Drugo, imamo Prijedlog odluke o razrješenju pravobraniteljice za djecu. Prijedlog odluke dostavila je Vlada. Sukladno članku 25. Zakona o pravobraniteljici za djecu, pravobranitelji za djecu i njegovi zamjenici bit će razriješeni dužnosti i prije isteka vremena na koje su imenovani u slučaju na vlastiti zahtjev, drugo je irelevantno. Pravobraniteljica za djecu je u pisanoj formi podnijela ostavku, pa je Vlada i predložila razrješenje pravobraniteljice za djecu. Otvaram raspravu. Kolege, molim lijepo se prijavite na uredni način. Prvo je poštovani zastupnik Damir Kajin u ime kluba IDS-a.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjena gospodo zastupnici. Kada su, samo malo, pravobraniteljici za djecu, gospođa Ljubica Matijević-Vrsaljko, te njenih dvoje zamjenika Gordana Bračić-Ružić i Gregori Graovac podnijeli ostavke i to zbog, kako su oni nazvali, zdravstvenih razloga, klub IDS-a logično je već to jutro ovdje u ovoj prostoriji tražio informaciju o toj, pod navodnicima "epidemiji" unutar pravobraniteljstva za djecu, a s veseljem da se, da budem ciničan, ta bolest ne bi proširila i na neke druge hrvatske institucije. Logično smo držali da se radi o pozadini slučaja Brezovica, jer je samo dan ranije Državno odvjetničko vijeće odlučilo zaštititi gospođu Božicu Cvjetko na mjestu zamjenice gospodina Bajića. Sve se to dešavalo onaj petak kada je i gospođa Carla del Ponte doletjela u Zagreb. Mislili smo da je logično tada reagirati, jer dan nakon rasprave o revizije i pretvorbe gdje je došla do punog izražaja sprega, usuđujem se reći, krupnog kapitala i pravosuđa, izgledalo je da dolazi i do drugo pravosudnog skandala, a to je da nakon što smo zaštitili krupne kapitaliste, koji su to jasno postali zahvaljujući društvenom trenutku, sada je na pomolu i zaštita pedofila od tog istog našeg pravosuđa, pogotovo ako su u to umiješane crkvene institucije. Međutim, dan kasnije izašlo je u novinama čitav niz naprosto napisa i dozvolite mi da neke naslove kao takve pročitam. "Gospođa Cvjetko tvrdi da nije kriva, da je Bajić napada pod pritiskom medija, skandal", "Tri ostavke jer Božica Cvjetko nije smijenjena". Onda tu imamo "Vrsajko i Flander u ratu", "Silovatelji u istoj školi sa žrtvama", Radin zbog vaših privatnih razloga rušite zaštitu djece. Onda idemo dalje, ima toga puno. "Prešutjeli zajedničku tvrtku", "U kuloarima se počelo otkrivati prljavi veš, da je Gordana Buljan-Flander odbila tu funkciju te predložila svog čovjeka odvjetnicu Ljubicu Matijević-Vrsaljko", prijedlog je bio utemeljen itd., itd. Pa onda, "Vrsaljko pozvana da povuče ostavku". I sada ne znam da li ima, "Tajna ostavke, zašto je stvarno otišla, ostavka pravobraniteljice za djecu i njezinih zamjenika", "Prijetili su mi smrću". Ljubica Matijević-Vrsaljko u Nacionalu govori "Ne želim bacati balončiće, piti kavu i za to uzimati veliku plaću. Dosta mi je i tribina na kojima se ništa ne zaključuje a u slučaju da se nešto i zaključi to se ne provodi.". Onda dolazimo do ljubavnih trokuta itd., itd. E sada, što je pozadina? Da li je pozadina ljubavni trokut ili je pozadina gospodo zastupnici nefunkcioniranje ja bih rekao sustava. Ako je ljubavni trokut po srijedi onda to nije nikakav problem razriješiti. Pošaljite ljude doma i nikome ništa. Ako je ljubavni trokut po srijedi i nefunkcioniranje sustava onda treba jasno pomoći i razriješiti problem našega sustava, znači omogućiti da sustav funkcionira sa novim ljudima, da zaživi to pravobraniteljstvo za djecu iako bi se isto moglo skrasiti po našem mišljenju i unutar pučkog pravobranitelja jer može biti da se pravobraniteljstvo za djecu formiralo zbog "kućnih odnosa" unutar jedne političke grupacije. Ako je tome tako onda bi rekli dalmatinci "vratite dite materi", vratimo ga znači pučkom pravobranitelju, reformirajmo sustav. Ako je po srijedi napad na institucije onda te institucije jasno treba osnažiti. Ako je tome tako onda treba rehabilitirati gospođu Vrsaljko. U protivnom, ako smo mi kao zastupnici dovedeni u zabludu onda ih doista sve treba poslati doma. Jasno je da nema nikoga ovdje u ovome Domu koji ne bi želio pomoći djeci. Svi to mi želimo. Mi isto tako znamo da u nekim institucijama koje se bave djecom, poglavito napuštenom, djecom sa čitavim nizom problema od svojih obitelji nadalje itekako ima problema. To mi jednostavno ne trebamo skrivati. Slučaj Brezovica je zasigurno najveći skandal koji se u posljednje vrijeme dogodio "nad djecom". Možda je Pula ili ono što se dešavalo u Puli odmah iza nje itd. Možda je gospođa Vrsaljko pala jer je takla netko kaže u crkvu. Međutim, ako su posrijedi ovako bizarni razlozi kao što dio medija navodi ljubavni trokut i slično onda treba doista primiti ostavku na znanje. Sve u svemu, situacija je u ovom trenutku usuđujem se čak reći komična. Ali prilike u našim domovima za djecu su ozbiljne i utoliko želim da se ti problemi riješe bilo sa gospođom Vrsaljko ili bez gospođe Vrsaljko. Međutim, već tri mjeseca se o tome šuti, prolazi vrijeme, ništa se ne mijenja, sve pada kada su naši domovi za djecu po srijedi u zaborav. No, laički najbliži sam da se povuče ova ostavka i da pravobraniteljstvo počne odnosno nastavi sa svojim radom. Ako se prihvati ostavka onda mislim da bi trebalo podvesti i to pod pravobraniteljstvo za djecu, pod pučkog pravobranitelja a od policije odnosno od državnog odvjetnika tražiti što se učinilo u slučaju Brezovica, Pula i da ne spominjem neke druge domove diljem Republike Hrvatske. To je problem a neuzvraćena ljubav je jasno recimo "sekundarni problem". Znači, predlažemo da se doista kaže što je ovdje istina i ako su neki bizarni razlozi po srijedi se povuče ostavka i da se jasno oživi sama institucija.
Hvala. Poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Prvo moram prosvjedovati stvarno na ove izjave gospodina Damira Kajina vezano tzv. trokutu, četverokutu. Pa to uopće nije tema ove rasprave nego se moramo pozabaviti time da nam institucija pravobraniteljice za djecu konačno profunkcionira. Ja mislim da o tome trebamo ovdje govoriti a ne o tome šta je pisalo u ovim novinama, je li tu trokut ili četverokut, dajmo se posvetimo temama zašto smo ovdje. Znamo i sami kakva je situacija vezano sa zaštitom djece, vidjeli smo kakva je situacija sa Romima. Radili su na poljima. Vidimo kakva je situacija svaki dan na cesti. Situacija da djecu razbojnici susreću i mobitele im otimaju. Prema tome, imamo daleko puno pametnijih stvari raspravljati i inzistiramo znači mi pravaši da Vlada žurno poduzme mjere da se imenuje nova pravobraniteljica ili pravobranitelj za djecu. Mi ne možemo dopustiti da ovaj vrlo važan i bitan institut ostane ovako neriješen. Prema tome, očekujemo da čak na ovoj sjednici ja mislim da je Vlada mogla se potruditi i dati prijedlog novog pravobranitelja za djecu ili pravobraniteljice tako da poduzmemo odgovarajuće korake da ta institucija konačno profunkcionira. Jer mi imamo puno raznih institucija, razno raznih pravobranitelja a vidjeli smo i sami kad dolazi izvješće oni se godinu dana prije svega bave sobom kako će i na koji način će ustrojiti svoj ured. Znamo i sami da je i ovdje bio takav slučaj vezano kod pravobraniteljice za djecu da smo mi šest mjeseci raspravljali oko statuta, oko sistematizacije i svega ostaloga a dok su problemi bili sve veći i veći. Prema tome, plediram i na kolege zastupnike dalje da zatražimo od Vlade da žurno reagira i da dobijemo novog pravobranitelja odnosno pravobraniteljicu za djecu a ne lamentiramo na ove teme što se piše u tisku. Pa kad već čitate tisak zašto ne govorite o malverzacijama u Istri, oko Brijuna, ovoga, onoga. Pa to je isto aktualno. Hvala lijepa.
Hvala. Povreda poslovnika poštovani zastupnik Damir Kajin.
Temeljem članka 214. gospodin Pero Kovačević nema što apelirati, nema što protestirati nego treba ispravljati krive navode. Jer jedino tako može polemizirati sa nekim predlagačem ispred kluba.
Kolega Kajin, izvolite sjesti. Izričem vam opomenu. Vi ponovo na elementarni način kršite poslovnik javljajući se za povredu poslovnika. Niti je kolega Kovačević ispravljao vaš netočni navod nego sudjelovao u raspravi. Slušajte, nemojte sjediti na ušima. Poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Samo nekoliko rečenica. Naime, potaknut sam onime što je rekao gospodin Kovačević i nadovezat ću se na ono što je on rekao. Ali najprije mi dozvolite da konstatiramo svi zajedno da je pravobraniteljstvo uistinu možda najznačajniji stup demokracije. U ovom slučaju imamo tri ostavke. Dakle, o čemu se radi? Da li se radi o nekoj epidemiji u pravobraniteljstvu ili se radi o jednoj ozbiljnoj bolesti našega društva. To se moramo pitati. Ja se ne bih složio sa gospodinom Kovačevićem, da je Vlada trebala, da je Vlada trebala dati nova imena. To nije suština. Trebalo je vidjeti i pitati Vladu zašto nije došla danas sa konkretnim mjerama da se ovo više nikada ne ponovi. Ovo je za mene uistinu sramna situacija. U ovom trenutku kada se približavamo Europskoj uniji, ovo će se itekako valorizirati, itekako će se valorizirati. I prema tome, na ovome možemo svi pasti. Ja vas zaista molim da ovdje u biti se koncentriramo na bit problema a imena su manje važna, hvala lijepo.
Hvala lijepa. Replika poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Štovani gospodine predsjedniče unatoč tome što sam bio kratak, jasno, mislim da me je kolega krivo razumio. Znači nama je interes da institucija pravobraniteljice ili pravobranitelja za djecu profunkcionira i da radi i da nemamo praznoga prostora nego da se ta institucija brine o djeci a ne o sebi. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Miljenko Dorić.
Naime, to je ono gospodine Kovačević što sam ja upravo rekao. Ono ne može profunkcionirati ako se ne dijagnosticira zašto i što se to stvarno dogodilo. Davanjem novih imena kandidata, to nije rješenje. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Kolegice i kolege, prema Zakonu pravobranitelja za djecu i njegovog zamjenika se razrješava, razrješava Hrvatski sabor prije isteka vremena na koji su imenovani na njihov, jedan od slučajeva na njihov vlastiti zahtjev. Pravobraniteljica je podnijela ostavku i Vlada koja predlaže pravobraniteljicu je predložila da se ta odluka prihvati i ona razriješi dužnosti, a na Vladi je nakon odluke Sabora da predloži po članku 23. novu pravobraniteljicu. Zaključujem raspravu. U slijedu imamo dalje razrješenje zamjenice pravobraniteljice za djecu. Zamjenica pravobraniteljice za djecu Gordana Bračić-Ružić podnijela je zahtjev za razrješenje sa dužnosti sukladno članku 25. Zakona o pravobraniteljici za djecu. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Zamjenik pravobraniteljice za djecu George Gravas podnio je zahtjev za razrješenje sa dužnosti sukladno članku 25. Zakona o pravobranitelju za djecu. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Zaključujem raspravu. Kolega Kajin ovo nije nikakvo javljanje za raspravu, ovakav pokret. To, ovakav pokret, ja vas pažljivo pratim, to na neko, to ostavite za neko drugo mjesto da se na takav način javljate na raspravu. Za raspravu se javlja na način koji je predviđen Poslovnikom a ne sa jednom gestom koja.
Prijedlog Odluke o razrješenju pravobraniteljice za djecu. Dajem na glasovanje Prijedlog Odluke. Uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 88 glasova za, 5 suzdržanih i 3 protiv razriješena dužnosti pravobranitelja za djecu.
Razrješenje zamjenice pravobraniteljice za djecu. Dajem na glasovanje Odluku o razrješenju zamjenice pravobraniteljice za djecu Gordane Bračić-Ružić. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 88 glasova za, jednim suzdržanim i 4 protiv razriješena je i zamjenica pravobraniteljice za djecu Gordana Bračić-Ružić.
Razrješenje zamjenika pravobraniteljice za djecu. Dajem na glasovanje Odluku o razrješenju zamjenika pravobraniteljice za djecu Georgija Graovca. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 89 glasova za, 3 suzdržana i 4 protiv razriješen dužnosti zamjenika pravobranitelja za djecu Georgije Graovac.
Idemo na: - Prijedlog zakona o elektroničkom dokumentu, prvo čitanje, P.Z. BR. 344 Predlagatelj Zakona je Vlada. Prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, Ustav, Poslovnik i politički sustav i Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Molim predstavnika, predstavnicu predlagatelja, gospođu Dijanu Šimić, zamjenicu državnog tajnika Središnjeg državnog ureda. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Sabora. Poštovane dame i gospodo zastupnici. Svrha Zakona čiji tekst je danas pred vama je pospješiti i potaknuti primjenu elektroničkog poslovanja u Republici Hrvatskoj. Prema podacima GFK instituta trenutno u Hrvatskoj Internet koristi milijun i 200 tisuća građana. Od 2003. godine to je rast od 600 tisuća novih korisnika. Ne možemo više očekivati eksponencijalni rast broja korisnika, rast će ubuduće biti nešto umjereniji, ali s druge strane očekujemo da će postojeći korisnici na sve napredniji način koristiti usluge na Internetu. To se prvenstveno odnosi na intenzitet korištenja usluga elektroničkog poslovanja. Trenutačno u Hrvatskoj nešto manje od 20% korisnika Interneta koristi neke od usluga elektroničkog poslovanja. Dakle, gotovo 240 tisuća građana kupuje, plaća račune, ugovara turističke aranžmane putem Interneta. Prema pokazateljima analitičke kuće IDC Hrvatska u rastu internetske trgovine prati svjetske trendove. Prošle godine je tako dosegnut opseg elektroničkog poslovanja od 263 milijuna američkih dolara. Što je rast od gotovo 86% u odnosu na prethodnu godinu. Najveći dio transakcija ostvaren je u dijelu elektroničke trgovine između tvrtki, to je gotovo 90%, a ostatak je ostvaren u klasičnom internetskom trgovanju između tvrtki i krajnjih korisnika pa se danas u Hrvatskoj može na Internetu može kupiti gotovo sve. Od bankarskih usluga, turističkih aranžmana, avio karata, računala, bijele tehnike do građevinskog materijala. Prvi korisnici elektroničkog poslovanja u Hrvatskoj bili su upravo oni poslovni korisnici koji su prvi uočili i prednosti primjene informacijske tehnologije u svom poslovanju a to su financijske institucije i banke. Oni su shvatili da je primjena elektroničkog poslovanja imperativ konkurentnosti i ekonomičnosti obavljanja poslovnih funkcija i pružanja usluga. Tako su najuspješniji oblici elektroničkog poslovanja u Republici Hrvatskoj on-line turizam koji čini 18% ukupnog broja korisnika Interneta, internetsko bankarstvo sa 16% korisnika, elektronička trgovina sa 8% korisnika. Kao što vidimo iz predloženoga. Elektroničko poslovanje može se provoditi i bez zakona, odnosno nisu zakoni i drugi propisi ti koji određuju da li će ili ne netko poslovati primjenom informacijsko komunikacijske tehnologije. No, one tvrtke koje su prve krenule u primjenu elektroničkog poslovanja suočavaju se sa problemom pravne nesigurnosti koji značajno usporava porast primjene elektroničkog poslovanja. Zako o knjigovodstvu već je omogućio da se knjigovodstvene isprave mogu voditi i u elektroničkom obliku, ali nije predviđena provjera vjerodostojnosti, pouzdanosti niti je uspostavljena prava sigurnost korištenja elektroničkih sadržaja. Jedan od najvećih problema u ovom području predstavljalo je uređenje čuvanja elektroničkih dokumenata, dakle, vođenje elektroničke arhive. Upravo se ovo područje i uređuje ovim Prijedlogom zakona. Zajednička značajka za sve pojavne oblike elektroničkog poslovanja i njihova sve veća neovisnost o papirnatom mediju kao takvom jer se dokumenti izrađuju, razmjenjuju i arhiviraju u elektroničkom obliku. Problem u Hrvatskoj je da kada se određena aktivnost koja je u potpunosti podržana elektroničkim poslovanjem želi i dovršiti današnji pravni instrumentarij i dalje traži trenutnu obradu i promet dokumenata na papiru što najčešće znači jednostavno ispis, odnosno presliku već sačinjenih elektroničkih sadržaja. U Republici Hrvatskoj puno se napravilo na pravnom okviru za elektroničko poslovanje. Donesen je Zakon o elektroničkom potpisu, Zakon o elektroničkoj trgovini, a uz ta dva najbitnija zakona pravnu sigurnost poslovnih subjekata a i građana dodatno utvrđuju Zakon o telekomunikacijama, Zakon o zaštiti osobnih podataka i dijelovi Zakona o zaštiti potrošača, Kaznenog zakona te Zakona o pravu na pristup informacijama. Svi ovi zakoni u najvećem su stupnju već usklađeni sa zakonodavstvom Europske unije. U pripremi teksta ovoga Zakona naravno bazirali smo se i na stranim iskustvima. Izvršili smo uvid u postojeća zakonodavstva u zemljama Europske unije ali i u ostalim zemljama u kojima je raširena primjena elektroničkog poslovanja. U više je zemalja započelo reguliranje uporabe elektroničkih dokumenata, a utvrdili smo da većina zemalja u kojima se pravno uređuje uporaba elektroničkih dokumenata ovo je područje objedinjeno sa zakonskim tekstovima kojima se uređuje elektronička trgovina, elektronički potpis, elektroničke transakcije i slično. Nacrt prijedloga koji je danas pred vama pravno uređuje uporabu i promet elektroničkih dokumenata u Republici Hrvatskoj, postupke vezane za izradu, promet, uporabu, pohranu i čuvanje informacijskih sadržaja ugrađenih u elektronički dokument uz primjenu informacijske i komunikacijske opreme. Predloženim Zakonom želi se stvoriti povjerenje naše javnosti u uporabu i razmjenu elektroničkih dokumenata kroz otvorene telekomunikacijske sustave kako bi se u punom smislu potaklo elektroničko poslovanje i omogućile usluge poslovnim subjektima i građanima predviđene i programom E-Hrvatska kao jednim od strateških prioriteta. Ključna kategorija na kojoj se temelji ovaj Zakon je upravo kategorija elektroničkog potpisa. Elektronički potpis ugrađuje se u elektronički dokument i njime se osigurava vjerodostojnost i pravovaljanost elektroničkog dokumenta. Donošenjem Zakona o elektroničkom dokumentu stvorila bi se osnovica za širu uporabu sustava elektroničkog poslovanja i pružanja on-line usluga. A na poslovnim subjektima je da intenzivnije prihvaćaju elektroničko poslovanje kao što je to već započeto u državnoj upravo kroz projekte «Hitro HR» i otvoreni javni sustav elektroničkih zemljišnih knjiga. Hvala.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Krešimir Čosić. IZvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo! Najprije nekoliko riječi o osnovnim ciljevima i osnovnim pitanjima koja se nastoje urediti Zakonom o elektroničkom dokumentu. Gospodarski i društveni razvitak Republike Hrvatske u današnjem se trenutku i u sagledivoj budućnosti temelji, a nadamo se da će to biti sve prisutnije na razvoj i primjene informacijske komunikacijske tehnologije. Informacijska i komunikacijska tehnologija u svijetu postaje temeljni pokretač gotovo svih gospodarskih, društvenih i drugih procesa, ali Republika Hrvatska ipak moramo priznati kad su u pitanju bazične tehnologije i sve ono što je vezano uz tehnološki sektor informacijsko-komunikacijskih tehnologija zaostaje. Ali je pravo zadovoljstvo vidjeti da postoje određene inicijative koje imaju za cilj urediti zakonski okvir kako bi se ti procesi što je moguće kvalitetnije i učinkovitije u budućnosti odvijali. Zajednička značajka za sve pojavne oblike elektroničkog poslovanja je njihova sve veća neovisnost o papirnom mediju i to je problem kojim se bavi ovaj Zakon. Budući da se dokumenti izrađuju, razmjenjuju i arhiviraju u elektroničkom obliku ali isto tako i u papirnom obliku. Isto tako takvim djelovanjem ostvaruje se određena aktivnost podržana elektroničkim poslovanjem i želi se dovršiti današnji pravni instrumentarij i dalje on traži trenutnu obradu podataka koji se nalaze na papiru. Taj dualizam stvara u praksi ozbiljne probleme. Sve to je posljedica nedostatka odgovarajućeg pravnog instrumenta kojim se uređuje uporaba i promet elektroničkih dokumenata i njihov odnos u odnosu na papirne dokumente i sve to rezultira činjenicom da se mnoštvo započetih i u praksi već djelatnih projekata primjene informacijske i komunikacijske tehnologije uključujući i elektroničku upravu, elektroničku trgovinu, elektroničke zemljišne knjige i druge aktivnosti ne mogu u potpunosti završiti. Tako se pojavljuje dvojno poslovanje. Jedno u klasičnom obliku. Poslovanje s dokumentom na papiru u drugo u obliku elektroničkog dokumentiranja što izuzetno opterećuje poslovne subjekte ne samo organizacijski i financijski nego funkcionalno. Stoga je normalno da se u svakodnevnom radu pojavljuju sukobi i nedoumice i upiti za rješavanjem nastalih problema i konflikata u provedbi elektroničkog poslovanja. Elektroničko poslovanje u gospodarstvu, bankarstvu, državnoj i lokalnoj samoupravi, pravosuđu i drugim djelatnostima kao što je poznato obuhvaća niz poslovnih procesa koji se u cijelosti ili djelomično obavljaju elektroničkim putem primjenom informacijske i komunikacijske tehnologije. Sustavi elektroničkog poslovanja teško se mogu razvijati bez adekvatnog pravnog instrumenta priznavanje i zaštite uporabe i razmjene elektroničkih dokumenata. Treba naglasiti da je Republika Hrvatska već donijela neke važne zakone koji reguliraju neka važna pitanja u području uopće primjene informacijsko-komunikacijskih tehnologija u, i biznisu. Zakon o elektroničkom potpisu iz siječnja 2002. godine, Zakon o elektroničkoj trgovini u listopadu 2003. godine i ova današnja inicijativa isto tako je važna i vrijedna ali ostaje ono važno pitanje s obzirom da se svaki zakon donosi, s obzirom da smo u jednom vremenskom razdoblju od kašnjenja nekoliko godina pojavljuje se pitanje konzistentnosti i međusobne usklađenosti tih zakona, a poznato je da u mnogim drugim državama Zakoni o elektroničkom potpisu, elektroničkoj trgovini i elektroničkom dokumentu su doneseni kao jedinstveni paket zakona kako bi se osigurala nužna i neophodna konzistentnost u tom području. Predloženim zakonom kao što ovdje piše regulira će se jedno novo područje djelovanja gospodarskih subjekata, građana i državnih institucija. Ovo područje nije do sada bilo u potpunosti zakonski regulirano ali je sve važnija njegova regulacija zbog brzog tehnološkog razvitka. Nedostatak zakonske regulacije na prvom mjestu može predstavljati značajnu prepreku u razvoju elektroničkog poslovanja i u tom smislu općenito gospodarskog razvoja Republike Hrvatske. Predloženi zakon pravno uređuje uporabu i promet elektroničkih dokumenata u Republici Hrvatskoj. Uređuje postupke vezane za izradu, promet, uporabu, pohranu i čuvanje informacijskih sadržaja ugrađenih u elektronički dokument uz primjenu informacijske i komunikacijske opreme. Istodobno ovim se Zakonom želi stvoriti prostor za intenzivnije djelovanje sustava elektroničkog poslovanja koji sve više postaje imperativ postizanja konkurentnosti na svjetskim tržištima. Predloženim Zakonom želi se također promovirati i osigurati nesmetan i brzi tehnološki razvoj elektroničkog poslovanja uporabom i razmjenom elektroničkih dokumenata koji se pravno izjednačavaju s klasičnim dokumentima na papiru i to je jedan od glavnih ciljeva ovog Zakona. Uz djelovanje već donesenog Zakona kao što je već i istaknuto u elektroničkom potpisu i Zakona o elektroničkoj trgovini omogućuje se javna, nesmetana i pravno utemeljena uporaba i razmjena elektroničkih dokumenata uz stvaranje povjerenja što je posebno važno kad su u pitanju nove tehnologije koje su mnogima nepoznate. Najširoj javnosti u djelovanju institucija elektroničkog dokumenta jer bez tog povjerenja brzina penetracije čitavog tog sustava elektroničkog biznisa u Republici Hrvatskoj mogla bi imati probleme ne na tehnološkoj razini, ne na zakonodavnoj nego možda čak na onoj psihološkoj razini. Prednosti elektroničkog poslovanja kao što je poznato doprinos su u značajnoj mjeri smanjenju troškova poslovanja. Minimiziraju se troškovi prijevoza, kašnjenja. Ušteda vremena je itekako važan faktor raste brzina i automatizacija obrade i razmjene podataka i tu su mogućnosti primjene ovih tehnologija izuzetno važne. One mogu dinamizirati rad u velikoj mjeri cijele državne uprave što nije nevažno s obzirom na zamjetne sporosti i kašnjenja u radu državne uprave, automatski nadzor efikasnosti rada državne administracije, s obzirom na sve ono što se može analizirati kod izdavanja dokumenata, odgovora na dokumente itd. i možemo reći slobodno da će ove tehnologije imati veliki pritisak prema državnoj administraciji da se mijenja u smislu svoje brzine efikasnosti i odgovornosti. I u svakom slučaju tu će nam tehnologije možda mnogo više pomoći nego sve ono drugo o čemu danas itekako razgovaramo posebno kad je u pitanju pristup Europskoj uniji, reforma državne administracije je jedan od prioriteta i te nove tehnologije svakako mogu pomoći da cijeli taj proces bude brži, efikasniji, učinkovitiji. Smanjenje pojave grešaka, jeftino i brzo publiciranje, pretraživanje informacija, smanjenje krivotvorenja. To je itekako važno s obzirom na mogućnosti koje se nude u tom sektoru. Povezivanje razmjene podataka između tvrtki, ponude jedinstvenog mjesta za kontakt uprave i građana koji će biti mnogo komotniji i efikasniji nego čekanja u beskonačno dugim repovima, web portali, bolji i dostupniji servisi koji će rezultirati zadovoljstvom nadamo se hrvatskih građana. Elektronički bazirani servisi već danas imaju značajno mjesto kao što je istaknuto, a u budućnosti širit će se na porezne prijave, na traženje zaposlenja, servise razne, socijalne zaštite kao što su naknade zaposlene, studentske naknade itd. Za primanje obreda zahtjeva za osobne dokumente, vozačke dozvole, putovnice, registracija vozila, nadamo se vrlo skoro i glasanje elektroničkim putem, zdravstvene usluge, financijske transakcije o čemu smo već čuli. Pristup Hrvatske u Europsku uniju će se umnogome ubrzati upotrebom elektroničkih dokumenata i svih ovih aktivnosti koje su uz to vezane. Brža, jednostavnija predaja izvješća ili zahtjeva, brže dobivanje dokumenata, praćenje statusa rješavanja zahtjeva automatski neovisno o spremnosti, volji i okretnosti službenika itd. Velike financijske uštede u mnogim državama, u mnogim sektorima. Evo ovako jednu malu ilustraciju. Nedavno je američka vojska, znači kopnene snage su dale izvješće u kojem tvrde da uvođenje elektroničkog dokumenta, elektroničkog potpisa, provođenje svih elektroničkih transakcija povećava njihovu efikasnost u značajnoj mjeri i osigurava uštede koje godišnje iznose 1,3 milijarde dolara. To nisu mala sredstva. To su itekako značajna sredstva koja na najbolji način ilustriraju mogućnosti koje su zaista dostupne svim važnim tijelima državne uprave, normalno i biznisu i tvrtkama. Istaknuto je posebno kad je u pitanju ovo izvješće reduciranje troškova održavanja, povećanje logističke efikasnosti, a da ne govorim što sve to znači s obzirom na operacije koje se odvijaju u raznim okolnostima na terenu, gdje prijete postrojbama različiti rizici pri transferu različitih zapovjedi, papira i njihovoj autorizaciji. Područje elektroničke trgovine posebno je važno i zaslužuje značajniju pažnju. No međutim, prepreke u razvoju elektroničke trgovinu vezane su uz pitanje povjerenja, vezane su uz sve one mogućnosti o kojima treba znati više, a odnose se na identifikaciju sudionika u prometu, osiguranje zaštite, transakcija itd. i treba zaista možda ljude bolje informirati da su tu mogućnosti zaštite daleko veće nego što su do sada postojali. Zbog toga samo nekoliko riječi o mogućnostima i mehanizmima zaštite sadržaja koji su prikazani u digitalnom obliku i koji imaju za cilj zaštitu od neovlaštenog pristupa, zaštitu od kopiranja, daljnjeg distribuiranja, dokazivanja autentičnosti sadržaja itd. Mogućnostima šifriranja koje su vrlo jednostavne, pouzdane, osigurava se privatnost, tajnost, osigurava se integritet podataka, utvrđuju se autentičnost, autorizacija, izdavanje digitalnih potvrda, izdavanje računa, dodjela vlasničkih prava itd. Svakako kad se događaju ovakve promjene onda one imaju svoj utjecaj ne samo na tehnološki sektor, ne samo na financijski, ne samo na pravni okvir, nego imaju utjecaja na naš jezik i ja bih rekao više nego je evidentno da tu postoji određena terminološka zbrka ne na sreću samo u Republici Hrvatskoj, nego i šire. Evo, samo ilustrirat ću jedan primjer. Članak 4. gdje se govori o elektroničkom dokumentu pa stoji otprilike ovako. Citiram. Elektronički dokument, logički, funkcionalno povezan može biti poslan, primljen ili čuvan na elektroničkom, magnetnom, optičkom ili drugom mediju. Tu se sad pokazuje non sens terminologije. To je u suštini digitalni dokument, jer sve ono što je zajedničko, elektroničkom, magnetnom, optičkom ili drugom mediju je digitalni zapis. Znači, način prezentacije informacije. Po tome bi ispalo da dok je taj dokument na kao što ovdje piše na elektroničkom mediju on je elektronički dokument, kad se mijenja medij onda bi on vjerojatno poprimao nekakav drugi karakter kad je taj dokument. Znači, taj binarni zapis na magnetskom mediju onda bi se on trebao zvati nekako drukčije itd. i to je problem terminološke zbrke. Ako otiđete «Google» i eventualno otkucate digitalni potpis onda ćete vidjeti 3 milijuna 200 000 referenci. Ako napišete elektronički potpis onda ćete vidjeti milijun i 400 000 referenci. Znači, digitalni potpis se više koristi kao termin nego elektronički potpis. Ako otkucate digitalna ekonomija to je nešto što je danas vrlo popularno, o čemu se u Hrvatskoj govori onda ćete imati skoro 2 milijuna referenci, ali nećete imati gotovo nikakvih referenci kad je u pitanju elektronička ekonomija. Nekonzistentnost se pokazuje i sa slijedećim. Ako otkucate elektronički dokument imat ćete 2 milijuna 200 000 referenci, ali zato imate beznačajan broj referenci 900 000 kad se radi o digitalnom dokumentu. Prema tome, terminologija je nešto što će se morati uređivati. Svakako zaključno, strategija jačanja elektroničkog poslovanja u Republici Hrvatskoj zaslužuje pažnju i napori Vlade Republike Hrvatske u tom smjeru su ohrabrujući i u budućnosti svakako bit će nužno pokloniti dodatnu pažnju povjerenju u elektroničko poslovanje, prilagodbi propisa, tehničkim prilagodbama, ali i kampanji i promidžbi svih ovih aktivnosti. Iz svega toga Klub HDZ-a podupire prijedlog ovog zakona i nadam se da će se neki nedostaci u drugom čitanju otkloniti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana zamjenice državnog tajnika Središnjeg državnog ureda za Hrvatsku, kolegice i kolege. Klub SDP-a, pošto to u klubu SDP-a opće nije sporno da je elektroničko poslovanje temeljeno na informacijskoj i komunikacijskoj tehnologiji, stvara nove oblike djelovanja i da je ono, da je to nešto što jednostavno nameće gospodarski i društveni razvitak Republike Hrvatske, pa u tom smislu i podržava. Kao što je i rekla gospođa zamjenica, Republika Hrvatske je još donijela u siječnju 2002. godine Zakon o elektroničkom potpisu i kasnije, negdje u listopadu 2003. godine Zakon o elektroničkoj trgovini. Logično je da je onda i ovaj prijedlog Zakona o elektroničkom dokumentu nastavak i te pravne regulacije koja je otpočeta još 2002.. Gotovo da je malo toga sporno u ovom zakonu, ali je sporno to što se događa kao priprema i podloga. I što se to dogodilo u Hrvatskoj da bi se uopće ovaj prijedlog, da bi se ovaj Prijedlog zakona nakon usvajanja, dakle kao zakon, zaživio i da bi bio djelotvoran? Ništa. Ništa se nije dogodilo niti se uopće obećaje da će se dogoditi tad ne u tvornom smislu osim što kaže gospođa zamjenica u svojim završnim riječima da očekuje da će i gospodarski subjekti upravo prionuti primjeni ovoga zakona u olakšanju svoje poslovne komunikacije, kao što je to "Hitro projekt.". Upravo je situacija suprotna. Da gospodarski subjekti već itekako posluju na ovakav način, a da jednostavno je građaninu onemogućeno da niti samo posluje, nego i kontaktira na onaj način koji bi to propisivao i omogućavao ovaj zakon. I ne samo to, nego se u tom smislu neće i ništa dogoditi, jer evo Vlada kaže da za primjenu ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna sredstva u državnom proračunu. Pa kako će se onda zakon ovaj primjenjivati? I ono što je bilo ustvari najzanimljivije to je upravo, što je gospođa zamjenica i napomenula, ostvarenje projekta "Hitro". A što imamo u tom projektu "Hitro"? Je li građanin može dobiti neku ispravu elektroničkim putom? Ne može. Hoće li je dobiti nakon ovoga? Ne može. Država uopće nije umrežila svoje registre, niti je moguće da izvadak iz tog registra služi u pravnom prometu. Prema tome, osnovna je primjedba ta što nije stvorena nikakva materijalna podrška da ovaj zakon saživi. Naravno da je dobro da idemo u susret promjenama i da ih mudar predlagač i još mudriji zakonodavac jednostavno sagleda i da imamo već unaprijed pravno riješenu situaciju. Međutim, očito je da tomu nije tako. Taj hvale vrijedan, odnosno toliko propagiran projekt "Hitro" imamo situaciju jedino da gospodarski subjekt, ja ću ponovno ponoviti ovdje, sada u ime klub SDP-a, što je nedopustivo koji je ostao dužan i to istoj državi i radnicima može osnovati svoju tvrtku. To su jedine pogodnosti tog "Hitro" projekta. Istina je, mi smo, da se samo podsjetimo, imali nedavno u 4. mjesecu Izmjene Zakona o financijskoj agenciji, o FINI gdje je omogućeno upravo da čitav niz poslova, pa i na ovakav način, čini ta agencija za građane. Vlada je bila obvezna da u roku od mjesec dana, a to sve u kontaktu jer se i ta izmjena promovirala u afirmaciji "Hitro" projekta, dakle ista Vlada je bila tim zakonom, kojeg je na takav način predstavila, bila dužna da u roku od mjesec dana donese uredbu kojom bi regulirala koji su to poslovi koje će za građane obavljati FINA. Prošlo je 5 mjeseci i nakon 5 mjeseci, odnosno točno 4 mjeseca i 28 dana Vlada je donijela uredbu. A u toj uredbi kaže da će u roku od 8 mjeseci stvoriti tehnološku pripremu da bi FINA mogla na ovakav način reagirati. Prema tome, očito je da je ovaj zakon, još jednom kažem, i ponavljam, mrtvo slovo na papiru. Osim toga, ono stvara i određene zabune. Vidimo da Vlada priprema čitav niz izmjena zakona, pogotovo postupovnih zakona kako bi omogućila bržu komunikaciju kako bi smanjila troškove, jer oni su enormni za državu, da bi mogla komunicirati na ovakav način. I pripremaju se izmjene pojedinih zakona da bi država mogla na ovakav način komunicirati. Ali, članak 2. ovog zakona kaže da elektronički dokument ima istu pravnu snagu kao i dokument na papiru, ako se njegova uporaba i promet provode u skladu sa odredbama ovog zakona, odnosno u članku 1. stavak 2., osim ako se traži izričita uporaba dokumenta na papiru u posebnom, u nekom drugom zakonu. Mislim da bi to trebalo promijeniti. Mi u klubu SDP-a držimo da bi ovaj zakon trebao biti krovni zakon koji bi u identičan položaj, ako ne i nadređeni, ali svakako u istoravan stavio dokument, tj. ispravu u pisanom obliku zajedno sa ovim elektroničkim oblikom. Jer opet ćemo imati jednu podrednu situacije i nastat će jedan veliki problem. Na kraju krajeva ono što već prakticiraju gospodarski subjekti može doći opasno upravo u pitanje. Prema tome, bilo bi mudro izostaviti stavak 2. članka 1.. I ono što mislim da je također bitno u ovom čitavom procesu da Vlada otpočne, mi ne znamo dokle je to stiglo, dokle je Vlada stigla s tim poslom da bi se, ne samo registri, preoblikovali na elektronički oblik, nego da bi se čitav sustav umrežio. I onda ima smisao i elektronički dokument, jer u postojećoj situaciji nije moguće da građanin ostvari ovo pravo koje mu iz zakona proizlazi zato što upravo nije ni ostvarena takva podrška, odnosno nisu sustavi umreženi. Ozbiljna je primjedba i na sam naslov zakona koji nosi naziv "Prijedlog zakona o elektroničkom dokumentu". Mi svugdje u, standardni jezik ne poznaje, standardni hrvatski jezik ne poznaje pojam: "dokument", nego "isprava". Dapače, svi naši drugi zakoni sadrže upravo i taj pojam isprave, a ne dokumenta. Pa tako i Kazneni zakon koji govori upravo o krivotvorenju isprava, a ne dokumenta i gdje nije čak smatram ni potrebno ići posebnim izmjenama jer naravno da standardi koji su značili jučer ne znače i danas i da je ono obuhvaćeno na takav način uživao i kazneno-pravnu zaštitu i eventualni falsifikat ili pogrešna upotreba elektroničkog dokumenta, tj. elektroničke isprave kako bi trebalo u duhu hrvatskog jezika i našeg pravnog nazivlja tako i stajati. Klub SDP-a, kao što sam i navijestila uvodno, podržat će ovaj Prijedlog zakona, ali traži od Vlade upravo ono što je nužno potrebno, a to je da omogući upravo uporabu i primjenu ovog Prijedloga zakona koji će zasigurno, ukoliko to bude i ostvareno olakšati i zaštediti znatan dio proračuna upravo u komunikaciji koje pojedina ministarstva, općenito državna ministarstva ima sa građanima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Pleša.
Hvala lijepa. Pa gospođa Antičević je ne znam zbog čega, po enti puta istaknuo netočan navod kada je u pitanju institut hitro ili je na početku kao što smo zvali prilikom donošenja zakona o FINA-i i izmjenama zakona "one stop shop" da je to nepotreban institut, da on služi samo ljudima koji su prevarili državu da pojedinci ne mogu ništa ostvariti temeljem tog instituta itd. Međutim moram reći da je to potpuno netočno, jer prilikom donošenja Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o financijskoj agenciji bilo je jasno rečeno da je taj institut u ovom trenutku "one stop shopa" kasnije preimenovan u hitro, nešto što će u potpunosti zaživjeti i davati rezultate prema pojedincima 2007. godine. Da bi do toga se došlo, treba napraviti nekoliko koraka. Jedan od tih koraka je u svakom slučaju i ovaj zakon o kojem danas razgovaramo, jer da bi mogli se koristiti da ne putuju više papiri nego da se to sve obavlja elektroničkom poštom i elektroničkim putem, svakako da je jedan od koraka i ovaj Zakon o elektroničkom dokumentu.
Povreda Poslovnika.
Kolega je povrijedio Poslovnik članak 209. jer on je u biti meni replicirao. On nije ispravljao moj nekakav netočni navod jer ja sam točno ustvrdila što je Vlada bila obvezna učiniti po izmjenama Zakona o Financijskoj agenciji u roku od mjesec dana donijela je uredbu nakon skoro 5 mjeseci i u toj uredbi čak molim vas pogledajte, objavljena je negdje prije nekoliko dana pa ćete moći, prije nekoliko brojeva … [[Ne razumije se.]]
Sad bi rekao to i predsjednik nekoliko puta. Sada bi ja trebao istraživati što je točno, a što je netočno. Ne radi se o povredi članka 209. … [[Upadica se ne čuje.]] U ime kluba HSS-a, uvaženi zastupnik Željko Ledinski. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana zamjenice državnog tajnika, kolegice i kolege. Prije svega bi želio reći u ime kluba HSS-a da ćemo mi podržati ovaj prijedlog Zakona o elektroničkom dokumentu koji je u prvom čitanju, prije svega zbog toga što nam je taj zakon hitno potreban zbog toga što je danas u 21. stoljeću stanje u tom segmentu dosta neregulirano. Ja bih pokušao sada prikazati ovako plastično, kako to izgleda danas stanje u tom dijelu. Imamo u jednoj strani papire koje danas potpisujemo svi, koje koristimo, a s druge strane imamo kompjuterske dokumente koje možemo nositi sa sobom i u tom dijelu često puta neznamo da li taj dokumenat vrijedi ili ne vrijedi koji imamo u elektronskom obliku. Drago mi je da su danas sa nama ovdje naši mladi đaci, vjerujem iz neke od škola, koji to mogu potvrditi i koji se sigurno daleko više koriste elektronskim dokumentima nego mi sami koji smo malo stariji. Kada gledamo kakvo je stanje u određenim branšama, onda možemo vidjeti da je dosta različito. Imamo branše recimo u bankarstvu koje je sigurno jedno od razvijenijih, evo čuli smo podatke od zamjenice da je recimo u turizmu da se koristi 18% elektroničkih dokumenata, trgovini i ostalim granama što sigurno da će ubuduće biti još i više i da ćemo moći sigurno se koristiti. No, postavlja se pitanje, kako dobiti određenu dokumentaciju koja je pravovaljana. Na žalost danas posebno u državnim službama moramo reći da praktički je gotovo nemoguće dobiti određeni pravovaljani dokument koji možete upotrijebiti u takvom obliku da ga možete putem interneta ili određenih web stranica dobiti. Bez obzira na sve želje zadnjih godina, svih Vlada da se to poboljša, na žalost još uvijek je ostalo na, rekao bih, na početku. U tom dijelu sigurno da je osnovni smisao, krenut ću od dokumenta, da li ih možemo elektronički potpisivati i da li je taj potpis pravovaljan. Kako provesti tu verifikaciju potpisa i kako znamo da li su ti potpisi pravovaljani i da li je taj dokumenat pravovaljan u nekakvoj prepiski, dokumentaciji između dva poduzeća i tko će npr. moći tvrditi da je potpis nekog direktora na jednom dokumentu važeći kad ga on pošalje u drugo poduzeće. Na žalost danas još to nije slučaj, to je znači samo u pisanom obliku moguće danas provjeriti da je taj dokumenat pravovaljan. Tu se postavlja i pitanje tko su te ustanove koje bi trebale verificirati te potpise, koja je ta ustanova koja bi imala certifikat da to radi. Kod nas je to FINA. Vani u svijetu imamo različite ustanove koje se time bave, recimo poznato je da naše banke koriste različito neke strane institute, verifikacija, a ne ove domaće koje mi imamo ovdje. Ja sam evo u razgovoru sa mojim informatičarima u poduzeću došao do saznanja, oni smatraju da bi bilo dobro da u Hrvatskoj imamo jednu nepristranu javnu ustanovu koja bi bila ta koja bi radila te certifikate, a ne da to bude FINA kao jedina za sada registrirana za to. Ta ustanova bi trebala biti nepristrana i ona bi trebala raditi na nivou cijele države i trebala bi omogućiti da se to može napraviti u vrlo kratkom vremenu, da može biti pravovaljan i da onaj koji dobiva taj dokumenat može provjeriti da je to pravovaljan dokumenat vrlo jednostavno i kratko i jasno. U tom dijelu smatramo da je potrebno sigurno izdvojiti dio sredstava za to i mislim da ne stoji tvrdnja da za provođenje ovog zakona ne trebaju nikakva sredstva. Isto tako s obzirom da je to jako opsežna problematika, mislim da je danas regulirati na 8 stranica nije moguće, da ćemo morati imati dosta podzakonskih akata koji će određene stvari regulirati i da ćemo jednostavno morati izdvojiti značajnija sredstva koja će biti potrebna da dođe do potpune regulacije tog problema. Da li će biti dobro to da naknadno definiramo neke od tih poslova kroz podzakonske akte, to smo svjedoci da imamo često puno podzakonskih akata koji onda su često puta stariji od samoga zakona i čak često puta se dešava da imaju i nekakav i smisao drugačiji, da moramo tražiti autentična mišljenja zakona od odbora za zakonodavstvo, a evo vidjeli smo iz dopisa Odbora za zakonodavstvo da oni čak ne žele više davati mišljenja o određenim zakonima. Prema tome, u Zakonu o elektroničkom dokumentu u ovom prvom čitanju sigurno da ga treba poslati u drugo čitanje, da se treba pozabaviti tim mogućnostima da se vidi kako ćemo moći dobiti ne samo određene dokumente od državnih institucija nego kako ćemo i međusobnom prepiskom između različitih poduzeća tvrtki danas na što brži i jednostavniji način moći provjeriti da su ti dokumenti u redu. Isto kao što danas kada želite platiti neki račun, možete to putem Internet bankarstva i jasno da tamo vidite koliko imate u trenutnom stanju novca i da garantirate za to, tako bi bilo trebalo vidjeti i naći kažem jednu nepristranu ustanovu koja bi vršila registraciju, odnosno certifikaciju tih potpisa. Vjerujem da u, evo s obzirom da je u ovoj branši razvoj izuzetno brz i velik, da će ovaj Zakon za kratko vrijeme biti vjerojatno i zaostarjeo, da ćemo morati donositi nove, očito je tu napredak u zadnjih, ne znam dvadesetak godina daleko najbrže od svih drugih grana i da ćemo morati se koristiti onim trendovima koji danas važe u Europskoj uniji. Evo, Klub HSS-a će podržati ovaj Prijedlog zakona u prvom čitanju i predlažem da što prije dobijemo Konačni prijedlog zakona i da ga donesemo i da ga počnemo primjenjivati u praksi. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-PGS-a, uvaženi zastupnik Antun Kapraljević.
Hvala gospodine dopre, potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ja bih podsjetio na neke stvari koje smo mi svojevremeno od Središnjeg državnog ureda za E-Hrvatsku raspravljali ovdje u Saboru, ustvari imali smo jednu prezentaciju koja se održavala u Saboru gdje smo rekli i dogovarali dinamiku na koji način će Hrvatska, Republika Hrvatska ulazi u ovu informatizacijsku euru i u informatizacijsko društvo gdje smo definirali koji su to sadržaji i usluge koji će se kroz operativni plan provedbe programa za E-Hrvatsku do 2007. godine provesti u Hrvatskoj. Samim tim operativnim planom smo definirali šta bi se trebalo riješiti u kojem razdoblju i za 2004. godinu smo definirali sadržaje i usluge koji bi trebali odraditi, pa između ostaloga E-državna uprava, E-pravosuđe, E-obrazovanje, E-zdravstvo i E-poslovanje. Ovaj Zakona koji je sada došao, Prijedlog zakona koji je sada došao na dnevni red u svakom slučaju zadire u sve ove, sva ova područja koja smo naveli a želio bih samo reći da u toj provedbi prilično kasnimo jer ako pogledamo šta je definirano šta će se planom aktivnosti za 2004. godinu dogoditi moram podsjetiti da je rečeno da će biti napravljeni informacijski sustav carinske uprave, nacionalni prometni portal, zatim oblikovanje modela sustava elektroničke javne nabave i projekt oblikovanja sustava partnerstva privatnog i javnost sektora. Mislim da se ovdje puno kasni, ali ne želim sada o tome puno pričati, vratiti ću se ponovno na ovaj Zakon, međutim, želim upozoriti na jednu činjenicu koja nam je tada bila obećana da će biti riješena a nije riješena do dana današnjega, a to je pitanje, sada ne znam kako da to nazovem, onako kako se to zvalo nekada, JMBG ili da to nazovem nekakvim drugim imenom koje u svakom slučaju može biti identifikacijski broj, može biti ne zna, serijski broj, bilo kako sigurnosni broj ili ne znam kako da to definiram. Međutim, to je nešto bez čega nikakvo poslovanje i nikakve statistike, nikakve analize ne mogu biti provedene ako se nekakav broj na nivou države koji će jednoznačno odrediti svakog od nas, znači svakog pojedinca u Republici Hrvatskoj ne može se napraviti ništa u po pitanju bilo kakvih statistika i bilo kakvih analiza, jer mi koji se bavimo informatikom, znamo kada idemo raditi nekakvu bazu i kada idemo tu bazu preklapati sa nekakvom drugom bazom a ovdje će to biti, jasno između državne uprave, između pravosuđa, između zdravstva, svi oni imaju nekakve svoje baze i ako za svakog od nas nemaju jednoznačan broj koji će nas, ili nekakav identifikacijski broj, da ne ponavljam sve nazive koji mogu biti, ako nemaju nekakav broj s kojim bi nas mogli definirati, u svakom slučaju ta horizontalna komunikacija između svih ovih, između svih ovih grana koje smo definirali, koje bi trebale implemintirati informacijsku tehnologiju, normalno da to neće moći biti izvedivo. I zato evo ja apeliram na Središnji državni ured da što hitnije se pojavi sa nekakvim identifikacijskim brojem da ga definiraju, znamo zašto je povućen, povućen je iz opticaja JMBG zbog toga što je sadržavao osobne podatke, znači ime i prezime, iz njega se moglo ne samo, datum rođenja, čak i mjesto rođenja a i spol, i zbog toga smo rekli da ga se treba maknuti sa javnih isprava. Pa je obećano još tada da će se doći sa novim prijedlogom u kojem će ti osobni podaci biti sakriveni ali će svatko od nas dobiti nekakav svoj broj. I evo ja vas molim, ja sam htio čak ići sa prijedlogom zaključaka da se obveže Središnji državni ured da izađe sa time što prije, međutim, evo apeliram na ovaj način da ne moram upućivati zaključke prema Saboru i da idemo na taj način nego jednostavno da uvažite ovaj moj zahtjev ovako. Sada bih se vratio ovom Prijedlogu zakona o elektroničkom dokumentu. Mi smo ovdje, mi članovi Odbora za informiranje, informatizaciju i medije dobili smo sa pravnog fakulteta, sa katedre za građansko pravo njihove primjedbe na ovaj Zakon pa to ne bih htio čitati, to ću vam predati, pa nadam se da ćemo u drugom čitanju to usvojiti. Ja bih nekakav kratak svoj osvrt na to na sam Prijedlog zakona o elektroničkom dokumentu u svakom slučaju pohvala Središnjem državnom uredu za E-Hrvatsku što izlazi sa ovakvim Prijedlogom zakona jer znamo da je stupanj razvoja informacijske tehnologije svakog dana sve viši i normalno je da je tu bitno definirati odnose u poslovanju i ovo je pohvalno, međutim, ima svoje dječje bolesti. Pa bih ja po nekim člancima ono što sam zapazio kao određene nedostatke koje vjerujem da će biti uskoro, u idućem čitanju ispravljeni. Pa tako recimo u članku 4. navode se pitanje pojma elektronički dokument. Tu se navodi sve ono što spada u elektronički dokument. Pa se tako kaže svi oblici pisanog teksta, podaci i sve ono što bi trebalo činiti elektronički dokument. Međutim, mi znamo da u elektroničkom dokumentu se može pojavljivati između ostaloga i multimedija, multimedija nije definirana i nije definirano na koji način će se stavljati elektronički potpis na multimediju, i nije također definirano šta sa virusima, sa … [[Govornik se ne razumije.]] trojanskim konjima koji se također mogu naći u tom elektroničkom dokumentu, pa će ispasti da je i to dio elektroničkog dokumenta, preko toga zarađujemo i druga računala, znači i to bi trebalo odvojiti da baš nije sve ono što se prenese u elektroničkom obliku, da baš to sve ne može biti elektronički dokument. Zatim u članku 6. sporan je trajan pristup sadržaju za cijelo vrijeme dokumentacijskog ciklusa. Znamo šta smo rekli da je dokumentacijski ciklus, međutim, postavlja se pitanje, znamo da svatko od nas kada radi na računalu stavlja svoje zaporke, znači nekakve pasworde, usernemove i pasvorde i ograničava pristup tom dokumentu. Šta znači taj trajan pristup, tko ima pravo na trajan pristup, to mislim da bi trebalo drugačije riješiti jer jednostavno ovako može se desiti da dođe bilo kakva inspekcija ili netko i provjerava poslovanje i da jednostavno nema pravo pristupa jer je na tom računalu zaporka pa bi trebalo vidjeti na koji način omogućiti taj trajan pristup. U članku 10. koji je po meni jako, jako sporan zato što se govori o tome da ovjeru ispisa elektroničkog dokumenta na papiru obavlja javni bilježnik. To je sve u redu i to je normalno kad se radi sa, u poslovanju znači u postupcima prema tijelima javne vlasti međutim postavlja se pitanje i hardvera i softvera. Znači šta to mora zadovoljiti onaj korisnik koji dolazi kod javnog bilježnika, a šta to treba imati javni bilježnik. Ako je taj softver različit na čemu će, na kojem mediju će se prvo donijeti takav nekakav elektronički dokument? Na kojem hardveru će se to moći pročitati? Jer znamo ako se dođe sa nekakvom drugom verzijom bilo kojeg programa da ne navodim sad imena onih proizvođača softvera da se, da postoji mogućnost da se to ne može pročitati, a da ne govorim o tome da postoji i hardverska ograničenja. Da li je to «zip drive», da li je to «flopy», da li je to DVD, da li je to CD, znači i taj dio mislim da bi trebalo u svakom slučaju biti kvalitetnije riješeno. Članak 13. kaže ovako, da se predviđa, «Predviđa se korištenje bilo koje dostupne i upotrebljive informacijsko … Govornik se ne razumije… « Ova formulacija je prilično raširena i znači da možemo imati svašta, možemo imati bilo koju opremu i na bilo kojoj opremi to odrađivati. To je u redu kad se mi dogovorimo međusobno u privatnom nekakvom prometu pa firma firmi ili privatnik privatniku međutim kad se posluje sa državom, a rekli smo da ustrojavamo E-poslovanje i ustrojavamo E-javnu upravu onda se postavlja pitanje na koji način se to može omogućiti i koja je to dostupna oprema? Jer netko radi, znamo vrlo dobro koji su operativni sistemi i znamo na koji način se i sa kojim, sa kojom informacijskom opremom se još dan-danas radi u, u određenim poduzećima. Zatim članak 17., stavak 3. je sporan jer postavlja se pitanje prijema, namjerno izbjegavanje prijema, prijema elektroničkog dokumenta. Tu se traži da se svaki dokument koji, koji dolazi da se daje potvrda. Znamo svi dobro na koji način mi koji se služimo e-mailom znamo na koji način se ta potvrda obavlja i znamo da kako se ta potvrda može izbjeći. To znači ako … [[Govornik se ne razumije.]] učestalo izbjegavam znači da nikad nisam primio taj dokument i da nikad se ne može ni smatrati da sam ja taj dokument dobio. Tako nešto gospoda sa Katedre za građevinsko pravo predlažu potpuno drugačije jer to stavlja u neravnopravan odnos sve one koji primaju dokument u pisanom obliku gdje se dostava smatra završenom određenim činom, a ovdje ta dostava se nikad ustvari ne smatra završenom jer dok god on, dok god onaj koji primi to nije potvrdio znači da on to nije primio. U članku 19., stavak 1., točka 3. zahtijeva se da elektronički dokument bude dostupan i čitljiv ovlaštenim osobama pomoći njima dostupne i prihvatljive informacijsko-komunikacijske tehnologije. A članak 13., stavak 3. kaže: «Bilo koja dostupna tehnologija», što je u koliziji sa člankom 19. Tu kažemo da može bilo koja, a tamo se kaže, tamo se kaže da je to neka određena. Mislim da bi tu trebalo daleko više posvetiti pažnje tome šta je to minimalno da postavimo nekakve standarde po kojima bi se onda ti dokumenti naročito spram tijela javne vlasti znači trebali poštivati. Bilo tehnologija, bilo, bilo hardver, bilo softver. I sad tu je još i prilično sporna i novčana kazna jer ona se kreće od 10 do 40 tisuća kuna, a znamo ako ograničimo nekom poslovanje tim elektroničkim dokumentom da on može u svakom slučaju izgubiti daleko više i da tu iznosi mogu biti milijunski, a mi sad predlažemo ovako malu kaznu pa treba, ja mislim da bi trebalo razmotriti i tu gornju granicu. Da ta gornja granica bude u vezi sa onim kolika je ta, koliko smo mi nekog ograničili u poslovanju i ustvari koliko je netko oštećen u poslovanju. I još mislim da, ustvari Klub HNS-a i PGS-a u svakom slučaju podržava prvo čitanje ovog Zakona međutim predlažemo da za drugo čitanje usvojite dio ovoga što predlažu gospoda sa Pravnog fakulteta. Ja vjerujem da će i netko iz Odbora za informiranje, informatizaciju i medije daleko više o tome reći, ali predlažem da usvojite dobar dio toga što oni predlažu, a isto tako nadam se da ćete usvojiti i ovaj moj zahtjev što se tiče nekakvog identifikacijskog broja da svim tim informatičarima pomognemo u njihovom radu. Znači u stvaranju tih baza obrade podataka i svega ostalog, na stvaranju softvera aplikacija, a isto tako vjerujem da ćete donijeti, ugraditi u ovo nekakve informacijsko-tehnološke standarde koji će ujednačiti bilo javne bilježnike bilo tijela javne vlasti, bilo privatnike da ta komunikacija sa tim elektroničkim dokumentima bude na nekoj određenoj razini. Ja ne, se ne zalažem ni za jednog dobavljača softvera ni hardvera nego jednostavno da postavimo nekakav minimum ispod kojega se ne može da svi možemo pročitati ono što se tiče elektroničkog dokumenta. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Završili smo raspravu po klubovima. Prelazimo na desetminutnu raspravu. Uvaženi zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pred nama se danas nalazi Prijedlog zakona o elektroničkom dokumentu i gledajući broj članaka i obim ne bismo rekli da je to nekakav veliki zakon međutim vrlo veliki, vrlo značajan i vrlo bitan zakon za naš pravni sustav. Gospodarski i društveni razvitak Republike Hrvatske u današnjem se trenutku i u bližoj budućnosti temelji na razvoju i primjeni informacijske i komunikacijske tehnologije. Ona uz to postaje temeljni pokretač gotovo svih gospodarskih, društvenih, političkih i drugih procesa te vodeći instrument međusobnog povezivanja poslovnih subjekata neovisno o njihovom mjestu djelovanja, prebivanju i vremenu trenutnog djelovanja. Informacijska i komunikacijska tehnologija pri tom se koristi kao alat za poboljšanje poslovnih aktivnosti i koristi je sve više poslovnih subjekata a i tijela državne uprave. Stoga je pri tome nužno stvoriti određene zakonsko okruženje, određeni zakonski okvir koji će pružiti dovoljnu razinu sigurnosti i zaštite takvog načina poslovanja. Iako se elektroničko poslovanje može provoditi i bez zakona odnosno nisu zakoni i drugi propisi ti koji će odrediti da li će netko poslovati primjenom informacijske, komunikacijske tehnologije ili neće međutim pri takvom načinu poslovanja postoji problem pravne nesigurnosti koji značajno usporava rast elektroničkog poslovanja. Donošenjem Zakona o elektroničkom dokumentu uz djelovanje već donesenog Zakona o elektroničkom potpisu i Zakona o elektroničkoj trgovini omogućit će se javna, nesmetana i pravno utemeljena uporaba i razmjena elektroničkih dokumenata uz stvaranje povjerenja najšire javnosti u djelovanje institucije elektroničkog dokumenta. Ključna kategorija jest elektronički potpis koji se uređuje, ugrađuje u elektronički dokument i s njim se osigurava vjerodostojnost i pravovaljanost elektroničkog dokumenta. Time će se stvoriti prostor za intenzivnije djelovanje sustava elektroničkog poslovanja te razvoja elektroničke uprave. Kako bi se u punom smislu potaklo e-poslovanje i omogućile usluge poslovnim subjektima i građanima predviđene programom e-Hrvatska kao jednim od strateških prioriteta. Također se stvara osnovica šire upotrebe sustava elektroničkog poslovanja i pružanja javnih usluga putem Interneta. Na poslovnim je subjektima da intenzivnije prihvaćaju elektroničko poslovanje kao što je to već započeto u državnoj upravi kroz upravo započete provedbe projekata Hitro HR i otvoreni javni sustav elektoničkih zemljišnih knjiga o čemu se puno govori. Zajednička značajka za sve pojavne oblike elektroničkog poslovanja je njihova sve veća neovisnost o papirnom mediju, budući da se dokumenti izrađuju, razmjenjuju i arhiviraju u elektroničkom obliku. Problem se pojavljuje kada se određena aktivnost podržana elektroničkim poslovanjem želi dovršiti. Današnji pravni instrumentarij i dalje traže trenutnu obradu i promet dokumenata na papiru što često znači preslike već sačinjenih elektroničkih primjeraka. Ovaj prijedlog zakona pravno uređuje ova i ostala pitanja vezano uz uporabu i promet elektroničkih dokumenata u Republici Hrvatskoj. Koliko je ovo područje značajno govore i neki od slijedećih pokazatelja. Gotovo svako drugo kućanstvo, točnije 47% u Republici Hrvatskoj posjeduje osobno računalo. Internet koristi 1,2 milijuna građana, a nešto manje od 20% koristi neku od usluga elektroničkog poslovanja. To znači da skoro 240 000 građana kupuje, plaća račune i ugovara turističke aranžmane preko Interneta. Hrvatska u tom segmentu bilježi stalan rast, te je prošle godine dosegnut opseg e-poslovanja od 263 milijuna američkih dolara ili 85,9% više nego u 2003. godini. U Hrvatskoj se danas na Internetu može kupiti gotovo sve, od bankarskih usluga, turističkih aranžmana, avio karata, računala, bijele tehnike do građevinskog materijala, a sve veći broj tvrtki i međusobno počinje koristiti sve oblike elektroničkog poslovanja. Uzimajući u obzir sve ove argumente mislim da je potrebno ovaj zakon u svakom slučaju podržati i u prvom čitanju eventualno određene nedostatke ispraviti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Frano Piplović.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Evo još jednoga zakona koji nema puno članaka, ima ih 25 ali čini mi se da će onog trenutka kad bude, kad se bude počeo primjenjivati da će izazvati dosta bure. Vjerujem da će kod mnogih izazvati zbrku, kod jednih će izazvati oduševljenje. Zašto? Zato što je Hrvatska i naše društvo u cjelini u mnogo čemu informatički nepismeno i spadamo kao, vjerojatno tamo negdje smo pri repu građana koji imaju tu elementarnu informatičku pismenost. Jasno, ovaj zakon očekujem da će potaknuti sve one informatičke neznalice da počnu ulagati u sebe, u svoju informatičku naobrazbu, jer poznavanje informacijsko-komunikacijskih tehnologija to je jedna komponenta elementarne pismenosti u suvremenom svijetu. Kad vidimo, kad pročitamo ovaj zakon i ove članke zapravo vidimo da ovim Zakonom o elektroničkom dokumentu da se njime propisuje struktura elektroničkog dokumenta, obrazac prikazivanja elektroničkog dokumenta, izvornik, zatim preslik elektroničkog dokumenta, način uporabe, izrade elektroničkog dokumenta, slanje, primanje, vrijeme otpreme i prijema, te čuvanje elektroničkog dokumenta. Jasno znači, cijela struktura od početka do kraja je zakonom ovdje predviđena. Ja pretpostavljam da su stručnjaci koji su radili ovo da su sve moguće zamke predvidjeli, a da će sama ova rasprava ukoliko pojedinci uoče takve nedostatke donijeti poboljšanje samog ovog dokumenta. Ovim zakonom neće nestati pisani dokument na papiru već će se sa pisanim dokumentom, znači ovaj elektronički dokument naći u jednoj ravnopravnoj upotrebi. Jer, kao što vidite do sada mi nismo imali takav jedan zakon da su oni koji su bili informatički bolje opremljeni i pismeniji da su imali jedno dvojno poslovanje, poslovanje sa pisanim dokumentom, klasičnim pisanim dokumentom i elektroničkim dokumentom. Tek kada budemo imali ovaj zakon onda će jednu pravnu valjanost imati i ovaj elektronički dokument. Ono što bih htio reći vezano za neke od ovih članaka odnosi se prije svega na izvornik, na članak 9. gdje se govori o izvorniku elektroničkog dokumenta. Naime, u stavku 3. se navodi ako ista osoba izradi dva i više dokumenata s istim sadržajem od kojih je jedan primjerak u elektroničkom obliku, a drugi otisnut na papiru ti se dokumenti smatraju neovisnim. Tad je upitno da li, zapravo da mi imamo i dalje dva izvorna dokumenta. Imamo elektronički i onaj u pisanom obliku. Mislim ta mi odredba nije u potpunosti jasna i vjerujem da će i kod drugih izazvati dvojbe. Nadalje, u članku 18. mislim da će tu biti najviše prijepora i kod samih onih građana koji nemaju dovoljno informatičku naobrazbu, gdje se govori o vremenu prijema elektroničkog dokumenta u stavku 2. Kaže, vrijeme prijema elektroničkog dokumenta smatra se vrijeme kada je poslan i elektronički dokument ušao u informacijski sustav primatelja. Što je to informacijski sustav primatelja? To je onog trenutka kada ja otvorim moj kompjuter i otvorim moju poštu, jel to tada? Znači, mislim da bi možda trebalo neke stvari malo detaljnije pojasniti. Bojim se da će tu biti u ovom dijelu zbrke naročito kod onih dokumenata gdje se definiraju odnosi, interesi pojedinaca itd., što dira znači u njihove interese, osobno u posebne interese. To su recimo moje zamjerke koje vjerujem da ćemo do drugog čitanja ili zajedno s drugim primjedbama ćemo raščistiti, da ćemo doći do boljeg dokumenta. U svakom slučaju primjena ovog zakona podrazumijeva i usklađenost s drugim zakonskim propisima. Ujedno nalaže i proširenje i ulaganje u informatičku naobrazbu počevši od osnovnih škola pa nadalje. Očekujemo da će se ovim zakonom proširiti kod mnogih potreba za dodatnom informatičkom naobrazbom što je dosta dobro i pozitivno jedan vrst potiska za dodatnom naobrazbom. Nadalje, da će doći do razvoja elektroničkog poslovanja i sličnih drugih djelatnosti koje su zapravo naslonjene na, povezane sa elektroničkim poslovanjem, da će što je ovdje isto rečeno doći do bolje konkurentnosti na svjetskom tržištu, a onog trenutka kad dođe primjena da će se smanjiti opasnosti od uništenja pojedinih dokumenata jer pisani dokument je češće izložen, više je izložen svom uništavanju, propadanju nego ovaj elektronički dokument. Jasno ukoliko se on spremi i uredi onako kako je to propisano i nadam se da će se smanjiti i potreba za onim velikim policama, za onim velikim registratorima da bi se ti dokumenti čuvali itd. U svakom slučaju dajem svoju podršku ovom prijedlogu u prvom čitanju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović.
Gospodine potpredsjedniče, pa, evo, očekivali smo ovaj Zakon o elektroničkom dokumentu i taj prijedlog zakona još je jedan od zakona kojim Vlada stvara preduvjete daljnjeg jačanja gospodarstva, odnosno ostvarivanja gospodarskog rasta, stabilnosti, kao i provođenja nužnih strukturnih reformi. Ovim zakonom Vlada potiče nova znanja, korištenje novih tehnologija jer samo gospodarstvo temeljeno na znanju može se ubrzano razvijati. Neosporna je činjenica da se u Hrvatskoj sve više usvaja i primjenjuje informacijska i komunikacijska tehnologija, da se primjenjuje u poslovanju i svakodnevnom životu. E sad, ja vjerujem da su i uvjeti sazreli, konačno, došla je već mlada generacija, nova generacija kojoj je Internet svakodnevnica, kompjutorski potpuno pismena i da zapravo bi trebalo čim prije, konačno ne samo ovaj zakon, nego i ostale zakone prilagoditi tome. Prema podacima "GFK instituta" vidimo da trenutno u Hrvatskoj Internet koristi oko 1,2 milijuna građana. Znači, posljednjih, ne znam, 2, 3 godine gotovo 600 tisuća novih korisnika. Oko 20% korisnika Interneta koristi neku od usluga elektroničkog poslovanja. Znači da se već i kupuje preko Interneta, plaćaju se računi, ugovaraju se turistički aranžmani. Prošle godine dosegnut je i opseg poslovanja od 263 milijuna dolara, što je gotovo 86% više nego 2003. Najveći dio transakcija se odnosi na poslovanje između tvrtki, gotovo 90%, dok je ostatak ostvaren u klasičnom poslovanju između tvrtki i krajnjih korisnika, dakle bankarska usluga, turistički aranžmani, avio karte, računala itd. Najuspješniji oblici elektroničkog poslovanja u Hrvatskoj su on-line turizam, 18%, Internetsko bankarstvo, 16% korisnika, elektronička trgovina 8%, a ovaj oblik elektroničkog poslovanja raste najsporije, ali s pokazateljima koji nisu zanemarivi. U Hrvatskoj svaki mjesec preko Interneta kupuje gotovo 100 tisuća građana. Ovdje jasno treba itekako paziti na zaštitu, jer, evo, mnogi korisnici bili su u neki ruku i prevareni, neoprezni i davali su previše podataka. Prema tome, treba ljude uputiti kako da to naprave. Interesantno je da su među prvim koristi elektroničko poslovanja prihvatile financijske institucije i banke koje su poznate po posebnoj pažnji i zaštiti od rizika u poslovanju, odnosno procijenile da imaju veću korist kroz bolju konkurentnost i ekonomičnost od eventualnog rizika. Iz podataka je vidljivo da se elektroničko poslovanje širi i razvija velikom brzinom, da je prisutno u svim dijelovima našeg života i rada. No, mogućnost korištenja i prednost elektroničkog poslovanja su daleko veće i neprestano se usavršavaju i stvaraju nove. U elektroničkom poslovanju postoje određena pravna nesigurnost koja značajno otežava i usporava rast i razvoj elektroničkog poslovanja. Upravo se ovim Prijedlogom zakona nastoji postići pravna sigurnost poslovnih subjekata i stvoriti povjerenje najšire javnosti, a posebno poslovnih subjekata u uporabu i korištenje elektroničkog poslovanja i elektroničke dokumentacije. Stvara se određeno zakonsko okruženje, što je izuzetno bitno, koje će pružiti dovoljnu razinu sigurnosti i zaštite takvog poslovanja. Iako već i danas mnogi poslovni subjekti koriste elektroničko poslovanje, do sada neriješen pravni status elektroničke dokumentacije prisiljava ih da vode i tzv. papirnu dokumentaciju. Postojeći Zakon o knjigovodstvu omogućava da se knjigovodstvene isprave mogu voditi u elektroničkom obliku, ali im nije pružao pravnu sigurnost, vjerodostojnost i pouzdanost, pa se knjigovodstvene isprave moraju izrađivati na papirnatom mediju, papirnom mediju. Slična je situacija i u drugim područjima poslovanja, marketingu, komercijali, platnom prometu i dalje, drugo. Poseban problem kod poslovnih subjekata koji koriste elektroničko poslovanje i elektroničku dokumentaciju je arhiviranje i čuvanje. Elektronička arhiva koja do sada nije bila pravno riješena pa se ona morala prenositi na papirnati oblik, uvezivati, odlagati, sve je to iziskivali i više vremena i novca i prostora, u konačnici i veliki broj ljudi. Poslovni subjekti i gospodarstvenici, a posebno stručnjaci različitih profila s velikim olakšanjem dočekati će donošenje ovog zakona, jer će se konačno riješiti nepotrebne papirologije i ogromnih prašnih arhiva, ubrzati poslovanje i povećati rentabilnost i uspješnost poslovanja. Iz iskustva znam, a u praksi je potvrđeno da onaj gospodarstvenik koji jednom uvede u svoje poslovanje neki oblik elektroničkog rada samo ga poboljšava i unapređuje, a nikako se ne vraća na klasični oblik, način rada. Jer moramo priznati da su nove tehnologije izazov budućnosti, pogotovo mladih obrazovanih naraštaja. Zbog toga im moramo osigurati pravnu mogućnost, sigurnost i zaštitu u primjeni novih mogućnosti koje pruža ubrzani tehnološki razvoj u svijetu. Možda ovaj Prijedlog zakona nije savršen i sigurno će mnogi naći zamjerke, ali neka ih kažu i predlože ispravke i dopune, odnosno ponude bolja rješenja, a ne samo kritike. Jer u konačnici ništa nije statično i zauvijek, sve je podložno promjenama i praksa će pokazati u kojoj mjeri i u kojem pravcu te promjene trebaju ići. Dosadašnja praksa je pokazala da je Zakon o elektronskom potpisu u primjeni i da se Internet bankarstvom koristi sve veći broj pravnih subjekata i da nisu uočeni neki ozbiljniji problemi u njegovoj primjeni, a pogotovo ne na području sigurnosti i zaštite podataka. S druge strane, i zemljama Europske unije pravno se uređuje upotreba elektroničkih dokumenata, pa zašto da mi na tom području zaostajemo. Donošenje predloženog zakona omogućit će poslovnim subjektima otvorenu i sigurnu elektroničku poslovnu aktivnost u zemlji, inozemstvu, što je predviđeno programom "e-Hrvatska", kao jednom od strateških prioriteta. Zbog sveg navedenog podražavam, ovaj Prijedlog zakona, pogotovo jer su od koristi mogućnosti korištenja elektroničkih dokumenata veće od eventualnih mogućih rizika u poslovanju pravnih subjekata. Hvala.
Replika, uvažena zastupnica Marija Lugarić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Uopće ne želeći umanjiti izlaganje kolege Markovinovića i svih ostalih za uvođenje modernizacija, uvjetno rečeno, u poslovanju, ali važno je istaknuti da se ovdje u raspravi vrlo često brkaju pojmovi. Primjerice, kolega Markovinović je spominjao Internet bankarstvo, plaćanje računa i u tom kontekstu da se koriste elektronički potpis. To sa elektroničkom potpisom nema nikakve veze, to su naprosto … [[Govornik se ne razumije.]] Danas u Hrvatskoj jedna ili dvije možda osobe zaista koristi elektronički potpis, jer naprosto nije riješen problem certificiranja itd.. Isto ona priča trgovine i kupovanja aranžmana preko Interneta itd.. treba razlikovati on-line kupovinu, to je naprosto drugačija metodologija od suštinskog prebacivanja na elektroničko poslovanje koje onda se rješava i elektroničkom trgovinom i elektroničkim dokumentima. I usput budi rečeno, gospodine potpredsjedniče dozvolite mi samo još jednu primjedbu. Kod nekih kolega mi je dirljivo slušati ove rasprave, obzirom na to da prijedlozi koje smo i kolege i ja u ime SDP-a davali da se uvedu porezne olakšice na kupovanje elektroničke opreme, informatičke opreme i informatičko-elektroničko opismenjavanje naprosto ovdje nisu dobili potporu. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Markovinović.
Pa, evo, zahvaljujem kolegici na upozorenju. Međutim, ja nisam ni htio to reći. Ja sam samo naveo zapravo da se ipak sve više koristi, koriste mediji, koristi se elektronika, što je zapravo dobro, i to je zapravo bio cilj. A ono što je mene smetalo zapravo u nekim raspravama, što prevladava u Hrvatskoj onaj sistem … [[Govornik se ne razumije.]] dakle, ubij sve ono što malo veseli, što nam može pomoći, što nas raduje da se približavamo svijetu, razvijenom svijetu. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Ante Markov.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Naravno, svi ćemo se složiti da elektroničko trgovanje logička je posljedica jačanja interneta, da je popularnost interneta danas takva da ona ne konzumira samo prijenos i tehnologiju znanja i informacija nego naprosto ona uzima i prostor trgovanja i gotovo svih gospodarskih pojava koji se događaju. Komunikacijski kanali suvremenog svijeta sve više poprimaju elektronički oblik, a tradicionalno zakonodavstvo ne može zadovoljiti potrebe elektroničke razmjene podataka zasnovane na elektronički potpisanom dokumentu. Vlastoručni potpis bio je jedan od temelja trgovačkih transakcija, ali ništa manje važna uloga elektroničkog potpisa nije u novim elektroničkim okolnostima. Uvažavajući neformalnost kao opće načelo obaveznog prava treba uzeti u obzir i potrebu stranaka da za slučaj spora osiguravaju ispravu sa odgovarajućom dokaznom snagom. Kada to gledamo iz povijesne perspektive uočit ćemo postojanje različitih ili više vrsta identifikacijskih oblika od kamenih i glinenih pločica preko pečata sve do vlastoručno potpisane papirnate isprave. Danas pisana forma nije ograničena samo na papir i na tintu već se svodi na zahtjev za postojanje sredstava koje omogućuju da sa sigurnošću utvrdi sadržaj i davalac izjave. Naravno potpis nije zakonski definiran pojam već se radi o naprosto općem prihvaćenom pravnom standardu o kojem nije bilo većih dvojbi sve do današnjih dana, naime do pojave elektroničke komunikacije Novim zakonskim reformama nije svrha samo proglasiti elektronički zapis pisanom ispravom, već se želi izjednačiti njihova pravna snaga pod uvjetom da elektronički dokument može ispuniti funkcije koje se očekuju od onog u pisanom obliku. Osnovne funkcije potpisa mogu se naprosto sažeti ili reći u tri kategorije: autentičnost znači utvrđivanje identiteta osobe koja ga je potpisala, integritet ili utvrđivanje da isprava nije mijenjana nakon samog potpisivanja i nepovratnost, odnosno onemogućavanje naknadnog povlačenja ili poricanja potpisa. Da bi potpis moga ispuniti navedene funkcije jasno je da treba biti povezan s potpisnikom i pod njegovom isključivom kontrolom. Upravo iz tog proizlazi većina problema s elektroničkim potpisima, a situacija pomalo podsjeća na doba kada je za potpisivanje korišten pečat te je vlasnik bio obavezan naravno čuvati ga. Sam elektronički potpis je generički pojam koji podrazumijeva čitav niz različitih vrsta digitalno prikazanih podataka poput ispisanog imena na kraju e-maila, skeniranje slike ručnog potpisa, tajnog PIN koda, kompjuterskog pohranjenog otiska prsta ili digitalnog potpisa. No osim spomenutih osnovnih funkcija od elektroničkih se potpisa često traži da udovolji nekim dodatnim zahtjevima koji su vrlo bitni i koji su ustvari vrlo često najbitniji. Prvo, mora biti jedinstven za osobu koja ga koristi, što znači da tehnologija izrade ne smije dopustiti pojavljivanje više istih potpisa za različite osobe. Drugo, mora biti pod isključivom kontrolom osobe koja ga koristi, naime treba spriječiti mogućnost zloporabe krađe sredstava ili podataka za izradu potpisa. Treće, treba omogućiti provjeru identiteta korisnika s obzirom na to da se elektronički potpisi ne moraju jasno upućivati na neko ime ili prezime, neophodno je osigurati drugu mogućnost provjere samog identiteta. I zadnje, treba postojati veza između potpisa i potpisane isprave, znači ručni je potpis fizički smješten na dokumentu dok je kod elektroničkog potpisa tu vezu potrebno posebno uspostaviti. Sama povijest nastajanja novih okolnosti u informaciju, u trgovanju, u prijenosu znanja krenula je relativno ne dugo. Njemačka je jedna od prvih zemalja koja je pokušala ili riješila djelomično zakonski elektroničke potpise Zakonom o digitalnim potpisima. Talijanski dokument je od 97. godine koji je tu materiju riješio. Zbog toga u ovoj eri u kojoj kažem Internet predstavlja logične posljedice ovog svega što se događa i ubrzanog razvoja tehnologije, naprosto je nazočna potreba pokušati znanje i mogućnosti tog svega privesti bliže građanima. Naravno u tom pogledu je sasvim legitimno, sasvim razumno prijedlozi koje je i kolegica Lugarić prije mene koristila, a to je da je nužno poticati prije svega u najranijim školskim danima djecu u osnovnim školama, u srednjim školama, motivirajući ih ali ne samo našim pozivom i lamatanjem o tome koliko je to nužno nego konkretnim doprinosima subvencionirajući opremu, dajući posebne subvencije na najnaprednije, pomažući one obitelji koje naprosto ne mogu iz materijalnih razloga koristiti te blagodati, a imaju talentiranu djecu koja bi se željela školovati, koja bi željela naprosto držati jedan kontinuitet koji je danas postao u Hrvatskoj gotovo jednako na simboličkoj razini kao i da li imate mobitel ili ga nemate. Prema tome zaostajanje u ovoj tehnologiji stvara i socijalne probleme koji se vrlo često implementiraju na djecu od najranije dobi, od osnovne škole do srednje škole i zbog toga je nužno osigurati to kao jedan socijalni minimum. To je nužno ugraditi u pozitivno socijalno zakonodavstvo koji će jamčiti svakom djetetu od osnovne škole, od prvih razreda da se u obuči. Ulazak u Europsku uniju je ulazak u obitelj koja je u ovom momentu po znanju, korištenju znanja, tehnologiji ispred nas. Da bi ju dostigli moramo dodatno napore ojačati upravo u domeni školstva, u domeni znanja, u domeni prijenosa tehnologije, a sve to ne treba nama ovdje, mi smo pomalo zakasnili ukoliko se nismo upoznali sa tom i takvom tehnologijom. To treba onim mlađima, treba našoj djeci koja moraju biti u potpuno ravnopravnom položaju da se može nositi sa globalnim svijetom koji je shvatio prednosti ove tehnologije, prednosti znanja i načina na koji se koristi znanje. Međutim bez infrastrukture, bez shvaćanja da je potreba da se čim prije uspostavi pozitivan odnos prema najmlađima upravo u ovoj domeni. To je presudna uloga i HSS je uvijek se zalagao za znanje kao najveću tekovinu, za znanje kao presudan pojam i za znanje i prihvaćanje jednakopravnog vrednovanja znanja za svih u ovoj zemlji kao presudni uvjet ne za ulazak u Europsku uniju nego radi nas samih i radi naše mogućnosti nošenja i unutar nas samih, a onda naravno da ćemo to naše znanje i to naše iskustvo nove generacije koja dolazi, koja neće biti suočena sa ovakvim problemima, ali zato im upravo moramo omogućiti. U tom smislu ovaj zakonski prijedlog je iskorak, njega treba podržati, ali ovim mjerama na koje su se svi referirali, moramo stvoriti mogućnost da svi to koriste i da naše školstvo napokon shvati da mora izaći pomalo da kažem tako brutalno iz srednjeg vijeka i da mora prihvatiti standarde a ne da naša djeca, a ja imam jedno malo dijete koje na žalost je takvo da je vrlo teško ponekad i nositi onu torbetinu na leđima, to je jasno poznata tema, ali naše školstvo mora izaći iz srednjeg vijeka i mora prihvatiti norme, standarde, a za to moramo uložiti novac, jer novac uložen tamo je najvrednije i najpametnije uložen novac. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, samo bih nadopunio u ovome dijelu, toliko je bitno Zakonom riješiti elektroničke dokumente. Samo ću zorno kazati, naš institut supotpisa, to je znači institut supotpisa vezano za uporabu Oružanih snaga kada je taj institut potreban, znači supotpis predsjednika Vlade i predsjednika Države. Prema tome, a taj institut nažalost, … [[Govornik se ne razumije.]] da ćemo ga morati primijeniti a znamo i sami da predsjednik često putuje, kao i predsjednik Vlada, i onda je bitno to riješiti i to tako kao što govori gospodin Markov. Jer ne može se recimo uporabiti niti jedan dio Oružanih snaga, recimo, postoji opasnost od terorističkog napada, i onda je predsjednik Države recimo u Americi, predsjednik Vlade u Bruxellesu, a mora se reagirati u roku od 2, 3 sata. Prema tome, ovo je jako bitno i dobro razraditi. Takva je ista situacija vezana sa obavještajnom zajednicom. Prema tome sada imamo mogućnost i u drugim propisima ovo riješiti ne na način koji smo sada riješili da se može dogoditi ako je jedan na jednom mjestu, drugi na drugom, da nema tko potpisati, naložiti a nužno je potrebno. Prema tome, ovo je bitno doraditi baš kako je gospodin Marko govorio. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku.
Ja se neću referirati na odnos predsjednika Vlade i predsjednika Države, ja se nadam da će se oni moći dogovoriti o svemu. Ali ja sam prije svega govorio o percepciji budućnosti i uloge ovoga Zakona koji treba dati širu podlogu za implementaciju pozitivnih kretanja ali prije svega na načelu prava svih.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Miljenko Dorić.
Gospodine potpredsjedniče, uvažena predsjednice Vlade, kolegice i kolege. Naime, ovdje ja mislim da nije ništa sporno u smislu podrške ovom Zakonu, ja mislim da će svi klubovi i svatko od nas dati podršku i dakako očekujemo da se do drugog čitanja uvaže … [[Govornik se ne razumije.]] primjedbe, prijedlozi koji će biti dati u tijeku rasprave. Ono što je međutim, ovdje za mene sporno je to zašto nam ovaj Zakon dolazi 2005. godine a ne prije godinu, dvije ili tri. Naime, kolegice i kolege ja sam nedavno prisustvovao jednom seminaru u Sorenu u Francuskoj i tamo su pokazali kazatelje vezane uz zemlje u tranziciji i Hrvatska je pala na 9 mjesto glede informacijsko kumnikacijskih tehnologija. Što je jako loše. Na 9 mjesto. Slovenci su daleko na prvom mjestu, nakon toga su Česi, Mađari, Litva je na 4 mjestu itd.. Mi na 9. Čuli ste od gospodina Kapraljevića stav našega Kluba mi jednu zaista ozbiljnu primjedbu ovdje imamo vezanu uz operativni plan jer je Vlada kada je predstavila svoj projekt E-Hrvatska onda jasno rekla kakva će biti dinamika realizacije toga plana. Nažalost i tu se jako kasni i po nama neopravdano kasni. Da li su kolegice i kolege u pitanju financijski ovdje razlozi, da li su tehničko tehnološki, da li su kadrovski? Ja mislim da ništa od toga, možda parcijalno kadrovski, ali svakako ne financijski jer znamo koliko košta jedno računalo danas, tehničko tehnološki, … [[Govornik se ne razumije.]] smo razvukli već između svih naših centara, prema tome, ni to nije sporno. Ali kadrovski mogu uvažiti ali tada opet imamo lijepe primjere oko sebe. Slovačka, Slovačka je odlučila sve ljude koji su na državnom buđetu poslati najprije na bazični tečaj, a onda na napredni tečaj vezano uz svoju struku. U Slovačkoj 80 tisuća ljudi je u proteklih 5 godina prošlo takve tečajeve. Najprije ponavljam bazične a onda u skladu sa svojom strukom, vrlo intenzivne, specijalizirane tečajeve. U njih osoba koja ne prođe taj tečaj unutar odgovarajući broj godina a to se ponavlja svakih 5 godina ona dobiva otkaz. Nema uopće razgovora. Leti iz sustava školstva, iz državne uprave, ne može postojati polupismena osoba u sustavu a da očekujemo da ćemo pratiti jasno ono što se događa u svijetu u gospodarskom i svakom drugom smislu. Mislim da je gospođa Antičević, ako se ne varam spomenula da naši registri nisu umreženi, to je točno i to je žalosno. U jednoj Norveškoj već 15-ak godina građanin može doći u bilo koju ispostavu, u bilo kojem gradu i dobiti će dokument, ispis dokumenta a tamošnji činovnik koji je ovlašten udariti pečat da taj dokument bude punovaljan. Dakle, nema potrebe gubiti vrijeme, koristiti, već onda se mogla koristiti ta tehnologija, a kamoli ne danas. Prema tome ako oni su mogli tada, vjerojatno mi možemo jedan od tih modela uzeti u obzir i jasno ga u nas iskoristiti. Prema tome, mi moramo apsolutno prebaciti u višu brzinu, mi moramo dakle, umrežiti naše registre, mi moramo početi sa obukom kadra i to jučer, mi moramo jasno i sustav približiti građanima. Ovdje smo čuli za ove poticajne mjere koje su kolege iz SDP-a predlagali prije nekoliko mjeseci, to je jedan dio priče. Druge zemlje koje su čak i financijski bile u mogućnosti to svojim građanima omogućiti oni su napravili, recimo jedna Litva jedan odličan model za mene. Svaki je grad i svaka općina su otvorili jedan mali prostor u kome se nalazilo 7, 8 računala i građani su mogli doći u svako doba dana u taj prostor i besplatno koristiti usluge Interneta. Bila je zadužena jedna osoba iz gradske, odnosno općinske službe koja je građanima tumačila što i kako mogu sve na računalu napraviti i koristiti. Prema tome, oni su išli tim putem, i vjerojatno nije slučajno da je Litva kroz jednu takvu vrlo aktivnu politiku u ovom području došla na čak 4 mjesto među zemljama u tranziciji glede informacijsko komunikcijskih tehnologija. Konačno želio bih spomenuti nešto što se evo događalo jučer i prekjučer. Kolegica Čikeš, kolega Mimica i ja bili smo nazočni sastanku jednom u Londonu ispred našeg saborskog Odbora za europske integracije i jedna od tema bila je procjena učinkovitosti odluka koje se donose u parlamentima. Znate. Dakle oni ne samo da donose odluke, donose zakona već nakon vrlo kratkog vremena na stol se stavlja jasno i dokument gdje Vlada vrši analizu učinkovitosti. Ovo je jedno područje koje svakako zahtjeva da se pokuša utvrditi što brže gdje su razlozi zbog čega Hrvatska ovako zaostaje u ovoj problematici jer nema po meni nikakvih razloga, ponavljam to nisu financijski, to nisu tehnološki, pa ni kadrovski, očito se radi o nečemu što bih ja stavio pod kapu organizacija. Dakle, organizacija u nas je apsolutno jedan čimbenik koji se mora unaprijediti. Dobro, ja bih ovaj drugi dio, neke elemente preskočio zato što su kolege već govorile o nekim detaljima, da se ne ponavljamo, ali svakako smatram da kroz bolju organizaciju možemo puno više i trebamo puno više postići glede informatizacije našega društva. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić.
Poštovani potpredsjednice, poštovana predstojnice Središnjeg državnog ureda. Prije svega ja želim unaprijed se odrediti da svakako podupirem donošenje ovoga Zakona i da mi je drago da ide u dva čitanja tako da imamo dovoljno vremena dakle, i mi ovdje u Saboru ali i stručna i ostala javnost raspraviti o njemu između prvog i drugog čitanja. Međutim, bojim se da smo malo u tijekom rasprave pobrkali neke pojmove i što bi rekao narod babe i žabe. Pa smo u jednom trenutku govorili o dostupnosti Interneta, o korištenju Interneta, o trgovinskom poslovanju putem Interneta gdje smo čak rekli da primjerice turizam ima 16, 18% već se radi to tamo a još nemamo zakona. Ako je doista to tako onda nam ovaj Zakon uopće ni ne treba. Ako tako već puno dakle bez zakona to sve radimo onda nam zakon u tome niti ne treba. Međutim suština je druga je li? Pitanje Interneta odnosno mreže je tek pretpostavka da bi se mogli koristiti elektronički dokumenti. Dakle ako imate elektronički dokument a nemate kanal, a Internet je u ovom slučaju kanal onda vam to ničem ne služi. Ako s druge strane imate ovo što mi imamo, a to je Internet, a nemate elektronički dokument onda tim Internetom idu neke druge, druge stvari dakle razmjenjuju se podaci, kupuju se karte, rezerviraju se hoteli, rezerviraju se smještaj u turizmu ili ne znam što, ali to očito nije onda ne kolaju elektronički dokumenti. Ja kao građanin se primjerice pitam da li ću prilikom upisa djeteta u školu i ubuduće kad bude donesen ovaj Zakon morati otići u matični ured i izvaditi rodni, rodni list djeteta, domovnicu i onda ta dva dokumenta odnesti u školu. Ili će primjerice biti tada dosta, dosta samo da izvadimo domovnicu. I da li ćemo tada domovnicu moći izvaditi odnosno skinuti ju kao elektronički dokument negdje sa neke baze podataka odnosno sa nekog servisa. Jer i danas kada je država mogla pojednostaviti taj postupak da ne morate, onaj tko osobnu kartu ima da kad ima osobnu kartu ne mora više vaditi rodni list i domovnicu. To još nismo učinili. Dakle i danas prilikom prijava na neke stvari morate donesti i rodni list i domovnicu i fotokopiju osobne, osobne iskaznice ili pokazati osobnu iskaznicu. Gospodo da bi dobili osobnu iskaznicu morate biti, morate biti rođeni i morate biti državljan Republike Hrvatske. I podnijeti zahtjev. A na osobnoj iskaznici vam piše kad ste i gdje ste rođeni. I danas dakle kada morate to u papiru nositi morate ta tri dokumenta donesti. E sad pitanje je kada ćemo imati Zakon o elektroničkom dokumnetu da li ćemo i tada morati ta tri dokumenta nositi? Samo ćemo ih moći donijeti u elektroničkom obliku dakle u digitalnom obliku ili ćemo u međuvremenu, kolega Markovinoviću to je pitanje poboljšanja moći i prilagoditi se tome da donosimo samo ono što je krajnji dokument. Dakle ono što smo prethodno morali donijeti da bi krajnji imali ne moramo ponovno donositi. A tada je onda naravno poboljšanje da to možemo činiti u digitalnom, u digitalnom obliku. Ali jednako tako ne samo da moramo promijeniti tu količinu dokumenata mi moramo promijeniti i zakone koji isključivo traže dokument u papiru. Pa vi danas imate cijeli niz zakona, a jedan od njih je Zakon o javnoj nabavi koji vam primjerice kaže da morate donijeti original ili ovjerenu presliku pri čemu Državna komisija za kontrolu postupka javne nabave kaže da je ovjerena preslika jedino original papira fotokopiran i ovjeren kod javnog bilježnika. Ne možete već danas primjerice registraciju poduzeća otići u «Hitro», skinuti sa Interneta, otići kod bilježnika ovjeriti to kod javnog bilježnika i predati na natječaj u postupku javne nabave jer će vam komisija reći da to nije dokument. Dakle čak niti tu banalnu stvar. Prema tome ovaj Prijedlog zakona odnosno ovaj Zakon je tek pretpostavka da dođe do sveopće promjene u glavama da bismo rekli što sve može biti elektronički dokument i nemojmo mi tu misliti da će gospodarstvo, ustanove i neki drugi ne iskoristiti tu, tu mogućnost. Međutim problem naših građana nije u gospodarstvu. Problem naših građana je u državnoj administraciji zato jer u državnoj administraciji se stvaraju repovi pred vratima kad čekate pojedine dokumente. I zato treba reći da će u drugom čitanju Vlada bi trebala izaći i reći u kojem roku će osigurati građanima da sve ono što državna administracija izdaje, a onda obvezati i lokalnu i područnu i regionalnu samoupravu da ono što oni izdaju kao dokumente moraju izdavati i u elektroničkom obliku. Ali da ne budemo kritični samo prema Vladi. Ja se kao zastupnik pitam da li kada bude donesen ovaj Zakon, a nadam se da će biti do kraja ove godine da li ćemo i nadalje morati šetati prema stolu predsjednika Sabora da se prijavimo za raspravu. Ili ćemo biti u poziciji da koristimo mogućnosti. A zakon kaže u 1. članku da se, tamo gdje dakle postoji mogućnost da postoji elektronička oprema i programi za razmjenu, prijenos i izradu dokumenata da se to može činiti. Mi to imamo u ovoj dvorani. Dakle imamo mrežu, imamo računala, predsjednik ima računla. Pretpostavljam da ima netko tko može izraditi prijavnicu u obliku, u digitalnom obliku i ja se pitam da li kada bude donesen ovaj Zakon ćemo mi kao zastupnici moći banalnu stvar napraviti, prijaviti se za raspravu u, putem elektroničkog dokumenta. Da li će nam primjerice biti omogućeno pretraživanje tih elektroničkih dokumenata ili ćemo dalje kao zastupnici morati obijati stol predsjednika Sabora da vidimo koji smo po redu? Jer gospodo kako možemo očekivati od nekoga tamo u nekom matičnom uredu ili u ispostavi Ureda državne uprave da bude na usluzi građanima prilikom izdavanja izvoda iz knjige rođenih ako mi sami moramo ove papire stalno prenositi do predsjedničkog stola i tamo gledati koji smo po redu. I drugo, da li ćemo koristiti tehnološke mogućnosti primjerice, a za razmjenu elektroničkih dokumenata nije potreban samo Internet. Elektronički dokumenti se mogu razmjenjivati i Internetom. Prema tome mi i Vlada primjerice možemo imati Internet mrežu ili možemo imati stalnu vezu koja će onemogućavati da nam virusima ili ne znam čime ubacuju se strane tajne službe, skidaju podatke što mi to radimo i da ne moramo imati onda na našim stolovima hrpe dokumenata nego da nam lijepo u obliku elektroničkog dokumenta Vlada kada utvrdi prijedlog Internetom pošalje na našu lokalnu mrežu elektroničke dokumente u obliku prijedloga zakona pa ćemo onda to mi gledati lijepo, listati, čitati, moći koristiti i printati. U konačnici danas poslije podne ćemo razgovarati o strategiji otpada pa ćemo samim time doprinijeti jednoj od odrednica strategije jer neće biti više toliko korisnog otpada. Šparat ćemo šume, neće se sjeći drveća a s druge strane nećemo imati više ovog otpadnog papira. Dakle u svakom slučaju zakon treba čim prije donijeti ali on će ostati kao što i Zakon o elektroničkom potpisu neiskorištena mogućnost ako se prije svega državna administracija ne obaveže na postupanje po tom Zakonu odnosno ne omogući građanima da građani mogu u potpunosti koristiti sve usluge državne uprave koristeći elektronički dokumenat. Dakle ne više dokumente u obliku papira. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče ispravljam dva netočna navoda. Prvi, nećemo danas razgovarati o strategiji otpada nego o strategiji gospodarenja otpadom. To je prvi ispravak netočnog navoda. A drugi je mene čudi kako uvaženi kolega koji je ujedno i gradonačelnik, a i kandidat za predsjednika SDP-a ne zna da mi već sada u Zakonu o sustavu državne uprave imamo riješeno da su tijela državne uprave dužna po službenoj dužnosti pribavljati podatke o stvarima koje se vode evidencije. To je ova situacija vezano i za izdavanje osobne iskaznice i za sve druge stvari što tijela ne rade iako im se za to plaća pristojba. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I nije zastupnik rekao da je kandidat za predsjednika SDP-a. Replika uvaženi zastupnik Dorić.
Naime, moja je replika kolegi Mršiću ne ide kontra onoga što je on rekao, nego dapače ja se slažem s njim da bi mi mogli i trebali kao i u većini drugih parlamenata moći se i elektroničkim putem jasno prijavljivati. Ali, čak i u ovoj dvorani kolegice i kolege mi imamo ovu opremu koja je pred nama. Ta oprema u većini parlamenata na ovoj našoj maloj planeti služi i za prijavljivanje. Stoji lijepo tamo ime, ja pritisnem plus, moje se ime pojavi, imena se lijepo izlistaju i stoje cijelo vrijeme. Ja točno znam kad sam na redu i da li mogu otići van na pet minuta ili se moram ovdje zadržati itd. Prema tome, i minimalni pomaci bi bili jako korisni samo bi ih trebalo primjenjivati. Hvala lijepo.
Replika uvaženi zastupnik Pleško.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja se u mnogo toga slažem sa kolegom Mršićem koji je govorio o elektronskim mogućnostima, informatici i svim ostalim stvarima koje si ova nova moderna tehnologija dozvoljava. No, replicirao bih u jednom dijelu da se upotrijebivši 340 000 eura koliko mi je sad kolegica Bajt rekla, u prošlom sazivu Hrvatskoga sabora mogla i ova dvorana opremiti na način da uz ove postojeće četiri tipke ovdje budu još i tri za prijavke i ono što je rekao kolega Dorić moglo se je kroz jedan displej centralni rješavati sve te stvari ne gledajući znači mogućnosti koje ima informatička oprema. Govorimo o čistoj elektroničkoj opremi, a to je u prošlom mandatu Sabora jako, jako puno plaćeno, a da na žalost nije funkcioniralo do početka do ovog saziva Sabora dok se nisu morala još naknadna sredstva uložiti da se to ispravi. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku.
Kad vam je kolega to kolegica Marija Bajt rekla onda vam je trebala reći i to da je mogućnost ovoga što imamo na stolu da se prijavljujemo, ali vam je kolegica Marija Bajt trebala reći da možda čak i ako te mogućnosti nema što vi tvrdite, a ja tvrdim da ima, da sasvim sigurno kolegice Bajt ova oprema omogućuje da se njome glasa, a mi usprkos tome što je prošla Vlada uložila 360 000 eura. Ova Vlada uložila 360 000 eura ne koristimo je čak ni za glasanje, čak niti za glasanje je ne koristimo. Molim vas. Ova oprema koju imamo omogućuje ono što je kolega rekao da kad smo već prijavljeni da se ovdje upišu ta imena u sustav i da onda imamo ovdje na displeju tko je primjerice na redu za raspravu, koje su točke na redu za raspravu, kada je predviđeno trajanje rasprave. Ali, na žalost mi ni ne znamo što ćemo raditi popodne, a kamoli da bismo na displeju mogli vidjeti što će biti sutra na raspravi. Dakle, moja je rasprava išla za time da software i hardware nisu dovoljni ako nemate političke volje, a očito nema političke volje u ovom Saboru čak niti da se ključići upotrebljavaju pa se bojim da će zahrđati, pa kada bude političke volje da će biti neupotrebljivi.
Zahvaljujem. Završno gospođa Šimić, zamjenica državnog tajnika Središnjeg ureda.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Prije svega htjela bih zahvaliti svim zastupnicima, zastupnicama i zastupnicima koji su ovdje vrlo konstruktivno diskutirali. Mi smo i na raspravama na saborskim odborima izrazili želju da nove konstruktivne primjedbe koje smo i tamo dobili uvrstimo i uključimo u konačni prijedlog teksta ovog zakona. Ja bih se možda osvrnula samo na par primjedbi koje su ovdje rečene i koje mi nismo namjeravali rješavati kroz ovaj zakon. Kada se govori o potrebama za financijskim sredstvima za primjenu ovoga konkretnoga zakona mi smo financijska sredstva planirali u provedbi programa e-Hrvatska, nacionalnog programa informacijske sigurnosti i programa Hitro HR. Sam zakon predviđa otvaranje mogućnosti, ali ne možemo znati unaprijed tko će sve i u kolikoj mjeri te mogućnosti doista iskoristiti i zbog toga ovaj zakon smatramo jednim okvirom, te nismo smatrali potrebnim da u samom zakonskom tekstu planiramo i financijska sredstva za njegovu provedbu posebice u državnoj upravi. Još nekoliko tema koje su bile spomenute u raspravi, tiču se na primjer standardizacije tehnologija. Doista, to je izuzetno važno. Bez standardizacije tehnologija koje će se primjenjivati teško ćemo osigurati da svi sudionici u elektroničkom poslovanju mogu međusobno i razmjenjivati elektroničke dokumente. Međutim, ono što je pokazala naša vrlo moderna povijest je da tehnologije rada sa digitalnim dokumentima u općenito informacijsko-komunikacijske tehnologije bilježe takav rast, takve brze promjene da jedan zakonski tekst već zbog same dinamike donošenja i pripremanja nikako ne može pratiti takvu dinamiku. Mi smo u programu Hitro HR osmislili kreiranje hrvatskog okvira interoperabilnosti koji planiramo uskladiti i sa okvirom interoperabilnosti Europske unije na kojem se radi u okviru programa Europske zajednice IDBC i smatramo da je potrebno kroz jedan puno fleksibilniji mehanizam osigurati upravo takvu standardizaciju opreme, aplikacija i uopće primjene tehnologije u bilo kojem području primjene u državnoj upravi. Nadam se da sam time odgovorila barem na neka pitanja. Ponavljam opet, zahvaljujem svima. Mi smo spremni ugraditi u zakonski tekst sve konstruktivne primjedbe. Ovdje je bilo puno vrlo korisnih primjedbi koje dolaze iz prakse i ja se nadam da će konačni tekst biti dobar odgovor na sve ove primjedbe ovdje. Zahvaljujem svima.
Zahvaljujem. Sa ovim smo zaključili dopodnevni rad i evo da ispravim kolegu Mršića zna se što ćemo popodne raditi. U 15,00 nastavljamo sa Prijedlogom Zakona o Hrvatskoj komori inženjera šumarstva i drvne tehnologije.
Prijedlog Zakona o elektroničkom dokumentu, prvo čitanje. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se prijedlog Zakona o elektroničkom dokumentu. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga Zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 93 glasa za, jednim suzdržanim donesen predloženi zaključak. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. - Prijedlog Zakona o Hrvatskoj komori inženjera šumarstva i drvne tehnologije, prvo čitanje, P.Z. br. 347 Predlagatelj je Vlada. Molim državnog tajnika Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva Hermana Sušnika da dodatno obrazloži prijedlog. Izvolite!
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo! Pred vama je Prijedlog Zakona o Hrvatskoj komori inženjera šumarstva i drvne tehnologije prvo čitanje. Šumarstvo i drvna tehnologija kao gospodarska djelatnost imaju važnu ulogu u ukupnom gospodarskom i društvenom životu. Pored toga za razliku od drugih industrija prerada drva zahtijeva vrlo malo uvoznih komponenata a posebno je značajno što spada u izrazito čistu industriju. Naravno, za visoko stručni rad u području šumarstva i drvne tehnologije potrebni su visoko stručni kadrovi, odnosno za pravne i fizičke osobe licence za obavljanje tih radova. Trenutačno ne postoji zakonska zapreka da se bilo koji ma kako visoko stručno posao angažira nedovoljno izobraženi stručnjak i bez veće odgovornosti za kvalitetu obavljenoga posla. Osnivanjem Hrvatske komore inženjera šumarstva i drvne tehnologije očekuje se uvođenje reda na tržištu rada u području šumarstva, lovstva, prerade drva prema kriterijima europske i svjetske prakse. Djelatnost komore obuhvaća predstavljanje, savjetodavnu i razvojnu funkciju, promiče razvoj struke, skrbi o specifičnom i stručnom usavršavanju članova, brine o kodeksu strukovne etike i utvrđuje profesionalne obveze članova. Ovlašteni inžinjeri obavljaju samostalnu i profesionalnu djelatnost iz svojeg stručnog područja. Stručno, moralno i materijalno odgovorni su za svoj posao a nadasve štite struku i poslodavca. Komore inžinjera šumarstva i drvne tehnologije postoje u europskim državama, ustrojene su kao samostalne ili kao … [[Govornik se ne razumije.]] u okviru nacionalne inžinjerske komore. Nacrt prijedloga Zakona o Hrvatskoj komori inžinjera šumarstva i drvne tehnologije sačinjen je na inicijativu Hrvatskoga šumarskoga društva uz potporu Hrvatskog inžinjerskog saveza te na temeljima dokumenata međunarodnih stručnih komora u Europi, ponajprije u Austriji i Njemačkoj. Hvala.
Hvala lijepa. Odbori za zakonodavstvo, poljoprivredu i šumarstvo, Ustav, poslovnik i politički sustav? Ne. Klub zastupnika SDP-a poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, poštovane kolegice i kolege! Prije svega nekoliko načelnih primjedbi. Sve više i više u razno različitim strukama se pristupa osnivanju komora tih struka kao posebnih asocijacija kojima bi trebalo sukladno Ustavu da se ostvaruju interesi osoba koje se u njih udružuju i koje ih osnivaju. Međutim, jedno pitanje koje se samim time nameće jeste pitanje zapravo da li je to obvezno učlanjenje ili osnivanje ili je neobvezno. Od praktički Gospodarske komore Republike Hrvatske pa evo do sada ili do ovog slučaja mi dobivamo rješenja koja u biti nude obavezno članstvo u komorama i u tom pogledu postavljamo upitnost sa aspekta ustavnosti odnosno članka 43. Ustava kojim se, citiram, svakom jamči pravo na slobodno udruživanje radi zaštite njihovih probitaka ili zauzimanje za socijalna, gospodarska, politička, nacionalna, kulturna i druga uvjerenja i ciljeve. Radi toga svatko može slobodno osnivati sindikate i druge udruge i uključivati se u njih i iz njih izlaziti itd., itd. Umjesto da dobijemo slobodno osnivanje i organiziranje i uključivanje mi zakonom propisujemo nastanak komore, u ovom konkretnom slučaju inženjera šumarstva i drvne tehnologije. I istodobno vršimo pritisak defacto pravni na građane Republike Hrvatske ovih struka da moraju biti članovi ovih asocijacija. Naime, vrlo jednostavno je to izvući ako se samo malo sagleda ili pročita ovaj tekst uočit ćete da komora između ostaloga vodi imenik ovlaštenih inženjera utvrđen statutom a da status ovlaštenog inženjera se stječe svojstvom člana komore ili stječe se upisom u imenik. Drugim riječima, ne možete biti ovlašteni inženjer zbog toga što ste diplomirali šumarstvo, što ste eventualno položili državni ispit, to ništa ne znači. Vi morate biti upisani u imenik i upisani u komoru i tog momenta zapravo stičete konstitutivni, to nije deklaratorni čin nego konstitutivni čin ovlaštenog inženjera. Ali tog momenta stječete još nešto, da ste vi po sili zakona zapravo natjerani ako hoćete obavljati određene poslove u svojoj struci da budete član ovoga što je suprotno samom duhu i ideji Ustava Republike Hrvatske. I mislim da su to stvari na koje moramo odmah reagirati i upozoriti. Da se razumijemo, ja načelno nemam ništa protiv ni ovakve asocijacije, dapače da ona postoji i da ima mogućnost da se u nju uključuje, ali ne bi se smjelo vezati određena profesionalna pozicija pojedine osobe a da praktički ne mora polagati niti nekakvo znanje, niti nekakve vještine, niti posebno nekakve stručne osim čina upisa. Naravno, treća načelna naša primjedba u vezi s ovim jeste činjenica da komora mora imati javne ovlasti i u tom kontekstu je ovdje i postavljeno da bi komora mogla imati javne ovlasti u članku 5. Međutim, voditi imenik ovlaštenih inžinjera šumarstva i drvne tehnologije. Dalje obnavlja i oduzima licence, ajde to u redu. Ali da vodi imenik to ne mora biti posebna javna ovlast, i nije. Kodeks isto tako nije. No, čitav niz pitanja koja se stavljaju u nadležnost. Primjerice, vijeću komore, skupštini komore kao primjerice donosi odluku o visini i upisnini članarine. To je javna ovlast. Zatim, čitav niz općih akata donosi koji se odnose na sve članove komore itd., itd. Sasvim sigurno, jesu javne ovlasti. U tom kontekstu bi trebalo malo do drugog čitanja pregledati sadržaj nadležnosti i skupštine s jedne strane. S druge strane bi trebalo vidjeti šta je to po statutu javna ovlast. I naravno, trebalo bi u tom kontekstu taj dio razraditi i upisati u sadržaj javnih ovlasti. Usput budi rečeno ako se već o tome tako govori a jeste kad je u pitanju statut. Primjerice, na temelju statuta se sazivaju i održavaju sjednice, tijela komore, postupak upisa, način vođenja imenika, strukovni zadaci, stručna ovlaštenja, prava i dužnost ovlaštenih inženjera. Vrlo je interesantno kako će se statutom propisivati prava i dužnost ovlaštenih inženjera kad on status ovlaštenog stječe diplomiranjem i upisom u komoru a ovdje bi se trebalo raspravljati ne oko prava i dužnosti ovlaštenih nego koje su njihovi dužnosti u komori vezano za obavljanje kao ovlašteni inženjeri zakonodavac teško može prenijeti na statut. To bi moralo biti ipak zakonsko rješenje ali ako već hoće se prenijeti onda to mora biti javna ovlast, to mora biti objavljeno itd., itd. I u tom kontekstu se otvara posebno pitanje da li je onda dostatno da na taj statut prethodnu suglasnost daje samo ministarstvo nadležno za poslove šumarstva i lovstva. Kolege, ako se radi o javnoj ovlasti i zakonom se prenose od strane Sabora na bilo koju asocijaciju ili pravni subjekt u općenitoj javnoj ovlasti onda na te javne ovlasti se mora davati suglasnost od strane Sabora, kao kad je u pitanju ne znam javna ovlast Crvenom križu, ili kad je u pitanju Hrvatskom auto-klubu, ili kad je u pitanju javna ovlast mirovinsko-invalidskom osiguranju itd., itd. Na takve stvari bi morao suglasnost davati Sabor između ostaloga da utvrdi da li se zadire ili ne zadire u Ustavni zakon o zaštićena i propisana prava. Dalje, isto to važi i za još nekakvi nomotehnički gdje se lijepo vidi između ostaloga, u članku 9. je potpuno inače, ja sam uzeo ovo kao primjer, ali zapravo je potpuno ne sređeno nomotehnički zakon jer se u članku 9. u stavci 4. kaže, govori se zapravo u članku 9. Skupština komore čine izabrani predstavnici strukovnih razreda, pa onda Skupštinu komore se osigura razmjerna zastupljenost i tako redom, ja ću to malo komentirati, e ali onda imate u stanku 4. Skupština komore dvije točke i sada piše nadležnost, pa to je poseban članak, to ne može biti isti članak, jednostavno ne može biti u istom članku i to mora biti u posebnom članku. Drugo je pitanje da li se mi slažemo sa svim tim nadležnostima skupštine, ali mora izvedeno biti u posebnom članku. Napose interesantno da se kaže u članku 9. da je Skupština komore osigurala razmjernu zastupljenost strukovnih razreda i to njih dva, kao što znate, ima inženjera, šumarstvo inženjera, tehnologije, drvne i to svaki bi morao imati najmanje pet a onda poslije toga, dakle, po izboru, a onda poslije toga u Vijeću komore se govori da Vijeće čini predsjednik Komore, predsjednici strukovnih razreda, e ali oni su po funkciji nisu birani. Naravno, onda se dodatno vidi da odjedanputa Vijeće komore ima ovlasti koje ima predsjednik Vijeća, ima ovlasti koje ima Skupština vijeća. Dakle, preklapaju se i postavlja se pitanje zapravo a tko kome odgovara i zašto se ovakve stvari na jednaput čudan način, primjerice provode odluke i zaključke Skupštine komore, kaže se ovdje, istu stvar primjerice čini za Vijeće komore, istu stvar čini i kao što se kaže predsjednik Komore gdje se kaže provode odluke i zaključci tijela komore i odgovoran je za zakonitost rada. A isto to radi i Vijeće. E sada ako je on odgovoran za zakonitost rada čime, zašto se pokriva Vijeće. Onda neka Vijeću daju neke druge ovlasti i kontrole itd., itd… Naravno vrlo je interesantna su rješenja koja govore o nekim pitanjima koja su dosta neuobičajena, znate. Primjerice kaže se da pored ostaloga Komora obavlja i sljedeće, e sada ne kaže se tko u Komori, nego kaže da obavlja i sljedeće: zastupa interese svojih članova. Znate to je javna ovlast, to je ovo u članku 6. to nije tek takva ovlast Komore, znate, dati Komori generalno ovlaštenje da može zastupati prema trećima interese svojih članova, dati im znači javnu ovlast, ali postavlja se pitanje pod kojim uvjetima i kriterijima, valjda član bi morao dati nekakvu punomoć, itd., itd., što nije uopće ovdje razriješeno. Naravno pitanje organizira stručno usavršavanje članova Komore, to je dobro, samo se postavlja pitanje da li ima i kakvih certifikata nakon toga koji članovi Komore stječu, tim više što oni zapravo sve to plaćaju. Vrlo su interesantna rješenja koja su, kažu ovako. Statut može sadržavati odredbe o drugim važnim pitanjima, važnim za njihove članove. Pa ako su važna pitanja onda su važna sama po sebi za njihove članove, ne treba naglašavati ovo dva puta važno to zapravo opet upućuje na nomotehničku situaciju koju bi trebalo posebice razraditi. Najinteresantnije da kodekst strukovne etike donosi Skupština uz prethodnu suglasnost Ministarstva, naravno misli se na Ministarstvo rada, na šumarstvo, lovstvo itd.. Postavlja se pitanja zapravo a tko onda donosi kodeks. Skupština? Ne. Ako postoji prethodna suglasnost, onda praktički ni jedan akt, u svom sadržaju se ne može izglasati a da nije donio prethodnu suglasnost. Ali onda to zapravo znači da bitni utjecaj na to šta je etički kodeks u svom sadržaju da je Ministarstvo a ne strukovno udruženje odnosno ova Komora. Prema tome, onda nije ni potrebno jer je to jedna od bitnih stvari zbog čega se ona osniva. Slična je stvar i sa cijenama usluga. Kaže se ovako: Skupština komore uz prethodno mišljenje strukovnog razreda i uz prethodnu suglasnost Ministarstva utvrđuje cijene, pazite, sada ima dvije prethodne. Dakle, skupština da bi uopće mogla utvrditi cijene svojih usluga mora dobiti prethodno mišljenje razreda a onda još mora dobiti prethodnu suglasnost Ministarstva, a šta ona zapravo radi? Ništa. Mislim ništa, ona se pretvara u glasačku mašineriju i to nije dobro jer zapravo sve to onda upućuje na jedan normalni zaključak da se radi o paradržavnom upravnom tijelu a ne da se radi o jednoj asocijaciji zainteresiranih subjekata konkretno inženjera šumarstva i drvne tehnologije. Naravno interesantno je i pitanje oko imenika, znate zašto? Zato što se upisom u imenik stječe status ovlaštenog inženjera a onda se počinje, postavlja upis u pitanje šta je inženjer? A inženjer je onaj tko je diplomirao na fakultetu. Tako piše u članku 2. I sada odjedanputa se otvara dodatno pitanje a zbog čega i koji su kriteriji za upis i to jedanput dobijate u sasvim drugom članku uvjeti za upis u imenik, članak 22. u kojem se govori o državljanstvu, o poslovnoj sposobnosti, o tome da je diplomirano, da ima tri godine radnog staža u struci, položeni stručni ispit, odnosno 10 godina radnog staža u struci na posebnim … [[Govornik se ne razumije.]] stručnog smjera itd., ili magisterij ili doktorat i tako sve po redu, međutim, nigdje se ne piše koja znanja i vještine on mora ovladati da bi se mogao on nositi i steći status ovlaštenog inženjera. To tim više što je taj članak 22. i članak 19. se zapravo dovode upitno sa aspekta ostvarivanja članka 21. koji u sebi kaže: ovlašteni inženjer može obavljati poslove, sada gledajte: ovdje stječe status ovlaštenog, ovdje propisani uvjeti koje morao bi ispunjavati da bi bio ovlašteni, da bi se mogao upisati, a može obavljati poslove stručnog smjera za koje je školovan, odnosno za koje je osposobljen praksom a nitko nije utvrdio u one tri godine osim da ima tri godine staža ali koju on praksu može obavljati itd., to nitko nije utvrdio nema nikakvog stručnog ispita niti bilo šta. Prema tome očigledno je da je takva stipulacija ne iz formalnih nego iz sadržajnih razloga ne bi mogla opstati nego bi se morala do drugog čitanja u bitnom, u bitnom doraditi. Naravno vrlo interesantno je i pitanje osiguranja za od odgovornosti gdje se svaki ovlašteni inženjer dužan osigurati od odgovornosti ali sad s obzirom na zastupanje komore, njega komora može biti zastupati kod ovlaštene pravne osobe, ona mu može ugovarati osiguranje, jedino je dužan platiti. Ako eventualno organizacija, odnosno trgovačko društvo u kojem radi to, to ne prihvati. Prema tome, ostaje pitanje stvarno šta je tu sa slobodom svakog pojedinca. Posebno je interesantno u članku 35. gdje se kaže za teže povrede između ostaloga ukor, novčana kazna, zabrana obavljanja poslova ovlaštenog inženjera. Prvo, nigdje nisu pobrojani poslovi koje obavlja u zakonu ovlašteni inženjer, to je prvo. Drugo, ne može se zabraniti trajno obavljanje tih poslova, moralo bi se odrediti na koje vrijeme, kada, zašto itd.. I treće, koji su to osobito teški oblici povrede javne dužnosti zbog koje bi se mogla izreći recimo čak i mjera trajne zabrane obavljanja poslova ovlaštenog inženjera ali to onda mora pisati, ne može biti tek tako. E sada šta je interesantno? Vrlo je interesantno da u članku 38. kada je u pitanju stegovna odgovornost se onda predviđa II. Stupanjski organ, predviđaju se žalbe ali se recimo s druge strane u članku 30. isključuje žalba kada je u pitanju stjecanje, mirovanje i prestanak članstva u Komori a u stegovnom postupku zapravo daju se uvjeti da ne možete obavljati posao. Prema tome, očigledno da bi neke stvari ovdje trebalo razriješiti i nije dovoljno ovdje reći da se upućuje odmah na upravni sud što će opteretiti bitno sud, tim više što sud mora dati izvješća, dopise, itd., Komori. Mišljenja smo da ovaj Zakon u načelu možemo načelno podržati za, zapravo bi bilo najbolje pretvoriti u prethodnu raspravu ovaj zakon, ali ako ne i prethodnu raspravu ono nek ide za drugo čitanje samo se mora bitno, bitno doraditi jer on je u biti zapravo nedovršen akt koji bi bio predložen za donošenje Hrvatskom saboru. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Marko Širac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine tajniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Šumarstvo i drvna industrija imaju važnu ulogu u gospodarskom i društvenom životu Republike Hrvatske. U bruto društvenom proizvodu, u bruto domaćem proizvodu šumarstvo i prerada drva sudjeluju sa 5%. Zahvaljujući 250-godišnjem stručnom radu hrvatskih šumarskih stručnjaka Republika Hrvatska je sačuvala svoje šume prirodnim i stabilnim. Drvo je sirovina za daljnju preradu i obradu koja na sebe od šume do finalnog proizvoda veže puno djelatnosti kao što su npr. transport, proizvodnja goriva, alata, strojeva, opreme, okova, boja, lakova, tekstila i tako dalje. Rezultati ekometrijskih istraživanja ukazuju da 8 metara kubnih drvene sirovine od šume do finalnog proizvoda osigurava jedno radno mjesto. Naravno za visoko stručni rad u području šumarstva i drvne, drvne tehnologije potrebno je, potrebni su i visokostručni kadrovi odnosno pravne i fizičke osobe licencirane za obavljanje tih radova. Visokoškolski, šumarski i drvno-tehnološki kadrovi obrazuju se na Šumarskom i Drvno-tehnološkom odjelu Šumarskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. No nakon diplomiranja na odnosnom fakultetu osposobljeni su za izvršavanje stručnih zadaća ali ne i za kreativne projektantske, projekte novih programa jer za te poslove ne posjeduju iskustvo i položen stručni ispit pa ih ne možemo smatrati ovlaštenim inženjerima za pojedine specifične poslove. Trenutačno ne postoji zakonska zapreka da se za bilo koji ma kako visokostručan posao angažira nedovoljno izabran stručnjak i bez veće odgovornosti za kvalitetu obavljenog posla. Osnivanjem Hrvatske komore inženjera šumarstva i drvne tehnologije očekuje se uvođenje reda na tržištu rada u području šumarstva, lovstva i prerade drveta prema kriterijima Europske i svjetske prakse. Komora je strukovna organizacija ovlaštenih inženjera. Djelatnost komore obuhvaća predstavljanje tj. zastupanje, savjetodavnu i razvojnu funkciju. Promiče razvoj struke. Skrbi o specifičnim stručnim usavršavanju svojih članova. Brine se o kodeksu strukovne etike i utvrđuje profesionalne obaveze članova. Ovlašteni inženjer obavlja samostalnu i profesionalnu djelatnost iz svoga stručnog područja, ali obavlja i poslove javne ovlasti koji su posebnim zakonom preneseni na, sa izvorne državne vlasti na nedržavne subjekte. On može samostalno projektirati, ocjenjivati projekte, voditi i nadzirati izvršene, izvršenje studija i radova. Kontrolirati kvalitetu, biti sudski vještak i drugo. Stručno, moralno i materijalno odgovoran je za svoj posao, a nadasve štiti struku i poslodavca. Ovlašteni inženjer može se postati nakon završene sveučilišne izobrazbe, određene prakse u struci i položenog stručnog ispita. Moram istaći da smo do polovine 1946. godine u Hrvatskoj imali ovakovu komoru objedinjenu u Nacionalnoj komori inženjera i da je ona 1946. godine od tadašnjih vlasti ukinuta i tada smo mi zapravo izgubili transparentno rješenje sukladno u obavljanju djelatnosti ovlaštenih inženjera europskim rješenjima koje se zadržalo do danas i koje se itekako njeguje. Ne mogu se odgovorni poslovi povjeriti nekakvom inženjeru koji je eto završio fakultet. On kad je završio fakultet on je tek na početku svog osposobljavanja. Isto tako kao što se ne može u Hrvatskoj postati odvjetnik ili bilježnik ili čovjek koji odgovorno obavlja poslove u nekakvoj drugoj struci bez određene prakse, stručnog znanja jer konačno te ljude ne žele prihvatiti strani investitori na što ja iz svoje prakse možem ukazati jer oni kad dolaze kod nas odmah pitaju i traže: gdje su vam gospodo ovlašteni inženjeri da s njima mi dogovorimo i realizaciju određenih poslova koje, u što oni žele uložiti svoj kapital. Oni traže ljude koji su udruženi u Komoru, koji su ovlašteni inženjeri, koji mogu ponijeti nivo odgovornosti, odgovarati za svoj posao materijalno kroz i naravno kroz druge odgovornosti odnosno biti osigurani za svoj posao. Dalje što želim napomenuti što se tiče pojedinih odredbi Prijedloga zakona mišljenja sam, mišljenja smo da treba predlagatelj prihvatiti stajalište Hrvatskog šumarskog društva koje predlaže da se u članku 1., stavku 2. detaljnije uredi tekst koji označava koji su to stručni poslovi od javnog interesa iz djelatnosti šumarstva, lovstva i drvne industrije koji bi mogli samostalno obavljati ovlašteni inženjeri, a kako se radi o tri gospodarske grane stavak 2. članka 1. trebao bi glasiti: U komore se obavezno udružuju inženjeri šumarstva i drvne tehnologije koji samostalno obavljaju stručne poslove projektiranja, izrade, procjene, izvođenja i nadzora radova iz područja uzgoja, uređivanja i iskorištavanja i otvaranja šuma, lovstva, zaštite šuma, hortikulture, rasadničke proizvodnje, konzaltinga, sudskog vještačenja, izrade i revizije, stručnih studija i planova. Kontrole projekata i stručne dokumentacije, izgradnje uređaja, izbora opreme objekata, procesa i sustava, stručnog osposobljavanja i licenciranja radova u šumarstvu, lovstvu i preradi drveta te ostale zadatke i poslove iz područja odnosno, odnosne inženjerske struke, a radi zastupanja i usklađivanja zajedničkih interesa, zaštite javnog interesa i zaštite interesa trećih osoba. Ne može se Statutom propisati ove ovlasti. Ove ovlasti moraju biti propisane zakonom. U zakonu bi se u posebnom članku trebalo urediti pravnu formu ureda u kojem ovlašteni inženjeri rade. Po našem sudu to bi trebali biti: ured ovlaštenog inženjera šumarstva ili ako je on drvni tehnolog onda drvne tehnologije. Mogao bi biti, pod 2. bi mogao biti zajednički ured. Pod 3. projektno društvo, pod 4. društvo s ograničenom odgovornošću i pod 5. dioničko društvo. U članku 41., stavku 1. treba nedvojbeno utvrditi obavezu ministra nadležnog ministarstva. Mora se znati koji je to ministar i kojeg ministarstva. I na kraju bih istakao slijedeće da Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovoga zakona jer je to zapravo usklađenje naše zakonodavne prakse sa zakonodavnom praksom Evropske unije u koju želimo da se mi uključimo i naravno predlažemo da ovaj zakon ide i u drugo čitanje. Gospodine predsjedniče, hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub HSS-a poštovani zastupnik Željko Ledinski. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Evo dozvolite da u ime Kluba HSS-a kažem nekoliko riječi o Prijedlogu Zakona o hrvatskoj komori inženjera šumarstva i drvne tehnologije. Prije svega, Klub zastupnika HSS-a će podržati da ovaj zakon ide u drugo čitanje. Zbog čega? Pa prvenstveno želim reći da u branši šumarstva i drvne industrije koja danas čini jedan značajan dio u našoj državi kako od zaposlenja tako i ostalog sudjelovanja uopće i u društvenom bruto proizvodu o čemu je već bilo riječi danas i da sigurno zaslužuje da se određene stvari u toj struci rješavaju na kvalitetniji i bolji način. Danas imamo situaciju da o određenim poslovima o kojima je ovdje riječ nije potrebno imati ni stručni ispit jedino ako radite u državnim institucijama morate imati državni ispit dok ako radite u poduzećima drugima, a posebno drvnim industrijama ne morate imati nikakav ispit osim završenog fakulteta. Dalje kad govorimo o toj branši moramo reći da poslove inženjera šumarstva i njihov opis mogao bi se svesti ukratko da su to ljudi koji danas rade različite stručne poslove čak i iz mnogih branši. Kad navedem primjer da recimo Hrvatske šume grade, gradile su prosječno po, između 300 i 400 km šumskih cesta onda kažemo da taj šumar je građevinski inženjer jer on projektira te ceste. Kada gradimo nekakve objekte u zgrade određene isto tako uglavnom su projektanti tih objekata inženjeri šumarstva onda oni rade i drugi dio posla znači nekakvih arhitektonskih inženjera. Kada govorimo o zaštiti okoliša i svega ostaloga o čemu je riječ da šumarstvo ima međunarodni certifikat za cijelu svoju površinu FSCI certifikat koji govori da se sa šumama gospodari po strogim ekološkim standardima. Onda su to isto tako i ti inženjeri ekologije. Prema tome, potrebno je za sve te poslove koji ti ljudi rade da dobiju isto tako i ovlašteni status. Jedini način da se to stekne je putem komore i to je ovaj prijedlog mi se čini da je napravljen po uzoru na građevinsku i arhitektonsku komoru samo što ovdje se radi o drugim vrstama poslova. Prema tome, meni kao šumaru je logično da se na taj način pokuša struka zaštititi i da dobije određeni status ovlaštenih inženjera i da može na taj način poslije raditi i zastupati i interese svojih članova, a kod samog upisnika u imenik točno se kaže što se mora zadovoljiti. To nije samo završiti fakultet kao što kaže kolega Mato, nego je to i položiti i državni stručni ispit, imati ne znam tri, pet ili deset godina staža zavisi za koje poslove. Prema tome, dosta je bitno da se na takav način kategoriziraju ljudi koji su već stekli određena iskustva i onda to kroz takav jedan ispit mogu i položiti. U tom dijelu mislim da se mora naći prostora zbog čega to govorim. Pa gledajte, danas u šumarstvu kada gledate privatne firme rade negdje već preko 50% svih usluga koje se danas rade u šumarstvu. U tim privatnim firmama danas nitko ne pita da li imaju uopće nekog tehničara ili inženjera, nego jednostavno imaju zaposlene radnike i vlasnik vodi o svemu brigu. Pitam se, da li se ti poslovi koji rade ti radnici rade na stručan način, da li njih uopće netko može upoznati i na koji način oni rade ako nema u tom poduzeću ovlaštenog službenika ili inženjera ili tehničara koji bi radio taj dio posla. Sigurno da ne. Onda smo svjedoci da u toj branši imamo puno smrtnih slučajeva upravo kod tih radnika koji nisu obučeni, upravo zbog toga što i nema određenih stručnjaka koji bi ih upozorili na određene probleme koji se mogu javiti tijekom izvođenja. Posebno su to da kažemo zanimanja koja su dosta teška, gdje ima puno stradavanja i na žalost su među najviše stradavanja u našoj državi. Prema tome, kroz taj način će se naći mogućnost da si i danas dio stručnjaka koji stoje na Zavodu za zapošljavanje i čekaju svoje mjesto da mogu raditi da će se kroz ta osposobljavanja zaposliti i omogućit ćemo im da rade dio posla, a na drugi način ćemo dobiti veliku korist od njih jer će oni voditi brigu da se ti poslovi u posebno govorim o šumarstvu na stručni način rade. A isto tako je slično i u drvnoj tehnologiji. Danas smo svjedoci da kod javnih natječaja za nabavku stolova, stolica bitna je najniža cijena, a nitko ne pita da li taj proizvod zadovoljava nekakve osnovne elemente struke, da li ta stolica zadovoljava da na njoj možete sjediti ili na primjer da li vodimo uopće brigu o tome kakav će nam biti život nakon 40 godina sjedenja u stolici tko radi takav posao. Za to ne trebate imati nikakve ateste, a imamo stručnjake koji bi to trebali raditi. Na žalost, gledamo samo onu stavku najniža cijena koja često onda ne zadovoljava uvjete ostale koje bi trebali imati. Prema tome, do sada nije bilo takvih rješenja. Evo rekao je kolega Širac od '46.-te godine se ukinule komore. Mislim da je vrijeme da ih sada konačno vratimo natrag barem u ovoj branši i da uz ove primjedbe koje su bile rečene ako postoji nekakvih nejasnoća predlažem državnom tajniku da konzultira pravne stručnjake. Možda ima nomo tehničkih grešaka i da se to ispravi. A mislim da nije dobro da zaustavljamo prijedlog tog zakona i da ga ne pustimo da ide u drugo čitanje, nego da stvarno ostavimo mogućnost da se do drugog čitanja eventualno poprave određene postavke. Znate, najlakše je diskutirati kada želite nešto napasti. Ja bih volio da čujem u našim raspravama koja su to poboljšanja koja treba uvesti u ovaj zakon, pa da onda o njima razgovaramo i da vidimo da li možemo i kako možemo popraviti određene postavke. U tom dijelu ne bih dužio više. Mislim da ovaj Prijedlog Zakona o hrvatskoj komori inženjera šumarstva možemo podržati i da ide u drugo čitanje i očekujemo da ga do nove godine donesemo, da komora se može osnovati, da može počet raditi u roku koji je predviđen, na taj način ćemo dovesti reda više u toj branši, posebno u tom stručnom dijelu i omogućit ćemo i sigurno jedan dio zapošljavanja i ljudi koji će raditi te poslove. Evo toliko. Hvala.
Hvala lijepa. Pojedinačna rasprava, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Ja osobno podržavam ovaj Prijedlog Zakon o hrvatskoj komori inženjera šumarstva i drvne tehnologije. Iako mnogi smatraju da je u Hrvatskoj previše komora i da bi Hrvatska trebala možda imati tradicionalno samo one komore koje su oduvijek imali liječnici i odvjetnici. Međutim, činjenica je i to, kao što to ovaj zakoni predviđa da je bitno ne samo pitanje njihovog organiziranja, strukovnog prije svega, nego pitanja prije svega i odgovornosti određene struke. Pitanje odgovornosti je dramatično pitanje koje se u Hrvatskoj postavlja gotovo kod svih struka. A na vlastito onih koji sve više traže prostora u društvu da djeluju slobodno. U svako to slobodno djelovanje i širenje njihove slobode, pojedinca, tako i određenih strukovnih udruženja, svakako treba pratiti i sa odgovarajućom odgovornošću. Zato mi se možda ovdje najviše sviđa ovo obvezno osiguranje, osiguranje od odgovornosti za štetu koju svojim radom pričine upravo sada i ovakva djelatnost. To je nešto što je odavno saživljeno u odvjetništvu, pa vidimo kasnije i kod liječnika i evo sada i ukoliko se zakoni donese, kod inženjera šumarstva i drvne tehnologije. I nema sumnje, dakle, da nema nikakve, da društvo neće trpiti nikakvu štetu od toga, kažem iako ima puno glasova i to najčešće od onih koji su već svoje strukovno udruženje ostvarili kroz određene, kroz svoje vlastite komore, kao i arhitekti, ali je činjenica i to, dakle, prva od onih klasičnih zanimanja od odvjetnika i liječnika tim putem krenuli su i sami arhitekti. I da mi imamo danas nakon tog zakona, primjene tog zakona bolji red upravo što se tiče i njihove vlastite odgovornosti, počevši čak od projektiranja zgrade ili nekog objekta do realizacije. Jednako tako paralelu vučem i sa ovom mogućnošću koju otvara Prijedlog zakona, pa prema tome i na vlastito i kod onih drugih zakona sadržajnih i materijalnih koje ćemo kasnije raspraviti vidim ovdje jednu potporu upravo toj struci, ali jednako tako onda i odgovornost. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] mene muči nekoliko stvari vezano za ovaj zakon o kojima je već u jednoj mjeri bilo riječi. Naime, bila je povućena paralela između drugih strukovnih organizacija sličnih komora, odvjetnička i medicinska, pa je rečeno uvode reda u struku, sve je to točno i ja pretpostavljam da struka šumarska ima istu potrebu. Međutim, bih ih upozorio da za razliku ove dvije komore o kojima je riječ ikoje imaju dosta jasno specificirane poslove za koje se daje licenca, ja ovdje moram reći da mi se čini da je obavljanje radova iz područja šumarstva, lovstva i drvne tehnologije jedna vrlo široka formulacija koja vjerojatno obuhvaća i poslove za koje čovjek ne mora biti nikakav inženjer nego mora biti nešto drugo, tehničar, ne znam što sve mora biti. Dakle, ovo mi se čini jako široko. Drugo, kod terminologije zaboravljamo vrlo često da imamo i druge zakone, pa evo zakon koji je ovaj Sabor i Bolonjsku deklaraciju na neki način prigrlio ne govori baš decidirano tituli inženjer šumarstva. Mislim da se koristi tamo jedan drugi termin, da se koristi magistar struke određene, pa možda bi trebalo provjeriti da li tu terminologiju treba usvojiti. Nadalje mi je problematično da udruga koja je udruga pojedinaca, za koje ja pretpostavljam da bi trebali neku samostalnu aktivnost, djelatnost obavljat propisuje cjenik za pravne osobe i to, to mi je čini mi se suprotno, pa čak i ustavnom načelima konkurentnosti na tržištu i čemu kod i drugome hoćete. Nadalje, nejasno je da li inžinjeri koji rade konkretne poslove, meni je nejasno, možda je to inače vidljivo, koji obavljaju u pravnim osobama inžinjerske poslove da li moraju imati tu licencu ili ne moraju. To je jedno, čini mi se, dosta važno pitanje. Nadalje, kod, ovo su malo stvari koje su isto tako nisu dokraja logične, uvjeti za upis u imenik. Kažete ovako, dakle ne možete se upisati ako je pokrenuta istraga, odnosno ako se protiv njih vodi kazneni postupak, recimo za klevetu. Vodi se kazneni postupak i vi ga ne možete upisati. Dakle, mislim da bi tu trebalo reći da je riječ o istrazi, odnosno o kaznenom postupku za jedno od onih djela koja ga čine nedostojnim, a ne bilo koje kazneno djelo. Kod mirovanja članstva u komori, nisam siguran da li je ovo kad je izabran na javnu profesionalnu dužnost da li mu miruje članstvo ili on via facti neke poslove po onim propisima o sprečavanju sukoba interesa naprosto ne može obavljati. Mislim da o tome možda treba razmisliti. Isto tako je za razmisliti da li osuda na bezuvjetnu kaznu zatvora za bilo koje djelo, samo po sebi dovodi do isključenja iz članstva. Jel' to ima svrhe? Recimo, napravio je prometni delikt, dobije 6, 7 mjeseci i vi ga sad isključujete i tjerate ga da se nakon 6, 7 mjeseci opet javlja, a nema, u biti nema pravo racia za to. Isto i u članku 27. podstavak 1. točka 5. je isti racio, ista logika, ne. Moram reći da nisam razumio šta to znači u članku 28. da osoba ne smije biti ponovno upisana u imenik ako pisano izjavi da ne želi obavljati poslove. Pa ne vjerujem da bi se opće osoba javljala za upis u imenik ako ne želio obavljati poslove, to iracionalno izgleda jel'. Onda mi je nejasno zašto silite člana komore da, ako sklapa samostalno ugovor o osiguranju, zašto on ne bi mogao pod povoljnijim uvjetima za sebe sklopiti ugovor, to mi nije jasno zašto ga silite da mora imati, zapravo pratiti jednu monopolističku sliku koja je stvorena o tome. Mislim da vam stegovne mjere nisu osobito uspjele. Kažete malo su tautološki definirane da su teže povrede smatrat će se koje, čak je i jezično dosta nespretno, smatrat će se osobito narušavanje ugleda šumarske djelatnosti kao samostalne, narušavanje dužnosti ugleda. Šta je to narušavanje dužnosti ugleda i kodeksa strukovne etike? Dužnost ugleda i kodeksa strukovne etike, jel'. A onda lakšu definirate onu koja je lakšeg značenja. Dakle, malo je to nespretno formulirano. E sad postoji nešto što ja mislim da je sistemske prirode jer ovo što ste vi propisali kao stegovne mjere zapravo mislim da ste ušli u sustav, narušili sustav, jer ovo što ste propisali novčanu kaznu, način kako ste to propisali, to je zapravo formulirano kao prekršaj. Po svojoj težini zapravo odgovaraju prekršajima i postupkom i supsidijarnom primjenom ZKP-a i zastarama koje ste propisali, pa se pitam je li riječ o prekršajima ili je riječ o stegovnim mjerama. Ako su stegovne mjere, bojim se da su zapravo prekršaji zamaskirani u stegovnu mjeru i da je riječ o nečem drugom. Ali, evo, dakle, nekako kao, isto tako ako govorite o pravim lijekovima kod nas se uobičajio termin žalba, a ne priziv. Evo, samo toliko. Hvala.
Hvala lijepa. Državni tajnik, završni osvrt, Herman Sušnik. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo. Ovaj zakon za šumarsku struku je izuzetno važan. Mi smo evo, tako u ovom obliku i predložili, pogotovo smatramo da će kroz sustav ovlaštenih inžinjera isto tako i kroz izdavanje i dobivanje licenca ta struka doći na jedan viši nivo nego što je sada. To je prvenstveno zadatak, s obzirom da evo što je i prije u diskusiji rečeno, šumarske poslove pogotovo na terenu danas rade razno-razni poduzetnici bez neću reći ikakve kontrole, ali u svakom slučaju bez stručnih osoba koje su vrlo važne i zato su nesreće i nepogode koje se događaju u šumi vrlo visoke i velike. Jednostavno s tim zakonom želimo dotjerati jedan red, isto tako smanjiti crno tržište koje se javlja radne snage u šumarstvu i sve ostale nepogodne oblike koje smo do sada uočili. Ovdje je bilo, evo dosta je bilo konstruktivnih primjedbi. Znam da ova prva razrada zakona je ovakva kakva je, nije savršena, dosta je korisnih primjedbi. Evo mi ćemo do sljedećega čitanja, znači do drugog čitanja ovo sve pregledati i dotjerati tako da bude taj zakon što kvalitetniji kada dođe u drugo čitanje. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o ovoj točci. Prijedlog Zakona o hrvatskoj komori inženjera šumarstva i drvna tehnologije, prvo čitanje. Dajem na glasovanje zaključak. Prihvaća se prijedlog Zakona. Sve primjedbe i prijedlozi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga Zakona. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je predloženi zaključak usvojen sa 79 glasova za, 16 suzdržanim i jednim protiv.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo uvaženi zastupnici. Pred vama se nalazi Nacrt prijedloga Zakona o zaštiti od ionizirajućeg zračenja i sigurnosti izvora ionizirajućeg zračenja. Prijedlogom Zakona o zaštiti od ionizirajućeg zračenja u Republici Hrvatskoj usklađuje se sa dokumentom Međunarodne agencije za atomsku energiju pod nazivom "Osnovni standardi za zaštitu od ionizirajućeg zračenja i sigurnosti ionizirajućeg zračenja" u kojem su detaljno razrađene teorijske i provedbena načela te kriteriji i osnove za izgradnju infrastrukture za provedbu mjera zaštite od ionizirajućeg zračenja kakav bi trebalo uspostaviti svaka država. U skladu s navedenim, Europska unija je propisala da njene članice moraju obvezno ujednačiti razinu zaštite od ionizirajućeg zračenja sukladno preporukama međunarodnih organizacija, a na osnovu smjernica vijeća euroatom od 13. svibnja 96. godine i dodatka toj smjernici euroatom od 30. lipnja 97. godine. Zakonskim prijedlogom predviđeno je da se mjera zaštite od ionizirajućeg zračenja osigurava provedba načela opravdanosti optimalizacije i ograničenje te primjena sigurnosnih mjera. Dosadašnji propisi određivali su mjere koje imaju za cilj povećanje operativne sigurnosti pri radu s izvorima ionizirajućeg zračenja, sprečavanje okolnosti koje mogu prouzročiti izvanredni događaj i svođenje mogućih posljedica na minimum. Međutim dosadašnji propisima nisu bile predviđene mjere sigurnosti koje treba poduzeti u cilju sprečavanja oštećenja, gubitka, krađe i nedozvoljenog premještanja izvora ionizirajućeg zračenja ili nedozvoljenog pristupa izvoru ionizirajućeg zračenja, samim time mjere fizičke zaštite. Novim zakonom propisuju se mjere radiološke sigurnosti izvora ionizirajućeg zračenja koje imaju za cilj povećanje operativne sigurnosti pri radu s izvorima, sprečavanje okolnosti koje mogu prouzročiti izvanredni događaj i svođenje mogućih štetnih posljedica na minimum. Mjere fizičke sigurnosti izvora ionizirajućeg zračenja koje se poduzimaju u cilju sprečavanja oštećenja gubitka, krađe i nedozvoljenog premještaja izvora ili nedozvoljenog pristupa izvoru ionizirajućeg zračenja. Za razliku od važećeg zakona, ovaj zakonski prijedlog ne sadrži pojedine brojčane vrijednosti kao što su maksimalno dopuštene doze kojima smije biti izložen radnik ili vrijednosti prema kojima se klasificira radioaktivni izvor. Predloženim odredbama dana je osnova za daljnju razradu mjera zaštite koja će se propisati podzakonskim propisima. Zahvaljujući novim spoznajama na osnovu istraživanja i iskustva i sve raširenije primjene izvora ionizirajućeg zračenja, mjere zaštite i opće prihvaćeni standardi zaštite često se mijenjaju u smislu poboljšanja zaštite i bolje organiziranosti za provedbu mjera u praksi. Zakonskim prijedlogom na području zaštite od ionizirajućeg zračenja uvodi se sustav kompetentnih tijela te se dijeli nadležnost poslova na području zaštite od ionizirajućeg zračenja kako i pristoji nekim zemljama europske unije. Prema zakonskom prijedlogu upravne poslove na području zaštite od ionizirajućeg zračenja obavlja Državni zavod za zaštitu od zračenja, a upravni nadzor nad provedbom ovog zakona i propisa donesenih na temelju ovog zakona obavlja Ministarstvo nadležno za zdravstvo. Inspekcijski nadzor nad odredbom ovog zakona i propisa donesenih na temelju ovog zakona provode sanitarni inspektori i granični sanitarni inspektori Ministarstva nadležnog za zdravstvo. Zakonskim prijedlogom se određuje da je nositelj odobrenja za obavljanje djelatnosti sa izvorima ionizirajućeg zračenja odgovoran za provedbu mjera zaštite i snosi troškove njegove provedbe, a isto tako je obavezan osigurati i snosit troškove zbrinjavanja radioaktivnog otpada kao i iskorištenih i zatvorenih radioaktivnih izvora te izvora ionizirajućeg zračenja koje ne namjerava dalje koristiti. Zbrinjavanje radioaktivnog otpada i izvora bez posjednika osigurava po ovom zakonskom prijedlogu Državni zavod za zaštitu od zračenja. Isto tako se osigurava da ukoliko troškovi zbrinjavanja u trenutku izvršenja ne mogu se naplatiti od stranke koja ih je obavezna snositi, sredstva za osiguranje troškova izvršenja putem treće osobe osigurat će se iz državnog proračuna Republike Hrvatske, a po naplati troškova od stranke, sredstva se vraćaju u državni proračun. Prijedlog ovog zakona je u prvom čitanju. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Odbori? Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, predsjednik, poštovani zastupnik Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, dame i gospodo. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 30. sjednici Odbora, održanoj 5. listopada 2005. godine raspravio je ovaj Prijedlog zakona o zaštiti ionizirajućeg zračenja i sigurnosti izvora ionizirajućeg zračenja. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja upozorio je da je od samih početaka uporaba ionizirajućeg zračenja imala međunarodni značaj, a pokušaj reguliranja na međunarodnoj razini datira još od 1928. godine. Obzirom na sve rašireniju primjenu izvora ionizirajućeg zračenja, mjere i standardi zaštite se često mijenjaju u smislu poboljšanja zaštite i bolje organizacije za provedbu mjera zaštite. Članovi odbora podržali su u raspravi potrebu donošenja ovog zakona kojim se provodi usklađivanje s međunarodnim preporukama i standardima. Posebno se to odnosi na predviđene mjere sigurnosti koje imaju za cilj fizičku zaštitu izvora ionizirajućeg zračenja. Provedba ovih mjera ističu članovi odbora, trebala bi onemogućiti upotrebu radioaktivnih izvora u terorističke svrhe. Kako bi se naglasila važnost provedbe ovih mjera i sam naziv zakona je izmijenjen i dopunjen. Međutim članovi odbora su upozorili da je neprihvatljivo zakonom predvidjeti donošenje čitavog niza podzakonskih akata i to osnovnim podacima, ključnim i najvažnijim činjenicama i brojkama i temeljnim veličinama. Zakon mora sadržavati podatke kao što su utvrđene maksimalno dopuštene doze kojim smije biti izložen svaki pojedini stanovnik, minimalnu dob koju moraju imati radnici koji rade na poslovima na kojima mogu biti ozračeni iznad propisnih granica. Propisivanje granice ozračenja i životne dobi za osobe koje se školuju i rad s izvorima ionizirajućeg zračenja, vrijednosti prema kojima se klasificira radioaktivni izvor i slično. Na taj način Zakonom će se određenije utvrditi ključni podaci kao zakonski okvir, a pravilnici i drugi podzakonski akti će ih detaljnije razraditi. Rješenje koje se daje u nadležnost čelniku Državnog zavoda za zaštitu od zračenja, da uz suglasnost ministra zdravstva donosi pravilnike, članovi odbora ne drže dobrim rješenjem. Kako ministarstvo nadležno za zdravstvo provodi upravni nadzor nad provedbom odredbi ovoga Zakona i propisan na temelju Zakona, po mišljenju članova odbora ovo ministarstvo trebalo bi ujedno i donositi pravilnike i ostale podzakonske akte. Državni zavod za zaštitu od zračenja je regulatorno tijelo koje je između ostalog zaduženo za provođenje poslova zaštite od zračenja. Nakon kraće rasprave, članovi odbora su jednoglasno odlučili predložiti Hrvatskom saboru da usvoji sljedeći zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o zaštiti od ionizirajućeg zračenja i sigurnost izvora ionizirajućeg zračenja. I drugo, sve primjedbe i prijedlozi, mišljenja izražena u raspravi dostavit će se predlagatelju da ih uzme u obzir prilikom izrade Konačnog prijedloga Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Odbor za europske integracije, prostorno uređenje i zaštitu okoliša? Marko Širac, poštovani zastupnik u ime Odbora za prostorno uređenje i zaštitu okoliša. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolege i kolegice. Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša razmotrio je predloženi Zakon u svojstvu zainteresiranog radnog tijela sukladno članku 140. Poslovnika Hrvatskog sabora, posebno u dijelu koji se odnosi na zbrinjavanje radioaktivnog otpada i istrošenih zatvorenih radioaktivnih izvora. Uvodno je predstavnik predlagatelja obrazložio da se Prijedlogom zakona usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije. Posebna pozornost posvećena je skladištenju i odlaganju radioaktivnog otpada kao i zaštiti ljudi koji rade sa izvorima ionizirajućeg zračenja. Naglašeno je da se u tekst predloženog Zakona ugrađeni posebni standardi fizičke zaštite izvora ionizirajućeg zračenja kako bi se spriječila mogućnost njihove upotrebe u terorističke svrhe. U raspravi je istaknuto da bi uvjeti i način zbrinjavanja radioaktivnog otpada trebalo propisati Vlada jer bi se na taj način dalo veće značenje zbrinjavanju radioaktivnog otpada. Stoga je predloženo da se članak 42. stavak 1. izmijeni tako da glasi: "uvjete i način zbrinjavanja radioaktivnog otpada, iskorištenih zatvorenih radioaktivnih izvora, izvora ionizirajućeg zračenja koji se ne namjeravaju dalje koristiti propisat će Uredbom Vlada Republike Hrvatske na prijedlog Središnjeg tijela državne uprave nadležnog za zaštitu od zračenja, a uz suglasnost Ministarstva nadležnog za zdravstvo. U svezi sa iznesenim prijedlogom potrebno je uskladiti odredbe članka 58." Naglašeno je da bi zbrinjavanje radioaktivnog otpada bez posjednika trebalo proglasiti djelatnošću od interesa za Republiku Hrvatsku te bi slijedom toga trebalo izvršiti izmjene u članku 43. Predloženo je također da se zbog učestalih promjena naziva i nadležnosti Ministarstva i središnjih tijela državne uprave u cijelom tekstu Zakona naziv "Državni zavod za zaštitu od zračenja" promijeni u "Središnje tijelo Državne uprave nadležno za zaštitu od zračenja". Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeće zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o zaštiti od ionizirajućeg zračenja i sigurnosti izvora ionizirajućeg zračenja. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi, mišljenja upućuju se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga Zakona. Hvala lijepo, gospodine predsjedniče.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Pred nama je jedan od vrlo važnih zakona koji regulira problematiku ionizirajućeg zračenja, problematiku silne energije koja proizlazi iz izvora rendgenskog zračenja, alfa, beta, gama izvora, kozmičkog zračenja. A problematika je aktualizirana nakon terorističkog napada nakon Newyorške tornjeve i tada je odlučila Međunarodna agencija za atomsku energiju preporučiti svojim članicama strože uvjete prijenosa transporta i čuvanja ovakvih opasnih izvora. Moramo reći da se Hrvatska još 1993. godine priklonila svim međunarodnim zahtjevima dvije agencije. To je Međunarodna agencija za atomsku energiju u Beču i CRP u New Yorku i Svjetska zdravstvena organizacija. I već smo te godine, 93., u Zakon utemeljili Zavod za zaštitu od zračenja. I sljedećih godina smo donijeli niz mjera koje zaista stoje pri samom vrhu zaštite od zračenja u svjetskoj legislativi. Ustrojili smo popis svih izvora zračenja, ustrojili smo popis svih osoba koje profesionalno rade sa zračenjem, obvezali dozimetriju, uveli evidenciju dozimetrije za sve profesionalno izložene osobe, kako mjesečno, godišnje, tako i životne njihove doze, nadzor nad svim uređajima, itd. Sada nakon preporuke Međunarodne agencije za atomsku energiju ukazala se potreba za određenim promjenama u postojećem Zakonu. Zakonodavac se odlučio za novi zakon umjesto za izmjenu dosadašnjega pa zbog toga treba nešto malo opširniji osvrt na ovaj novi Zakon. Materija je toliko važna da se to ne može usporediti sa mnogim drugim zakonima, a da je to tako vidjeli smo i proteklih dana kada je Međunarodna agencija za atomsku energiju i njezin direktor Al Baradei su dobili Nobelovu nagradu. To je bilo prije 3 dana. Upravo zbog toga što vode bitku za usmjeravanje ove energije u mirnodopske, a sprječavaju njezino korištenje u ratne ili diverzantske svrhe. Zakon koji je pred nama kaže se da želi udovoljiti dvama novim uvjetima. Jedan je da se postrože zakoni oko čuvanja transporta i rukovanja sa izvorima zračenja što je ovdje u ovom Zakonu uspješno izvedeno. Međutim, druga odrednica je, mi smatramo za širu raspravu kao što je već spomenuto kod predgovornika, a to je da se u ovom Zakonu zapravo ne određuje apsolutno nijedna veličina, nijedna dimenzija, nijedna doza, nijedna odrednica nego da se sve prepušta pravilnicima. Tako mislim da je malo paradoksalna situacija da Zakon koji ima 50-ak članak ima 29 pravilnika. Drugim riječima, svaki drugi članak, čak i više od toga, određuje izradu nekog pravilnika. To odgovara nekim europskim zakonodavstvima, ali ne našemu. U našem zakonodavnom sustavu uobičajeno je da se u zakonu odrede osnovne veličine, a onda pravilnikom razrade one koje su od, da kažemo, drugorazrednog značaja. Primjerice, u Zakonu o zaštiti u prometu, odnosno sigurnosti prometa brzine se određuju u Zakonu, a ne u pravilniku. Pa i 0,0 promila alkohola smo odredili u zakonu, a ne u pravilniku. Zato smatramo da bi ovdje trebalo u zakon ubaciti osnovne veličine koje se ne mijenjaju tako brzo, dapače one se mijenjaju svakih nekoliko 10-taka godina. To je prije svega maksimalno dopustiva doza na cijelo stanovništvo, zatim maksimalno dopustiva doza rizika izlaganja profesionalnog osoblja koja se nije mijenjala 30-tak godina, onda je promijenjena prije 4, 5 godina na 20 … I sigurno će takva ostati sljedećih 10-tak ako ne I više godina. Isto tako bi u Zakon trebalo ubaciti I osnovne smjernice za one koji će ulaziti u sferu zračenja, koji će se profesionalno baviti ionizirajućim zračenje, kao I odredbe o tome kakva će biti edukacija, odnosno koliko se zračenju smiju izložiti učenici koji se usavršavaju za jednu od profesija koje će biti profesionalno izložene zračenju. Na taj način bi se dao čvršći temelj ovim osnovnim smjernicama onda bi se pravilnikom razradile one smjernice koje su od nešto manjeg značaja. Isto tako smatramo da bi te pravilnike trebalo donositi Ministarstvo. Naime, u ovom sustavu hijerarhijskom koji je predložen ovim Zakonom ima nekih manjih nelogičnosti. Naš sustav zakonodavne zaštite u ovoj oblasti je bio odlično prihvaćen Međunarodne atomske energije, Agencije za atomsku energiju ali nam je bilo prigovoreno da nemamo izrađen sustav odgovornosti ili piramidu. Sada je ona izrađena, vrh piramide je Ministarstvo zdravstva, što je logično I normalno, I u Ministarstvu zdravstva je suprotno prvotnoj ideji, u Ministarstvu zdravstva je zadržana inspekcijski nadzor I zakonodavna aktivnost. Zavod koji je osnovan treba provoditi sve djelatnosti oko zaštite, treba voditi struku, međunarodnu suradnju I po našem mišljenju predlagati ministru resornom, a ovdje su resorna tri ministra, najviše ministar zdravstva, jednim dijelom ministar obrane, jednim dijelom ministar financija, predlagati ministru tekst pravilnika a ministar ga onda donosi, mislimo da bi taj redoslijed vlasti bio I stručno I zakonodavno pravilniji I opravdaniji. Isto tako bi trebalo ovdje reći da jedan zavod koji provodi na terenu odrednice zakona ne može sam sebi pripisati cijene svojih usluga zato predlažemo u članku 48. da visinu naknade svih postupaka koje će provoditi zakon u nadzoru ovoga zakona kao I u operativnom provođenju njegovom da visinu naknade ne određuje sam zavod nego resorno Ministarstvo. Isto tako smatramo nelogičnim da pravilnike donosi ravnatelj Zavoda koji će postupati po tim pravilnicima, to je još jedan razlog zašto bi bilo logičnije da ih donosi resorni ministar a ravnatelj je odgovoran za njihovo provođenje. Uz ove zamjerke treba istaknuti I glavnu crtu ovoga Zakona, da je on moderan usklađen sa zahtjevima ICRP-a svjetske agencije I Međunarodne Agencije za atomsku energiju, kao I zahtjeva Svjetske zdravstvene organizacije da predstavlja značajan iskorak u poboljšanju našeg sustava zaštite od ionizirajućih zračenja, te smatramo da ga treba uz ove primjedbe koje se mogu do drugog čitanja popraviti da ga treba prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Klub HNS PGS-a poštovani zastupnik Nikola Ivaniš. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, uvažene kolegice I kolege, uvaženi državni tajniče. Dozvolite da vrlo kratko kažem stav Kluba Hrvatske narodne stranke I Primorsko-goranskog saveza o ovom Prijedlogu zakona. Kada kažem da kažem vrlo kratko onda je to iz vrlo jednostavnog razloga, kao član Odbora za zdravstvo glasao sam za ono što je iznijeto u ime Odbora za zdravstvo što je iznio profesor Turić I mislim da su zaključci odbora za zdravstvo jednoglasno donešeni, ono što bi trebali predlagatelji, dakle oni koji će pripremati tekst za drugo čitanje uzeti u obzir I prihvatiti kao primjedbe koje su na mjestu. Drugi razlog za iznimnu kratkoću obraćanja danas je činjenica da trebam iznijeti stavove našeg Kluba nakon profesora Hebranga koji ovdje slobodan sam kazati više govorio kao uvaženi profesor radiologije negoli glasnogovornik HDZ-a pa se onda nije teško sa njime složiti jer je iznio sve ono što se na prvi pogled jasno uočava I što je manjkavost ovog Prijedloga zakona. Mi se možemo složiti I slažemo se o iznimnom značenju ovog Zakona, značenju generalnom jer je ionizantno zračenje globalni problem nakon 11. rujna postalo je dimenzionirano sasvim u jednom drugom svjetlu I sigurno je da se Hrvatska kao zemlja koja je u procesu uključivanja u zapadnoeuropski klub država apsolutno mora pridržavati svega onoga što sve nabrojene asocijacije ICRP, WHO, Svjetska agencija, odnosno IA EA za atomsku energiju, navode. Naravno da su mjere postupanja koje je El BAradejeva IA EA donijela ono što se kod nas mora aplicirati I o tome nema spora. Međutim, mi stvarno držimo kao što je već u raspravi iznešeno da ovako načelan zakon I ovako načelno obrađeno ovo područje, nije on što nam treba, držimo da je nekih 26, 7 ili 28 podzakonskih akata I pravilnika koje će trebati nakon toga donijeti nešto što u cjelini može izmijeniti bit zakona, jer zaista ako u 64 članka je obrađeno jedno područje, ako nakon toga to dopunjavamo sa 28 podzakonskih akata ili pravilnika onda se postavlja pitanje tko će imati uvid na svih 28 pravilnika na njihovu bit I smisao da se neće neke tendencije zakona u tom bitnome mijenjati. Zbog toga mislimo I zaista držimo da se, da sada ne nabrajam, ali neke samo maksimalna dopuštena doza za pučanstvo, maksimalna dopuštena doza zračenja za ljude koji profesionalno rade, odredbe tko se smije izlagati, tko se ne smije, u smislu dobi, u smislu doza, zatim djelatnosti za koje se izuzimaju iz nadzora zatim, još čitav niz stvari treba propisati u Zakonu kao što je I do sada bilo mislimo da će to učiniti zakon kvalitetnijim, I smanjiti potrebu za podzakonskim aktima I očuvati bit Zakona I nakon drugog čitanja. Dakle, to je jedno od naših primjedbi. Drugo, što apsolutno držimo, držimo da bi u onom obimu u kome bude trebalo podzakonske akte donositi to trebao donositi ministar, naime, neki slijed od zakonodavca, ako smo mi u ovom Domu zakonodavci ako u ime naše vlasi izvršna vlast, I ak je ministar koji je zaključak za ovako jedno važno područje, ravnatelj ili direktor državne agencije ili središnjeg ureda ne bi trebao biti taj koji donosi nego ministar zdravstva, to je naša konkretna primjedba. Inače apsolutno se zalažemo za maksimalno visoku razinu zaštite I zalažemo se I prihvaćamo koncept da institucija koja o tome bude izvan Ministarstva ali apsolutni nadzor I zadnja mora biti od ministra. Eto, to je ono što apsolutno držimo I mislimo da kao I svaki drugi zakon ustvari u prvom čitanju nema razloga da ne bude prihvaćen I podržavamo ali mislimo da primjedbe iznešene od odbora I u raspravi ne bi trebale samo biti iznesene za raspravu mislimo da u ovakvom specifičnom stručnom području bi se te primjedbe koje su vrlo argumentirano iznesene I od strane odbora I od strane rasprave bi predlagatelj morao usvojiti I napraviti zakon koji bi trebao biti dopunjen sa ovim zašto smo kazali da mu nedostaje I sa afirmacijom uloge Ministarstva i ministra u donošenju podzakonskih akata I kontroli cjelokupnog sustava koji će biti izvan ministarstva. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora još? Oprostite, znači završili smo sa klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite. Nema ga. Gubi pravo. Gospođa zastupnica, Ruža Lelić. Izvolite.
Pa gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo, ja bih odmah na početku rekla da zadnji put stvari desetljeće naše zakonodavstvo kontinuirano se usklađivalo i ugrađivale su se nova dostignuća, te stručne i znanstvene spoznaje, prema međunarodnim i preporukama i standardima. Pa i Hrvatski sabor je u ožujku '99. godine usvojio Zakon o zaštiti od ionizirajućeg zračenja, te smo usvojili i izmjene u listopadu 2003. godine. Pa ja bih isto tako rekla da kada je u pitanju primjena pojedinih zakonskih odredbi na djelatniku u medicini kao i na uređaje za dijagnostiku i liječenja i smatram da je to pitanje zadovoljavajuće riješeno i da se u našoj djelatnosti uglavnom to i provodi. Mislim tu na provjeru zdravstvene sposobnosti, na mjerenje osobnog ozračenja, pregled medicinskih uređaja. No, uporaba nuklearne energije u vojne i civilne svrhe, zatim brojne nuklearne probe, bez obzira što postoje na njih, protiv njih protesti, ali i sve veće atmosfersko zagađenje radioaktivnim tvarima, zatim nekoliko izvanrednih događaja nuklearnih nesreća, još uvijek nam je u svježem sjećanju mada se desilo prije 20 godine katastrofa u Černobilu čije posljedice smo i sami osjetili. Zatim, tu su brojna izvješća koja govore o zdravstvenim posljedicama rutinske upotrebe u medicini, u terapiji i dijagnostici i za medicinsko osoblje, ali i za pacijente. Sve to je, potiče različita istraživanja o štetnim učincima ionizirajućeg zračenja po život i zdravlje pojedinca, ali i njihovih potomaka. U procesu pridruživanja Europskoj uniji, a u cilju prilagodbe postojećeg zakonodavstva, zahtjevima i standardima Unije izrađen je i ovaj predloženi zakon koji sada, o kome raspravljamo, a kojim su regulirana pitanja zaštite od ionizirajućeg zračenja i sve veća je ovdje težnja postavljena i na sigurnost izvora ionizirajućeg zračenja, postupanju u izvanrednim događajima. Mjere sigurnosti koje treba poduzeti u cilju sprečavanja oštećenja, gubitka, krađe i nedozvoljenog premještanja izvora ionizirajućeg zračenja ili nedozvoljenog pristupa izvoru ionizirajućeg zračenja. Nakon ovih terorističkih napada u New Yorku od 11. rujna 2001. godine, ovo je postalo vrlo važno pitanje. Propisuju se znači mjere fizičke zaštite radioaktivnih izvora kako se ne bi koristili u terorističke svrhe. Također se propisuje i nadzor nad provedbenim mjerama zaštite od ionizirajućeg zračenja, a sve sa ciljem osiguranja i smanjivanja rizika po život i zdravlje ljudi, okoliša, za sadašnje, ali i za buduće naraštaje. Posebnu pažnju svakako treba posvetiti usklađenosti sa međunarodnim standardima, posebice sa osnovnim standardima za zaštitu od ionizirajućeg zračenja i sigurnost izvora zračenja. Ovaj prijedlog zakona, kao što smo čuli i u prethodnim raspravama, ne sadrži pojedine brojčane vrijednosti kao što su maksimalno dopuštene doze koje se smiju biti, izložen radnik ili populacija, te djelatnosti za koje se pojedini izvori ionizirajućeg zračenja izuzima iz nadzora. Svakako da imajući u vidu sve rašireniju primjenu izvora ionizirajućeg zračenja, zatim mjere zaštite i opće prihvaćanje i standardi zaštite od ionizirajućeg zračenja, često se mijenjaju, pa u smislu, a sve u smislu poboljšanja zaštite i bolje organiziranosti za provedbu mjera zaštite u praksi. Ovo pitanje, evo predlaže se da se regulira podzakonskim aktima, pravilnicima, što bi svakako u praksi bilo jednostavnije i praktičnije, možda lakše provedivo. Međutim, isto tako se govori da pravilnike donosi ravnatelj Državnog zavoda za zaštitu zračenja, uz suglasnost ministra nadležnog za zdravstvo. Ja ovdje u potpunosti podržavam, mislim da je to nužno izmijeniti, da znači te pravilnike ipak donosi ministar zdravstva, a da Državni zavod, za njega je, da vrši kontrolu nad provedbom. Znači, u potpunosti podržavam sve ono što je iznio predstavnik kluba Hrvatske demokratske zajednice, profesor Andrija Hebrang i također i mišljenje Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Da još jednom napomenem, znači da pravilnike donosi Ministarstvo zdravstva, a Zavod je zadužen za provođenje poslova zaštite od zračenja, te više pitanja se uredi zakonom, a da se manje pitanja uređuje pravilnikom, jer je to zaista onda kasnije jedan opširni materijal koji treba sve skupa uspoređivati i kontrolirati. No ipak, bez obzira na sve ovo izneseno, obzirom da je, da u zakonu ima bitnih i pozitivnih pomaka, te da je usklađen sa stečevinama Europske unije. Ja podržavam njegovo donošenje u prvom čitanju i očekujem da će predlagatelj, znači usvojiti sve ove primjedbe koje smo iznijeli u raspravi. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je ovaj prijedlog Zakona o zaštiti od ionizirajućeg zračenja i zaštiti izvora ionizirajućeg zračenja. Dakle, sam naslov govori da prijedlog ovog zakona uvažava neke nove momente i zapravo širi djelatnost koju je obuhvaćao prvi zakon, odnosno obujam poslova, da se sad prenosi i na izvore ionizirajućeg zračenja i tome je posvećen cijeli jedan segment zakona. Dakle, ovaj dio što je i državni tajnik rekao, da se spriječe manipulacije, dakle da se predvide sve mjere sigurnosti kako bi se izvori ionizirajućeg zračenja zaštitili od mogućih terorističkih, naročito terorističkih djelatnosti. Ono što je navedeno u uvodu, a i što su do sada u raspravi se vidjelo, govori o tome da Hrvatska država tom problemu ionizirajućeg zračenja itekako je posvetila veliku pažnju i već prvi Zakon o zdravstvenoj zaštiti '93. godine predvidio je važnost tog segmenta, pa je i osnovan Zavod za zaštitu od zračenja kao Državni zavod on sa svih ostalih 6 zavoda i da je '96. godine, kada je Europska unija izradila prve smjernice za zaštitu od zračenja, mi smo '99. donijeli i Zakon o zaštiti od ionizirajućeg zračenja koji je neke izmjene doživio 2003. godine. A budući je poslije 2001. godine, nakon 11. rujna, pokazalo se da postoje upravo opasnosti od terorizma naročito izražene, onda se je pristupilo i usaglašavanju sa ovim novim smjernicama Međunarodne agencije za zaštitu od atomskog zračenja, da i mi prilagodimo svoje zakone tim novim trendovima. I zato je ovaj zakon ovako opširan i predviđa sve te mogućnosti, naročito suzbijanja ovih manipulacija mogućih. Predviđeno je da sve te poslove, brigu vodi Državni zavod za zaštitu od zračenja i on ima nekih 20-tak ovlasti koje su navedene u zakonu. Ono što je izrečeno i do sad u raspravi kao primjedba na predloženi tekst zakona je da su prevelike, odnosno ovlasti Državnog zavoda da on ne može i donositi pravilnik i vršiti kontrolu istoga i da je prijedlog koji je i Odbor za zdravstvo dao dobar, da Državni zavod daje prijedloge, a da pravilnike donosi ministar. Ono što je isto tako prihvatljivo i dobro i što i sam ću u ovoj raspravi se pridružiti takvim zahtjevima, da u zakon mora biti unešeno više brojki, dakle onih dozvoljenih maksimalnih i minimalnih doza, jer to treba biti u zakonu. Da se po mogućnosti suzi broj pravilnika, predviđeno je 28 tih podzakonskih akata. Dakle, da se glavnina iz tih pravilnika ipak ubaci u zakon, naročito kažem vezano na brojke i to da ministar zdravstva odnosno da državni zavod samo daje prijedlog a da pravilnike ipak donosi ministarstvo. Prema tome, do drugog čitanja ima još dosta vremena i ja se nadam da će predlagatelj uvažiti sve ove primjedbe koje će se čuti još kasnije u raspravi a naročito one koje je dao Odbor za zdravstvo i Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša gdje je naročito poentirano na tome tko vodi brigu o zbrinjavanju otpada kad nije poznat posjednik. Dakle, to treba biti djelatnost od interesa za Republiku Hrvatsku, apsolutno to podržavam i mislim da sve ove primjedbe koje smo čuli i koje će se još čuti da će predlagatelj uvažiti i da ćemo drugo čitanje imati tako kvalitetno da ćemo moći zakon prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Ivo Josipović. Izvolite!
[[Govornik naknadno uključen, ne čuje se.]] ne znam ništa ili vrlo malo, ali nešto znam o prekršajnom postupku. Zato vas molim ako ikako možete predlagatelji prihvatite to da u prekršajnim odredbama ne govorite o tome kako će inspektor na licu mjesta, na mjestu događaja kazniti. Zašto? Zato jer je to sistemska materija riješena u Zakonu o prekršajima i ako to normirate na taj način formirali ste jedan lex specialis koji će onda onemogućiti redovito vođenje postupka za slučaj ako ovo kažnjavanje na mjestu događaja ne uspije. Dakle, napisali vi ili ne napisali inspektor uvijek može na mjestu događaja kazniti počinitelja prekršaja, pa evo moja je preporuka zaista da to ispravite. Hvala.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik Vlade zaključno? Izvolite! Državni tajnik gospodin Ante Zvonimir Golem.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Dakle, u ime predlagatelja zahvaljujem na ovoj raspravi jer primjedbe i prijedlozi koji su izneseni u ovoj današnjoj raspravi u naravi u suštini ne mijenjaju ovaj zakonski prijedlog već više ga čine konstruktivnim i možemo reći u nekom dijelu boljim, te u ime predlagatelja smatram da ne postoji nekakvih većih zapreka da se ne prihvate prijedlozi, sugestije i primjedbe na ovaj zakon koji će biti upućen na drugo čitanje. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivat će se naknadno.
Prijedlog Zakona o zaštiti od ionizirajućeg zračenja i sigurnosti izvora ionizirajućeg zračenja, prvo čitanje P.Z.. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se prijedlog Zakona. Sve primjedbe i prijedlozi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga Zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 94 glasa za, jednim suzdržanim prihvaćen je predloženi zaključak.
Prelazimo na - Prijedlog Strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske Predlagatelj strategije je Vlada Republike Hrvatske sukladno članku 8. Zakona o otpadu. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja strategije primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša, Odbor za turizam, Odbor za lokalnu i područnu i regionalnu samoupravu i Odbor za poljoprivredu i šumarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Doktor profesor Nikola Ružinski državni tajnik u Ministarstvu zaštite okoliša. Izvolite!
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Ovo je strategija gospodarenja otpadom Republike Hrvatske koja je donešena na temelju Zakona o otpadu i sastavni dio je Opće strategije zaštite okoliša, postaje sastavni dio. Osnovni sadržaj strategije koja je pred vama ima tri bitna poglavlja. To je prvo opis postojećeg stanja sa gospodarenjem otpadom i otpadom u Republici Hrvatskoj. Dalje su smjernice sa konceptom organizacije gospodarenja otpadom. I konačno je procjena investicija koja je značajna u čitavom ovom sustavu. Temelji strategije su određeni prije svega i prvo smanjenjem volumena otpada koji odlazi na odlagalište. Smanjenje volumena otpada prije svega riješit ćemo gospodarenjem na taj način da sve ono što predstavlja korisni otpad, što predstavlja korisnu sirovinu koja je izuzetno vrijedna odlazi u sustav reciklaže, posebno skupljanje kao što je to ambalažni otpad s kojim smo krenuli već, električni, elektronski otpad, automobilske gume, papir, baterije, akumulatori i sve ono što se može reciklirati i što se danas uvozi u nekim segmentima kao otpad, korisni otpad kao korisna sirovina. Danas uvozimo velike količine starog papira, velike količine loma stakla a ogromne količine tog otpada kod završava na odlagalištima koja doduše nisu uređena ali su izuzetno opterećena samo ambalažnim otpadom u volumenski više od 30%. Druga stvar, dakle osim smanjenja volumena a posebnim sustavom skupljanja i korištenjem korisnog otpada druga stvar je izgradnja regionalnih odnosno županijskih centara gospodarenja otpadom. Dakle, smanjeni broj odlagališta koji će se nalaziti u Republici Hrvatskoj. Danas svaka općina, svaki grad i čak i ona mjesta koja nisu općina imaju svoju odlagališta koja su mahom neuređena i njih prvo trebamo sanirati. Trebamo sanirati kako bismo ih zatvorili. Dakle, vrijednost njihova, trajanje koje će se koristiti je negdje reda veličine još pet, šest godina i nakon toga bi prešli na korištenje regionalnih odnosno županijskih odlagališta. Danas je već u procesu sanacije veliki broj odlagališta. To kroz Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost koji ima sklopljene ugovore za sanaciju 163 odlagališta koja su službena ali neuređena i četrdesetak divljih odlagališta. Uloženi su veliki novci. Dio tih odlagališta je danas već saniran što se može vidjeti u nekoliko gradova a ostali su u fazi projektiranja, u fazi pripreme za sanaciju. Strategija po svemu razmatra uvod i polazne osnove kako će se riješiti. Međutim, ono što sam rekao prije, sama županijska odlagališta će se riješiti odnosno na taj način da se naprave ili regionalna ili županijska odlagaliišta najviše dvadesetak, dvadeset jedno odlagalište bi trebalo biti u budućnosti u Republici Hrvatskoj, s time da predviđamo da će biti manji broj odlagališta zbog toga što su pojedine županije već danas ušle u dogovor oko zajedničke izgradnje centralnog odlagališta s čime će se bitno smanjiti trošak investicija. Investicije nisu male, radi se o velikim investicija, u jedno prosječno županijsko odlagalište će se samo odlagalište bez dodatne posebne opreme trebati računati sa negdje oko 30 do čak i 50 milijuna eura. Osim toga, kao jednu posebnu karakteristiku izdvojio bih ovdje činjenicu da je ovom strategijom predviđeno zatvaranje svih odlagališta na svim otocima. Dakle, nijedno odlagalište u budućnosti ne bi trebalo biti na otocima. Bit će određene transfer stanice i reciklažna dvorišta, pogotovo na većim otocima tako da se smanji volumen otpada koji će se odlagati i voziti na centralna odlagališta u županijama. Pri tom isto tako strategijom je predviđeno da na tim mjestima gdje će se obavljati gospodarenje otpadom koriste se nove tehnologije, suvremene tehnologije koje će još smanjiti taj volumen otpada koji će završiti na odlagalištima i mi što se tiče komunalnog otpada predviđamo da će se provedbom ove strategije količina otpada koja će završiti na odlagalištima iznositi otprilike 20-ak do najviše 30% današnjeg volumena. Sa … [[Govornik se ne razumije.]] strategijom su kroz polazne osnove dana opća načela hijerarhije gospodarenja otpadom i ciljevi i mjere koje su prije svega vezane na izbjegavanje količine otpada koja odlazi općenito u sustav gospodarenja, posebni sustav selektivnog prikupljanja dakle, već pripreme u sustavu gospodarenja smanjivanje rizika i rješavanje posebnih vrsta otpada kao što su opasni otpad i sve vrste posebnih otpada koje se danas praktički ne obrađuju. U strategiji su dani kvantitativni ciljevi, dakle, kroz godine koja procedura, odnosno koji postoci smanjenja količine otpada koje bi trebali završiti na organiziranim odlagalištima i čitava strategija je rađena do 2025. godine. Dane su smjernice, organizacija gospodarenja otpadom po svim institucijama. Ono što je možda posebno zanimljivo u ovoj strategiji to je procjena investicija, kao što sam rekao u početku radi se o izuzetno visokim investicijama. Ukupna procjena za ukupni sustav uvođenja gospodarenja otpada prema ovoj strategiji u skladu sa, jasno europskim direktivama i svjetskim iskustvima je, procjenjuje se na 3,25 milijardi eura. To je novac koji mi nemamo i koji moramo organizirati na taj način da se financira iz nekoliko izvora. Predviđeno je da se financira iz javnih i drugih izvora, dakle, iz Državnog proračuna kroz Fond za zaštitu okoliša i kroz županijske i proračune gradova, općinskih i gradskih proračuna. To je onaj dio javnih sredstava. Kao drugi izvor su komercijalni krediti, to je zapravo opet financiranje kroz sustav, javni sustav, ali računamo na bitniju pomoć Europske zajednice, počeli smo već sa prvim projektima, uključivanje predpristupnih fondova, to je ISPA fondovi i nismo još dobili odluku ali najvjerojatnije ćemo u Šibeniku krenuti sa prvim ozbiljnim projektom, sufinanciranim, odnosno ozbiljno sufinanciranim sa čvrstim novcima iz Europske zajednice. Tako da je osnovna koncepcija takva da će odlagalište biti u javnom vlasništvu, dakle, vlasništvu lokalne uprave i samouprave a drugi dio tehnologija i gospodarenje otpadom bi trebao biti okrenut financiranju i jasno kasno upravljanju iz privatnih izvora gdje bismo probali organizirati jedan od oblika kombinacije javnog i privatnog vlasništva, kao kroz javno privatno vlasništvo, kroz koncesije, razne druge segmente, ali na taj način bismo mogli osigurati u dogledno vrijeme dovoljni iznos novca koji bi bio za zatvaranje kompletnog sustava gospodarenja otpadom. Sljedeći korak iza ovoga je izrada programa gospodarenja otpadom koje predviđamo da će biti gotov do u roku od 6 mjeseci nam je obveza, da će bit gotov do proljeća 2006. godine. U tom programu će biti točno navedeno, točno svaka lokacija, u svakoj županiji, svaki projekt, svaka transfer stanica i sve što će biti vezano uz sustav gospodarenja otpadom tako da se može krenuti u izgradnju, financiranje, raspisivanje javnih natječaja. Gospodine potpredsjedniče, to bi bilo uglavnom ovo, hvala lijepo.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Da. Gospodin Ante Markov, Odbor za turizam.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovani gospodine državni tajniče. Odbor za turizam Hrvatskoga sabora razmotrio je na 24 sjednici Odbora održanoj 28. rujna 2005. godine Prijedlog strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike aktom od 8. srpnja 2005. godine. Uvodno izlaganje o strateškim ciljevima i mjerama za ostvarenje predložene strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske kao i već do sada poduzetim aktivnostima u tom području iznio je u ime predlagatelja gospodin profesor dr. Nikola Ružinski. U provedenoj raspravi Odbor za turizam imao je u vidu činjenicu da je privlačnost Hrvatske kao turističkog odredišta i njezine percepcije zemlje očuvanog okoliša i proizvodnje zdrave hrane jedan od temeljnih čimbenika jačanja položaja i prepoznatljivosti naše zemlje na međunarodnom turističkom tržištu a na čemu se zasniva i brži razvoj. Time je važnost predložene strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske to veća a njezina učinkovito ostvarenje jedna od pretpostavki kvalitetnog razvoja turizma. U raspravi je dana potpora strateškim ciljevima ostvarenja održivog i funkcionalnog sustava gospodarenja otpadom i istaknuta važnost promicanja partnerstva i suradnje svih čimbenika u hijerarhiji toga sustava. Kod toga je važna potpora u organiziranju pružanja stručne, tehničke i financijske pomoći zbog ulaganja u moderne tehnologije zbrinjavanja otpada na mjestu gdje se stvara ali i potpora prigodom određivanja lokalnih, regionalnih i županijskih otpada. U raspravi su također iznijeta sljedeća mišljenja. Da je polazeći od prioriteta u gospodarenju otpadom neophodno da se kao jedna od prioriteta istakne potreba što žurnijeg rješavanja velikih problema gospodarenja i zbrinjavanja otpada na hrvatskim otocima. Kako, kod čega je nužno odgovarajućim gospodarskim i drugim instrumentima osigurati da stanovništvo tih otoka u pogledu cijena zbrinjavanja otpada ne dođe u neravnopravan položaj u odnosu na one na kopnu. Drugo. Da je nužno hitno osigurati sredstva kako bi se odmah moglo pristupiti i nastaviti sanaciju postojećih odlagališta i uklanjanju divljih odlagališta u turističkim područjima. Treće. Da se daje potpora konceptu odvojenog skupljanja otpada na izvoru nastanka imajući u vidu velike količine kartonske, staklene i plastične ambalaže koje nastaju u pružanju ugostiteljskih usluga. Četvrto. Da treba razmotriti uvođenje monitoringa zagađivanja i otpada ne samo u marinama sa jahti i brodica u nautičkom turizmu već i za praćenje otpada koji nastaju prigodom sidrenja jahti i brodica izvan organiziranih luka nautičkog turizma sa čime bi u svezi trebalo uvesti visoke kazne za rečeni oblik onečišćenja. U raspravi je također dana potpora Prijedlogu strategije i izražena visoka razina kvalitete pripreme tog dokumenta. Dobro utvrđene strateške ciljeve i temeljito razrađene mjere za uspostavu funkcionalnog sustava gospodarenja otpadom. Izdvojeno je mišljenje izrazio gospodin zastupnik Jakša Marasović koji smatra da predloženi strateški ciljevi gospodarenja otpadom Republike Hrvatske nisu dobro postavljeni te da nedostaju kriteriji sukladno kojima se utvrđuje broj regionalnih i županijskih odlagališta otpada. Na temelju provedene rasprave Odbor je većinom glasova podržao ovaj Prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime Odbora za prostorno uređenje i zaštitu okoliša, gospodin zastupnik Marko Širac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodo državni tajnici, kolege i kolegice zastupnici! Odbor je strategiju je razmotrio na temelju svoje nadležnosti iz članka 83. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom izlaganju ministrica zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva obrazložila je da se strategija donosi na temelju članka 9. Zakona o otpadu te je sastavni dio nacionalne strategije zaštite okoliša. Najavila je da će temeljem strategije Vlada Republike Hrvatske u prvom kvartalu iduće godine donijeti plan gospodarenja otpadom. Ministrica je izvijestila i o tijeku sanacije 163 deponije koje se provodi u suradnji sa Fondom za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost sa jedinicama lokalne samouprave. U idućim 5 godina planira se sanacija i zatvaranje svih odlagališta otpada te izgradnja 20 regionalnih centara za gospodarenja otpadom. Najviše po 1 u svakoj županiji s tim da na otocima neće biti trajnih odlagališta. Strateški je cilj predložene strategije maksimalno iskorištenje vrijednih svojstava otpada što će kako je naglašeno potaknuti razvoj industrije i privatnog poduzetništva te zapošljavanje u tom sektoru, a u konačnici bi se količina otpada za odlaganje smanjila na najviše 20% današnjih količina. Procjenjuje se da će provedba zbrinjavanja mjera stajati 3 milijarde kuna. Državni tajnik Ministarstva predstavio je predloženu strategiju koja se uvodi, koja uvodi novi pristup gospodarenju otpadom, izdvajanje, vrednovanje i odlaganje ili skraćeno nazvana «IVO». Strategija također polazi od načela onečišćivač plaća čime su obuhvaćeni i uvoznici te je u vezi s tim već donesen i novi Pravilnik o ambalažnom otpadu. U prezentaciji su prikazana dosad sanirana odlagališta sa vidljivim značajnim napretkom u dinamici i načinima sanacije. U raspravi koja je uslijedila svih članova Odbora ocijenilo se da je strategija kvalitetan i stručan dokument sa dobro opisanim sadašnjim stanjem i mjerama koje bi nedvojbeno trebalo dovesti do poboljšanja. U načelnoj raspravi istaknuto je da bi do donošenja plana gospodarenja otpadom trebalo provesti širu raspravu u kojoj bi trebali posebice sudjelovati ekonomske, ekološke udruge i gospodarstvenici. Najveće teškoće u provedbi prema ocjeni iz rasprave predstavljat će financiranje s obzirom da će najveći teret pasti na jedinice lokalne samouprave. Poželjno je stoga da se u provedbi što više uključi privatni sektor posebice u dijelu koji se odnosi na odvojeno skupljanje i reciklažu komunalnog otpada. Prema mišljenju nekih članova Odbora dio predložene strategije koji govori o komunalnom mulju je nedostatan. Predloženo je da se taj dio u planu gospodarenja otpadom detaljnije razradi bez obzira što je pročišćavanje otpadnih voda u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnoga gospodarstva i Hrvatskih voda. Većina članova Odbora podržava stajalište da otoci trebaju biti bez odlagališta otpada dok se neki pribojavaju da bi na velikim, naseljenim otocima sa razvijenim gospodarstvom to uzrokovalo znatno poskupljenje proizvodnje i komunalnih usluga. Predloženo je da Ministarstvo pokrene edukativne, marketinške akcije u medijima i odvojeno obrazovnim ustanovama radi podizanja razine svijesti u odnosu na otpad. Naglašena je potreba da Vlada Republike Hrvatske što prije donese plan gospodarenja otpadom jer je to provedbeni dokument. Uočena je potreba da se prije službene objave strategije obave redakcijski tekst, redakcija teksta radi njegovih ažuriranja. Točka 1.3. Zakonodavni okvir, zadnji stavak i točka 2.36 ambalažni otpad, stavak 3. jer se u tim dijelovima navodi da je u izradi odnosno u postupku donošenja Pravilnik o ambalaži i ambalažnog otpadu. Naime taj je propis donesen nakon podnošenja prijedloga strategije u saborsku proceduru i objavljen je u «Narodnim novinama». Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese strategiju gospodarenja otpadom Republike Hrvatske. Odbor također predlaže Hrvatskom saboru da donese i slijedeći zaključak: ovlašćuje se stručna služba Hrvatskog sabora da zajedno sa predstavnicima predlagatelja obavi redakciju teksta Strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske prije objave u «Narodnim novinama». Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik Zlatko Tomčić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodo državni tajnici, gospođe i gospodo zastupnici. Razmatrajući ovu strategiju gospodarenja otpadom valja prije svega konstatirati da nikakva specifičnost samo Republike Hrvatske nego svugdje zapravo u Europi i u svijetu količina otpada zapravo raste. Dakako vezano na način života, vezano na tehnologije i da zapravo svijet se ne samo Hrvatska suočava sa sve većim problemom gospodarenja otpadom. Kod nas je dakako to još dograđeno našim neuređenim sustavom za gospodarenje otpadom i dakako da to stavlja pred Hrvatsku naročito u ovim osjetljivim vremenima kad počinju pregovori sa Europskom unijom poseban problem. Sasvim sigurno da će pred Hrvatsku biti stavljen jedan osim poljoprivrede vjerojatno najveći problem zaštite okoliša, a u zaštitu okoliša, gospodarenja otpadom u smislu dogradnje zakonodavnog okvira, a to možemo iščitati i iz «avisa» Europske unije koja je dala pozitivno mišljenje da Hrvatska može biti kandidat za Europsku uniju gdje se posebno apostrofira pitanje zaštite okoliša i gospodarenja otpadom. Držim da problemi koji se u Hrvatskoj javljaju oko otpada nisu samo pitanje zaostatka u rješavanju, zaostatka u financiranju, nemogućnosti u financiranju nego i u nedovoljno razvijenom i adekvatnom odnosu javnosti, građana, gospodarstva, jedinica lokalne samouprave prema otpadu. Dakle ne samo nedostatak koncepcije nego naprosto je javno razvijena jedna percepcija da se sa otpadom možemo ponašati vrlo proizvoljno. Zato je ova strategija bila neophodna i zato ću reći potpuno nepretenciozno da je ona jedna od važnijih komponenata dizanja kvalitete života u Republici Hrvatskoj, ali i uspjeha u pregovorima sa Europskom unijom. Dakako da ću manje govoriti oko onoga o čem se slažem nego u odnosu na ono u čem se ne slažem. Sam koncept u smislu «IVO-a» kako se to skraćeno kaže u smislu izbjegavanja, vrednovanja i odlaganja otpada i princip da onečišćavač plaća i da svatko mora riješiti i zbrinuti svoj otpad su zapravo temeljne, temelji ove, ove strategije koju držim da apsolutno moramo podržati. Otpad ne nastaje sam od sebe. On dakako nastaje našom brigom ili nebrigom. Postupanjem u tehnologijama u dnevnom životu možemo stvarati više ili manje otpada. Dakle jedna od temeljnih odrednica ove strategije izbjegavanje stvaranja otpada. Da li u kućanstvima, da li u industriji, da li na bilo koji način. Dakle, mora se stvoriti ta javna klima izbjegavanja stvaranja otpada. Otpad nije samo otpad koji je beskoristan, on može biti iskorišten u energetske svrhe, on može biti iskorišten i kao sekundarne sirovine. Dakle, i taj aspekt vrednovanja otpada moramo na neki način kroz ovu strategiju i kroz proširenje zakonodavnog okvira shvatiti i prihvatiti. A odlaganje otpada je zapravo samo onaj dio koji se nije iskoristio, onaj koncentrirani ostatak otpada kojeg zapravo treba na neka trajna odlagališta, bez obzira na njegovo porijeklo svrstati i smjestiti. Uvjeti da ova strategija uistinu bude jedna od važnijih strategija, usuđujem se reći da je to jedan od boljih dokumenata koje smo razmatrali u strateškom smislu u ovom Saboru. Ima nekoliko uvjeta da on stvarno to i bude. Prije svega, ova strategije treba potaknuti hrvatsku Vladu i Hrvatski sabor da dograde zakonodavni okvir gospodarenja otpadom, da se u najkraćem mogućem roku, a danas smo čuli da će program gospodarenja otpadom biti donešen za vjerojatno nekakvih 6 mjeseci. Što je vrlo optimističan rok i zapravo tek kroz donošenje programa gospodarenja otpadom moći ćemo definitivno ocijeniti i ocijeniti ovu strategiju koja je neke stvari nedovoljno eksplicitno naglasila. Dakako da jedan od uvjeta da ova strategija bude ono što od nje očekujemo je povećanje ulaganja koja su za sada apsolutno nedostatna, ali usuđujem se reći i otklanja nekih nedostataka u samoj ovoj strategiji. Dakako da će svaki od nas, ovisno o tome čim se bavi, u kojoj sredini živi i što mu je prioritet, naglašavati neke druge nedostatke strategije. Ja sam odabrao samo jedan detalj za kojeg smatram da je uistinu nepotrebno u ovoj strategiji podcijenjen i kojeg, kako sam rekao i na samom Odboru za zaštitu okoliša i prostorno uređenje, držim da bi ga se trebalo dograditi. Radi se o komunalnom mulju, dakle to je onaj ostatak od javne kanalizacije i koji ostaje na uređajima za pročišćavanje. Jasno mi je radi čega je došlo do ovog podcjenjivanja komunalnog mulja, jer zapravo tu u tom području postoji određena dvojnost između nadležnosti Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva i Hrvatskih voda s jedne strane i Ministarstva zaštite okoliša i prostornog uređenja, s druge strane. No, bez obzira na tu dvojnost mi ne možemo ni u jednom detalju, pa i u gospodarenju komunalnim muljem ne možemo ostati nedefinirani, kako smo za sada ostali. Naime, u čemu se radi? Često zapravo javna ona osjetilna percepcija i nas, ali i naših gostiju, bez obzira da li se radi o našim rijekama, jezerima, morima, lukama, lučicama itd., bez obzira o čemu se radi, najčešće zapravo kroz ta osjetilnu, kroz osjetilnu percepciju, bez obzira da li se radi o smradu, zamućenosti vode ili nečem drugom, zapravo doživljavamo kroz nedovoljnu dispoziciju otpadnih voda, nedovoljno njihovo pročišćavanje i nedovoljno gospodarenje ovim komunalnim muljem. Pa pokušajmo, ja ću kroz vrlo, kroz ovaj materijal napraviti jednu vrlo kratku analizu samo ovog aspekta gospodarenja otpadom. Na stranici 27 imamo frapantne gotovo podatke koje nemaju gotovo nikakve veze sa ovom strategijom, osim kao podloga za strategiju, iz čega zapravo proizlazi da Hrvatska živi u nekim vremenima od prije možda 30, 40 godina, kako žive danas neke suvremene uređene zemlje. Danas samo nešto malo više od 40% stanovnika ima javnu kanalizaciju. Dakle, 40% stanovnika ima javnu kanalizaciju, a 76% stanovnika ima priključak na vodoopskrbni sustav. To su zapravo konstatirajući podaci. Dakako da ovo nije predmet, predmet gospodarenja otpadom, ali u određenoj korelaciji i zajedničkom radu u Vladi, u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva i Ministarstva graditeljstva i zaštite okoliša i prostornog uređenja taj problem se konačno mora riješiti. Pa pogledajmo dalje te podatke. Da u pojedinim županijama, recimo, vodoopskrbnu mrežu ima 30-ak posto stanovnika. U Bjelovarskoj županiji 31% stanovnika ima vodoopskrbnu mrežu. U Gradu Zagrebu je, recimo, to 96%. To su zapravo oni podaci koji nas trebaju zabrinuti. Dakako dizanjem broja kućanstava i industrija koje su priključene na javnu vodoopskrbnu mrežu i na javnu kanalizaciju, dakle, dakako da će se povećavati i problem komunalnog mulja, naročito ako uspijemo izgraditi i uređaje za pročišćavanje. Jedna ilustracija, jedna mala igra sa matematikom. Prema našoj statistici prošle godine je u Hrvatskoj stvoreno 256 milijuna kubičnih metara javne kanalizacije, dakle sadržaja javne kanalizacije. Kada bi svi imali javnu kanalizaciju i kada bi bila rabljena na toj razini kako je rabljena prošle godine, mi bi zapravo, samo da shvatimo i o čemu govorimo, zapravo to bi bila količina koja bi kod prosječnog vodostaja rijeke Save, koja protiče kroz Zagreb, 30 dana u godini kroz Zagreb tekla koncentrirana kanalizacija. Dakle pod navodnicima "čista kanalizacija", dakle radi se o tolikoj količini. Ta količina treba dakako adekvatno tretirana. Međutim, mi nažalost ovog momenta imamo činjenicu da od tih silnih milijuna kubika svega 100, svega 74, 75 milijuna je tretirano i to najčešće samo mehanički, a najmanje biološki ili kombinirano vrlo malo, a 171 milijun kubičnih metara ispušteno je izravno u zemlju, u jezera, u vodotoke ili u more. I zato govorim o ovom problemu jer to stvara onu javnu percepciju i nas i naših gostiju zapravo da li smo čista ili prljava zemlja. Koliko imate malih lučica, malih marina itd. na Jadranu gdje zapravo od smrada kanalizacije, radi toga što se izravno ispušta u te zaljeve ili u te luke, zapravo se ne može živjeti. Zato je, držim, ovaj problem, bez obzira na ingerenciju jednih ili drugih, ovaj problem je jednostavno podcijenjen. Ja ga zapravo ne prepoznajem, ne prepoznajem čak ni u kvantifikacijama, u kvantitativnim ciljevima gdje ima čitav niz zgodnih tablica, prikaza kako se to događa u svijetu. Ali, recimo na stranici 45 kvantitativni ciljevi za količine otpada, nigdje nema komunalnog mulja. Ispadne da zapravo kad govorimo o otpadu da govorimo samo o komunalnom otpadu. Ja mislim da je najmanji problem komunalni otpad, on je manje-više riješen. Zna se što treba sa njim napraviti, znaju se tehnologije. Treba dakako dograditi zakonodavni okvir, treba stvoriti navike za separaciju, separatno prikupljanje itd., da ponovno ne govorim o tome. Ali ja bih volio ovdje vidjeti, znate u ovoj tablici, što je strategija Republike Hrvatske, u kom roku će ona recimo imati da će 90%, koliko se danas pročišćava voda iz javne kanalizacije, kada će Hrvatska dostići tu razinu i koliko će od tih 90% pročišćenih javnih kanalizacijskih voda biti, recimo, disponirano kao gnojivo na njive ili spaljeno ili upotrebljeno na neki drugi način. Dakle, tek tu dolazimo do pitanja gospodarenja tim dijelom otpada. Kako ćemo upotrijebiti ono što nazivamo, što nazivamo komunalni mulj? Zato ja još jednom naglašavam, obzirom da uistinu ni u jednom, čak ni u posebnim mjerama, čak ni u aktivnostima po tokovima otpada ne nalazim zapravo mjesto gdje se može smjestiti komunalni mulj. I zato držim da bi bilo dobro da se ovaj na oko sporedni problem u gospodarenju otpada ipak ovdje pojača u ovoj strategiji i da mu se da veća pozornost bez obzira na ovaj dualizam između dva upravna subjekta upravo radi toga da ta osjetilna javna percepcija gospodarenja i ovim vidom otpada zapravo digne ono što zapravo hoćemo nekakav javni ugled Hrvatske kao ekološki čiste prihvatljive zemlje u svijetu. Isti taj problem primjećujem i na koncu kod onog dijela gdje se govori o mogućim ulaganjima u sljedećim godinama, koja nisu mala, ona su užasna. Pitanje je da li će se moći tom dinamikom koja je predviđena, ulagati. To je skoro 3,5 milijarde eura, to su pozamašna sredstva. Ali čak i u tim sredstvima vidim veliku disproporciju između izbjegavanja, vrednovanja i odlaganja otpada. Dakako da je najveći problem izgraditi određene objekte, dakle odložiti, ali mislim da ne bi smjeli čak i u tom financijskom planu zanemariti izbjegavanje i vrednovanje. Oni jesu zastupljeni rekao bih sa skromnim sredstvima. Ja bih samo u ime kluba HSS-a molio jednu stvar. Ovo što sam u kritičnom smislu izgovorio oko samo jednog segmenta, na sličan način možemo govoriti i o otpadu u poljoprivredi i šumarstvu gdje se neopravdano sa ogromnim količinama govori kao da se radi o otpadu. Slama nije otpad, slama može biti energija. Gnojovke ne mora biti otpad, one mogu biti uistinu korisno iskorištene za gnojidbu zemlje itd. Dakle mislim da mogli bi o puno tih detalja govoriti. Međutim bez obzira na te primjedbe, držim da je ova strategija po principima vrlo dobra, da ona uistinu onog momenta kada se izradi program gospodarenja otpadom, kada nađemo dovoljno financijskih sredstava da isfinanciramo ono sve što je ovdje zamišljeno, da ćemo moći reći da imamo jedan izvanredno dobar strateški dokument. I zato klub HSS-a će prihvatiti ovu strategiju, a naprosto vama ostavljamo na volju da ove naše primjedbe eventualno ugradite u strategiju, jer mislim da bi bilo nepraktično da pokušamo strategiju popravljati sa amandmanima. Hvala vam lijepa.
Hvala vama poštovani kolega Tomčić. U ime kuba HDZ-a, poštovani kolega Marko Širac. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo državni tajnici, kolege i kolegice. Na početku ovoga izlaganja želim istaći da je po ocjeni kluba HDZ-a ova strategija metodološki sadržajno vrlo kvalitetno napravljena. Svrha izrade strategije je uspostaviti okvir unutar kojeg će se smanjiti količina otpada koji se proizvodi u Republici Hrvatskoj, a otpadom koji je proizveden održivo gospodari. Strategijom se uređuje dugoročno gospodarenje različitih vrsta otpada u Republici Hrvatskoj, od njenog nastanka do konačnog odlaganja s tim da se cjelokupno gospodarenje otpadom uskladi s općim načelima Europske unije odredbama Zakona o otpadu i načelima održivog razvitka. Oblikovanje ove Strategije osobito u izboru mjera za ostvarivanje kvalitetnog sustava gospodarenja otpadom, u skladu je sa praksom u Europskoj uniji i sa našim specifičnostima. Stoga zamisao gospodarenja otpadom u Republici Hrvatskoj počiva na tzv. bezdeponijskom konceptu kojim se teži kao idealu. Za njegovo ostvarenje bilo bi potrebno zatvoriti krug od izbjegavanja nastajanja otpada, smanjenja količine i štetnosti, reciklaže i … do iskorištavanja inertnog otpada. Strategija sadrži ocjenu postojećeg stanja gospodarenja otpadom, osnovne ciljeve i mjere za gospodarenje otpadom, smjernice za upotrebu i zbrinjavanje otpada, procjenu investicijskih ulaganja i izvore financiranja gospodarenja otpadom u Republici Hrvatskoj za razdoblje od 2005. do 2025. godine. Prema tome sadržajno vrlo kvalitetno postavljena i poslije toga tako i kvalitetno obrađena. U uvodnom dijelu Strategije predlagatelj ističe da je gospodarenje otpadom najveći pojedinačni problem zaštite okoliša u Republici Hrvatskoj. Ne samo što zakonodavni okvir nije usklađen sa standardima Europske unije nego se ne provode važeći propisi. Stoga će u ovaj sektor trebati uložiti znatna sredstva i napore prigodom usklađivanja sa pravnim redom u Europskoj uniji. U ocjeni postojećeg stanja predlagatelj Strategije ističe da su problemi gospodarenja otpadom u Republici Hrvatskoj posebno izraženi i da je kritična situacija u najvećem broju jedinica lokalne samouprave, posebno sa gospodarenjem komunalnim i opasnim otpadom koji ugrožavaju okoliš i zdravlje ljudi. Registrirano je 281 odlagalište na kojem je odloženo 34,5 milijuna metara kubnih otpada, ali je također registrirano i preko 3 tisuće divljih odlagališta. Organiziranim skupljanjem komunalnog otpada obuhvaćeno je samo 65% stanovništva Hrvatske. Otpad u moru iz luka, marina, brodova se uopće ne skuplja niti se zbrinjava na kopnu. Procijenjeno je da se u Republici Hrvatskoj proizvodi otpada ukupno oko 13,2 i pol milijuna tona godišnje, odnosno oko nešto manje od 3 tone po stanovniku godišnje. Financiranje gospodarenja otpadom ni približno ne odgovara potrebama. Određivanje novih lokacija za gospodarenje otpadom ne postiže se dogovorom između jedinica lokalne samouprave, nema sustavnog obrazovanja i informiranja javnosti. Dakle to je ono stanje u kojem mi živimo i kako se prema tom problemu odnosimo. U zadnjih 30 godina u Republici Hrvatskoj je odloženo 100 milijuna tona različitog otpada. Samo za prvu fazu sanacije trebalo bi osigurati 200 milijuna eura. Primjer je to u Zagrebu gdje je za 7 milijuna tona otpada uloženo 410 milijuna kuna za uređenje sanitarne deponije koja je trajala gotovo 4 godine. Značajnije radnje na sanaciji postojećih odlagališta započete su u 2004. godini početkom djelovanja Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost koji u troškovima sanacije sudjeluje sa 30 do 50%. Prema tom planu sanacije odlagališta za razdoblja 2005. do 2003. treba uložiti, treba urediti 161 odlagalište i uložiti 2,5 milijarde kuna. Pored toga Ministarstvo za zaštitu okoliša zajedno sa jedinicama lokalne samouprave priprema investicijske programe za okoliš koji će financirati iz sredstava predpristupne pomoći Europske unije u iznosu od 30 milijuna eura za razdoblje 2005. i 2006. a po dovršetku tih programa, program će se nastaviti iz predpristupnih fondova. Ciljevi i mjere za gospodarenje otpadom koje su postaviti ovom strategijom? Temeljem analiza stanja i vizije održivog funkcionalnog sustava gospodarenja otpadom definirani su strateški ciljevi ostvarenja kojih osigurava jačanje sustava gospodarenja otpadom i njegovo funkcioniranje tako da se ostvari zaštita ljudskog zdravlja i okoliša te racionalno korištenje resursa. Za postupno umanjenje pritiska otpada na okoliš i ljudsko zdravlje moraju se ostvariti uvjeti koji će osigurati smanjenje nastajanja otpada, smanjiti količine koje se odlažu i smanjiti rizik od otpada. Stoga su strategijom utvrđeni slijedeći strateški ciljevi. Svakako je na prvom mjestu izbjegavanje nastajanja otpada i smanjivanje količine otpada na samom izvoru, te otpada kojeg se mora odložiti uz materijalnu i energetsku upotrebu otpada, itd. Nabrojeni su drugi strateški ciljevi. Ostvarenje ovih ciljeva moguće je samo postupnim višegodišnjim procesom u skladu sa planovima gospodarenja otpadom. Strategijom su utvrđeni i kvantitativni ciljevi koji određuju dinamiku ostvarenja strateških ciljeva sa odgovarajućim rokovima ostvarenja u vremenu od 2005. do 2025. Tako bi se do 2025. organiziranim skupljanjem komunalnog otpada trebalo obuhvatiti sve stanovništvo Republike Hrvatske, a količina odloženog biorazgradivog komunalnog otpada svesti na 20 do 30%. Uporaba i reciklaža otpadom obuhvaćala bi 40 do 90% prikupljenih količina. Pri tome se moraju izgraditi 4 regionalna centra za gospodarenje otpadom, 20 županijskih centara i naravno u Gradu Zagrebu te … svih postojećih odlagališta koje bi se dovršilo do 2025. godine. Za dostizanje tih ciljeva strategijom su predložene opće i posebne mjere, a temeljem postavljenih ciljeva i mjera predložen je koncept gospodarenja koji je skraćeno nazvan IVO, odnosno izbjegavanje, vrednovanje i odlaganje koji se zasniva na smanjenju količine otpada koji će se trajno odlagati i koji će biti inertan kako bi što manje ugrožavao okoliš, klimu i ljudsko zdravlje. Odabrani koncept gospodarenja otpadom primjenjiv je za sve tokove otpada, pa su opisane smjernice za 15 prioritetnih tokova otpada kojima bi se omogućilo približavanje europskim propisima. A gospodarenje otpadom u Republici Hrvatskoj prema predloženom konceptu sadržavalo bi sljedeće. Postupno organiziranje središta gospodarenja otpadom s postrojenjima za obradu i odlagalištima. Postupnu sanaciju i zatvaranje većine postojećih odlagališta. Zabranu odlaganja otpada na otocima i gradnju pretovarnih stanica s odvojenim skupljanjem, reciklažom, baliranjem ostatnog otpada i prijevoz u centre na kopnu. Posebnu zaštitu voda na krškom području od eventualnog prodora procijednih voda iz odlagališta i drugih građevina. Sprječavanje ispuštanja otpadnih voda u more i jezera, rijeke, itd. Vrlo detaljno je nabrojeno sve što bi trebalo u narednom periodu temeljem odabranog koncepta napraviti. Za provedbu planiranih aktivnosti iz strategije potrebno je izraditi plan gospodarenja otpadom Republike Hrvatske za razdoblje od 4 godine kojeg će donijeti Vlada, a na temelju njega županije i Grad Zagreb, i gradovi i općine izradit će i donijeti svoje planove gospodarenja otpadom. Procjena potrebnih ulaganja za provedbu strategije tijekom sljedećih godina iznosi 24 milijarde kuna ili 3,25 milijardi eura. Predviđeni izvori su državni i lokalni proračuni, Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost, sa približno oko 50% sredstava, a drugi izvori su domaći i inozemnog podrijetla sa oko 50% sredstava. Donošenje strategije i plana gospodarenja otpadom Republike Hrvatske pokreću se promjene koje će postupno riješiti postojeće probleme, unaprjeđivati sustav i usmjeriti Republiku Hrvatsku prema održivom gospodarenju otpadom i uklapanju u Europsku uniju. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ove Strategije. Hvala gospodine potpredsjedniče.
Hvala vama, poštovani kolega Širac. U ime Kluba zastupnika Socijaldemokratske partije, poštovani kolega Zvonimir Mršić. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajnici, cijenjene kolegice i kolege. Prije svega, želim reći da Klub SDP-a podupire donošenje ove Strategije. Smatramo da je ovo jedan od važnih programskih, strateških dokumenata Republike Hrvatske, posebno sa 2 aspekta. Jedan aspekt je naravno zaštita čovjekove okoline, a drugi aspekt je približavanje Europskoj uniji. Međutim, osim tih riječi, dakle, treba svakako, prije svega zbog građana, reći što ova Strategija nosi. Što se tiče stanja čovjekove okoline, odnosno onoga kako mi kao građani utječemo na našu okolinu u Hrvatskoj treba reći da je to možda najudaljenija točka s koje se trebamo približiti Europskoj uniji. Dakle, prema standardima Europske unije moguće da je ovo doista najudaljenije mjesto i da ćemo upravo što se tiče pitanja zaštita čovjekove okoline morati učiniti najviše i morati uložiti pojedinačno najviše novaca. Ova Strategija predviđa da će se u narednih 25 godina trebati investirati najmanje, najmanje jer su ovo tek grube procjene, 3 milijardi 300 milijuna eura. Ako se tome pribroje sve druga aktivnosti i sve druge investicije koje će se trebati ulagati na području zaštite čovjekove okoline onda da bismo dostigli standarde koji se očekuju od Hrvatske u Europskoj uniji bit će potrebno ulaganje od preko 13 milijardi eura. Dakle, to je jedan ogromni novac koji sasvim sigurno u ovom trenutku se ne nalazi niti u državnom proračunu niti u projekcijama državnog proračuna, niti u nekim fondovima koji su mogući ovdje u Hrvatskoj kao što je Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost, a niti u europskim pretpristupnim fondovima. Jer svakako da je lako reći da ćemo izvući nešto novaca iz pretpristupnih fondova, ali za to treba sasvim sigurno pripremiti jako dobro projekte i znati napisati jako dobro dokumentaciju, tendere i treba se, dakle, izboriti za ta sredstva u pretpristupnim fondovima. Uspoređujući se sa efikasnošću povlačenja sredstava nekih drugih zemalja koje su postale članice Europske unije prije nešto više od godinu dana, možemo zaključiti da u tome između želja i očekivanja i onoga što se doista ostvari je velika, velika disproporcija. I moji prethodnici su rekli da je jedan od temelja ove strategije upravo to da onečišćivač plaća svoj negativni utjecaj na okolinu, odnosno svoje onečišćenje otpadom čovjekove okoline. Što to konkretno znači? To znači da onaj tko proizvodi otpad da će morati platiti njegovo zbrinjavanje pa ovdje se u strategiji kaže ne samo zbrinjavanje nego i određene preventivne aktivnosti. Ali tada ili nakon toga treba jasno reći građanima da će neke usluge, komunalne usluge, neke usluge na zbrinjavanju otpada mnogostruko porasti. Cijene toga će mnogostruko porasti. To, sa takvom činjenicom su prvi bili, gotovo drastično suočeni građani Zagreba kada je izgrađen uređaj za pročišćavanje otpadnih voda i kada su postali svjesni da uređaj nije vodenica nego da uređaj košta. Dakle, da on košta jer treba otplatiti investiciju i da on košta zato jer tamo rade neki ljudi, jer tamo troši se energija. I u konačnici ono što je ovdje bilo postavljeno kao pitanje, treba zbrinuti mulj nakon toga pročišćavanja. Dakle, sve ovo što ovdje u Strategiji piše u konačnici će platiti vrlo vjerojatno građani Republike Hrvatske. Svaka kila ili svaka tona komunalnog otpada koji će u budućnosti biti zbrinuto bilo na županijskom odlagalištu će koštati značajno više nego što danas građani plaćaju zbrinjavanje odvoza kućnog smeća kako se kolokvijalno kaže, jer nemoguće je da zbrinjavanje tone komunalnog otpada u Hrvatskoj košta manje od zbrinjavanja tone komunalnog otpada bilo gdje drugdje u Europskoj uniji. A tona, zbrinjavanje tone komunalnog otpada u Europskoj uniji kreće se u rasponu između nekih 24, 25 eura pa do 70,80 eura zavisno od nekih parametara kao što je udaljenost, transport itd. Dakle, naši građani moraju biti svjesni toga kada budemo operacionalizirali postavke ove strategije da će morati značajno više plaćati za to što danas mi uvelike tretiramo kao mjere socijalne politike. Zaštita čovjekove okoline i postupanje sa otpadom više ne mogu biti očito mjere socijalne plitike nego će to biti dio tržišnog gospodarstva. Zbog toga i postoji tako veliki interes prije svega stranog kapitala da uđe u ovo područje, ali kao što druga područja strani kapital nije ulazio zato što nas voli ili zato što smo mu lijepi nego zato što je proračunao da tu može izvlačiti profit tako će i svagdje gdje uđe strani kapital na području zaštite čovjekove okoline iz toga željeti izvući profit, a to znači da će cijena usluge toga biti značajno veća. On što je dobro da ova strategija posebice naglašava ulogu odgoja i obrazovanja jer mislim da osim ovoga što trebamo raditi na području investiranja, dakle stvaranja pretpostavki da najveći posao trebamo raditi u procesu odgoja i obrazovanja da naši građani shvate od najranijih nogu, na žalost naša djeca puno su svjesnija potrebe selekcije, čak utječu na svoje roditelje da prihvaćaju selekciju, dakle naši građani moraju biti svjesni da jedino ono što doista ni na koji način se ne može upotrijebiti treba ići u kantu za smeće a da sve ostalo drugo moramo staviti na mjesto i da bude upotrebljeno na korisni način bilo u recikliranju i bilo na druge načine na koje se mogu upotrijebiti i tu doista treba učiniti ozbiljni iskorak ali ne samo Ministarstvo zaštite okoliša nego i Ministarstvo obrazovanja bi trebalo na ovom području napraviti velike iskorake. MI smo u posljednje vrijeme podigli svijest građana i njihovu potrebu za selekcijom otpada. Međutim, na žalost osim u nekim urbanim sredinama naši građani takvu mogućnost ne mogu koristiti, čak i u velikim sredinama naši građani ne mogu recimo zadovoljiti svoju potrebu za selekcijom starih računala, ne mogu zadovoljiti svoju potrebu da posebno odlažu stare televizora, ili recimo stiropor, dakle sve to mahom a to i ovdje piše, čak i tamo gdje se otpelja to na reciklažno dvorište onda u konačnici završi na odlagalištu komunalnog otpada gdje onda zbrinjavanje toga ili sanacija toga višestruko više košta. Dakle, potrebno je značajno, posebice sa državnog nivoa stimulirati jedinice lokalne samouprave, i građane, prije svega građane na način da odvajaju otpad, jedinice lokalne samouprave da stvaraju pretpostavke za selekciju od zelenih otoka do reciklažnih dvorišta, kako bi doista građanima koji imaju takvu potrebu omogućili da mogu dakle odvajati otpad. Ono što brine, a što ovdje u strategiji smo mogli pročitati da tek negdje 3% baterija se završava u reciklažnom dvorištu odnosno posebno se zbrine, što znači da 97% baterija danas u Hrvatskoj završava na odlagalištima komunalnog otpada. Baterije su opasni otpad, jednako loša ili jednako katastrofična situacija je sa akumulatorima. Dakle akumulatori jednako tako velikom većinom završavaju na odlagalištima komunalnog otpada ali tu ja očekujem od Ministarstva da napravi ono što je povuklo hrabri potez donoseći pravilnik o postupanju sa ambalažnim otpadom, naprosto da možda u jednom trenutku se kaže da ne možete kupiti novi akumulator dok stari akumulator ne donesete odnosno trgovac ne može prodati akumulator ukoliko u određenom roku negdje ne deponira stari akumulator ili da ne možete kupiti novu bateriju ukoliko onaj koji vam prodaje tu bateriju neće vratiti staru bateriju i da budemo sigurni da taj opasni otpad kojeg mi kao takvog danas ne percipiramo završava na mjestima gdje će biti primjereno zbrinut a ne da završava na odlagalištima komunalnog otpada. Naravno da nam je svima cilj da dođe do smanjenja otpada, malo teško će biti postići taj cilj da budemo bez deponija, jer to znači da ne bismo imali uopće otpad, to još danas nitko u Europi i Svijetu nije uspio do toga doći, ali da to smanjimo na nekih možda 20, 30% sadašnje količine otpada doista mislim da bi bili svi zadovoljni. I trebalo bi možda u strategiji ipak izdefinirati razliku između odnosno definirati da pored regionalnih odlagališta otpada odnosno županijskih centara da će morati postojati nekakva prikupljališta, sabirališta jer naše neke županije su tako geografski napravljene da od jednog kraja županije do drugog kraja ima preko 100 km, a tu doista nema ekonomske opravdanosti da sa onim kamionom za prikupljanje smeća vozite na regionalno odlagalište ili na županijski centar. Dakle, da će svaka veća jedinica lokalne samouprave ipak morati imati nekakvo sakupljalište i da će onda na tom sakupljalištu se morati obavljati selekcija, da će se morati obavljati komprimiranje onoga što ostaje i onda prevoženje na privremeno ili trajno odlagalište, pri čemu po ovom konceptu postavlja se pitanje da li imamo trajnih odlagališta ili ono što danas imamo kao trajna odlagališta su trajna tako dugo dok se ne odredi da se tako trajno odloženi komunalni otpad mora na neki drugačiji način zbrinuti. Na žalost mi danas imamo situaciju da imamo jedinice lokalne samouprave koje znaju pronaći rješenje, znaju sanirati svoje odlagališta, znaju u svojim prostornim planovima odrediti gdje će biti gradska, županijska ili regionalna odlagališta ali imate i primjera gdje nemamo takvu sposobnost jedinica lokalne samouprave kao što je Varaždin koji eto već dvije godine naprosto ne nalazi rješenja kako riješiti svoj problem komunalnog otpada, pa oni su sada našli rješenje da su kupili kompaktora koji im sve to balira i gdje te bale odlažu na vrlo neprimjereni način i pitanje je samo dana kada će se dogoditi problem sa tim balama, odnosno pitanje je kamo sa tim balama u jednom trenutku kada ih bude previše. Što se tiče županijskih centara ili regionalnih odlagališta tu doista postoje dogovori, jedan od dogovora je s područja sjeverno-zapadne Hrvatske ali dogovori zapinju u onom trenutku kada se primijeni princip da nitko ne želi smeće u svojem dvorištu, i nitko doista ne želi u prostorni plan svoje županije ugraditi regionalno odlagalište otpada. Čak imate problem u nekim županijama koje ne žele ugraditi niti županijske lokacije za županijske centre za odlaganje otpada i tu je očito pitanje kako riješiti sukob između autonomnosti lokalne samouprave koja donosi prostorne planove i neće ga što su zakonske obaveze da se osigura prostor za zbrinjavanje komunalnog otpada. Ono što jednako tako nas treba brinuti u ovom trenutku, a vidjeti kako to poticati i stimulirati, posebice kod smanjivanja količine otpada je primjerice organsko razgradivi otpad. Mi danas imamo situaciju, ne samo da uvozimo stari papir, kao što je bilo rečeno ili staklo koje nam treba u proizvodnji, koje imamo srećom u Hrvatskoj, a stari papir, ja vam moram reći, evo ima tvornica "Hartmand" koja 95% svoje proizvodnje izvozi izvan Hrvatske. Ukupnu količinu starog papira koji se skupi u Hrvatskoj oni prerade, uvezuju još ogromne količine iz Europske unije i sve poslije toga se izvezu, dakle to je čak i ekološki proizvod. Ali mi danas uvozimo kompost, gospodo, za cvijeće, za tegle, za presadnice se uvozi kompost, a da ogromne količine organsko razgradivog otpada završava na komunalnim odlagalištima ili ovo što strategija ovdje kaže da poljoprivredni i šumarski otpad naprosto se na, po meni, na neprimjereni način iskorištava spaljivanjem. Dakle i ovdje sasvim sigurno treba poticati da se čim prije, na čim više lokacija naprave komposti šta, koje će onda osigurati da se biorazgradivi otpad razgradi, pretvori u kompost i da onda od toga napravimo još jedan izvozni proizvod. Ono što predlažemo Vladi da učini, a što vidimo kao manjkavost ovoj strategiji je to da ne vidimo unutra pitanje ili problem zbrinjavanja nuklearnog otpada, pa postavljamo pitanje da li se ne planira to? A ako se to ne planira, onda molimo da se ugradi, ako se planira isto tako da se definira. I drugo, da se ipak usklade tablice ulaganja gdje se kaže da do 2005. će biti 3 milijarde 250 milijuna eura, a onda na 74 strani se taj plan, što se tiče proračunskog financiranja definira do 2015. godine. Evo, hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega Mršić. Na redu je poštovani kolega Kramarić, u ime Kluba zastupnika HSLS-a, DC-a i LS-a. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, štovani kolege iz ministarstva, štovane kolegice i kolege. Nitko od nas iz kluba LS-a, DC-a i HSLS-a ne bi bio sretniji da smo oednoj ovakvoj strategiji o gospodarenju otpadom, recimo u Hrvatskom saboru raspravljali prije 20-tak godina. No, na žalost upravo to pokazuje poziciju gdje se mi nalazimo i dobro je da je ova strategija došla evo 2005. godine i da se možemo spram nje očitovati. Činjenica da je Republika Hrvatska u posljednjih nekoliko godina donijela brojne propise počevši od Zakona o otpadu, Strategija zaštita okoliša, koji se odnose na otpad, njegovo učinkovito zbrinjavanje, bezopasno za okoliš i kvalitetu života. Ova strategija uistinu predstavlja korak dalje u tretiranju otpada u Republici Hrvatskoj, te nudi određena rješenja za gospodarenje njime. Njome su obuhvaćene i najvažniji aspekti, a tu prvenstveno spada procjena postojećega stanja, mjera za gospodarenje običnim i opasnim otpadom, te smjernice za uporabu i zbrinjavanje otpada. Neprijeporna je činjenica da Hrvatska ima brojne probleme zbog neodgovarajućeg gospodarenja i zbrinjavanja otpada. Tu je, kada fulate u strategiji, onda kada i kada ste zapravo, trpite, imate, kada se prije nekoliko desetaka godina mislilo da će zapravo jedna brza i nekontrolirana industrijalizacija rješavati sve naše probleme. Upravo ta brza i nekontrolirana industrijalizacija nam je donijela ovo što mi danas imamo i što na neki način moramo što je moguće brže i jednostavnije sanirati. No, ta sanacija svakako da će biti vrlo skupa i to je vrlo važno da mi našim građanima upravo kažemo da ovo što ih zapravo čeka, da će to itekako koštati. Isto također često smo svjedoci prosvjeda ekoloških udruga koji ukazuju na ugrožavanje okoliša i potencijalnu opasnost od zagađenja podzemnih voda koje su upravo zbog svoje kvalitete i kvantitete naše neprocjenjivo nacionalno bogatstvo. Iako zakonodavna regulativa u Republici Hrvatskoj regulira pitanje zbrinjavanja otpada i ona … [[Ne razumije se.]] izvjesno vrijeme, ona još uvijek nije postigla onu svoju osnovnu svrhu, a to je sigurno zbrinjavanje otpada s krajnjim ciljem učinkovitog gospodarenja njime. Osobito se redovna pozornost posvećuje zbrinjavanju opasnog otpada svih kategorija, a ne postoje niti pouzdani podaci o njegovom nastanku. Pri tome treba istaknuti problem medicinskog opasnog otpada koji se ne zbrinjava na odgovarajući način, time se samo neke vrste tog otpada zbrinjavaju. Otpad se čak i danas odlaže na gotovo svim odlagalištima, odlaže se bez obzira na utvrđenu kategoriju opasnosti. To predstavlja uistinu ozbiljan problem, time više kada se u obzir uzme naša hidrogeološka specifičnost, a to je krš i lako propusni teritorij koji omogućava i zagađenje podzemnih voda. Nije potrebno govoriti niti o problemima otpada u moru. Procjena da s brodova u more dospije oko 13 tisuća kubičnih krutoga otpada i 24 tisuće kubičnih zagađene vode i kaljuže i upravo taj podatak je doista zastrašujući. Kada se tome pribroje otpadi koji u more dospijevaju s kopna, očito da je nužna zaštita mora, imperativ kojem se moramo užurbano posvetiti. Stoga nas ne mora uopće ni čuditi što projekat družba "Adria" ovdje je doista suspektan projekat i nije dobio zadano svijetlo i očito ipak pokazuje se da se svijest u posljednje vrijeme ipak bitno promijenila. Ja pripadam, ne mislim da sam jako star čovjek, ali sjećam se da u školama smo i to od ozbiljnih akademika bili učili da je jedan od prije 30-tak i više godina, da je litoralizacija naše jadranske obale nešto čemu se trebamo mi posvetiti, jer sada od te litoralizacije ostali su Kaštelanski zaljev, ostao je Bakar, ostao je Plomin i čitav niz upravo ovih crnih točaka koje, kažem, još ni dan danas nije jasno kako ćemo sanirati i koji u svakom slučaju ne predstavljaju onu vizuru koju bi mi željeli da u Hrvatskoj gledamo. Hrvatska još ima i brojna, tzv. "divlja odlagališta", koje problem otpada samo dodatno potenciraju. Prema raspoloživim podacima, radi se više od 3 tisuće takvih odlagališta, a možemo biti sigurni da ih ima i više. Isto također nije tajna da su brojni naši potoci, kanali, usjeci, pa i šume, da se pretvaraju u priručna odlagališta okolnog stanovništva, a posljedica takvog neodgovornog ponašanja sve češće nam se javljaju u obliku poplava zbog neprotočnosti potoka i kanala. I danas upravo kad je 1. točka dnevnog reda, kad smo govorili o ovim, o sanaciji elementarnih nepogoda, onda smo pored ovih objektivnih okolnosti spomenuli i ove subjektivne, koji upravo pokazuju da naši recimo ljudi su relativno senzibilizirani za probleme mobilnih, mobilne mreže i nije u pitanju koliko to košta, ali kad treba odvojiti upravo za navodnjavanje, za plaćanje doprinosa za te slivne vode, onda se pojavljuje i čitav niz problema, ima jedan sasvim drugačiji odnos, a ne shvaćaju upravo da ova sanacija zbog tih nepogoda koje se dogode, je kudikamo skuplja i na kraju i bolnija. Težak je zadatak koji stoji pred nama i rješavanje pitanja kolnog otpada, kojim se neučinkovito upravlja, a dodatna otegotna okolnost je to što se on uglavnom odlaže na neuređenim odlagalištima. Naravno da na tako davna ratna zbivanja na našem području samo dodatno otežavaju rješavanje ovoga doista velikog problema. Treba naglasiti da većina razvijenih zemalja ima učinkovit sustav gospodarenja i obrade i zelenim i kuhinjskim biootpadom, no kažem kod nas se to, koliko je meni poznato, provodi samo na dva gradska područja u gradu Zagrebu. Naša težnja je da se profeliramo kao zemlja u kojoj se proizvodi zdrava hrana, koja nudi turističke destinacije sa nezagađenim i očuvanim okolišem, te koja nudi zdrav život svojim građanima i njihovim gostima, stvara tu dodatnu obvezu da rješavanju ovog problema pristupimo s punom odgovornošću i sviješću. Činjenica da će se o tom pitanju zasigurno pregovarati sa Europskom unijom koja ima visoke standarde u pogledu zaštite okoliše samo kažem još više potenciramo pitanje i … [[Govornik se ne razumije.]] nužnost njegovog … [[Govornik se ne razumije.]] rješavanje. Ali opet kažem, moramo reći da našim građanima moramo biti iskreni i reći da će to itekako koštati. Naime, težište Europske unije da se u proizvodnji izbjegava koliko je to god moguće nastajanje otpada te da se njegov nastanak odvoji od gospodarskoga rasta. Isto tako se kroz korištenje ekonomskih instrumenata, na primjer eko poreza na proizvode i procese koji intenzivno utječu na resurse i otpad učinkovito se smanjuje dakle proizvodnja odnosno potiče se ulaganje u tzv. čistu proizvodnju. Također identifikacija najproblematičnijih i najopasnijih tokova otpada kao što su to ambalažni otpad, baterije, elektronički otpad iz kućanstva predstavlja u Europskoj uniji značajnu polugu u borbi za čišći okoliš. Pobrojane smjernice i još brojne druge na kojima se temelji borba za čisti okoliš u Europskoj uniji sada će postati i naše smjernice za kojima ćemo se morati i na ovom mjestu beskompromisno zalagati. Kažem, šteta što takva jedna rasprava se nije vodila prije dvadesetak i više godina ali nikada nije kasno. Pred nama očito nije nimalo lak zadatak jer osim infrastrukture koja bi trebala biti u funkciji zaštite okoliša a koja je sada nedostatna potrebno je i kroz mjere i kazne potaknuti odgovornost proizvođača zagađivača da zaista sustavno počnu voditi računa o zbrinjavanju svog štetnog otpada. Isto tako, i u nama samima potrebno je izgraditi ekološku svijest jer se svi mi u svakom trenutku moramo odgovorno ponašati prema okolišu jer ćemo ga onečišćenoga samo na taj način sačuvati za neka buduća pokoljenja. Svi se sigurno sjećamo ne tako davnih zagađenja riječnih tokova koja su dovela do pomora riba te ugrozila ekološku stabilnost cijelih područja. Dobar dio zagađenja potjecao je od neodgovornih pojedinaca i jasno se pokazalo kako smo jedna neodgovorna osoba može ugroziti velike površine zdravoga okoliša. Dakle, nije dostatno imati dobre pravne norme nego moramo kažem poticati ovu ekološku svijest i dobro je da u našem obrazovanju taj proces senzibilizacije za te probleme počne što je moguće ranije. Upravo iz rečenih razloga Klub LS-a, DC-a i HSLS-a podupire osnovna načela iznijeta u ovoj strategiji a osobito ona kojom se propisuje da onečišćivač plaća puni trošak za zbrinjavanje otpada i u sanaciji nakon počinjene štete, svakako treba reći nije ni zanemarivo ni pitanje financiranja programa i planova za gospodarenje otpadom. Vidjeli smo da će oni samo ovih desetak godina od 2006. do 2015. porasti tri puta sa 50 i nešto milijuna eura doći će do gotovo 160 milijuna eura. Očito da se očekuje značajni angažman kako županijskih tako i lokalnih vlasti i to u pogledu donošenja planova gospodarenja otpadom, prikupljanju podataka o otpadu, određivanje lokacija u prostornim planovima i slično. Isto ono o čemu su i moji prethodnici govorili. Vrlo često se zapravo suočavamo sa problemom da otpada ima ali kada ga treba negdje smjestiti onda zapravo svi od toga dižu ruke i jednostavno ne možete pronaći prikladnu lokaciju, čak i kada prođe i sve one procedure i one testiranja vrlo često se te stvari pretvaraju u jedan čak i politički čin, pa onda zapravo imate ako je to donijela jedna garnitura onda druga garnitura to po definiciji sabotira ili jednostavno na neki način stvara se jedna loša percepcija u javnosti. Kažem da je to isto također moguće stimulirati sa tzv. eko rentama koje će to jedinicama lokalne samouprave shvatiti da je to riječ o mogućnosti itekako zarade i zapošljavanja ljudi a da to svakako ona slika deponija koja eto još uvijek nažalost dominira Hrvatskom, da će ona kroz izvjesno vrijeme bi trebala biti pretvorena u nešto posvema drugo. Predložena strategija kažem dala nam je cjelovitu sliku o problematici vezanoj uz pitanje otpada i u njoj … [[Govornik se ne razumije.]] i taj katalog otpada s njegovim podvrstama gdje doista kažem moramo reći da kao klub smo zadovoljni sa jednom ovakvom strategijom. Ona je puno bolja nego što je bila strategija zaštite okoliša koja je bila donešena prije tri godine iako i onda smo je isto bili prihvatili jer je također bez nje nije moguće raditi ni ove druge strategije. Moguće, mi u klubu smatramo da su ove mjere za ostvarivanje cilja pobrojane da su dobre ali da su neke od njih možda u ovom trenutku preambiciozne pa ne bi bilo dobro da u konačnici onda poluče kontraefekt pa na neki način trebalo bi doista vidjeti što je to realno. Znači, treba biti ambiciozan što je to realno ali otprilike na neki način da doziramo upravo ove mjere koje ćemo provoditi. I ono što je vrlo važno i to pokazuje u ovoj vašoj strategiji da recimo situacija sa vodoopskrbom u Zagrebu, u Istri je na jednoj vrlo visokoj razini a recimo da imate županija kao što je recimo Bjelovarsko-bilogorska gdje je to doista ispod svake civilizacijske razine i očito da bi jedna Vlada morala voditi jednu politiku koja će imati jedan selektivan pristup i koja će doista shvatiti da ona područja koja ovoga momenta zaostaju da ih treba poticati i da uhvate isti ritam sa ovim prostorima, regijama, gradovima, jedinicama lokalne samouprave u kojima su već neke stvari riješene na zadovoljavajući način. I upravo ovo za kraj. Klub LS-a, DC-a i HSLS-a podržat će ovu strategiju ali ono što moramo reći ujedno ćemo i pozorno pratiti njenu realizaciju da samo ne ostanemo na dobrim željama nego da to što je moguće prije kompletiziramo. Hvala.
Hvala vama poštovani kolega. Na redu je u ime Kluba HNS-a PGS-a poštovani kolega Jakša Marasović.
Gospodine predsjedavajući, kolege i kolegice! Ovdje je toga toliko rečeno da ja ne znam ima li baš smisla govoriti ali obzirom da me je Ante Markov prozvao ja ću ipak morati govoriti. Obzirom da sam ja za ovu strategiju jer bolje ikakva nego nikakva i to je prva dobra stvar. Ako nemate ništa protiv ja bi neke sugestije na samu strategiju. Ovo je vrlo ozbiljan problem koji je ovdje projeciran sa 24 milijarde kuna, nešto više od 24 milijarde kuna ili 3,25 milijardi eura ja mislim ovako unaprijed da je to potcijenjeno pitanje šta je sve ušlo u to i to će sigurno zahtijevati veće novce. Isto tako, moram kazati da su rokovi koji su zadani ovdje a to je dvadeset godina, dvadeset godina je projekcija, po meni predugi i to će vjerojatno naši pregovarači sa Europskom unijom dobiti odmah pecetu ili su dogovorili već sa dvadeset godina. Čini mi se da mi je gospodin državni tajnik da je već to dogovoreno ali da ćemo se mi truditi da to smanjimo. Ali ja bi imao neke sugestije kroz određene primjere. Dakle, u poglavlju 4.2.1. komunalni otpad problem otoka bi trebao biti energičnije naglašen. Naime, vi znate da je to na svakom otoku koji je nastanjen Bože sačuvaj na što te deponije sliče. Dakle, svaki otok bi morao biti rješavan i riješen kao integralni dio suvislog sustava koji funkcionira na odgovarajućem dijelu kopna jer svaki najmanji otok dovoljno je velik da proizvodi otpad ali najveći naš otok je premali da racionalno plati po zakonu, na zakonu zasnovano gospodarenje otpadom. Komunalni otpad mora biti obrađen, dio se mora vratiti u produkciju a dio biorazgradivi, mora biti razgrađen. Ostati … [[Govornik se ne razumije.]] tek ide u … [[Govornik se ne razumije.]] Na niti jednom našem otoku nema toliko otpada da može ove postupke platiti u racionalno prihvatljivim relacijama, nabolje i najjeftinije na svakom otoku imati jednu pretovarnu stanicu i sa velikim pokretnim kontejnerom u određenoj dinamici ukupan … [[Govornik se ne razumije.]] prevoziti na kopno u županijski centar ili regionalni centar. Ova tvrdnja je dokazana računima i ja te račune posjedujem. Druga sugestija koja mi se čini još bitnijom i još snažnijom. U poglavlju 4.2.1. strana 56 i 57 komunalni otpad i u poglavlju 3.2. strana 45 kvantitativni ciljevi navedeni su županijski centri 20 + 1 kao razina rješenja problema komunalnog otpada. Tako je okvir županije definiran kao onaj najniži opseg zahvata koji osigurava tzv. kritičnu masu odnosno onaj broj stanovnika koji može platiti racionalno rješenje. Generalno, ovo je izuzetno dobro rješenje u odnosu na današnje rješenje. Danas vi imate otprilike u Hrvatskoj negdje oko 3000 legalnih, polulegalnih i divljih deponija. Dakle, ako se ide na 20 + 1, to je jasno svemir u odnosu na ovo današnje stanje. Ali postoji račun, postoji računica za koju znamo da tek županije sa blizu 500 tisuća stanovnika moraju osigurati stvarno pravo racionalno prihvatljivo rješenje u financijskom smislu. Male županije to ne mogu. Navode se i sugestije da više županija zajedno problem riješi regionalnim centrom, međutim, ostavlja se vremenu da se to postigne, ostavlja se vremenu i dogovorima na lokalnoj razini. Ako se izgrade županijski centri nije za očekivati da će se oni u sagledljivom vremenu gasiti da bi se umjesto više županijskih organizirao jedan regionalni centar. To će jasno ovisiti i o vlasničkoj strukturi ne samo lokalnoj politici. Dakle, županijski centri su izuzetno dobro rješenje u odnosu na aktualno stanje a pravo rješenje je regionalni centar. Ja ću vam pokazati kroz primjer Dalmacije koja ima 4 županije, blizu milijun ljudi u četiri županije, od toga je Splitska pola dakle, blizu pola milijuna ljudi. I kada proizvode dakle, te četiri županije nešto manje od 300 tisuća tona otpada godišnje Split je otprilike pola, jer po stanovniku vam je to tako. Otprilike vam jedan stan od 60 kvadrata sa prosječnom četveročlanom familijom proizvodi jednu tonu otpada. To je ekvalenta to. I kada računate dakle, za tehnologiju mehaničko biološke obrade na razini jednog centra, županijskog centra, za svaku županiju ovakvi su vam podaci. Za Zadarsku županiju to bi bilo 62 eura po toni školaca ili otpada, ili ovog komunalnog otpada. Za Šibensku-kninsku 62 i nešto malo više, Splitsko-dalmatinsku 43 eura i Dubrovačko-neretvansku koja je najmanja 68 eura. Ali zamislite ako bi se napravio jedan regionalni centar za sve četiri županije sa prosječnom cijenom, to bi bilo nešto niže od 30 eura. Za ovo sve postoji računica i možemo razgovarati o svemu. U računu je posebno organizirana stranka troška daljinski prijevoz. Unutar svake županije u tu stavku je ušao trošak pretovarnih stanica, dakle, to je spominjao Mršić, trošak prijevoza od lokalne do županijske pretovarne stanice, te prijevoz od županijske pretovarne stanice do regionalnog centra. Ukupan ovaj trošak za sve županije je uprosječen. To znači da za jednu tonu dovezenog otpada na pragu centra svi plaćaju isto bez obzira na kilometražu. Jasno plus rad centra. Ovo je bitno, ovo načelo solidarnosti je bitno jer bez njega nema rješenja. To načelo solidarnosti je i u struji i u vodi i u mnogim drugim komunalnim uslugama. I zbog toga je bitno imati tu uprosječenu cijenu, inače neki neće nikada riješiti ovaj problem. Iz ovih podataka koje sam iznio vidljivo je da je cijena, po cijenu najpozitivnija činjenica povećanja količina otpada koji ide u obradu, dakle, količina tog otpada koji ide u obradu je bitnija nego sam trošak … [[Govornik se ne razumije.]] prijevoza. Usput moram kazati da gradnjom regionalnog centra, on bi imao, recimo … [[Govornik se ne razumije.]] centar za Dalmaciju bi mogao biti kapaciteta jedank onog koji je kapaciteta za Splitsku županiju. Samo nemate jednosmjenski rad nego imate dvosmjenski rad. Umjesto 8 sati, 16 sati. Dakle, s time smanjujete investiciju napola a ove druge tri županije su vam takovi, takove industrije pola kapaciteta. I ima jedna bitna stvar. Čini mi se najbitnija obzirom na psihologiju našeg stanovništva. Puno je lakše riješiti problem jedne lokacije nego četiri. Ma nemam ništa protiv ni u Splitu. U istom poglavlju strategije u obradi županijskih centara dobro se navode podaci o tehnologijama, infrastrukturi i objektima na kojima se osnivaju županijski centri. Mehaničko biološka obrada temeljna je tehnologija koja se sugerira za županijske centra i mislim da je ta sugestija ispravna. Termička obrada komunalnog otpada može doći u obzir samo u Zagrebu i za njegovo područje. Sve ostale županije praktički nemaju količine otpada koji bi se na tu tehnologiju orjentirale. Mehaničko biološka obrada komunalnog otpada rezultira se sa četiri izlazne frahcije. Suha frahcija u količini 50%, mokra frahcija koja se, koja je biorazgradiva pretvara se u stabilat težinske 33% od ukupne mase. Metali 3%, inertni otpad oko 14%, suha frahcija ili tzv. RDF ima sastav koji vam ja neću čitati ali energijska vrijednost ove suhe frahcije je bar 16 tisuća kilođula po kilogramu. Količina suhe frahcije iz sve četiri dalmatinske županije po energetskoj vrijednosti supstituira 53 tisuće i 100 tona mazuta. 53 tisuće 100 tona mazuta. Ova suha frahcija izdvojena je iz komunalnog otpada odgovarajuće mehanički obrađena, usitnjenja može se kao alternativni energent upotrijebiti na dva mjesta: u industriji cmenta i u malim termoelektranama. Tvornice cementa u svijetu koriste i tzv. alternativne energente kako bi se smanjili troškovi proizvodnje. Postoji jasno više alternativnih energenata. Ovdje se međutim, zagovara korištenje alternativnog energenta koji se kao suha frahcija dobiva iz komunalnog otpada usitnjen u … [[Govornik se ne razumije.]] RDF u pećice … [[Govornik se ne razumije.]] on se dodaje u tzv. sinter zoni gdje je temperatura dimnih plinova 2000 stupnjeva, dakle, nema dioksina. Izgaranje u ovoj zoni je izuzetno dobro sve što je organsko trenutno izgara. Pepeo koji je nus produkt se vezuje na klinker. Nema potrebe za pročišćavanje dimnih plinova osim standardnih pročiščivaća za … [[Govornik se ne razumije.]] cementa. Ova je tehnologija bez ostatka. Ne smanjuje kapacitet peći. Ne smanjuje kvalitet cementa. Ne otežava se vođenje tehnološkog procesa. Ovo rješenje je najbolje i trebalo bi, trebali bi naći način da se industrija cementa privoli na suradnju. To država može bez obzira tko su vlasnici cementara. Ne zaboravimo ovo je ekološki najbolje rješenje, a ekonomski najisplativije. Male termoelektrane, u malim termoelektranama od 5 do 20 megavata se isto tako snage, isto tako može koristiti ovo s time da bi se, da se oslobođena toplotna energija nakon rada u parnoj turbini može korisno upotrijebiti u neke druge svrhe. Investicijska vrijednost ovih malih termoelektrana iznosi oko 0,8 milijuna EUR-a za jedan megavat. Za nekih 113 tisuća tona RDF-a treba računati sa kapacitetom male termoelektrane za oko 10 megavata što bi godišnje davalo 70 milijuna kilovat sati električne energije. Cijena ovakve termoelektrane na bazi vrtložnog sloja iznosila bi oko 55 milijuna EUR-a. Pročišćavanje plinova u okviru EU standarda iz procesa ostaje oko 6% pepela i oko 6 i po tona godišnje u našem slučaju. To mora biti odloženo u sanitarnom deponiju. Dakle to je nešto što, što je lošije od ovoga što smo rekli u industriji cementa. Namjerno naglašavam ovo jer je u strategiji kazano da bi se radile 4 energane za 4 regije, za 4 regionalna, za 4 regionalne deponije. To je po meni potrebno samo u Zagrebu jer Zagreb mora prihvatiti i opasni otpad. I opasni otpad na razini cijele države, a u sve ove tri regije ostale postoje cementare. O mokroj frakciji odnosno biorazgradivom dijelu vam neću previše puniti glavu, ali ću vam, pustiti ćete me još gospodine predsjedavajući da vam ipak neke prijedloge zaključaka koje bih molio državnog tajnika da uvaži pa da eventualno nešto napravimo u tom smislu. Dakle prvi zaključak bi trebao biti: država treba naći postupak i način da se industrija cementa privoli da koristi mehanički dorađenu suhu frakciju i RDF iz komunalnog otpada kao alternativni energent kao i pod uvjetima naplate te usluge. Drugo, ako industrija cementa ne prihvati koristiti RDF kao alternativni energent onda treba koristiti male termoelektrane. Mala termoelektrana RDF je kapacitet koji spada u one koji koriste tzv. obnovljive izvore što znači dvostruko veća vrijednost energije od ove koja se proizvodi u klasičnim izvorima. I «stabilat» kao nus proizvod, ovo je jako bitno, upotrebe, kao nus proizvod upotrebe tehnologije mehaničko-biološke obrade u tretmanu komunalnog otpada mora biti, dobiti tretman u ovisnosti o sadržaju teških metala. Trebao bi biti klasiran najprije u 3 klase. Na primjer u tri klase kao u Austriji ali treba definirati limite sadržaja teških metala u stabilatu iznad kojih stabilat mora biti odložen u sanitarnu deponiju. Ne možemo i ne trebamo imati nepametno najoštrije propise u Europi. Dakle ja što se tiče ovog dijela predlažem da je najracionalnije rješenje regionalni centar u Dalmaciji sa 4 županije. Regionalni centar u području Rijeke za Primorsko-goransku istarsku županiju. Regionalni centar za Slavoniju sa, sa tretmanom suhe tvari u tvornici Našice. Jasno ovo je u, Rijeka je u Plominu i Dalmacija, Split-Dalmacija u Dalmacija cementu i Regionalni centar za Sjevernu Hrvatsku i grad Zagreb sa spalionicom otpada ili još bolje od spalionice otpada termoelektrana koja je jasno racionalnija od spalionice. Ako ne bude se išlo na regionalne centre onda bi se ovi županijski centri morali isto tako potruditi da termo centar svih, suhe frakcije ide u ove nabrojene elektrane [[Upadica: Vrijeme.]] Jasno da u tim centrima koje sam spominjao, bilo regionalnim bilo županijskim treba riješiti problem glomaznog otpada. To je spominjao Mršić, čini mi se. Elektro, elektronički otpad, automobilske gume i dijelove starih vozila. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega … … /Upadica: Ja ću uzeti još 5 … [[Govornik se ne razumije.]] / … Hvala lijepa poštovani kolega. Kolegice i kolege isteklo je vrijeme za pojedinačnu, prijavu za pojedinačnu raspravu za ovu temu. Nastavljamo sa raspravom. U ime Kluba IDS-a poštovani kolega Valter Poropat. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajnici, kolegice i kolege! S obzirom da je strategijom zaštite okoliša Republike Hrvatske i Nacionalnim planom djelovanja na okoliš utvrđeno da je neodgovarajuće gospodarenje otpadom najveći problem zaštite okoliša u Republici Hrvatskoj na institucijama sistema Republike Hrvatske je postaviti si ovaj problem kao jedan od prioriteta u iznalaženju rješavanja uz osiguravanje sredstava, znanja i nove tehnologije. Navodimo ovo iz razloga toga što će problem gospodarenja otpadom poprimiti velike razmjere ukoliko se promptno ne učine značajni pomaci. Neuređeni sustav gospodarenja otpadom negativno se odražava na okoliš, na vodu, na zrak, na tlo, na klimu, na ljudsko zdravlje i na biljni i životinjski svijet, a posebno treba istaknuti ugroženost pitke vode kao jednog od temeljnih nacionalnih resursa. Donošenjem Zakona o otpadu učinjen je značajan korak za početak realnog rješavanja ovog problema, ali i početak usklađivanja s pravnom stečevinom Europske unije na području gospodarenja otpadom i nadam se da će se proces nastaviti donošenjem provedbenih propisa i dokumenata koji bi morali biti dovršeni do kraja 2006. godine. Važnim smatram i viziju i prioritete u gospodarenju otpadom koji su u Strategiji zaštite okoliša Republike Hrvatske određeni kao nacionalni prioritet. Zamisao gospodarenja otpadom u Republici Hrvatskoj kao tzv. bezdeponijski koncept kojem se teži kao idealu sigurno treba pozdraviti ali se njegovo ostvarenje, ali za njegovo ostvarenje bilo bi potrebno zatvaranje kruga od izbjegavanja nastajanja otpada, smanjenja količina i štetnosti, reciklaže i oporabe. Da li mehaničke, da li biološke, da li energetske? Do iskorištavanja internog ostatka. Naravno da bi isto postigli preduvjet je stalni odgoj, edukacija i obrazovanje svih i sudjelovanje građana, potcrtavam sudjelovanje građana od početne faze do realizacije i konačno do upravljanja. Dakle edukacijom i odgojem utječemo na svijest o potrebi izbjegavanja stvaranja otpada kao prioriteta u suvremenoj hijerarhiji gospodarenja otpadom te ne manje važnog odvojenog sakupljanja otpada. Vrlo je važno da je stav javnosti prema otpadu realno sagleda i da se on kao takav promijeni jer je pretežno negativan, pa rezultira neprijateljskim ili odbojnim stavom prema lociranju građevina i postrojenja za gospodarenja otpadom, što u ovom trenutku i ovom stanju nije ništa novo. Naime, ne postoji sustavno obrazovanje javnosti, uprave, mogu reći ni političkih struktura, a ni djelatnika na poslovima gospodarenja otpadom. Susrećemo se sa situacijom da otpad i gospodarenje otpadom percipiramo kao problem, ali ne u svojoj, ali ne svoj nego tuđi kojeg mora riješiti pod navodnicima "netko drugi", netko drugi i svi govore, naravno ne u svojoj kući, odnosno ne u svom dvorištu. Dakle, da se vratim. Da, otpad treba riješiti ali ne u mojoj kući. Zbog toga se u rješavanju problema otpada i ostvarivanja održivog razvoja gotovo redovito javljaju sukobi, pa i politikanstvo, svađe i da ne nabrajam. Jer postoje različiti interesi, često sukobljeni od čak državnih tijela, jedinica lokalne samouprave, gospodarstvenika, udruga, struke, politike, javnih glasila itd.. Ono što treba podržati svakako su aktivnosti Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost u okviru programa sanacije odlagališta te sama Agencija za zaštitu okoliša koja uspostavlja bazu podataka s područja otpada, odnosno katastar odlagališta. Važno je i to da je Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva zajedno sa Fondom za zaštitu okoliša u dosta slučajeva znalo ocijeniti na terenu donešene odluke, dokumente i tehničku dokumentaciju od studija utjecaja na okoliš, do lokacijskih pa i građevinskih dozvola, te da se sredstva iz Fonda usmjeravaju onima koji su i prepoznali problem otpada i krenuli u njegovo rješavanje. Navodim primjer Labina i Labinštine kao pozitivan primjer u ovom slučaju. I konačno, uzimajući u obzir zakonsku regulativu i predloženu strategiju gospodarenja otpadom želim vjerovati da će se proces odgoja, edukacije i obrazovanja i tehnologije zbrinjavanja otpada ubrzati na sveopću korist u Republici Hrvatskoj. I mi u klubu IDS-a podržavamo opće smjernice ove strategije. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega Poropat. Na redu je poštovana kolegica Zdenka Čuhnil u ime kluba Nacionalnih manjina.
Poštovani predsjedniče, uvaženi tajniče, kolegice i kolege. Klub Nacionalnih manjina podržava donošenje ove strategije. Naime Hrvatskoj su otvorena europska vrata, a da bi se kroz ta vrata prošlo svakako su nam potrebne kvalitetne strategije, kao što zasigurno strategija gospodarenja otpadom jeste. Međutim, neodgovarajuće gospodarenje otpadom ipak je najveći problem zaštite okoliša u Hrvatskoj. sustav gospodarenja otpadom funkcionira loše dok istovremeno količina otpada raste. Hrvatska još uvijek nema potpuna znanstvena istraživanja koja bi ukazala koliko su time ugroženo tlo, zrak, a posebno podzemne vode koje čine i važne resurse pitke vode, a koliko sve to ugrožava ljudsko zdravlje i sav živi svijet. Hrvatska zasigurno mora imati dva cilja, smanjiti količinu otpada i proizvedenim otpadom održivo gospodariti procesom reciklaže, regeneracije ili pak samo oporabe, što ova strategija i obuhvaća. Budući da je odgovornost kako financijska, tako i tehnološka prenijeta na proizvođače otpada, proizvođač plaća, on mora danas biti zainteresiran da bira najbolje tehnologije sa što manje otpada. Hrvatska danas već ima dobru legislativu u ovom području, ali nažalost nedovoljno provođenje i poštivanje propisa i standarda, te nadzor nad gospodarenjem uvjeta još, gospodarenjem otpadom još je uvijek manjkav. Zasigurno bez planiranja na svim razinama, bez visokog stupnja regulatorne intervencije i bez korištenja ekonomskih instrumenata politika gospodarenja otpadom teško će biti provediva i pod cijenu uvedenog poreza. Jer porez i taksa mogu samo postati snažno sredstvo u usmjeravanju tokova otpada, ali ne ga i riješiti. Iz svega proizlazi da se mora definirati, ali i podizati svijest o tome da se dio otpada može reciklirati, dio otpada se može biološki obraditi, može spaljivati ili pak odlagati. Moje kolege prethodno su govorili o komunalnom mulju, o komunalnom otpadu, baterijama, akumulatorima. Nemojte mi zamjeriti da ću se ja zadržati na poljoprivrednom otpadu budući da on u ukupnih 13,2 milijuna tona godišnje čini 7,1 milijun tona ili gotovo 55% čini poljoprivredni i šumarski drvni otpad i mislim da taj problem u ovoj strategiji nije dovoljno obuhvaćen. Od 9,5 milijuna tona ekstremenata i stočarstva godišnje polovica završava kao organsko gnojivo, druga polovica, nažalost smatra se otpadom, što znači gotovo 4,6 milijuna tona godišnje. Jer vrlo male količine, odnosno kaže zanemarive količine idu na proizvodnju bio-plina. I dok Austrija danas ima 150 bio-plinskih postrojenja od toga 120 na farmama s instaliranom energijom, 10 tisuća kilovata električne energije, mi čak nemamo niti razrađene podzakonske akte za korištenje obnovljivih izvora energije, kao i nedovoljnu razinu spoznaje i informiranosti građana, potrošača energije o dobrobiti i prednostima korištenja obnovljivih izvora energije. Nisu donijeti akti kojima bi se propisali uvjeti i način korištenja obnovljivih izvora energije, klasificirala postrojenja koja koriste obnovljive izvore energije, a posebno odredili način i poticaj proizvodnje energije iz obnovljivih izvora i ujedno vrednovanje na temelju ekonomskih, energetskih, tehnoloških, a ovdje prije svega ekoloških parametara jer govorimo o 4,6 milijuna tona godišnje. Zašto ovo naglašavam? Europska unija svojom Bijelom mi Zelenom knjigom propisuje obveze korištenja obnovljivih resursa energije i što je najbitnije, financira takva postrojenja, ali samo tamo gdje je to unijeto u strategiju i gdje je to prioritet prilikom korištenja predpristupnih fondova. Ne bi bilo dobro da se bio-plin izostavi kao što se izostavio bio-dizel iz programa samo zato što ministarstvo neće puno pisati ili, a ovaj Parlament nije, naime Parlamentu nije omogućeno da odluči što je prioritetno za financiranje predpristupnih fondova, a što ne. Stoga naglašavam da bi ova strategija itekako morala imati definirano prilikom gospodarenja organskim otpadom i postrojenja bio-plina kako bismo mogli koristiti sredstva iz predpristupnih fondova za rješavanje ovog otpada. Drugi problem je otpad životinjskog porijekla koji se suvremenim tehnologijama može zbrinuti kvalitetnije od predloženog zbrinjavanja u strategiji. Od 120 tisuća tona takvog otpada, klaoničkog, životinjskog porijekla svega se kod nas prerađuje 78 tisuća tona dok 42 tisuće tona završava, što na komunalnim odlagalištima, što razbacano u prirodi i što čini izvore zaraze, znači vode, tla, zraka. Republika Hrvatska ima u funkciji svega jednu kafileriju otvorenog tipa i četiri manje kafilerije. U Strategiji se navodi potreba još za najmanje tri objekta otvorenog tipa za toplinsku obradu animalnog otpada te mogućnost razvrstavanja otpada kao i potreba izgradnje objekata sabirališta sa hlađenjem. Strategija ovog tipa morala bi predvidjeti i nove tehnologije zbrinjavanja klaoničkog otpada koje su u Americi danas na prvom mjestu i koje je ove godine prihvatila i Europska unija pod brojem EC 92/05. Radi se o alkalnoj hidrolizi gdje se klaonički otpad obrađuje lužinom, nastaju sapuni i otopina organskih tvari pogodna za mikrobiološku razgradnju koja je bila dobra bilo kao sirovina za bio-plin ili pak u anaromnim uvjetima kao dobro organsko gnojivo. Ako uzmemo u obzir da spaljivanje osigurava maksimalnu učinkovitost, ali s druge strane su visoki troškovi sanacije vlastite emisije štetnih plinova, s druge strane da kafilerijska obrada rezultira proizvodnjom mesno-koštanog brašna koje se zbog problema goveđe spongeoforme, encefalopatije ili bolje rečeno kravljeg ludila mora ponovno zbrinjavati spaljivanjem i što mi svake godine u našem proračunu osiguravamo sredstva koja bi mogla biti kvalitetnije usmjerena u nekom drugom pravcu. Alkalna hidroliza je zasigurno alternativna metoda spaljivanja za sanaciju klaoničkog otpada, uništava prione BSF-a, mogu se graditi manje čak i mobilne jedinice uz korištenje razgrađenog otpada kao što sam već napomenula i nužno je ugraditi ovu strategiju jer ju je Europska unija verificirala. Da ne bi ispalo protežiranje američke tehnologije, moram reći da su iste tehnologije koristile naše bake tada za proizvodnju sapuna, no to je danas u razvijenom svijetu uz modernizaciju postrojenja tehnologija broj jedan, jer se provodi na malom prostoru, potrebna su mala sredstva s mogućnošću postojanja gotovo u svakoj općini bez zagađivanja okoliša potpuno uključeno u održivi razvoj i problem se rješava na licu mjesta. Stoga predlažem da predlagatelj razmotri i mogućnost ugradnje ove metode za zbrinjavanje otpada kao i prethodno da bio-plin naše važno mjesto uz zbrinjavanje organskog otpada i prije svega otpada životinjskog podrijetla, kako bismo iste projekte mogli kandidirati i dobiti sredstva iz Europske unije. I još jednom naglašavam da će klub Nacionalnih manjina ovu Strategiju podržati. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici, predložit ću dopunu dnevnog reda ove sjednice sa dvije točke. Jedna je Prijedlog rezolucije o strateškim odrednicama pregovora Republike Hrvatske sa Europskom unijom. Tu rezoluciju je danas usvojio Nacionalni odbor Hrvatskog sabora za praćenje i nadzor pregovora između RH i Europske unije. I druga je davanje suglasnosti na Odluku o prijenosu 7% dionica INA-e u Fond hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji bez naknade. Ima li netko od zastupnika primjedbi na uvrštenje ovih točaka u dnevni red? Nema. Hvala lijepa. Dopuna dnevnog reda je utvrđena. Sada bi nastavili sa ovom točkom i radili do 19 sati. Tu ima još jako puno prijavljenih pa bi onda nakon toga, nakon 19 sati prekida sjednice sutra nastavili sa opet ovom točkom pa ju prekinuli u pola 11 ako ne bude dovršena, vjerojatno će biti ali ako ne bude dovršena i raspravili ovaj prijedlog rezolucije koji smo malo prije uvrstili u dnevni red. Tu postoji puna koncenzualna suglasnost kroz Nacionalni odbor svih stranaka, otvorit će se jasno opća rasprava o tome, ali tu treba demonstrirati jedno jedinstvo Hrvatskoga sabora prema tim bitnim pitanjima pristupanja Hrvatske Europskoj uniji tako da bi tu raspravu počeli predvidivo u pola 11 da bude i maksimalno osigurana i javnost. Kolega Rožić vi ste sada na redu. Klub zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospođe i gospodo zastupnici… Da ja pričekam gospodine predsjedniče malo dok odu ljudi koji su došli zbog glasovanja? Uvrštenja u dnevni red.
Dok ljudi odu?
Da, pa mislim idu. … [[Upadica se ne čuje.]] Dok predsjedava gospodin predsjednik meni vrijeme ne ide, to kada budete vi gospodine potpredsjedniče onda… Hvala lijepo. Dakle mi zapravo raspravljamo o jednoj vrlo važnoj Strategiji, a to je Strategija gospodarenja otpadom Republike Hrvatske upravo u času približavanja Hrvatske Europskoj uniji, odnosno započinjanju pregovora u ozračju započinjanja pregovora s Europskom unijom i to je sigurno jedinstvena prilika da se napravi jedan značajan napredak na području gospodarenja otpadom i uspostavi različitih održivih sustava koji ujedno neće zahtijevati prevelike troškove. Na žalost bojim se da sve ovo što smo i moji kolege prethodnici u ime klubova i što ću ja izgovoriti, neće naići na puno odjeka u javnosti, a doista se radi o nečem što znatno utječe na život svakog pojedinca u Hrvatskoj i mogu reći da znatno utječe i na one generacije koje dolaze iza nas. No možda ćemo jednom uskoro biti dovoljno svjesni da sa više pažnje i sa više obzira raspravljamo o ovoj temi, možda onog časa kada se kakav tajfun sruči i na nažalost, i na ove prostore pa ćemo onda imati više obzira prema ovoj temi. U svakom slučaju nacrt Strategije ovdje koja je pred nama, jasno navodi da izbjegavanje nastajanja i gospodarenje otpadom ne predstavlja samo upravljanje onim što odbacujemo već to znači i očuvanje vrijednih prirodnih resursa i energije tako da izazov pred kojim se Hrvatska nalazi je ne samo izbjegavanje nastajanja otpada već i upotreba korisnih materijala kao što su primjerice, koji ostaju primjerice u građevinskom ili šumarsko-drvnom otpadom što je već ovdje spominjano, a koje su do sada završavali uglavnom na deponijima sa svim ostalim vrstama otpada. Strategijom ovom koja je pred nama, je također učinjen po našem sudu znatan napredak u usporedbi sa prethodnom strategijom iz 2003. godine koja je ovdje također raspravljana i to kroz klasifikaciju pojedinih tokova otpada, procjenu postojećeg stanja i ciljeva i mjera koje će se poduzeti za svaki tok otpada pojedinačno. Međutim, europski trendovi u gospodarenju otpadom kako se navodi u tom poglavlju, odnosno odjeljku ove strategije navodi se velika učinkovitost termičke obrade otpada ili da prevedem s hrvatskog na hrvatski, spaljivanju i to prema iskustvu triju zemalja, Danske, Slovenije i Austrije, ali se nabrajaju i nedostaci uvođenja spalionica i ti nedostatci, citiram "smatra se da su glavni nedostatci otpor među stanovništvom i nevoljkost političara da podrže taj proces". Dakle, uvođenja spalionica. Međutim, prema mišljenju našeg kluba pravi nedostatak termičke obrade otpada, odnosno spaljivanja nije niti otpor među stanovništvom niti nevoljkost političara da podrže taj proces nego je pravi razlog zapravo i prava opasnost kod termičke obrade otpada, prvenstveno u tome što spaljivanje predstavlja opasnost po zdravlje ljudi i po okolišu, i to je naprosto činjenica. Posebice ako se imaju u vidu neučinkovitost kontrole i nadzora u Hrvatskoj. Treba znati da se spaljivanjem povećava, naglašavam, povećava toksičnost otpada kojeg spaljujete. Ne potiče se izbjegavanje otpada jer se spalionicama da bi mogle raditi pri određenim kapacitetu treba osigurati stalna količina otpada za spaljivanje što je samo po sebi kontradiktorno u strategiji. Jer s jedne strane idemo za time da se smanjuje količina otpada, a s druge strane kao glavni način rješenja otpada navodimo spalionice što čim imate spalionice to je jednostavno kontradiktorno sa pokušajima da se smanji otpad. Jer tim spalionicama treba osigurati gorivo, ne. Tome produkti rada spalionice su svake spalionice su toksični pepeo i filteri koji pripadaju među najtoksičniji otpad koji nastaje spaljivanjem i tako je i klasificiran u Zakonu. Dakle, filteri su također otpad i to opasni otpad, a u Hrvatskoj još nije uopće riješeno zbrinjavanje opasnog otpada, a pogotovo ne onog koji nastaje spaljivanjem. Nadalje, u strategiji se navodi da je vizija, odnosno zamisao gospodarenja otpadom tzv., bezdeponijski koncept kojem se teži kao idealu što su mnogi kolege ovdje već spominjali. Mi držimo da je ovakav koncept prije svega nerealan, a nakon toga i opasan jer spalionice komunalnog otpada nisu alternativa deponijima. Podcrtavam, spalionice nisu alternativa deponijima. Treba imati na umu da spalionice iako rade na principu suvremenih tehnologija emitiraju u zrak teške metale kao što su olovo, živa, kadmij i spojevi različitih dioksina i furana koji su opasni po zdravlje i u najmanjim količinama tako da redovito mjerenje i praćenje koncentracije ovih spojeva sigurno neće biti dostatno da zaštiti ljudsko zdravlje u okolici spalionice. Također se treba uzeti u obzir da u Hrvatskoj praksa sasvim drugačija od zemalja Europske unije i da se propisi najčešće ne poštuju, te da nema primjerenog kaznenog gonjenja ukoliko do propusta u upravljanju spalionicom dođe. Isto tako, ne mijenjaju se redovito filteri zbog različitih vrsta ušteda pa sve više toksičnih plinova se ispušta u zrak ili toksični pepeo se neprimjereno odlaže na komunalno smetlište. Kao što znate, to je bio upravo slučaj sa požarom puta u Zagrebu gdje je došlo do požara na otpadu toksičnog produkta spaljivanja, odnosno pepela i filtera. Držimo, dakle, da Strategija mora riješiti i prije svega smanjenje količine i toksičnosti otpada kroz razne ekonomske poticaje i zakonske mjere. Treba poticati ponovnu upotrebu recikliranja i kompostiranja, prije svega, te sanirati postojeće deponije i to po standardima Europske unije. To znači primjenu tzv. Strategije koja bi u krajnjoj liniji bila strategija bez otpada. Dakle, to bi bio ideal kojem se teži, kroz koju bi se poticalo izbjegavanje stvaranja otpada, mehaničko-biološka obrada, kompostiranje i ono što je najvažnije, gospodo, u cijeloj toj priči odvojeno prikupljanje otpada. Naime, posao u odjeljku koji govori o posebnim mjerama za ostvarivanje strateških ciljeva i to pod B gospodarenje neopasnim otpadom, planira se i projektira izgradnja 1 do 4 energane na otpad, što se spominje više puta u ovom dokumentu kao i pod odjeljkom 4.2.1. komunalni otpad. Iako se pod odjeljkom 1.2. pod točkom A navodi da je osnovni princip kojim se strategija rukovodi poštivanje hijerarhije gospodarenja otpadom. Gdje se izbjegavanje otpada daje prioritet, a spaljivanje se nalazi na dnu hijerarhijske ljestvice. Planovi za izgradnju elektrana na otpad su mnogo jasnije specificirani nego ciljevi za kompostiranje, recikliranje, mehaničku biološku obradu pa se nameće sam po sebi zaključak da strategija spaljivanja komunalnog otpada daje prednost u odnosu na mjere koje se nalaze na vrhu hijerarhije gospodarenja otpadom koje sam već nabrojio. K tome imajući, dakle, u vidu neučinkovitost nadzora, još jednom ovdje spominjem zagrebački PUTO, teško je povjerovati da će nova postrojenja biti za obradu neopasnog ili opasnog otpada, da će ispunjavati ekološke i sigurnosne standarde Europske unije. Naime, nigdje se u nacrtu strategije ne navode konkretne mjere kojim će se unaprijediti sustav nadzora i kontrole, već se primjerice navodi u točki 3.3. opće mjere da će se unaprijediti informacijski sustav i izvještavanje o otpadu, te educirati svi koji trebaju dostaviti i prikupiti podatke o količinama i sastavu otpada. Sasma je sigurno da sama edukacija nije dovoljna ukoliko ne postoje stimulativne i kaznene mjere za proizvođače otpada koji bi zbog visokih cijena zbrinjavanja otpada, posebice opasnog, mogli nastaviti sa dosadašnjom praksom, a to je neprijavljivanje točnih količina i sastava otpada jer im na taj način to pojeftinjuje njegovo zbrinjavanje. Pod posebnim mjerama za postizanje strateških ciljeva navodi se izbjegavanje i smanjivanje količine otpada. Dakle, kroz edukaciju javnosti, provođenje projekata čistije proizvodnje, unaprjeđenje sustava odvojenog skupljanja i recikliranja otpada, itd. Međutim, nisu jasno navedeni ciljevi koji se žele postići izbjegavanjem neopasnog i opasnog otpada kao što nisu jasno navedeni ni rokovi, ni metode, niti tko je odgovoran za implementiranje tih metoda u određenim rokovima. Ključ rješenja zapravo je sasma sigurno u odvojenom sakupljanju i recikliranju otpada. Ja želim ovdje naglasiti u ime Kluba zapravo i uputiti poruku i gospodinu državnom tajniku i pomoćniku ministra, ministrice da je posve jasno da nema nikakve reciklaže otpada bez odvojenog prikupljanja. To mora postati jasno svima. Nema priče o reciklaži bez odvojenog prikupljanja otpada. Kad jednom bacite komunalni otpad, bio on staklo, plastika, papir ili bilo što drugo što je upotrebljivo za reciklažu ili bio to organski otpad koji je upotrebljiv za kompostiranje, ili bilo koja druga vrsta otpada koja je primjerena za reciklažu, kad jednom to bacite u istu vrećicu, to postaje smeće koje se ne da reciklirati. Prema tome, čuvena parola koju smo tisuću puta čuli ili pročitali ili čuli sa televizijskih ili radijskih reklama ili je pročitali na različitim jumbo plakatima koja je glasila "otpad nije smeće" nije točna ako nema odvojenog prikupljanja otpada. Ako nema odvojenog prikupljanja otpada tada je sav otpad smeće. I onog časa kada se radnici čistoće ili komunalnih poduzeća u Hrvatskoj uhvate za onu vrećicu ili kantu u kojoj je pomiješan sav otpad zajedno, tog časa je to postalo smeće. I nema više priče ni o recikliranju, ni o kompostiranju, ni o smanjenoj količini otpada niti sve to skupa. A ono što je najvažnije od cijele te priče takva vrsta smeća se ne da ni spaliti. Prema tome, nije priča toliko jednostavna kao što izgleda u prvi mah. Posebno kada je opasni otpad u pitanju zapanjuje nas činjenica u Klubu da se kao rješenje za konačno zbrinjavanje navode cementare, spalionice i duboke bušotine za otpad iz naftnog rudarenja a kao jedan od faktora koji otežava učinkovito gospodarenje opasnim otpadom u Hrvatskoj se navodi taj tzv. … ili "ot in my backyard effect" zapravo zabrinutost javnosti kao da je neopravdana uslijed neinformiranosti i nedovoljne educiranosti što dakako nije točno. Javnost je itekako dobro informirana i dobro educirana. Pri tom cementare u Hrvatskoj gospođe i gospodo ne ispunjavaju sigurnosne i ekološke standarde Europske unije, za zbrinjavanje ostataka spaljivanja kao što su … filteri još jednom upozoravam ne postoji rješenje a naftne bušotine teško da mogu predstavljati izolirane zamke za opasni otpad koji će s vremenom sigurno iscuriti u okolno tlo i podzemne vode. Za otpad životinjskog porijekla se navodi potreba za najmanje još tri objekta otvorenog tipa za toplinsku preradu bez identificiranja potreba i istraživanja mogućnosti da se zapravo izbjegne takvo spaljivanje ili kompostiranje ove vrste otpada. Iako Europska unija ima utvrđen cilj za smanjenje količine opasnog otpada od 20% do 2010. godine u odnosu na količine iz 2000. strategija ne navodi ciljeve za postizanje smanjenja količine opasnog otpada. Ono što nas posebno brine je to što je tako loše definirano pohranjivanje u dubokim bušotinama, da bi se moglo zaključiti da će se u takvim bušotinama pohranjivati i opasni otpad što predstavlja nedopustiv način zbrinjavanja. I konačno zaključnu rečenicu samo još jednu za kraj. Ono što mi zapravo držimo glavnom primjedbom na nacrt strategije je da iako se više puta referira na poštivanje hijerarhije gospodarenja otpadom u cilju izbjegavanja odnosno smanjenja nastajanja otpada, vrednovanja i odlaganja nigdje se ne navode jasni ciljevi i rokovi koji se žele postići za smanjenje nastajanja otpada. Bez takvih konkretnih ciljeva i rokova strategija bojimo se u Klubu HSP-a ostat će mrtvo slovo na papiru i vjerojatno se neće značajno smanjiti niti količina otpada koja dolazi na odlagalište niti način njegovog zbrinjavanja. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Sada idemo na pojedinačne rasprave, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovani državni tajnici, kolegice i kolege. Svi mi koji smo bili u lokalnoj samoupravi dugo mogli bi satima pričati o smeću jer je to jedno od bitnih tema, kratko jedan prijedlog. Dakle, dobro je da su autori strategije obuhvatili period u kojem misle da bi mogli postići ono što čekaju dakle sljedećih 20 godina, ali sigurno je da su imali na umu i stanje zatečeno stanje, dakle sve ono naslijeđeno od dugog niza godina prije ovog. Sadašnje stanje u kojem vrlo slabo funkcionira gospodarenje otpadom dovodi do nepotrebnog gomilanja velikih količina otpada na mahom neuređene deponije i divlja odlagališta. Pogledajmo samo stanje uz rijeku Savu. Nevjerojatno kako se pravilno izmjenjuju smetlišta i crpilišta, na žalost čak je i redoslijed takav ako idemo nizvodno, pa je prvo smetlište, pa crpilište, pa smetlište, pa crpilište, dakle i jedni i drugi nastale uz iskorištene one šoder grabe, jer smeće nije bilo organizirano, prikupljanje organizirano na taj način da se odvozi pa su onda svi punili i to je zapravo tragedija jednog velikog grada. Evo i šumarci uz Savu ako malo prošećemo, ornitološki rezervati prepuni su smeća. Ono što nam se sada događa je jedan elegantan način zbrinjavanja otpada a da nitko ništa ne reagira pa ni inspekcija. Recimo jedno ogromno područje imamo zaštićeno, sportsko rekreacijska zona, dakle nema nikakve izgradnje, ljudi prodaju zemljište, dolaze kupci, skidaju humus, kopaju šoder, navažaju unutra otpadni građevinski materijal uz hrpetine smeća, ponovno to zatrpavaju ravnaju i nikome ništa, ni jedna od inspekcija nije napravila ništa. Ta je pojava sve češća, pogledajmo to je uz jezera Rakitije, Orešje, dakle ovdje u neposrednoj blizini čim prijeđete most i to vrlo ružno izgleda, uništava se priroda a da ni jedan od nadležnih inspektora nije napravio baš ništa. Ovdje opisujem i područje gdje je dobro organizirano prikupljanje otpada, uključujući i glomazni otpad. E sada kako izgledaju područja uz željezničke pruge, duž cijele Hrvatske, kako Hrvatska izgleda gledajući iz malih turističkih aviona, kako turisti nepogrešivo otkrivaju otočka smetlišta njuhom i vidom čuli smo i vidjeli bezbroj puta. Strategija daje značajno mjesto gospodarenju otpadom, uređenje postojećih deponija, smanjenje broja deponija što je jako bitno, zabrani odlaganja smeća na otocim ali izgradnji jedna do dvije spalionice. Tu će sigurno biti problema, otpora ali na to smo isto navikli. Nakon havarije Puta gomila se opasan otpad često u ilegalnim skladištima, svakako na neprimjerenim mjestima. Bitan korak je učinjen uključivanjem proizvođača otpada da participiraju u troškovima zbrinjavanja ambalaže prije svega PET ambalaže. Premalo plastičnih boca to vidimo gdje god se nalazi otpad završava u malobrojnim kontejnerima. Staklena aluminijska ambalaža uglavnom završava u nekorisnom otpadu kao i papir. Pojednostavljeno jer strategija je stvarno stručno i opširno napisana, dakle trebalo bi stvoriti uvjete odlaganja korisnog otpada, postavljanjem posuda i kontejnera, trebalo bi itekako raditi na edukaciji od vrtića, škola. Evo primjer Njemačke, gdje i najmanje dijete neće dozvoliti da se bilo što od korisnog otpada baci, bilo je maloprije razgovora o jednoj vreći, nije jedna vreća u nekakvoj garaži ili negdje drugdje postoji nekoliko vreća i vrlo uredno se u svaku od tih vreća razvrstava ambalaža pa se zatim vozi do posuda. Treba ohrabrivati i poticati prerađivače korisnog otpada jer čemu prikupljanje ako taj otpad nitko ne prerađuje, ja se nadam sada da je stanje zahvaljujući nekolicini prerađivača nešto bolje ali trebalo bi dobrim kreditima pomoći da stvarno prošire proizvodnju jer konačno tako će se i zbrinuti korisni otpad a i povećati zaposlenost. Mi smo napravili nešto što je dobro, stimuliramo lovačka i ribička društva. Ne bi vjerovali za jednu ne veliku pomoć u radu društava, oni organiziraju prikupljanje otpada, oni stvarno prate ogromna mahom nenaseljena područja i pomažu uz jasno logistiku općine to jako dobro funkcionira. Zatim, rekao sam treba postići dogovor o centraliziranim odlagalištima. To smo probali i ranije išlo je dosta teško mislim da država ovdje će morati dosta oštro presjeći i to se mora dogoditi. Treba identificirati i pratiti opasni otpad, puno je poznatih proizvođača za koje znamo da imena kao … proizvod ili ambalažni otpad opasana, međutim, gubi se trag često, tu inspekcija mora itekako pratiti. Predvidjeti povećane količine otpada elektronskih aparata i način zbrinjavanja, to smo isto danas već čuli, sve više televizora kompjutora, s kojima ne znamo kud bi, svesti sadašnje količine na predviđenih 20% to je stvarno odlično, jasno uz kompostiranje jednog dijela i mislim da i mi želimo evo i predlagateljima a i svima nama da to uspije. Vjerujem da uz pomoć Fonda za zaštitu okoliša, zatim ministarstva, općina, gradova, županija uz dobru suradnju indiciranih stanovnika ova strategija može uspjeti. Evo ukratko. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici, poštovani državni tajniče! Moram reći da je vrlo interesantno proučavati ovaj materijal. I koje mi se prvo pitanje postavilo kad sam prvi put zaista pročitao ovaj materijal prijedlog strategije? Činilo mi se da je napravljena za kabinet. Zaista sjajno obrazlaže problem zbrinjavanja otpada na znanstvenoj podlozi. Sve što je vezano za zakone, problematiku se nalazi u materijalu. Da li nam ta strategija treba? Naravno da treba, pa nismo protiv strategije. Ali, kolegice i kolege zastupnici, predlagatelj strategije Vlada Republike Hrvatske na prvoj stranici konstatira da je stanje sa deponiranjem, zbrinjavanjem ili rješavanjem otpada krizno. Da li a koji su čitali sigurno znaju još jedna konstatacija u strategiji stoji. Ako stoji onda je upitno šta rješava ova strategija. Vlada nama priznaje da važeći zakon se ne provodi. Nijedne rečenice zašto se ne provodi. Nema razloga zašto se ne provodi sadašnji Zakon o zbrinjavanju otpada, a naravno onda mi možemo ići šumom a život drumom i govoriti da smo donijeli strategiju ali problem će ostati onakav kakav je. Je li ova strategija utemeljena na razvojnoj politici Republike Hrvatske? Je li se vezala uz razvojnu politiku? Šta me na to potaknulo? Hoće li Hrvatska graditi termoelektrane na vodu ili na sunce, vjetar ili ne znam ni ja šta, na obnovljive izvore energije? Je li to bitno utječe na stvaranje otpada? Ako je elektrana na ugalj to i laik zna da ima više otpada nego na vjetar. Je li Hrvatska zadovoljila svoje razvojne potrebe što se tiče energije? Nije. Kolegice i kolege, naprosto jer Hrvatska ima ili 299,99 tisuća radnika nezaposlenih pa ne može izabrati bilo kakav razvojni put i čekati da riješi svoj temeljni problem a znamo da jedna velika sila nije potpisala sporazum iz Kiota, ne zato što nije svjesna značenja tog sporazuma nego zato što je imala vlastite interese, interese svojih građana, svoje privrede i svoje gospodarstvo. Ako na stvari tako gledamo ciljevi su zaista dobro postavljeni, zaista su dobro postavljeni ciljevi. Ali kako doći do tih ciljeva osim da propišemo pa onda nakon nekoliko godina konstatiramo da se zakon ne provodi i nikom ništa. Onda će ovo ostati opet mrtvo slovo na papiru. Jedan veliki problem koji ovdje ne spominjemo izravno. Naravno, načelno će platiti otpad oni koji ga stvaraju. Ako ova strategija nije utemeljena na razvitku, na razvojnim pravcima onda to načelo ništa ne znači, apsolutno ništa ne znači. U Hrvatskoj i danas ne možemo uvesti sustav da se razdvajaju različiti otpadi, naprosto jer ljudi ne mogu kupiti pet kanti koja jedna košta 360 kuna za različiti otpad. Jedna kanta košta 365 kuna. Neću reći koja je lokalna jedinica poslala pismo. Ako hoćete da vam se odvodi otpad uplatite na pet puta po 360 kuna. To naprosto nije realno. Ta strategija ne provodi se. Prema tome, da li ćemo mi proizvoditi Cocktu, ne znam gdje se Cockta proizvodi ili ćemo Coca-Colu bitno je za ovu strategiju. Da li ćemo proizvoditi mlijeko u tetrapaku ili u povratnoj ambalaži bitno je za ovu strategiju. Zbog toga smatram da bi valjalo imati u strategiji prioritete koji su vezani za strategiju razvoja. Idemo na nešto što u ovoj sabornici, Saboru smo se nekoliko puta složili da je recimo voda diferencija specifica ili prednost Hrvatske u svijetu stanje sa pitkom vodom. Je li ova strategija utvrđuje koja su slivna područja isključena iz deponiranja bilo kakvog otpada, baš zbog sačuvanja vodotoka koji će u budućnosti određivati gospodarsku situaciju u Republici Hrvatskoj. Nema takvih naznaka u strategiji, čak ni da će se to dogoditi osim da se otpad neće odlagati na otocima što naravno podupirem. Naravno da podupirem. U tom smislu, naravno ja nisam stručnjak za tehnologiju otpada ali mogu pročitati kad se kaže da se zakon ne primjenjuje i da je krizno stanje sa zbrinjavanjem otpada odnosno deponiranjem odnosno rješavanjem problema otpada danas. Još bih se vratio na problem vode. Rekao bih u nekoliko navrata iz saborskih klupa, čak iz govornice, čak sa predsjedničkog stola ili ispred Vlade je navedeno da će voda u budućnosti značiti više nego što je danas nafta i energija. Hrvatska je zemalja koja ima značajan relativni višak vode i koja je čini mi se iz kuloara da je jedan dio tih izvora dat u koncesiju. Čudim se kako bar ti koncesionari ne vrše pritisak da se isključe područja, slivna područja koja osiguravaju pitku vodu u budućnosti zaštite od deponiranja otpada naročito kad je riječ o opasnom otpadu kao što su baterije, kao što je otrovi iz lijekova kojima je protekao rok itd. Prema tome, nije dilema da li poduprijeti strategiju nego je dilema dinamika kojom će se realizirati zbrinjavanje otpada i prioriteti koji će se utvrditi u strategiji. Ako su hrvatski građani sada obaviješteni da će strategija koštati 3 milijarde eura a znamo da ne mogu neki kupiti ni kruh jer su na socijalnoj potrebi onda treba u strategiji već sada reći tko će platiti kojom dinamikom i koje prioritete. Ja mislim da to spada u strategiju jer građani moraju znati šta ih čeka ako se ponašaju po jednom principu, a šta ih čeka ako se ponašaju po drugom principu. To im je Vlada dužna reći. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Poštovani zastupnik Slaven Letica. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Jure Bitunjac. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec. Izvolite.
Vrlo kratko gospodine predsjedniče pridružiti se onima koji su svjesni problema koji narastaju u stvari ali to da smo ih u obvezi rješavati naravno, sukladno sredstvima koje imamo a i ovim tehnološkim i svim ostalim dostignućima. Pa zbog toga bih rekla da eto mi je jako teško čitati ove stranice 34 gdje se kaže kada govorimo samo o kućanstvima da je samo 4,5% proizvedenog ukupnog otpada skupljeno i reciklirano i da teko oko 20-ak posto stakla se radi. Isto tako tek jedna trećina papira. Dakle, ispada da što si siromašniji to si rastrošniji, odnosno jednostavno da smo na stupnju razvoja vrlo niskom što se tiče gledanja na otpad ne kao smeće, ne kao teret nego kao izvor sekundarnih sirovina. Sada kada je gospođa Čuhnil govorila da me isto podsjetila, sada je tu nema, na jedno stanje isto, a pardon, oprostite kolegice, isto u mesnoj industriji jer mi smo jedna od rijetkih zemalja koja, da govorim samo o dva artikla. Svinjsku kožu pojede a ne preradi je u one proizvode koji su novčanici, torbe i ostalo što je puno skuplje. Ili ne znam svinjsku krv bace u kanalizaciju a ona je u biti podloga za različite lijekove, da ne govorim sve ostalo. Evo, tako to mi je na neki način dalo i zadaću da podržavajući ovu strategiju kažem upravo na najveći problem u glavama stanovništva koji je svjestan da proizvodi otpad misli da ga netko drugi i negdje drugdje mora zbrinuti čak, sada je već i Hrvatska mala pa svi misle kako će Hrvatska moći plaćati zbrinjavanje svog smeća i negdje vani ako se i ne radi samo o radioaktivnom otpadu. Dakle, dolazim iz Koprivničko-križevačke županije gdje je locirano jedno od moguće regionalnih odlagališta i ono na što mora svatko tko u Hrvatskoj se bavi zbrinjavanjem otpada razmišljati je broj stanovnika koji proizvodi određeni kućanski otpad a i industrija koja isto tako mora biti dovoljno razvijena da bi se količine koje po prilici su ekonomski isplative za izgradnju jedne tvornice za preradu otpada, ja neću govoriti o odlagalištima, o zbrinjavanju u prirodi nego ću govoriti o tvornicama za preradu sekundarnih sirovina koji nastaju iz otpada, ona je rentabilna koliko je meni poznato jer sam se time bavila dugo godina kao predsjednica bivših i izvršnih vijeća i ostalih dakle, općina jedinica koje organiziraju zbrinjavanje otpada za nekakvih 700 tisuća stanovnika po prilici. Sada kada gledamo ovu tu tabelu na stranici 35 i vidimo količine otpada po stanovniku i broj kubičnih metara i te male županije onda vidimo da Hrvatska ukupno po svojem broj stanovništva bi možda mogla imati tri takve tvornice eventualno za preradu, ponavljam, takovu gdje bi se onda iskoristili i svi ovi metali o kojima je kolega Rožić govorio da danas odlaze u zrak spaljivanjem dakle na klasični način da odlaze ono baš doslovce u dim. Dakle, i to bi se moglo skupljati, prerađivati kao potencijalna kasnije sirovina za izradu različitih stvari. Eto, u tome dijelu dakle, zadaća nas zastupnika je pretpostavljam prvo podržati ovu strategiju koja daje samo neke okvire iako se ja jako bojim kada se strategijom dozvoljava 21 odlagalište u županijama to će se tako i shvatiti i nitko, vrlo teško će se dakle, udruživati s drugima, i nitko neće vidjeti dakle, prednosti tog budućeg mjesta gdje bi se trebao komunalni otpad zbrinjavati. A prednosti su ogromne od toga da se zapošljava radna snaga, da se dobiva sva infrastruktura, kao što je vodoopskrba, odvodnja, da se dobiva određena količina novca za rentu i da se jednostavno postaje nečim što druge zemlje imaju u središtima gradova zbrinuto, npr. ako idete u Beč u središtu grada jedna takva tvornica za preradu smeća, ona ako zadovoljava sve standarde zaštite okoliša, dakle, može normalno raditi i u napućenom području. A kod nas se problem komunalnih, zbrinjavanja komunalnog otpada uglavnom koristi u političke svrhe, ili politikanske, pa se i prije nego što je uopće stanovništvo obaviješteno i o zaštiti studija na okoliš o bilo kakvim elementima ili posljedicama i dobrim i lošim stavlja u službu lokalnih leadera bilo koje političke opcije koju onda u izborima dižu ljude u nekakve štrajkove odnosno u javne prosvjede protiv nečega što uopće nije poznato pa zato dakle, prvo termini koje uopće rabimo za to bi se trebali mijenjati. Trebala bi se4 mijenjati svijet da sami taj otpad moramo i zbrinuti i trebala bi se mijenjati svijest dakle, da klasična smetlišta su stvar prošlosti i u Hrvatskoj. Ne samo u svijetu nego i u Hrvatskoj. Dakle, zadaća nas zastupnika bi trebala biti i stvaranje good willa, da tako kažem tj. Pozitivnog javnog mijenja prema budućoj provedbi koja će slijediti nakon prihvaćanja strategije kroz i nove zakonske akte i kroz provedbene akte i u tom dijelu evo pridružujem se svima onima koji su u ovom području veći stručnjaci od mene ali mislim da politika mora se prestati miješati u stručne probleme i da mora pustiti struci dakle da na najbolji mogući način vodeći računa o vrsti, dakle, otpada koje hrvatsko stanovništvo i industrija proizvodi i o našem malom prostoru napravi ono što će biti najracionalnije. I u ekonomskom dijelu i svima ostalima. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Jagoda Martić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo već smo danas puno puta čuli da stalne promjene u načinu života kao i širenje potrošačkog mentaliteta ima za posljedicu stalni trend rasta količine otpada koji ako se ne primjereno odlaže može ostaviti trajne negativne posljedice po okoliš. Neodgovarajuće gospodarenje otpadom najveći je problem zaštite okoliša u Hrvatskoj. Vremena za postupanje je sve manje jer svakog dana nastaju nove količine otpada a neiskorišteni i odbačeni otpad postaje smeće koje trajno ugrožava zdravlje ljudi i okoliša. Količina otpada raste a infrastruktura koja bi taj otpad trebala zbrinuti nije dostatna. Kao što i sam predlagatelj konstatira činjenica je da će kriza gospodarenja otpadom ako se brzo ne učine značajne promjene poprimiti velike razmjere a otpad direktno ili indirektno utječe na sve sastavnice okoliša. Nepostojanje jasne i strogo određene strategije i gospodarenja sa otpadom na državnoj razini doprinosi ovakvom lošem stanju kada je riječ o zbrinjavanju otpada. Zbog toga se pridružujem onima koji podržavaju donošenje ove strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske koja je predmet ove današnje rasprave. Smatram da je pred nama kvalitetan i stručan dokument sa dobro konstatiranim i opisanim sadašnjim stanjem, sa dobro utvrđenim strateškim ciljevima i predloženim mjerama koje bi nedvojbeno trebale dovesti do poboljšanja postojećeg stanja. Bespredmetno je danas raspravljati o tome da li je ovu strategiju trebalo donijeti i ranije jer je situacija kada o zbrinjavanju otpada riječ zaista alarmantna. Sada imamo to što imamo, prijedlog strategije je pred nama, jedino što možemo je apelirati na Vladu da žurno pristupi izradi plana gospodarenja otpadom kako bi se gorući problemi zbrinjavanja otpada što prije počeli rješavati jer bi u protivnom ova strategija koja, naglašavam još jednom zaista stručan i kvalitetan dokument mogla ostati samo sažetak dobrih želja. Sporo rješavanje problematike svih vrsta otpada dovelo je do kritične situacije u najvećem broju jedinica lokalne samouprave. Vjerojatno se svi još jako dobro sjećamo slučaja Makarske i onih zaista ružnih prizora, hrpa smeća po ulicama grada. Prizori koji su pred novu godinu 2004. obišli ne samo Hrvatsku nego nažalost su izašli izvan granica naše zemlje kao jako dobra, pod navodnicima turistička reklama. A takvih problema nema samo Makarska odnosno Makarsko primorje već se mnogi gradovi svakodnevno susreću s ovakvim i sličnim problemima zbrinjavanja otpada. Bolje rečeno u Hrvatskoj je jako malo sredina koje zbrinjavanje otpada imaju riješeno na relativno zadovoljavajući način. A taj je primjer moje Makarske tipičan primjer koji na najbolji način ilustrira kakve posljedice nastanu kada se problemi ne rješavaju na vrijeme iako se u njihovom rješavanju važeći propisi primjenjuju na neodgovarajući način ili samo djelomično. Odlagalište Donja Gora u Podgori otvoreno je prije 27 godina kao odlagalište za tadašnju općinu Makarsku i grad Vrgorac. Godišnje se odlagalo otprilike desetak tisuća tona komunalnog industrijskog otpada bez ikakvog reda. Onako kako je otpad pristizao. Otpad se često zapali, a dim donosi vjetar pa Podgora danima zna biti zavijena u neugodan dim. Odlagalište zauzima površinu od preko 35 tisuća kvadratnih metara od čega su samo na manjem dijelu riješeni vlasnički odnosi. Veći dio preostalog zemljišta je u privatnom vlasništvu. Sve su to problemi koji se čitav niz godina nisu rješavali na adekvatan način nego su se stavljali pod tepih. Na kraju su ti problemi eskalirali tako da su mještani odlučili uzeti zakon u svoje ruke i fizički su blokirali prilaz do odlagališta i onemogućili daljnje dovoženje otpada. I tada je nastao totalni ekološki kolaps na Makarskoj rivijeri. Ovaj primjer na najbolji način ilustrira problem koji se, koji je čini mi se opće prisutan u našem društvu, a to je situacija da javnost u pravilu otpad i gospodarenje otpadom percipira kao problem ali ne svoj nego tuđi kojeg mora riješiti netko drugi. Država, županija ili netko treći a ne onaj kod kojeg problem i nastaje. Jer da se taj problem odlagališta Donja Gora rješavao na vrijeme odnosno da su jedinice na čijem se to području rješavalo da su s njim, da se s njim upravljalo na adekvatan način on bi sigurno funkcionirao još nekoliko godina dok ne dođe do otvaranja županijskog centra za gospodarenje otpadom. A ovako sad u Makarskoj imamo situaciju sličnu Varaždinu. Smeće se balira. Bale se odlažu na neadekvatan način. To poskupljuje, sada su bar takvih izračuni da to poskupljuje odlaganje smeća za nekih 4, 4 puta. I još je jedan problem jako prisutan u našem društvu i bojim se da će on još dodatno otežavati provedbu ciljeva koje je ova strategija postavila, a to je da je stav javnosti prema otpadu pretežno negativan što rezultira neprijateljskim stavom prema lociranju građevina i postrojenja za gospodarenje otpadom. Od reciklažnih dvorišta do odlagališta i postrojenja za termičku obranu. Znači onaj poznati efekt «Not in my back yard» vrlo živo se ukazuje širom Republike Hrvatske što svakako ne ide u prilog što hitnijem rješavanju problema otpada, a zvono za uzbunu se već odavno oglasilo. Evo još jedan svježi primjer koji ilustrira kako u praksi izgleda zbrinjavanje otpada. Mjesto radnje je opet park prirode Biokovo na kojem je uginulo 11 krava. Krave su uginule 2. kolovoza. Veterinar je utvrdio da je posrijedi trovanje. Policija je na dojavu izvršila očevid i od tada traju prepucavanja oko pitanja čija je obaveza uklanjanje leševa. U šumi propisa i zakona koji se isprepliću loptica odgovornosti prebacuje se s jedne, s jednih na druge s ciljem, sa cijelim slučajem upoznata je uprava za zaštitu prirode, Ured županijske veterinarske inspekcije u Splitu, javna ustanova Park prirode Biokovo, općina Podgora jer se ta lokacija nalazi na području općine Podgora. Upoznate su i Hrvatske šume. I svatko od njih misli da je to problem koji treba riješiti onaj drugi. Rezultat tog međusobnog prepucavanja i od optuživanja je da je taj da leševi krava ili bolje rečeno sada već njihovi ostaci nitko s Biokova nije uklonio, a proteklo je više od dva mjeseca. A da ne spominjem silne količine građevinskog otpada koje su nekontrolirano završile u moru pri čemu su se pojedini gradonačelnici ponosno hvalili da će izgraditi zlatne ratovi koji će biti ljepši od onog originalnog. Ovi primjeri s Makarskog primorja koje sam iznijela na najbolji način ilustriraju kakva je naša stvarnost kada je riječ o postupanju i zbrinjavanju otpada. Količina otpada raste, a postojeća infrastruktura koja bi taj otpad trebala odgovarajuće zbrinuti nije dostatna. Sustav gospodarenja otpadom ne funkcionira. Važeći propisi se samo djelomično ili neodgovarajuće primjenjuju. Nedovoljna edukacija građana i zaposlenika tvrtki o gospodarenju otpadom, nedovoljna svijest ljudi kod kojih je najčešće prevladava mišljenje da je problem zbrinjavanja otpada nečiji tuđi problem i treba ga rješavati netko drugi. Nadalje zbog sustavnog nerješavanja problema otpada na adekvatan način danas imamo prevelik broj neuređenih, nekontroliranih i za okoliš opasnih odlagališta otpada. Ovom se strategijom planira u idućih 5 godina sanirati i zatvoriti sva odlagališta otpada te izgraditi dvadesetak regionalnih centara za gospodarenje otpadom. Najviše po jedan u svakoj županiji. S tim da na otocima neće biti trajnih odlagališta. Situacija s otpadom je već toliko alarmantna da zahtijeva žurnu izgradnju regionalnih centara za gospodarenje otpadom ali nažalost u većini županija sa tim poslom nije se previše odmaklo od početka. Još uvijek imamo nepotpunu prostornu definiranost lokacija odlagališta. Projektna dokumentacija i potrebne dozvole ne postoje. Na dijelu postojećih i potencijalnih lokacija, građevina i postrojenja imovinsko-pravni odnosi nisu riješeni. Problema je, to nam je svima jasno jako puno. Sretna okolnost aktuelnog stanja s otpadom jest značaj ovog problema koji iz dana u dan uočavaju svi slojevi našeg društva što u konačnici mora dovesti do početka kvalitetnog rješavanja ovog problema, a to podrazumijeva primjenu postupaka za izbjegavanje, smanjivanje, odvojeno prikupljanje i recikliranje otpada te konačno sanitarno i ekološki uredno odlaganje ostalog inertnog otpada. Uostalom to je na kraju krajeva jedan od glavnih, od bitnih uvjeta prijema u Europsku uniju i, i predstavlja kvalitetno rješenje zbrinjavanja otpada. I na kraju jer mi je vrijeme isteklo samo bih još naglasila potrebu edukacije i to svih struktura i svih slojeva društva od vrtića pa nadalje da se prema tom otpadu zaista počnemo ponašati onako kako taj problem i zaslužuje. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sad bi prekinuli sjednicu. Sutra je na redu prvi poštovani zastupnik Vladimir Štengl pa Kruno Peronja, Vlado Jelkovac, Mato Arlović i tako dalje. Dakle nastavljamo sutra u 9.30. Gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom i raspravom o prijedlogu Strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske. Poštovani zastupnik, Vladimir Štengl. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Polazeći od tvrdnje, ne jednom izrečene, da mi ovu zemlju nismo samo naslijedili od svojih predaka, nego smo je i posudili od svojih potomaka rješavanje pitanja gospodarenja otpadom naša je obveza prema precima, potomcima, a naravno i prema nama samima i kad smo već kod potomaka, bolje posuđeno što prije vratiti. Činjenica je da je sadašnje stanje gospodarenja otpadom u Republici Hrvatskoj na vrlo skromnoj razini, uz dužno poštovanje prema svim pozitivnim primjerima i pomacima. Na žalost, još uvijek prevladava svijest i navika odbacimo smeće ili sve što nam se ne čini potrebnim, ali odbacimo što dalje od svoga dvorišta i više nas nije briga. Svakako da ima i izuzetno dobrih primjera, ali sve je to još daleko od poželjnog, a kamoli od optimalnog. Kako cijela ta priča o otpadu ima i svoju cijenu, a ona nije mala, pravila igre moraju bit određena od strane države, nazvao to netko centralizacijom ili ne. Naime, netko ipak izračuna da je to isplativo, itekako isplativo, pa krenu igre za koje se baš ne može reći da su korektne. Istočna Slavonija je, uz sjeverozapadnu Hrvatsku, navedena kao dobar primjer, a upravo se tamo tako nešto događa. Da ti i takvi postupci nemaju nikakve druge posljedice, to je jednostavno gubitak vremena, a vrijeme nam je itekako dragocjeno. Vidljivo je iz snimka stanja, da je najbolja situacija u gradu Zagrebu i neka je, ali je isto tako to daleko od dobrog i poželjnog. Ekonomski efekti optimalnog gospodarenja otpadom su nesagledivi i sva ulaganja se vrlo brzo i obilato orijentiraju, a mi nismo toliko bogati, da kažem nismo uopće bogati, da bi sadašnji način zbrinjavanja otpada, odnosno nebrige za otpadom ostavili za neku budućnost. Ova strategija je dobar put, jedini put da sačuvamo okoliš od pučinskih otoka na jugu do kopačkih i inih ritova na sjeveru. Ne mogu ne spomenuti jednu kategoriju vodotoka odvodne kanale, zadnje vrijeme toliko puta spominjane radi zapuštenosti. Pitam se koliko u svakom od tih kanala možemo pronaći auto olupina, odbačene bijele tehnike, a o PVC i PET ambalaži da i ne govorimo. Bez tog odbačenog otpada protočnost bi bila daleko bolja, a o izlijevanju bujičnih voda da se i ne govori. I zaključno, u mehanizmu koji je pokrenuo i pokreće Hrvatsku i ova strategija ima značajno mjesto. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik, Kruno Peronja. Izvolite.
Upravo je, gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, ovaj Prijedlog strategije i gospodarenja otpadom stigao u pravo vrijeme na naše klupe, ali prije nego što kažem najvažnije, ja bih istaknuo veliki napredak upravo Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva koje je jedan veliki korak napravilo upravo realizirajući jedan dio predložene strategije gospodarenja otpadom u Republici Hrvatskoj. Naime, vrlo odlučno i čvrsto je ministarstvo postavilo okvire, a ja ću reći konkretno ono što područna i regionalna samouprava može napraviti, prihvatila taj izazov i krenula u formiranje Centra za gospodarenje otpadom, ne samo za područje Splitsko-dalmatinske županije, nego i za susjedne županije i tako stvarajući pretpostavke da se na jedan najmoderniji suvremen način, čak bi se usudio reći, veći standardi nego što su to sada u Europi i u svijetu prihvatili i realizirali ovo iz jednostavnog razloga. Naime, dosadašnjom Strategijom zaštite okoliša Republike Hrvatske i Nacionalnim planom djelovanja za okoliš, utvrđeno je da je neodgovarajuće gospodarenje otpadom najveći problem zaštite okoliša u Hrvatskoj. Kao županija koja je okrenuta svojim izvorima pitke vode, već su se razvile brojne punionice vode, razvoj turizma. Odlučili smo čvrsto prihvatiti ponuđene prijedloge rečenog ministarstva i krenuli i sanirali u Podgori svima znano jedno odlagalište, zaštićujući time i Zagoru, izvorište pitke vode, priobalje, ali i otoke i uskoro očekujemo dovršetak i izdavanje lokacijske i građevinske dozvole za izgradnju rečenog centra. I ovo je prigoda za zahvaliti se upravo gospođi ministrici Marini Dropulić, državnom tajniku gospodinu Mrdoljašu, gospodinu Ružinskom, što su unatoč nedovoljnoj pripremljenosti pučanstva, poštujući rezultate navedenih studija krenuli hrabro u izgradnju onoga što se zove naša budućnost. S time nas problem neće zateći, već ćemo riješiti problem na vrijeme, formirati centar, sanirati brojna odlagališta na području Splitsko-dalmatinske županije, ukazati na mogućnost iz susjednih županija kako to treba urediti. Jer dosad neuređeni sustav gospodarenja otpadom negativno se odražava na sastavnice okoliša, kao što su voda, zrak, more i tlo, te na klimu. Naime, dosadašnjim i dovršetkom autoceste Split-Zagreb, odnosno Dubrovnik-Zagreb, veliki broj turista dolazi, veći će broj biti smeća, a sve je to preduhitreno upravo već realizacijom jednog dijela ove predložene strategije. Nas u prvom redu interesira i muči ovaj komunalni otpad kojega želimo riješiti, ali animirajući i općine, gradove i županije koje trebaju najvažniji dio posla napraviti, a to je edukacija od dječjeg vrtića nadalje. Tako da se ne događa da na ulazu u turističke općine i gradove vidimo odbačene hladnjake, štednjake, nego da razvijajući svijest i smanjimo i troškove odvoženja otpada. Naime, rješavajući to da se posebno odlaže stari papir, PET ambalaža i tako da doista bude otvorena mogućnost da se mnogo toga otpada i riješi. Nismo zaboravili niti na životinjski otpad, iako to nije obveza lokalne zajednice, ali jedini put u tom rješavanju jest vrlo dobra suradnja između općina, gradova, županija i hrvatske Vlade, odnosno rečenog mjerodavnog ministarstva. Svakako da prema svojstvima otpada on se i razvrstava. Nama je cilj preduhitriti sve divlje deponije, sanirati ih, stvoriti mogućnost da se na tim divljim deponijima sanacijom oni zazelene, zatrave i stvori se pretpostavka da se oni koriste, takvo zemljište za neku drugu dopuštenu namjenu, jer upravo podaci da je do 2003. ukupno odloženo oko 34 milijuna kubika otpada na 281 odlagalište. Od toga na 60 većih s prosječno 0,79 kubika odnosno 191 kilogram po stanovniku godišnje. To nas treba zabrinjavati. Ne možemo dopustiti da odlagališta divljaju i rastu, a pretpostavka za centre je, za centre za gospodarenje otpadom je ispunjena. Naravno da budući su to prvi koraci lokalna zajednica mi smo organizirali i obilaske najmodernijih u ovom dijelu Evrope i svijeta kako bi skinuli jedan anemozitet kod lokalnog stanovništva, jer se vidi da to može doista funkcionirati, da se uz to mogu razvijati i drugi gospodarski objekti i da se na taj način može i povećati broj zaposlenih. Smatramo da uz zaštitu okoliša takve centre treba čim prije izgraditi, požuriti sve izrađivače studija, ohrabriti i općine i gradove i županije zajedno sa našim ministarstvom i tu ne smijemo čekati. Ne smijemo dopustiti da nas vrijeme pregazi jer brojnost turista koja dolazi na hrvatski Jadran nosi sa sobom uz one dobre strane i veću količinu otpada onog najjednostavnijeg od plastičnih vrećica pa na dalje. Mi trebamo čim prije završiti sve započete projekte. Odlučno izdati lokacijske građevinske dozvole, ne puštajući da nas neki drugi prioriteti odvuku u nepotrebno trošenje vremena. To poglavito stoga jer smo i mnoge mlade stručnjake upravo osposobili da vide kako to funkcionira u susjednoj Austriji, kako to funkcionira u Švedskoj. Mladi educirani stručnjaci su zapravo zalog da ćemo poštujući najveće standarde Evrope i svijeta zaštititi naš okoliš, more, vodu, zrak i stvorit pretpostavku za daljnji razvitak našega gospodarstva, povećati broj radnih mjesta, ali i zaštititi lokalno stanovništvo, da nikakvih zagađenja tu neće biti. Stoga ohrabrujemo našu ministricu i čitavo ministarstvo da ne kasni sa ničim, nego da ima uporišta i dobre saveznike u općinama, gradovima i županijama i da se to, ti projekti započeti čim prije odmah dovrše.
Hvala. Poštovani zastupnik Vlado Jelkovac.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Strategija gospodarenja otpadom Republike Hrvatske je mislim da ćemo se složiti jedan zaista kvalitetan dokument, stručan, kvalitetan sa dobro prikazanim stanjem i sa nekim konkretnim prijedlozima. Ona će postati sastavni dio strategije zaštite okoliša i svrha njezine izrade je uspostaviti jedan okvir unutar kojeg će Republika Hrvatska smanjiti količinu otpada kojeg proizvodi, a onim otpadom koji je proizveden održivo gospodariti. Strategija sadrži ocjenu postojećeg stanja, osnovne ciljeve i mjere za gospodarenje otpadom, smjernice za uporabu i zbrinjavanje otpada, ali i procjenu investicijskih ulaganja i izvore financiranja gospodarenja otpadom u Republici Hrvatskoj za razdoblje do 2025. godine. U ocjeni postojećeg stanja kaže se da su problemi gospodarenja otpadom u Republici Hrvatskoj posebno izraženi i da je situacija u najvećem broju jedinica lokalne samouprave gotovo kritična. Količine otpada rastu, a sustav gospodarenja otpadom ne funkcionira u potpunosti ili u najvećoj mjeri. Nema dovoljno poticaja za korištenje recikliranih proizvoda i skuplja se uglavnom samo papir i staklo i to niti približno dovoljno. Zbrinjavanje opasnog otpada također je posebno značajni problem, a opasni medicinski otpad samo se djelimično obrađuje. Na gotovo sva odlagališta komunalnog otpada odlagao se otpad svih kategorija uključujući i onaj opasni. Registrirana su 281 odlagalište, ali mislim da je još puno veći problem preko 3000 divljih deponija. Skupljanjem komunalnog otpada obuhvaćeno je oko 65% stanovništva Republike Hrvatske s tim da otpad u moru iz luka, marina, brodova niti se skuplja, niti zbrinjava na kopnu. Financiranje gospodarenja otpadom ni približno ne odgovara potrebama, a određivanje novih lokacija za gospodarenje otpadom ne postiže se dogovorom između jedinica lokalne samouprave. Nitko u svom dvorištu ne želi otpad i mislim da su upravo te lokacije kritična točka koja nas čeka i u budućnosti, jer kao što sam rekao nitko neće otpad niti smeće u svom dvorištu. Na žalost u mnogim sredinama problem zbrinjavanja otpada i definiranje budućih lokacija deponija postaje sredstvo za političke obračune na lokalnoj razini. Mislim da nam je svima potrebno puno strpljenja, ali još više puno informacija kako građanima tako i onima koji će donositi odluke. Mislim tu prije svega na članove općinskih, gradskih, županijskih poglavarstava i na vijećnike. Svima njima treba reći koji su nedostaci, ali ukazati im i na eventualno moguće koristi za lokalno stanovništvo kroz na primjer mogućnost osiguranja posla kroz eventualnu rentu koju je moguće ostvariti i slično. Također mislim da ih treba upoznati s iskustvima drugih sredina koji su godinama ispred nas pa i sa onim konkretnim situacijama gdje se na primjer spalionice kao u Beču nalaze u centru grada ili neki drugi. Imao sam prilike posjetiti bavarski Institut za zbrinjavanje otpada koji vodi jednu stručnu politiku zbrinjavanja otpada sa svim procesom kojeg i mi kanimo ostvariti i koje su navedene u ovoj strategiji i ja mogu reći da to zaista izgleda kao institut ili kao jedan tehnološki park. Izvana gledajući nitko doista ne bi mogao zaključiti da se radi o procesu zbrinjavanja otpada. A ono što je zanimljivo i u Bavarskoj je dakle pred 30-tak godina bio isti problem sa otpadom kao što je to danas kod nas, ali i još jedna slična situacija. Tada je negdje u tekstilnoj industriji Bavarske otprilike postalo tridesetak tisuća zaposlenih viška u tekstilnoj industriji. Ne kažem da je to model kojeg treba preslikati kod nas, ali oni su kroz industriju otpada našli rješenje i pomogli u alternativnom zapošljavanju onih koji su u nekim drugim branšama ostali bez posla. Radi se o procesu dakle selekcije u domaćinstvu, sabiralištima, selektiranju, kompostiranju, spalionicama. Dakle, i drugim segmentima cijelog tog jednog procesa koji se zove zbrinjavanje otpada. Naravno i troškovi se pokrivaju iz dijela naknade za zbrinjavanje otpada i ukalkulirani su u cijenu onih proizvoda čiju će ambalažu u budućnosti trebati zbrinjavati. Kažem još jednom nemoguće je taj ili takav model preslikati, ali siguran sam da se niz korisnih iskustava iz prakse može upotrijebiti u našoj situaciji, a posebno iz razloga što se suradnjom preko različitih zaklada, a i sufinanciranjem iz fondova Europske unije vjerujem da mogu ostvariti značajna sredstva za rješavanje i našeg problema. Značajnije radnje na sanaciji postojećih odlagališta kod nas započete su tek 2004. godine, početkom djelovanja Fonda za zaštitu okoliša i energetske učinkovitosti koju troškovima sanacije sudjeluje sa 30 do 50%. Prema planu sanacije za odlagalište za razdoblje 2005. do 209. uložit će se u sanaciju 163 odlagališta blizu 3 milijuna kuna. No, to je samo prvi korak. Temeljem analize stanja i vizije održivog i funkcionalnog gospodarenja otpadom definirani su i strateški ciljevi tako da se ostvari zaštita ljudskog zdravlja i zaštita okoliša. Za postupno umanjenje pritiska na okoliš i ljudsko zdravlje, prema Strategiji, trebaju se stvoriti uvjeti koji će smanjiti nastajanje otpada, smanjiti količine koje se odlažu i smanjiti rizike od onog otpada koji ipak ostane. Strategijom su utvrđeni kvantitativni ciljevi s odgovarajućim rokovima ostvarenja u vremenu od 2005. do 2025. godine. do 25. godine organiziranim sakupljanjem komunalnog otpada trebalo bi obuhvatiti cjelokupno stanovništvo u Republici Hrvatskoj. Planira se izgradnja 4 regionalna centra za gospodarenje, županijski centri za gospodarenje otpadom, te sanirati sva postojeća odlagališta. Za provedbu planiranih aktivnosti i strategije potrebno je zato što prije izraditi plan gospodarenja otpadom Republike Hrvatske, a na temelju njega i planove županija i plan Grada Zagreba, te također planove gradova i općina. Zbrinjavanje otpada je komunalna djelatnost i ona je u nadležnosti jedinica lokalne samouprave. Nacionalna strategija neće uspjeti ako se ne ujednače pravila ponašanja i pristup u cijeloj državi. Različita je situacija i različite ekonomske mogućnosti pojedinih jedinica lokalne samouprave i njihovih komunalnih poduzeća, čistoće ili slično, ali isto tako i građana. Sa selekcijom otpada treba krenuti od kućanstava. Ali ako se bude tražilo kao što je to jučer ovdje u raspravi rečeno 300 kuna po jednoj posudi, pa onda 4 ili 5 takovih posuda u domaćinstvu bojim se da od ove strategije neće biti ništa. Dakle, kućanstva bi trebala dobiti te posude besplatno i ono što mislim da je posebno važno, mi moramo znatno unaprijediti edukaciju, upoznati građane i sa stanjem i sa onim što želimo počevši već od vrtića, škola, putem televizije i dakle na svaki mogući način. Obzirom na relativno niske naknade za zbrinjavanje otpada u Hrvatskoj nužno je planirati realan iznos cijena i vodeći računa o tome da se visina naknade uskladi, provodi sa načelom "zagađivač plaća". S obzirom da je, kao što sam rekao na početku, ova je Strategija jedan stručan i kvalitetan dokument, s obzirom da je ona izvanredna podloga za ono što nas u budućnosti tek čeka i što želimo raditi, naravno da ću je kao takvu podržati. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodo državni tajnici, evo mi smo u ovih jučer i danas raspravama klubova i uvaženih zastupnika čuli da se uglavnom sve opcije slažu sa ovom strategijom i sa onim strateškim ciljevima koji su njome i utvrđeni. Ja ovdje ne bih govorila o tome koliko je dobro neke glavne odrednice ove strategije, a to je da smo konačno došli do toga da onečišćivač mora platiti, da se ide na primarnu selekciju, reciklažu itd.. Jer to su sve odredbe koje su već normirane jednim strožim propisom, a to je Zakon o otpadu koji je ovaj Hrvatski sabor donio u prosincu 2004. godine. Ja bih ovdje rekla da je zapravo Hrvatska sretna zemlja, a sretna je zato što evo imamo konstatacija na početku, u uvodom dijelu ove strategije da je gospodarenje otpadom najveći pojedinačni problem zaštite okoliša i da Hrvatska ozbiljno na tom svom najtežem problemu zaštite okoliša radi u vrijeme kada još uvijek, a to vidimo iz usporednih podataka sličnih europskih zemalja slične veličine. Količine otpada su čini mi se u ovoj usporedbi najmanje, što znači da smo na vrijeme počeli. Točno je da je od 2002. kad je donijeta ta Strategija zaštite okoliša prošlo previše vremena, ali evo vidimo jedno dobro obrazloženje koje nam je ovdje dano, a to je da je Vlada pripremila program gospodarenja otpadom ali da je dobivanjem avia procijenjeno da ćemo morati akceptirati neke dosege Europske unije i da stoga neće biti podzakonskim aktom moguće to sve akceptirati i da je potrebno cjelovito izmijeniti Zakon o otpadu, što je ova Vlada i predložila Hrvatskom saboru 2004. godine. Mi, da se ne ponavljamo, sve odrednice Zakona o otpadu koje smo već akceptirali u ovoj Strategiji, u ovom dokumentu bi se trebali obratiti pažnju, dakle to je ono o čemu mi danas možemo raspravljati, a to je vizija i prioriteti gospodarenja otpadom, sa kojima bih se ja u cjelovitosti složila, i zatim na evo stranici 43. strateški ciljevi i to je ono što je nama danas važno, da razmotrimo i da kažemo da se slažemo, a mislim da se svi možemo složiti jer su oni utvrđeni dobro. Pa su ti strateški ciljevi izbjegavanje nastojanja smanjivanja količine otpada, razvitak infrastrukture po principu "Ivo", znači izdvajanje, vrednovanje oporaba i odlagalište, jasno sa jednim konačnim idealnim ciljem koji ćemo vjerojatno vrlo teško dostići, nećemo do ove 2025. za koji period je ova Strategija izrađena, nećemo dostići, a to je bezdeponijsko odlaganje. Jasno, edukacija upravnih struktura, stručnjaka i javnosti za rješavanje problema gospodarenja otpadom, što je naročito važno, o čemu je uvaženi zastupnik Jelkovac maloprije govorio. I posebno je važno i obratimo pažnju na ove kvantitativne ciljeve ove Strategije, jer oni su ono što nas mora zanimati i oni su ono što moramo prihvatiti, što bih ja pozdravila u cijelosti. A to je, kao što vidimo tablica 3.1 koja kaže, koja govori o stanovništvu koje je obuhvaćeno organiziranim skupljanjem otpada u postotku, dakle danas 80, a 2025. 99%, dakle 100%. Dakle, količina odvojeno sakupljenog recikliranog koje je danas 6%, a planira se 25, količina obrađenog komunalnog otpada koja je danas 2%, a planira se 30 do 2005., to je ono za što se mi danas prihvaćajući ovu Strategiju odlučujemo. I u daljnjoj tablici gdje govorimo o regionalnim županijskim centrima i o službenim odlagalištima koji su tako jedna, kako bih rekla, kolokvijalno su nazvana službena odlagališta, a to je nešto što su legalna, nelegalna u postupku dogovorna, dakle nešto što zakonska kategorija svakako nije, kojih danas ima 187, a 2025., hvala Bugu, piše da ćemo ih imati, ako osiguramo sve druge provedbene propise 14-21, a da ćemo umjesto današnjih 0 regionalnih centara i 0 županijskih centara imati do 2025. 4 regionalna i 14 do 21 županijsko. Nadalje je ovom strategijom određeno i da ćemo imati, dakle, 21 županijsko odlagalište i ja izražavam sumnju. Negdje su planirane, odnosno zacrtane i pretovarne stranice, 25, mislim da to nije realno u odnosu na 21 županijsko odlagalište, ali dobro. To nije čvrst i striktna odrednica. Ono što bih ja htjela danas ukazati na nešto, a to je da će ova strategija ostati samo lijepa publikacija s kojom ćemo se svi složiti i diviti se njoj, ako ne osiguramo provedbene propise. A to su u prvom redu ovi planovi i ako ne ujednačimo druge zakone i druge podzakonske akte. Ovo ministarstvo ima sreću i evo ja mu sugeriram da obrati pozornost na sve paralelne propise. Zašto? Čuli smo sada da je ova materija regulirana u dijelu komunalnog otpada Zakona o komunalnom gospodarstvu, da je regulirana Zakonom o otpadu. Da su vrlo bitna i čak za početka najznačajnija prostorno-planska regulacija. Dakle, treba razmišljati o Zakonu o prostornom planiranju, o Zakonu o građenju, o Zakonu o otpadu i o Zakonu o komunalnom gospodarstvu koji se moraju uskladiti da bi se moglo provesti. Naime, šta se događa? Ukoliko se dogodi pravna praznina u nekom dijelu ili s druge strane ukoliko se dogodi prenormiranje, svakako oko zbrinjavanja otpada javit će se interesi ili biznisa koji je beskrupulozan ili politikantski, politikantski ne kažem politički, interesi koji su također beskrupulozni i svakako će u toj kumulaciji propisa naći nešto kako ne bi riješili konačno problem zbrinjavanja ovako kako smo to ovom strategijom zacrtali. Osim toga iznimno su važni rokovi. Meni se čini da i davno negdje 2000. ili 2001. postojala strategija prostornog planiranja Republike Hrvatske koja je negdje govorila kojom razinom prostornog plana bi trebalo planirati pogone za zbrinjavanje otpada, odnosno lokacije za zbrinjavanje otpada. To nije zaživjelo i ostanemo li na ovakvim odrednicama da će se jedinice lokalne samouprave dogovoriti, da će se županije dogovoriti nitko se neće dogovoriti jer će se uvijek javit netko tko će biti dobra duša i reći nemojte vi otpad baš u svojoj općini i nemojte vi to baš ovdje. Stoga strategija mora iza sebe imati programe koji će imati jasne rokove, a vidimo u Zakonu o otpadu, ja ovdje ne bih tražila krivca. Samo bih rekla da je Vlada vrlo ambiciozne rokove postavila Zakonom o otpadu. Iz objektivnog razloga oni nisu održani i ne mogu biti održani premda su u kaznenim odredbama predviđene kazne i za jedinice lokalne samouprave, i za županije, jedino za Vladu nisu određene kazne ako ne ispoštuje rokove. Ali ja se nadam da ćemo ostati bez kazni jer, evo, čekamo vrlo brzo Vladin program zbrinjavanja otpada da bi onda mogle i lokalne jedinice donijet svoje programe jer su u zakašnjenju županije već, a sve će jedinice biti za 2 mjeseca u zakašnjenju. I još bih rekla da svakako kod donošenja programa molim i apeliram na Ministarstvo i Vladu da akceptira sve ono što su pojedine lokalne jedinice već učinile, ne mogavši čekati sve druge da se dogovore i krenule su pionirski u poduhvat. I sugeriram Vladi da podupre one jedinice, jedna od tih je svakako i Grad Zadar, da podupre da dovršimo pionirski projekt kao pilot projekt i da ga onda kao najbolju praksu prezentiramo drugim lokalnim jedinicama, da bi vidjeli da to može i da dobro funkcionira u Hrvatskoj. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Ivan Jurkin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, članovi Vlade, kolegice i kolege. Poslije ovih sjajnih rasprava, i ja to zaista tako i mislim, mojih kolegica i kolega, a da ih ne ponavljam započet ću svoju raspravu na jedan sasvim drugačiji način. Ovako, pretpostavljam da je svatko od nas posjedovao slomljeni bicikl. To me vraća u mladost jer sam ja često imao slomljeni bicikl, a i danas bi mi bicikl dobro došao. I sada, ti znaš popraviti bicikl, ali nemaš alat. Ja baš ne mogu popravljati stvari, ali imam kutiju s alatom i rezervnim dijelovima. Ako međusobno ne komuniciramo ništa ne možemo riješiti, ali razmjenom naših vještina i resursa, timskim radom, ali u zajednici možemo na kraju imati dva ispravna bicikla. Što sam htio reći? Pojedinac je važan, ali je zajedničko pomaganje još važnije. Želim da se othrvamo u vlastitoj bahatosti, sebičnosti i egoizmu jer nas inače očekuje prava katastrofa već u ovom stoljeću. Slušam, dolazeći na posao, radio. Obično to radim u autu, ali danas to nisam radio jer sam išao pješice, da gori Amazonska prašuma jer je u tom području zavladala suša. A razlog je globalno zatopljenje i sječa šuma. Zatim čitam izvor koji je tisućama godina opskrbljavao svježom vodom, danas je presušio. Sirijskim gradom sada su preostale vodene zalihe samo za 4 sata dnevno. I navodim dalje, ni oluje na Antarktiku nisu više iste kao prije. Jer je upravo jedna takva velika oluja prelomila najveći ledenjak na dva dijela. No ima i pozitivnih primjera. Vi se svi sjećate da imamo tri velike hrvatske močvare koje su prije 30-ak godina, smo ih smatrali beskorisnima. Smatrali smo da su one leglo komaraca i bolesti. Danas ih nastojimo zaštititi pod svaku cijenu jer smo shvatili šta one znače u ekosistemu. Moramo se sjetiti da je već u piramidi bilo napisano. Stradat će onaj koji se ne bude znao koristiti zakonima prirode. Znači, već je veliki faraon Keops, već je njega mučilo kako će razvoj civilizacije utjecati dalje na naš život. Mi se izmjenjujemo, ali planet ostaje. Treba dakle čuvati i zato veliki Papa Ivan Pavao II. navodi: "sjeti se da nisi vlasnik zemlje već samo njen zaštitnik i čuvar". Mi smo to polako počeli shvaćati. Kao potvrda toga je i ovaj materijal u strategiji o zbrinjavanju otpada koji je odličan i ja se stvarno članovima Vlade istinski zahvaljujem na takvom kvalitetnom materijalu. Vidljivo je da su shvatili da se prvo javlja zagađenje, a poslije iza zagađenja manifestiraju se u djelovanju, u njihovom lošem djelovanju tako da nastaje jaka degradacija u životnoj sredini. Znači, elementi zagađenja u tekovine civilizacije koje omogućavaju opstanak i razvoj, a naš je cilj staviti sve to pod kontrolu. To je i ovdje naša zadaća. Situaciju treba prihvatiti realno, ne beznadno i ne očekivati da će stvari se same po sebi riješiti. Zato treba ulagati i na prvi pogled izgleda da je ulaganje u zaštitu okoliša čisti trošak. Ali dugoročno gledano to je visoko profitabilno, zato nema alternative. Svako kašnjenje se skupo plaća. A sada konkretno, iako ja mislim da i ovo što sam sve do sada govorio bilo konkretno. Mi smo u Velikoj Gorici shvatili da gospodarenje otpadom izuzetno važno, da je za gospodarenje otpadom izuzetno važna edukacija pučanstva, a trebalo je, zato smo započeli s najmlađim uzrastom kako bismo stvorili svijest sasvim drugačijeg poimanja zbrinjavanja otpadom. Mi smo zapravo usvojili dokument koji je odredio naše strateške ciljeve i to na segmentu vrtića i škola. Praktički smo u svim objektima predškolskih i školskih ustanova postavili zelene otoke za skupljanje sekundarnih sirovina tako da djeca steknu naviku u školi i to prenose na starije članove zajednice, a meni se upravo to čini interesantno da mi stariji učimo od mlađih i na taj način mladi postaju ambasadori zaštite okoliša. Naša je zapravo sreća u nesreći da zbog sporog industrijskog razvoja još uvijek nismo u fazi da nam je okoliš toliko opterećen otpadom kao što su danas platile visoko razvijenije i mnogoljudne zemlje koje su prošle trnoviti put i praktički ispaštaju grijehe iz prošlosti. Iz moje perspektive gledano ja mislim da Hrvatska ima šanse ne ponavljati greške i da još uvijek nije prekasno uspostaviti … [[Ne razumije se.]] sustava koji bi trajno i kvalitetno zaštitili naše prirodne resurse. Mi moramo učiti od drugih. Tako na primjer kada pogledamo onu tablicu na strani 10 tog radnog materijala, onda je vidljivo da je velika razlika između razvijenih zemalja i zemalja u tranziciji u postotku smeća koji se trajno odlaže. Dok se taj postotak u Danskoj i Austriji kreće od 5 do 28,5% u Sloveniji i Hrvatskoj on iznosi 83 do 89%. Znači jasno su nam zadane veličine do kojih bi trebali težiti i doći do njih u što kraćem roku. I da sada dalje ne nabrajam, da ne postanem čak i dosadan, moram konstatirati. Moramo učiniti sve da zaštitimo naše prirodno bogatstvo i da damo svoj osobni doprinos, naglasak je na osobnom doprinosu. Ponašajmo se kao jedna mala kap u pjesmi koja može tkati slap i ko' malo dobro čini on će i veliko kad može. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa zastupnica Irena Ahel. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Predstavnici ministarstava, kolegice i kolege. Gospodarenje otpadom ubraja se u jedan od najvećih problema zaštite okoliša u Republici Hrvatskoj. Stoga nam je svakako prijeko potrebna kvalitetna strategija gospodarenja otpadom. Od iznimnog je značaja za Republiku Hrvatsku kao turističku zemlju, te zemlju s velikim mogućnostima proizvodnje zdrave hrane da se što prije počne kvalitetnije brinuti o postojećem otpadu kao i planirati zbrinjavanje otpada u budućnosti. Na tom području svakako je od posebne važnosti sanirati postojeća divlja odlagališta i crne točke. Zbog neodgovarajućeg gospodarenja otpadom ugrožen je okoliš kao i ljudsko zdravlje. Svakodnevno smo svjedoci toga da količine otpada iz dana u dan rastu a postojeća infrastruktura namijenjena za zbrinjavanje tog otpada svakako nije dostatna. Također i sustav gospodarenja otpadom u potpunosti ne funkcionira, a i propisi i zakoni koji reguliraju zbrinjavanje otpada ne primjenjuju se u potpunosti. Svijest o potrebi izbjegavanja stvaranja otpada te nedovoljna edukacija građana kao i prevelik broj odlagališta otpada, kao i prevelik broj neuređenih i nekontroliranih i za okoliš opasnih odlagališta otpada, samo su neki od čimbenika koji nas navode na to da se moramo ozbiljnije i odgovornije posvetiti problemu zbrinjavanja otpada. Poseban problem u Hrvatskoj već dugo je komunalni otpad. Komunalni otpad uglavnom završava na neuređenim odlagalištima te štetno utječe na zdravlje, prostor i okoliš. Smatram da trošak zbrinjavanja otpada treba prenijeti na one koji stvaraju otpad te ih na taj način potaknuti na traženje kvalitetnijih rješenja. Podatak o količini otpada ukazuje na ozbiljnost problema. Do 2003. godine ukupno je odloženo oko 34,5 milijuna kubnih metara otpada na 281 odlagalište, a od toga je 60 većih odlagališta. A organiziranim skupljanjem komunalnog otpada obuhvaćeno je u prosjeku 65% stanovništva. Ohrabruje podatak da je u tijeku sanacija 163 deponija koja se provode u suradnji s Fondom za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost te jedinicama lokalne samouprave. Isto tako u idućih pet godina planira se sanacija i zatvaranje svih odlagališta otpada te izgradnja 20-tak regionalnih centara za gospodarenjem otpadom, s tim da na otocima neće biti trajnih odlagališta. Pozdravljam odluku da na otocima nema trajnih odlagališta otpada, ali kod toga je nužno osigurati raspoloživost instrumentima da stanovništvo tih otoka u pogledu cijena zbrinjavanja otpada ne dođe u neravnopravan položaj u odnosu na stanovništvo na kopnu. Također smatram da treba pokrenuti edukativne akcije putem medija radi podizanja razine svijesti u odnosu na otpad. Temeljem predložene Strategije treba što žurnije izraditi i donijeti plan gospodarenja otpadom. Smatram da je prijedlog strategije gospodarenja otpadom pripremljen iznimno kvalitetno i sveobuhvatno te da su utvrđeni strateški ciljevi i razrađene mjere za uspostavu funkcionalnog sustava gospodarenja otpadom te ga u potpunosti podržavam. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa zastupnica, Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodo državni tajnici, kolegice i kolege. Pa evo jučer i danas smo zaista već dosta čuli o ovoj Strategiji, ali nije na odmet ponoviti još jednom da je ona vrlo kvalitetan dokument koji je osnova za daljnje planiranje gospodarenjem otpadom u našoj zemlji, ali i osnova za donošenje plana gospodarenja otpada u Republici Hrvatskoj, županijama, gradovima i općinama. Problem otpada postao je zaista jedan od najvećih problema vezanih uz zaštitu okoliša, a u županiji iz koje ja dolazim mogla bih reći onako slikovito, da je to top tema svakidašnja uz onečišćenje zraka kojima su građani dva najveća grada Siska i Kutine na žalost svakodnevno izloženi. Prema podacima koje je dostavilo ministarstvo, više od 90% odlagališta komunalnog otpada ne zadovoljava suvremene zahtjeve uređenja i upravljanja. Gledano iz mogu okruženja, po pravilima uređen je jedan od rijetkih deponija, to je deponij grada Siska, zaista po svim pravilima i može biti uzoran deponij. Ali na ostalim dijelovima županije nema niti jednog takvog odlagališta pa ovdje moram zaista zahvaliti ministarstvu koje je ove godine uključilo se i sudjelovalo u financiranju, pokrenulo inicijativu za uređenje odlagališta koje koristi grad Hrvatska Kostajnica i Općina Kukurizari jer je to bilo zaista ja bih rekla interventna mjera. Donošenjem Strategije gospodarenja otpadom kao dokumenta riješilo bi se svakako na najprihvatljiviji način gospodarenje i zbrinjavanje otpada i spriječila se sva ona događanja za koja smo i jučer ovdje čuli, kao što su događanja sa odlagalištem komunalnog otpada u Makarskoj i problema PLUTO, izgradnje spalionice otpada u Rafineriji Sisak koji je i dalje svakodnevna tema razgovora među mojim sugrađanima. Na prostorima poput Sisačko-moslavačke županije gdje se nalaze tri spalionice, na žalost "Herbos", termoelektrana, rafinerija i jedno veliko odlagalište otpada ne komunalnog nego … u Kutini vezano uz Petrokemiju godinama spominjano je eventualno odlagalište opasnog otpada na Trgovskoj gori, mišljenja smo da treba ustrajati na pravilu da se cjelokupni otpad zbrinjava na mjestu nastajanja a u iznimnim slučajevima ovisno o vrsti otpada zbrinjava na nekim drugim primjerenim lokacijama. Važno je reći da od početka mandata ove vlade Ministarstvo je počelo sustavno se baviti sanacijom zbrinjavanja svih vrsta odlagališta, čak je 35 čini mi se negdje do sada uključeno u ovu sanaciju i nekoliko odlagališta opasnog otpada među koja spada ono već spomenuto u Kutini. Sanacije tzv. Crnih točaka za odlagalište otpada sufinancirat će se iz Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva u suradnji sa Fondom za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost i jedinica lokalne samouprave zašto će biti prema planu vidim utrošeno 162 milijuna kuna, a u ovu sanaciju od 2005. do 2008. meni je zadovoljstvo što ulaze i ova odlagališta opasnog otpada u mojoj županiji. Za Sisačko-moslavačku županiju za koju se smatra da je jedna od zagađenijih sa velikim zagađivačima već i sakupljačima otpada spomenutim INA-om Rafinerijom nafte, Herbosom u koji se spalionica, Termoelektranom i Petrokemijom Kutina, najviše rasprava u javnosti izazvala je planirano odlagalište opasnog otpada nisko i srednje radioaktivnog. Već godinama od kada je u proceduri donošenje programa prostornog uređenja Republike Hrvatske brisana je lokacija koja je isto bila u ovom planu Moslavačke gore i iz daljnjih istraživanja kao potencijalna lokacija za odlaganje nisko i srednje radioaktivnog otpada i u ovom dokumentu ostala je mislim na prostorni plan jedino još lokacija Trgovske gore pa su udruge građana, pojedinci medija najvažnije i predstavničko tijelo jedinica regionalnog područne samouprave, te županijska skupština donijeli zaključak da jedan u nizu a onaj posljednji u veljači 2004. oko rješavanja ove problematike izmjenom i dopunom Strategije programa prostornog uređenja Republike Hrvatske iz kojeg bi se izbrisala i lokacija ja vjerujem da je to već i utvrđeno Trgovske gore što nas naročito veseli i zato moramo biti zahvalni jer pravci razvoja naše županije su prije svega i poljoprivreda i turizam s obzirom na resurse kojima županija raspolaže a to su i velike poljoprivredne površine i vrlo kvalitetno tlo i gorska područja, park prirode Lonjsko polje i da ne nabrajam da je to područje koje se nalazi uz rijeku dakle u pounju, neposredna blizina druge države, i zaštićeni dijelovi prirode. Drugi veliki problem je spalionica INA-e Rafinerije nafte u Sisku, i Herbosa u Sisku za koje sam već rekla da su tema razgovora gotovo svakodnevno u našem gradu. INA je u cilju rješavanja ovog problema izradila i Strategiju utjecaja na okoliš, rekonstrukcije postrojenja za termičku obradu otpada, već ove godine žurno je, ponovno moram ovdje istaknuti zahvaljujući Ministarstvu koje se uključilo u rješavanje ove problematike pokrenuto ulaganje u sanaciju postrojenja kako bi se smanjilo zagađivanje zraka. Temeljem svega što sam sada izrekla vrlo je značajno što se u Strategiji navode tijela nadležna za gospodarenje otpadom od najniže razine, znači gradova i općina pa sve do nas ovdje u Saboru koji ćemo donositi i određene zakone koji trebaju pratiti ovu strategiju, na žalost ovo vrlo često postaje zaista problem i koristi se ovdje i kolega Jelkovac rekao u političke svrhe i dolazi na temu pred neke izbore. Novo tijelo koje je planirano u ovoj strategiji je koordinacija gospodarenja otpadom, trebala bi imati zadatak unapređivanja povezanosti između svih tijela nadležnih za provođenje sustava gospodarenja otpadom i mislim da je to vrlo značajno tijelo koje se navodi u ovoj strategiji. I još je nešto i jedan vrlo značajan čimbenik a to je obrazovanje i odgoj od malih nogu, ovdje je već nekoliko kolega to spominjalo, kao i uključivanje javnosti u ovu problematiku, jer često puta bi se neki problem i riješio među građanima da su oni dobro informirani i da znaju što i kako se trebaju ponašati. I na kraju samo jedna napomena, mislim da se to navodi u ovoj Strategiji. Mislim da Strategija mora biti decidirana, određena kada govori o upravnim strukturama te treba jasno izražavati misao što tko radi bez preklapanja nadležnosti. Na primjer, na strani 16. govori se o regionalnoj razini dakle o županijskoj vlasti i u crtici 4. i 5. se kaže izdavanje odgovarajućih dozvola te prikupljanje podataka o otpadu. Ovo sada nije na razini županije budući katastre … u okolišu u većini županija vode uredi državne uprave u županiji koji prema ustroju državnih tijela nisu županijska, regionalna vlast već državna, neka vrsta ajmo reći običnim jezikom ispostave ministarstva. Problem organizacije vlasti između ureda državne uprave i županijskih tijela nikada nije točno razgraničen te dolazi kod zabune i kod ovog dokumenta na što se misli kada se spominje riječ županija, evo samo toliko. Hvala.
Hvala lijepa. Još jedan zastupnik bi do prelaska na točku dnevnog reda oko Rezolucije o strateškim odrednicama, pregovora Hrvatske sa Europskom unijom. Gospodin zastupnik Anton Peruško. Nema ga, gubi pravo. I gospodin zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo, gospodine državni tajniče, pomoćnik ministra. Nekoliko stvari vrlo sažeto o samoj strategiji. Ono što osobno držim zapravo najvažnijim u cijeloj ovoj strategiji je tzv. Koncepcija u nacrtu ove najnovije strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske a to je koncepcija koja se ovdje navodi kao vizija gospodarenja otpadom tzv. bezdeponijski koncept. Kojem se dakako teži kao idealu u ovoj Strategiji. Držim osobno da je to ne samo nerealno nego i vrlo opasno jer spalionice komunalnog otpada nisu i ne mogu biti alternativa deponija. Nadalje, umjesto da strateški ciljevi jasno odražavaju hijerarhiju gospodarenja otpadom po prioritetima kako što su izbjegavanje, vrednovanje i odlaganje, planovi za izgradnju elektrana na otpad su mnogo jasnije specificirani u ovoj strategiji od mjera i metoda za postizanje većeg kompostiranja, recikliranja i mehaničko biološke obrade otpada. Iako se ističe važnost izbjegavanja otpada nigdje se ne navode jasni ciljevi i rokovi koji se žele postići za smanjenje nastajanja otpada. U okviru toga zapravo držim najvažnijom stvari činjenicu da Strategija mora glasno i jasno reći da nema niti reciklaže niti kompostiranja niti izbjegavanja velike količine otpada ako se kao temeljna stvar u Strategiji ne postavi odvojeno prikupljanje otpada, jer je to temelj i ključ zapravo i za smanjivanje komunalnog otpada s jedne strane a s druge strane to je temelj i ključ koncepcije po kojoj otpad nije smeće odnosno da prevedem to na jednostavniji pučki hrvatski jezik. Ako nema odvojenog prikupljanja otpada tada nema niti reciklaže, niti kompostiranja organskog otpada iz onog dijela komunalnog otpada. Prema tome, ne možemo uopće pričati o reciklaži, ne možemo uopće govoriti o smanjenju količine otpada, ne možemo se baviti kompostiranjem bez obzira da li to kompostiranje rezultiralo time da ćemo prestati uvoziti kompost iz Europske unije odnosno da budem i malo ciničan. Mi zapravo iz Europske unije uvozimo otpad koji je prerađen. Prema tome, ne budemo li se tako postavili sasvim sigurno nećemo u tome uspjeti s jedne strane. A s druge strane, ne možemo govoriti niti o reciklaži niti stakla niti papira, niti plastike, niti aluminija, niti pet ambalaže, niti bilo čega drugog ako nemamo odvojeno prikupljanje otpada jer je to zapravo ključ cijele priče. Kada u kantu ili u vrećicu se pomiješa komunalni otpad sa svim ovim elementima o kojima sam govorio, dakle ako nije selektivno i odvojeno prikupljan tog časa mi više nemamo otpad nego imamo smeće. S druge strane, ono što zabrinjava je činjenica da se jako puno govori o tzv. termičkoj obradi otpada ili drugim riječima spalionicama za koje zapravo treba osigurati gorivo, pa se postavlja pitanje ako je koncepcija ta da se količina otpada smanji na cirka 20 ili 30% od ukupnog otpada kako ćemo zapravo osigurati gorivo za tolike silne spalionice. Prema tome, dvije su tu stvari koje su međusobno kontradiktorne a ta kontradiktornost se očituje u činjenici da spalionice koje će proizvoditi energiju moraju imati gorivo s jedne strane a s druge strane mi se samo izgleda deklarativno priklanjamo koncepciji smanjenja količine otpada. Jer, u protivnom bi to značilo ovo. Izgradit ćemo spalionice a onda ćemo tijekom vremena postupno smanjivati količinu otpada pa ćemo zatvarati te spalionice jer one zapravo neće imati goriva za svoj rad. Prema tome, te kontradiktornosti, koncepcije odnosno strategije treba zapravo puno jasnije definirati s jedne strane. A s druge strane, ono što je posve jasno je to da ta priča o edukaciji, da taj silni novac koji bi se ulagao zapravo u to da ljudi postanu svjesni načina na koji treba zbrinjavati otpad se u svijetu i u Europi puno jednostavnije rješava. U jednoj vrlo kulturnoj zemlji tipa Švicarske odvojeno prikupljanje otpada je riješeno na ovaj način gospodo, da ako se prikuplja otpad odvojeno a to znači da je podoban za reciklažu, dakle posebno papir, posebno staklo, posebno aluminij, posebno pet ambalaža, onda je odvoz tog otpada iz kućanstva besplatan. A ako se zato što je dakako moguće nadoknaditi tu besplatnost činjenicom da je to sekundarna sirovina koja se dade unovčiti. Ako pak s druge strane ljudi ne žele odvojeno prikupljati otpad, nisu disciplinirani ili da kažem "nisu dovoljno kulturni" ili nemaju dovoljnu količinu uljudbe sadržanu u svojoj edukaciji da bi odvojeno prikupljali otpad onda ga oni slobodno mogu bacati sve zajedno u istu vrećicu ili u istu kantu ali onda odvoz takvog otpada košta i to košta puno. Pa kad tako postavite koncepciju onda postane istog časa jasno da će ljudi vrlo brzo usvojiti uljudbene kriterije odvojenog prikupljanja otpada jer dakako to će značiti besplatni odvoz, a ako neće usvojiti te kriterije onda će to značiti da će ih taj odvoz smeća u ovom slučaju, ne više otpada jer kad je sve zajedno onda više nemam otpad nego smeće, dakle odvoz smeća će ih koštati. Tako postavljanja koncepcija recimo u Švicarskoj u gradovima je završila na način da se ovog časa 65% otpada prikuplja odvojeno što znači praktički da od 100% komunalnog otpada samo 35% završava na bilo koji drugi način zbrinjavanja bez obzira da li to bio deponij ili to bila spalionica ili bilo koji drugi tehnološki postupak. Prema tome, u tome se sastoji bit a objašnjavati nama da treba zapravo sav otpad pretvoriti u smeće i onda to smeće koristiti kao gorivo u nekoj spalionici je zapravo zavaravanje samih sebe jer takva vrsta spalionice zapravo nije ništa drugo nego tvornica otrova i to mi svi znamo koja je vrlo opasna i za ljudsko zdravlje i za okoliš. Kad smo već kod opasnost otpada onda samo jednu stvar koju držim da treba apsolutno naglasiti u ovoj strategiji i puno bolje definirati a to je da je kad je opasni otpad u pitanju zapravo me zapanjuje činjenice da se konačno rješenje za zbrinjavanje navode cementare a da pri tome cementare u Hrvatskoj ne ispunjavaju niti sigurnosne niti ekološke standarde Europske unije što je posve sigurno dok za konačno zbrinjavanje ostatka spaljivanja kao što su pepeo i filteri koji ostaju nakon spaljivanja a oni također predstavljaju opasni otpad i to ne opasni otpad manje razine nego čak više razine nego onaj opasni otpad koji se na taj način zapravo obradio za takve, dakle pepeo i te filtere ne postoji rješenje. K tome, … [[Govornik je isključen, ne čuje se.]] K tome, dakle ako se duboke bušotine navode kao rješenje samo za otpad iz naftnog rudarenja definicija podzemnog odlagališta navodi da je to duboko zalegnuta izolirana geološka zamka raskrivena dubokom bušotinom kroz koju se otpad odlaže utiskivanjem. Tako da po mom sudu postoji opasnost da je ovakvom definicijom dobiveno zeleno svjetlo za zbrinjavanje i ostalih vrsta otpada a ne samo dakle onog otpada naftnog rudarenja nego ono što me posebno zabrinjava eventualno opasnog otpada što sasvim sigurno jednog časa iz takvog načina zbrinjavanja odlazi u okoliš. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sada bi prekinuli raspravu o ovoj točki dnevnog reda i prešli na sljedeću točku
Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Prijedlogu strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske. Poštovani zastupnik Ivan Kolar. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Zdenko Antešić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Evo, pred nama je Prijedlog strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske i mogu reći da je ovo jedan rijetko dobar dokument koji je stručno i kvalitetno napravljen po mom sudu. On sagledava problematiku na najvišoj stručnoj ravni i u skladu je sa najboljim rješenjima danas poznatim, te daje kvalitetnu podlogu za gospodarenje, za kvalitetno gospodarenje otpadom, a u cilju zaštite našeg najvrednijeg resursa, a to je okoliš. Također je problematika hijerarhijski dobro postavljena od najnižih razina, dakle od proizvođača otpada do same države. Uvodi se također u ovu djelatnost tržišni elementi i međutim tu treba biti po meni dosta oprezan, jer tržište da. Međutim, uz svestranu kontrolu jer je ovo ipak djelatnost od posebnog društvenog interesa. Na stranici 53 je zapravo zorno i vrlo kvalitetno prikazana cijela strategija koja govori jasno o izbjegavanju, vrednovanju, odlaganju otpada kao jednoj strateškoj odrednici i zapravo tu je na neki način kompletno sve prikazano. Ne bih ponavljao ono što su već do sada kolege nekoliko puta govorili o ovome. Međutim, skrenuo bih pažnju na neka pitanja na koja po meni nisu dovoljno apostrofirana u ovoj strategiji a to je, prvo dakle na našim otocima prema ovoj strategiji nema odlagališta. To je dobro sa stanovišta zaštite okoliša, sa stanovišta ekologije, to je dobro rješenje. Međutim, postavlja se jedno pitanje što je sa velikim otocima. Dakle, na velikim otocima na kojim, recimo na otocima preko 10 000 stanovnika koji imaju relativno razvijeno gospodarstvo gdje je proizvodnja otpada relativno velika. Pitanje je da li će biti u praksi moguće, da li će biti u praksi moguće na ovakav način rješavati otpad. U svakom slučaju ja kao rođeni otočanin pozdravljam ovo rješenje i zalažem se za to da ne bude odlagališta na otocima. Međutim, mislim da ta problematika nije sa aspekta posebno udaljenosti i složenosti prijevoza otpada na regionalna odnosno županijska odlagališta dovoljno dobro razrađena. Drugo pitanje je što je sa odlagališta u samom moru, hajde da se tako slikovito izrazim. Tko god plovi morem i boravi u našim uvalama i uvalicama na žalost može biti svjedok da naše uvale i uvalice su često odlagališta. Dakle, strategija ne tretira to, odnosno što je sa prihvatom otpada sa brodova? Što je sa incidentnim situacijama koje se mogu u Jadranu dogoditi jer Jadran je jedno zatvoreno malo more i incident u takvom moru može dovesti do ekološke katastrofe. Dalje, pitanje koje je po meni dosta zanimljivo način saniranja divljih odlagališta govorim sad isključivo na otocima. To je kraško područje. Svjedok sam osobno jedne studije, studije rješavanja saniranja divljeg odlagališta gdje je jedinica lokalne samouprave potpisala sa fondom ugovor i dobivena su značajna sredstva. Međutim, način na koji se planira saniranje nije u skladu sa tehnološkim dostignućima već se predviđa samo prekrivanje. Dakle, prekrivanje odlagališta i u budućnosti baliranje smeća i njegovo odvođenje na centralno županijsko odlagalište. Mislim da kod saniranja divljih odlagališta na kraškim područjima treba jako voditi računa o procjednim vodama. Dakle, da nam te procjedne vode sa odlagališta ne ulaze u podzemlje i ne zagađuju ionako, dakle ionako skromne vodne resurse, a osim toga ne zagađuju more. Tu zato skrećem pozornost posebno na taj problem da sanacija, dakle sanacija divljih odlagališta mora biti u skladu sa tehnološkim rješenjima koje nalaže struka. Dalje, slijedeće pitanje što je sa muljnim otpadima. Dakle, otpadima sa uređaja za pročišćavanje otpadnih voda. Mi već sad imamo u nekim mjestima uređaje za pročišćavanje i tu znamo i sami da se javlja određena količina tih mulja na uređajima i posebna tehnologija je njegovo zbrinjavanje. Dakle, kako njega riješiti? Znate i sami da je od 10 do 20% od količine otpadne vode otpada poslije na taj mulj koji morate priznati sami neće biti tako jednostavno rješavati pogotovo na udaljenim otocima recimo u Lošinju, ne znam ovim dolje Visu itd. Drugo je pitanje koje je vrlo značajno, a to je cijena zbrinjavanja, dakle cijena zbrinjavanja otpada. U ovoj strategiji je promovirano načelo da cijenu zbrinjavanja plaća onaj tko proizvodi otpad. Mislim pogotovo, dakle pogotovo na jadranskim otocima da je ta tvrdnja, odnosno ta teorija neodrživa jer u tom slučaju će cijena zbrinjavanja i mjere dakle jedinice mjere otpada ne znam da li će to biti prostorni metar, kilogram ili neka druga mjera na otoku Premudi biti 25 puta veća nego u Zagrebu. To je nedopustivo. Dakle, u ovu djelatnost treba uvesti institut solidarnosti i da cijena zbrinjavanja otpada bude recimo tretirana kao što je kod nas cijena nafte odnosno naftnih derivata, cijena električne energije itd. Jer je, nedopustivo je, dakle nedopustivo je da nam cijena zbrinjavanja otpada na otocima bude toliko veća nego na kontinentu. Što će ukoliko bude ovaj princip dakle plaća onaj koji proizvodi otpad da će biti tako. Drugo je pitanje na koje bih posebno skrenuo pozornost, a to je način zbrinjavanja opasnog otpada. Opasan otpad jasno tu je predviđeno rješavanje u spalionicama, odnosno u raznim drugim postrojenjima. Međutim, znate i sami da opasan otpad je profitno vrlo zanimljiv, odnosno nitko ga ne želi imati u svom okruženju i tu treba posebno naglasiti da, posebno naglasiti kontrolu, državnu kontrolu načina zbrinjavanja da nam se ne bi tu podvukle neke stvari koje nisu dobre. I na kraju nekoliko riječi, ova strategija, odnosno financiranje provedbe ove strategije se planira otprilike polovica iz poduzetničkih sredstava, dakle iz privatnih izvora i druga polovica iz javnih prihoda, to bi bilo oko 12 milijardi kuna i to na način da jednu trećinu pokriva državni proračun, jednu trećinu Fond za zaštitu okoliša i jednu trećinu jedinica lokalne samouprave. Mislim da taj pristup nije pravedan, odnosno nije održiv, jer znamo i sami da od 100 poreznih prihoda 92 ide u državni proračun otprilike, a 8 u proračune jedinica lokalnih samouprava i regionalnih i ja se bojim da po ovom principu, dakle po ovim nekakvim trećinama da jedinice lokalne samouprave neće moći pokrivati financiranje troškova ove strategije. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Valter Poropat.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Uvaženi državni tajnici, kolegice i kolege. S obzirom da je Strategijom za zaštitu okoliša Republike Hrvatske i nacionalnim planom djelovanja na okoliš utvrđeno da je neodgovarajuće gospodarenje otpadom najveći problem zaštite okoliša u Hrvatskoj, na institucijama sistema Republike Hrvatske je postaviti si ovaj problem kao jedan od prioriteta u iznalaženju rješenja uz osiguravanje sredstava, znanja i novih tehnologija. Navodim ovo iz razloga toga što će problem gospodarenja otpadom poprimiti velike razmjere ukoliko se promptno ne učine značajni pomaci. Neuređeni sustav gospodarenja otpadom negativno se odražava na okoliš, na vodu, na zrak, na tlo, na klimu, na ljudsko zdravlje, na biljni i životinjski svijet, a posebno treba istaknuti ugroženost pitke vode kao jednog od temeljnih nacionalnih resursa. Donošenjem Zakona o otpadu učinjen je značajan korak za početak realnog rješavanja ovog problema, ali i početak usklađivanja s pravnom stečevinom Europske unije na području gospodarenja otpadom i nadam se da će se proces nastaviti donošenjem provedbenih propisa i dokumenata koji bi morali biti dovršeni do kraja 2006. godine. Važnim smatram i viziju i prioritete u gospodarenju otpadom koji su u Strategiji zaštite okoliša Republike Hrvatske određeni kao nacionalni prioritet. Zamisao gospodarenja otpadom u Republici Hrvatskoj kao tzv. bezdeponijski koncept kojim se teži kao idealu, svakako treba pozdraviti, a za njegovo ostvarenje bilo bi potrebno zatvaranje kruga od izbjegavanja nastajanja otpada, smanjenja količina i štetnosti, reciklaže i oporabe bilo mehaničke, bilo biološke ili energetske do iskorištavanja internog ostatka. Naravno da bi isto postigli, preduvjet je stalni odgoj, edukacija, obrazovanje svih i sudjelovanje građana od početne faze do realizacije projekta i samog upravljanja. Dakle edukacijom i odgojem utječemo na svijest o potrebi izbjegavanja stvaranja otpada kao prioriteta u suvremenoj hijerarhiji gospodarenja otpadom te ne manje važnog odvojenog sakupljanja otpada. Vrlo je važno da se stav javnosti prema otpadu realno sagleda i prikaže i naravno u konačnosti i promijeni jer je pretežno negativan pa rezultira odbojnim ili čak neprijateljskim stavom prema lociranju građevina i postrojenja za gospodarenje otpadom što u ovom trenutku i u ovom stanju nije novost. Naime, ne postoji sustavno obrazovanje javnosti, uprave pa ni političkih struktura, a ni djelatnika na poslovima gospodarenja otpadom. Susrećemo se sa situacijom da otpad i gospodarenje otpadom percipiramo kao problem, ali ne svoj nego tuđi kojeg mora riješiti netko drugi, a govori se da "otpad treba riješiti ali ga neću u svom dvorištu". Zbog toga se u rješavanju problema otpada i ostvarivanja održivog razvoja gotovo redovito javljaju sukobi, politikantstvo, svađe i da ne nabrajam. Jer postoje različiti interesi često sukobljeni od čak državnih tijela jedinica lokalne samouprave, gospodarstvenika, udruga, struke, politike, javnih glasila itd. Ono što treba podržati svakako su aktivnosti Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost u okviru programa sanacije odlagališta te sama Agencija za zaštitu okoliša koja uspostavlja bazu podataka s područja otpada, odnosno katastar odlagališta. Važno je i to da je Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva zajedno s Fondom za zaštitu okoliša u dosta slučajeva znalo ocijeniti na terenu donešene odluke, prostorno-planske dokumente i tehničku dokumentaciju od Studija utjecaja na okoliš do lokacijskih i građevinskih dozvola te da se sredstva iz fonda usmjeravaju onima koji su prepoznali problem otpada i krenuli u njegovo rješavanje. Ovdje moram navesti primjer grada Labina i labinštine kao pozitivan primjer suradnje jedinice lokalne samouprave i Ministarstva zaštite okoliša zajedno sa Fondom za zaštitu okoliša. Uzimajući u obzir zakonsku regulativu i predloženu strategiju gospodarenja otpadom, želim vjerovati da će se proces odgoja, edukacije, obrazovanja i tehnologije zbrinjavanja otpada ubrzati na sveopću korist i smatram da će opće smjernice ove strategije biti dobre i da ih u svakom slučaju treba podržati. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Idemo na 5-minutnu raspravu po klubovima. Prvi poštovani zastupnik Jakša Marasović, Klub zastupnika HNS-a PGS-a.
Cijenjeni gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo. Ova strategija koju eto ja unaprijed kažem mi ćemo je podržati, jer bolje ikakva nego nikakva, rješava na neki način 15 kategorija otpada, a mi smo ovdje diskutirali u principu samo o komunalnom otpadu ili što mi dolje u Dalmaciji zovemo škovacama jel', kućnom otpadu i čini mi se da je to najveći problem. Jer sve ove druge vrste otpada država sa svojim intervencijama i instrumentima može lakše riješiti nego li ovaj iz prostog razloga što je taj komunalni otpad u nadležnosti lokalne samouprave po svim zakonima koje danas imamo, a ja ponavljam od jučer to je uvijek problem lokalnih moćnika, dogovora i iznalaženja rješenja. Kada govorim o iznalaženju rješenja onda mislim u prvom redu na lokacije bilo centara za otpad, bilo sanitarnih deponija. I to mi zapravo nismo riješili i teško ćemo riješiti jer kao što se i čulo tu, nitko to neće u svoje dvorište. Ja zbog toga još jednom upozoravam. Po mom sudu država bi taj problem trebala uzet na sebe sa određenom vizijom problema u 10, 15 godina, rješavati na 4 do 5 lokacija u cijeloj državi regionalne centre. I to je mjera koju Europa danas ima. Naime, na 85 milijuna Nijemaca postoji 80 lokacija na kojima se tretira otpad. Ovdje se čulo još raznih svemirskih priča o tome kako je to moguće odvajanjem na licu mjesta ili na mjestu nastanka otpada riješiti tako da nema nikakvog ostatka. Vi sami znate da to nije moguće, vi sami svi u kući imate onu vrećicu za smeće pa pokušajte promisliti o tome i kad odvojite sve novine i sve ostalo i date to u reciklažu papira, šta vam ostane tamo? To vam opet, uvijek vam ostaje jedna tona na 4 stanovnika godišnje. I bez tretiranja termo tretmanom, to gorivog dijela koji nije mali, koji je 50% od toga nema rješenja. Jasno da je, ponavljam još jedan put, najbolje to raditi u cementarama jer eto, imamo sreću što u 3 regije imamo cementare koje funkcioniraju. Država vlasnike može natjerati uz nekakvu dodatnu rentu da to koriste kao alternativno gorivo. I mislim da bi trebalo imati hrabrosti i političke volje da se problem sagleda u krajnjoj konsekvenci na 10 do 15 godina šta bi trebali imati i da se tome pristupa na taj način. Jasno da to neće biti ni lako operacionalizirati niti je to lako dovesti u red, niti u tih 10 do 15 godina jer mi startamo praktički s nule. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. I poštovani zastupnik Ivan Kolar. Klub zastupnika HSS-a. Izvolite.
Hvala lijepa, uvaženi gospodine predsjedniče, dame i gospodo, predstavnici ministarstva. Evo u ovih par minuta o Prijedlogu strategije gospodarenja otpadom mislim da je uglavnom došlo do svijesti svih nas da je problem gorući. Da on svakim danom je sve veći i da se s tim problemom treba uhvatiti malo jače u koštac. Ova Strategija gospodarenja otpadom daje zapravo nade da smo na pravom putu da se problem počne rješavati. Ja govorim, počne jer smo stvarno kako je moje prethodnih rekao, tek na početku. Mi u Klubu HSS-a mislimo da je strukturirana i dobro strategija svojom namjerom pripremljena za provedbu. Međutim, ako dalje nema provedbenih akata i mjera koje ih prate onda ona bude ostala samo kao puste želje, pusti snovi. Zato bi bilo dobro kad bi država jače, ja govorim jače, odredila se spram rješavanja toga problema. A to se samo može ako se osiguravaju sredstva, višestruko veća sredstva nego što su sada. Već je tu rečeno tko ima kakve nadležnosti i ja sam jedan od čelnika, načelnik jedne općine gdje je sve nadležnosti dolaze u lokalnu zajednicu, a gdje se sredstva na isti način ne slijevaju. I tu se postavlja problem. Kako rješavati problem? Lokalno, a dok je fiskalna politika globalno centralizirana. I mislim da je tu bilo dobrih prijedloga, o tome treba razmišljati. U konačnici onaj 1, 1, 1 ili 30, 30, 30 jer to je nemoguće na terenu sprovesti. Naime, taj vid zbrinjavanja otpada ako ga zovemo kao otpad, ako ga ne počnemo tretirati kao gospodarski važnu djelatnost, onda je on opterećenje i mi za sada sigurno nemamo rješenje, nemamo toliko sredstava. Zato bi bilo dobro, bolje i provedbenim aktima ne tretirati kao saniranje, kao zbrinjavanje otpada nego kao jedna važna gospodarska grana koja nam susjednim zemljama već u Austriji je biznis, veliki biznis. I na taj način početi to tretirati. Koliko smo mi spremni ovoga časa s tim se uhvatiti u koštac, to je priča za sebe. Postoji još u ovoj Strategiji mali utjecaj lokalne zajednice. Naime, tu je rečeno da prilikom određivanja lokacije, je li je to regionalno, je li je to bilo koje odlagalište smeća, da se politički počne prepucavati. To je zbog toga jer nismo spremni i pripremljeni s tehnologijom, načinom zbrinjavanja i nije do svijesti naših građana došla ova baš gospodarska djelatnost koja bi trebala biti. Ako je to samo onečišćenje terena za ili bolje devastacija terena, jasno da to nitko u svojem dvorištu neće. Ali ako je to jedna gospodarska grana koja zapošljava, koja na dobar način zbrinjava i u konačnici ima ekonomske efekte onda bi to trebala biti važna grana djelatnosti. Zato nek se strategiju treba podržati takva kakva je sada. Velim, u načelu ona dobro sve, međutim provedbeni akti koji slijede, način zbrinjavanja pa tehnologija odabira. Evo, tek smo u ovoj sabornici jednim dijelom već smo sukobili se je li je toplinski ili na ovaj način, je li je odvajanjem ili ne odvajanjem komunalnoga i drugoga otpada moguće to napraviti. Mi moramo imati strateški određenje kakvo je to zbrinjavanje i to unificiran način, da nam se ne događa na 20 kilometara ili 50 kilometara, jedni na jedan način, drugi na drugi način i sada propada cijela strategija i zapravo se ne napravi pravi način zbrinjavanja. Tako da u ovom drugom koraku koji sada poslije ovoga slijedi, on je značajniji nego ovaj prvi korak i tu treba biti dosljedna centralna država i davati jedan impuls, tako da rečem, na način na koji se bude zbrinjavalo sve to skupa. Ali prije svega, akcent dati da to bude jedna ekonomska grana koja za sada nije na taj način zapravo prikazivana. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub DC-a, HSLS-a i LS-a, poštovani zastupnik Frano Piplović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Naš Klub je rekao svoja stajališta, dao podršku ovoj strategiji. Međutim, ja ću iskoristiti svoju priliku, ovu 5-minutnu raspravu zapravo da istaknem jedan problem koji nije naznačen u ovoj strategiji. Zapravo, ja sam puno čitao cijeli materijal, nigdje se ne, izrijekom ne spominje ovaj problem. Naime, još prošle godine Zajednica udruga maslinara, uljara i proizvođača sadnica maslina Hrvatske je uputila jedan dopis Uredu predsjednika Vlade, Ministarstvu zaštite okoliša, Ministarstvu poljoprivrede i šumarstva i vodnog gospodarstva, te Ministarstvu pravosuđa vezano za problem komine koja se u Zakonu o otpadu tretira kao tehnološki otpad. Jasno, ako je tako definiran i klasificiran time proističu i odgovarajuće obveze prema maslinarima da kominu kao tehnološki otpad na odgovarajući način uskladištena, odgovarajuća mjesta. Ukoliko to ne čine, dolazi do velikih kazni. Znači, zapravo nemamo ovdje u ovoj strategiji, ali ga zapravo imamo u životu, imamo ga u zakonu, i sigurno da će ovu Strategiju odnosno zakone trebati uskladiti sa ovom samom Strategijom. I ovo je problem, jedan konkretan problem koji ljudi imaju u jednoj djelatnosti. Imamo ovu strategiju skladištenja, vezano za otpad i za gospodarenje otpadom, s druge strane imamo strategiju razvoja, odnosno priprema se razvoj… u Hrvatskoj prema tome, trebalo bi da ove dvije strategije budu na neki način komplementarne, odnosno da jedna drugoj ne protiv riječi. Naime, prema postojećem Hrvatskom zakonu … spada u kategoriju tehnološkog otpada i kao takvo je zabranjeno deponiranje bilo gdje osim na službena odlagališta neopasna od tehnološkog otpada, prema tome, odgovarajuće županijske službe u lokalnim zajednicama koje brinu brige i probleme i propisuju zapravo temeljem Zakona o otpadu da trebaju biti odgovarajuća odlagališta odnosno kompostirališta, gdje bi se ta komina odložila, međutim, budući da toga malo gdje ima, recimo u Dalmaciji čini mi se da se to odlaže u one rovove, kopove gdje se vadi tupina za cement, to i dalje nije definirano kao službeno odlagalište ili kompostiralište otpada, ljudi se snalaze na različite načine. Ili to bacaju u moru ili to stavljaju na privatna zemljišta i time mi nismo problem riješili, a kada nam inspekcije naiđu na takvo nešto bude prijavljeno onda uljari plaćaju takve velike kazne. Tehnološki kemijski institut iz Splita napravio je jednu analizu, ja je ovdje imam kojom je ovdje potvrđeno na osnovu znanstvenih proučavanja da komina ne treba i ne može biti otpad, da je to zapravo sirovina za proizvodnju, može se koristiti kao gorivo, može se koristiti kao gnojivo, može se koristiti kao hrana, imamo jedan svijetli primjer, jedan program koje u Primorsko-goranskoj županiji su razradile i to razrađuju da je to hrana za divljač koja se odlaže također u šumama, i postoji namjera da se izradi jedna cjelovita strategija korištenja komine. Evo, to je moj na kraju bio doprinos, želja da Ministarstvo ipak čuje glas maslinara i da pokuša neko adekvatno dogledno vrijeme riješiti ovo pitanje. Hvala.
Hvala lijepa. Završni osvrt državni tajnik Nikola Ružinski izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, uvaženi dame i gospodo zastupnici. Ja bih prije svega htio se zahvaliti zaista na ovako velikoj podršci, lijepo je slušati ovu široku raspravu sa pohvalama koje ste uputili ovoj Strategiji. Isto tako izuzetno je zadovoljstvo čuti vaše prijedloge koji se dosta često dovode čak do stručnih prijedloga tako da će oni upotpuniti naš rad na budućem provedbenom dijelu ove Strategije. Evo, zaista hvala. Međutim, ja bih sada iskoristio priliku i u par minuta dao vam samo nekoliko osvrta na glavne stavke koje ste nam spomenuli, prije svega to je primarno odvajanje, ili odvojeno skupljanje koje je preduvjet za reciklažu, uvaženog zastupnika Rožića ne vidim ovdje pa bih skrenuo pažnji, a gleda prijenos, dobro onda gleda prijenos, dakle on je skrenuo nekoliko puta pažnju na to, međutim, to je istaknuto u Strategiji i to je osnovni princip ove strategije, ako se to baš ne vidi iščitati ili ako ima nekakvih problema oko toga ja ću rado ili netko od nas rado razgovarati s njim ili sa klubom pa ćemo to reći. Dokaz za primarno izdvajanje i ovaj pravilnik o ambalaži i ambalažnom otpadu koji je upravo u fazi pokretanja stupio na snagu gdje će dobar dio otpada otprilike oko 30% volumena otpada koji danas završava na svim ovim neuređenim odlagalištima predstavlja ambalaže i ambalažni otpad. Uvažena gospodo i dame zastupnici, danas se u Republici Hrvatskoj godišnje stavlja na tržište milijardu i pol različitih boca za piće. Otprilike oko jedna milijarda završava koje kuda jedan dio na tim neuređenim odlagalištima, ostale okolo. Dakle, izdvajanje, uvođenjem pravilnika o ambalaži i ambalažnom otpadu već ćemo napraviti jedan veliki korak u izdvajanju primarnom izdvajanju i razdvajanju otpada jasno da je i osnova čitavog sustava i odvajanje u domaćinstvima sa više ili manje uspjeha koje ćemo postići. Sve ovo što je vezano uz reciklažu predstavlja veliki doprinos povećanju zaposlenosti što neki od vas uvaženih zastupnika istaknuli posebno tako da je i to sastavni dio ove Strategije. Princip onečišćivač plaća je osnova bez koje nećemo moći ovo sve riješiti i ja vam iskreno zahvaljujem što ste nas u tome podržali. Pri svemu tome jasno da moramo voditi brigu o realnim troškovima jer realni troškovi su osnovica provedbe, realni troškovi zbrinjavanja, gospodarenja otpadom su osnovica provedbe ove Strategije. Pri tom, ono što je više zastupnika, predstavnika klubova i Odbori za turizam, Odbor za zaštitu okoliša itaknuli moramo voditi brigu o otocima. Sigurno da ćemo voditi brigu o otocima, otoci ne mogu doći u goru poziciju zbog toga što neće biti odlaganja ili odlagališta na tim otocima. Bit će transfer stanice reciklaža dvorišta ovisno o veličini otoka, sanacija odlagališta će ići po svim pravilima struke, svi projekti koji se rade idu na recenziju, na reviziju prije nego što se provode, do danas smo dva primjera na Olibu i MOlatu je napravljena sanacija, tamo se može vidjeti da je vođena briga itekako o … vodama i zaštiti okoliša. Poljoprivredni otpad je spomenut više puta, evo kolega Piplović sada spomenuo kominu. Rečeno je da poljoprivreda, da smo stavili u Strategiju da ono što je otpad, slama da to nije otpad, na žalost je, danas je to otpad, danas je i komina od maslina veoma problematičan otpad na otocima. Osjeća se smrad toga nakon, komina predstavlja jednu vrijednu energetsku sirovinu i postoje već zainteresirani ulagači koji će od toga napraviti energetsku sirovinu. Da ne govorimo o otpadu, animalnom otpadu, proizvodnji bio plina, proizvodnji bio goriva, bio diesela koji predstavlja čak jedan izazov za poljoprivredu u današnje vrijeme kada se sve više i više raste cijena energije, cijena nafte. MI smo upravo Ministarstvo pri završetku i uputiti će uskoro Vladi uredbu o korištenju bio goriva, o kvaliteti bio goriva prema tome, sve ovo o čemu smo govorili će se naći u središtu ovoga. Važna stvar je bila regionalna i županijska odlagališta, odnosno smanjenje broja odlagališta, uvaženi zastupnik Marasović je spomenuo više puta da bi bilo realno računati na 4 do 5 odlagališta u državi, ja se u potpunosti slažem, uvažena zastupnica Trakoštanec je dala čak i primjer jednog sustava koji će se vjerojatno realizirati u sjeverozapadnoj Hrvatskoj. Ja vas molim u ime Ministarstva da nam date podršku da broj odlagališta ne bude 21 nego da bude i manje i tu očekujemo vašu veliku podršku. Što se tiče tehnologija, što se tiče spaljivanja i spalionica, čuli smo različite stavove. Sve se ne može riješiti bez spaljivanja, mi imamo opasni otpad, imamo lijekove na primjer koje uredno izvozimo u Austriju, plaćamo veliki novac da bi se on spalio u centru nekog grada pod svim mogućim zaštitama, kvalitetom, pod tehnologijama koje su izuzetno visoke. Mi isto imamo kod nas isto tako mogućnosti, imamo rekonstrukciju spalionica u Sisku, jedne male spalionice u "Herbosu" imamo doduše problema sa dovršetkom spalionice koja stoji već nekoliko godina spremna, u Zagrebu se sprema jedna spalionica međutim, radi se o visokim tehnologijama. Radi se o tome da će, kada uđemo, o pregovorima je danas bilo dosta riječi, kada uđemo pred vrata Europske unije morati uvest tzv. IPPS direktivu dakle okolišnu dozvolu, kontrolu zagađivanja bez čega ni jedno veće industrijsko energetsko postrojenje neće moći raditi. Prema tome, skepsa prema kvaliteti rada naših uređaja, prema kvaliteti spalionica možda je, može biti danas prisutna, ali veoma, veoma brzo, nitko ne ispunjava visoke norme zaštite okoliša neće moći ni slučajno termički obrađivati. Međutim, konkretno u ukupno rješenje za čitavu državu bez spalionice može biti riješeno samo na taj način da i dalje dajemo veliki novac i to isto odmah preko granice spaljujemo, jasno primajući sve ono što dolazi, ali i to nije ugrožavanje okoliša. Ali ova strategija se ne temelji na spaljivanju otpada. Ne, ova strategija se ne temelji na onome "sav otpad je smeće", kao što je to rečeno, jer to se ne može pročitati u ovoj strategiji. Ali dobro, mislim ne mogu nas baš svi podržati, mora biti i drugačijih mišljenja. Edukacija i javnost kao jedna stvar, koju svi spominjete, jasno edukacija od vrtića nadalje kroz redoviti sustav, uključenje javnosti je osnova. I evo ga, ja bih završio s tim da ćemo unijeti sve ispravke koje ste nam rekli u konačni tekst, da ćemo prihvatiti sve vaše prijedloge kroz plan i program i da još jedanput apeliram na vašu pomoć u najsloženijim sustavima, a to je osiguranje da onečišćivač plaća, da svi koji su u lancu kroz koje prolazi otpad, dakle od proizvođača, trgovca do potrošača, da nam date u tom podršku i naročito da nas podržite u prostornim planovima i određivanju lokacije što je osobno ozbiljan problem. Hvala vam lijepa još jedanput.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prijedlog strategije gospodarenja otpadom Republike Hrvatske. Rasprava o tekstu Strategije je završena. Amandman je podnio poštovani zastupnik Antun Peruško. Molim državnog tajnika Nikolu Ružinskog da se očituje o ovome amandmanu.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Mi ne možemo prihvatiti ovaj amandman, jer prijedlog nije u skladu, nije stvar koja se regulira Zakonom o otpadu na kojem se temelji Strategija. Ne možemo prihvatiti. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Antun Peruško. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Isključiva namjera je bila da se jedan inače dobar dokument još upotpuni u ovom zakonodavnom okviru. Radi se o protokolu, damping protokolu, protokolu o sprečavanju onečišćenja Sredozemnog mora, a Jadran je dio tog mora. I upravo zbog pridavanja značaja molim glasovanje.
A oprostite, da li želite, tražite glasovanje?
Da, da, tražim glasovanje, rekao sam.
Hvala. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? Za zaključak 26, 4 suzdržana, 64 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Dajem na glasovanje prijedlog Strategije. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 76 glasova za, 11 suzdržanih donesena predložena Strategija.