebama tržišta rada. Smatram da propisivanje ovih kvalifikacija će u velikoj mjeri pomoći da se neki od ovih problema riješe. I na kraju, smatram da do drugog čitanja ovu problematiku možemo riješiti i da, naravno, pri tom razumijem i potrebu i nužnost i važnost utjecanja i nadziranja Ministarstva znanosti i obrazovanja nad, dakle, i stručnim suradnicima koji rade u osnovnoj i srednjoj školi i u vrtićima, ali jednako tako moramo shvatiti i razumjeti važnost osnaživanja i podupiranja komore kao strukovne organizacije. I smatram da se uz jednu kvalitetnu dvosmjernu komunikaciju ova problematika može riješiti i stoga, evo i vama, gospođo državna tajnice upućujem zamolbu da se do drugog čitanja proba naći kvalitetnije rješenje koje će zadovoljiti i jednu i drugu stranu. Smatram da je to moguće. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imate dvije replike gospodina Panenića.
Hvala lijepo. Poštovana kolegice Bedeković, upravo iz vašeg izlaganja zapravo nameće se i ključno pitanje, a to je da li su ta djeca, zapravo djeca kojoj želimo pomoći ili oni samo dobiju dijagnozu. Znači, djeca nam se pojavljuju u školskom sustavu gdje učitelji koji nemaju, kao što ste rekli, svoj kvalifikacije, zapravo pokušavaju napraviti ono što oni znaju najbolje, a to je propustiti tu djecu da prođu. Al to ne znači da je to najbolje za samu djecu. I upravo onda dođemo do ključnog problema. Netko treba sustavno djelovati na to da se osiguraju sredstva za stručne ljude koji trebaju se baviti temama koji mogu prepoznati, koji imaju metodologiju rada na kraju jer to nije nešto što se nauči na tečaju koji traje 20-tak dana, nego mora biti usustavljeno i mora biti osigurana sredstva. Dolazimo do osnivača, to su županije koje bi zapravo trebale onda imati ili decentralizirana sredstva ili neka svoja koja bi upravo zato… [[Govornik se ne razumije]] jer mi stvaramo onda ljude koji kasnije postaju problem sustavu u svojoj, da kažemo, kasnije životnoj dobi. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo odgovor. Izvolite.
Zahvaljujem vam na evo ovoj replici. Vi ste zapravo sad otvorili još jednu drugu problematiku. Dakle, složit ću se s vama. Otvorili ste problematiku, voljela bi da se i o tome raspravi kada dođe za to vrijeme. Dakle, ekipiranja stručnih službi na razini osnovnoškolskih i srednjoškolskih ustanova sa timom stručnjaka. Dakle, koji će upravo učitelju, nastavniku, profesoru koji naprosto nije obučen za to, pomoći u radu s takvim učenicima. Dakle, ekipiranju školskih timova koji čine i pedagog i psiholog i logoped i edukacijski rehabilitator, u svakom slučaju, društvo za, dakle, ekipiranje timova, za njihovo financiranje bilo na razini osnivača, bilo na razini razine države, dakle, a ključna riječ je sustavno, ovom problemu mora pristupiti i svakako naći rješenje jer imao masu škola koja do sada, nažalost, nemaju ekipirane timove sa stručnjacima, stručnim službama.
Drugu repliku ima gospodin Žagar, ovo je odgovor na repliku.
Hvala potpredsjedniče. Uvažena kolegice Bedeković, naravno s obzirom na vaš dugogodišnji rad u sustavu odgoja i obrazovanja izrekli ste možda najbitniju stvar a sada ste u replici podcrtali ne samo da mnoge škole nemaju timove, mnoge škole nemaju uopće stručne suradnike. To su veliki problemi, sam sam radio dugo u tom sustavu i doista kompetencije koje ti trebaju, ne možeš, nisi ih stekao svojim osnovnim obrazovanjem i tu treba pomoć stručnih suradnika. I zato vaša intencija, vaše rasprave koju potpuno podržavam je u tom smjeru da svaki mladi čovjek koji stekne diplomu mora uz tu diplomu steći sva prava koja mu po zakonu pripadaju. Ni jedna strukovna udruga, pa čak ni komora, ne smijemo smanjivati ta prava. Čak štoviše moramo pomoći da svoja prava još više ostvari poštujuću naravno pravilo toga. U tom smislu ne bi trebalo biti sukoba, tu se s vama slažem i Ministarstvo rada, pardon, ministarstvo nadležno i Ministarstvo obrazovanja mora učiniti sve da do toga dođe. Hvala.
Hvala i vama. Odgovor na repliku, izvolite.
Ovako ću reći kolega, ja vjerujem i smatram da je rješenje moguće naći, jednako tako vjerujem u dobre namjere i jednog i drugog ministarstva i jednog i drugog ministarstva i upravo iz tog razloga i pozivam na kvalitetnu, dvosmjernu komunikaciju između svih dionika i čvrsto vjerujem da je ovu problematiku do drugog čitanja moguće riješiti. Hvala vam lijepo na replici.
Hvala i vama. Sljedeću osobnu ili pojedinačnu raspravu ima gospodin Zmajlović.
Hvala lijepo potpredsjedniče Sabora, kolegice i kolege. Evo moje mišljenje je da ovaj prijedlog zakona je duboko nepravedan prema jednoj profesiji, to je profesija edukacijskih rehabilitatora. I umjesto da jačamo profesije koje su kao što je poznato i kao što su moj i prethodni govornici i to rekli da je ta profesija zapravo deficitarna i da u sustavu i odgoja i obrazovanja ali i u drugim sustavima gdje je profesija edukacijskih rehabilitatora zaista potrebna da dakle njih ne nedostaje. I mi šaljemo dakle ovakvim prijedlogom zakona jednu poruku da zapravo ne želimo da to bude regulirana djelatnost, regulirana profesija, već zapravo dijelimo ljude i ukidamo jednakost pripadnika ove profesije, dakle edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti dakle izdvajajući ih prema radnom mjestu. Dakle takvog primjera zapravo nema ni u jednoj, ako tako možemo reći sličnoj profesiji, od psihologa, pa čak imate u raspravi koliko sam vidio u javnom savjetovanju i prijedlog Zakona o socijalnoj pedagoškoj djelatnosti gdje zapravo i tu profesiju ako stavljate pod ingerenciju naravno jedne komore, intencija je da se ona udruži u komoru da komora ima značajne javne ovlasti da zapravo vodi brigu i o stručnom usavršavanju ali i o tome da zapravo ta djelatnost se obavlja po najvećim mogućim standardima, stručnim standardima. Da bih to potkrijepio je zapravo, mogu zapravo i obrazložiti ono što se i člankom 8.-im ovog zakona po mojem mišljenju radi jedna zapravo diskriminacija dakle kojom se kaže da su edukacijski rehabilitatori zaposleni u nadležnosti ministarstava za poslove socijalne skrbi, zdravstva kao i nositelji samostalne profesije, profesionalne djelatnosti, dakle oni nisu izjednačeni sa pravima pripadnika iste profesije pri pristupu obavljanja edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti u ustanovama odgoja i obrazovanja. Dakle, ovi prvo spomenuti moraju zadovoljiti uvjete za obavljanje djelatnosti sukladno općim i posebnim propisima nadležnih ministarstava kao i propisanim uvjetima nadležne strukovne komore a potonji se iz toga izdvajaju kao iznimka iako su dakle iste profesije. Dakle to smatram da je to duboko nepravedno i zapravo nije dobra organizacija kada gledamo općenito ovu djelatnost. Dakle ovaj Prijedlog zakona o izmjenama Zakona o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti je u dijelu koji bi jamčio inicijalnu svrhu. Dakle, osnovna intencija ovog zakona je bila da se cjelovito i jedinstveno uredi djelatnost edukacijskih rehabilitatora što je naravno jedan od važnijih preduvjeta da se što prije i što brže i kvalitetnije implementira nacionalna politika socijalnog uključivanja djece sa teškoćama kao i osoba sa invaliditetom. Dakle ovakav prijedlog u formalno pravnom i sadržajnom je nesrazmjeru i koliziji sa istom navedenom ovom svrhom. I iz tog razloga smatram da je dobro da u ovom prvom čitanju još jednom naglasimo i damo priliku predlagatelju da zajedno sa relevantnim dionicima, dakle sa predstavnicima komore edukacijskih rehabilitatora, sa stručnjacima, predstavnicima fakulteta edukacijsko rehabilitacijskog dakle fakulteta i sa ostalim članovima i radne skupine, dakle i ministarstva da se još jednom razmotre sve ove primjedbe u kojima mogu reći da smo više-manje čak i klubovi su više-manje, možemo reći da imaju neki zajednički nazivnik da se svi slažu da je ova primjedba nešto što na neki način drži vodu i što otvara prostor predlagatelju zapravo da do drugog čitanja povuče jedan ovakav prijedlog koji će nanijeti trajnu štetu ovoj djelatnosti, ovoj profesiji i mislim da je to loša poruka i za sve one mlade ljude koji su se odlučili studirati na tom fakultetu i za ovaj smjer jer dajemo poruku zapravo da ulaze u jednu neizvjesnost, u nedefiniranost i da je vrlo upitno kako će biti i u budućnosti kvalificirano i kako će biti vrednovano to radno mjesto odnosno ta profesija. Iz tog razloga ne mogu podržati ovakav prijedlog i apeliram da se do drugog čitanja ova nepravda ispravi. Hvala lijepo.
Hvala. Imate dvije replike. Prvo će replicirati gospodin Maras.
Hvala lijepo Zmajloviću, u vašoj raspravi ste apsolutno precizno kirurški detektirali probleme koji su se našli u ovom zakonu, jer se radi o jednoj profesiji koja je prevažna za naše društvo, a koja se nažalost nedovoljno cijeni. Kada pogledamo kolike su plaće tih ljudi ikakav je njihov status u biti vidimo i kakvu poruku šalje Vlada Republike Hrvatske i društvo vezano uz posao edukacijskih rehabilitatora. I kada vidimo da za puno radno vrijeme njegovatelji dobivaju između 4-5,5 tisuća kn, pitanje je da li je to plaća dostojna onoga što oni rade i koliko doprinose našem društvu i našoj djeci i svemu onome što naravno, toj djeci je u životu potrebno. I zato u potpunosti podržavam vašu zbilja konstruktivnu i temeljitu raspravu, da se te nelogičnosti do drugog čitanja isprave, ali isto tako da poboljšamo standard edukacijskih rehabilitantima. Hvala lijepa.
Hvala lijepo, hvala na razumijevanju. Odgovor izvolite.
Hvala lijepo evo kolega Maras drago mi je da i vi pretpostavljam iz posebnog iskustva možete govoriti iz okruženja vašeg bližeg, znam da se u vašoj obitelji, dosta ljudi, osoba bavi sličnim poslom, pa možete to i na ovaj način i potkrijepiti, a ja se apsolutno s vama slažem. Ne želim vjerovati da postoji neka skrivena namjera, da se ovakva nepravda čini. Želim vjerovati da je to možda neko nerazumijevanje, za koje postoji dovoljno vremena, da će se evo, do drugog čitanja sve razbistriti i da ćemo na ovim klupama imati prijedlog koji će ne oslabiti ovu profesiju, već ju dodatno i ojačati i osigurati ravnopravan položaj na tržištu rada, odnosno još bolji što zaslužuje. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Idemo dalje sa odgovor, aha ima još jedna replika, gospođa Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolega Zmajlović, jako ste lijepo spomenuli, ono što je također važno, a to su naši mladi, mladi koji studiraju edukacijsku rehabilitaciju i evo, imamo i studente tu su prisutni i prate ovo što mi govorimo i zato mislim da je zaista odgovornost nas svih kakav ćemo mi zakon donijeti, jer upravo tom zakonu, dakle, oni će znati kakva ih sudbina čeka, gdje će moći raditi, koliko će biti vrednovano to što oni sada studiraju i koliko će biti vrednovano, to na koji način kada uđu u svijet rada. Jer ako ih već u ovom zakonu, koji je tu, odvajamo razdvajamo, pa oni, zapravo, šaljemo neku poruku, da ta struka možda nije … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala lijepo, želite li odgovoriti? Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Alfirev apsolutno se slažem s vama i koristim priliku da pozdravim studente i studentici edukacijsko rehabilitacijskog fakulteta koji nas, pretpostavljam prate i slažem se da i ponoviti ću i ono što sam rekao, da je izuzetno važno da ovakvi zakoni, koji se nalaze u raspravi u Saboru i koje Sabor donosi da šaljemo loše negativne poruke prema određenim profesijama. Dakle, radi se o istom fakultetu gdje imate nekoliko tri glavne profesije, jel tako, tu su i logopedi i socijalni pedagozi, dakle, koji imaju na jedan način uređen sustav, dakle, čvrsto komorski zatvoreno, a edukacijski rehabilitatori, to ovim prijedlogom zapravo nemaju. I nitko nema, i ne da je ovdje relevantan odgovor na to pitanje, zašto to radim. Dakle isti fakultet, tri smjera, tri različite profesije, možda podjednako teške i zahtjevne u radu i praksi. Ne znam to osobno, ali imam poznajem puno ljudi koji se time bave, zaista zahtjevna profesija i mislim da … [[Govornik se ne razumije.]] to ne smijemo dopustiti, dakle, to nije stvar politike i stranaka već nečega što će ostati za budućnost. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Idemo dalje. Gospođa Sabina Glasovac.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovane kolegice i kolege, poštovana državna tajnice sa suradnicom. Mislim da je vaše ministarstvo uputilo u proceduru još 2 zakona sličnog karaktera, jedan je zakon, a ne ovo je Ministarstvo zdravlja, jedan je zakon koji regulira psihološku djelatnosti, a drugi je vaš zakon koji treba regulirati socijalnu pedagošku djelatnost i ovaj predmetni zakon o kome danas raspravljamo. Ono što se nameće kao nelogičnost, već i pri prvom pogledu na ova 3 zakona je sljedeće, da će psiholozi i socijalni pedagozi, neovisno o tome, u kojoj ustanovi rade, a uzimajući u obzir samo činjenicu djelatnost kojom se bave biti odgovorni za svoj stručni rad i nadzor nad njihovim radom i potrebu upisa u upisnik zapravo sukladno njihovoj djelatnosti, biti će odgovorni jedino i isključivo strukturnoj komori. Zakon koji vi danas ovdje predlažete je jedina iznimka, zaposlenici, edukacijski rehabilitatori, odnosno, edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti, koji obavljaju završili su iste fakultete obavljaju taj stručni posao, će se podijeliti ovisno o ustanovi u kojoj rade. Ako rade u obrazovnoj ustanovi, za njihov rad, nadzor nad njima, stručni nadzor nad njima, biti će nadležno Ministarstvu znanosti i obrazovanja, a ukoliko rade u sustavu socijalne skrbi, nadležnost nad njima imat će, što je i logično, strukovna Komora. To je po meni duboko, ne samo nepravedno, nego duboko konfuzno i nepotrebno unošenje nereda u jedan sustav, u jednu grupaciju, strukovnih djelatnika. Ono što je još veća nelogičnost je da su Ministarstvo socijalne politike, odnosno Ministarstvo socijale, sad ću to reći kolokvijalno jer se stalno mijenjaju njegovi nazivi a zapravo godinama se provlači taj problem, i Ministarstvo obrazovanja, propustili regulirati određene stvari, pa i ja snosim dio odgovornosti za to, propustili smo regulirati određene stvari. Pa vi danas imate Centre za odgoj i obrazovanje u koje idu djeca s teškoćama, koji su iz nekog razloga, nelogičnog, neutemeljenog, pod ingerencijom Ministarstva socijale, opet ću reći kolokvijalno, jer su bila različita Ministarstva kako su se zvala, a druge takve ustanove su u sustavu, pod nadležnošću Ministarstva obrazovanja. Vi ćete sad, ovim Zakonom, znači tu nema logike, mi to nismo uspjeli riješiti, postojale su pravne peripetije i ja se nadam da će neki ministar, možda i u ovom mandatu ili kasnije, te peripetije izaći iz njih, i sve zapravo staviti pod jedan krov, jer djelatnost koju oni obnašaju je ista, u njih idu djeca s teškoćama u razvoju, po posebnim programima, u tim Ustanovama se provodi obrazovanje, ali i ovaj dio, kako bih rekla boravka, što ima veze sa sustavom socijalne skrbi. E sad, što vi ovim Zakonom radite? U takvom nezgrapnom sustavu kojeg imamo, znači to je još dodatni argument da promijenite svoj stav između prvog i drugog čitanja, imate primjerice jedan Centar za odgoj i obrazovanje kojeg su polaznici djeca s teškoćama u Šibeniku, njemu je nadležno Ministarstvo socijalne skrbi, a drugi Centar za odgoj i obrazovanje u Čakovcu, njemu je nadležno Ministarstvo obrazovanja. I sad, djelatnik edukacijski rehabilitator u Šibeniku mora biti upisan u Komoru, mora plaćati članarinu Komori, mora prolaziti stručna usavršavanja koja Komora propisuje, mora, njegov stručni rad je pod nadzorom Komore, edukacijskih rehabilitatora odnosno edukacijsko rehabilitacijskih djelatnika. A ovaj u Čakovcu, ništa od toga ne mora, iako oni zapravo rade isti posao, njihova ista struka, i oni svoje profesionalno znanje, vještine i kompetencije daju na uslugu sustavu odnosno djeci s teškoćama. To nije normalno, i to nije logično, al’ to je samo jedan dodatni argument, to ne smije biti ključni argument. Ključni argument je ovaj koji sam vam rekla. Znači vi u sustavu imate psihologe, vi u sustavu obrazovanja imate pedagoge, vi u sustavu obrazovanja još uvijek imate 30 socijalnih radnika, imate socijalne pedagoge. Svima njima je zajedničko jedno, a to je da su pripadnici jedne strukovne Komore, da je logično da u toj strukovnoj Komori zapravo se reguliraju određena pravila struke, unapređuju pravila struke, i da ne možemo izbrisat činjenicu da su se ti ljudi profesionalno usmjeravali za isti posao. E sad, je li njih životni put odveo u područje obrazovanja ili područje socijalne skrbi, ne smije biti relevantan faktor za utvrđivanje njihovog daljnjeg napredovanja, rada u struci, jer oni ostaju struka koja jesu, samo svoje stručne usluge pružaju različitim sustavima. Drugo, kada govorimo o reguliranim profesijama, mi smo imali jako puno problema kao država, jer smo na neki način dočekali nespremno ulazak u Europsku uniju i Direktivu slobodnog trgovanja uslugama, i svi smo se skupa u svim Ministarstvima morali prilagođavati tome, da moramo osigurati svakoj osobi koja dolazi iz inozemstva odnosno iz Europske unije, da joj omogućimo da sukladno svome obrazovanju nađe posao i u Republici Hrvatskoj. I svi mi u Ministarstvima smo morali nalaziti puteve i propisati regulative kako ćemo provjeriti njihovo, što su uvjeti koje ćemo utvrditi, da moraju zadovoljiti poznavanje hrvatskog jezika, koje su to stručne kompetencije koje moraju zadovoljiti, koje moraju biti usklađene ili slične onima u Hrvatskoj i koje su još dodatne kompetencije, u recimo savladavanju jezika kojeg moraju usavršiti da bi raditi u hrvatskim bolnicama, hrvatskim školama, hrvatskim centrima za socijalnu skrb, i tako dalje, i tako dalje. Sad da ja vas pitam. Edukacijski rehabilitatori su isto tako, to je regulirana profesija, i oni, postoji postupak priznavanja inozemnih, ne obrazovnih nego stručnih kvalifikacija, jer su oni širi pojam od inozemnih, neka osoba dolazi iz inozemstva i želi ući, ima pravo ući u sustav rada, na tržište rada u Republici Hrvatskoj, e sad mene zanima, kako će ta osoba ako imamo 2 regulatorna tijela u priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija, kome će se taj edukacijski rehabilitator koji dolazi iz inozemstva obratiti? Hoće li se obratiti Komori ili Ministarstvu obrazovanja, da mu se prizna inozemna stručna kvalifikacija što mi kao Republika Hrvatska njemu moramo osigurati inače plaćamo penale i kazne? Kome će se on obratiti ako on još uvijek ne zna u kom segmentu tržišta rada u Republici Hrvatskoj će završiti? Hoće li završiti u sustavu obrazovanja ili će završiti u sustavu skrbi ili ćemo ga siliti da ide i u Ministarstvo obrazovanja i u Komoru da bi dobio 2 nekakve, mislim, to je naprosto, poštovana državna tajnice, nelogično, i nije dobro, i ovo nije naprosto put. Mi imao raznih nedostataka u djelovanju raznih Komora, počevši od Hrvatske gospodarske komore, pa onda na dalje i vrlo često postoji nepovjerenje javnosti prema Komorama, jer se stječe dojam da jedini smisao njihovog postojanja je zapravo uzimati novce od članarine i trošiti ih manje ili više transparentno. Ali hajmo drugim pristupom, nemojmo gledati da se Komora ovdje bori samo za dio nekakvog svog kolača, za nekakve članarine, za nekakve nuždu, da ne znam provode, stručne ispite, gledajmo to kako reformirati i rad Komore, prisiliti ih da prisiliti ih da rade na unaprjeđenju svojih usluga da zaista skrbe o unaprjeđenju struke ali dajmo struci da provodi nadzor i da unaprjeđuje struku. Ovim zakonom vi zapravo kažete da je komora nadležna ocjenjivati stručne kompetencije za obavljanje edukacijsko-rehabilitacijske djelatnosti i izdavati osiguravajuća odobrenja za pristup reguliranom tržištu samo pod određenim uvjetima i ovisno o tome gdje će se zaposliti, to nema logike. Struka je struka, a posao u kome ćete završiti gdje ćete davati svoje stručne kompetencije je nešto potpuno drugo ali ovdje su se malo pobrkali lončići. Ja apeliram na vas da zapravo razmotrite predmetna rješenja koja, iako ja zaista mislim da ovdje nije problem utoliko u vašem ministarstvu nego u radnoj skupini u kojoj se nisu mogli usuglasiti stavovi Ministarstva obrazovanja i nadležne komore i u ovom prijedlogu zakona prelomilo se preko leđa komore u korist Ministarstva obrazovanja, a bojim se da Ministarstvo obrazovanja nije shvatilo poantu priče.
Vrijeme. ... [[Govornik se ne razumije.]] gospođa Marija Alfirev je tražila repliku.
Hvala. Kolegice Glasovac, evo ja ću se referirati na ovo vaše zadnje zapravo na značaj uloga pa i shvaćanje komora u našoj državi. Nažalost zbog nekih slučajeva, komore su zapravo došle na loš glas međutim htjela bih vam isto tako naglasiti da strukovne komore u ovom slučaju, Komora edukacijskih rehabilitatora zapravo radi volonterski svih ovih 6 g., rade u uvjetima koji zapravo nisu takvi kojima ste spominjali u nekim drugim slučajevima stoga da zapravo se na njih odnosi potreba. Htjela bih još vas pitati, što je sa svim ovim, kad ste govorili o priznavanju inozemni stručnih kvalifikacija a u medijima često piše da su naše škole prepune logopeda iz Međugorja?
Vrijeme. Odgovor, izvolite.
Hvala lijepo. Ne morate vi kolege Alfirev, braniti komoru od mene. Činjenica jest da obrazovnom sustavu postoji, da obrazovni sustav vapi za stručnim kadrovima i edukacijskim rehabilitatorima. Činjenica je isto tako da naši fakulteti nažalost upisuju samo 55 čini mi se, 55 ljudi godišnje na fakultete. Činjenica jest da ljudi idu linijom manjeg otpora, odlaze u Međugorje i tamo završavaju nekakve kratke tečajeve, ja ću se usuditi reć jer to traje 2 g. u odnosu na ovih 5 g. i onda šta rade, ulaze u obrazovni sustav. Znate zašto? Zašto što ih komora ne mora identificirati, ne mora uopće dati nikakvo odobrenje za njihov rad i Ministarstvo obrazovanja na temelju ne znam čega, procijeni i da zeleno svjetlo da oni mogu ući u sustav nakon što su završili tečaj u Međugorju u 2 g. a naš sustav vapi za takvim ljudima, naš sustav ne proizvodi dovoljan broj edukacijsko-rehabilitacijskih djelatnika. To je mislim, nonsens.
Hvala. Idemo dalje, gotovi smo sa replikama, jel' da? Idemo dalje, gospodin Maras imat će pojedinačnu raspravu.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Iz dosadašnje rasprave je evidentno da je ovaj zakon u prvom čitanju potrebno ga je dobro raspraviti, do drugog čitanja mnoge stvari korigirati, evo kolegice i Glasovac i Alfirev su u svojim raspravama dotakle te glavne probleme vezano i uz određene standarde, edukaciju, kontrolu jer tu se ne radi o bilo čemu, tu se radi o jednoj vrlo vrijednoj profesiji koja je potrebna i našem društvu i koja se nažalost nedovoljno cijeni i nedovoljno vrednuje u RH. Ja se također slažem da nažalost ministarstvo koje bi također trebalo biti značajno uključeno u cijeli proces i donošenja ovoga zakona, tu nije dalo svoj najveći doprinos, radi se o Ministarstvu znanosti i obrazovanja i ovi problemi određenih standarda odnosno edukacije ljudi i mogućnost da netko nema određena znanja i kvalifikaciju a ipak se bavi tom profesijom u RH, mislim da do drugo čitanja ga treba otkloniti odnosno da trebamo onemogućiti bilokakvu improvizaciju i bilokakav mogući razvoj događaja koji će ići na štetu naše djece i naravno osoba kojima edukacijski rehabilitatori trebaju. Sa te strane i uloga komore nije kao i u nekim drugim komorama jer mi imamo dosta parazitskih komora u RH, komore poput gospodarske komore, obrtničke komore, koje sisaju nažalost naše poduzetnike i obrtnike su jedno i imaju vrlo negativnu ulogu u našem društvu dok ove komore, stručne komore koje se bave, rekla je kolegica Alfirev, dosta često i volonterski, bez neke naknade ali uz želju struka na neki način napreduje, da se određeni standardi poštuju su korisne i treba ih osnažiti i treba tražiti da se bez obzira na ustanovu, na razinu da li je pod državom ili da je pod gradom ili županijom, da se ti standardi poštuju odnosno da uvijek imamo sigurnost da ljudi znaju svoj posao i da su akreditirani za određene stvari. Jedno je kada završite fakultet u gradu Zagrebu ili na Sveučilištu u gradu Zagrebu a drugo je kada steknete diplomu kao što je rekla kolegica Glasovac u Međugorju i kada se sa te strane ne može sa sigurnošću znati da je osoba kompetentna da se time bavi. Ona poruka koja posebno zaprepaštava je poruka koju šalje Vlada RH, ove godine smo već imali nekoliko rasprava oko statusa ljudi koji se bave tim poslom i smanjenja određenih materijalnih prava u sustavu materijalnih prava u sustavu. Ja upravo suprotno nego šta to je bila tema ove godine. Mislim da te ljude treba više nagrađivati, da treba više u njih ulagati jer svi mi koji imamo primjerice u obrazovnom sustavu djecu, susrećemo se sa njima kroz razrede ili vrtiće svoje djece i vidimo u biti koliko oni vrijedno i savjesno rade svoj posao i koliko su u biti potrebni našem obrazovnom sustavu. I onda poslati poruku da će plaća ili materijalna prava tih djelatnika biti nekoliko stotina kuna manja, a za sve drugo imamo novaca, je pa gotovo nevjerojatno. Znači, tamo gdje se treba u RH ulagati u pravilu se ne ulaže, a tamo gdje ne treba ulagati i gdje se jednostavno beru glasovi, tamo se ulaže bez obzira i ne razmišljajući o tome šta je ukupno za naše društvo dobro i zato bi ja volio da je ovdje državna tajnica i svi oni koji se o tome brinu, ministrica Murganić, ministrica Divjak, a na kraju krajeva i premijer Andrej Plenković jasno kažu i stanu iza te struke i na neki način da se poboljšaju materijalna prava tih ljudi, da se osiguraju sredstva koja su dostatna za primjerice škole ili obrazovne institucije jer dosta često se dešava da oni ne mogu zaposliti dovoljan broj ljudi zbog toga što nemaju dovoljno sredstava i uvijek imamo problema oko toga u sustavu i vrlo je jasno potrebno reći da RH želi više izdvajati u tom smjeru odnosno da nam je to jedan od prioriteta koji bi trebali imati kao zemlja jer se jednostavno to ne može podređivati nekim drugim interesima koji su, nažalost, Vladi koja je sada na djelu, preči nego što je to ova struka ili ulaganje u ovu struku kroz naše obrazovne institucije. Zato se snažno zalažem da se do drugog čitanja isprave sve ove nelogičnosti u zakonu, da se osnaži uloga same struke, komore, da se ujednačuje kriteriji ovisno o nadležnosti institucija da li se radi o državnoj instituciji odnosno ministarstvu koje je nadležno ili općini, županiji ili gradu i da jednostavno se te stvari isprave. I dobro je da je zakon u dva čitanja, ja sam uvjeren da ćemo u međuvremenu uspjeti doći do najboljeg mogućeg rješenja. Dobro je saslušati kolegice koje se time, kao kolegica Alfirev, bave ili su se bavili prije nego što su postali zastupnici ili zastupnice u HS jer ljudi imaju neposredna iskustva. Tu je i kolega Sladoljev koji je radio u školi. Također ima određena neposredna iskustva i treba saslušati sve one kvalitetne prijedloge koje će ovdje zastupnici reći i koji će omogućiti da na kraju imamo kvalitetniji zakon i da na kraju krajeva naše društvo od toga ima što veću korist. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Gospođa Glasovac je tražila repliku.
Ma da kolega Maras. Ovaj zakon će nažalost razdijeliti pripadnike profesije koja je ionako, kako bih rekli, nekako u povojima u RH, a prijeko potrebna našem obrazovnom sustavu. Negdje sam pročitala podatak da svako treće dijete ima poteškoće u govoru, a da na svakih 5 tisuća djece imamo jednog logopeda. Logopedi su zasebna profesija, ali neizostavni kada govorimo o potrebi ovakvih stručnih radnika u našem obrazovnom sustavu i o potrebi mudre politike upravljanja ljudskim potencijalima. Znači da hrvatski obrazovni sustav isporučuje dovoljan broj kadrova, između ostalog, i hrvatskom obrazovnom sustavu, što bi sigurno bili edukacijski rehabilitatori, a ne da imamo ovakve slučajeve da moramo uvoziti radnu snagu iz drugih država, dok naši ljudi hodaju nezaposleni ulicama RH. Ili s druge strane da moraju ići u Međugorje na kratki dvogodišnji tečaj jer naprosto ne upisuje se dovoljan broj ljudi, ne mogu se ovdje upisati.
Vrijeme. Gospodin Maras odgovor.
Siguran sam u ovu tezu koju ste rekli da nedostaje stručne i, ja bi rekao kvalitetne i obrazovane radne snage u RH u ovom području jer tom svjedočimo gotovo svake godine kada se ta tema povede negdje početkom školske godine, a onda svjedočimo i o tome da država baš ne ulaže previše novaca, da su tu uvijek neki problemi. Tako da, još jednom ću reći, tome ne posvećujemo dovoljno pažnje. Po tome se vidi ovo sve što danas ovdje raspravljamo. Nelogičnostima kada treba nešto politički riješiti šta je, nažalost, važno za vladajuću stranku, to se rješava preko koljena i na brzinu, a ovakve stvari godinama se, na žalost, ne rješavaju. Još jednom kažem, materijalna prava tih ljudi se, u godinama kada ide bolje smanjuju, što je u potpunosti nelogično.
Potrošili ste vrijeme gospodine Maras.
Ispričavam se.
Idemo dalje. Gospođa Sonja Čikotić, pojedinačna rasprava, izvolite.
Poštovane kolegice i kolege. Imali smo kroz ovu argumentiranu i kvalitetnu raspravu dosta prilike čuti, od isto kolegice Alfirev, koja je eto imala i prethodno iskustvo rada u toj profesiji. To nije samo zanimanje, to je poziv. Biti edukacijsko rehabilitacijski, znači, stručnjak, posvetiti život toj struci, znači zapravo prihvatiti jedan poziv da pomažeš onome kome je pomoć potrebna. Danas mnogi mladi ljudi žele zapravo odvažiti se za taj poziv i obavljati ih tijekom cijelog svog radnog vijeka. No međutim, RH nema dovoljne kvote upisa za to zanimanje iako tržite rada njih traži. Sam zakon potrebno je značajno unaprijediti do drugog čitanja jer su na isti stigle brojne primjedbe i to kroz očitovanje komore, kroz rad udruga, kroz pojedinaca. Velik broj zainteresirane javnosti putem javnog savjetovanja, a ministarstvo nadležno nije se odvažilo čak ni kroz javnu raspravu detaljnije obrazložiti zašto se odbijaju prijedlozi stručnjaka. Takav način izrade zakona povećava nepovjerenje struke u dosege i ciljeve donošenja zakona. Navedeni su problemi sa radom komore, priznavanju inozemnih diploma koje su povezane s tržištem rada i činjenicom da edukacijsko rehabilitacijska djelatnost je ona regulirana u RH. Naime, problemi se odnose i na odnos prava zaposlenika u sustavu socijalne skrbi, zdravstva ili odgoja i obrazovanja dovodeći zaposlenik u nepovoljniji položaj ovisno o mjestu rada odnosno izabirom njihovog budućeg poslodavca. Ministarstvo molimo da se pripremi za drugo čitanje, da doradi ovaj prijedlog zakona da izvrši konzultacije s akademskom zajednicom koju je podijelila, a nije trebala biti podijeljena, predstavnicima strukovnih udruga i komorom te da uvaži sve specifičnosti rada profesije čiji se rad reflektira na tisuće djece i mladih u RH kao i na tisuće osoba smještenih u različite institucije koji svakodnevno ovise upravo o osposobljenosti ove profesije. Hvala.
Hvala i vama. Replika ne, gospodin Maras.
Hvala lijepa, kolegice Čikotić vi ste ovdje rekli nešto na šta ja očekujem da će se i državna tajnica očitovati. Znači radi se o tome da javna rasprava nije samo da bi se formalno ispunila i da bi netko tamo mogao određene primjedbe davati. Nego želimo čuti na koji način je provedena javna rasprava, kako se ministarstvo očitovalo zbog čega i imate i tu nedoumicu odnosno i oni koji su zainteresirana javnost nisu dobili prave i kvalitetne odgovore od ministarstva. Znači, previše stvari se ovdje reklo da bi državna tajnica to jednostavno ovako prešutjela i bez ikakvih komentara rekla, molim se o tome očituje jer to je vrlo važno. Da vidimo koliko je primjedbi bilo, imali smo prije neki dan zakon sa par tisuća primjedbi kada je bila ovdje ministrica Obuljen, previše se tu stvari propušta a da se uopće od strane Vlade ne reagira. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Želite odgovoriti gospođo Čikotić?
Mislim da je [[Upadica: Nova metoda sada pitam da li želite odgovoriti.]] može [[Upadica: Izvolite.]] Ovaj, kolega Maras [[Upadica: Jedno vrijeme će tako biti, to će biti jedno vrijeme tako. Izvolite.]] Kolega Maras hvala vam na replici, izuzetno je bitno da se zakon doradi, izuzetno je bitno da ministarstvo kao izvršna vlast komunicira sa zainteresiranom javnosti jer uvažavanjem i argumentiranim odgovorima na primjedbe kroz javno savjetovanje građani mogu dobiti povjerenje u institucije koje je glavni problem prema izvješću pučke pravobraniteljice, građani RH imaju izrazito nepovjerenje u institucije i ovo je jedan segment zašto je tome tako. Hvala.
Hvala. Podsjećam da za odgovor na repliku treba dić paricu kao što je uredno prije napravio gospodin Maras, to je po Poslovniku, jel da, ali danas je takav dan pa idemo dalje, gospodin Tomislav Panenić, završna riječ ispred Kluba zastupnika Mosta nezavisnih lista. Izvolite.
Hvala lijepo podpredsjedniče Sabora. Činjenica je zapravo da u brojnim područjima RH potreba za ovakvim kadrom je neizmjerno velika, velika je puno veća od ove rasprave koju danas vodimo i zapravo netko tko ima stvarne probleme nekako ovo promatra kao da se ne razgovara o sadržaju nego se razgovara o formi. Forma koja je nastala, zapravo ja bi rekao ima uporište i u politici RH i prema recimo BiH, prema područjima gdje žive prema načinu edukacije jel postavili smo se možda tu i pojednostavljeno da želimo da se podigne standard obrazovanja kako u Hrvatskoj tako i među Hrvatima koji žive u inozemstvu gdje osnivanju se i uz našu potporu brojne visokoškolske i druge ustanove gdje naši profesori dolaze tamo obrazovati studente gdje puno studenata dolazi iz RH, a onda na kraju mi idemo propitivati usklađenosti tih programa, propitivati kako treba netko tko je otišao tamo studirati, kod nas djelovati, da li ćemo mu priznati i zapravo stvorimo jednu zavrzlamu o kojoj se raspravlja, upravo kroz ovakve prijedloge izmjena, ali nismo riješili problem, nismo riješili da je kod nas upisano dovoljno studenata, da smo popunili sve potrebe, da smo pomogli čelnicima, čelnim ljudima ravnateljima škola i onih drugih koji imaju potrebe za tim kadrom da ne moraju uzimati neobrazovani zapravo ne kvalificirani kadar i onda se nađete u dilemi što je lošije. Netko tko uopće se nije bavio s tom temom, netko tko ne donosi odluku pa se ne bavi s problemom djece, netko tko izabere soluciju nečeg što je nazvano tečaj, ja bih opet je ostao u tome ne možete kriviti nikoga što je otišao obrazovati se negdje je po nekom zakonu utvrđeno da je program kojim se obrazuju naša djeca, ili čekati što je još lošije da će naš obrazovni sustav od ovih 50-tak studenata koji se upisuju stvoriti dovoljno kadrova. Mislim da smo tu stvorili stvarno jednu zavrzlamu u kojoj evo danas pokušavamo nešto ispeglati umjesto da smo stvarno govorili koje su to potrebe, koji su to stručni timovi koji trebaju biti osposobljeni, koliko ih mora biti po našem djetetu da onda i ovakvim mladim ljudima što su gore točno pošaljemo sliku onoga, znači moći ćete se upisati, potrebe su izrazito velike, pa kako nam reagira tržište rada u svim drugim, jel koliko je propisano zapravo zatraženo radnih uvoznih radnih dozvola za ovu djelatnost, bavimo se sa građevinom u kojoj nedostatno ima, bavimo se ne znam brodogradnjom koja ima nedostatno kadrova, bavimo se turizmom u kojem ima nedostatnih kadrova, izdajemo dozvole i opet ne bavimo se s onim što bi trebalo a to je osigurati dovoljno radne snage koji će izlaziti iz sustava obrazovanja. I meni je drago da oni koji u Hrvatskoj upisuju te studije, da oni mogu računati na radna mjesta, ali mi isto tako nije tako da postoje brojni smjerovi kojima naši mladi završavaju studije i na kraju ne mogu ostvariti pravo na rad nego odlaze u inozemstvo. I onda, možemo samo reći da sustav jednostavno nije prilagođen potrebama, potrebama prvenstveno roditelja koji već imaju teškoću da prepoznaju dijete sa problemima u razvoju ili prikriveno ne žele da prepoznaju, traže da netko kroz svoj obrazovni rad, to prepozna, da posveti se možda tom djetetu institucionalno i mi zapravo smo putili to da nam prođe. Znači dijagnozu, svi mi ovdje znamo, interes pokazuje se evo i ovdje slušanjem ove rasprave. Ali, bojim se da rješenje, ostati će opet u nekome okviru, koje je možda, buduće vrijeme, dok jednostavno neće biti prepoznato da možda treba izaći godišnje 200-300 završenih obrazovnih ljudi koji će biti, pokrivati ovaj spektar i kojima ćemo onda riješiti stvarni problem. Ali, na ovaj način svesti to na rasprave da li će komora nekom priznati, neće stvarati dvojbe, morali bismo ipak u najprije reći što se može, što se ne može nikako i s time odrediti sudbinu onih koji se žele obrazovati u tome dijelu i žele pomoći našoj djeci. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Sada će gospođa državna tajnica Margareta Mađerić imati završnu riječ.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici, uvaženi studentice i studenti Edukacijsko rehabilitacijskog fakulteta, profesorice, profesori svima vam se zahvaljujem na raspravi i pažnji koju ste pokazali prema ovom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko rehabilitacijskog djelatnosti. Navedene prijedloge i primjedbe ćemo razmotriti prilikom izrade nacrta konačnog prijedloga zakona. Kao što sam i na samom početku navela, cilj donošenje ovog zakona jest usklađivanje u dijelu propisivanja uvjeta za obavljanje edukacijsko rehabilitacijskog kao regulirane profesije, kao i u dijelu javnih ovlasti hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora. U tijeku je također donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o djelatnosti socijalnog rada, Zakona o psihološkog djelatnosti, Zakona o socijalno pedagoškoj djelatnosti i koliko je to moguće uvažavajući naravno i svaku djelatnost za sebe, pokušati ćemo ujednačiti načelne odredbe navedenih zakona. Još jednom bi ovdje napomenula, da u popis reguliranih profesija uvršten je stručni suradnik u nastavi kao regulirana profesija, pod nazivom stručni suradnik u nastavi, dolaze u obzir i edukacijsko rehabilitatori. Nadležnu tijelo za navedenu reguliranu profesiju jest Ministarstvo znanosti i obrazovanja, dakle, ovim prijedlogom nacrtom zakona, koji je ovdje u prvom čitanju, imamo takvo rješenje. I svakako bi još jednom ovdje navela, nema kolege zastupnika Marasa, ali vjerujem da će čuti, naime na i-savjetovanju, izvješće o provedbenom savjetovanju sa zainteresiranom javnošću, točno je objavljeno svi prijedlozi, dakle, sva mišljenja i sve primjedbe sa jasnim očitovanje našeg ministarstva. Znači ministarstvo se očitovalo i to je na str. i-savjetovanja i objavljeno na doslovno sve primjedbe koje su došle i to je vidljivo i može se provjeriti na str. i-savjetovanja. Hvala lijepo još jednom na pažnji i na raspravi.
Hvala lijepo. Prije nego što dam repliku gospođi Glasovac, želim pozdraviti, oni su pomiješani gore sa studenticama, skupinu sportaša i sportašica iz Križevaca. … [[Pljesak.]] Sada ću dati riječ gospođi Glasovac, kao repliku.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajniče, ne morate poslušati primjedba mene, mojih kolegica i kolega u Hrvatskom saboru, ne morate poslušati primjedbe ni komore koja je uputila svoje primjedbe na javnu raspravu, ne morate poslušati primjedbe ni studentica ni studenata edukacijsko rehabilitacijskog fakulteta, ali evo, poslušajte primjedbe pravobraniteljice za djecu, jer ako svi mi govorimo iz nekih svojih perspektiva, ona zasigurno govori iz perspektive zaštite interesa djece u ovom slučaju djece s teškoćama i standarda koji će oni dobiti od stručnjaka edukacijsko rehabilitacijskog profila koje svoje usluge i stručna znanja daju upravo njima, neovisno o tome, u kojem sustavu se nalazili i je li to sustav obrazovanja ili sustav socijalne skrbi. Ja apeliram na vas, da razmislite o nekim rješenjima i očekujem da će ovdje u drugo čitanje doći bitno izmijenjen zakon, koji neće raditi agregaciju unutar struke, a kasnije se agregaciju unutar djece.
Odgovor na repliku gospođo Mađerić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kao što sam istaknula tijekom ove rasprave, prijedlog ovog nacrta ovoga zakona, koji je u prvom čitanju u Hrvatskom saboru, jest rezultat rada radne skupine i nadležnih mišljenja nadležnih tijela. Mislim da smo se i dobro razumjeli i u ovom završnom dijelu ali i tijekom replika, jasno sam istaknula pa i zahvalila sam se svima koji su sudjelovali u raspravi, jer mislim da je izuzetno važno da konstruktivno i kvalitetno raspravljamo oko, jednom ovakvom zakonu. Da ćemo sve primjedbe dobro razmotriti, kao što smo i tijekom i-savjetovanja, sve primjedbe i prijedloge razmotriti i jasno smo se o njima očitovala i do drugog čitanja predložiti prijedlog konačni prijedlog zakona, koji će biti rezultat prijedloga i radne skupine i naravno mišljenja nadležnih tijela.
Hvala lijepo. Zahvaljujem državnoj tajnici i svim kolegama i kolegicama koji su sudjelovali u raspravi, koja je bila sadržajan, dobra, zaključujem ju zato. Imati ćemo još jednu raspravu u drugom čitanju i glasovati ćemo o ovoj prvoj, o ovom prvom čitanju kada se steknu uvjeti, više-manje u srijedu.
Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti, prvo čitanje, PZ broj 406., predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske, a rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela, dajem na glasovanje sljedeći Zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti, i drugo, sve primjedbe i prijedlozi dostavit će se predlagatelju da ih razmotri prilikom utvrđivanja teksta Konačnog prijedloga Zakona. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova, 78 ZA i 1 SUZDRŽAN, donijet Zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela.
Sada prelazimo na sljedeći prijedlog Zakona. - Konačni prijedlog Zakona o provedbi Konvencije o građansko pravnim vidovima međunarodne otmice djece, drugo čitanje, P.Z. br. 377.; Kao što vidite vrlo važan zakon. Predlagatelj je Vlada RH na temelju članka 85. Ustava RH i članka 172. u vezi s člankom 190. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Znači primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona i amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obitelj, mladež i sport. Želi li gospođa Margareta Mađerić, državna tajnica u Ministarstvu demografije, obitelji, mladih i socijalne politike dati uvod u taj konačni prijedlog zakona?
… [[Govornica naknadno uključena.]] Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o provedbi Konvencije o građansko pravnim vidovima međunarodne otmice djece. Naime, Konvencija je potpisana u Hagu 25. listopada 1980. RH stranka je Konvencije od 8. listopada 1991. godine. Ovim zakonom se ne reproduciraju materijalne odredbe Konvencije već se detaljno uređuje postupanje upravnih tijela i sudova u RH u onoj mjeri u kojoj sama Konvencija ostavlja takvo diskrecijsko pravo državama ugovornicama konvencije imajući u vidu progresivnu implementaciju Konvencije. Ovaj zakon je u najvećoj mjeri usklađen sa preporukama haške konferencije za međunarodno privatno pravo. Hrvatski sabor je na 8. sjednici raspravljao o Prijedlogu zakona o provedbi Konvencije o građansko pravnim vidovima međunarodne otmice djece kojeg je prihvatio zaključkom od 6. srpnja 2018. godine. S time da su predlagatelju upućene primjedbe i prijedlozi radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Odbor za zakonodavstvo Hrvatskoga sabora dao je svoje primjedbe, drugih primjedbi na prijedlog zakona nije bilo. Prihvatili smo primjedbe Odbora za zakonodavstvo koje su bile nomotehničke prirode i također su usuglašena mišljenja sa svim nadležnim tijelima. Zaključno tekst prijedlog Konvencije zakona nije bitno mijenjan u odnosu na prijedlog zakona. Za provedbu ovog Zakona nije potrebno osigurati i dodatna sredstva u proračunu i stoga predlažem Hrvatskom saboru da donese Zakon o provedbi Konvencije o građansko pravnim vidovima međunarodne otmice djece. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imate jednu repliku. Gospodin Čuraj.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, poštovana državna tajnice. U prijedlogu ovog zakona odnosno u konačnom prijedlogu kod ocjena i izvora potrebnih sredstava za provođenje navedeno je kako nisu potrebni pa bih ja sada pitao vezano da u samom postupku se zna dogoditi da središnje tijelo može pozvati stranu na očitovanje, ta stranka može biti netko, predviđeno je da bude stranac. A također tu bi znači bilo potrebno osigurati određena sredstva za prevoditelje. Isto tako kada govorimo o određenim prijevodima koji će biti ili koji su potrebni u takvim materijama, ako se govori o Konvenciji konkretno s kojom se usklađujemo, isto tako i ocjena određenih sredstava za prijevode. Dakle da li su to po nekoj drugoj stavci osigurana ili ne ili da li bi možda trebala osigurati. Hvala.
Odgovor, izvolite.
Hvala lijepa. Uvaženi zastupniče naime djelatnici koji rade u središnjem tijelu koje je u sklopu našeg ministarstva govore strane jezike i tijekom toga i komunikacija osigurano je i prevođenje i komunikacija s osobama koje ne govore hrvatski jezik.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvi je gospodin Domagoj Mikulić, ispred kluba HDZ-a. Izvolite.
Zahvaljujem se poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovana državna tajnice Mađerić sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Pred nama se nalazi Konačni prijedlog Zakona o provedbi Konvencije o građanskopravnim vidovima međunarodne otmice djece koji za svoj primarni cilj ima zaštitu interesa i dobrobit djeteta te je vrlo važno da ga raspravimo i usvojimo. Kao što smo čuli od državne tajnice Konvencija je potpisana u Hagu 1980. godine, Hrvatska je stranka ove Konvencije od 1991. godine. Utvrđene su određene neusklađenosti domaćih propisa sa Konvencijom te uz presude Europskog suda za ljudska prava u predmetima protiv RH opravdana je intencija ministarstva za donošenjem ovog jedinstvenog zakona koji bi trebao urediti sve aspekte koji se odnose na primjenu Konvencije i omogućiti učinkovitiju provedbu. Prijedlogom zakona koji je pred nama utvrđuje se nadležnost, ovlasti i postupanje središnjeg tijela, sudova i drugih tijela s ciljem žurnog povratka odvedenog ili zadržanog djeteta uz uvažavanje interesa i dobrobiti samoga djeteta. Također definiranje djelokruga svih sudionika procesa zasigurno će omogućiti precizno određivanje mjera, rokova postupanja, jedno ažurno i usklađeno djelovanje u cilju što bržeg vraćanje odvedenog ili zadržanog djeteta. Ovim prijedlogom Zakona propisuje se određivanje jednog suda u RH koji će biti nadležan za postupanje u procesu temeljem Konvencije u prvom stupnju te određivanje jednog suda u drugom stupnju. Također predviđaju se i mjere osiguranja koje sud može izreći radi zaštite najboljeg interesa djeteta, radi zaštite prava na kontakt i osiguranje povratka djeteta kao i jamstva koja sud propisuje za potrebe povratka djeteta na dobrobit roditelja ali i same djece. Kako bi se otkrilo mjesto gdje se nalazi dijete pokretanje postupka pred nadležnim sudom i provedbe ovrhe propisuje se postupanje po zahtjevu za povratak djeteta u RH i isto tako, propisuje se i način postupanja povodom zahtjeva radi povratka djeteta u RH kao i zahtjeva za ostvarivanje kontakta s djetetom. Usvajanjem ovog prijedlogom zakona, stvorit će se pravni i institucionalni okvir za učinkovitu primjenu konvencije, sve u skladu s preporukom haške konferencije kako bi se na najbolji mogući način zaštitio najbolji interes i dobrobit djeteta. Sukladno svemu navedenom, klub HDZ-a će podržati ovaj konačni prijedlog zakona o provedbi Konvencije o građansko-pravnim vidovima međunarodne otmice djece. Hvala.
I vama. Sada je na redu gospođa Bernarda Topolko ispred Kluba zastupnika HNS-a.
Zahvaljujem potpredsjedniče Sabora, poštovane državna tajnice sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Na samom početku osvrnula bi se na činjenicu da tržišne slobode, pojačana mobilnost ljudi, sloboda kretanja radnika kao jedan od temelja funkcioniranja zajedničkog tržišta unutar granica EU-a a i trećih zemalja dovodi do internacionalizacije obiteljskog života pa tako i do internacionalizacije obiteljskog prava budući se pravna regulacija obiteljskih odnosa premješta iz jurisdikcije jedne države u drugu. Isto tako, razvod braka ili prekid obiteljske zajednice sve češće dovodi do ugroze dječjih prava na način da roditelji ne surađuju u pogledu ostvarivanja roditeljske skrbi, ne razmjenjuju informacije o djetetu, susreti i druženja djeteta s drugim roditeljem se ne održavaju ili se održavaju u manjem opsegu nego što je to precizirano sudskom odlukom ili odluke uopće nema. Posebice su takve situacije izražene kad se radi o prekograničnim obiteljskim odnosima a naročito ako se radi o slučajevima kad jedan roditelj ili neka druga osoba protupravno odvede ili zadrži dijete u drugoj državi koja nije država djetetovog uobičajenog boravišta. Svaki nacionalni pravni poredak je konzistentan dok za prekogranične pravne odnose možemo reći da su pred brojnim izazovima budući se pravni odnosi nose sa nizom pravnih pravila koje treba primjenjivati u takvim predmetima. Kako bi se osiguralo brzo i efikasno postupanje između država, u cilju zaštite prava djeteta na oba roditelja te ujedno i pravo onog roditelja koji ne živi s djetetom na ostvarivanje roditeljske skrbi, RH primjenjuje Hašku konvenciju o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece koja je na snazi temeljem sukcesije od 5. travnja 1993. g. Cilj Konvencije je osigurati što hitniji povratak djeteta koje je nezakonito odvedeno ili zadržano u nekoj državi ugovornici. Također, osigurati da se prava na skrb i kontakt s djetetom po zakonu jedne države ugovornice stvarno poštuju u drugoj državi ugovornici. Konvencija se primjenjuje na dijete koje je živjelo u državi ugovornici neposredno prije bilokakve povrede prava na skrb ili kontakt a prestaje se primjenjivati kada dijete navrši 16 g. Upravo je jedna stvar ključna u takvim predmetima a to je brzina postupanja i to u svim fazama postupka i ključni operativni princip za sva tijela uključena u primjenu Konvencije. Naime, brzina postupanja smanjuje rizik od promjene lokacije djeteta, smanjuje mogućnost nanošenja štete djetetu, smanjuje se i rizik prilagodbe djeteta novim okolnosti koje uvjetuju poteškoće pri ovrsi odluke o povratku djeteta, sprječava se ili ograničava bilokakva prednost otimaču koji inače dobiva protekom vremena. Brzina postupka također zahtjeva diskretnost i humanost u postupanju te vrijeme za posredovanje radi mirnog rješavanja spora. Svi znamo da se postupci obično vode i duže od roka propisanog Konvencijom pa se nadam da će ovaj zakon o provedbi iste, pripomoći bržem postupanju s obzirom na jasnu nadležnost i ovlasti tijela koje sudjeluju u postupku. Ne mogu ne spomenuti da smo i nedavno imali priliku djeteta kojem je protek vremena i sporo postupanje sustava, donijelo veliku traumu glede povrata u državu iz koje je odveden te nastavku odnosa sa roditeljem. Što se samog konačnog prijedloga ovog zakona tiče, već u naslovu istog, primijetili smo promjenu u nazivu Konvencije koji do sad nije bio u primjeni. Naime, na službenim stranicama Haške konferencije a i Središnjim katalogu službenih dokumenata RH koji se koristi prijevod a tako je bilo i sve do sada u primjeni Konvencije o građanko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece a sad konačni prijedlog Zakona u nazivu Konvencije umjesto riječi „aspektima“ ima riječ „vidovima“. Dakle, u raspravi nam je konačni prijedlog o provedbi Konvencije za koju još uvijek ne znam kako ćemo je službeno prevoditi. E, tu sad dolazimo do onog pitanja što je bilo prvo, kokoš ili jaje? Da li je resorno ministarstvo trebalo prvo objaviti u Narodnim novinama službeni tekst Konvencije pa onda raditi zakon o provedbi iste. U svakom slučaju, apeliramo na predlagatelja da što žurnije dade u proceduru objavu službenog teksta konvencije kako bi bio usklađen sa konačnom prijedlogom ovog zakona. Isto tako iz čl. 6. proizlazi da će posljednji skrbnici iz centra za posebno skrbništvo zastupati djecu i u ovim predmetima sa međunarodnim elementom. Pa se nadamo, da će resorno ministarstvo, kao osnivač te ustanove, voditi brigu i o kapaciteti djelatnika u toj ustanovi, a ne samo u kapacitetima u središnjem tijelo. Iako u na godišnjoj razini, nema puno otmice djece, ne smijemo zanemariti količinu predmeta koje centar za posebnu skrbništvo inače ima u radu. Samo jedinica u Zagrebu, zaprimila je od početka ove g. 2650 predmeta na 6 posebnih skrbnika. A znamo o kakvoj je osjetljivoj problematici riječ o takvim predmetima. Što se tiče financijske komponente za provedbu ovog zakona. U čl. 6. stavku 4 središnje tijelo ili sud može pozvati stranku da se osobno izjasni o činjenicama koje treba u tvrditi u poslu. U takvim slučajevima stranka može biti i stranac, pa ukazujemo ministarstvu da planira i financijska sredstva za prevoditelje. Naime, čuli smo obrazloženje državne tajnice da zaposlenici u uredima, govore strane jezike, međutim, ja ću tu napomenuti da govore pretpostavljam eng. eventualno još jedan službeni jezik ali da odmiče djece može biti i iz Poljske i iz Češke i iz Francuske i iz drugih zemalja. Ali u takvim slučajevima, stranka može biti stranca pa ukazujemo da se planira i financijska sredstva na prevoditelje ponovno. Sudovi su u obvezi planirati ta sredstva u zakonu u parničkom postupku koji propisuje tumače. No u ocijeni i izvorima potrebnih sredstava za provođenje ovog zakona, nisam primijetila da se preuzima u obzir i ta stavka za središnje tijelo, neovisno o kojoj količini sredstava se radi. Isto tako nisam primijetila ni da je uzeta u obzir količina sredstva za prijevode na hrvatski jezik, koji će središnje tijelo osigurati kako to stoji u čl. 9. stavku 3. Nerijetko se radi o opsežnoj dokumentaciji čija cijena prijevoda od ovlaštena tumača su visoke pa treba voditi računa i o tome. Podcrtava ovlaštenih tumača, jer takvih, oni moraju biti. Uzimajući u obzir, praksu i postupanje središnjih tijela drugih zemalja, napominjem da bi uz ovlasti za brzu i učinkovito izvršenje svih zadaća osim kvalifikacijskog kadra, središnje tijelo, moralo imati odgovarajuće materijalne resurse, kao npr. video komunikacijske uređaje, mogućnost kontinuiranih edukacija, odgovarajuću literaturu, a za što opet u ocijeni i izvorima potrebnih sredstava nije uzeto u obzir. Nadalje, u čl. 12. stavka 4. propisuje se da obiteljsku meditaciji provode, obiteljski medijatori za prekogranične sporove. Koliko je takvih ljudi u RH? 2, 3 da li ih ima dovoljno? Koga će ljudi izabrati s obzirom na takvu usku specijalizaciju baš za prekogranične sporove. Tim više što uvidom u registar obiteljskih medijatora, nismo našli u okviru završenih edukacijom medijatora, istaknutom takvom specijalizacijom baš za prekogranične sporove, pa Klub HNS-a razmišlja o amandmanu da se ove riječi brišu. Mišljenja smo da vrlo kvalitetno mogu medijaciju obavljati i svi oni medijatori koji imaju završenu istaknutu medijaciju, medijacija roditeljskih i drugih sporova o djeci, a čime se nudi i veći izbor osoba među njima. Ono što je u ovom prijedlogu potpuna novina, za dosadašnje postupanje, jeste koncentracija nadležnosti, a to je da će o zahtjevima odlučivati samo Općinski građanski sud u Zagrebu, dok će po žalbi odlučivati samo Županijski sud u Zagrebu. Ovo proizlazi iz preporuku HAG-ke konferencije, a pokazalo se izrazito učinkovito u drugim državama u Njemačkoj, Engleskoj, samo jedan sud za cijelu Englesku u Londonu. Na taj način stvara se jedna kontaktna točka u državi članici u odnosu na sudove i tijela u drugim državama, ujednačava se postupanje u konkurenciji, proširuje iskustvo sudaca koje rade na tim predmetima, a što posljedično dovodi do kvalitetnijeg i bržeg postupanja u skladu s ciljevima konvencije. Kao zamjerka takvom rješavanju, moglo se je čuti što s pravom na pristup pravosuđu. Tu svakako moram naglasiti, da bi se u takvim predmetima, obično trebalo raditi u jednom ročištu, budući da sud, temeljem svih prikupljenih dokaza i činjenica odlučuje o povratku djeteta u državu iz kojih dolazi ili ostanku zbog eventualnih rizika za dijete u toj drugoj državi, a stranke se mogu izjasniti i pisano. Dakle, tu trebamo staviti u ravnotežu ta dva načela koja se suprotstavljaju a to su brzinu postupanja i pristup pravosuđu. Zaključno ministarstvo treba za provedbu ovog zakona jasnije razraditi potrebna sredstva ali ističe svakako kao provedbeni zakon u operativnom smislu pomoći učinkovitijoj provedbi Konvencije. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Sada su sa nama učenice i učenici Ekonomsko-birotehničke i trgovačke škole iz Zadra sa svojim nastavnicima. Pozdravimo ih pljeskom [[Pljesak.]] Hvala što ste s nama. I idemo dalje sa radom. Gospodin Orsat Miljenić ispred Kluba zastupnika SDP-a. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, državna tajnice. Vrlo kratko, dakle podržati ćemo Prijedlog zakona. Ono što smatramo da je izuzetno dobro je da se definira postupak, da se jasno definira odgovornost i tko što treba raditi u njemu i da se definiraju rokovi. Nažalost RH je već mislim dva puta izgubila predmete pred Europskim sudom u Strasbourgu, sudom za ljudska prava upravo zato što su povrati trajali predugo, puno izvan standarda koji se očekuju od zemlje kakva je Hrvatska dakle zemlja koja poštuje svoje konvencijske obveze. Dakle ovo je nešto što je dobro, što podržavamo. Nadamo se da će ići, da će se u provedbi znači ići, mislim da ste napisali da je prosjek 130 dana, da će se ići prema nekakvih 6 tjedana što bi trebao biti prosjek. Nemojmo zaboraviti da iako ovakvih predmeta nema puno, 10-ak, 15 godišnje u kojima se traži povratak djeteta u RH i manje od 10 u kojem se traži povratak iz RH, to su uvijek osjetljivi, teški predmeti i kad god je dijete u pitanju naravno važno je kako će se donijeti odluka ali ne manje važno je da ta odluka bude brza i da se čitava situacija razriješi. Najgore za dijete i za društvo je kada se stvar rasteže, kada se nadležnosti prebacuju s jednog tijela na drugo, s jedne institucije na drugu, kada se ne zna što za što odgovara, a tko stradava, uvijek stradava onaj koji je najslabiji, u ovome slučaju dijete i njegovi roditelji, odnosno onaj roditelj od kojeg je dijete protupravno odvedeno. Tako da to apsolutno podržavamo, mislim da ste dobro postavili sustav, zna se tko što radi. Ovo rješenje sa jednim sudom, jednim žalbenim sudom u Zagrebu, možda ste mogli staviti i neki drugi čisto zbog opterećenosti ali to ste se sigurno konzultirali pa ste onda odlučili i tu su ljudi koji su specijalizirani, znaju to raditi. I to je po meni odlično rješenje. Mislim da jedina, neću reći kritika ali oprezan sam samo prema ovom što se navodi da neće trebati sredstva, mislim da će potencijalno i zbog edukacije možda nekih ljudi itd., trebati ali to je na vama da iz proračuna se snađete i nađete. Tako da evo ne duljim, podržati ćemo prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sada je na redu gospodin Mato Čičak i tako prelazimo već na pojedinačne rasprave. Izvolite. Nema ga, gubi pravo. Gospođa Ljubica Maksimčuk. Tu je.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je danas, se nalazi Konačni prijedlog Zakona o koji ima za cilj zaštitu interesa i dobrobiti djeteta, Zakon je usklađen sa preporukama haške Konvencije za međunarodno pravo a haška Konvencija je na snazi u 93 države, RH je stranka ove Konvencije od '91. godine. Ovim zakonom se određuju nadležnost tijela za provedbu konvencija a to su sudovi, centri za socijalnu skrb i policija. U visokorizičnim parnicama dijete je uvijek žrtva sukoba roditelja koji nažalost ne vode u tom času brigu o najboljem interesu zajedničke djece. Roditelj otmičar uvijek misli da čini najbolje za svoje dijete, ali nažalost to dijete trpi najveću štetu. Upravo ova Konvencija koja ima više ciljeva omogućava hitan povratak djeteta u zemlju gdje je imalo boravište prije otmice. Ponekad taj postupak vraćanja djeteta nije ni malo lak i jednostavan, ponekad se suočavaju sa suprotstavljenim zakonodavnim sustavom, stranim jezikom, kulturom, običajem ali i visokim cijenama postupka. U 2015. godini središnje tijelo je poslalo zahtjev, odnosno 11 zahtjeva za povratak djeteta iz druge države u RH a ministarstvo je primilo dva zahtjeva za odlazak djeteta iz Hrvatske u neku drugu državu. U 2016. godini je bilo 17 zahtjeva za povratak djeteta u RH a 9 zahtjeva za povratak iz RH. U 2017. godini je bilo 7 zahtjeva za kontakt djeteta koje je izvan RH a nije bilo niti jednog zahtjeva za kontakt djeteta koje je u RH. Ovlasti u postupcima bili su u nekoliko nacionalnih propisa. Stoga podržavam donošenje ovog zakona gdje ćemo imati sve na jednom mjestu i gdje ćemo evo što županije vratiti dijete u zemlju iz koje je oteto. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Nemamo replike je li da? Dobro. Gospodin Stjepan Čuraj, ima posljednju pojedinačnu raspravu.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Evo ja ću malo iz replike proširiti dakle s obzirom da imamo sada više vremena kada se govori o ocjeni potrebnih sredstava. Naime, u ovom prijedlogu, Konačnom prijedlogu Zakona u članku 6. stavku 4. kaže citiram: Središnje tijelo ili sud može pozvati stranku koja ima punomoćenika da se pred središnjim tijelom, odnosno sudom osobno izjasni o činjenicama koje treba utvrditi u postupku. Ukoliko je stranka stranac koja može govoriti bilo koji od stotine svjetskih jezika tko će osigurati provedbu ovog članka nesmetano sa ovlaštenim prevoditeljem, Ivo Čitroš to je prvo. Također u članku 9. kada govorimo o zahtjevu, znači od stavka 1. pa do 3., znači ako je zahtjev iz stavka 1. članka s potrebnom dokumentacijom dostavljen na nekom drugom jeziku zatražit će se od središnjeg tijela države iz koje je zahtjev poslan dopuna zahtjeva sa ovjerenim prijevodom na hrvatski u razumnom roku, to je apsolutno jasno. No, međutim slijedeći stavak, ako u državi podnositeljici nema mogućnosti prijevoda na hrvatski središnje tijelo će u dogovoru sa središnjim tijelom te države, prihvatiti zahtjev s dokumentacijom u izvorniku to može biti svahili ili prijevodu na engleskom ili francuskom jeziku u kojem će slučaju će središnji ured, središnje tijelo osigurati prijevod na hrvatski jezik. Mi nemamo osobe koje govore tri stotine jezika stranih niti su one ovlašteni sudski tumači prevoditelji, o čijem trošku će se taj prijevod osigurati iz članka 9. stavka 3., evo znači pojašnjeno iz ono replike, zašto to govorim, zato što je …/nerazumljivo/… sredstvima nije nadalje osigurano dodatna sredstva odnosno nisu predviđena dodatna sredstva. Kada govorimo ovaj i u članku 6. da će posebni skrbnici iz centra zastupati djecu i u ovim predmetima s međunarodnim elementom onda samo želim skrenuti pozornost o kapacitetima samog centra da Centar za posebno skrbništvo ima u Zagrebu 6 posebnih skrbnika koji godišnje imaju preko dvije i po, 2.600, 2.700 predmeta i tu sigurno možemo govoriti o određenoj podkapacitiranosti za već postojeći obuhvat poslova, a gdje još ovaki koji su zbilja kao što smo …/nerazumljivo/… međunarodnim predznakom koji zahtijevaju vjerojatno i veće i same troškove naravno i više vremena. Evo zahvaljujem.
Završnu riječ ima, državna tajnica Mađerić, izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici, zahvaljujem vam se također na sudjelovanju u raspravi, naime ovo je Konačni prijedlog zakona o provedbi Konvencije i ono što je ovdje istaknuti, tj. odgovoriti na neka pitanja koja su se pojavila u raspravama. Naime, RH stranka je Konvencije već od 1991. godine i temeljem toga mi imamo u središnjem tijelu koje je u okviru našeg ministarstva već zaposlene ljude koji postupaju po Konvenciji i ono što je možda izazvalo neku nedoumicu oko osiguranja financijskih sredstava, financijska sredstava su već osigurana zbog toga što se ovim zakonom jasnije dakle predviđa postupanje pod Konvenciji, ali djelatnici koji rade već su u Ministarstvu dugi niz godina rade na tim predmetima i kontinuirano. Ono što je ovdje također bitno istaknuti se dakle savjetuju idu na edukacije, dodatna obrazovanja vezano upravo uz primjenu Konvencije. Što se tiče objave prijevoda Konvencije ona će biti objavljena do trenutka stupanja na snagu konačnog prijedloga zakona koji je predviđen 1.siječnja 2019. ukoliko Hrvatski sabor usvoji zakon, a što se tiče vezano uz prevođenje, naime članka 9. stavak 3. konačnog prijedloga zakona predviđa da ako u državni podnositeljici nema mogućnosti prijevoda na hrvatski jezik središnje tijelo će u dogovoru sa središnjim tijelom te države prihvatiti zahtjev s dokumentacijom u izvorniku ili u prijevodu na engleskom ili francuskom jeziku u kojem slučaju će središnje tijelo osigurati prijevod na hrvatski jezik, a sredstva za takav prijevod su osigurana ali i djelatnici koji rade u središnjem tijelu svi govore engleski jezik, dakle to je jedna od obveza, ali i ostale strane jezike. I ono što bih još istaknula vezano uz medijaciju prema postojećem Pravilniku o obiteljskoj medijaciji od 1. siječnja 2019. godine medijacijom bi se mogli dakle baviti, medijacijom su se mogli baviti samo osobe koje su završile specijalistički studij iz obiteljske medijacije. Zbog navedenog naše ministarstvo priprema novi Pravilnik o obiteljskoj medijaciji gdje će medijaciju moći provoditi oni koji nemaju specijalistički studije ali će se da ti neki drugi uvjeti neki od njih da će imati broj sati edukacije i praktičnog rada. Evo mislim da sam odgovorila na sva pitanja, zahvaljujem se na raspravi i zahvaljujem se svima koji će podržati ovaj prijedlog konačnog zakona.
Gospodin Čuraj replika.
Zahvaljujem podpredsjedniče, evo mogu reći da sam zadovoljan sa ovim drugim dijelom odgovora gdje ste naveli da su osigurana sredstava jer je upravo intencija bila da se makar stavi stavka, nek je kuna na njoj ali bitno da imamo stavku znamo kako stvari funkcioniraju uvijek se može preraspodijeliti ako potreba dođe, jel mi onaj odgovor da netko priča neki jezik nije dovoljan ne bi se s njime samo zadovoljio zato što mnogi od nas pričaju više jezika, ali nitko odnosno mala većina od nas su ovlašteni tumači koji mogu dati ovlaštena tumačenja i prijevode za svari u postupku koje su u formalnom postupku, ali ako su osigurana sredstava ja to prihvaćam i zahvaljujem.
Zaključujem raspravu, glasovat ćemo u srijedu
Konačni prijedlog Zakona o provedbi konvencije o građansko-pravnim vidovima međunarodne otmice djece, drugo čitanje, PZ broj 377., predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske, a rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog navedenog Zakona. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova, 77 ZA i 1 SUZDRŽAN-i, donesen Zakon o provedbi konvencije o građansko-pravnim vidovima međunarodne otmice djece.
i sada na osnovi članka 247. i razgovora koji smo imali između nekoliko klubova, ali bitno je što ćemo odlučit sada, predlažem da slijedećih 7 točaka koji su slične tematike ja ću ih pročitati, da raspravu provedemo kao objedinjenu. To znači da klubovi imaju 20 minuta raspravu, ali međutim s time se mora složiti većina prisutnih zastupnika. To su slijedeći zakona: - Prijedlog odluke o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga RH u misiji potpore miru „Resolute support“ u Afganistanu Prijedlogu odluke o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga RH u operaciji „EUNAVFOR MED SOPHIA“ - Prijedlog odluke o sudjelovanju oružanih snaga RH u sklopu aktivnosti ojačane prednosti prisutnosti NATO-a u RH. - Prijedlog odluke o sudjelovanju oružanih snaga RH u operaciji potpore miru KFOR na Kosovu. - Prijedlog odluke o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga RH u misiji potpore miru u NATO misiju u Iraku. - Prijedlog odluke o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga RH u operaciji potpore mira Atlanta, Somalija Atlanta. - Prijedlog odluke o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga RH u operacijama potpore miru UN-a. Ima li netko protiv da o tim točkama raspravljamo zajedno? Ako nema nitko protiv, ništa protiv, onda ne moramo niti glasati i sada, znači tih 7 točaka je predlagateljica Vlada RH na temelju čl. 54. Zakona o obrani i čl. 172. Poslovnika HS raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obranu. Želi li gospodin Tomislav Ivić, državni tajnik u Ministarstvu obrane dati dodatno obrazloženje? Izvolite.
Poštovani gospodine podpredsjedniče HS, uvažene zastupnice i zastupnici HS. Pred vama su prijedlozi odluka o sudjelovanju pripadnika HV-a u različitim međunarodnim misijama i operacijama potpore miru u 2019.g. i 2020.godini. Riječ je o ukupno 9 misija i operacija i to 4 misije NATO saveza, 2 misije EU i 3 misije UN-a. Inače, u 2018.g. pripadnici oružanih snaga RH sudjeluju u 8 misija. Za sve misije u 2019.g. ukupno bi trebalo sudjelovati do 366 pripadnika HV-a. Financijska sredstva planirana su u državnom proračunu na razinu Ministarstva obrane, a u 2019.g. iznose 124 milijuna kuna, a u 2020.g. iznose 120 milijuna kuna. Po operacijama prijedlog je slijedeći: RH ostaje čvrsto predana savezničkim naporima u pružanju potpore Afganistanu, te usvojenim načelima solidarnosti zajedno unutra, zajedno van. Okosnica našeg sudjelovanja bilo je upućivanje mentorskih i savjetodavnih timova za obuku afganistanske vojske i civilne policije. Predlažemo i u 2019.g. i 2020.g. u Misiji potpore miru Afganistanu sudjelovanje do 110 pripadnika oružanih snaga, kao što je to bilo i u 2018.g. Operacija Sofija je važan doprinos EU, borbi protiv nestabilnosti u središnjem Sredozemlju. Sudjelovanje oružanih snaga koristuje s aspekta stjecanja praktički znanja i iskustava, te predstavlja doprinos jednom od dugoročnih ciljeva zajedničke vanjske i sigurnosne politike EU, a to je potpora miru i sigurnosti. Predlažemo i u 2019.g. i u 2020.g. nastavak sudjelovanja naših oružanih snaga u operaciji s do 3 pripadnika. RH je na održanom NATO samitu u Varšavi poduprla odluku o jačanju nazočnosti saveza u Litvi, Latviji, Estoniji i Poljskoj, te je sudjelovanje u sklopu ojačane prednje prisutnosti komplementarno s našim nastojanjima u izgradnji i održavanju vlastite međunarodne vjerodostojnosti i odgovornosti. Predlažemo i u 2019.g. i u 2020.g. nastavak sudjelovanja naših oružanih snaga u sklopu borbene skupine pod vodstvom SAD-a sa do 90 pripadnika u Poljskoj. NATO operacija KFOR na Kosovu od samog početka ima posebni značaj za RH jer se nalazi u našem neposrednom susjedstvu. Hrvatski kontingent je fokusiran na izvršavanje zadaća zračnog transporta, rad stožernog osoblja u stožeru operacije u savjetničkom timu na razini ministarstva i kosovskih snaga sigurnosti. Predlažemo i u 2019.g. i u 2020.g. u operaciji KFOR na Kosovu sudjelovanje do 40 pripadnika oružanih snaga i 2 helikoptera. Na NATO samitu u Briselu u srpnju 2018.g. šefovi država i vlada članica NATO-a donijeli su, na zahtjev iračke vlade, odluku o uspostavi NATO neborbene misije u Iraku. RH će sudjelovanjem u ovoj misiji pridonositi naporima međunarodne zajednice u izgradnji stabilnosti Iraka, jačajući sposobnost iračkih institucija i sigurnosnih snaga u postizanju srednjoročne i dugoročne stabilizacije i sigurnosti. Hrvatski časnici i dočasnici u ovoj misiji obavljati će dužnosti savjetnika, instruktora i mentora, te potporne dužnosti, te predlažemo sudjelovanje u neborbenoj misiji u Iraku do 10 pripadnika HV-a u ovoj i 2019.g. sudjelovanjem u operaciji Atalanta RH doprinosi borbi protiv piratstva kao i pružanju podrške drugim misijama i operacijama EU s ciljem jačanja pomorske sigurnosti. Trenutno u operaciji sudjeluje 13 pripadnika od toga je jedan pripadnik u zapovjedništvu operacija a 12 pripadnika je u AVPD timu na brodu. Ovim dokazujemo spremnost zahtjevni doprinos jednom od dugoročnih ciljeva zajedničke vanjske i sigurnosne politike EU a to je potpora miru i sigurnosti na području Afrike. Predlažemo i u 2019. i 2020. godini nastavak sudjelovanja u operaciji EU NAVFOR SOMALIJA ATALANTA s do 25 pripadnika. U odgovoru na sigurnosne izazove i promjenu globalnog sigurnosnog okruženja RH je aktivno poduprla globalnu kampanju UN-a za jačanje doprinosa država davateljica snaga i jačanje sposobnosti kapaciteta operacija UN-a. Posljednja rotacija operacije u Libanonu obaviti će se u studenom 2018. inženjerijska satnija na rok od 6 mjeseci te stoga predlažemo sudjelovanje u ovoj operaciji u 2019. godini sa do 70 pripadnika a u 2020. godini do 3 pripadnika. U Zapadnoj Sahari nastavak sudjelovanja u 2019. i 2020. godini kao i do sada do 8 pripadnika te u Indiji i Pakistanu do 10 pripadnika oružanih snaga. Kao što sam rekao financijska sredstva za sve ove misije su planirana u proračunu Ministarstva obrane za 2019. i 2020. godinu i nadam se da ćete podržati prijedlog ovih odluka. Hvala lijepa.
Hvala lijepa imamo dvije replike. Prva je poštovanog zastupnika Roberta Podolnjaka.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, poštovani državni tajniče. Ovim odlukama odlučivali smo i prošle godine otprilike u isto vrijeme, mislim da je bio studeni 2017. Sve je ovdje vrlo slično, ponovili ste i ono što ste rekli prošle godine. Ali ima jedna bitna razlika u ovim odlukama u odnosu na prošlu godinu. Prošle godine smo odlučivali o upućivanju Oružanih snaga u sve ove navedene misije na rok od godine dana, za 2018. a sada predlažete na rok od 2 godine, za 2019. i 2020. Zašto ta promjena? Zašto Hrvatski sabor ako odluči na vaš prijedlog da se Oružane snage upute na 2 godine to znači da do kraja ovoga mandata više o tom pitanju i upućivanju Oružanih snaga ne bi odlučivao. Dakle zašto ta promjena, na čemu je temeljite, do sada je pravilo bilo jedna godina? Hvala.
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Hvala lijepo. Pa prije svega prijedlog je na dvije godine zbog planiranja i organizacije samih operacija i zbog naravno i financijskog planiranja. Ovim se u biti ništa ne mijenja, sve ove odluke mogu bit podložne i promjenama ako dođe do situacija koje bi iziskivale promjenu odluka. Dakle nije problem promijeniti ove odluke ako za to bude bilo potrebe.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Ivana Pernara.
Uvažene dame i gospodo, imam pitanje jedno za odgovornu osobu ovdje. A to je, da li misli da je Vlada u Afganistanu uistinu legitimna odnosno da li ima podršku Afganistanskog naroda odnosno u slučaju da se NATO sutra povuče iz Afganistana da li bi se ona prekosutra urušila i nestala. To je ono što me zanima zašto, zato jer su svojedobno vlasti u Afganistanu zvale i Sovjete da dođu u pomoć, ali ta Vlada u Kabulu nije uopće imala nikakav legitimitet i ta misija je propala a po svemu sudeći i ova misija u Afganistanu čini se kao Sizifov posao odnosno da ne vodi nikamo. Vi ćete reći gospodine Pernar, to je vaše mišljenje, međutim to je mišljenje sve većeg broja ljudi, ne samo znači u Afganistanu nego i u ostatku svijetu. Hvala vam.
Hvala. Previdio sam da se javio i poštovani zastupnik Klisović, pa izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Sabora. Poštovani gospodine državni tajniče, lijepo ste nam izložili sve ove prijedloge za pridruženje naših vojnika, sudjelovanje njihovo u mirovnim operacijama no nisam čuo da ste nam rekli da su za sve te aktivnosti predviđena i sredstva u planiranju, financijskom planiranju MORH-a pa molim vas samo da mi to potvrdite, odnosno da li imate problema u osiguravanju sredstava za potrebe naše vojske kada ih Sabor evo upućuje u međunarodne operacije u naravno u ovim raspravama koje su uvijek u Vladi oko raspodjele budžeta? Hvala.
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Pa rekao sam u izlaganju da su osigurana, odnosno planirana sredstva u državnom proračunu na razinu Ministarstva obrane i da za 2019. godinu to je otprilike 124 milijuna kuna za 2020., to je 120 milijuna kuna. Većina ovih misija traje već dulji niz godina i u pravilu za njih u ministarstvu, odnosno u državnom proračunu uvijek se planiraju sredstva i nije problem stotinjak milijuna kuna odvojiti iz proračuna Ministarstva pogotovo što ta sredstva možemo promatrati, odnosno korištenje tih sredstava i na drugačiji način da ta sredstva su na neki način i obuka je li tako hrvatskih vojnika jer u svim tim misijama oni naravno provode i obuku i stječu iskustva koja inače u samoj Domovini ne mogu steći.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Onda otvaram raspravu i prvi će u ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAGA-e vrijeme podijeliti poštovani zastupnici Pernar i Bunjac. Kolega Pernar prvi, je li tako? Izvolite.
Uvažene dame i gospodo, htio bih upozoriti na jedan problem. Naime, jedna djevojka mi je jutros poslala poruku koja je dosta onako, usudio bih se reći uznemirujuća. Ona je rekla da, evo sad ću vam reći točno što je napisala. Dobar dan, imam upit. Ja sam dobila platiti prvu nekretninu. Samohrana sam majka, digla sam kredit na trideset godina da kupim stan kako bi imala gdje živjet. Prognanik sam iz Vukovara. Živim u Poreču i rekli su mi u Poreznoj da njih ne zanima i ništa. I da moram platiti 22. 000 kuna u roku 8 dana ako ne, imam na 24 mjeseca s 8% kamata [[Upadica Reiner: Kolega Pernar, sad nije slobodni govor, slobodni govor će biti kad završimo točku.]] Dobro, uvaženi predsjedavajući. Ali, ja nisam niti rekao da je ovo slobodni govor, nego je ovo uvod u raspravu [[Upadica Reiner: A pričate o stvari koja nema veze s temom. Ali gospodine… …]] Upadica Reiner: Dobro, samo izvolite. Nastavite, ali molim u temi. Hvala Vam. Radi se o tome da gospođa pokušava ukazati, da je porezni sustav u Hrvatskoj katastrofa. Da oni koji do jučer nisu morali plaćati porez nad stjecanjem prve nekretnine, sada moraju plaćati, a nemaju od kuda i vjerojatno se pitate kakvo to veze ima s ovom temom. Pa ima veze, zato jer u isto vrijeme dok se vrši nikad veća porezna presija nad hrvatskim stanovništvom ova Vlada šalje, svoje, tj. hrvatske vojnike, širom svijeta od Litve, znači ruske granice do Afganistana, Hindukuša, Libanona i gdje sve ne, kao da smo mi zemlja koja ne zna što će s lovom, pa mi sad imamo viška novca, pa sad evo, pitamo NATO gdje vi hoćete da šaljemo vojnike, i oni ne znam, pokažu kartu ovih pet zemalja, mi to šaljemo tamo. Zašto nitko ne pita odnosno zašto se ne raspravlja o opravdanosti tih troškova s jedne strane, i s druge strane, o tome kakvu korist ima hrvatski narod od toga. Zašto to govorim? Zato jer se mnogi hrvatski građani ne osjećaju sigurno. Zašto se ne osjećaju sigurno, pa pitajte one koje žive kod Plitvičkih jezera, Udbina i tako dalje. Znači oni koji žive u okolini Unsko-sanskog kantona odnosno Bihaća i Velike Kladuše. Pitajte te ljude na tim migrantskim rutama dal' se osjećaju sigurno. Oni će vam reći da ne. I postavlja se pitanje, zbog čega hrvatska vojska umjesto da štiti tamo litvansku granicu ili afganistansku s Pakistanom ili ne znam šta već, zašto naša vojska ne štiti hrvatsku granicu. Stjepan Radić je rekao svojedobno, da hrvatski novac treba biti u hrvatskom džepu, a hrvatska puška na hrvatskom ramenu. Ja ponavljam sad ovdje pitanje. Zbog čega mi u Hrvatskoj nismo u stanju voditi politiku koja je u našem interesu? Zašto s jedne strane vodimo poreznu presiju nad domicilnim stanovništvom, a s druge imamo ovakve nepotrebne izdatke, poput ovih niza vojnih misija. Vi naravno njih zovete mirovnima, ali znate što ću vam reći? Misija u Afganistanu, to je sve samo ne mirovna misija. Toga ste i vi sami svjesni. Velik dio zemlje uopće ne kontrolira ta Vlada u Kabulu i vi sami znate daje ta Vlada marionetska. Vi sami znate da bez pomoći NATO-a bi sutra se ona urušila. A što vam to govori? To vam govori da ta Vlada nema potporu afganistanskog stanovništva. Nedavno sam bio u Moskvi, razgovarao sam tamo s Rusima i rekao im, znate što, vi ste pametniji od Amerikanaca. I oni mene pitaju zašto. Pa ja njima kažem, pa gospodo vi ste 1989. shvatili da taj rat u Afganistanu nema smisla. Da održavanje te marionetske vlasti u Kabulu na životu nema smisla. I vi ste se 1989. od tamo povukli. Jednostavno ste shvatili, ljudi moji to nema veze s nama. Međutim, Amerika i 30 godina skori nakon što su se Rusi povukli i dalje vjeruje u čuda. A koje čudo, dame i gospodo? Pa svi vi znate da nikad nitko nije uspio zavladati Afganistanom. To je povijesna lekcija. Pokušali su mnogi, sve moguće sile svijeta. A kakav je bio rezultat? Pa nikakav, neuspjeh. I sad što, naša Vlada, naše Ministarstvo obrane misli što? Pa da su pametniji od povijesti, da imaju a šta ti Rusi su glupi, mi smo pametni. Pa sad mi idemo tamo u Afganistan, trošiti novac, izlagat vojnike pogibelji, jer kao, pazite koja je misao, kao mi ćemo tamo, ne znam, ja ne znam uopće koji je cilj te misije. Šta, šta održavat ćemo umirujućeg pacijenta na životu? Zašto afganistanski narod nema pravo na samoodređenje i pravo da vlada odnosno, da upravlja svojom vlastitom zemljom. Vi ćete reći, gospodine Pernar, mi to činimo radi Afganistanaca. Ma koga vi zavaravate, dame i gospodo? Dat ću vam brojku, 2001. godine broj izbjeglica iz Afganistana u Njemačkoj, ukupan je bio 5000. Znači kad su talibani, oni pod navodnicima zli talibani, bili na vlasti, tada je samo 5000 izbjeglica dolazilo godišnje u Njemačku. 2016. iz Afganistana je došlo u Njemačku 125 000 ljudi. Pa jeste vi svjesni o kakvoj brojci se radi? Radi se 5, 25 puta više ljudi koji odlaze, koji bježe sad iz Afganistana. Vi ćete pričat meni o miru i sigurnosti? Pa kakva mir i sigurnost, proizvodnja droge otkad je NATO tamo došao se povećala 20 i nešto puta, 22 puta, 21 puta, kolko već. Pa kakva sigurnost? I stvorili ste zemlju s 3 milijuna ovisnika o heroinu, zar je to vama uspjeh? Zar je vama uspjeh opojna epidemija po zapadnim zemljama, koji je rezultat vojne akcije u Afganistanu? Pogledajte kol'ko je ljudi do sada u Afganistan umrlo zbog toga rata kojeg je NATO pokrenuo i Amerika, pogledajte kol'ko zapadnih vojnika je poginula tamo, a kol'ko ljudi je ubila droga? Droga ih je ubila puno više nego sva vojna djelovanja. I kad vam ja kažem da ta Vlada koja omogućava i te međunarodne snage koje zapravo se bore protiv lokalnog stanovništva jer je očito da lokalno stanovništvo ne podržava tu politiku. Iako je očito da surađuju sa kriminalom jer ne možete drukčije objasniti da 20 puta više droge se proizvodi sad nego kad je bila prijašnja Vlada. To me nitko ne može uvjeriti da je ova Vlada, ta marionetska i vi skupa s njom koji je održavate, da činite nešto da se ta trgovina drogom i proizvodnja, zaustavi. Ali, nažalost hrvatski narod, većina još uvijek, slikovito rečeno, grize tu vašu priču, vjeruje vašim lažima i vjeruje u to da je cilj NATO-a, ne znam, iskorijeniti drogu, pomoći Afganistancima itd. A mi znamo da je to laž, ali vi kažete ne, ne, to je istina, mi dajemo sve od sebe itd., ali vidjet će te da će vrijeme pokazati jednu stvar. Vi ćete reći Koju to stvar gospodine Pernar? Pa vidjet ćete, možda ne iduće godine, možda ne za 5, možda ne za 10, ali za 50 ili 100 godina, će te se kad-tad morati povući od tamo i opet će te shvatiti da ste zapravo sve ove godine samo gubili vrijeme i trošili novac poreznih obveznika, umjesto da ste pomagali hrvatskom narodu u hrvatskoj državi, da ste brinuli za njihovu dobrobit, da ste im dali manje poreze, da ste štitili granice naše zemlje i pružili im sigurnost. Hvala.
Nastavit će poštovani zastupnik Bunjac.
... [[Govornik se ne razumije.]] potpredsjeniče Sabora, uvaženi kolegice i kolege. Evo meni je drago vidjeti da je Hrvatska vojna velesila, nisam to do sada znao, tako precizno, ko kad pročitam ove papire, evo mi, imamo vojske da šaljemo po cijelome svijetu, ima nas 4 milijuna, recimo 20x manje od Nijemaca, 40x manje od Rusa ili 70x manje od Amerikanaca, ali evo šaljemo vojsku u Indiju i Pakistan, šaljemo vojsku u Zapadnu Saharu, šaljemo u Libanon 70 ljudi, šaljemo u Poljsku 90 vojnika i višecjevne bacače raketa, šaljemo na Kosovo 40 vojnika i helikoptera, jer imamo helikoptere za poslati, nemamo doduše za Hitnu pomoć, ali imamo eto za Kosovo, poslali bi mi vjerojatno i MIG-ove samo kad bi mogli poletjeti, to je mali problem, ali dobro. Evo šaljemo 110 vojnika u Afganistan, evo šaljemo u južno Sredozemlje vojsku, šaljemo u Somaliju da se borimo protiv gusara, evo šaljemo i 10 vojnika u Irak, itd. i doista se moram pitati od kud Hrvatskoj tolika vojska, od kud toliki resursi? Evo mi dajemo 120 milijuna kuna godišnje za tu vojsku, a kao što je napomenuo kolega Pernar, s druge strane, nemamo par milijuna kuna za neke osnovne potrebe hrvatskih građana, recimo, sva gladna djeca u Hrvatskoj jela bi za 60 milijuna kuna, znači za pola tih sredstava koja dajemo za te vojne akcije, djeca u Hrvatskoj bi jela godinu dana, koja normalno imaju, koja imaju socijalne poteškoće, ne sva. I evo recimo, mene zanima, osim tog nesretnog Afganistana, gdje dakle podržavamo marionetsku Vladu koja dakle prodaje drogu, kakva je korist od toga da hrvatski vojnici idu na rusku granicu? Kako uvijek, ispočetka, svaka Vlada, koja god se pojavi, mora poslat vojsku u Rusiju? Imali smo vrijeme Napoleona, poslali smo 50000, vratilo ih se, ne znam, 5. Imali smo vrijeme Prvog svjetskog rata, poslali smo 500000, vratilo ih se 15-20% kućama. Imali smo vrijeme Drugog svjetskog rata, slali smo opet vojsku, u Staljingrad, ne znam gdje sve ne, sad opet ispočetka. Znači, tko god u Rusiji bio, bio to car, Staljin, Putin, Medvedev, Hrvatska mora slati tamo vojsku. Ni jedna Vlada ruska nije dovoljno dobra, nego mi moramo ići tamo u normalno, pod zapovjedništvom neke druge vojske, nikada ne idemo pod samostalnim zapovjedništvom, i onda tamo se borit protiv naroda koji nije neprijateljski Hrvatskoj. Rusi nikada u povijesti nisu napali Hrvatsku. Dapače, radili su nam samo dobro i u politici, i u kulturi i u mnogim drugim poljima gdje smo mogli surađivati i da smo malo pametni, pobrinuli bi se za to da ukinemo i sankcije i vize Rusima, da dolaze ovdje da ljetuju, da surađujemo sa njima, jer su daleko važniji vanjskotrgovinski partner Hrvatskoj od SAD-a i tih zemalja koje su nam kao fol saveznici, ali ne, mi šaljemo vojsku na rusku granicu. I tamo ne znam, što izvodimo, ludorije glumimo, neprijateljstvo koje ne postoji, provociramo, dakle bez ikakvog stvarnoga razloga. Nadalje, mi šaljemo sad vojsku u Irak. Šta će hrvatska vojska u Iraku raditi? Da li uopće zastupnici znaju šta se desilo u Iraku i zašto tamo treba vojska? Evo ja ću vam reći. 2003. NATO savez je pokrenuo intervenciju protiv Iraka zbog navodnog masovnog oružja, ni jedan, jedini dokaz, do dana današnjega, nije prezentiran da je tamo bilo masovno oružje. Pokrenuta je intervencija jer se tvrdilo da Irak podupire terorizam, do dan danas, jednog jedinog, najmanjeg dokaza nema, da je Saddam Hussein podržavao terorističke skupine. Sam britanski premijer Tony Blair, 2009. godine je priznao da bi NATO intervencija bila poduzeta i da nema masovnog naoružanja. Od kad su NATO snage došle u Irak, poginulo je najmanje 110 000 ljudi a računa se do milijun i 120 000. među njima su poginuli brojni civili, dogodila su se nezapamćena zvjerstva koja su provodila NATO snage, koje su bombardirale i bolnice, koje su vršile mučenja, imate onaj zatvor Abu Ghraib pa pogledajte šta se tamo radilo. Dajte barem si toliko truda da se 5 min informirate. Iz Iraka i kasnije iz Sirije, zbog NATO intervencije, podržavanja ISIL, Al-Kaide što podržava američka Vlada, protjerano je 14 milijuna ljudi, 14 milijuna. Jedan veliki dio tih ljudi stoji sada na hrvatskoj na hrvatskoj granici sa strane Srbije, sa strane BiH-a. To je ono što mi, politiku koju mi podržavam, i još će dolaziti, koliko ih dolazi iz Afganistana a koliko ih je dolazilo prije. Kad bi tamo bila narodna Vlada, kad bi si oni sami izabrali tko će im vladati, garantiram vam da izbjeglica odnosno migranata ne bi bilo u ovome području. Američka Vlada nakon što je osvojila Irak, postavila je svoju vlastitu upravu u Irak i znate što je bio prvi zadatak te uprave, ne znate, evo ja ću vam reći koji je bio zadatak američke uprave. Prva stvar, privatizirati sva javna poduzeća. Druga stvar, osigurati puna vlasnička prava stranih kompanija u Iraku. Treća stvar, obeštetiti sve strane profite. Četvrta stvar, preuzeti sve iračke banke i dati ih u strano vlasništvo i peta stvar, izjednačiti strance i Iračane u stjecanju prava nad gospodarstvom. Koja je bila prva zgrada koju je američka vojska osvojila po ulasku Bagdad, naravno da je bila centralna banka, naravno da je bila zgrada državne naftne kompanije. Američka Vlada, britanska Vlada, došli su u Irak opljačkati resurse. Izvršili su agresiju protiv suverene zemlje mimo odluke UN-a i mimo međunarodnoga prava. O tome postoji presuda u Den Haagu iz 2010. g., da je američka Vlada mimo međunarodnog prava izvršila agresiju u Iraku. I što vi ovdje radite? Šutite. Zašto, zato jer se bojite, jer gledate svoje vlastite interese, da ne velim interese svog džepa. I tu ste nam dovodili u ovaj Sabor delegaciju Saudijske Arabije i pljeskali ste joj, kao ovce, ljudima koji kolju novinare i pile ih sa motornim pilama, vi ste ovdje pljeskali. Sramota za ovaj Hrvatski sabor. Ja nisam pljeskao i nikad neću i drugi put kad dođe ovdje, fućkat ću im. Nabavit ću fućku, čekat će samo njih. Sramota jedna, ljudi koji u Jemenu režu glave, vješaju ljude, djecu tamo, školske autobuse bombardiraju, možete svaki dan vidjeti na internetu. Gospodo saborski zastupnici, ostavite podjele na nacije, na rase, na vjeroispovijesti, na političke stranke barem na trenutak. Svaki čovjek na kugli zemaljskoj ima prava na slobodu i na sreću. Mi tu slobodu narodima kojima šaljemo svoju vojsku, uskraćujemo. Mi želimo graditi svoju sreću tako što ćemo tlačiti druge. To nije dobar put, to je put koji će osvetiti nama samima. Već nam se osvećuje jer danonoćno migranti ilegalno prelaze granicu i čine kriminalna djela. A postoji zakon karme koji kaže „sve ono što si radio drugima, jednog dana će se vratiti i tebi“, jednog dana ćete doživjeti da strane vojske dolaze u Hrvatsku i znate koliko nas je to smetalo ne tako davno, a sad mi to isto činimo drugima. Ostavite suverene narode da suvereno odlučuju o svojoj vlastitoj sudbini, da sami grade svoju budućnost, da sami traže mjesto na ovome svijetu na način na kojim to njima odgovara. Živi zid neće podržati nijednu NATO akciju, nije slanje hrvatskih vojnika pod njihovom ingerencijom. Jedino što možemo podržati, to je mirovine akcije koje su pod nadzorom UN-a. Hvala lijepo.
Hvala. Slijedeći Klub zastupnika je onaj HDZ-a u ime kojega će govoriti poštovani zastupnik Anđelko Stričak, izvolite.
... [[Govornik nije uključen.]] kolegice i kolege. Danas raspravljamo o donošenju 7 odluka kojima bi pripadnici OS RH slali u misije potpore miru. Radi se 9 misija i to pod pokroviteljstvom UN-a, EU-a te Nato saveza. Kada govorimo o operacijama potpore miru UN-a za 2019.-2020. g., govorimo o slanju naših pripadnika OS-a u Libanon i to 70 pripadnika, u zapadnu Saharu do 8 te u Indiju i Pakistan do 10. Pod pokroviteljstvom EU-a sudjelujemo u 2019.-2020. u dvije mirovne misije i to u Somaliji do 25 te u južnom i središnjem Sredozemlju do 3 pripadnika. U sklopu NATO saveza sudjelovali bi tijekom 2019.- 2020. u 4 operacije potpore miru i to na Kosovu do 40 pripadnika OS-a, u Afganistanu do 110, u Iraku do 10 i u Poljskoj do 90. Sve navedene mirovne misije imaju za cilj uspostavu mira, jačanje sposobnosti institucija matičnih država, jačanje kolektivne obrane saveza, smanjenje nestabilnosti i sl. Navedene odluke o slanju pripadnika oružanih snaga RH smatram da su potrebne, te će ih klub zastupnika HDZ-a podržati. Međutim, koristim priliku da podsjetim da je upravo naša domovina početkom 90-tih bila primatelj takvih mirovnih misija. U RH su od 90-te, pa do 98-te godine djelovale mirovne snage UN-a i tadašnje europske zajednice. Svi se još uvijek sjećamo UNPROFOR-a, UNCRO-a, UNTAS-a i sl. Također naglašavam da ih je i petero 7. siječnja 1992.g. u mjestu… [[Govornik se ne razumije]] u varaždinskoj županiji, poginulo. Naime, tada je njihov nenaoružan helikopter srušio borbeni zrakoplov tzv. JNA. RH je od primatelja, pa do pružatelja sigurnosti trebalo svega godinu dana. Naime 1999.g. šaljemo prve pripadnike oružanih snaga RH u mirovnu misiju u Siere Leone. Od tada do danas naši vojnici, dočasnici, časnici sudjelovali su u brojnim mirovnim misijama i to Siera Lenoeu, Etiopiji, Eritreji, Iraku, Istočnom Timoru, Liberiji, Haitiju, Obali bjelokosti, Cipru, Gruziji, Sudanu, Nepalu, Borundiju, Srednjoafričkoj Republici, Čadu, Izraelu, Siriji, Litvi, te misijama o kojima danas raspravljamo, znači Kosovu, Afganistanu, Iraku, Poljskoj, Somaliji, Južno središnjem Sredozemlju, Libanonu, Zapadnoj Sahari, Indiji, Pakistanu. Od prvog slanja pripadnika oružanih snaga RH 1999.g. u misije potpore miru diljem svijeta, pa do danas u njima je sudjelovalo 8055 pripadnika. Ovdje ističem da su sve misije prošle bez gubitaka ljudskih života. Za naše vojnike, dočasnike i časnike, a s obzirom na broj misija u kojima su sudjelovali, požrtvovnost i profesionalnost koju su iskazali, zasigurno možemo istaknuti da spadaju među najbolje promotore naše domovine. U svim misijama su se istakli, te bili često nagrađivani i pohvaljivani. Također ističem i mogućnost promocije našeg gospodarstva, pogotovo kada govorimo o obrambenoj industriji. Naime, prošli kontingent upućen u Afganistan opremljen je i naoružan hrvatskim proizvodima. To je svakako jedan veliki uspjeh naše obrambene industrije. Da bi bili na visini zadatka osim opremljenosti i naoružanja, bitan dio je i obuka. Stoga ovdje čestitam potpredsjedniku Vlade i ministru obrane Damiru Krstičeviću, načelniku glavnog stožera generalu zbora Mirku Šundovu, svim njihovim suradnicima, a posebno svim časnicima, dočasnicima i vojnicima, sudionicima vojne vježbe Velebit 18 na njenoj uspješnoj provedbi. Tom vježbom pokazali smo da je HV uvježbana, opremljena i naoružana, te da je sposobna braniti našu domovinu i saveznike. Zbog svih navedenih činjenica, pozivam sve zastupnike i zastupnice u HS da podrže donošenje ovih odluka. Hvala.
Hvala lijepa. Slijedeći je klub zastupnika SDP-a u ime kojega će govoriti poštovani zastupnik Franko Vidović.
Zahvaljujem podpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege, a teško je govoriti nakon ovolikih hvalospjeva mog prethodnog kolege i čestitki itd., al dobro. Dakle, ovdje se radi o 9 misija i, a one su iskazane kroz 7 odluka o angažiranju pripadnika oružanih snaga RH. I to dvije pod okriljem EU odnosno EUNAVFOR MED SOPHIA i EUNAVFOR SOMALIJA ATALANTA. Cilj operacije SOPHIA je poduzeti sustavne napore kako bi se identificirala i onemogućila plovila, kao i ostala sredstva za koja postoji sumnja da se njima koriste krijumčari imigranata. Pored suzbijanja ilegalnih migracija operacija SOPHIA je važan doprinos EU u borbi protiv nestabilnosti u južnom središnjem Sredozemlju. U lipnju 2016.g. mandat operacije SOPHIA produljen je uz dvije nove zadaće za koje je donesena i rezolucija Vijeća sigurnosti, a riječ je o zadaćama obuke libijske obalne straže i mornarice, te doprinosa provedbi embarga UN-a na oružje na otvorenom moru uz obalu Libije. Posebno je važan humanitarni aspekt te operacije gdje tijekom obavljanja redovnih zadaća spašen velik broj imigranata. U ovoj operaciji RH temeljem odluke sudjeluje sa do 3 pripadnika oružanih snaga sa mogućnošću rotacije u 2019.g. i 2020.g. Inače, ja držim da je nama ta operacija vrlo bitna zbog toga što i situacija na hrvatskim granicama sa imigrantima je dijelom uzrokovana zbog toga što na vrijeme nije rađena prevencija i na moru odnosno na Sredozemlju. Cilj operacije EUNAVFOR SOMALIJA ATALANTA jeste zaštita plovila koji prevoze humanitarnu pomoć za Somaliju u sklopu svjetskog programa za hranu i zaštita brodova koji pružaju logističku potporu snagama afričke unije u Somaliji koji se nalaze u području grada Mogadišu, a u sklopu misije afričke unije u Somaliji. Zaštita plovila koja prolaze područjem operacije, odvraćanja zaštite i suzbijanja kriminalnih radnji, piranstva i oružanih pljački s područja Somalije, te sudjelovanje u nadzoru ribarskih aktivnosti ispred obala Somalije. U ovoj operaciji temeljem odluke RH sudjeluje sa do 25 pripadnika oružanih snaga sa mogućnošću rotacije u 2019.g. i 2020.g. i u odnosu na trenutni broj koji iznosi 13, ako se ne varam državni tajniče, povećavamo tamo snage. Zatim 3 operacije, ali u okviru jedne odluke potpore miru UN-a i to u Libanonu, u Indiji i Pakistanu i u zapadnoj Sahari. Svrha ovih operacija je doprinijeti stvaranju dugoročno stabilnog, sigurnog i naprednijeg okruženja, a i jačanja vladavine prava, zaštita civila, poštovanje ljudskih prava i sigurnost temeljni su preduvjet za ispunjenje tog cilja. U ovim operacijama RH sudjeluje sa pripadnicima oružanih snaga u sklopu inženjerijske postrojbe, u svojstvu vojnih promatrača, časnika za vezu i zdravstvene struke. U ovom trenutku sudjelujemo u sve tri operacije i to u Indiji, Pakistanu sa 9 pripadnika oružanih snaga, u Zapadnoj Sahari sa 7 pripadnika i u Libanonu sa 53 pripadnika. U 2019. bi temeljem odluke u Libanonu bili prisutni sa do 70 pripadnika, a u 2020. sa do 3 pripadnika oružanih snaga, dakle i smanjili bi taj broj. U Indiji i Pakistanu u 2019. i 2020. bi bili prisutni sa do 10 pripadnika oružanih snaga u okviru ove operacije, a u Zapadnoj Sahari sa do 8 pripadnika u 2019. i 2020. godini. Zatim idu 4 operacije, odnosno 4 odluke koje se tiču 4 operacije u okviru NATO-a i to Resolute support u Afganistanu to je neborbena NATO-va misija potpore mira u kojoj Hrvatska sudjeluje od 2015. kad je ta operacija krenula, prije toga smo sa pripadnicima naših oružanih snaga, mogu reći slobodno dugo prisutni na tom prostoru još od 2003. godine upućivanje prvog voda vojne policije sa 50 pripadnika i sudjelujemo u raznim neborbenim operacijama zajedno sa našim partnerima i saveznicima. U ovu misiju upućujemo u 2019. i 2020. godini do 110 pripadnika oružanih snaga, što je broj pripadnika koji je u ovoj godini angažiran u toj misiji. Zatim operacija potpore miru KFOR na Kosovu, ta operacija od samog početka ima za nas veliki značaj jer se nalazi u našem susjedstvu, ne bih baš rekao neposrednom susjedstvu ko u obrazloženju, ali svakako jeste u našem susjedstvu te može imat posebne implikacije na stabilnost cijele regije jugoistoka Europe, stoga je namjera nastaviti angažman sve ok to bude potrebno i do okončanja same operacije. U području operacije trenutno je raspoređen 28 hrvatski kontingent od 35 pripadnika oružanih snaga RH koji u operaciji sudjeluje i sa 2 transportna helikoptera, po odluci u operaciju Potpore miru KFOR na Kosovu se u 2019. i 2020. upućuje do 40 pripadnika oružanih snaga sa 2 helikoptera Hrvatskog ratnog zrakoplovstva. Zatim ide druga operacija pojačane prednje prisutnosti NATO-a u Republici Poljskoj kao odgovor na pogoršano sigurnosno stanje u neposrednom susjedstvu uz granice saveza tijekom NATO samita u Varšavi NATO članice usvojile su niz odluka radi jačanja odvraćanja i obrane saveza. Isto uključuje angažman snaga sa istočnim saveznicima sa strateškom svrhom pravovremene pripremljenosti i jačanja sposobnosti odvraćanja i obrane. RH je poduprla odluku o jačanju nazočnosti saveza u Republici Litvi, Republici Latviji i Republici Poljskoj te je odlučila sudjelovati sa postrojbom oružanih snaga i to bitnicom višecjevnih lansera raketa 120mm M92-VULKAN u borbenoj skupini u Poljskoj. U sastavu prvog hrvatskog kontingenta upućeno je 78 pripadnika oružanih snaga RH, dakle bitnica o kojoj govorimo uz mogućnost rotacije. Za ovu misiju je predloženo u 2019. i 2020. i dalje angažman bitnice i do 90 pripadnika oružanih snaga RH. Također mi smo bili prisutni i u Republici Litvi, ali ta operacija mislim da je ove godine okončana, jel tako? Oko podrške, što se tiče posljednje misije, a to je misija potpore miru u Iraku, obzirom da je Irak takav kakav jest, da je on praktički i dan danas dobrim dijelom ratno područje, mi u SDP-u smo dvojili oko potpore ovoj odluci ali smo iz razloga koji ću navesti u nastavku i dobivenih uvjerenja od strane državnog tajnika da se radi o neborbenoj misiji sa ciljem obuke koja se odvija u Bagdadu, misiju odlučili ipak podržat. Na NATO samitu i Bruxellesu u srpnju 2018. šefovi država i vlada članica donijeli su na zahtjev iračke vlade odluku o uspostavi NATO misije u Iraku. Prelazak iz NATO aktivnosti s kratkoročnim vojnim ciljevima u NATO neborbenu misiju u Iraku koja za cilj ima dugoročno otpornost predstavlja prekretnicu u jačanju NATO uloge u borbi protiv terorizma te prelazak iz NATO obučne aktivnosti u NATO misiju s jasnim mandatom. NATO će tako moći pomoći obučiti iračke snage da se mogu uspješno nositi sa sigurnosnim izazovima, moći će pomoći uspostaviti vojne škole i akademije za potrebe iračkih sigurnosnih snaga. NATO također ima posebnu odluku, posebnu ulogu u smislu jačanja obrambenog institucionalnog razvoja reforme sigurnosnog sektora i profesionalizacije oružanih snaga Iraka, osobito jer je krajnji cilj iračkih obrambenih i sigurnosnih institucija i snaga imati sposobnost planiranja, vođenja operacija i održavanja partnerstva. NATO usklađuje svoje aktivnosti sa drugim međunarodnim akterima u Iraku po najprije globalnom koalicijom, ali i Europskom unijom kako ne bi došlo do udvostručavanja. Aktivnosti NATO neborbene misije ne planiraju se na sjeveru Iraka, zapovjedništvo misije nalazi se u Bagdadu, a izvan Bagdada obuka se provodi na dvije lokacije, Tađi i Basmaja, obje u blizini Bagdada. RH sudjelovanjem u ovoj misiji pridonosi naporima međunarodne zajednice u izgradnji i stabilnosti Iraka jačajući sposobnosti iračkih institucija i sigurnosnih snaga u postizanju srednjoročne i dugoročne stabilizacije i sigurnosti. Zapovjednik misije bit će kanadski general, a države koje su se do sada obvezale sudjelovati u misiji su uz RH, Australija, Republika Bugarska, Kanada, Češka Republika, Kraljevina Danska, Kraljevina Španjolska, Republika Estonija, Finska, Francuska Republika, Ujedinjena kraljevina Velike Britanije, Sjeverne Irske, Helenska Republika, Mađarska, Talijanska Republika, Republika Litva, Kraljevina Nizozemska, Republika Poljska, Rumunjska, Slovačka Republika, Kraljevina Švedska, Republika Turska i SAD. Temeljem ove odluke u misiju potpore u miru, NATO misiji u Iraku u 2018. i 2019. upućuje se do 10 pripadnika oružanih snaga RH uz mogućnost rotacije. Klub SPD-a će podržati sudjelovanje pripadnika RH, u svim navedenim misijama, dakle podržati ćemo sve ove odluke. Hvala.
Hvala lijepo. Sada ćemo preći na pojedinačne rasprave i prvi se javio poštovani zastupnik Ivan Pernar, izvolite.
Uvažene dame i gospodo, vrijeme prolazi, vlade se mijenjaju a politika ostaje ista i HDZ i SDP i Milan Bandić 365 i HNS, svi oni zajedno podupiru slanje hrvatskih vojnika diljem cijelog svijeta. To naravno ne ide na tuđi trošak. Ja bi mogao razumjeti da ministar obrane kaže, čujte Ivane, Amerikanci nam daju lovu za te misije, ljudi koji u njih idu. A jednostavno mi pitamo, a ne znam , u vojsci radi, karikiram 20000 ljudi, mi pitamo ima li dobrovoljaca koji žele recimo za 4000 dolara mjesečno ići raditi u Afganistan, Amerikanci će sve to platiti i jave se ljudi i odu. Tada bi ja mogao razumjeti, da vi pristajete na odlazak, odnosno, naša vlada u takve misije, radi jasnih razloga, radi financijske koristi, jer smo plaćeni za to, pa onda ti ljudi idu ko plaćenici, rade tamo, za tuđe interese, za ljude poput Trumpa itd. Ali ova situacija koju mi imamo, jest da najbogatija zemlja na svijetu, koju vodi jedan, ja bi rekao, pohotni milijarder, mi njima plaćamo njihove račune, e to ne mogu razumijete, takvu politiku ne mogu razumjeti. Da je Amerika neka siromašna zemlja, a da smo mi bogata i moćna zemlja, pa da mi onda kažemo, idemo slati vojnike na rusku granicu, idemo u Afganistan gdje god treba, onda bi ovo sve što vi radite imalo logike. Ali, ja vidim da ovo što vi radite nema logike, da mi vodimo tuđi rat za naš novac. Brinemo za tuđe interese umjesto za naše vlastite. I ja moram reći ovog trenutka sa govornice, meni Ivanu Pernaru i mojoj stranci Živom zidu i mojem predsjedniku Ivanu Viliboru Sinčiću je interes Hrvatske na prvom mjestu, a ne interes Trumpa, njegove administracije, njihovih lobista i stratega iz Washingtona i Bruxellesa, ali nažalost, bojim se da vama to nije prioritet da vama interes Hrvatske, nije na prvom mjestu, da vi Hrvatsku volite samo riješim a ne srcem. Da je za vas ovo sve samo jedna igra iz koje ćete sutra izaći kao bogatiji čovjek sa još jednom referencom u vašem CV-u i da zapravo vas uopće nije briga za to što ste događa u Hrvatskoj i kroz što hrvatski narod prolazi. A poruka koju mi je gospođa pisala, koju sam čitao jutros, nije mi dao gospodin da ju dovršim, ona je rekla ovako. Veli, rekli su mi u poreznoj, da taj porez na prvu nekretninu mram platiti u roku 8 dana, ako ne imam 24 mjeseca sa 8% kamata. Znam da li se ikako to može žaliti jer ja ću na ulicu ili u zatvor. Ja ne mogu izvaditi iz usta svojeg djeteta, da bi Poreznoj upravi, dala jer nemam od čega živjeti. Veli 2 g. po 900 kn, ja nemam od gdje dati. Kaže i ništa, veli, prodati ću stan, i idem vani, nema mi druge. Hvala, ali sram ih može biti, sram na što su ljudi spali. Znači o čemu se ovdje radi? Radi se o tome da se ljudi iz Hrvatske iseljavaju zbog porezne presije koju vi radite. Zbog toga što sirotinja koja je uspjela doći do svog jedinog doma, jedine nekretnine, moraju sad plaćati porez, nemaju ga od kuda platiti i to hitno, odmah, kredit je na 30 g. ti odmah moraš sav porez platiti istog trena, od kuda da ljudi plate, taj porez, kada nemaju ni za kupnju te nekretnine, novac, a moraju se kredit dizati. Da li je vas to briga dame i gospodo iz Vlade? Nije, i znate što se onda radi? Onda se zamjenjuju teze, onda se kaže, gospodine Pernar, dal su vas Amerikanci kontaktirali, dali vi imate kontakte sa … [[Govornik se ne razumije.]] ili s kim već. A zašto? Zato da bi sakrili vašu povezanost sa Trumpovom administracijom. Da bi sakrili tu slugansku politiku spram Amerike koju vi radite. Nas kada su kontaktirali, mi smo rekli, dame i gospodo, nama je Hrvatska na prvom mjestu, ova Trumpova politika, mi se s njom ne slažemo. A zašto se ne slažemo? Pa ne iz nekih ideoloških razloga, nego zato jer nam je Hrvatska na prvom mjestu, Trumpu i LNG terminal na Omišlju na prvom mjestu, to je Trumpu na prvom mjestu iako svi znamo da je taj LNG plin skuplji od cjevovodnog plina. Može vas dame i gospodo iz HDZ-a biti sram, može vas biti sram što mediji koriste spinove iz vaše kuhinje što ne birate načine i sredstva da bi nas diskreditirali, a svjesni ste toga koliko duboko ste zaglibili u jednoj politici koja je u takvoj mjeri sluganska, da predsjednika naša se toliko ponižava, da ide u Wahinghton i stoji pred ogradom bijele kuće. Znači, čak ne može niti uči u Bijelu kuću. Jel shvaćate kakav je odnos američke administracije i nas? Ali bojim se da vas nije briga, bojim se da vas nije briga, bojim se da jednostavno ne razumijete moje riječi, ili možda ih razumijete, ali se pravite da ih ne razumijete. I tu i takvu zemlju koja nas na takav način ponižava, iskorištava, koji kaže hej, Kolinda, znaš ti di je Krk? Koji na takav način razgovaraju ljudi sa nama, vi u njima vidite velike prijatelje i saveznike. Zar su to prijatelji i saveznici? Ja bi proje rekao da su to ljudi koji iskorištavaju našu glupost, odnosno poltronstvo naših političara. Hvala.
Hvala. Slijedeća rasprava je ona poštovanog zastupnika Josipa Đakića, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državne tajniče. Pa evo pred nama je 7 prijedloga odluka o slanju naših OS-a u misije EU-a, misije koje su zapravo definirane i koje su zadaće koje naše OS izvanredno odrađuju i koje zapravo čine Hrvatsku prepoznatljivom u cijelom svijetu a i hrvatsku vojnu industriju unaprjeđuju s obzirom da su svi naši vojnici u svim našim misijama opremljeni hrvatskim puškama, hrvatskim pištoljima, hrvatskim kacigama, hrvatskim digitalnim odorama, hrvatskim čizmama i to je ono što cijeli svijet vidi. Svaka zemlja naručuje i upriličava par 100 milijuna je ogromna stvar za hrvatsku vojnu industriju. No evo pred nama su odluke koje su i u misijama u našem okruženju kao što je to operacija potpore miru KFOR na Kosovu i tu se angažiraju vojnici za 2019. i 2020. g. kroz ovu odluku, predlaže se nastavak sudjelovanja OS-a te sudjelovanja pripadnika OS-a i do 40 pripadnika OS-a i 2 helikoptera HRZ-a u misiji KFOR-a na Kosovu. Ta misija je vođena i operacija KFOR na Kosovu, vođena je pod NATO zapovjedništvom od samog početka, ima posebni značaj za RH jer se nalazi u našem neposrednom okruženju kao što sam rekao. Fokusirani su vojnici na izvršenje zadaća zračnog transporta ... [[Govornik se ne razumije.]] osoblja u stožeru kao i rada u savjetničkim timovima. Iduća operacija je Prijedlog odluke o sudjelovanju pripadnika OS-a RH u misiju potpore miru „Resolute Support“ i ovoj misiji potpore miru „Resolute Support“ u Afganistanu predloženo je uputiti u 2019. i 2020. g. do 110 pripadnika OS-a HV-a uz moguće rotacije. Ono što imamo priliku vidjeti da puno puta, niz onih vojnika, dočasnika i časnika čeka da bi bilo upućeno u bilokoju misiju pa tako i u Afganistan i vjerujem da kroz sve misije postoji veliki broj zainteresiranih koliko ja imam informaciju, kako bi išli dragovoljno i što prije a ne da im netko striktno zapovijeda. Oni jesu profesionalni vojnici u sastavu naših OS-a ali prije svega imaju mogućnost dragovoljnog nastupa ili opredjeljenja ukoliko ispunjavaju i zdravstvene i psihofizičke i sve ostale kriterije koji su potrebni. Daljnja misija je odluka o sudjelovanju OS-a RH u NATO misiji u Iraku za 2018. g. i to je neborbena misija u kojoj će biti upućeno do 10 pripadnika OS-a koji će također obučavati njihove snage. To je također dobro da naši vojnici se upoznaju i sa tim teritorijem da budu također od koristi kao što su puno puta i u Hrvatskoj za vrijeme Domovinskog rata i američki časnici kao i drugih zemalja NATO saveza bili kao predavači i vršili obuku naših snaga kako bi bilo što spremniji za eventualne zadaće. Nadalje odluka o sudjelovanju pripadnika OS-a RH u sklopu aktivnosti ojačanje prednje prisutnosti NATO-a u Republici Poljskoj. To je najkonkretniji oblik jačanja kolektivnog odvraćanja i obrane saveza i odluka je u uspostavi prednje prisutnosti NATO-a u saveznicama na istočnom krilu saveza što predstavlja snažnu poruku zajedništvu država članica te unaprjeđenja transatlantske veze. Mislim da ovi vojnici koji su predviđeni a previđeno je da i predlaže se nastavak sudjelovanja naših OS-a u sklopu borbene skupine pod vodstvom SAD-a, sa 90 pripadnika OS-a koji bi bili razmješteni u Poljskoj u 2019.-2020. g. sa mogućnošću rotacije. Sve dosadašnje ocjene su izvanredne i odlične za naše OS, stvarno su dečki svaka im čast na disciplini, na odanosti, na uvježbanosti i na pripremljenosti i mislim da NATO savez u kojem smo članica, nema alternative i da se sigurno zajednički s njima moramo odrađivati ove operacije koje su nam i zadane. Potpisom ugovora jasno se definira naš angažman naših OS-a. Daljnji prijedlog odluke je sudjelovanje pripadnika naših OS-a u potpori motu „EU NAVFOR Somalija Atalanta“ za 2019. i 2020. g., i u toj misiji se predlaže angažman do 25 pripadnika OS-a godišnje uz mogućnost također rotacije. Atalanta je koristan i sa aspekta stjecanja praktičkih znanja i iskustava kako u izvršavanju brodskih dužnosti tako i u stožernom radu. Isto tako, ... [[Govornik se ne razumije.]] ove operacije RH dokazuje svoju spremnost za aktivan doprinos jednom od dugoročnih ciljeva zajedničke vanjske i sigurnosne politike a to je potpora miru i sigurnosti na području Afrike. Dalje, imamo angažman naših snaga EU NAFOR MED SOFIA ZA 2019., 2020. i to je operacija SOFIA još je jedan važan doprinos Europskoj uniji u borbi protiv nestabilnosti u južnom središnjem Sredozemlju sudjelovanjem RH izravno doprinosi razvoju sposobnosti Europske unije za upravljanje krizama posebno u suočavanju s problemima ilegalne migracije na području južnog središnjeg Sredozemlja. U ovoj misiji se potvrđuje namjera RH za daljnji razvoj i ulaganje u vlastitu pomorsku tradiciju sudjelovanjem oružanih snaga RH korisno je i sa aspekta stjecanja praktičkih znanja i iskustava te predstavlja konkretan doprinos jednom od dugoročnih ciljeva zajedničke vanjske i sigurnosne politike. Tu se predlaže 3 pripadnika oružanih snaga godišnje i također se može mogućnost rotacije. I još imamo prijedlog odluke o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga u operacijama potpore miru UN-a i to operacija u Libanonu UNFIL, u kojoj bi trebalo biti upućeno do 70 pripadnika, operacija potpore miru u Zapadnoj Sahari u kojoj bi trebalo biti upućivano uz mogućnost rotacije 8 pripadnika godišnje i operacija potpore miru u Indiji i Pakistanu u kojoj bi trebalo biti upućeno do 10 pripadnika oružanih snaga godišnje uz mogućnost rotacije. Evo ovo su 7 odluka koje trebamo danas donijeti mislim da one ne predstavljaju nikakvu spornost nego da su stvarno kvalitetne i konkretne. Angažman naših snaga i naših pripadnika oružanih snaga što vojnika i vojnikinja kao dočasnika, časnika jasno pokazuje a i sve ocjene, ponovit ću što dolaze iz NATO saveza kao i iz europskih savjetnika su izvanredne one pokazuju da je hrvatska vojska izrasla u modernu vojsku koja je al pari sastavnicama američkih, njemačkih snaga koje su najjače i najmoćnije i tako i hrvatska razvija svoj obrambeni sustav kroz angažman svojih oružanih snaga. Stoga pozdravljamo angažman naših snaga i možemo reći da i ponoviti da zainteresiranost hrvatskih vojnika, dočasnika i časnika sve je veća a kapaciteti slanja su sve manji, tako da vjerujemo da one riječi koje su izrečene nisu točne i apsolutno nisu opravdane koje smo danas čuli tu da mi guramo svoje vojnike u neke misije i borbene zadaće koje oni ne žele. Hvala lijepo.
Hvala, imamo jednu repliku, poštovanog zastupnika Pernara.
Uvaženi predsjedavajući kaže uvaženi zastupnik da mi kao Hrvatska vojska pokazujemo svoje odore, svoje puške, pištolje, kacige itd. i da mi zapravo idemo u rat da bismo reklamirali našu vojnu industriju. Znači, kad nemaju više nikakvog argumenta kojom bi opravdali okupaciju druge zemlje besmislena slanja naših vojnika i trošenja ogromnih sredstava onda kažu pa mi kao tamo reklamiramo vojnu industriju. Eto i to govori sve o moralu ove HDZ-ove većine, za njih je rat jedno mjesto gdje se može steći profit, gdje se zarada stječe prodajom oružja i gdje zapravo nema nekog morala ili višeg, višeg cilja humanog, to je politika protiv koje se Živi zid bori, borio [[Upadica: Hvala lijepa.]] /nerazumljivo/… u budućnosti. Hvala.
Odgovor poštovanog zastupnika Đakića.
Strašno je za čuti ovakve optužbe koje apsolutno nemaju utemeljenja. Naime, 28 hrvatskih tvrtki radi odore, opremu i oružje i prodaje diljem svijeta, prepoznatljivi smo po tome to ste zaboravili možda reći kada spominjete Rusiju i vanjskotrgovinski odnos Rusije i Hrvatske, to vam ne pada na pamet. Čini mi se kao da ste vrbovani od strane Rusije kako bi bili protiv NATO saveza protiv onih koji su s nama koji su zapravo cijelo vrijeme i Domovinskog rata bili uz Hrvatsku i pomogli stasanju hrvatske vojske kroz MPR sustav kao i kroz sve druge pomoći koje su nam bile pružene u toku oslobođenja cjelokupnog teritorija Hrvatske kao i BiH. Vi stvarno Hrvatsku ne volite, a ne da je volite i ne da živite za nju. Hrvatska vojska je perjanica prikaza [[Upadica: Hvala.]] dosegnuća u Hrvatkoj.
Slijedeća pojedinačna rasprava trebala je biti poštovanog zastupnika Gorana Marasa, nema ga, gubi pravo na govor, pa će slijedeća rasprava biti ona poštovanog zastupnika Joška Klisovića.
Hvala lijepo podpredsjedniče Sabora, ja sam se javio u pojedinačnoj raspravi samo da podsjetim još jedanput na stvar koju sam tražio i zadnji put kad sam govorio u ime Kluba zastupnika SDP-a, a to je da ova pitanja mirovnih operacija dođu na raspravu, prije nego što dođu u plenum i u Odbor za vanjske poslove. One imaju, da Odbor za vanjske poslove, oni imaju naglašenu vanjsko političku komponentu i to se danas dalo iščitati iz ove rasprave koju smo imali. Postavljena su pitanja prvenstveno iz područja vanjske politike, pa već evo ako uz državnog tajnika iz Ministarstva obrane nema nekoga iz vanjskih poslova da barem imamo na Odboru za vanjsku politiku raspravu o vanjskopolitičkim ekspertima slanja naših vojnika u mirovne operacije kako bi se onda moglo evo i kolegama iz Živog zida koji sasvim legitimno postavljaju pitanja objasniti zašto to naši ljudi idu u mirovne operacije, koji je odnos prema Afganistanu i Saudijskoj Arabiji ili recimo Rusiji. To mi se čini ključno jer na kraju krajeva politička je odluka, vanjske politike, hoće li se ili neće pridružiti naša vojska mirovnim nastojanjima ili određenim mirovnim operacijama, a nije to ustvari odluka Ministarstva obrane. Pa sukladno tome bilo bi dobro da ovaj politički aspekt raspravimo i u Odboru za vanjsku politiku kako bi onda Ministarstvo obrane i oružane snage mogle u operativnom smislu odraditi ogroman dio posla i brinuti o našim vojnicima dok su preko granice naše zemlje. Ali ključna je priča uvjeriti i saborske zastupnike ali i jednako tako i hrvatsku javnost u opravdanost odlaska naših vojnika u mirovne operacije, a svi mi koji se duže bavimo ovom materijom znamo da je puno bolje požar gasiti kad je negdje daleko nego kad dođe u vlastitu kuću. Znamo i koncept kolektivne sigurnosti, šta on znači, znamo i koje obveze proizlaze za našu zemlju kao članice obrambenih saveza ili drugih međunarodnih asocijacija, uključujući Ujedinjenih naroda, ne samo NATO-a. Evo, u tom kontekstu još jedanput ponavljam svoj apel da sljedeći put kada dođu na dnevni red Sabora pitanja vezana uz mirovne operacije da se pošalju i u Odbor za vanjsku politiku. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeća rasprava bit će ona poštovanog zastupnika Davora Stiera.
Hvala gospodine podpredsjedniče, državni tajniče. Od onih koji se danas protive ovom prijedlogu, a protive se i našem članstvu u NATO-u, čuli smo jednu fantastičnu ali ujedno i strašnu inverziju teza. Teza da će Hrvatskoj biti bolje, da će Hrvatska biti sigurnija ako ostane bez saveznika, ako bude sama. Jako me to podsjeća kada je bila rasprava o našem ulasku u NATO, o tome, što je na primjer tada, Centar za mirovne studije, kao protivnik ulaska Hrvatske u NATO tražio, imali su jedan dokument, zvao se Alternator, kao alternativa našem ulasku u NATO, gdje je tražio, ni više ni manje, nego razoružanje Hrvatske. Ko da mi to sve nismo prošli. Suočeni sa velikosrpskom agresijom gdje smo morali se naoružati, gdje smo bili sami i bez saveznika, to smo sve već prošli, a na koji način je onda predsjednik Tuđman reagirao? Zar nije predsjednik Tuđman taj koji je započeo taj put i tražio je, na primjer, zajedno sa Amerikancima, program obuke za naše snage? Zar to nije bilo ključno za pobjedu nad velikosrpskom agresijom? E, ali sada to nekome očito ne odgovara, i još to pokušava braniti sa aspekta nacionalnih interesa, pa zar ste vi veći Hrvata od Tuđmana? Dakle, koja strašna inverzija teza. Budimo bez saveznika, budimo izolirani, budimo sami jer ćemo tako biti sigurniji. Pa to smo već, nažalost iskusili. I nikad više Hrvatska ne smije biti bez saveznika. Da, pouzdat se na naše Oružane snage, raditi na modernizaciji naših Oružanih snaga, ali imati i saveznike. Kažu, jedino bi prihvatili sudjelovati u operacijama Ujedinjenih naroda, i to i činimo, i to je u redu, ali to nije dovoljno. Zar su Ujedinjeni narodi zaustavili agresiju na Hrvatsku? Zar je taj sustav kolektivne sigurnosti bio uspješan da zaustavi agresiju na Hrvatsku? Nije. I zato trebaju sustavi kolektivne obrane, ne samo sustavi kolektivne sigurnosti. I to su razlike. I zato nam trebaju obrambeni savezi, i zato nam trebaju saveznici koji će biti uz nas, da se više nikada to ne dogodi, da nitko više niti ne pomisli da bi mogao napasti Hrvatsku. U tome je, prednost hrvatskog članstva u NATO-u. U tome je taj državnički potez bio, i od predsjednika Tuđmana koji je započeo taj put, i kasnije kad se to i ostvarilo. E sad, ja sam siguran, onima koji se možda slikaju sa četnicima iz pokreta Dveri, možda odgovara da Hrvatska izađe iz NATO-a, da ostane bez saveznika, da bude opet izložena nekoj agresiji. Njima bi to, tim i takvima u Beogradu, odgovaralo. Al to ne odgovara hrvatskome narodu. I to ne odgovara hrvatskoj državi. Hrvatskoj odgovara biti članica NATO-a, naravno, članstvo ima i svoje obaveze, ali nikad više ne smijemo si dozvoliti da budemo bez saveznika. Govori se ovdje, čuli smo i o nekom LNG-u koji bi trebao biti kao neka babaroga, kao bit će to skuplji plin. I to su doveli neki u vezu sa nacionalnom sigurnosti, i u redu jer ima to veze sa nacionalnom sigurnošću. Ali ja vam kažem, mi danas plaćamo drugi najskuplji uvozni plin u Europskoj uniji. Najskuplji je nekada plaćala Litva i onda se odlučila izgraditi LNG terminal i više nije najskuplji plin onaj koji oni plaćaju, nego on je, te cijene su drastično pale, zahvaljujući konkurenciji. Mi smo nekada mogli i sa domaćom proizvodnjom plina, udovoljiti preko 60% potreba našeg tržišta. Nažalost, danas to pada. I trebali bi se pitati zašto pada i zašto je sada povećan toliko uvoz plina. uvoz plina, a onda još uvoz dolazi samo od jednog smjera. Zar ne bi bilo pametno onda imati dizerfikaciju uz povećanje, naravno domaće proizvodnje, ali opet to očito nekome ne odgovara, koji se predstavlja kao anti stablishment a možda nije svjestan ili je, koliko zapravo igra ulogu koji neki i stablishment bi htio. Da, jer sjećam se evo, i oko ove prče LNG, ima dosta poveznice s onima kako je bilo kada smo dolazili u NATO. Tada smo mnogi iz tog i takvog iz … [[Govornik se ne razumije.]] govorili da želimo u NATO, a zapravo radili sve da mi ne uđemo. Bio sam tada u diplomaciji i dobivali smo i mi takve signale, signal je bio žuri polako. Prema vani pričamo o tome, a zapravo ne želimo. Neki ljudi iz onih struktura, ali smo ipak uspjeli i te prebroditi i ući u NATO jer je to bila zapravo prava politika, da, bio je ljudi na samom vrhu i Pantovčaku nakon 2000. koji su govorili želimo u NATO a zapravo radili su sve da ne uđemo u NATO. Da bilo je i toga. Kao što ima očito i onih koji puno pričaju o LNG-u a zapravo se to ne događa, ima i toga, ali vratimo se na temu, želimo sigurnost za Hrvatsku, želimo da Hrvatska ima saveznike i zato je potrebno biti aktivan član u NATO savezu. Možda, ponavljam, onima koji dalje sanjaju o nekoj velikoj Srbiji, koji dan danas slave, npr. Ratka Mladića, njima je odgovaralo da izađemo iz NATO-a itekako, ali to nije u interesu ni Hrvatske, ni hrvatskoga naroda. Hvala vam.
Hvala. Prije nego što pređemo na više replika koje ima, pozdravljamo učenike OŠ Vladimira Nazora iz Križevaca na galeriji. … [[Pljesak.]] A sada će svoju repliku izreći poštovani zastupnik Ivan Bunjec, Branimir Bunjac.
Uvaženi zastupniče Stier hvala lijepo, vi ljubite ruke Amerikancima i to je vaše pravo, međutim, kada govorimo o američkoj politici, znate kada je započela agresija na Hrvatsku i Sloveniju, pa vi se bavite vanjskim poslovima. Kada je g. državni tajnik … [[Govornik se ne razumije.]] došao u Beograd, 25.6.1991. i rekao Slobodanu Miloševiću, gazi ih, to je taj vaš saveznik na kojega se vi pozivate da štiti hrvatske interese. Zašto Hrvatska vojska nije '95. g. osvojila Banja Luku i spriječila nastajanja Republike Srpske? Zato jer je NATO savez rekao da će bombardirati Zagreb i vi to vrlo dobro znate i ta politika je licemjerna, to je politika koja gleda smo strane i imperijalne interese, a za naše interese ih je baš briga. I sutra će nas ponovno izručiti, bilo kome bude trebalo, ako je u službi, tih istih interesa. Hvala lijepo.
Odgovor poštovanog zastupnika Stiera.
Kolega Bunjac, za razliku od vaše argumentacije ja sam argumentirao kako u središtu moraju biti hrvatski interesi, ne ruski, ne američki, nego hrvatski interesi. I to je znao prepoznati i predsjednik Tuđman, i nemojte glumiti da ste veći Hrvat od Tuđmana, jer niste. Jer ako je Tuđman znao da trebamo i to savezništvo sa Amerikom da bi oslobodili zemlju, onda valjda i danas mora biti jasno koja je vrijednost toga, vodeći se našim hrvatskim interesima. Dakle i u hrvatskom interesu je otvoriti dijalog i sa Rusijom iz pozicije članice NATO-a i to smo napravili i kao ministar, dobro znate da sam i taj kanal otvorio. Vodeći se uvijek time da moramo zaštiti prvo naše interese, ali naš interes nije ostati bez saveznika, nego imati najmoćnije saveznike i zato trebamo biti članica NATO-a.
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Ivana Pernara.
Uvaženi zastupniče rekli ste da ja nisam veći hrvat od Franje Tuđmana i ako se hrvatsko mjeri time, da se napravi poseban zakon, koji bi mi omogućio kupnju drevne vile, a koju inače ne bi mogao otkupiti na samo jedan dan, onda nisam veći hrvat od Franje Tuđmana. Ako nemam 210 tisuća maraka na računu kao što je svojedobno imala Ankica Tuđman, a govorila da razumijem umirovljenike koji žive u bijedi, onda uistinu nisam veći hrvat od obitelji Tuđman. Ako nisam stvorio Hrvatsku 200 bogatih obitelji i ostataka koji preživljavaju i iseljavaju se, kopaju se po smeću ili idu po pučkim kuhinjama onda uistinu nisam veći hrvat od Franje Tuđmana i ako nisam vodio zločinačku politiku, podjele BIH savezništva sa Srbima i u Hrvatskoj i u BIH i prije i sada, onda nisam uistinu veći saveznik odnosno, veći hrvat od Franje Tuđmana. Hvala.
Odgovor poštovanog zastupnika Stiera.
Kolega Pernar, vidim jednu podudaranost vaših teza s onim što smo čuli ovdje od gospođe Pusić, na isti način, na isti način, to je vaše pravo ako želite ići tim putem, ako hoćete Hrvatsku optužiti sada za neku agresiju, ne Hrvatska se je branila. Hrvatska je imala pravo se braniti, Hrvatska je isto tako bila ona koja je prva priznala BIH, ali vi samo napadajte na taj način, nećete nigdje doći do toga i dobro ste rekli, da niste veći hrvat od Tuđmana nisam ni ja išao time da mjerim tko je veći Hrvat, nego išao sam time da vam kažem, govorite o nekom nacionalnom interesu, a zapravo predlažete ono što bi bilo najštetnije za Hrvatsku. Nikada više Hrvatska ne smije biti sama bez saveznika [[Upadica: Hvala.]] jer mora imati moćne saveznike da bi mogla obraniti svoju slobodu.
Hvala. Slijedeća replika poštovanog zastupnika Josipa Đakića.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega Stier, dobro ste ustvrdili da hrvatska sigurnost više ne smije doći u fazu upitnosti, ni ugroženosti. Ona je bila predmet agresije i snažna HV koju trebamo još osnažiti i doseći proračun 2% BDP-a da bude za HV i slati je u misije, na vježbe, uvježbavati i biti sa saveznicima u izvanrednim odnosima i biti im pravi partner. To je snaga koja više neće ugroziti ni hrvatske granice, ni hrvatski narod. Sve ove priče su oponenti koji su bez glave i sigurno ne žele Hrvatskoj dobro.
Odgovor poštovanog zastupnika Stiera.
A kolega Đakić, važno je doista raditi na modernizaciji naših oružanih snaga. O tome ste isto tako nešto rekli jer uz savezništva, mi moramo naravno znati razvijati naš obrambeni sustav. I dobro je što je Ministarstvo obrane, što je Vlada krenula tim putem, naravno da to nije jednostavno, naravno da je to zahtjevno, ali nema niti napretka bez sigurnosti, nema niti ekonomskog razvoja bez sigurnosti. I zato moramo ulagati u tu sigurnost. A uz to moramo imati i saveznike jer nam to daje još jednu ojačanu poziciju. I tom nam stvara upravo situaciju gdje nitko neće više niti pomisliti da napadne RH.
Slijedeća je replika poštovanog zastupa Ivana Vilibora Sinčića.
Hvala vam predsjedavajući. Gospodine Stier vi se prvo morate dogovoriti sa vašim kolegom Đakićem što se dešavalo 90-tih godina. Gospodin Đakić je rekao da nam se pomagalo cijeli rat, a vi ste ustvrdili da nismo imali saveznika u početku rata. Uloga SAD-a i pojedinih europskih sila u sklopu NATO-a u komadanju Jugoslavije je neupitna. Procesi su se ovdje dešavali velikim dijelom zato što su oni to tako htjeli. To se pokazuje i jednog dana će to biti i općeprihvaćena istina. Tko je upravo sudjelovao u tome da se RH nametne embargo? Koja je uloga SAD-a u tome? Molim vas lijepo morate sagledati cijelu priču, a ne pričati svoju propagandnu sa svoje strane koja vam odgovara. Što se tiče LNG, za Živi zid je pitanje LNG-a stvar cijene. Neka Amerikanci ili tko drugi peti ponudi manju cijenu, to će za nas biti zanimljivija ponuda. Neka ponude manju cijenu.
Odgovor poštovanog zastupnika Stiera.
Pa kolega Sinčić, ako je kod dogovora, onda dogovorite se prvo vi sa kolegom Pernarom da li želite se i dalje slikati sa ljudima iz velikosrpskog pokreta kao što su… [[Govornik se ne razumije]] ili ne želite. Što se tiče kako i što se dogodilo u stvaranju RH. Nije RH plod volje nekih stranih sila, nego plod težnje hrvatskog naroda. I to je prava istina. Ako se vi s time ne možete pomiriti, onda imate problem, ne sa mnom, nego sa Ustavom RH.
Poštovani zastupnik Sinčić je dirnuo povredu Poslovnika, što je povrijeđeno [[Upadica: Hvala]] koja je točka Poslovnika povrijeđena.
Predsjedavajući, točka 238, gospodin Stier, naime, iznosi neistine. Slika koju govori anakronizam, dakle… [[Govornik se ne razumije]] [[Upadica: To nema veze sa iznošenje istine ili neistine nema nikakve veze sa točkom 238…]] Upadica Ima vrijeđanje, vrijeđanje ima itekako veze…/ Upadica: Pa ne znam po čemu/…s druge strane tko koalira sa gospodinom Pupovcem ili sa Dodigom u Bosni?
Kolega Sinčić, vi ste svjesno povrijedili Poslovnik. Ja vam izričem opomenu. Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Ante Babića.
Hvala poštovani podpredsjedniče. Kolega Stier, zapravo potakli ste me na repliku kada ste rekli da RH nikada više ne smije biti sama i da mora imati saveznika i da na tome radi, to je očito i to pokazuju današnje odluke od predloženog Ministarstva obrane. Često se to zna čuti u ovom Hrvatskom visokom domu. Naravno sa postfestom i sa naknadnom pameću. A sjećam se za vrijeme domovinskog rata i na početku srbočetničke agresije da su tada ljudi vapili za međunarodnom pomoći za intervencijom izvana. I kada ste spomenuli Tuđmana, sada mi je palo na pamet nešto, čega je on bio svjestan jednog dijela građana RH koji nisu željeli RH, ali on nije kukao nad vlastitom sudbinom i sudbinom hrvatskog naroda, već je tražio saveznike kako unutar RH, tako i izvan nje.
Hvala lijepo. Odgovor poštovanog zastupnika Stiera.
Pa kolega Babić, upravo ovo što ste zadnje rekli je bit stvari. Dakle, nikakvo kukanje, nego ono što je bila odgovorna politika, državnička politika predsjednika Tuđmana je bila pronaći takve saveznike. Da na početku je RH izgledala kao neželjeno dijete. To je točno. Ali što ćemo sada? Ostati s tom činjenicom? Ne. Nego je ta državnička politika znala pronaći saveznike i to najmoćnije u svijetu. Da se RH više nikada više ne dovede u tu situaciju da bude izložena agresiji, a da ne saveznike, nego da ima najjače saveznike. Uz to naravno da bude u savezu sa onim najrazvijenijim demokratskim zemljama u svijetu. I u tome je uspjela. I to je uspjeh takve politike, takve odgovorne politike. I u tome je ako hoćete i danas lekcija za nas 2018.g. i inspiracija za ono što moramo i danas učiniti.
Hvala. Sada će u ime kluba zastupnika Živog zida i Snage završno govoriti poštovani zastupnik Ivan Pernar.
Uvažene dame i gospodo iz HDZ-a, pa moram vas podsjetiti kako je rat, zašto je uopće do rata u bivšoj Jugoslaviji došlo. On se odvio u dvije faze, jedna faza je bila razoružavanje Hrvatske, to svi znate po direktivi JNA koju su domaći kolaboratori bespogovorno proveli i nisu se opirali. To je bila jedna faza. A onda je išla druga faza. Druga faza je bila od strane zapada da se u Hrvatskoj uvede embargo na uvoz oružja. Znači vi sada imate zemlju koja je s jedne strane razoružana a s druge strane ne može više kupovati oružja. Embargo na uvoz oružja Srbiji nije štetio gospodine Stier pa zato jer su već bili naoružani do zuba. I umjesto da je Međunarodna zajednica recimo uvela embargo samo Srbiji, ona ga je uvela i Hrvatskoj. A što je time zapravo napravljeno? Time je zapravo međunarodna zajednica stvorila plodno tlo i plodnu zemlju za budući sukob. Odnosno dala je zapravo, stavila je tu agresivnu velikosrpsku politiku u poziciju da napada Hrvatsku. I onda što se događa, ta ista politička stranka kojoj vi pripadate HDZ poziva Vučića u Hrvatsku, poziva Vučića u Hrvatsku koji je u Glini držao huškačke govore, koji je bio stranački prijatelj Vojislava Šešelja, koji i prije odlaska u Hrvatsku u posjed, sad i nakon nastavio sa istom pričom. Pa nisam ga ja zvao u posjet Hrvatskoj. Jesam se ja slikao s Vučićem? Idemo dalje, vi kažete gospodine Pernar, to je možda bila sad greška ćete reći, dobro, a čemu sad naslikavanje opet sa Didikom, zašto koalicija s njim? Je li moguće da je do rata između Hrvata i Bošnjaka došlo zato jer je postojao dogovor sa Miloševićem o podjeli BiH-a. Vi ćete reći da nije ali vi priznajete Haški sud iz HDZ-a dame i gospodo koji je rekao da jest, da je upravo ta zločinačka politika dovela zapravo do rata i stradanja i na kraju krajeva do ratnih zločina gdje su HDZ-ovi funkcioneri a ne funkcioneri Živog zida, ne Branimir Bunjac, ne Ivan Vilibor Sinčić i ne Ivan Pernar osuđeni na Haškom sudu za ratne zločine za mučenje ljudi u logorima itd. Također gospodine dragi, moj otac nije se potpisivao ćirilicom i nije se izjašnjavao kao Jugoslaven. Ali neki dužnosnici HDZ-a koji su u koaliciji sa Miloradom Dodikom jesu dame i gospodo. I kada uzmete u obzir da su isti jugokomunistički kadrovi zapravo nastavili vladati nakon '90.-te, da i dana HDZ zapravo sa njima koalira i u Hrvatskoj sa srpskim kadrovima i u BiH-a a jasno je što su oni, pa nisu ... [[Govornik se ne razumije.]] , vi meni tu dijelite moralne lekcije. Pa gospodine dragi, pa jesam li ja otvarao studentski dom pod imenom Radovan Karadžić u BiH-a ili je to radio vaš koalicijski partner Milorad Dodik? Kako imate srama i obraza pogledati uopće Hrvate iz Bosanske Posavine koji su protjerani zahvaljujući toj politici i toj Republici Srpskoj u kojoj vi vidite partnera i saveznika. Partnera i saveznika u čemu? U razvaljivane susjedne države, to je vaš plan i program. To je vaš plan i program HDZ-a dame i gospodo. A nas iz Živog zida, nas se proziva tobože kao mi surađujemo sa Srbima, mi radimo protiv Hrvatske, mi imamo neke prste u nekakvim, sada ste vi prešli u teorije zavjere. Sada vi tvrdite ono mi smo urotnici, radimo protiv države itd.. Vrlo, vrlo opasno ali najveći zloćin koji je HDZ napravio nije zapravo nad Srbima niti Bošnjacima, najveći zločin bio je nad hrvatskim narodom kojeg se danas rastjeruje više nego u doba rata i srpske agresije. To ste vi zaboravili gospodo iz HDZ-a. Zločin privatizacije, zločin ratnog profiterstva za koji je neki dan osuđen predsjednik ne Živog zida Ivan Vilibor Sinčić, nego predsjednik HDZ-a bivši, dr. Ivo Sanader pred kojim ste puzali i klanjali mu se. Hvala.
Hvala lijepa. Time ćemo zaključiti raspravu o ovoj točci, odnosno točkama a o njima ćemo glasovati kada se steknu uvjeti.
Prijedlog Odluke o sudjelovanju pripadnika OS-a RH u misiji potpore miru „Resolute Support“ u Afganistanu, predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena. Naglašavam da članak 7. stavak 6. Ustava RH određuje da je za donošenje odluke potrebna većina glasova svih zastupnika, dakle 76 glasova. Dajem na glasovanje navedeni prijedlog odluke, molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova, 107 za, 2 suzdržana i 4 protiv donesena Odluka o sudjelovanju pripadnika OS-a RH u misiji potpore miru „Resolute Support“ u Afganistanu. Idemo sada na Konačni prijedlog Zakona o probaciji, drugo čitanje PZ broj 312, predlagatelj je Vlada RH na temelju članka 85. Ustava RH i članka 172. u vezi s člankom 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevno reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona, amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 197. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Molio bih predstavnika predlagatelja da nam da dodatno obrazloženje s nama je poštovani Dražen Bošnjaković, ministar pravosuđa, izvolite.