Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Štovane dame i gospodo, pred vama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prebivalištu, boravištu građana ali ne sa konačnim prijedlogom zakona budući je Vlada prihvatila da zakon ide u redovitu proceduru u dva čitanja. Ja ću reći samo najvažnije novosti u ovom prijedlogu zakona i razloge zbog kojih se krenulo u izmjene i dopune zakona. Naime, na Zakonu o prebivalištu, odnosno na evidencijama prebivališta koje vodi Ministarstvo unutarnjih poslova se zasniva niz drugih evidencija državnih tijela, organa uprave, tijela lokalne samouprave, sudova i niz drugih državnih institucija. Prema zakonu sada još uvijek važećem i aktualnom je prebivalište definirano kao mjesto u kojem se građanin naselio s namjerom da u njemu stalno živi. Prije je bila ova definicija nešto šira, pa je bilo u stavku 2. propisano da je prebivalište mjesto u kojem se građanin naselio s namjerom da u njemu stalno živi i u kojem ima osigurano stanovanje. A u stavku 2. je stajalo u smislu ovog zakona smatra se da građanin ima osigurano stalno stanovanje ako ima useljiv stan po osnovi vlasništva, ugovora o najmu, podnajmu i u drugoj valjanoj pravnoj osnovi. Međutim, taj je stavak 2. i dio stavka 1. je Ustavni sud svojom odlukom iz 2000. godine ukinuo, tako da je ostao samo ovaj kratki, odnosno suženi pojam odnosno definicija prebivališta. Isto tako je važno reći da Ministarstvo unutarnjih poslova po sadašnjem zakonu nije imalo mogućnost nikoga brisati po službenoj evidenciji sa prijavljene adrese prebivališta čak i u slučajevima kad je bilo evidentno da netko zloupotrebljava taj institut prebivališta i da zaista ne prebiva na toj adresi prebivališta na kojoj je prebivao. Jedina mogućnost u kojoj je bilo moguće nekoga brisati je bilo ukoliko bi se utvrdilo da je netko kod prijave prebivališta dao netočne ili neistinite podatke. Zbog takvih definicija prebivališta i zbog takvih mogućnosti Ministarstva unutarnjih poslova je sigurno evidencija prebivališta koju vodi Ministarstvo unutarnjih poslova u jednom dijelu neusklađena sa stvarnim stanjem. Do ovih problema sa prebivalištem je došlo ja bih se usudio reći prije svega zbog posljedica rata i poraća. Naime, tijekom Domovinskog rata i svo vrijeme nakon Domovinskog rata u Republici Hrvatskoj je bilo puno migracija. Mi smo imali tri vrste migracija na području Republike Hrvatske i to bih rekao, ponovio isključivo gotovo i jedino kao posljedice rata i ratnih zbivanja. Naime, imali smo situaciju da je jedan dio građana Republike Hrvatske iselio sa područja Republike Hrvatske i nije odjavio prebivalište. Imali smo situaciju da smo imali ulaz emigracije, da su državljani drugih država koji su imali hrvatsko državljanstvo useljavali u Republiku Hrvatsku i prijavljivali prebivalište premda možda nisu konzumirali sve one elemente koje je realno pravo prebivalište podrazumijevalo, nisu ih konzumirali u smislu trajnog i stalnog boravka na prijavljenoj adresi prebivališta. I treća vrsta emigracija su bile unutarnje emigracije unutar Republike Hrvatske kad je netko selio iz jednoga mjesta u drugo, ali niti je odjavljivao prebivalište u dotadašnjem mjestu gdje je imao prijavljeno prebivalište niti ga je prijavljivao u onom mjestu gdje se trajno nastanio. U takvim situacijama Ministarstvo unutarnjih poslova kao što sam rekao nije imalo nikakvih mogućnosti uvoditi reda u evidenciju prebivališta, nego tek u situaciju ako bi se ustanovilo da građanin ne boravi na adresi prijavljenog prebivališta, odnosno da se odselio, smo mogli podnositi prekršajne prijave, ali i ti prekršajni postupci su trajali dugo, bili su problematični zbog toga što je te osobe bilo vrlo teško pronaći, uručiti im poziv, i provoditi redoviti postupak. Zbog toga su i druge evidencije bile djelomično netočne, nerealne, nevjerodostojne, a o evidenciji prebivališta se uvijek najviše govorilo uoči izbora ma koji oni bili, da li bili lokalni izbori, da li bili izbori za Hrvatski sabor, ili predsjednički izbori, premda ono što bi ja htio istaći da je evidencija prebivališta mogla utjecati na biračke popise, jedino na izborima za lokalnu samoupravu, jer je tamo osnov za i aktivno i pasivno biračko pravo prebivalište na području jedinica lokalne samouprave, dok je osnova za izbore za Sabor i za predsjedničke izbore hrvatsko državljanstvo, bez obzira da li hrvatski državljanin ima prebivalište u Republici Hrvatskoj ili ga nema, tako da ove evidencije o prebivalištu nisu mogli ni na koji način utjecati na sređenost biračkih popisa za Hrvatski sabor i za predsjedničke izbore. Međutim, definitivno postoji potreba zbog sređivanja evidencija, i da bi Republika Hrvatska mogla funkcionirati kao pravna država u svim svojim segmentima, srediti ovu evidenciju prebivališta, od rata je prošlo već dosta godina. Puno razloga za migracije koje je rat proizveo su otpali, tako da je ja bih rekao sazrelo vrijeme da se donese ovakav ili sličan zakon, odnosno bit će onakav kakav Sabor bude odlučio, i da taj zakon pruži osnovu da se krene u sređivanje evidencije prebivališta. Isto tako bih rekao da je međunarodna zajednica je pokazivala značajan interes za ovu evidenciju prebivališta i zahtijevala je i od MUP-a da kroz promjene zakona stvori pretpostavke da se uvede reda u evidenciju prebivališta. Nekoliko dana uoči prvog kruga predsjedničkih izbora je i veleposlanik OESS-a bio na razgovoru u MUP-u, tražio je objašnjenje o vjerodostojnosti evidencije prebivališta, odnosno o vjerodostojnosti biračkih popisa. Ja bih rekao da je trebalo duže vremena, ja sam razgovarao s njim da mi je trebalo duže vremena mu objasniti sve okolnosti zbog kojih je došlo do ovih netočnosti i nevjerodostojnosti i u evidenciji prebivališta. Međutim nakon toga što su veleposlaniku objašnjene sve okolnosti, veleposlanik je dobio sasvim drugu sliku o tom problemu. Naime na žalost stvorila se uoči izbora, ne samo ovih nego i prije, da su i birački popisi frizirani, da ima puno lažnih birača, međutim kažem nakon što je objašnjeno zbog čega je svega došlo do toga, da ima možda nekad i netočne interpretacije podataka, veleposlanik je stekao sasvim drugu sliku o tom problemu. Međutim, MUP je izradio prijedlog izmjene i dopune Zakona o prebivalištu zbog toga što ja bih rekao da je to interes svih građana Republike Hrvatske, i prije svega svih institucija hrvatske države, da imamo točnu evidenciju prebivališta kako bi ona bila i točna i vjerodostojna baza za ostvarivanje drugih prava, obveza koje iz nje proizlaze. Ukratko ću reći samo nekoliko bitnih novina koje ovaj zakon uvodi. Jedna od najbitnijih, rekao bih najbitnija novina je da se ovim zakonom uvodi mogućnost da MUP po službenoj dužnosti ili na prijedlog ili inicijativu državnih tijela i tijela jedinica lokalne samouprave može pokrenuti postupak brisanja po službenoj dužnosti. Dakle napokon bi i Ministarstvo unutarnjih poslova dobilo mogućnost da briše s evidencije prebivališta osobu za koju bi se utvrdilo da ne prebiva na prijavljenoj adresi prebivališta. Međutim, to ne bi bilo masovno ad hoc brisanje bez provjere činjenica, nego je zakonom i propisano da bi prvo Ministarstvo unutarnjih poslova, nakon što primi dojavu da netko ne prebiva na prijavljenoj adresi prebivališta, odnosno da se trajno iselio s te adrese bi trebala provesti terensku provjeru kojom bi trebalo nedvojbeno ili sa visokim stupnjem vjerojatnosti utvrditi da ta osoba ne prebiva na prijavljenoj adresi prebivališta. Nakon tih terenskih provjera bi se provodio upravni postupak prema Zakonu o općem upravnom postupku, gdje bi se opet trebalo osigurati nazočnost i sudjelovanje osobe koju bi se brisalo sa evidencije prebivališta, ukoliko bi to bilo moguće i brisanje sa evidencije prebivališta bez sudjelovanja osobe bi se provodilo samo iznimno u slučaju ukoliko se osobu ni nakon višekratnih pokušaja ne bi moglo zateći na adresi koju ima prijavljenu adresu prebivališta, odnosno ne bi joj se moglo uručiti potrebne dokumente na drugoj poznatoj adresi. Tako da ponovo ponavljam ne bi bilo masovnog ad hoc brisanja, nego bi to bio odgovoran zahtjevan posao, i policija bi ga sigurno morala provoditi poštujući i Ustav, odnosno zajamčena ljudska prava građana, ali i poštujući i pridržavajući se Zakona o općem upravnom postupku koji propisuje postupanje državnih tijela u provođenju postupka koja se tiču prava i obveza građana. Druga novina je da bi se mogla izvršiti i odjava prebivališta za građane koji su negdje u Republici Hrvatske, znači koji nisu iselili iz Republike Hrvatske, ali su odselili sa adrese na kojoj imaju prijavljeno prebivalište i trajno su se naselili negdje drugdje na drugoj adresi, ali nisu ispunili obvezu da tu promjenu i evidentiraju u MUP-u, i u tom slučaju bi Ministarstvo unutarnjih poslova po službenoj dužnosti naravno isto tako nakon provedenog postupka, nakon utvrđivanja činjenica moglo odjaviti osobu sa adrese prebivališta koju je osoba napustila, na kojoj definitivno ne boravi. Isto tako je novina i da bi hrvatski građani koji iz određenih razloga imaju potrebu boravka izvan Republike Hrvatske u trajanju dužem od godinu dana, da bi se taj boravak evidentirao i to iz dva razloga. Jedan razlog je zbog toga što će Hrvatska uskoro imati i obvezu prema europskoj pravnoj stečevini voditi takve evidencije svojih građana koji su duže od godinu dana, koji duže od godinu dana prebivaju izvan Republike Hrvatske. A drugi razlog je da na taj način evidentiramo građane koji iz legitimnih, opravdanih razloga, borave izvan RH da ih ne bi brisali u RH sa adrese prebivališta. Ti razlozi za boravak mogu biti različiti. Može biti liječenje, školovanje, neki drugi potpuno životni razlozi koji su realna osnova i opravdani razlog za boravak duži od godinu dana izvan RH. Evo, to su rekao bih 3 najvažnije promjene u ovom zakonu, s tim što je glavna promjena, odnosno prijedlog promjena, da Ministarstvo unutarnjih poslova može brisati osobu sa evidencije prebivališta, ali ponovno, treći puta ponavljam, znači tek nakon provedenih postupaka da se ne bi dogodilo da se neodgovorno, čak možda i po nekim zlonamjernim, neutemeljenim prijavama izvrši odjava prebivališta i time se uskrate hrvatskim građanima jedno od elementarnih prava. To je pravo na prebivalište i pravo na boravak tamo gdje ta osoba izabere. Zakon je predložen za redovitu proceduru u 2 čitanja. Upravo zbog toga što je zakon važan, što se bavi jednim od temeljnih ljudskih prava i sloboda, to je pravo nastanjivanja, pravo kretanja i vjerujem da će se i u raspravi ovdje u Saboru iskristalizirati možda bolja rješenja, bolje ideje od ovih koje smo predložili u ovom zakonu i apsolutno smo spremni o njima voditi računa i za drugo čitanje popraviti zakon kako bi on bio što je moguće bolji. Kako bi s jedne strane napokon napravili reda u evidenciji prebivališta, ali pri tome ne bi narušavali temeljna ljudska prava hrvatskih građana. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak. Gospodin zastupnik Arsen Bauk, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ispravio bih jedan djelomično netočan navod državnog tajnika koji je za uzroke ovakvog stanja našao u ratnom i poratnom vremenu. Dakle, to je djelomično netočan navod. Obzirom da je većinu svoje rasprave posvetio popisu birača podaci koji govore o popisu birača upravo govore da je nakon rata, dakle daleko nakon rata, od 2001. do 2009., taj problem postao najizraženiji. Evo ja ću pročitati koliko imam vremena nekoliko županija. Dakle, u Splitsko-dalmatinskoj u 8 godina nakon rata, 2001.-2009. 34 tisuće novih birača, Grad Zagreb 27 tisuća, Zadarska županija 27 tisuća, Zagrebačka 25 tisuća itd. Ukupno u 7 najvećih županija 140 tisuća novih birača nakon 2001. godine, a ne nakon rata. Zahvaljujem.
Hvala. Dozvolite mi, dame i gospodo, prije nastavka ima i drugih prijedloga kako razriješiti ovo naše pitanje zaostajanja u raspravama o dnevnom redu. Ima recimo prijedlog da se sljedeći tjedan radi 4 dana, to znači da počnemo u utorak i da nešto duže radimo nego dosada što je to bilo recimo između 6 i 7 sati. Znači, mogli bi to, s time onda da bi imali 2 tjedna, dakle to bi zapravo značilo da bi imali 2 tjedna poslije otprilike pauzu. A postoji i ovaj prijedlog da se 3.,4. i 5. bude produžetak. E pa sad, molim klubove da malo o tome promisle jer ništa ne želimo napraviti što ne bi bilo, zapravo stajalište ne mora biti isto, ali približno da uvažimo te sve okolnosti. Dakle, predlaže se utorak, srijeda, četvrtak dakle to bi bilo 23.,24., 25. i 26. veljače i nešto duži rad večer nego što smo dosada radili. Premda smo mi usvojili jednu praksu da petkom idemo nešto ranije pa radimo ipak jedno vrijeme do 7 sati navečer, ali možda bi trebalo preispitati tu stvar barem dok se ne riješimo ovih točaka dnevnog reda koje su se nagomilale. Evo ga, još malo ćemo se konzultirati o tome. Idemo dalje. Želi li izvjestitelj odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost predsjednik odbora gospodin Ranko Ostojić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, štovane kolegice i kolege zastupnici i poštovani državni tajniče. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 38. sjednici održanoj 28. siječnja u svojstvu matičnog radnog tijela raspravljao je zakon. Da ne ponavljam ono što je već predlagatelj rekao, mi smo pozdravili prije svega činjenicu da će ovaj izuzetno bitan i važan zakon s obzirom da idu izmjene prve nakon 1991. godine bit u trećem čitanju. Ono što bi samo želio ukazati, a to je da je pozdravljena i druga stvar, a to je da je potrebno uvesti reda u pitanje prebivališta naših državljana u RH. Ono što je u načelnoj raspravi također bitno da te izmjene, moram posebno istaknuti, a to je čl. 13. stavak 13b, 13c koji su na neki način u koliziji sa čl. 1. da vas puno ne gnjavim. Odnosi se prije svega na podstanare, odnosno ljude koji ne svojom krivicom već zato što stanodavac ne želi prijaviti našeg građanina znači na određenoj adresi, upravo iz razloga da bi izbjegao normalno plaćanje poreza. Tu je situacija da je to potrebno dodatno regulirati u ovome zakonu. Naime, svjesni smo prakse da bi ovaj trenutak, odnosno njihovo izbjegavanje onemogućilo ljudima da zapravo prijave prebivalište na drugoj adresi. Slijedom toga, krivicom stanodavca, zapravo izgube mogućnost ili da ih policijska uprava može odjaviti. Evo, smatrao sam za shodno samo da to istaknem iz rasprave. Sve ostalo je dato i napisano. Ono što je bitno odbor je jednoglasno donio zaključak da prihvaća prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prebivalištu i boravištu građana i da će sve primjedbe biti upućene. Zahvaljujem.
Hvala. Žele li predstavnici drugih odbora? Da. U ime Odbora za Hrvate izvan RH gospodin zastupnik Ivan Bagarić, predsjednik odbora. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Odbor je izvješće razmatrao kao zainteresirano Radno tijelo i u uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja objasnio je kako je reguliranje prebivališta i boravišta stanovnika svojevrsna evidencija stanovništva RH nužna za različite potrebe. U skladu s tim potrebama i uočenim slabostima izmjenama posvećen zakon, regulira se boravište na novi način te se policijskoj upravi ili postaji daje ovlaštenje za mogućnost brisanja iz evidencije prebivališta onih građana, odnosno onih osoba, koji nedvojbeno ne žive na dotičnoj adresi tj. onih osoba koje su se trajno iselile iz RH ili su promijenile mjesto boravka unutar RH. Prema postojećem zakonu osoba koja je napustila Republiku Hrvatsku bila je dužna odjaviti se. Kao izravna posljedica ne ispunjavanja obveze odjave proistekli su problemi s popisom birača, izdavanjem javnih isprava pod nalaskom određene osobe od strane sudova i drugih državnih tijela itd. Cilj izmjena je ispraviti navedene slabosti, te što je u većoj mjeri uskladiti prebivalište i boravište građana sa stvarnim stanjem. Predlagatelj je također obrazložio da građani Republike Hrvatske iz različitih razloga prijavljuju prebivalište na adresama na kojima ne stanuju između ostalog i zbog poreskih drugih olakšica, te određenih beneficija. Obzirom da je ovaj zakon izazvao brojne polemike i različita tumačenja predlagatelj je otklonio dvojbe oko štetnih učinaka ovog zakona na druga stečena prava, kao i bilo kakvo dovođenje u vezu ovog zakona s time, u što spadaju mirovine, dvojno državljanstvo itd. U raspravi je izneseno razumijevanje kako Vlada mora urediti ovo pitanje, jer je poznato da u Republici Hrvatskoj zapravo ima više birača nego stanovnika, ali je također izneseno mnoštvo nedoumica, pitanja i prijedloga. Tako je ukazano na mogućnost nejednakosti koju zakon može prouzročiti prema onim osobama hrvatske nacionalnosti koji su za vrijeme rata prognani iz Bosne i Hercegovine i koji su se preselili u Republiku Hrvatsku u kojoj su godinama živjele i u kojoj su stekle nekretnine. U posljednje vrijeme oni pokušavaju organizirati svoj povratak u Posavinu, Središnju Bosnu, Banjalučku regiju i druge dijelove Bosne i Hercegovine. Svaka prijetnja gubitka prava koja proizlaze iz prebivališta u Republici Hrvatskoj, prije svega zdravstvenog osiguranja odvratit će ih od povratka u Bosnu i Hercegovinu. Istodobno kazano je od provedbe ovog zakona izuzete su one osobe koje su trajno iselile iz Republike Hrvatske uglavnom Srpske nacionalnosti te žive u drugim državama, a trajno su u statusu programa obnove, programa stalnog zbrinjavanja ili imaju status izbjeglice. Rečeno je da to dovodi do virtualne promjene etničkog sastava stanovništva pojedinih dijelova Republike Hrvatske. Osim spomenutih Hrvata prognanika iz Bosne i Hercegovine koji žive u Republici Hrvatskoj postoje još neke kategorije koje su prebivalištem regulirale svoj status u Hrvatskoj. Među njima su i razvojačeni branitelji, a najosjetljivija skupina među njima su stradalnici Hrvatskog vijeća obrane, od kojih je veliki broj dragovoljno sudjelovao u Domovinskom ratu u Republici Hrvatskoj, a brojni među njima imaju i nekretnine i prijavljeno prebivalište u Republici Hrvatskoj gdje ostvaruju prava na mirovine, na mirovinsko i zdravstveno osiguranje. Posebno treba imati na umu one Hrvate iz Bosne i Hercegovine i općenito izvan Republike Hrvatske vezane poslom ili imaju poduzeća u Republici Hrvatskoj u kojoj žive s dijelom obitelji, a također provode dio vremena s obitelji npr. u Bosni i Hercegovini, ali isto tako i u drugim susjednim državama. Najveći broj njih ima nekretnine diljem Republike Hrvatske osobito u pograničnim dijelovima, te ostvaruju pravo na osnovu prebivališta u Republici Hrvatskoj. Rečeno je kako sve ovo treba sagledati iz perspektive predstojeće ustavne reforme u Bosni i Hercegovini kao i najavljenog popisa stanovništva u Bosni i Hercegovini. Ukazano je na važnost cjelovitog sagledavanja problema, jer prava koja proizlaze na temelju prebivališta, a kojih nema npr. u Bosni i Hercegovini ali i u nekim drugim susjednim državama u kojima su Hrvati nacionalna manjina, mogu dodatno poticati preseljenje u Republiku Hrvatsku. U raspravi o prebivalištu naših ljudi koji rade u inozemstvu postavljeno je pitanje prihvatljivosti termina radnici na privremenom radu, te se govorilo o pitanju statusa onih naših ljudi koji žive u prekomorskim zemljama, a imaju dijelove obitelji i nekretnine u Republici Hrvatskoj. U završnom obraćanju između ostaloga dajući odgovore i pojašnjenja zastupnicima predstavnik predlagatelja je otklonio svaku sumnju da bi pod udar ovog zakona mogli doći prognani Hrvati iz Bosne i Hercegovine, sada u statusu povratnika u Bosnu i Hercegovinu kao i stradalnici HVO-a, te pozvao da se do drugog čitanja zakona uključe svi zainteresirani i da se razmotre svi prijedlozi. Također naglasio je da zakon jednako se odnosi na građane u Republici Hrvatskoj i da se zakon neće provoditi nikakvim dekretom automatizmom, nego pojedinačno i na način da će za svako brisanje prebivališta provest se individualni postupak i svakome će biti omogućeno u upravnim postupkom pred drugostupanjskim tijelom MUP-a osporiti policijski zahtjev. Zaključno. Zauzet je stav da sve možebitne poteškoće koje se odnose na neka prava Hrvata izvan Republike Hrvatske po brojnosti prije svega onih iz Bosne i Hercegovine, a vežu se uz prebivalište, treba riješiti u skladu s 10. člankom Ustava što je sukladno iskustvu pojedinih europskih država a i najavljenoj strategiji odnosa Republike Hrvatske s Hrvatima izvan Hrvatske. U to a vezano za izmjene i dopune ovog zakona spada i pomoć i socijalne pomoći oblasti onima koji bi eventualno bili pogođeni provedbom ovog zakona. Predloženo je da se preostale nejasnoće razriješe do drugog čitanja i grade u konačni tekst zakona te da se u izradu pravilnika koji će predlagatelj naknado donijeti uključe i članovi odbora. Nakon provedene rasprave odbor je sa 6 glasova za, 2 suzdržana, jednim glasom protiv odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje sljedećih zaključaka. Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prebivalištu i boravištu građana i upućuje i drugo čitanje. I dva, sve primjedbe i prijedlozi izneseni u raspravi upućuju se predlagatelju radi izrade konačnog prijedloga zakona.
Hvala. Ima li još netko od odbora koji želi sudjelovati? Nema. Otvaram raspravu. U ime kluba SDSS-a gospodin zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. O ovoj materiji se dugo razgovara. Mogao bih reći da se razgovara naglašeno u vezi s biračkim popisima i reperkusijama koje to ima u odnosu na glasanje. I donekle se čini mi se izgubio u tim raspravama sadržaj ovog instituta, a čini mi se da je to važnije. Druga stvar koju želim reći u ovom uvodu. Slažemo se da ovdje postoji stanoviti nered i da ga treba sanirati. I od toga polazimo i kada smo ili polazili smo pa i sada polazimo kada smo razgovarali o ovom pitanju, a razgovarali smo u nekoliko navrata. E sada, o kojim se ovdje grupacijama radi a koje na stanovit način dolaze pod udar. Prvo, radi se ajde da tako poredam može se i drugačije, ali naznačavam koje su kategorije. Prvo prognanici, izbjeglice i raseljeni. To su slučajevi nastali u okolnostima na koje pogođeni nisu mogli utjecati ili uglavnom nisu mogli utjecati. Drugo su preseljeni i naseljeni. To su slučajevi koje država u legitimnim mogućnostima normirala, stimulirala itd. Četvrta stvar su oni koji su na privremenom radu u inozemstvu. Njihov status je čini mi se razumljiv i dugo godina prakticiram pa nam je jasno o čemu se radi. I četvrti su oni koji su recimo to tako u zoni administrativne nediscipline jer nisu poštovali zakon a trebalo ga je poštovati. I nisu to uradili da bi se iskoristili propusti, simpatije itd. da bi se nešto ušićarilo. Sve ove kategorije u ovim izmjenama ili u ovim razmatranjima sada dolaze pod lupu i mislim da mi o tome razgovaramo ili o tome moramo razgovarati. E sad, zašto i kako je do ovoga došlo. Ova prva kategorija prognanici i izbjeglice već sam na neki način rekao žrtve su nepovoljnih okolnosti koje su ih prisile da se pokrenu iz svoje kuće bez sigurnog mjesta preživljavanja i da ne borave na adresi svog dotadašnjeg čini mi se jedinog najsigurnijeg, recimo čak i da kažem prirodnog mjesta prebivališta. Ja govorim o grupaciji, o pretežnoj grupaciji makar možemo reći da ima pojedinaca koji ne spadaju u ovu kategoriju nužde. Druga kategorija kod naseljavanja i preseljavanja već sam rekao država je otvorila mogućnost da se takvo nešto dogodi i onda u praksi je došlo do stvaranja tzv. dvostrukog, visećeg, fiktivnog prebivališta i boravišta. Što se tiče ljudi na privremenom radu u inozemstvu i oni i članovi njihovih familija uglavnom nemaju drugu domicilnu adresu. Oni su se u Hrvatskoj skučili, tu dolaze, tu će se vratiti. S obzirom da su negdje drugdje zaposleni nije neprirodno, prirodno je da ih nema više od šest mjeseci tu ali to su životne situacije koje moramo imati u vidu, pa na kraju moramo tolerirati. Što se tiče ove kategorije koja je u prekršaju već sam rekao oni su iskoristili nemarnost sustava i tu ne treba puno obrazlagati. Dakle, ono što sam već rekao na početku postoji stanovit nered koji proizvodi štetu ne samo kod glasanja nego pravi štetu i u odnosu na troškove koje ima budžet Republike Hrvatske i to naprosto treba popraviti. Ali u rješavanju ovih pitanja želim naglasiti da je nužno i to s jednakom pažnjom uzeti u obzir dvije stvari. Prvo, da li netko stvarno živi na prijavljenoj adresi i je li ta adresa njegovo prirodno, dopustite da tako kažem, prebivalište a to znači kuća, imanje, članovi familije, neka prava iz toga proizlaze, vezani su tu. Naprosto kad sagledate sve okolnosti on tu spada. I drugo, postoje li koje i kakve zapreke koje čovjeka i familiju onemogućavaju da trajno boravi na adresi prebivališta. To je također važno zato što te okolnosti i brojne zapreke sada realno postoje. I ja ovo naglašavam zato što nije realno očekivati od činovničke provjere i od činovničke akcije da ima senzibilitet da u svakom slučaju uzme u obzir obje ove okolnosti. Činovnici pa makar bili u odjeći policije nemaju dovoljno volje i još više nemaju dovoljno vremena da tome priđu na taj način. I kod odlučivanja o ovome da li nekoga brisati ili ne a ovdje ulazimo u tu akciju nužno je pažljivo, ozbiljno, pravedno i povezano cijeniti oba ova elementa. Ponovo malo korim ili pravdam kako god hoćete činovnika. Prevelik je to zalogaj da on to odradi u svom činovničkom postupku pa makar to bilo i po upravnom postupku. I to govorim zato što se jako bojim da sređivanjem evidencije ne sredimo ljude time što ćemo im prekršiti neka prava ili time što ćemo napraviti diskriminaciju. Postoji realna opasnost ako to izvadimo, ostavimo samo činovništvu ja gospodine državni tajniče uvažavam ove vaše uvjeravanje to se neće tako dogoditi, to lako mogu prihvatiti na raspravama na ovoj razini ali u zadatku koji ja kao pojedinac, kao policijski službenik to moram uraditi to uvjeravanje i to uvjerenje jako se razvodni. Različito je kad netko ima dvije kuće, dva stana, dva imanja, dva interesa i dvije ili više država. Takve niti imam potrebu niti hoću braniti. Ali drugo je kad se netko potuca u dvije ili tri države a ima samo jedno mjesto u kojem ne može boraviti ili ne može preživjeti i o tome se ili barem u mojoj priči prije svega o tome se radi. Ja ću ovdje govoriti ako mogu tako reći nešto podrobnije o dvije grupacije, o ovima koji su izbjeglice i o ljudima u inozemstvu. Mogao bih ponešto reći i o drugima ali o tome drugi bolje znaju. Ova prva grupacija izbjeglice država se obvezala zvanično da će rješavanje problema izbjeglica vršiti stimuliranjem povratka posebno mjerama obnova, stambeno zbrinjavanje, stimulacija održivog povratka, poticanje regionalnog razvoja, zapošljavanjem, popravljanjem stanja na PPDS-u, popravljanjem krupne infrastrukture, stimulacijom poljoprivrede itd. To su sve mjere povezane, komplementarne, dakle višestrukim mjerama. Jasno je i meni i vama da to ne ide kako je potrebno i kako je obećano. Jasno je i meni i vama. I ako to ne ide tako i ako možemo izvući brojne razloge zašto ne ide tako, onda tu moramo tražiti razloge za popust ovim ljudima. Nije dovoljna, a ona je u Hrvatskoj rečena više puta, nije dovoljna samo politička poruka, vratite se, nemamo ništa protiv. Ta poruka je važna, respektiram je, ona nije dovoljna. Sad je realna opasnost da, ponavljam još jednom, u činovničkoj provjeri a ako nekoga ne nađemo onda ćemo ga pobrisati. Ovdje ću dodati još nešto. Prošle godine 2009. iz evidencije je skinuto, iz evidencije prebivališta svakako više od hiljadu, možda se može reći i nekoliko hiljada ljudi, a ovaj zakon tek o njemu razgovaramo. Prema tome, praksa ide jednim smjerom, ajde reći ćemo drukčijim smjerom, drukčijom logikom, kako god hoćete. Šta je problem? Kad nekome skinete prebivalište onda ste mu skinuli sva njegova potencijalna prava, a ako ste mu skinuli njegova potencijalna prava skinuli ste i njega samog. Odgovor, ostalo je državljanstvo pa on će biti negdje drugdje, nije dovoljan. Nipošto nije dovoljan. Jer onda, sasvim slobodan reći, onda pročišćavanje evidencije će se pretvoriti u trajno čišćenje iz Hrvatske, a radi se o velikim brojevima. Toga se bojimo unatoč tome što stanje treba srediti. Toga se bojimo, ne vjerujem da itko od vas jeste ravnodušan u odnosu na to. Ovo pitanje radnika u inozemstvu meni se čini da zakon kaže dokazat će da tamo radi itd. Čini mi se da ulazimo u zonu dokazivanja općepoznatog i u toj proceduri ljudi koji negdje rade uzdržavaju sebe i svoju familiju, pomažu državi. Mi ćemo sad raskinuti im prebivalište. Zaključit ću na sljedeći način. Bojimo se čišćenja velikog broja ljudi bez uvažavanja njihovog stvarnog položaja. To će biti šteta i za te ljude i za Republiku Hrvatsku. Što se nas tiče i zbog toga straha mi se složili, govorim o našem klubu, mi smo se složili da se u ovo pitanje, u ovu akciju ide, ali ako praksa bude išla, a ponavljam sada ide drukčijim smjerom, mi ćemo biti prinuđeni da tu svoju suglasnost povučemo. Zahvaljujem, gospodine predsjedniče.
Hvala. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Gospodin zastupnik Josip Leko, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega Gajica, vrlo je važno ispraviti vaš navod i netočan podatak. I prema Ustavu i prema odluci Ustavnog suda Republike Hrvatske netočno je prebivalište državljanina Republike Hrvatske vezati za da ima kuću, stan ili ugovor o stanovanju. To čak u obrazloženju ovog zakona izričito piše. To je Ustavni sud već ukinuo. Ako bi to bilo tako Hrvatska bi se prema svojim bokcima, beskućnicima odnosila na užasan način. Ona bi svoje državljane na taj način lišila mogućnosti da imaju bilo gdje u Hrvatskoj prebivalište. A prema odredbi članka 32. sada važećeg Ustava svatko tko se nalazi na teritoriju Republike Hrvatske ima pravo slobodno se kretati i birati boravište. Svaki državljanin Republike Hrvatske ima pravo u bilo koje doba napustiti teritorij države, naseliti se trajno ili privremeno u inozemstvo i bilo kada se vratiti u Republiku Hrvatsku. Ako bi to bilo kako vi predlažete, jadna majka hrvatskim beskućnicima. Oni bi ostali i bez boravišta i bez prebivališta. Ako policija može nekome oduzeti prebivalište, a državljanin je Republike Hrvatske gdje ćemo mu onda ponuditi novo prebivalište, a on nema ništa drugo nego državljanstvo? Ovo je prvi rang ljudskih prava i nemojmo se igrati sa prvim rangom ljudskih prava.
Hvala. Idemo dalje u raspravu. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Iz dosadašnjih rasprava, a sasvim sigurno iz rasprava koje će uslijediti, možemo ovaj problem opisati velikim kao kuća i to ne kao ona kuća gdje se može prijavit 50 ljudi nego gdje može doista stanovati 50 ljudi. Sve rasprave koje su dosad bile, na to je upozorio gospodin Gajica, ticale su se nečega što se ustvari može reći izborna geometrija i aritmetika, odnosno utjecaj evidencije o prebivalištu pa samim time i popisa birača na nekakve izbore. Ali to je u jednom dijelu i logično, jer sva druga prava koja proizlaze iz evidencije prebivališta ne tiču se direktno onih ljudi sa kojima stanujete, odnosno čiju sudbinu uzimate u svoje ruke svojim glasanjem tamo gdje ne stanujete i dakle nitko ne voli da mu se netko dira u kuću, da bude gazda u kući u kojoj ne stanuje. I zbog toga je od građana najveći problem onih na koje se to odnosi, dakle onih gdje je veliki broj ljudi negdje prijavljen i glasuje na lokalnim izborima, a ne stanuju tamo, to se njih direktno tiče i zbog toga je najviše povika na to izborno pravo. Uostalom i u obrazloženju razloga za donošenje ovog zakona i u materijalima koje smo dobili, a i iz obraćanja državnog tajnika, najveći dio pa sav dio skoro bio je baziran na izbornom pravu. Pa ako to, uostalom to je i logično gospodine državni tajniče. Ako to ne brine ministra Šukera što bi vas brinulo, zašto bi vi o tome toliko vodili računa. Prema sadašnjem Zakonu o prebivalištu svatko mora imati prebivalište. Prema tome, kada policija ukoliko se naravno ovaj zakon, ovakav donese netko ga izbriše iz evidencije, onda ćemo po članku 3. odrediti prebivalište kako je to već propisano. Dakle ili po prebivalištu njegovog bračnog druga ili po prebivalištu njegovih roditelja ili po mjestu u kojem je upisan u matičnu knjigu rođenih ili koji je upisan u knjigu državljana. Dakle, svatko će i dalje imati neko prebivalište koje možda opet neće odgovarati stvarnom stanju na terenu. Ali ovim zakonom mi ne možemo riješiti baš sve anomalije i sva ona neistinita stanja na terenu i u onome što se događa u evidenciji o prebivalištu. Ali bi trebali riješiti nešto što se zove u stvari masovne pojave zaobilaženja zakona o prebivalištu i boravištu. Postoji nekoliko stvari koje su netočno izrečene u dosadašnjoj raspravi, ne u Saboru nego prije, dakle u javnoj raspravi o ovome zakonu. Dakle, prva je da nitko neće izgubiti državljanstvo. Dakle, svakome će ostati hrvatsko državljanstvo i na temelju tog državljanstva svakome će ostati prebivalište koje bude naravno sukladno zakonu određeno. Također, izmjene ovog zakona nemaju velikog utjecaja na nacionalne izbore. Dapače, ljudima kojima prebivalište po hrvatskim zakonima bude stvarno tamo gdje žive olakšat će se i glasovanje na nacionalnim izborima jer više neće morati putovati 20, 50 ili 100 km da bi glasali na drugome mjestu, nego će moći glasati naravno tamo gdje jesu. Iako treba reći da je na parlamentarnim izborima 2007. godine u petoj izbornoj jedinici HDZ dobio zadnji mandat za 30 i nešto glasova. Da nije dobio on, dobio bi SDP taj mandat. I to je bio broj glasova koji je pao za HDZ na primjer na biračkom mjestu u Odžaku u Bosni i Hercegovini gdje su glasali ljudi koji imaju prebivalište u petoj izbornoj jedinici, a sasvim slučajno su se taj dan zatekli tamo iako se u stvari preko rijeke nalazi peta izborna jedinica. Dakle, 30 i nešto glasova. Tako se utjecalo na rezultate nacionalnih izbora, a sasvim sigurno jedan od tih glasača je jedan od naših kolega koji je na Odboru za Hrvate izvan Hrvatske priznao u stvari da nikad nije bio na adresi na kojoj je prijavljen a on je također glasao u petoj izbornoj jedinici. Prema tome, ima nekog utjecaja na nacionalne izbore, ali ne onoliko koliko ima na lokalne izbore. Što se tiče SDP-a glavni cilj ovih promjena ovoga zakona trebao bi biti da dobijemo biračke popise koji u najvećoj mjeri odgovaraju stvarnom stanju. Sva ona druga prava koja proizlaze iz prebivališta nisu nam u ovom trenutku prioritet, iako su naravno važno pitanje jer Hrvatska nema novaca. I pitanje da li u stvari možemo žmiriti na nekoga tko ostvaruje neka prava temeljem netočnih podataka i time naravno ostvaruje nekakva primanja iz državnog proračuna koji svi zajedno plaćamo. Ali to ponovo kažem. To je, dakle politika Vlade, pa neka ona regulira način kako će se državni novac najnormalnije i najpoštenije raspoređivati, a opozicija će onda to i na taj način kritizirati. Također svjesni smo da mnoga pitanja tzv. dvostrukog prebivališta, jer to nije dvostruko prebivalište u smislu hrvatskog zakona. Ako netko ima prebivalište po hrvatskim zakonima u Vrgorcu, a po zakonima na primjer Bosne i Hercegovine u Tomislavgradu evo da sad uzmem taj primjer, onda je jedino moguće cjelovito rješenje jedan međudržavni sporazum. Ali mi sad moramo postaviti pitanje što mi sad možemo učiniti da nam se ne događaju neke groteskne i vrlo čudne stvari koje prkose zakonima fizike, gdje u stvari na jedno mjesto ne mogu stati niti četkice za zube ljudi koji su tamo prijavljeni, a kamoli sami ljudi. Evo nekoliko primjera čisto, dakle da sadašnju praksu opišem. Svi znate gdje se nalazi grad Čakovec. On se nalazi u Međimurskoj županiji. Na popisu stanovništva 2001. godine bilo 30455 stanovnika. Na popisu birača nalazi 23543 stanovnika što je otprilike, dakle nešto što odgovara stvarnom stanju i policiji sasvim sigurno ne daje nikakve indicije da tamo postupa po ovom pitanju više nego na nekim drugim mjestima. Međutim, grad Imotski po popisu stanovništva 10213 stanovnika od čega 7278 starijih od 18 godina, a na popisu birača 9839 birača. Dakle, vrlo jednostavnom računicom dođe se do broja od 2600 ljudi koji tamo ne stanuju odnosno nisu stanovali u vrijeme popisa stanovništva. I to je sasvim sigurno jedna indicija policiji, da bi možda tu trebalo prvo provjeriti o čemu se radi. Drugi primjer je grad Vrgorac. Zbog jačeg aktivnosti protukandidata gospodina našeg bivšeg kolege je ta priča uspjela doći u medije na način da je čak pokazan jedan semafor na glavnom gradskom trgu koji je na dan drugog kruga lokalnih izbora pokazivao koliko je u stvari ljudi došlo glasovati, a koji tamo stvarno ne stanuju. Prema popisu stanovništva 7593 stanovnika mlađih od 18 godina 1993 što je također sumnjiv podatak, odnosno nešto je veći nego što u stvari bi trebalo biti, ali dobro. Punoljetnih stanovnika, dakle 5600 a birača 7144 što je cca 1500 birača više na jednom mjestu od 5000 stanovnika. To je skoro 30%, nešto manje od 30%. Što se tiče gospodine kolega Brača, dakle na otocima je također unatoč da je populacije nešto više birača vjerojatno zbog kuća za odmor. Dakle, ljudi koji tamo u osnovi ne stanuju, pa onda jedni bračni drug prijavi prebivalište tu, a drugi u Zagrebu. Što se tiče dakle grada Vrgorca, dakle da ne bi bilo, dakle idemo malo još to analizirati. Jer ako to se može analizirati u deset minuta onda ne vjerujem da policiji treba devet godina da bi to izanalizirala. On ima 20 i nešto naselja i baš se lijepo po naseljima vidi u stvari o tim razlikama. Nacionalno poznato postalo je mjesto Dusina zbog toga što je u jednoj analizi pokazano da na jednoj adresi je prijavljeno više desetaka ili čak, mislim da se radi čak i o stotinama birača. Mislim da je to stvar u stvari toga što u tom mjestu nisu bili kućni brojevi, dakle raspoređeni, pa zbog toga je došlo do tog problema. Naime, tamo prema popisu živi 539 stanovnika, prijavljeno je 539 stanovnika, ima 540 birača. U odnosu na drugo to je negdje 20-ak, 30-ak posto više nego šta bi trebalo, ali nije nešto pretjerano jer imamo mjesta dakle … [[Govornik se ne razumije.]] itd., je taj broj i do 10-ak posto veći od broja stanovnika. Međutim da ne bi bilo dakle da tamo nema točnih primjera dakle naselje Unčani 187, 240 ustvari stanovnika, 187 birača. Dakle i u tom gradu dakle postoje naravno mjesta gdje to dakle funkcionira kako treba, jedino me strah da se ljudi tamo ne uvrijede da se nitko od njih ne želi prijaviti. Dakle to bi mogao biti ustvari jedan lokalni problem, ali pustimo sad to. Možemo ustvari reći dakle da je ovaj institut prebivališta postao ustvari samoposluga za naše građane koji su se snašli u navodne znakove snašli po onoj staroj snađi se druže, kako bi zbog toga što je država tome pristupila dosta liberalno, da ne kažem neodgovorno mogli ostvariti određenu zakonitu ili barem poluzakonitu nekakvu beneficiju pa je onda na jednom odboru gospodin državni tajnik iznio primjer dakle da se unutar grada Zagreba ljudi prijavljuju na adrese bliže centru da bi ostvarili pravo na parkirnu kartu. To ste naveli dakle kao, naveli ste kao bizaran razlog, iako to uopće nije bizaran razlog. To je dakle vrlo razumljiv razlog zašto se to dešava. I sada nije baš građanima za zamjeriti što koriste nešto na šta država ne reagira i šta se masovno događa u nekim dijelovima Hrvatske. Dapače političari iz drugih država to maltene pokazuju kao društvenu vrijednost i garant opstanka Hrvata u Bosni i Hercegovini. Ponovit ću, ne može biti zaobilaženje hrvatskih zakona garant opstanka Hrvata u Bosni i Hercegovini, zbog toga što smo onda mi kolegice i kolege ovdje u Hrvatskoj nešto dobrano pogriješili, onda smo mi loši i to promijenimo čim prije. Zbog ovog zakona ne bi trebao nitko da se iseli iz Bosne i Hercegovine u Hrvatsku i zbog toga smo skloni onim rješenjima koja bi ostavila socijalna prava jednoj skupini ljudi još neko vrijeme, ali da se konačno riješi pitanje biračkih popisa u Hrvatskoj. Naime, pojavila se, osim ovoga što je gospodin Gajica naveo postoji još jedna kategorija. Dakle ljudi koji na adresi na kojoj su prijavljeni ne žive, nisu živjeli i neće nikada živjeti. Dakle radi se o klasičnom fiktivnom prebivalištu da bi se ostvarila neka prava. Pa ajmo onda, ukoliko već imamo problem oko utvrđivanja tih stvari, oko rješavanja tih stvari, ajmo onda postaviti sustav tako da to ne bude ključni element za ta prava. To naravno nadilazi mogućnosti Ministarstva unutarnjih poslova, ali ja se sjećam iz prvog razreda srednje škole, dakle to je bilo prije jedno 20 i nešto godina, moj učitelj iz tehnologije obrade materijala nam je rekao ako nešto označite da napravite postoji, ako točno označite postoji mogućnost da ćete to točno napraviti. Ako nešto loše označite, onda ne postoji nikakva mogućnost da ćete to točno napraviti. Prema tome, ako nam evidencija prebivališta nije dobra, onda sve ono što radimo na temelju prebivališta rađa nove nepravde u društvu i ustvari prokazuje nas kao državu u kojoj vlada nered i koja je nepravedna, a doista to tako ne treba biti. Također postavilo se pitanje izbjeglica. Sasvim je jasna razlika između toga da netko prijavi prebivalište na adresi gdje nikad nije bio, neće biti, neće živjeti, od nekoga kome je jednostavno u ratu srušena kuća i koji se jednostavno zbog toga šta mu je srušena kuća tamo ne može vratiti. Naravno kada mu se obnovi kuća onda naravno treba ući dakle u kategoriju sa svim drugima koji ustvari imamo pravo izabrati gdje će živjeti i izabrati gdje će im biti prebivalište. Zbog toga gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege, Klub zastupnika SDP-a podržat će izmjene ovog zakona u prvom čitanju. Pozivamo dakle predlagatelje da svojim rješenjima koja budu naravno u konačnom prijedlogu zakona vode računa o svim elementima izrečenim u raspravi, dakle da vode računa o ljudskim pravima, da vode računa o pravednosti i točnosti popisa birača, da vode računa o mogućoj prevenciji netočnih, neistinitih i nedovoljno usklađenih stanja u evidenciji prebivališta i stanja na terenu, i da konačno dobijemo jedan zakon koji će i u ovome području Hrvatsku prikazati kao zemlju u kojoj je uveden red, u kojoj naravno građani nemaju potrebe zaobilaziti zakone, u kojoj će građani ukoliko krše zakone biti kažnjeni primjerenim, ne drakonskim kaznama i naravno u kojoj ćemo moći i na lokalnoj razini imati poštene i demokratske izbore. Zahvaljujem.
Hvala. Imamo dva ispravka. Prvo gospodin Boro Grubišić.
Poštovani gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega vi ste govorili vrlo da kažem tendenciozno. Ispravljam navod da, koji ste spomenuli u vašem izlaganju, da je grad Unčani imao 187 [[Upadica: Selo.]] Selo, on je rekao grad pardon, za to isto, u tome i je ispravak. Očito gosopdin zastupnik ni ne zna gdje su Unčani, ali je očito dobio podatke koji su ga krivo naputili, niti uopće zna stanje na tom području. Zanimljivo je da taj isti naš zastupnik nije spomenuo ono vrlo, sasvim blisku općinu Dvor, pa neke druge još općine u blizini koje imaju nekakvu drugačiju situaciju, ali to mu ne pada na pamet da spomene. Hvala lijepa.
Imamo povredu Poslovnika, gospodin Arsen Bauk. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, povrijeđen je članak 209. Kolega Grubišić je netočno ispravio mene, jer nisam govorio o gradu Unčani, nego sam bio vrlo jasan da se radi o naselju unutar grada Vrgorca. A što se tiče toga da ja ne znam ima jedan vic hodo.
Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Božica Šolić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Evo kolega Bauk nije točno da se u gradu. Ja bih vas molila malo tišine. Nije točno kolega Bauk da u gradu Zagrebu su prijavljeni i da ima puno prijava radi parkirnih karti što ste naveli, međutim činjenica je … [[Govornica nije uključena, ne razumije se.]] pa vas molim gospodo iz SDP-a da mi date govoriti. Nego je činjenica i točno na zadnjim lokalnim izborima prošle godine u svibnju na točnije u naselju Odranski Strmec koji pripada pod četvrt Brezovicu na adresi kandidata koji je bio kandidat na listi od SDP-a, na njegovoj adresi bilo je prijavljeno 35 ljudi, pa se morate zapitati i u svojim redovima što vi radite i da li vi uopće vodite računa o tome. Da li vi te ljude od nekud iz drugih država dopremite ili iz nekih drugih županija, jer ne može biti ako je na tom biračkom mjestu 35 ih prijavljeno, a za 24 glasa je druga politička opcija izgubila. To je činjenica i te stvari upravo ste vi najviše odgovorni.
Hvala. Imamo još jednu povredu Poslovnika. Gospodin Arsen Bauk, izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođa Šolić je povrijedila čl. 209. Poslovnika jer nije ispravila moj navod nego je još potvrdila moje navode da postoje mjesta gdje ima više birača na jednom mjestu. I to je razlog, o tome sam gospođo ja govorio. Niste ispravili, potvrdili ste sve moje navode. A ove iz Brezovice, naravno te su izbacili. Hvala.
Da gledajući ovako načelno znači ima, ne razgovaramo o biračima sa stajališta stranaka nego općenito kao načela jel. Dobro. Idemo dalje. Gospođa zastupnica Vesna Pusić u ime kluba HNS-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, ako bi mogli, kolegice i kolege. Dakle, ovaj zakon čini se da je više u kategoriji zakona fizike nego zakona države. Dakle, ovim zakonom se konstatira da isto tijelo istovremeno ne može biti na 2 mjesta. I budući da zakoni fizike prethode svim zakonima države onda u klubu HNS-a smatramo da naravno zakone fizike treba poštivati. Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o prebivalištu i boravištu građana je jedan mali potez, ali po našem mišljenju važan u poslu dovršavanja države. Dakle, u poslu uređivanja jednog prostora koji je bio otvoren i još uvijek je otvoren pa se vidjelo iz rasprava kolega i s jedne i s druge strane iz klupa otvoren za manipulacije, unošenje nereda ne samo u pitanje izbora, iako naravno je pitanje izbora izrazito važno zato što lažiranje i manipuliranje izbora dovodi u pitanje legitimitet izabranih tijela unutar Hrvatske države. Dakle, to nije mala stvar, nego dovodi u pitanje naravno i upotrebu novca ne ove države, jer ona nema svoj novac nego ima novac samo hrvatskih poreskih obveznika. I raspoređuje novac uključujući i na sva socijalna prava, novac hrvatskih poreskih obveznika. Dakle, to je novac kojim država samo upravlja, a uzima ga od građana i građanki ove zemlje. U tom smislu pitanje unošenja reda u ovo područje, a potpuno je očito i iz komentara i iz onog što je državni tajnik govorio da tu nema reda i da je bilo podložno ovo područje manipulaciji, ovaj zakon je korak naprijed i u tom smislu klub HNS-a će ga podržati. Niz stvari je izneseno i u raspravama i u uvodnom obraćanju državnog tajnika. Mislim da naravno nema nikakve dvojbe i nikakve sumnje da posjedovanje nekretnina na teritoriju RH nije nikakvi čimbenik u određivanju prebivališta. Nekretnine, pa i poduzeća na teritoriju RH mogu posjedovati, u ovom trenutku, građani bilo koje države EU i kao što i naši državljani mogu posjedovati nekretnine negdje drugdje, što ne znači da tamo i imaju ili uopće da se dovodi u mogućnost da bi ako stvarno ne prebivaju u RH zbog toga imali ovdje i prebivalište. Iz rasprave se stječe neka vrsta dojma da je dobro, ovaj zakon će se donijeti, ali ideja je da se zakona ne držimo, da parafraziram jednog starog državnika, da se zakona ne držimo ko pijan plota. Drugim riječima da se zakon ne provodi dekretom. Zakon je zakon i ako ga se donese treba ga provoditi. Dakle, sada je trenutak, ne da kažemo donijet ćemo zakon, ali nemojte se vi bojati nećemo ga provoditi, hoćemo ga provoditi, hoćemo ga provoditi. Prema tome sve primjedbe, i zato je dobro da ide u 2 čitanja, sve rezerve, sve probleme bolje izventilirat sada, bolje raspraviti sada, bolje vidjeti oko čega se možemo složiti sada. Zato da ne bi slučajno donosili još jedan od mnogih zakona koji se ne provode. Ovaj zakon treba provoditi i zato treba biti jasan, nedvosmislen i imati instrumente za provedbu. Što se pitanja, o tome ću samo dvije stvari u ime kluba HNS-a još reći, ali još na ovoj načelnoj razini što se tiče pitanja izbora. Naravno da lažno prebivalište, odnosno dvostruko prebivalište, to se ne može ni reći lažno jer dosad je to bilo moguće i nije bilo zakonom sankcionirano, odnosno nije se kontroliralo, ajmo reći. Dvostruko prebivalište utječe bitno na rezultate izbora u pojedinim dijelovima Hrvatske na lokalnoj razini. To je pokazano, demonstrirano na sve načine, ali utječu i na Parlamentarne izbore. Jer sasvim je druga stvar glasovanje u 11. izbornoj jedinici, dakle dijaspora, i glasovanje u pojedinim od ovih 10 izbornih jedinica koje u Hrvatskoj postoje. Prema tome i sa tog stanovišta treba u ovo područje uvesti red. U ovom zakonu spominje se kontrola. I naravno da provjere i kontrole treba biti. Trebat će ih organizirati na isti način na koji su organizirane i inspekcije u pravosuđu. S jedne strane tamo gdje se podnesu prijave, a s druge strane po nekom godišnjem planu u područjima koja su na to osjetljiva odnosno u kojima je naglo u zadnjih 5, 6, 7 godina skočio broj stanovnika u situaciji u kojoj je naša demografija dakle prirodni prirast onakav kakav je. Međutim, treba paziti i tu postoji odredba o zahtjevu da se odjavi prebivalište ako ljudi odlaze na duže od godine dana. Procedura tu treba paziti da ne bi preregulirali kontrolu i pretvorili državu u velikog brata koji će za svaki odlazak iz mjesta prebivališta će se zahtijevati da se netko registrira, prijavi, dobije policijsku dozvolu. Ne kažem da to u ovom zakonu sada tako izgleda, ali to je naprosto jedna stvar o kojoj treba voditi računa i paziti da ne dođe do prereguliranja statusa prebivališta. Jasno i nedvosmisleno svrha ovog zakona je onemogućiti dvostruko prebivalište. I oko toga ne treba imati nikakve sumnje, zato što je dvostruko prebivalište laž. Jer nitko ne može trajno prebivati na dva mjesta. Dvostruko prebivalište je temelj za varanje na izborima i dvostruko prebivalište je temelj za dobivanje socijalne pomoći u državi u kojoj ne plaćaš porez i ne prebivaš, različitih oblika socijalnih davanja. Prema tome, to sređivanje te stvari je na neki način jedan od završnih poteza u uređivanju države. To ne znači i upravo zato što se na ovakav način pokušalo brinuti o Hrvatima u Bosni i Hercegovini smo došli do ove situacije. To ne znači da ne treba brinuti o Hrvatima u Bosni i Hercegovini, ali sigurno ne na taj način da se vara hrvatske poreske obveznike, odnosno političke Hrvate, a to su građani Republike Hrvatske bez obzira na etnicitet koji žive u Republici Hrvatskoj. Tako ne. Jasno, transparentno s nečim što tim ljudima daje budućnost, što im daje šansu da unutar svoje zemlje Bosni i Hercegovine napreduju da imaju politički utjecaj gdje su u ovom trenutku dovedeni u situaciju da je on krajnje upitan, da su majorizirani politikom koja je bila loša. Prema tome, ima načina i jedna od stvari koju Hrvatska može biti i bez daljnjega i po mom mišljenju treba biti inicijator, je politička konferencija u ovom dijelu Europe o načinu i budućnosti Bosne i Hercegovine koja naravno može biti samo savjetodavna što se nas tiče, ali svakako jeste dio naše odgovornosti. To je način na koji i možemo i trebamo kao politička zajednica pomagati etničkim Hrvatima u Bosni i Hercegovini čija politička zajednica je Bosna i Hercegovina i treba biti Bosna i Hercegovina. Što se tiče mogućnosti zloupotrebe ovog zakona, ovdje koliko vidim u ovom prijedlogu postoji prijedlogu postoji pravo žalbe. Dakle, ako netko smatra da je neopravdano donesena odluka o brisanju iz određenog prebivališta, može se žaliti za to i ima cijelu proceduru. Dakle ima tu vrstu zaštite. A što se tiče tehničke dorade i na Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav je spomenuto pa mislim da nije loše na to upozoriti predlagatelja da u nekim stvarima bi bilo dobro preciznije definirati provedbu određenih odluka. Kao primjer pravilnik za postupak i način utvrđivanja uvjeta koji moraju biti ispunjeni da bi policijska uprava ili policijska postaja mogla donijeti rješenja o brisanju osobe sa adrese prijavljenog prebivalište. Tu bi bilo sigurno dobro, to je upozoreno i ja zapravo ovdje to samo prenosim i Parlamentu, bilo bi dobro da se u zakon unese i rok za izradu toga pravilnika, kako se recimo na jednoj tehničkoj stvari, a to je eto ne možemo provoditi zakon jer nema pravilnika ne bi izigrao ovaj zakon. Dakle, molimo predlagatelja da to unese. A ukoliko se to ne dogodi naravno u tom smislu ćemo u drugom čitanju u ime kluba HNS-a podnijeti i amandman. Dakle u ime kluba HNS-a mi ćemo u prvom čitanju podržati ovaj zakon. Hvala vam.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Uz moje pozdrave gospođi Pusić koja kao malo tko razumije i artikulira pitanje važnosti Hrvata u Bosni i Hercegovini što pozdravljam. Želim ispraviti netočan navoda kada se kazali kako se dekretom nastoji muljati i ne provoditi zakon, kada smo kazali da se nešto neće provoditi dekretom. Ja sam to u ime odbora izgovorio, pa doživljavam i to kao da ste i meni to kazali. Nismo, ne mislimo da kada se kaže da se nešto dekretom neće provoditi da se neće provoditi zakon. Nego upravo da će se provoditi zakon kroz određenu proceduru. A ne ad hoc ne znam ja lovom na vještice i ne znam kako. To je jedna stvar. Druga stvar. Briga o Hrvatima u Bosni i Hercegovini treba biti nacionalna briga Hrvatske države i Hrvata u Bosni i Hercegovini i to treba biti međunarodno pitanje. Prema tome, to nije stvar nikakvoga ni varanja, ni muljanja, nego dapače ukupnog jednog pristupa tom vrlo važnom problemu. Hvala lijepo.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Boro Grubišić u ime HDSSB-a. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. HDSSB prema broju zastupnika u Hrvatskoga saboru je može se reći mala stranka. Ima tri zastupnika. Međutim, HDSSB je stranka koja ima srce, ima dušu ali zna i razmišljati. Priopćenje HDSSB-a od 24. siječnja koje nije nigdje objavljeno kaže a zbog medijske jasno blokade koja je razumljiva već u našoj državi kaže da se HDSSB oštro protivi predloženim izmjenama zakona jer će isti uzrokovati masovno iseljavanje Hrvata iz Bosne i Hercegovine što će hrvatski narod od konstitutivnog naroda u Bosni i Hercegovini svesti na nacionalnu manjinu u vlastitoj domovini Bosni i Hercegovini a onda će Hrvatska država kako reče moja prethodnica uvažena zastupnica Pusić pomagati tim Hrvatima koji će biti nacionalna manjina u Bosni i Hercegovini. Bit će lako Hrvatskoj pomagati, Hrvatima u Bosni i Hercegovini kada ih bude stotinjak tisuća a ne kao sada negdje oko 4 stotine tisuća. Dakle, svi klubovi koji su do sada istupali su rekli da će podržati ovaj prijedlog zakona svatko iz svojih aspekata, svatko iz svog kuta gledanja a svi, gotovo svi tvrde da je ovaj zakon usko vezan tako proizlazi uz zauzimanje pozicija za buduće parlamentarne izbore. I onda ovaj Zakon o prebivalištu nekome odgovara ili će neki biti brisani, tako je. Zaključak je da su prošli izbori za predsjednika Republike proizveli jedan efekt kojim sada nakon evo 18 godina postojanja Hrvatske države i prava glasa i Hrvata u Bosni i Hercegovini treba sada nešto napraviti jer eto po prvi puta Hrvati su u Bosni i Hercegovini došli kažu do pameti. Treba nešto mijenjati. Ima jedan zgodan citat nobelovca Ive Andrića, ne Lužanskog nego nobelovca Ive Andrića koji kaže da dugotrajno robovanje i rđava uprava mogu toliko zbuniti i unakaziti shvaćanje jednog naroda da zdrav razum i prav sud tome narodu, dakle njemu otančaju i oslabe, da se potpuno izvitopere. Takav poremećen dakle takvih misli narod ne može više razlikovati ne samo dobro od zla nego ni svoju vlastitu korist od očigledne štete. Što će ovaj prijedlog zakona izazvati? Unatoč glasa javnosti, unatoč ja bih rekao rasprave koja se vodi na svim razinama, koja se vodi u svim stališima hrvatskoga društva evo prijedlog zakona je stavljen pomalo iznenada na današnju raspravu. Pa koje su to kategorije prebivališta odnosno kategorije korisnika prebivališta u Republici Hrvatskoj? Iz Republike Srpske protjerano je 180 tisuća Hrvata, danas u Republiku Srpsku se vratilo 5 tisuća Hrvata. Iz Federacije Bosne i Hercegovine imamo prognanike također koji su došli u Republiku Hrvatsku, dakle kad se sve zbroji, sve županije ili kako kažu kantoni onda to iznosi 187 tisuća Hrvata. Stradalnici Domovinskog rata, 13,5 tisuća njih ostvaruje kao pripadnika Hrvatskog vijeća obrane ili hrvatske vojske ostvaruju mirovinska prava u Republici Hrvatske. Kažem, i kao pripadnici hrvatske vojske ne samo Hrvatskog vijeća obrane a bez Hrvatskog vijeća obrane ne bi bilo ni uspješne "Oluje" i oslobođenja hrvatskog teritorija. I svi oni i svi naši, dakle naši, oni koji studiraju, koji su u školama u Hrvatskoj jasno i više je nego jasno da više nego u 90%-tnom iznosu bi se odlučili za prebivalište u Republici Hrvatskoj. To su čak provođene i određene ankete i te ankete točno pokazuju da više od 90% anketiranih se izjašnjava za prebivalište u Republici Hrvatskoj. Koje su posljedice toga? U vrijeme kada se u Bosni i Hercegovini događaju ustavne promjene, kada će u Bosni i Hercegovini biti popis stanovnika, kada se ljudi moraju odjaviti sa mjesta u kojemu su njihovi živjeli stoljećima ne treba puno ni razmišljati odnosno ne treba uopće, to je potpuno jasno i potpuno shvatljivo. Što ćemo mi napraviti sa ovim Zakonom o prebivalištu? Mislim da treba gledati i u povijesnom kontekstu u kojemu će ovaj saziv Sabora ući kao, ući će ljudi koji su u njemu bili i koji su izglasali nešto što će svesti Hrvate u Bosni i Hercegovini na nacionalnu manjinu. Kada bi netko prigovorio da ovdje nije riječ o Bosni i Hercegovini nego o zakonu Hrvatske točno je. Točno je da je ovo zakon Republike Hrvatske ali posljedice toga zakona se izravno i neizravno odnose i na Hrvate u dijaspori ali dakle i na Hrvate u Bosni i Hercegovini koji jesu konstitutivni narod u Bosni i Hercegovini sada trenutno ali su oni koji su imali dvojno državljanstvo imali pravo glasa. Zar ovo zauzimanje busija za slijedeće parlamentarne izbore. Dakle, i ja sam za to da se urede popisi birača ali zar na ovaj način kojim ćemo dovesti u pitanje opstojnost Hrvata u Bosni i Hercegovini. Ima drugih načina. Imamo OIB, osobni identifikacijski broj. Može li se putem OIB-a a mislim da može urediti popis birača a ne dirati u ostala prava po pitanju dvojnog državljanstva i prebivališta. Pa imamo OIB. Zašto smo ga uvodili. Lani smo toliku raspravu o njemu vodili, rekli smo da će on sve riješiti a evo nitko ne spominje mogućnost da se OIB upotrijebi i u ove svrhe osobni identifikacijski broj koji jasno pokazuje gdje tko živi i gdje ostvaruje dohodak, dobit, gdje zarađuje i koliko zarađuje. Koja je to problematika koja bi onda dala Ministarstvu unutarnjih poslova kao u Sulina vremena susjed ili kako netko reče komšija, tebe prijavi da te nema ovdje, sumnjivo je, da si negdje otišao, a onda policija vrši uvid jesi ti tu, nisi tu. Pa taj postupak košta, pa i taj upravni postupak stoji. Pa nije besplatan, nije on tek tako. Hoćemo sad autima po nekim selima i gledat je li tko tamo ili nije tamo. Karikiram malo, nemojte me držati ovako doslovce za riječ, ali to tako nekako ispada. Osim toga, je li ovaj prijedlog zakona u neku ruku i diskriminatorski prema etničkom načelu? Je li ovdje netko izostavljen, dakle privilegiran, jednakiji, a drugi nisu? U ovoj našoj hrvatskoj zemlji ne smije biti diskriminacije prema nikome. Prema nikome. Pa onda zakon mora važiti za sve ili za nikoga. Ne mogu jedni biti jednakiji od drugih. Mi smo se vratili u neka stara vremena otprije 20 godina kada su neki bili jednakiji u ovoj državi. Dakle osobni identifikacijski broj, da se na njega vratim, može poslužiti da se, kako bi se lakše ostvarivala prava, bilo iz zdravstvene zaštite i drugo i izbjegla nepotrebna tortura birokracije, ali i da bi građani izvršavali svoje obaveze kao npr. plaćanje poreza. Ima niz citata i rasprava koje su se vodile. Rekao sam u početku da HDSSB ostaje protivan ovome prijedlogu zakona, traži doradu i odgodu, traži dogovor na jednoj široj platformi. Jer i u Republici Hrvatskoj, kako netko reče ovdje, da ima mjesta u kojima ima prijavljenih 29, 50, već se navode različite brojke, ali zanimljivo da se vrlo tendenciozno navode kao što reče gospodin Bauk neka mjesta, a neka prešućuje. Prešućuje neka mjesta poput Gračaca, poput Gvozda, poput Vojnića itd. gdje se iste stvari događaju na nekoj drugoj osnovi i time zapravo indirektno, neizravno pokazuje ono o čemu sam govorio, jedan diskriminatorski odnos, a ne bi ga smjelo biti, pogotovo ne od SDP-a koji se zalaže za ukidanje diskriminacije po svim osnovama. Evo vidite, na sjednici Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina netko je primjetio da je na jednoj adresi prijavljeno 29 osoba. Zastupnik Memedi je odmah podsjetio kako je na jednoj adresi točno da je prijavljeno 29 romskih obitelji, ali zaprijetio predlagatelju da ne briše Rome. I ja se slažem da ih ne brišemo i hvala Bogu stanovnici su Republike Hrvatske sa boravištem ili prebivalištem u Republici Hrvatskoj, ja to sad ne znam, ali vidite jedni se brišu, jedni se ne brišu. Imamo mi slučaj, naveden je ovdje i slučaj bivše ministrice pravosuđe koja ima prebivališta u Velikoj Gorici, a boravište u Zagrebu i kandidira za… … [[Upadica se ne razumije.]] Bivša bivša, tako je, ex ex. Dakle, i kandidira se za gradonačelnika Velike Gorice, a svi znamo da živi u Zagrebu. Nitko to ne spominje, nikom to nije nepravilno, to je sve u redu, nema problema. Pa što ćemo sad? HDSSB traži ili da se ovaj zakon dobrano doradi uz konzultaciju, široku konzultaciju svih zainteresiranih uz i dobronamjernu i u dobroj vjeri da shvatite posljedice ovoga zakona po stotine tisuća ljudi koji sasvim sigurno će izgubiti prava od kojih su mnoga i stečena prava i da shvatite da je ovaj zakon koji je usko vezan uz ustavne promjene, ne može se reći da nije vezan uz ustavne promjene, ali je vezan kako se vidi iz svih rasprava do sada, usko je vezan uz uspjeh i želju za uspjehom na parlamentarnim izborima. Zbog tih želja i ambicija ne bismo trebali dovoditi u pitanje opstojnost Hrvata u Bosni i Hercegovini. Zato očekujem da ovaj prijedlog zakona u drugom čitanju bude sa puno, puno novina koji bi išao u tom smjeru. Za ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju HDSSB neće i ne može biti. Hvala vam lijepo.
Hvala. Obavještavam da je u 11,04 sati prošle vrijeme za prijavu rasprave od deset minuta. Imamo dva ispravka. Prvo je gospodin zastupnik Dragan Vukić. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Uvaženi zastupnik Grubišić par puta je ponovio, znam da tako ne misli, ali radi javnosti, rekao je Hrvati će biti, Hrvati su nacionalna manjina u Bosni i Hercegovini. Hrvati, dragi prijatelju, nisu bili, neće biti nacionalna manjina, oni su suveren narod u Bosni i Hercegovini ma kakvi se zakoni donosili. I moj ispravak je bio u tom pravcu da se u Hrvatskom saboru to ne govori, kako reče narodna poslovica, ni u gori o zlu ne govori, a ne u Hrvatskom saboru jednu takvu kovanicu kazati. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo i povredu Poslovnika, gospodin Grubišić.
Hvala, gospodine predsjedniče. Prema članku 209. ispravlja se netočan navod. Ovo što sam ja izrekao to je moje mišljenje, moje razmišljanje, a nije navod. Prema tome, gospodin Vukić je zlorabio ispravak netočnog navoda da bi eto nešto rekao što sam ja, o čemu sam ja razmišljao, a ne što sam kao činjenicu naveo. Hvala lijepo.
Ne znam da li je, moram priznat da nisam pažljivo slušao, ali ako se spominjalo Hrvate kao nacionalna manjina, ne znam, u tom smislu nisu nacionalna manjina nego su… … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro, ja nisam dobro pa zato se ispričavam. I imamo jedan ispravak gospođe Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Pa kaže kolega da se ovim zakonom tj. uređenjem prebivališta ugrožava opstojnost Hrvata u Bosni i Hercegovini što je apsolutno netočno. Jer ovim zakonom pa i prošlim zakonima, pa i svim zakonima u svim zemljama svijeta može biti samo jedno prebivalište. Dakle, fiktivnim i lažnim prebivalištem ne osigurava se opstojnost uopće i lažima i prevarama ničija opstojnost, niti Hrvata u Hrvatskoj, niti bilo kojeg naroda ili manjine u Hrvatskoj ili van Hrvatske. Ona se osigurava po Ustavu i po zakonu jednim pomaganjem, transparentnom pomoći ponavljam što smo po Ustavu i po zakonu dužni, a ne lažnim prijavljivanjem, odnosno lažnim prebivalištima.
Da, ovdje bi mogli reći da je ovo ispravak mišljenja baš, jer činjenice treba reći koja je činjenica krivo iznesena. Gospodine Gubišiću imate i vi povredu Poslovnika, pa molim da se u okviru toga.
Hvala gospodine predsjedniče, uglavnom ste i vi rekli ono što sam mislio reći. Naime, kolegica Ingrid Antičević Marinović govori o lažnom prijavljivanju, a ja o njemu uopće nisam govorio. Nisam govorio o fiktivnom prebivalištu. Čak sam spomenuo da sam protiv takvih stvari i zlouporaba u popisu birača. Ali to nije razlog da donosimo ovakav zakon koji će proizvesti posljedice o kojima sam govorio. Dakle, ja se slažem s vama u svezi dakle onemogućavanja fiktivnog prebivališta, onemogućavanja lažnog prijavljivanja. Ali su činjenice koje proizlaze iz ovog zakona treba duboko i dalekosežno sagledati do čega će one dovesti u drugim pravima. Hvala lijepo.
Hvala. Dolazimo ponovo u jedan prostor gdje ako se nekorektno neko izjasni ili pokuša ispraviti netočni navod, a nije ispravio netočni navod, onda na to opet idemo sa povredom Poslovnika i to nema kraja tome. Tko smo mi ovdje, ja ne mogu na apotekarskoj vagi mjeriti. Korektno je reći, molim vas, to barem zadržimo formu. Recimo ispravljam taj i taj navod, pa onda recite to što imate reći. Ali ako to ne kažete, nego se počne govoriti općenito, onda nije ispravak netočnog navoda nego replika. Jel' tako? Nije ni to ispravak netočnog navoda, ali je barem sačuvana nekakva forma. Ja vas molim da trošimo vrijeme onda o ove ako možemo ikako, ovakve ispravke pa onda i povrede Poslovnika. Na redu je klub HDZ-a i gospođa zastupnica Ana Lorin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prebivalištu i boravištu građana kao izmjene zakona koje zapravo osiguravaju i utvrđuju institute koji omogućavaju provedbu već postojećeg zakona i rekla bih uvode reda u njegovoj provedbi. Naime, materija pitanja prebivališta i boravišta građana uređena je Zakonom o prebivalištu i boravištu još davne 1991. godine. Taj zakon doživio je izmjene, ali temeljem ustavnih odluka. Jer dvije odluke Ustavnog suda ukinule su neke odredbe toga zakona kao i pravilnikom ministra unutarnjih poslova koji razrađuje odredbe zakona. Odluke Ustavnog suda išle su u smjeru ukidanja onih odredaba kojima se građanima postavljaju uvjeti prijave prebivališta kao uvjet, dokaz o stalnom stanovanju i stalno zaposlenje, odnosno zaposlenje radi, kao uvjeta za prijavu prebivališta. Ustavni sud je upozorio tu na kršenje ustavnih odredaba iz članka 32. Ustava o slobodi kretanja i biranja boravišta. I te su odredbe izbrisane. No, ostaje ipak da se na neki način riješi otvoreno pitanje kako i temeljem čega će nadležno tijelo uopće onda utvrditi da se netko negdje nastanio, naselio ili namjerava tu i živjeti jer je namjera psihološko-voljna kategorija, pa je onda pitanje kako nju i čime dokazivati. Ali za sada ti su i ne dvojimo i ne možemo komentirati odluke Ustavnoga suda. Dakle, postojećim zakonom definiran je pojam prebivališta i boravišta, propisan je postupak prijave i odjave tijela nadležna za provođenja evidencije, kaznene odredbe u slučaju nepoštivanja propisanih obvezujućih normi. Radi se ovdje o jednom naizgled kratkom i malom zakonu od svega dvadesetak članova. Međutim, upravo taj i takav zakon privukao je pozornost javnosti, mnoge polemike, nespretne interpretacije prijedloga izmjene i dopune tog novog zakona o tome kako će strašne posljedice za hrvatske državljane prouzročiti ovaj zakon. A radi se kao što sam rekla o izmjenama i dopunama postojećeg zakona koji ovu materiju već gotovo u cijelosti rješava, a ove izmjene i dopune predlažu se u smjeru osiguranja mehanizama i instituta i postupaka da bi se one mogle i provesti. Reakcije u javnosti svakako izazvalo i nerazumijevanje, odnosno krivo shvaćanje da bi neka socijalna pitanja ovisila, odnosno da bi pojedine socijalne kategorije građana ovisile o ovom zakonu. No, zakon ne treba iščitavati površno i brzopleto. Zakon se mora iščitavati dopunjujući ga sa ostalom pravnom regulativom u cjelini te pravne regulative, Ustava, međunarodnih propisa i svih ostalih zakona koji vrijede na razini Republike Hrvatske. I svakako onda će se vidjeti da taj, te socijalne kategorije, taj socijalni prostor nije ugrožen donošenjem ovog Zakona o izmjenama i dopunama. Istovremeno svi smo svjedoci situacije da već 19 godina od donošenja ovoga zakona da njegove odredbe se baš i nisu poštivale, premda se radi o kogentnim normama sa zapriječenim kaznama. Kada bi ovog časa prekontrolirali prijavu prebivališta, a da o boravištu ili promjenama adrese i ne govorimo naših građana ne usudim se niti izgovoriti koliki bi postupak bio onih koji bi imali uredne dokumente, odnosno onih koji bi bili u nekom prekršaju. Većinom je to iz nemara ili kako kaže kolega Gajica to je administrativna nedisciplina. Ali koja isto tako nije važna, jer takva administrativna nedisciplina državi otežava poslove jer se niz mjera u državi, ako hoćete i planiranja od školstva, zdravstva, itd., vrlo općenitih stvari, zapravo procjenjuje prema broju stanovništva na određenom području, a što onda svakako ovim, se na temelju prebivališta i utvrđuje. No drugi je cijeli niz slučajeva zloporabe ovih prava. Opće je poznato da se ljudi lažno prijavljuju na otocima i priobalju, u vikendicama da bi izbjegavali plaćanje poreza na kuće za odmor. Opće je poznato da se prijavljuju na područjima od posebne državne skrbi radi povrata poreza, na područjima gradova koji nemaju prirez da bi izbjegli plaćanje prireza, poreza, itd., itd. I tu se dolazi u pat poziciju, jer se odjava ne može provesti bez zahtjeva stranke koja upravo i čini zloporabu pa joj ne pada na pamet da se odjavi, a dokazivanje lažnih podataka ili eventualne kaznene odgovornosti za prijevaru teško ili prekršajne teško je i dugotrajno. Ne bih se baš uvijek i u svemu složila da je to nemoguće, djelomično jest nemoguće jer mnogi ljudi nisu na području države i ne zna se gdje su, dakle ne može im se ući u trag, ali kod ovih zloporaba bi se možda i moglo pokušati nešto učiniti u pogledu lažnog prijavljivanja. Nadalje nedorečenost, odnosno podnormiranost postojećeg zakona dovelo je također do toga, kao što smo danas više, više puta čuli da imamo više osoba s pravom glasa, dakle više birača u popisu birača nego stanovnika u državi Hrvatskoj, pa bi se reklo da mi smo zemlja praktički bez maloljetnih osoba. Ali kako svi znamo da je to apsurd i da tome nije tako, onda ovo pitanje zaista treba riješiti. Čuli smo evo od kolege Bauka, on je govorio o svojoj izbornoj jedinici očito. Čuli smo da na područjima nekih općina ili dijelova općina Unčani, Vrgorcu, Imotskom ima daleko više birača nego stanovnika, to je točno, ali objektivnosti radi evo da ja kažem sa područja moje izborne jedinice pa i šire, da primjerice u Gračacu, Benkovcu, Obrovcu, Dvoru na Uni, Slunju, Vojniću, Krnjaku ima također daleko više upisanih osoba u popise birača nego ih je u popisu stanovništva. To imamo slučajeve gdje su odavno kuće prodane pa i APN-u i više odavno tih ljudi nema tamo, ali su uredno u popisima. Dakle, to treba riješiti na području cijele Hrvatske. Čuli smo da ta činjenica popisa birača koja ne odgovara stvarnom stanju utječe na izbore, na neke više, na neke manje, na predsjedničke uopće, na parlamentarne da jer nije svejedno u kojoj izbornoj jedinici će tko glasovati, gdje će biti upisan u popis birača. Na lokalne utječe jako, na izbore za gradske četvrti i mjesne odbore utječe čak i to što netko nije promijenio svoju adresu unutar istog mjesta prebivališta. Naime, šta je tijelo državne uprave koje vodi popise birača može osobu izbrisati prema sadašnjem zakonu, isključivo na temelju potvrde Ministarstva unutarnjih poslova o prebivalištu. Člankom 6. važećeg zakona određeno je da su građani dužni prijaviti i odjaviti prebivalište, boravište, promjenu adrese stanovanja. Dakle zakon predviđa da se taj postupak može učiniti i provesti isključivo na temelju zahtjeva osobe koja traži promjenu prebivališta. Međutim osobe ukoliko to ne zatraže na nikoji način se stanje u evidenciji prebivališta ne može promijeniti. Mnogi su državljani Republike Hrvatske trajno napustili zemlju, nastanili su se izvan Republike Hrvatske, a da nikada nisu odjavili prebivalište, bilo namjerno, bilo iz nemara, otišli su i to je evidentna činjenica, ali nastaje pat pozicija jer ovlaštenik za podnošenje zahtjeva za brisanje ili odjavu je isključivo ta osoba koja to nije učinila. Dakle, sadašnji zakon ne poznaje mogućnost odjave ili brisanja po službenoj dužnosti ili na prijedlog tijela državne uprave ili jedinice lokalne samouprave. To se upravo ovim izmjenama rješava i to je dobro, pa se predlaže da policijska uprava ili policijska postaja po službenoj dužnosti na zahtjev tijela državne uprave ili jedinice lokalne samouprave može donijeti rješenje o brisanju osobe s adrese prijavljenog prebivališta, ako nedvojbeno utvrdi da se osoba trajno iselila s područja Republike Hrvatske. Naravno ovim prijedlogom također se u tom slučaju predviđa i postupak radi zaštite prava građanina, dakle pravo na žalbu, rokove o postupanju tijela državne uprave, ali predviđa i iznimke kada se to brisanje neće provesti, i tu navodi osobe koje su u programu povratka, zbrinjavanja prognanika i izbjeglica, raseljenih osoba, programu obnove, programu stambenog zbrinjavanja i obzirom da se radi o prvome čitanju premda se u tom članku jednim stavom govori i na koji način će se utvrđivati da li je netko u programu povratka, dakle potvrdom tijela, nadležnoga tijela državne uprave koja skrbi o povratku, ali upozoravam da bi možda do drugog čitanja u ovom dijelu trebalo nešto jasnije stipulirati zakonsku normu. Također se predviđa i mogućnost donošenja rješenja o odjavi po službenoj dužnosti po prijedlogu tijela državne uprave i na prijedlog jedinice lokalne samouprave, također sa svim mogućnostima ulaganja žalbe i provođenjem postupka. Također je dobro da je ovim izmjenama zakona predviđeno da se promjena boravišta, odnosno da se boravište mora prijaviti ukoliko osoba privremeno boravi negdje dulje od 3 mjeseca, a nekako je to bilo sada, kako je to u sadašnjem zakonu, naime da ne bi morali ljudi kada odlaze na godišnji odmor prijavljivati boravište u mjestu korištenja godišnjeg odmora. 3 mjeseca je zaista već jedan rok u kojem je netko po nekom poslu malo trajnije boravi. Uređene su i kaznene odredbe i evo ja se nadam da će se onda i kada donesemo zakon koji ima … [[Govornica se ne razumije.]] normu da ćemo ga zaista i primjenjivati, a da ćemo i sankcionirati one koji se ne ponašaju sukladno tome zakonu. Ono na što bih još upozorila to su kriteriji za prijavu prebivališta. Naime ovim prijedlogom izmijenjen je stavak 1. članka 13., pa kaže da će policijska uprava ili policijska postaja, da će odbiti zahtjev za prijavu prebivališta, ako podnositelj prijave ne priloži dokumente kojima može dokazati da u mjestu u kojem namjerava prijaviti prebivalište da se naselio s namjerom da u njemu trajno i živi. Dakle, upozoravam da, kako se radi o dokumentima kojima se nešto dokazuje, a kako znamo da je po ustavnoj odluci ukinuta odredba koja je govorila o tome da se mora dokazivati mogućnost trajnog stanovanja ili zaposlenja, pitanje je što će se kao dokaz tražiti? Pa bi možda moglo u zakonu, zakon ipak jednom instruktivnom normom ili primjerice reći što bi bilo to što bi na neki način potvrđivalo namjeru građana da se na nekom mjestu trajno nastani. Pa kako imamo neka iskustva zemalja EU čini mi se baš da to ima i u austrijskom zakonu, ja evo upućujem predlagatelja zakona da možda malo konzultira već ta postojeća rješenja u Europi. Dakle, evo vidim da mi ističe vrijeme, na kraju klub HDZ-a podržat će donošenje ovoga zakona jer se tim izmjenama i dopunama zapravo uvodi red u ovo regulativno područje i također se uvode mehanizmi i instituti koji omogućavaju provedbu već postojećih zakonskih odredaba i onih novih koji su donijete sa ovim prijedlogom izmjena i dopuna. Hvala.
Hvala. I u ime kluba HSS-a gospodin zastupnik Boris Klemenić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prebivalištu i boravištu građana i prije same rasprave ovdje na plenarnoj sjednici Sabora izazvao je mnogo prijepora u hrvatskoj javnosti. Osnovna namjera zakona je uvođenje reda u biračke popise, uvođenje reda u područje u kojem je bilo mnogo zloupotreba. I sami smo svjesni toga da se događa da na samim izborima imamo više glasača, odnosno birača nego što RH ima stanovnika. Većina građana će se složiti da je nepravedno da neki građani imaju prijavljene dvije adrese prebivališta i to u različitim zemljama s time da se koriste beneficije s obje strane i isto tako zaobilaze obveze koje imaju svi ostali građani. Mi u klubu HSS-a pozdravljamo uvođenje reda u ovo područje, ali isto tako s obzirom da je ovo vrlo osjetljivo pitanje koje može otvoriti brojne nove probleme zadovoljni smo što je postignut dogovor da se rasprava o zakonu provede po redovnoj proceduri bez hitno postupka nakon što se analiziraju, prouče i usklade sve iznesene primjedbe i prijedlozi. Reguliranje pitanja prebivališta i boravišta uređeno je Zakonom o prebivalištu i boravištu građana iz 1991. godine koji je dosada zabilježio nekoliko izmjena. Važeći zakon ima primjetne manjkavosti. Pa tako on ne omogućuje odjavu prebivališta bez osobnog zahtjeva osobe za odjavom, a zbog nepridržavanja predviđene obveze prijave promjene prebivališta često nije moguće sankcionirati prekršitelje jer se osobe nalaze na nepoznatoj adresi. Zbog rečenih manjkavosti često je slučaj da osobe koje ne žive na prijavljenoj adresi imaju isprave koje se odnose na tu adresu i slijedom toga ostvaruju određena socijalna i materijalna prava koja proizlaze iz osnova prebivališta. Predmetnim izmjenama i dopunama Zakona o prebivalištu i boravištu uvode se jasnije i preciznije definicije prebivališta i boravišta s namjerom što boljeg usklađivanja sa stvarnim stanjem na samom terenu. Prebivalište se definira kao mjesto na kojem građanin ima namjeru stalno živjeti i u kojem stalno živi, a boravište je mjesto u kojem građanin trajnije boravi, ali bez namjere stalnog naseljavanja. Međutim, nigdje se ne definira na koji način će se utvrditi da netko stvarno živi na prijavljenoj adresi niti kako će se to dokazati te će se temeljem toga po službenoj dužnosti pristupiti brisanju iz evidencije prebivališta. Također se ne navode dokumenti koji su potrebni da se izvrši prijava prebivališta, a upitno je koje će dokumente predočiti nezaposlena osoba koja nema u vlasništvu stan ili stanodavac nije voljan da se prijavi na njegovoj adresi, a osoba je odlučila da se stalno naseli u tom mjestu. Stoga je važno zakonom propisati koji su to dokumenti kojima se dokazuje namjera stalnog življenja u nekom mjestu jer u suprotnom će se ostaviti velika mogućnost da policijska uprava ili postaja po slobodnoj ocjeni, odnosno procjeni, odbije prijavu samog prebivališta. Ovim zakonom čl. 7. stavak 3. nadopunjuje se čl. 13. postojećeg zakona čime se daju ovlasti nadležnoj policijskoj upravi ili postaji da po službenoj dužnosti, odnosno na zahtjev tijela Državne uprave ili jedinice lokalne samouprave donese rješenje o brisanju osobe s adrese prijavljenog prebivališta ako na temelju svih činjenica i okolnosti nedvojbeno utvrdi da se osoba trajno iselila s područja RH. Dalje se u zakonu ne razrađuje ova odredba već se ostavlja ministru da pravilnikom propiše postupak i način utvrđivanja uvjeta koji moraju biti ispunjeni da bi policijska uprava ili postaja mogla donijeti rješenje o brisanju osobe s adrese prijavljenog prebivališta. Takva nedorađena odredba može prouzročiti brojne dileme i probleme u praksi jer brisanje osobe s adrese prebivališta bez njezina znanja povlači oduzimanje niza prava, kako materijalnih tako i socijalnih. Pa se zbog toga ovo područje mora, po nama, definirati zakonskim aktom. Stavak 4. istog čl. 7. otvara također brojna pitanja jer se tim stavkom daje mogućnost izjavljivanja žalbe drugostupanjskom tijelu Ministarstva unutarnjih poslova na rješenje o brisanju s adrese prijavljenog prebivališta. Međutim, nije jasno kako će brisana osoba s prijavljene adrese biti obaviještena o brisanju pa slijedom toga i neće biti upoznata sa mogućnošću izjavljivanja žalbe drugostupanjskom tijelu. Dakle, potrebno je preciznije definirati postupke i detaljno razraditi odredbe o obvezama i pravima građana kako bi se izbjegle moguće brojne nepravde i zloupotrebe. I zaključno, mi u klubu HSS-a slažemo se da ovo pitanje treba riješiti u interesu svih građana jer pozitivna diskriminacija određenog dijela građana u ovom slučaju razdvaja hrvatski korpus, stvara određeno nepovjerenje i nezadovoljstvo među ljudima. Smatramo da će se njegovim donošenjem nakon precizno utvrđene procedure propisanih postupaka i detaljno razrađenih odredaba stvoriti uvjeti za sređivanjem biračkih popisa, a socijalna i materijalna prava koja su korištena, usudit ću se reći, poluzakonito trebalo bi možda riješiti nekim drugim zakonskim aktom. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolega Klemenić. Iscrpili smo prijave po klubovima, prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi se prijavio uvaženi kolega Dragutin Lesar. Izvolite kolega Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ja bih rekao konačno! Konačno je shvaćeno da se regularnost izbornog procesa u Hrvatskoj počinje utvrđivati ovim zakonom nakon Ustava naravno. Zašto kažem konačno? Prvo vas želim podsjetiti da je u prošlom mandatu Sabora na raspravi bilo rasprava završena, ali nikada na glasanje stavljeni sličan prijedlog zakona. On je naprosto nestao iz procedura i glasanja a da nikada službeno nije bilo obrazloženo zašto on nije bio stavljen na glasanje. I nakon proteka od 6 mjeseci on je postao nepostojeći, prijedlog Zakon o novom ... [[Govornik se ne razumije.]] Veoma interesantno. Tada su razlozi za tajno povlačenje iz glasanja toga zakona bili neki drugi od onih koji se sada navode. Popisi birača su izvedenica iz registra stanovništva, odnosno prebivališta iz evidencije državljanstva. Dakle, popis birača nije izvorni dokument nego nastaje spajanjem dvaju drugih evidencija koja vodi država. U Hrvatskoj biračko pravo stječe se automatizmom u trenutku stjecanja državljanstva, tako je po našem Ustavu. Izborne jedinice kada su se krojile za izbor Hrvatskoga sabora temeljile su se na broju popisa birača, brojeva birača prema prebivalištu ali napominjem da je postojeći Zakon o izbornim jedinicama za izbor zastupnika u Saboru, protivan Ustavu Republike Hrvatske. Jer je u Ustavu zapisano da broj birača u jednoj izbornoj jedinici u odnosu na drugu, ne može odstupati za više plus ili minus 5%. A mi imamo izborne jedinice u kojem broj birača odstupa od prosjeka ili neke druge čak do 18%. Interesantno je da Ustavni sud Republike Hrvatske zahtjev za ocjenu ustavnosti toga zakona na stolu ili u ladicama ima već više od godinu dana i da se o tome ne očituje. I upravo zbog sastava i broja birača po izbornim jedinicama, ovaj zakon je ključan za promjenu ili regularnost izbornog sustava u Republici Hrvatskoj. Vlada sada predlaže čišćenje prebivališta kao preduvjet čišćenje popisa birača. Odlično. Ponavljam, konačno. Samo duboko se nadam da je i ovaj prijedlog zakona nakon zaključene rasprave neće nestati iz procedure i da se opet kao u prošlom mandatu nikada neće glasati Ali u što se pretvorila rasprava o jednom zakonu o prebivalištu koji ima značajni utjecaj na regularnost izbornog procesa. Rasprava se pretvorila o socijalnim pravima hrvatskih državljana koji ne žive u Hrvatskoj. Zašto? Tobože zbog brige o Hrvatima izvan Hrvatske, socijalne brige o Hrvatima izvan Hrvatske. Ali i znam da je Ustavni odbor rekao da Hrvatska država mora skrbiti o Hrvatima izvan Hrvatske. Ali u Ustavu ne piše da Hrvatska u socijalnom smislu o Hrvatima izvan Hrvatske mora voditi kroz prebivalište na način da dozvoljavamo lažno prijavljivanje prebivališta u Hrvatskoj. I godinama sam govorio, da lažna prebivališta i prijava lažnih prebivališta državljana Hrvatske nisu primarno zbog biračkog nego socijalnog prava. Zdravstveno osiguranje na teret državnog proračuna, porodne naknade, dječji doplatak, socijalna pomoć, dodaci invalidnine, pa čak i mirovine se mogu ostvariti prijavom lažnog prebivanja na teritoriju Republike Hrvatske onih koji imaju hrvatsko državljanstvo. Da li su zbog toga svi državljani Republike Hrvatske jednaki pred zakonom i Ustavom? Nisu. Jer ako netko na temelju fiktivnog lažnog prijave prebivališta u Hrvatskoj, ostvaruje socijalna prava koja ne mogu ostvariti državljani koji stvarno žive u Hrvatskoj onda je to diskriminiranje. Oni koji žive u Hrvatskoj jesu državljani, ne mogu ta ista prava ostvariti, jer primjerice posjedovanje poljoprivrednog zemljišta, obiteljske kuće ili auta ili neke druge imovine su im prepreka da ostvare pojedino socijalno pravo. Oni sa fiktivnim adresama u Hrvatskoj nominalno ne posjeduju nikakvu imovinu i automatski ostvaruju prava, ne samo da ostvaruju prava, nego tamo gdje je imovinski cenzus, osnov za izračun tih prava ostvaruju maksimalna prava. Državljani koji žive u Hrvatskoj plaćaju poreze i doprinose i ne ostvaruju ta socijalna prava. Državljani koji stvarno žive u inozemstvu imaju lažna prebivališta u Hrvatskoj na teret tih istih ostvaruju ta prava. Briga o Hrvatima izvan domovine je obaveza po Ustavu i ona se ostvaruje bilatelarnim ugovorom Hrvatske i tih država. I ako hrvatska Vlada i Sabor odluči da Hrvati u Bosni i Hercegovini moraju dobivati nekakva prava socijalnog karaktera onda će to biti dodatak na porodnu naknadu koje rodilja ostvaruje u Bosni sa dodatkom iz Hrvatske, s dodatkom na ... ili bilo što drugo. Ali ne može se više tolerirati da se zbog zloupotrebe socijalnih prava na teret poreznih obveznika državljana koji žive u Hrvatskoj tolerira lažna prebivališta, lažne adrese, a kao posljedica toga mogućnost manipulacije sa biračkim pravom. Prema tome, smatram da ovaj problem za Hrvate trebamo rješavati bilateralnim ugovorima s drugim državama, a ne prebivalištem. Kažu da će se zbog toga Hrvati seliti iz Bosni i Hercegovine. Pa jeli moguće da se radi o tako ogromnim socijalnim pravima zbog kojih bi oni napuštali svoja vjekovna ognjišta u Bosni i Hercegovini, samo zbog tih socijalnih prava. Ja to naprosto ne mogu vjerovati, naročito ako ćemo sa Bosnom i Hercegovinom potpisati bilateralni ugovor i ta socijalna prava regulirati njima kao što smo uostalom neke državljane Republike Hrvatske koji žive u Bosni i Hercegovini već riješili jednim sporazumom kad su u pitanju mirovinska prava. Podsjećam vas da takav slučaju već imamo i za ostvarivanje tih prava iz tog sporazuma nije nužno prebivalište u Hrvatskoj, i sve je legalno i čisto i nitko se zbog toga nije selio iz Bosne i Hercegovine u Hrvatsku. Međutim, i ovaj zakon opet predviđa izuzetke. Kaže osim onih koji su u programu povratka zbrinjavanja prognanika, izbjeglica i raseljenih osoba. Pa dobro ljudi koliko godina ili desetljeća nakon rata ćemo imati programe povratka. Jer su tim izuzecima i oni kojima je država izgradila kuće, dala u vlasništvo oni prodali i otišli natrag živjeti u Srbiju ili Republiku Srpsku a zadržali prebivalište u Hrvatskoj. Kakav je to program, koliko je tih ljudi, gdje, u kojima državama ti ljudi žive a imaju prebivalište i tamo i ovdje? Ostvaruju li oni u Hrvatskoj, samo u Hrvatskoj materijalna prava ili u državama u kojima imaju također prebivalište? Ovim izuzecima također uvodimo mogućnost novih zloupotreba i mene uopće nije briga kojoj nacionalnosti pripadaju.
Hvala lijepo. Imamo jedan ispravak navoda i dvije replike. Najprije ispravak navoda uvaženi kolega Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Lesar je zapravo u drugom dijelu rasprave ispravio onaj prvi dio koji sam ja mislio ispraviti, prema tome ja odustajem.
Hvala lijepo. Za repliku se javio uvaženi kolega Daniel Srb. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Lesar je u svom izlaganju izgovorio kako se cijela ova rasprava o ovom prijedlogu zakona pretvorila u raspravu o socijalnim pravima koja koriste hrvatski državljani iz Bosne i Hercegovine. Naime, očito je upravo da se i kroz ovu raspravu vidi da nešto u tom odnosu nije u redu, a pitanje je zapravo što nije u redu. Pa očito da Hrvati iz Bosne i Hercegovine nisu zadovoljni ne samo svojim položajem u Bosni i Hercegovini s jedne strane nego nisu zadovoljni niti činjenicom da Hrvatska nema adekvatnu strategiju izrade sustava pomoći Hrvatima u Bosni i Hercegovini što bi i njih činilo upravo na tom prostoru ljudima koji ne dolaze uopće u poziciju da razmišljaju o napuštanju Bosne i Hercegovine. Hrvatska može bitno značajnije koristiti i činjenicu da u Bosni i Hercegovini se može poslovati na drugačiji način i određene hrvatske tvrtke mogu upravo jačajući i položaj Hrvata u Bosni i Hercegovini ali i kroz vlastite gospodarske probitke prenositi odnosno razvijati određene gospodarske djelatnosti koje u Hrvatskoj nisu profitabilne i poslije bi bile profitabilne, omogućile bi tim ljudima zapošljavanje, kvalitetniji i bolji život a i samoj Republici Hrvatskoj i svojim gospodarskim interesima bi udovoljili kroz takav način. Nažalost, država u cjelini nema jednu takvu strategiju pa je i to jedan od razloga zašto ne postoji u samoj Bosni i Hercegovini među Hrvatima jedno povjerenje i u odnos Republike Hrvatske prema njima. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku kolega Lesar.
Kolega Srb, ja ću vam pokušati dokazati da i po sadašnjim propisima svi Hrvati u Bosni i Hercegovini nisu u istom položaju. Ovu elektronsku poštu dobio sam jutros. Hrvatska državljanka prebivalište ima u Zagrebu, imala je u Zagrebu i Sarajevu i bila je pozvana u Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje, ukinuli su joj pravo na zdravstveno osiguranje na teret proračuna Hrvatske jer kao ima stan u Sarajevu i tamo je prijavljena. Tamo je bila prijavljena, piše mi samo da radi besplatnog pokaza u gradskom prijevozu u Sarajevu. Da bi ostvarila pravo na zdravstveno osiguranje u Zagrebu morala se u Sarajevu odjaviti, samo jedno prebivalište. Na pitanje zašto i kako rekli su joj da su podatke dobili od policije, da nema pravo na zdravstveno osiguranje u Hrvatskoj jer ima prebivalište i u Sarajevu, da se mora odjaviti u PIO a PIO je penzijsko-invalidsko osiguranje u Sarajevu, a da bi ostvarila natrag pravo na zdravstveno osiguranje u Hrvatskoj kao hrvatska državljanka sa jedinim prebivalištem u Zagrebu uspoređujući kad je pitala a zašto drugi imaju kaže niste u mirovinskom sustavu Hrvatske, ne primate hrvatsku nego bosansku mirovinu. I zato nemate pravo na dva prebivališta. Ali ako državljanin Republike Hrvatske ima prijavljeno prebivalište u Hercegovini i u Hrvatskoj i prima hrvatsku mirovinu ili jeste u sustavu mirovinskog osiguranja Hrvatske neće biti brisan i ne brišu se van, je li to je jednakost pred zakonom. Hrvatska državljanka prijavljena u Zagrebu, mirovina iz Bosne i Hercegovine i bila je izbrisana u Zagrebu i ukinuto joj je zdravstveno osiguranje samo zato što je igrala pošteno.
Hvala. Replika uvaženi kolega Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Lesar, apsolutno se slažem sa vašom raspravom da se nažalost dosta često dvostruko prebivalište koristi zbog socijalnih prava. Reći ću još da analizom biračkih popisa pošto u Hrvatskoj ima u biračkim popisima više upisanih nego što Hrvatska uopće ima na području Republike Hrvatske stanovnika, činjenica je da ljudi koji su potencijalni korisnici ovakvih prava negdje šestotinjak tisuća. Mi de facto imamo sreću što ostalih 500 tisuća ljudi nije podnijelo neke zahtjeve itd. I oni bi imali pravo ostvarivati socijalna prava, doplatke za djecu i druge stvari. Znači, na neki način dio odnosno velika većina tih ljudi ne koristi ta prava. A koja tu konfuzija vlada i moje mišljenje je da Republika Hrvatska godišnje gubi desetke milijuna kuna zbog toga što neki ljudi neopravdano koriste socijalna prava i na jednoj i na drugoj strani, govori u prilog činjenice recimo da smo imali prošle godine slučaj jednog zastupnika dopredsjednika Doma u Sarajevu Bosne i Hercegovine koji je u proteklih par godina 600 tisuća kuna dobio neosnovano mirovine s obzirom da je cijelo to vrijeme bio zaposlen u Bosni i Hercegovini na odgovornim dužnostima. Znači, čovjek je 600 tisuća kuna uzeo iz hrvatskog proračuna, a na to nije imao pravo. Ja vas pitam, recimo takvih mirovina je u HVO-u odnosno u Bosni 13 tisuća. Ja ne kažem, velika većina ljudi ne radi na drugoj strani i ne zloupotrebljava to pravo kao što je taj gospodin to napravio, ali od tih 13 tisuća mirovina vrlo vjerojatno ima još ljudi koji su zaposleni, koji na taj način ne bi imali pravo ostvarivati mirovinu. Ono što sustavno nije riješeno između Hrvatske i drugih zemalja i slažem se da tu nema veze da li se radi o Srbiji, da li se radi o nekim drugim zemljama, i tamo ima nedopuštenih stvari i zlouporaba…
Hvala.
Ali ono šta bi trebalo napraviti je napraviti sustavnu evidenciju sa tim zemljama da hrvatski proračun ne gubi desetke milijuna kuna svake godine gdje ih ne bi trebao izgubiti. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, kolega Lesar. Izvolite.
Postoji još jedan problem kojega ovaj zakon, prijedlog zakona također ne rješava, možda i nije predmet ovog zakona, ali Vlada ga mora riješiti. Primjer, hrvatski državljani koji imaju prebivalište ili po novom zakonu će imat privremeno boravište u inozemstvu i tamo umre i bude pokopan. U Hrvatskoj nema članove obitelji koji bi došli sa njemačkim, švedskim ili australskim dokumentima i dokazali da je čovjek pokojan pa se zbog toga mora izbrisati iz knjige prebivališta, boravišta, čak i u onoj evidenciji državljanstva, aktivni i pasivni. Jer mi imamo aktivne državljane, to su živi, a pasivni su mrtvi državljani. Takvi ljudi ostaju upisani u sve naše dokumente jer hrvatska država nema spoznaju o tome da oni više nisu živi, a vlasti drugih država ne dostavljaju dokumente o tome našim diplomatsko-konzularnim predstavništvima. I zbog toga na popisima birača državljana bez prebivališta u Hrvatskoj imamo strahovito puno mrtvih duša. Pa zato bi bilo dobro da državni tajnik odgovori na to pitanje kako taj dio problema riješi. I što se tiče prijedloga članka 13. pa 13.a, b, i c koje ste ponudili ja ih prihvaćam, ali za drugo čitanje samo jednu rečenicu. Prije konačnog brisanja policija mora saslušati građana kojega misli brisati. Saslušati, tražit očitovanje, bilo što, ako je dostupan hrvatskim vlastima. Tada bi izbjegli moguće zloupotrebe automatskog brisanja prebivališta, a da građanina, državljanina nitko ništa nije ni pitao. Samo jedna rečenica doda u članak 13.
Hvala lijepo. U ime predlagatelja državni tajnik, gospodin Ivica Buconjić. Izvolite, tajniče.
Hvala lijepo, gospodine predsjedavajući. Evo dobro da je gospodin Lesar ovo pitanje postavio pa je to dobra prilika da dam samo neka pojašnjenja. Naime, bilo je u nekim diskusijama više možda u javnosti nego danas ovdje u Saboru govora o tome da je ovo neka rekao bih organizirana manipulacija da MUP manipulira sa evidencijama, da to proizvodi neke silne, možda čak izborne prijevare, manipulacije. Međutim ono što je rekao gospodin Lesar mislim da je to isto vrlo važno istaći. Naime, MUP može evidentirati one činjenice koje su mu poznate. MUP ne može evidentirati one podatke i činjenice koje mu nisu poznate. I sigurno se uvijek može dogoditi što se i utvrdilo da imamo tzv. mrtve glasače na popisu birača. Ako obitelj umrle osobe tu činjenicu ne prijavi MUP tu činjenicu ne može evidentirati i ta osoba će biti i u evidenciji prebivališta i na popisu birača sve dok ju netko ne prijavi, dok netko ne prijavi tu činjenicu smrti. Mi smo vidjeli kada smo uspoređivali evidencije prebivališta sa popisima birača u roku od mjesec dana kada smo kontrolirali i uspoređivali je umrlo negdje 1500 osoba u Republici Hrvatskoj. To je sad samo stvar u tome da li će do dana glasovanja obitelj tu činjenicu prijaviti. Za ovih 1500 osoba obitelji jesu prijavile. U drugim slučajevima mi ne znamo da li su sve činjenice smrti prijavljene, da li su sve evidentirane i da li netko nije glasovao umjesto neke osobe čiju smrt netko nije prijavio. Isto ono što je rekao gospodin Bauk na početku rasprave pa je uspoređivao podatke iz Splitsko-dalmatinske županije o popisu birača, odnosno o povećanju ili smanjivanju. Ja ću vam reći da je vrlo teško uspoređivati podatke sa popisa stanovništva, evidencije prebivališta i popisa birača zbog toga što često puta i mene ti podaci su znali zbuniti. Ali ono što je rekao gospodin Bauk da je došlo do povećanja broja osoba na popisu birača, mislim da je rekao dvije županije, Splitsko-dalmatinska i još neka. Ja ću reći samo da je isto u tom periodu od 2000. do 2009. godine kad smo uspoređivali te podatke se broj maloljetnih osoba, sad vam govorim o podacima iz evidencije prebivališta, broj maloljetnih osoba u Republici Hrvatskoj se smanjio za 123 tisuće. Jedan dio tih osoba kad je postao punoljetan je možda otišao u inozemstvo, možda je otišao i kao maloljetan u inozemstvo, ali je veći dio tih osoba od 123 tisuće koji je 2000. bio maloljetan u međuvremenu postao punoljetan. I ta brojka je isto povećala i ta brojka osoba koje su postale punoljetne je povećao broj osoba na popisu birača. One su ušle na popis birača. … [[Upadica se ne razumije.]] Hrvatska stari. Hrvatska stari zbog toga definitivno, imamo smanjivanje u evidenciji stanovništva maloljetnih osoba, ali imamo povećani broj birača zbog toga što hrvatska demografski stari. Ono što je isto bilo govora o tome da nemamo točne evidencije, ako onda opet proizvode neke osnove za manipulacije. Reći ću vam na primjeru te Dusine Donje i Gornje i Vinjana Gornjih i Donjih koje ste spominjali. Mene je to isto zainteresiralo i u Vinjanima Donjima i Gornjima sam i bio. Problem je u tome što jedinice lokalne samouprave, a to je isto i odgovor gospodinu Lesar, što ponekad osim građana ni jedinice lokalne samouprave ne odrade svoje obveze i ne odrade svoj posao. U slučaju Vinjana Gornjih i Donjih je bio problem u tome da grad Imotski nije dodijelio kućne brojeve svim kućama u naseljima Vinjani Gornji i Donji, odnosno bilo je slučajeva kad ih građani čak nisu htjeli ni podići. Geodetska uprava je dodijelila kućni broj, međutim, građani nisu podigli i nisu se prijavili sa tom novom adresom u policijsku upravu radi evidencije prebivališta. Tako da smo imali zaista jednu čudnu situaciju, da je 3200 i ne znam koliko osoba iz Vinjana Donjih bilo prijavljeno na 4 ali statistička broja koja je odredilo Državno izborno povjerenstvo, budući da nisu u Vinjanima Donjima postojale ni ulice, ni kućni brojevi. Pa su onda cijele Vinjane Donje podijelili na 4 dijela, da bi u svakom dijelu bio podjednaki broj birača, nekih 700, 800 birača što inače odgovara i broju birača na biračkim mjestima u drugim dijelovima Republike Hrvatske. Pa smo onda imali ono što je vjerojatno zbunilo vas a zbunilo i mene dok se nisam razuvjerio da smo na adresi, ali to je bila statistička adresa za potrebe birališta na adresi Vinjani Donji 901 bilo prijavljeno 800 i ne znam koliko osoba. Ali to nije bila jedna kuća Vinjani Donji 901, nego to je bilo statističko mjesto koje je Državno izborno povjerenstvo odredilo kao cijelo izborno mjesto budući da nije bilo niti ulica, niti brojeva. Isto tako, puno pričamo o ovim sredinama ruralnima o Vinjanima, o Dusini. Međutim, sad ću vam isto reći jedan podatak gdje se vidi kad lokalna samouprava ne izvršava svoje obaveze, a nije bilo ratnih migracija, nije bilo svih onih posljedica rata. Naime, grad Hvar je do prije nekih mjesec dana bio bez ulica i kućnih brojeva. I grad Hvar sa 4000 i ne znam koliko stanovnika se isto na izborima vodio kao Hvar bb, zbog toga što lokalna samouprava nije odredila nazive ulica i kućne brojeve. Postoje određeni razlozi. I evo sad smo provjeravali taj podatak. 15. siječnja je tek grad Hvar dao brojčane oznake ulica. Tamo se isto na izborima cijeli grad Hvar sa 4000 i ne znam koliko stanovnika vodio kao Hvar bb ili Hvar 999. Ista ova situacija kao što je bila sa Vinjanima Donjima koji su bili podijeljeni na 4 dijela i onda se to činilo ljudima da na jednoj kućnoj adresi postoji 900 birača što naravno nije točno, nije istinito, nije činjenica. Tako da želim upozoriti da zaista postoji puno okolnosti na koje Ministarstvo unutarnjih poslova ne može utjecati. Postoji puno činjenica koje MUP može evidentirati samo ako mu ih onaj tko je odgovoran za te činjenice javi, bilo lokalna samouprava, bilo obitelj umrloga, bilo neki drugi čimbenici koji tu činjenicu moraju prijaviti. Zbog toga ja isto kažem evidenciju prebivališta treba srediti. Međutim, budite sigurni da puno puta evidencija prebivališta nije sređena ne zbog toga što ne postoji želja, što ne postoji volja, što netko hoće sa tim podacima manipulirati, nego i zbog toga što puno puta građani i jedinice lokalne samouprave ili druga tijela ne izvršavaju svoju obvezu, ne prijavljuju MUP-u te činjenice i nama je na kraju ja bih rekao nemoguća misija reći da ćemo bilo kada imati sto posto točnu evidenciju prebivališta. Ovo što ste vi isto rekli da sam rekao na odboru jesam. To je isto činjenica da su u Zagrebu počeli ljudi prijavljivati adrese prebivališta u ona područja gdje se proširila zona parkiranja da bi mogli dobiti godišnju ili mjesečnu kartu. To je isto jedan razlog zašto su ljudi počeli prijavljivati. Ima niz razloga zašto ljudi lažno prijavljuju, odnosno netočno prijavljuju evidencije prebivališta. I dok god budu postojali takvi razlozi ja se bojim da mi nećemo imati nikada do kraja točnu evidenciju prebivališta. Ali naravno, ovim zakonom ćemo pokušati doći u situaciju da ta evidencija bude što je moguće usklađenija sa stvarnim stanjem. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu ispravka navoda, uvaženi kolega Bauk. Izvolite.
Sa većim dijelom rasprave, izlaganja gospodina državnog tajnika se apsolutno slažem. Ispravio bih dva navoda koja mislim a su u stvari posljedica nesporazuma, jer nije dovoljno precizno objasnio o čemu sam govorio. Dakle, prvo što se tiče povećanja broja birača koje sam u prvom ispravku na vaše izlaganje, dakle govori se o povećanju broja birača, ne u usporedbi s brojem stanovnika. Od 2001. do 2009. Vrlo je logično da jedan broj maloljetnika postao u međuvremenu punoljetan, ali isto tako bi bilo nelogično da jedan broj starijih ili ljudi jednostavno kojima se tako život poklopio nisu umrli u tom razdoblju. A činjenica da maloljetnih ima puno manje nego prije. Dakle, trebalo bi po toj logici doći do smanjivanja broja birača. Drugi netočan navod je da ja nisam problematizirao sa adresama. Upravo sam se ogradio od toga da upravo zbog toga šta nema kućnih brojeva da se na jednoj adresi nalazi toliki broj ljudi to nije sporno. Jer da je to sporno to bih ja prvi otkrio budite uvjereni a ne hakeri. A drugo, jednostavno zbroj tih ljudi po naseljima daje više nego što ima stanovnika, pa o tome sam govorio, ne o konkretnim adresama. Podržavam ovo što ste rekli o potrebi sređivanja toga stanja.
Hvala lijepo. Dalje slijedi rasprava, a prijavio se uvaženi kolega Nenad Stazić. Izvolite kolega Stazić.
Namjere ovog zakona su sasvim sigurno dobre i potrebne. Izvedba nešto lošija. Najprije Ustav u članku 32. stavak 1. koristi termin boravište. U Ustavu nemamo termina prebivalište, pa je nejasno zašto se onda ta ustavna kategorija, ustavni termin ne koristi u ovom zakonu. Zašto ne upotrebljavamo izraz trajno prebivalište, trajno boravište i privremeno boravište. U članku 2. nadalje dolazi do jedne pogreške gdje se isto istim tumači. Prebivalište je mjesto koje je građanin prijavio kao svoje prebivalište. To je logička pogreška idem per idem cirkularno definiranje, otprilike tako kao kad bi netko htio definirati mrkvu, pa rekao mrkva to je biljka koju zovemo mrkvom. Ako već koristite termin prebivalište, ako ste se za to odlučili onda je tu definiciju potrebno bolje izvesti, a ne ovako kako je napravljena, jer onda nije jasno zapravo na što mislite. Mora biti yunus proximum differentia specifica tako da je posve jasno na što se odnosi. Nejasno je i to kako dokazati ili kako utvrditi da netko na nekom prebivalištu ili na nekoj adresi stvarno živi. Vidite, netko može imati kuću za odmor na moru, stan u Zagrebu, pola godine živi, stvarno živi u Zagrebu, pola godine opet stvarno živi na moru na toj drugoj adresi. Kad ćete ga provjeravati? Ako ga provjeravate u zimskim mjesecima na moru, ustanovit ćete da ga tamo nema. Ako ga provjeravate u ljetnim mjesecima u Zagrebu, ustanovit ćete da ga tu nema. Prema tome, to što znači stalno živjeti? To je također nejasno. I malo je teško definirati. Prebivalište je vezano uz neka građanska prava. Prije svega uz izbore. Cijeli dan o tome ovdje govorimo. U prvom redu lokalne izbore. Teoretski je moguće da u nekoj manjoj jedinici lokalne samouprave se prijavi za čelno mjesto osoba koja u stvarnosti živi izvan Republike Hrvatske. Nekad je tu bila, pa je otišla, iz različitih razloga, zadržala je ili prijavi prebivalište i sad se prijavi za čelnu funkciju. Može se dogoditi da jedan veliki broj birača autobusima također dođe u to mjesto, imaju biračko pravo jer također fiktivno prijavljuju prebivalište i ovoga izaberu za čelnika općine. I sad imamo čelnika općine koji je izabran, on sam tu ne živi, izabran od onih koji tu ne žive. To je jedna apsurdna situacija, ona je teoretski u Hrvatskoj moguća, koju svakako treba dokinuti, i tu su intencije ovog zakona posve dobre. Da utjecaj prebivališta ima ili može imati ili može biti znatan i kod parlamentarnih izbora, dokazano je upravo na zadnjim parlamentarnim izborima u 5. izbornoj jedinici. Tamo je odlučeno u jednom mandatu s 30 glasova, 30 glasova onih koji ne žive na području 5. izborne jedinice. Oni stvarno žive u Bosni i Hercegovini. Jedan od njih je i naš kolega saborski zastupnik. On je to čak priznao javno na sjednici odbora, da je fiktivno prijavio prebivalište u Hrvatskoj i glasao u 5. izbornoj jedinici dakle. On je imao pravo glasa kao državljanin, ali u Bosni i Hercegovini za listu u 11. izbornoj jedinici. Ovako radi se o izbornoj prevari. Čistoj izbornoj prevari. Znači imamo kolegu zastupnika koji je priznao da je izborni prevarant. Javno, na sjednici odbora pred novinarima. To ovaj zakon omogućava. 30 takvih u 5. izbornoj jedinici, jedan mandat, a bilo ih je sigurno više od 30. Prema tome, Zakon o prebivalištu može imati značajan utjecaj i na rezultat parlamentarnih izbora. Zamislimo situaciju gdje je izborni rezultat tijesan, radi se o jednom, dva mandata, tko će steći pravo da formira Vladu ili sklapa koaliciju, i onda se takva koalicija ili pravo da netko stvara Vladu, da bude izborni pobjednik temelji na izbornoj prevari, na lažnoj prijavi prebivališta. To je svakako nešto što treba dokinuti i tu pozdravljam intenciju zakona. Proizlaze iz toga i neka socijalna prava, pravo na invalidninu, naknadu za nezaposlenost, porodiljnu naknadu, doplatak za djecu. Vidite ja mislim da nije pravedno da netko tko ne pridonosi društvu, jer u njemu ne plaća porez, vuče prava iz društva kojem ne pridonosi. To nije pravedno prema onima koji pridonose. Znate maloprije sam govorio o ovoj izbornoj prevari i o rezultatu izbora. Taj isti naš kolega, on je glasao za Zakon o haraču. On je svojom voljom ovdje građanima nametnuo da imaju manje plaće i manje mirovine, a u tu poziciju da o tome odlučuje došao je izbornom prevarom. Pa to je apsurd. Pa naravno da se građani u Hrvatskoj po ispitivanju javnog mnijenja 80% se protivi takvoj situaciji. To je posve logično, jer se osjećaju prevarenima, osjećaju se izigranima. Pa osjećaju se izigranima i kad su u pitanju socijalna prava, jer i tu građani teško žive u Hrvatskoj, i tu im je ta socijalna pomoć potrebna. A možda bi mogla biti veća da ju ne moraju dijeliti s onima koji na nju zapravo nemaju pravo, jer poreze plaćaju drugoj državi, a ne Hrvatskoj. Ja mislim da bi tu trebalo gospodine državni tajniče uzeti jedan princip. Dvije putovnice, jedna osobna iskaznica. Može netko imati dva državljanstva, pa nek ima, nek ima dvije putovnice, ali mora imati samo jedno prebivalište, jer nema dva prebivališta. Kažete da je to MUP-u jako teško provesti. Ma gledajte, pa ima u Obiteljskom zakonu. Može se sklopiti samo jedan brak. Nema drugog braka, jer je to bigamija, dok se onaj prvi ne razvede. Nema to veze ni sa državljanstvom, ni s time gdje je sklopljen prvi brak. Mogao je biti na Novom Zelandu sklopljen, u Americi, tako svejedno. Nema sklapanja novog braka dok se on ne razvede. Nema prijave prebivalište dok se ne riješi pitanje prijašnje prijave prebivališta. Nema dva prebivališta. Kako to provesti u djelo? To je stvar provedbe, stvar domišljatosti zakonodavca, ali sam uvjeren, ako se može u Obiteljskom zakonu provesti, da se može i u Zakonu o prebivalištu. Nema opasnosti da će netko ostati zakinut za svoja prava. Pa država se brine sama po sebi da građaninu osigura prebivalište. Ako ga nemate, pa država će vam ga dodijeliti po mjestu stanovanja, po mjestu rođenja ako nigdje ne … [[Govornik se ne razumije.]] , po mjestu stanovanja roditelja. Naći će neki princip da vam dodijeli. To je kao što se država trudi da svakom dodijeli državljanstvo, da nema apatrida. Pa onda ako nikako drugačije, onda dobijete državljanstvo za činjenicu što ste rođeni na teritoriju neke države, pa svatko mora onda imati državljanstvo, jer je svatko na teritoriju neke države rođen. Prema tome, nema straha da će netko biti zakinut, ali strah svih nas da će se i dalje nastavljati izborne prevare, da će se nastaviti nepravedna situacija u pogledu socijalnih prava postoji. Zato ja podržavam ovaj prijedlog zakona. šteta da nije dorađeniji, ali možda se još može amandmanima Vlade urediti da bude bolji. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo 2 prijave replike. Najprije uvažena kolegica Marija Lugarić. Izvolite kolegice.
Poštovani kolega Staziću u svojoj raspravi vi ste upozorili na jednu od posljedica lažnog prijavljivanja koje je imalo za rezultat da zapravo temeljem nekoliko tih lažnih prijava budu izabrani zastupnici zapravo potpuno i na neki način i nezakonito izabrani. Ja vas želim upozoriti na još jednu posljedicu lažnog prijavljivanja, a to je kršenje Zakona o izbornim jedinicama, odnosno neizravno time kršenje Zakona o izbora zastupnika u Hrvatski sabor. U tom zakonu je propisano da broj birača po izbornim jedinicama se međusobno ne smije razlikovati plus minus više od 5%, a razlika birača između izborne jedinice u kojoj je najveći broj birača i u onoj u kojoj je najmanji broj birača u ovim posljednjim parlamentarnim izborima je bio 27%. Na prošlim izborima razlika između broja birača u izbornoj jedinici s najvećim i najmanjim brojem birača je bio 22%. To znači da ovdje gdje nije dakle prekršen samo nekakav princip i zastupnici koji su izabrani već i jedan drugi zakon koji onda dovodi u pitanje jesu li uopće parlamentarni izbori zakonito provedeni? Jer na neki način svaki, vrijednost svakoga od nas ovdje kao zastupnika izabranih u Hrvatskom saboru onda nije podjednak, a to nije bila temeljna ideja zakona. Dakle, ima još mnogih posljedica koje se dešavaju kao manipulacije prijavom prebivališta, odnosno boravišta građana.
Hvala lijepo. I druga replika, kolega Daniel Srb.
Hvala lijepo. Poštovani kolega Stazić je u svom izlaganju spomenuo izborne prijevare koje proizlaze iz prijava prebivališta, odnosno želju da se ovim zakonom to riješi. Ja moram reći da apsolutno podržavam želju da se u Hrvatskoj urede popisi birača na kojima je evidentno između 500 tisuća i milijun možda birača kojih u biti nema. Ali nažalost ja moram reći da sam uvjeren u to da se ovim zakonom to neće postići. Dakle, ja pozdravljam dobru volju da se taj problem riješi, ali ja ne vjerujem da nadležne osobe, sukladno ovom zakonu, a dakle to su službenici policijskih uprava, mogu u nekom realnom roku od nekoliko godina, izvršit uvide u nekoliko stotina tisuća adresa kako bi se uskladili stvarni popisi birača sa realnim stanjem. Mislim da je to nemoguće i da zapravo kroz ovaj zakon će se moći kroz nekoliko godina reducirati pa možda za nekoliko desetaka tisuća, ali će to biti u ukupnom postotku možda 10%, možda čak se dođe i do 20% prijavljenih birača koji to u biti nisu. Ali glavninu od 60, 70 ili 80% birača koji su upisani u popise birača, a ne bi u njima trebali biti kroz primjenu ovog zakona pa ni u desetogodišnjem periodu ja ne vidim da se to može riješiti. I ne vidim da onda možemo reći da smo primjenom ovog zakona postigli taj cilj, a to je uredili popise birača. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi kolega Stazić. Izvolite.
Uvaženi kolega mi dolazimo do jednog vrlo bitnog pitanja. Da li je svrha predlaganja ovoga zakona zapravo alibi da se kaže evo mi nešto probamo, mi imamo namjeru srediti popise birača, a da iza toga zapravo leži želja Vlade da se situacija bitno ne promijeni? Čini mi se da vaša replika ide u tom smjeru. Ne znam koliko će se ovim zakonom postići, možda malo, možda nedovoljno. I sam sam iznio neke zamjerke na taj zakon. Pozivam ministarstvo da ga doradi već u ovom usvajanju. Ne pokaže li se dovoljno ha mijenja se zakon dalje. Možemo očekivati nove izmjene zakona, možemo i sami predložiti ako vidimo da ovaj ne postiže željeni efekt. Ali ako je stvarna namjera Vlade da sada predlaže nekakav zakon svjesna da on neće urediti popise birača, svjesna da će i dalje omogućiti glasanje mrtvih duša po BiH, svjesna da to znači zapravo izbornu prevaru pa dakle pušta samo tako nekakav alibi zakon, kolege su se malo prerano počele vraćati pa se moraju udaljiti opet. Ako je tome tako onda je to dosta opasno. Onda je to dosta opasno, ali to već onda izlazi izvan benevolentne rasprave o ovom prijedlogu zakona.
Hvala kolega Stazić. Dalje slijedi rasprava. Uvaženi kolega Davorko Vidović. Nema ga, gubi pravo na raspravu. Kolegica Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Svima nama postaje jasno jer to proizlazi iz postojećih zakona da svatko može imati i više državljanstava, može imati i više boravišta, ali da može imati samo jedno i jedino prebivalište. Naša rasprava ovdje od više zastupnika išla je u smjeru koja se ne postavlja i zabrinjavajuća pitanja koja se ne postavljaju jednoj ozbiljnoj državi. Pa je išlo pitanje kako će država to putem svojih institucija utvrditi da netko živi? Dakle, postavlja se sumnja i to najviših državnih dužnosnika u sposobnost države da kontrolira činjenicu života, nešto što je evidentno, što se manifestira svaki dan. Čak i gospodin državni tajnik kaže, citiram: "MUP ne može utvrditi činjenice koje mu nisu poznate." Pa vi i jeste zato da utvrđujete činjenice koje vam nisu poznate. Naime, postavlja se pitanje neko koje može biti zaista za sud postavljeno gdje se utvrđuje u vanparničnom postupku 6 mj. ovdje, 6 mj. ondje. Mi nećemo ovdje govoriti o nekim bizarnim situacijama i pojedinačnim teškim slučajevima, ali činjenicu gdje nitko 10 godina nije upalio svjetlo, gdje se ne troši struja, voda, zar je to MUP-u teško utvrditi? Pa kako ćete otkrivati kriminalce koji se ipak kriju kad činjenicu prebivanja, dakle života, manifestacije života, kažete da vrlo teško možete utvrditi? Niste to utvrđivali, a zašto? Zato što je to jedna povijest koja seže u '90-te godine gdje je bila formirana gotovo jedna stranačka konfesija da tomu bude tako. To je bio jedan politički inženjering, jedan vulgarni makijavelizam. To je nešto bilo što je užasavalo svakog pristojnog građanina i svakog pristojnog glasača. Lista za dijasporu često je bila smokvin list za glasačko tijelo BiH gdje su ovdje izlazili na vidjelo. Dvostruka prebivališta i dva puta glasovanje, pa čak i više puta, da ne govorimo o pojavi mrtvih duša na biralištima. I zbog toga je kod svakog pristojnog građanina zato što je to bila jedna čitava sustavna politika glasovanje dijaspore postalo na neki način dijasporno. Međutim, kakva je pojmovno politička, nacionalna i moralna podvala stvarana ljudima u Bosni i Hercegovini pa i ljudima u Hrvatskoj, da se ne reagira na pravi način i kroz sve ovo vrijeme, da počesto ti ljudi budu marionete za određene političke ciljeve. Naravno da se to na dulji rok odbilo od glavu i naravno da je to izazvalo skandale i posebnu pozornost Europske unije što se to događa sa izborima u Hrvatskoj gdje mogu glasovati i mrtve duše. Nažalost, poznat je vaš šlager svake izborne sezone "Komu bi šumilo moje more da nam nema glasa iz dijaspore". Prema tome, nitko ne poriče da svaki naš državljanin glasuje i da treba glasovati. I to je dobro neka se manifestira i njihova volja. Međutim ofucane floskule i nekakvo dušobrižništvo koje se ovdje sada javlja sa otkrićem i na kraju krajeva sa priznanjem zlouporabe bez imalo zazora, bez imalo straha od ikakvih posljedica javljaju se dušobrižnici, pa što će biti s ljudima kojima će se otkriti i ukinuti da su imali dvojno prebivalište. Ali postavlja se pitanje hoće li oni obeštetiti državu ili obje države koje su varali. Pa svima je to iskazivanje lažnih podataka tijelima državne vlasti je svuda kazneno djelo, pogotovo kada se crpe materijalna davanja iz toga. ... što ćemo sada to ići dirati? A zašto? Jer je nečista savjest bila iz toga, jer se manipuliralo tim ljudima i na kraju krajeva držalo ih se u šaci. Mi smo vam dali to i to, znate da vas to ne pripada e sada ćete vi nama vraćati na ovakav način. Pa učinimo od tih ljudi ponosne građane a sluge za nečije sebične i prljave interese. Ustavni sud je naravno ukinuo nadopunu Zakona o prebivalištu koja je zaista bila monstruozna. I dobra definicija postoji nakon što je reagirao Ustavni sud i treba je prepisati, a ovako je zaista smiješno što se pojavilo u odredbi članka 2. Dakle, prebivalište ima dva elementa, korpus i animus. Korpus je činjenica života, animus da je osoba zaista ima tu namjeru živjeti. Dakle, prebivalište je mjesto u kojem se građanin naselio s namjerom da u njemu stalno živi. I sve one potrebe čovjekove za migracijom u živote gdje se ljudi brzo kreću, gdje se školuje na jednom dijelu svijeta, gdje se možda liječe na drugom kraju. To su samo trenutna prebivališta. Dakle, činjenicu života i ovaj korpus i animus zaista nije teško otkriti i utvrditi. Međutim, nešto što zaista izaziva strepnju hoće li ovaj prijedlog zakona figurirati dvostruko da zadovolji i jedne i druge, da zadovolje one koji ne bi da se otkrije da imaju dvojno prebivalište, da su zloupotrebljavali, da su lagali državama i Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj, a s druge strane opet da se umire i oni koji kažu da tome baš i ne treba na takav način prići. Nažalost neka objašnjenja koja su do sada iz Vlade izlazila opravdavaju ovu sumnju o čemu je govorio kolega Stazić. Zbog toga ukoliko MUP davao objašnjenja da tih masovnih brisanja neće biti, da oni neće moći voditi i postupke, kao što policija svakoga od nas može legitimirati, može identificirati na to pravo, ona je dužna pogotovo one slučajeve koji iziskuju kod logike zdravog razuma da se kontroliraju. Ako u jednoj prostoriji, na jednoj adresi imate toliko na desetine ljudi, prvo je da pošaljete ovlaštenu osobu da kontrolira te osobe, da pozvoni na vrata, ne otvara nitko, da pitate susjede. Na odborima su se sjatile mnoge umne glave poznavatelji ustavnog prava. Kako ćemo to utvrđivati? Pitajte seljaka u selu jeli taj tamo živi. Pitajte prvog stanovnika u ulici jeli taj tamo živi, dat će vam pravi odgovor. Hvala.
Hvala lijepo. Jedan ispravak navoda, uvaženi kolega Ivan Bagarić.
Nisam kažem čuo njeno cijelo izlaganje jer sam bio vani međutim jednu konstataciju koja je stvarno neprihvatljiva poštovana kolegice. Dakle, ne možete generalizirati stvari i govoriti o ljudima koji su lagali ili lažu i svojoj zemlji jednoj i svojoj zemlji drugoj, samo malo tako ste rekli. To je posve neprihvatljivo i posve netočno. Radi čega? Radi toga što bi onda trebali bar poznavati da prema Zakonu o prebivalištu i boravištu građana u REpublici Bosni i Hercegovini osoba koja je otišla iz Bosne i Hercegovine i stanuje, živi trajno u nekoj državi a održava veze sa obitelji ili provodi neko vrijeme u Bosni i Hercegovini ne mora se odjaviti iz Bosne i Hercegovine. Prema tome to trebate znati. Dajmo jedanput ajmo razgovarati o argumentima a ne paušalno i tek tako, a osobito ova zadnja konstatacija vam je bila bože sačuvaj. Treba loviti ljude po boji kose, očiju, ne znam kako prebrojavati zrna i prepoznavati odakle su da li stanuju tu ili nisu. Prema tome, onaj koji ima osobnu iskaznicu u Hrvatskoj on je prijavljen u Republici Hrvatskoj. Ako se to kršenje ustanovi propisanu proceduru.
Hvala lijepo. Najprije je bila tablica povrede Poslovnika. Uvažena kolegica Antičević-Marinović.
Kolega je povrijedio odredbu 209. Poslovnika. On ništa nije ispravljao sam je priznao da je došao i da nije čuo uopće moju raspravu, pa onda je falsificirao moju izjavu i moju raspravu, pa je falsificirao i zakone Bosne i Hercegovine koji su u pogledu prebivališta i boravišta identični postojećim hrvatskim zakonima. Identični. Prebivalište svih zemalja svijeta i definicija njegova identična. Vi ste jednostavno nešto komentirali i zgražali se s tim da bi se tijela naša. ... /Govornici govore u isti glas, ne razumije se.
Rekli ste što je po vama krivo ispravljeno odnosno neispravljeno. Naši ispravci po pravilu tako i idu. Kolega Bagarić, vi ste dizali tablicu povreda Poslovnika. Odustajete? Dobro. Imamo repliku kolega Lesar. Izvolite.
Kolegice Ingrid, spomenuli ste prijepor oko ustavnog tumačenja ove materije s obzirom da je Ustavni sud se ovim zakonom već bavio i tri bitne odredbe zakona stavio van snage. Ja isto tako očekujemo da i nakon donošenja zakona bez obzira kakva će završna varijanta biti da će se Ustavni sud ponovno baviti ovim zakonom i tek onda ćemo vidjeti što je a što nije ustavno. Druga stvar koju sam želio reći jedan prijedlog koji nije originalno moj ali je došao do mene tijekom ove rasprave na onu temu o mogućoj brizi Hrvatske o državljanima izvan Hrvatske. Neke zemlje koje također skrbe o svojim državljanima izvan države u socijalnom smislu to su riješile ne transferom novaca nego vaučera koji se mogu koristiti samo na teritoriju države koja je izdala a s obzirom da takva iskustva u Europi već postoje a znam da unutar Vlade postoje stručnjaci koji tu materiju dobro poznaju bilo bi dobro da gospođi predsjednici Vlade prenesete da upravo korištenje tih ljudi bi ovaj problem moglo razriješiti.
Hvala. Odgovor na repliku kolegica Antičević.
Ustavni sud je svojom odlukom 496/1998. 19.1.2000. godine ukinuo onu novu nadopunu Zakona o prebivalištu, dakle da je prebivalište mjesto u kojem se građanin naselio s namjerom da u njemu stalno živi i sada je ukinuo onaj dodatak koji je zaista bio bizaran s time da dokaže da je u vlasništvu ili da ima ugovor o najmu. Prema tome, vlasništvo se vezivalo uz prebivalište. Netko može biti vlasnik dosta kuća ali da bude zaista ... [[Govornik se ne razumije.]] i da živi u sasvim jednom drugom dijelu, odnosno u jednom drugom mjestu. Vlasništvo nema, ono počesto koincidira odnosno sa prebivalištem ali ono nije uvijek uvjet. Bitno je da se činjenica života, ono što našeg kolegu Bagarića užasava sama činjenica da bi se prebivalište moglo kontrolirati, da bi mogla policija pokucati na vrata da vidi da li ti ljudi tu zaista žive.
Hvala lijepo. Dalje nastavljamo s raspravom. Uvaženi kolega Josip Salapić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prebivalištu i boravištu građana s konačnim prijedlogom zakona. Dakle, mi imamo zakon koji je već pozitivno pravni propis Republike Hrvatske, zakon koji je već na snazi i zakon koji bi trebao s obzirom da ga je izglasao Hrvatski sabor biti u primjeni u Republici Hrvatskoj. Postojeće izmjene i dopune, prijedlog izmjena i dopuna zakona samo želi provesti ono što postojeći zakon je imao u svojoj provedbi a to je da u jednom dijelu je bio neprovediv. Dakle, propis koji smo donijeli u Hrvatskom saboru bio je neprovediv zbog određenih elemenata ovoga zakona, prije svega potrebna je bila volja osobe koja zaista ne prebiva na mjestu gdje se prijavila da se sama sa toga mjesta i odjavi. Zakonsko rješenje koje je pred nama prijedlog izmjena i dopuna zakona s obzirom na sve možemo tretirati kao svojevrsnu pravnu sigurnost za građane Republike Hrvatske a isto tako i za Republiku Hrvatsku jer može nastati velika pomutnja ako se ove zakonske odredbe počnu krivo tumačiti, prije svega da će pojedini državljani Republike Hrvatske izgubiti neka prava koja se stječu temeljem državljanstva ili će se izgubiti neka prava što i nisu intencije i namjere ovoga prijedloga izmjena i dopuna zakona. Jednostavno, ono što je propis i zakon Hrvatskoga sabora ovim izmjenama i dopunama zakona treba urediti posebice kada smo danas čuli u raspravama da na jednom mjestu prebivališta može biti prijavljeno i do 30, 40 osoba što svakako dovodi u pitanje i pravnu sigurnost ali i one osobe koje se po pitanju sigurnosti mogu pojaviti na tim adresama. Moramo reći da su izmjene i dopune ovoga zakona prije svega ne namjera da se policiji daju ovlasti koje ona nema nego namjera čisto da se utvrdi stvarno stanje s obzirom da postoje i oni elementi gdje se posebice kada su u pitanju lokalni izbori, izbori za hrvatski parlament dovodi u pitanje temeljno pravo a to je pravo zaista prave volje birača u mjestima gdje naši građani zaista prebivaju. Moguće je da se sa različitim brojem stanovnika od broja upisanih birača jednostavno promijeni i politička volja i biračka volja u mnogim gradovima, općinama i mjestima Republike Hrvatske koje smo danas čuli kroz ovu saborsku raspravu. Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o prebivalištu i boravištu građana jednostavno treba shvatiti u kontekstu da je konačno potrebno utvrditi stvarno stanje, stvarni broj naših građana, stvarni broj birača upisanih u biračke spiskove u Republici Hrvatskoj ali treba imati dakako i dobru volju da se ne dovede u pitanje nešto što se na temelju nerazumijevanja zakonskih propisa, nerazumijevanja nomotehnike namjena ovog zakona krivo u javnosti tumači pa se dovodi u pitanje sama volja Vlade Republike Hrvatske, sama namjera predlagatelja ali i sama namjera nas saborskih zastupnika ovdje u Hrvatskome saboru. Postojeći ovaj prijedlog izmjena i dopuna zakona podržavam prije svega što smatram da je on element za uvođenje reda u jednu veliku šumu nereda, da je to element za jačanje pravne sigurnosti Republike Hrvatske prije svega i u kontekstu pravne sigurnosti i ulaska naše zemlje u Europsku uniju. I smatram da uz neke prijedloge nomotehničkog uređenja ovog zakona i tumačenja određenih članaka koje ćemo u drugom čitanju urediti ovaj zakon treba podržati i treba zaista sve što je u ovih dvadesetak članaka rečeno je itekako razumljivo i tu ne treba krivim pravnim tumačenjima dovoditi u pitanje legitimitet, sigurnost naših građana i slobodu kretanja naših građana. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Slijedi dalje rasprava uvaženi kolega Dragan Vukić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Slušajući sve rasprave od jutra do sad izuzev kad nisam bio u sabornici za vrijeme diskutiranja jednog zastupnika shvatio sam da je ovaj Sabor duboko svjestan problema u kojem žive Hrvati u Bosni i Hercegovini bez obzira što mi danas na dnevnom redu imamo izmjene i dopune Zakona o prebivalištu u Republici Hrvatskoj. O tom zakonu digla se velika bura zadnje dane, poglavito među Hrvatima u Bosni i Hercegovini. Sve ili uglavnom sve političke stranke Hrvatske u Bosni i Hercegovini su reagirale na taj zakon. Reagirali su i predstavnici katoličke crkve, ugledni pojedinci itd. Svjestan znači da se podigla velika bura pokušat ću u ovoj svojoj raspravi ukazati na sve silnice koje su dovele do bure i do svih bura. Dolazim iz 11. izborne jedinice, točnije iz prostora koji se zove Bosna i Hercegovina. Moram reći da su oko ovog prijedloga zakona očitovale se, rekao sam, sve političke stranke u Bosni i Hercegovini sa hrvatskim predznakom. Želim jasno i glasno kazati, jer ova sjednica se i prenosi i ljudi gledaju tv prijenos, Hrvati, hrvatski državljani ma gdje bili i gdje živjeli, ovim zakonom neće izgubiti hrvatsko državljanstvo. Ovo je važno kazati jer pojedini mediji i u Republici Hrvatskoj, a i vani su pisali ove dane kako se ukida dvojno državljanstvo. To jednostavno nije istina i nije točno. Cilj ovoga zakona je srediti evidencije prebivališta u Republici Hrvatskoj. Zašto? Zato što se one nisu sređivale i uređivale otkako je, usudit ću se reći, Hrvatske države. Pokušava se imputirati da će se ovim zakonom iz evidencije prebivališta izbrisati Hrvati rođeni u Bosni i Hercegovini. Nitko neće niti smije brisati građane Republike Hrvatske iz evidencije o prebivalištu zato što su rođeni u Bosni i Hercegovini. Vi gospodo iz ministarstva molim vas da nađete formulu i ponudite nam je do drugog čitanja kako riješiti probleme hrvatskih državljana i građana koji imaju uredno prijavljeno prebivalište u Republici Hrvatskoj, znači uredni su građani Republike Hrvatske, a rođeni su i imaju ili su možda imali dom i imanje u dejtonskoj Bosni i Hercegovini. Ovo o čemu mi danas raspravljamo usudit ću se reći da je to direktna posljedica dejtonskog mirovnog sporazuma. Republika Hrvatska je jedna od supotpisnika Daytona. Pitate se kakve veze ima Dayton sa izmjenama zakona u Republici Hrvatskoj. Ima, itekakve ima. Ovo je prilika, mada nemamo često priliku govoriti o problemima svog naroda u dejtonskoj i postdejtonskoj Bosni i Hercegovini. Povijest koja nije mazila Hrvate dovela nas je do činjenice da danas Hrvati žive skoro u cijelom svijetu, a hvala Bogu imaju Hrvatsku državu tj. Republiku Hrvatsku. Usudit ću se reći da je Hrvatska država, kako piše u Ustavu, država hrvatskog naroda i svih građana koji u njoj žive. Znači Republika Hrvatska je država, slikovito kazano, hrvatskog naroda 1/1. Hrvati bi trebali imati još jednu državu koju dijele sa druga dva naroda gdje bi bili 1/3. Nažalost, to nije tako. I gospodo sabornici, unaprijed vam se ispričavam što ćete me morati slušati, ali smatram da ovo trebate čuti, da ovo svi zajedno trebamo znati jer osim što je ovo važno za prebivalište u Republici Hrvatskoj, puno važnije je za nacionalnu sigurnost. Naravno da su Hrvati Bosne i Hercegovine željeli Republiku Hrvatsku i neću o tome govoriti što su i koliko su dali Republici Hrvatskoj, ne žaleći sebe. Ali govorit ću o tome i vas u Saboru i sve oni koji govore o Bosni i Hercegovini molim da ne govore površno. Znam da ljudi malo znaju o Bosni i Hercegovini i da je Bosna i Hercegovina velika svjetska zavrzlama. Ali kad već govore onda nek ne zaborave činjenicu da su u ovom ratu ginuli ljudi oko Dervente, oko Žepča, oko Mostara, oko Stoca za Republiku Hrvatsku, a da je nikada vidjeli očima nisu. Dayton je zaustavio rat u Bosni i Hercegovini i to je jedino što je dobro u tom mirovnom sporazumu. Sve ono što se događalo nakon Daytona išlo je na štetu hrvatskom narodu u Bosni i Hercegovini. Tri naroda su smještena u dva entiteta, tri nacionalna tijela smjestili su u dva entiteta sa dvije duše i mi kao najmalobrojniji narod po toj logici trebali bi ostati bez duše. Kako nedavno reče kardinal Puljić u jednom svom intervjuu a obraćajući se predstavnicima Međunarodne zajednice reče nemojte nas žive pokopati. Treba li reći da smo na Dayton pristali radi većeg cilja. Mislim da nama tu ne treba objašnjavati zašto. Hrvati u Bosni i Hercegovini ostali su živjeti i ona je danas, usudit ću se reći, prostor opasnog življenja. Tko pomaže Hrvatima Bosne i Hercegovine i gdje oni vide i traže svoju zaštitu? Pomaže im Republika Hrvatska i u Republici Hrvatskoj vide svoju sigurnost. A i gdje, a i kome drugome da se utječu ako neće Republici Hrvatskoj. Nisu Hrvati iz Bosne i Hercegovine protiv toga da se urede evidencije o prebivalištu u Republici Hrvatskoj. Međutim treba zaustaviti histeriju koja se servira vezana za biračke popise u Republici Hrvatskoj. Svjedoci ste mi na zadnjem aktualnom satu da sam pitao resornog ministra uprave može li osoba, hrvatski državljanin, biti na dva mjesta u biračkom popisu za izbore u Republici Hrvatskoj bilo predsjedničke bilo parlamentarne. Onda sam dobio jasan odgovor da ne može se dva puta netko ponoviti u popisu birača za te izbore što je istina. Gospodo iz ministarstva nudim vam prijedlog da ugradite u zakon odredbe po kojim će svaki Hrvat bez obzira gdje živi u svijetu imati dokument kojim može dokazati svoju hrvatsku pripadnost onako kako su to riješili brojni u Europi, svijetu, na primjer Francuzi, Talijani. Neka svaki Hrvat ima sličnu karticu kako ima naš kolega Furio Radin pripadnik talijanskog naroda. Vlada treba prije donošenja ovog konačnog zakona donijeti set propisa kojim će se zaštititi sva prava onih koji će biti pogođeni ovim zakonom. Znači, treba zaštititi sve socijalne skupine na način kako su zaštićeni pripadnici braniteljske populacije ugovorom starim tri, četiri godine. Bilo je riječi o zloupotrebama. Vjerojatno sa ovim kao i sa svakim drugim zakonom postoje određene zlouporabe. Kako Hrvati iz Bosne i Hercegovine vjerojatno zloupotrebljavaju ovaj zakon, a o čemu smo mogli čuti ovdje danas. Ja se pitam zašto zaboravljate i one druge građane Republike Hrvatske koji isto tako krše Zakon o prebivalištu i prijavljuju svoje adrese na područjima od posebne državne skrbi. Tamo prijavljuju svoje tvrtke jer su tamo manji porezi, a žive potpuno na drugim adresama. Šta je sa ljudima [[Upadica Friščić: Kolega, privedite raspravu kraju. Evo vrijeme ističe.]] Htio sam evo, privodim kraju reći da smo jedan narod i vjerojatno jednako smo talentirani kako za igrati nogomet, tako i za praviti malverzacije. I čudi me da još nitko ne prozva ovog našeg izbornika Bilića što poziva nogometaše koji imaju nekolike osobne karte i čudi me da nitko ne prozva Marina Ćilića, a ja se duboko nadam da će i ovaj zakon pozdraviti i Hrvati iz Bosne i Hercegovine i sve druge zakone koji će čim prije dovesti Republiku Hrvatsku u Europsku uniju, jer na taj način će se položaj hrvatskog naroda u Bosni i Hercegovini popraviti i želio bih da čim prije i u ovom Saboru imamo tematsku sjednicu o pravima i položaju hrvatskog naroda u Bosni i Hercegovini. Imamo o tome šta reći, imate nam tu šta pomoći. Hvala lijepo.
Hvala. Dalje se za raspravu javio uvaženi kolega Daniel Srb. Izvolite kolega.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je jedan zakon koji je evo u posljednjih nekoliko tjedana izazvao iznimnu pozornost javnosti, a posebice rekao bih i u susjednoj Bosni i Hercegovini. Pa postavlja se pitanje zapravo koji su stvarni razlozi za donošenje ovog zakona. Oni su bili definirani i kroz namjeru Vlade da uredi različite evidencije i popise birača što bih ja apsolutno pozdravio i podržao. S druge strane dolazili su isto tako izjave i od predstavnika vlasti u Republici Hrvatskoj kako je cilj skinuti određene osobe koje koriste različita socijalna prava, a objektivno ne žive u Republici Hrvatskoj nego su državljani, odnosno žive, prebivaju u Bosni i Hercegovini. Upravo je to bio jedan od razloga zbog koga se podigla iznimna bura ja bih rekao u susjednoj državi, pa je dovelo to čak i do toga da su se na tu temu sastale i biskupske konferencije dvije države i o tome iznosile isto tako svoje viđenje. Naravno, riječ je bila o zabrinutosti zbog položaja Hrvata u Bosni i Hercegovini koji se koriste određenim socijalnim pravima u Republici Hrvatskoj. U današnjoj raspravi i ovdje bilo je u nekoliko navrata razgovarano na način kao da se radi o osobama koje su u biti, koje se služe različitim kršenjem zakona, rupama u zakonima kako bi došli do određene materijalne koristi. Ali problem je očito puno dublji, jer upravo sada kada su u tijeku i ustavne promjene u susjednoj Bosni i Hercegovini i kada hrvatski narod traži svoj položaj u susjednoj državi i kada se i ovdje u ovom Saboru predlaže i donošenje određene deklaracije o položaju hrvatskog naroda u Bosni i Hercegovini u takvim uvjetima Hrvatska mora naći način kako upravo osnažiti položaj Hrvata u Bosni i Hercegovini, a ne izazivati u istom tom narodu određenu razinu nepovjerenja o odnosu Hrvatske i razini zaštite koju mogu naći upravo u Republici Hrvatskoj. Često smo govorili o tome kako Hrvatska ima strateški interes svoj pomoći Hrvatima u Bosni i Hercegovini. Ja iako nisam Hrvat porijeklom iz Bosne i Hercegovine prepoznajem značaj upravo Hrvata iz Bosne i Hercegovine za Republiku Hrvatsku, ali i činjenicu da Hrvatska mora imati sustav i strategiju kako tim ljudima pomoći kako bi oni živjeli u Bosni i Hercegovini, ostali tamo i uživali i socijalna prava na potpuno legalan način bez ikakve potrebe da se služe i različitim prebivalištima u Republici Hrvatskoj. Ali kada je riječ o samom ovom zakonu i vjerujem njegovoj temeljnoj namjeri da se urede popisi birača, ja moram reći da sam duboko uvjeren da se to kroz ovaj zakon neće dogoditi iako ne sumnjam moguće i u dobre namjere. Naime, ukoliko postoji pretpostavka od gotovo milijun birača u popisima u Republici Hrvatskoj koji to objektivno nisu, a ovim zakonom se očekuje od službenika iz policijskih uprava da oni izvrše uvide i temeljem tih uvida naprave stvarne evidencije ja sam duboko uvjeren da bi mogli reći da smo zadovoljni tim poslom ukoliko bi se riješilo 80% tih nepostojećih birača, a to bi značilo stotine i stotine tisuća adresa ... . / . koje bi morali provjeriti predstavnici policijske uprave, a da ne govorim da ukoliko nema posebnih dojava praktično morali bi obići 4 milijuna i 300 tisuća birača. Ja ne vjerujem da je to moguće. Ja ne vjerujem da je to moguće napraviti kroz nekoliko godina jer kada bi bilo, onda bi Hrvatska riješila i problem popisa stanovništva, koji bi mogli učiniti isto tako službenici zaposleni u policijskim upravama, a znamo da to nije realno i da to nije moguće. Ovaj zakon je i svojom jednom porukom u jednom vrlo osjetljivom trenutku za Hrvate iz Bosne i Hercegovine napravio ja bih rekao nemalu štetu, izazvao je nesigurnost u Hrvata u Bosne i Hercegovine i zasigurno i zbog same najave ovog zakona moguće i nekoliko tisuća ljudi doselit će u Republiku Hrvatsku, a što je isto tako trošak za porezne obveznike u Republici Hrvatskoj. Nemojmo govoriti samo o tome da korisnici različitih socijalnih prava predstavljaju trošak za Republiku Hrvatsku, i povećano useljavanje u Republiku Hrvatsku predstavlja trošak za porezne obveznike, a čini Hrvatskoj višestruku štetu. Naravno Hrvatska treba voditi jednu drugačiju politiku, treba imati sustav s jedne strane i strateške pomoći Hrvatima u Bosni i Hercegovini na potpuno legalne i legitimne načine, kako isti ne bi imali nikakvog razloga tražiti svoju budućnost u doseljavanju u Republiku Hrvatsku, a i za Hrvatsku je to ne samo strateški nego i ekonomski gospodarski puno isplativije. Budući da ovaj zakon neće riješiti one temeljne probleme koji postoje u Hrvatskoj, a to je popisi birača u konačnici moguće i rezultati parlamentarnih izbora prije svega kao posljedica loših evidencija birača, ja sam duboko uvjeren da nećemo kroz primjenu ovog zakona to postići, te neću za njega glasati, ne samo iz tog razloga, nego iz činjenice što je on u ovom trenutku u uvjetima kada Hrvatska nema riješen sustav potpore hrvatskom narodu u Bosni i Hercegovini, on izaziva određene nemale političke dvojbe i iznimno je opasan u ovom trenutku, posebice na ovakav način jer neće riješiti temeljne razloge zbog kojih se donosi, a izaziva brojne dvojbe i kontroverze. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Za repliku se prijavila uvažena kolegica Neda Klarić. Izvolite kolegice.
Hvala vam lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče. Ma evo ja bih, ja sam se odlučila na repliku vama gospodine Srb, koja može biti ajmo to tako nazvati ambivalentnog sadržaja. Ambivalentnog upravo iz razloga što zapravo dijelim vaše mišljenje da na očevidima, propustili ste reći i da će nakon očevida uslijediti i upravni postupak eventualnog, odnosno propitivanje za brisanje iz evidencije prebivališta osobe koja nije na toj adresi, predstavlja obiman posao, a to upravo svjedoči zapravo tvrdnji, kao i postavci prijedloga zakona, izmjena i dopuna ovoga zakona kada, iz čega se može iščitati, razvidno iščitati da se neće raditi o masovnim brisanjima iz evidencije prebivališta. Dodatno moram kazati isto tako što mi ulijeva još jednu sigurnost da smo na dobrom tragu u donošenju dobroga zakona je i iznimka u članku 7. ovoga prijedloga zakona, koji kaže da će policijska uprava ili policijska postaja neće donijeti rješenje o brisanju osobe sa adrese ukoliko na privremenom je radu osoba u inozemstvu, a to je potrebno dokazati posebnom dozvolom, radnom dozvolom, itd., kao i osobe na koje se odnosi program povratka i zbrinjavanja prognanika, izbjeglica i raseljenih osoba, program obnove ili program stambenog zbrinjavanja, ili pak onih osoba koje imaju još uvijek status izbjeglice. Ovo govorim također iz razloga što kao i vi nemam podrijetlo iz Bosne i Hercegovine, ali dugi niz godina sam kao profesionalac radila upravo sa ljudima koji su kao izbjeglice koristili izbjeglički status u Republici Hrvatskoj i za koje sam sigurna kao i vi da su tijekom Domovinskog rata propatili i velika stradavanja, ne samo da su članovi njihovih obitelji poginuli, već i sve druge zapravo su teškoće podijelili skupa s nama koji smo domicili u Republici Hrvatskoj. Stoga sam uvjerena da će ovo prvo čitanje otvoriti prostor, novi prostor svima nama kako bismo čim bolji i u … [[Govornica se ne razumije.]] formi mogli donijeti zakon. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine predstavniče Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Riječ je o zakonu koji uređuje temeljna ljudska prava, pa još bih prije konkretne rasprave rekao da se svaki čvor ne može riješiti mačem. Ovo je zaista čvor koji ima velikih posljedica bilo kako se riješio. Prvo što želim reći da se odnosi među ljudima ne rješavaju kao odnosi među stvarima. Ljudi su puno više od stvari i ljudi žive čak sa fikcijama i sa presumpcijama. To je smisao uređivanja odnosa u društvu, a ne da se ponašaju kao kuferi ili stvari. Takav odnos prema ljudima vrijeđa dostojanstvo čovjeka. Ovaj pokušaj zakona o dopunama Zakona o prebivalištu ili kako se već zove trebao bi biti smisao, cilj da se omogući tijelima, državnim tijelima i vlastima da imaju uvijek evidenciju da li se građanin državljanin nalazi u mjestu prebivališta ili u mjestu boravišta. Drugim riječima da omogući dostupnost državnih tijela svojem građaninu. Kad već tako stvar postavimo, onda valja uzeti Ustav i dok vrijedi ustavna norma i ustavno načelo držati se toga, a Ustav kaže da državljanin RH ne može biti prognan iz RH niti mu se može oduzeti državljanstvo. Istodobno čl. 7. Prijedloga ovog zakona kaže da će policijska uprava, gospodo zastupnici, po službenoj dužnosti otići na adresu koju je državljanin pokorni RH prijavio i tamo provjeravati je li on tamo stvarno stanuje ili tamo boravi. I ako ga, a to ne znamo, to ostavljamo policijskoj upravi da utvrdi sama ona svojim aktom, ne Sabor nego policija, i ako ga ona tamo ne nađe oni će donijeti rješenje i izgnat ga iz Hrvatske. To piše ovdje. To piše, doslovno piše: "na temelju svih tih činjenica i okolnosti nedvojbeno se utvrdi da osoba tu trajno ne stanuje iseliti ga s područje RH." To piše u prijedlogu Vlade. To je gadljivo kolega, to je gadljivo. Zašto je to tako? Zato što članak 32. Ustava kaže da građanin RH, dakle pokorni građanin RH, može iseliti izvan Hrvatske, boraviti i vratiti se kad god hoće u Hrvatsku i izabrati svoje prebivalište u Hrvatskoj. To smo mu dozvolili. Naravno što je problem ovdje? Problem je ovdje zaista što postoje faktično 2 prebivališta. A još veći je problem što u lokalnim izborima koji po europskim standardima za pravo biranja lokalne zajednice vrijedi načelo boravišta. I mi mijenjamo zakon da bismo tu odredbu unijeli u Ustav kako bi građani zemalja EU mogli glasovati za naše lokalne predstavnike na temelju boravišta. Dakle, vrlo dobro se razlikuje pojam boravišta i pojam prebivališta. Prebivalište je uvijek deklaracija što ja hoću kao građanin. Ako ne bi tako bilo, Hrvatska bi mogla donijeti odluku jer imamo puno beskućnika, puno beskućnika, da neće nikako živjeti u RH, ne stanuju na adresi, nemaju imovine, ne plaćaju porez i nisu dobrodošli građani RH po ovom prijedlogu. Po ovom prijedlogu to tako ispada. Ako je to tako onda zaista je upitno jesu li ljudska prava integrirana u ljudsko društvo i to prva, temeljna. Zbog toga, kolegice i kolege, moramo znati kako se stvar može rješavati, a ne čvor rješavati mačem. Mogu li, sad idem konkretno, problem riješiti jednostrano ako se problem prelijeva u 2 države? Nije moguće. Nije moguće. Zašto nije moguće? Mogu li građani RH, dakle državljani iz drugih zemalja, recimo sada BiH jer je to trn koji bode, optirati za Hrvatsku? Mogu, jer im to Ustav dozvoljava. Ustav ne kaže da ne mogu Bosanci i Hercegovci useliti u Hrvatsku, to ne kaže. Nego kaže državljani mogu izabrati kad god hoće useliti u RH. Ako je to tako, a tako jeste da li možemo riješiti pitanje onda jednostrano? Ne možemo. Možemo li donijeti odluku da hrvatski državljani iz BiH nisu dobrodošli u Hrvatsku? Ne možemo, mada to izgleda iz rasprave koju smo čuli danas. Ne možemo. Imamo još jedan valjan razlog da kažemo da se mora urediti pitanje dvostrukog prebivališta i urediti popise birača, ali to nije ovaj put. Zato što ovako neuređeni odnosi zaista izazivaju sukob u hrvatskom, ja ću to otvoreno reći, ne građanskom nego nacionalnom biću. Hrvatska mora definirati svoju politiku, svoju vlastitu politiku, Hrvatska država. Mora definirati svoju politiku i u skladu sa tom politikom provoditi i donositi zakone. Jedan od važnih zakona je zaista odnos Hrvatske sa susjednim zemljama, Srbijom, Bosnom i Hercegovinom i Crnom Gorom. Zašto? Zato što je jako puno hrvatski državljana u tim zemljama ili obrnuto, u Hrvatskoj ima značajan broj državljana iz tih zemalja. Taj zakon spojenih posada država ne može se jednostrano riješiti i to na način da se Hrvatska ili bilo koja druga država prema svojim državljanima odnosi na različit način. Zbog toga, kolegice i kolege, prihvatimo to da je važeći Ustav na snazi, da hrvatski državljani imaju pravo optirati gdje hoće živjeti ako su njeni građani. Bilo da se radi o Zagrebu, Splitu, Osijeku ili Slavonskom Brodu. I još nešto prihvatimo kao činjenicu, Hrvatska je socijalna država i svoje građane pred zakonom ne dijeli da li imaju vilu i žive u Švicarskoj pa im nećemo oduzeti prebivalište kao što je to recimo slučaj sa čovjekom koji je zaradio na prodaji firme 3 milijarde kuna pa ima vilu ovdje na Prekrižju, njemu neće biti oduzeto prebivalište, a živi u Švicarskoj, ali će biti beskućniku oduzeto prebivalište jer nije dobrodošao u Hrvatsku. I to tko će mu to učiniti? Policija i to na temelju pravilnika koja će sama policija donijeti. Sama policija će donijeti pravilnik što su valjani razlozi da se donose rješenja i oduzme mu prebivalište. Toliko o našem poznavanju i želji da poštujemo vlastiti Ustav. Dakle, još jedanput, molim Vladu da ne dovodi Sabor u poziciju da raspravlja tko je više hrvatski državljanin, tko je manje. Neka pitanje problema glasovanja, pogotovo u lokalnim izborima, riješi sukladno standardima EU, a sa državama koje su nama susjedne pokuša potpisati međudržavni sporazum. I to riješiti na valjan i ustavan način. Hvala lijepo.
Hvala lijepa.Dame i gospodo, zastupnice i zastupnici Predlažem, budući da imamo kvorum a nemamo puno točaka dnevnog reda na glasovanju, pa bih predložio nakon glasovanja da završimo dnevnu točku dnevnog reda. Ali da pređemo na glasovanje. Dame i gospodo, imamo 11 pojedinačnih rasprava. Ja predlažem da se nastavi rasprava o ovom prijedlogu zakona i onda poslije toga bi možda, to je sukladno onom da moramo malo i produžiti rad zbog zaostatka o raspravljenim točkama dnevnog reda. Pa evo na redu je. Drugo, ipak nakon konzultacija zaključili smo da bi nastavak sjednice bio u utorak u 9 i 30 sati. Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] I ta četiri dana, do kraja 16. zasjedanja bi radili dakle nešto duže. Na taj način bi izbjegli onaj tjedan ili bar mislim da bi ga mogli izbjeći onaj tjedan kad smo mislili da bi trebali još produžiti rad ovog zasjedanja. Imamo dosta točaka dnevnog reda. Ja mislim da bi to bilo dobro. Dakle u utorak je to 23. ovog mjeseca u 9 i 30 sati nastavljamo s radom, s time da bi prva točka dnevnog reda bila Izvješće o radu Hrvatskog memorijalno dokumentacijskog centra Domovinskog rata od 2005. do 2009. godine. Prema tome s tom točkom u utorak bi započeli rad Sabora. Predlažem dakle da završimo ovu točku dnevnog reda i da nastavimo. Dakle gospodin potpredsjednik Hrvatskog sabora Neven Mimica je sada na redu. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Hoćemo počekati jel.
Molim vas! Ja mislim da ne mora biti tako bučno povlačenje iz Sabora. Molim vas. Evo, hvala lijepo još jednom. Mislim da je ovakav zakon trebalo davno donijeti. Već onda kada je bilo jasno da s popisima birača stvari nisu u redu i kada je po prvi put broj upisanih birača s prebivalištem u Republici Hrvatskoj prešao broj punoljetnih građana s prebivalištem u Hrvatskoj. Na nedavnim predsjedničkim izborima ta razlika između upisanih u biračke popise u Hrvatskoj i stvarnog statističkog broja punoljetnih osoba iznosila je čak 499 tisuća ljudi, birača, odnosno građana. Priznat ćete, to nije mali nered. Zbog izbornih interesa to se pitanje sustavno propuštalo urediti, pa je ono ubrzo preraslo okvire neurednih biračkih popisa, i sada je postalo pitanje političkoga odnosa i skrbi za Hrvate izvan domovine. Odmah želim reći da ne mogu prihvatiti tezu koju neki sada pokušavaju nametnuti u javnim raspravama, da će uređivanje pitanja prebivališta samo po sebi nužno dokinuti dosadašnja prava iz područja socijalnoga, zdravstvenoga, mirovinskoga, obrazovnog, poreznoga, braniteljskoga ili porodiljnoga sustava koja su koristili hrvatski državljani sa stvarnim prebivalištem pretežito u susjednoj BiH, a na temelju netočno prijavljenoga prebivališta negdje u Hrvatskoj. Ustavna obveza skrbi za Hrvate izvan domovine niti u praksi niti u propisu ne može se i ne smije se temeljiti na zlouporabi i kršenju zakonskoga instituta prebivališta i neistinitim prijavama prebivališta. Stoga tu skrb moramo i možemo postaviti na nove temelje koji neće imati nikakvu poveznicu s pitanjem uređivanja biračkih popisa, a što je izvorna i nužna intencija ovoga zakona. Razdvajanje ta 2 pitanja u njihovom nastanku i u njihovom razrješenju od stvarnog je interesa i hrvatskih građana u domovini i izvan domovine. Zato nešto najprije o uređenju evidencije prebivališta. U nacionalnom smislu pozdravljam namjeru predlagatelja da stvori pravni temelj za pročišćavanje tih evidencija, ali po svemu izgleda da je tu dobru načelnu namjenu tehnički loše izveo. Evo 6 primjera za to. Prvo, definicija prebivališta u čl. 2. nezgrapna je i nepotrebno uvodi neprecizni element prijavljivanja prebivališta kao određujući za definiciju pojma. Postojeća definicija koja glasi: "prebivalište je mjesto u kojem se građanin naselio s namjerom da u njemu stalno živi" sadržava i voljni i faktički element naseljavanja u prebivalištu pa mislim da je i ne treba mijenjati. Drugo, kao osnovu za pokretanje postupka brisanja osobe s adrese prijavljenog prebivališta bilo bi dobro da se pored zahtjeva tijela državne uprave i jedinica lokalne samouprave doda i zahtjev pravne ili fizičke osobe koja ima pravni interes za to brisanje. Treće, policijska uprava dobiva obvezu brisanja prebivališta ako utvrdi da je osoba trajno iselila s područja RH. Međutim, time nije pokriven i najveći problem brisanja prebivališta za osobe koje nikad nisu ni imale stvarno prebivalište u Hrvatskoj nego su ga samo fiktivno prijavile. Stoga u čl. 13. novom stavku 3. kao osnovu za brisanje iz evidencije prebivališta treba dodati i situaciju u kojoj se utvrdi da je podnositelj prijave dao netočne ili neistinite podatke ili da ima prebivalište u drugoj državi, a da ima prebivalište prijavljeno i u RH. Zatim u čl. 13. novom stavku 8. nije određen rok u kojem ministar unutarnjih poslova treba donijeti Pravilnik za provedbu postupka brisanja iz evidencije prebivališta. Uz to uopće nije propisana obveza donošenja Pravilnika o postupku izdavanja rješenja o odjavi osobe sa adrese prebivališta. Dakle, manjkavosti ozbiljno umanjuju vjerodostojnost predlagatelja u pogledu mogućnosti, a i namjere stvarne provedbe uređenja evidencije prebivališta. Peto, u čl. 13c kaže se da će policijska uprava obavijestiti tijelo nadležno za vođenje popisa birača o izvršenim brisanjima i odjavama iz evidencije prebivališta radi brisanja osoba, kaže se, iz popisa birača za izbore za lokalnu i područnu samoupravu. Zbog takvog nepotpunog određenja postavlja se pitanje pa zar predlagatelj ne namjerava urediti i popise birača po izbornim jedinicama za Parlamentarne izbore na temelju brisanja i odjava iz evidencije prebivališta? Ili možda misli da nered u evidencijama prebivališta ne utječe na biračke popise za Parlamentarne izbore? I šesto, mislim da je obrazloženje toliko manjkavo da se stječe dojam da su se predlagatelji toliko namučili u formuliranju odredaba zakona da im je onda još rad na obrazloženju se činio preteškim. Naime, nije kvantificirao predlagatelj nikakve posljedice koje nastaju na strani izbora, odnosno na strani biračkih popisa zbog neurednih evidencija prebivališta. Državni tajnik nam je rekao da je o toj razlici između broja birača i broja stanovnika razgovarao i uvjerio veleposlanika OESS-a zbog kojih su razlozi za tu razliku pa bi bilo dobro da je u obrazloženju te isti razlozi i ta opravdanja da su i navedena ne bi li i nas zastupnike uvjerili da tu nema problema. Isto tako nisu kvantificirane posljedice nereda u evidencijama prebivališta na sva ona socijalna i materijalna prava za koja evo ili čujemo ili netko je rekao da se koriste pa nismo sigurni o kojem volumenu, o kojem obujmu problema razgovaramo. O financijskome, materijalnome i je li to razlog da se sve ono o čemu raspravljamo, o utjecaju ovog zakona na odlučivanje i interes hrvatskih državljana u BiH stvarno i događa. Zato držim da bez ozbiljnog razmatranja i prihvaćanja navedenih i drugih prijedloga za drugo čitanje, da bez definiranja sviju specifičnosti i izuzetaka u nadzoru prebivališta da će bez toga biti ozbiljno dovedena u pitanja mogućnost, ali i namjera predlagatelja da ovaj zakon uopće provede u praksi. Samo će vrlo jasan i precizan Zakon o prebivalištu otkloniti sumnje u namjere njegovog provođenja. Jer kad se bolje pogleda i sada važeći zakon davao je ovlasti nadležnim tijelima da po službenoj dužnosti, tako stoji u sadašnjem zakonu, brišu iz evidencije prebivališta osobe koje su dale netočne i neistinite podatke. Problem je bio u tome da policijske uprave nisu u velikoj mjeri nisu niti pokušavale koristiti tu svoju zakonsku ovlast. Ovdje je potrebno reći da ni provođenje ovoga zakona samo po sebi neće biti dovoljno za potpuno uređenje popisa birača i izbornoga sustava u cjelini. Paralelno s ustavnim promjenama u kojima treba urediti načela ostvarivanja izbornoga prava hrvatskih državljana sa prebivalištem izvan RH bit će potrebno urediti i izborno zakonodavstvo, a i sklopiti međudržavne ugovore kojima ćemo osigurati pouzdanost naših biračkih popisa u pogledu npr. brisanja umrlih birača iz inozemstva. Sada još nešto o onom drugo pitanju, o rješavanju potpore hrvatskim državljanima u BiH nakon brisanja iz evidencije prebivališta u Hrvatskoj. Velika je politička šteta, poglavito za Hrvate u BiH da se materijalna skrb i materijalna potpora Hrvatske države Hrvatima u BiH sada sagledava samo u kontekstu uređenja biračkih popisa. Nažalost, svih ovih godina vladajuće strukture puno su se više trudile kako Hrvate iz BiH uključiti u svoje političke i izborne interese u Hrvatskoj negoli su im djelatno pomagali u jačanju njihovog položaja, političkoga i materijalnoga u BiH. Zato je danas i jednima i drugima teško razmišljati u pravcu rješenja koja će poštivati suverenitet i dignitet i Hrvatske i Bosansko-hercegovačke države. A moguća su rješenja i očekujem da Vlada do drugog čitanja predloži novi model socijalne skrbi za Hrvate u BiH i da pri tome jedno od mogućih rješenja razmotri da na ona sredstva koja se i danas izdvajaju za potporu kulturnih i tradicijskih potreba Hrvata u BiH osigura i odgovarajuća dimenzionirana dodatna sredstva za transparentne programe njihove socijalne i druge materijalne potpore u Bosni i Hercegovini i to bez potrebe da se ti program i vezuju uz prijavljeno prebivalište u Hrvatskoj. Time bi se izbjegle sve ove velike rasprave koje se čuju uz predlaganje izmjena Zakona o prebivalištu i u kojima se koriste prejake riječi o ugrožavanju opstojnosti Hrvata u Bosni i Hercegovini, njihovom iseljavanju, njihovoj diskriminaciji, ne poštivanju ustavne ravnopravnosti svih hrvatskih građana, a sve samo zato što je Vlada konačno pokazala interes za rješavanje problema dvostrukoga prebivališta i za uređenje popisa birača.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku uvažena zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani kolega Mimice govorili ste u jednom dijelu svoje rasprave o posljedicama koje imaju lažna prijavljivanja prebivališta na izbore, odnosno na biračke popise i spomenuli ste parlamentarne izbore. Ja želim u ovoj raspravi potaknuta zapravo tom vašom raspravom upozoriti na još jednu posljedicu, a to je zapravo nezakonitost Zakona o izbornim jedinicama, jer Zakonom o izboru zastupnika je određeno da se izbori odvijaju u izbornim jedinicama u kojima broj birača ne smije biti veći plus ili misnu 5%. Razlika između biračkih jedinica sa najvećim brojem birača i onih sa najmanjim brojem birača na posljednjim izborima je bio 27%. Zakon dozvoljava samo 5%. Dakle, nije pitanje samo legalnosti da tako kažem u onom smislu koji ste vi govorili, nego imamo dodatni problem zapravo nezakonitosti samog Zakona o izbornim jedinicama koji nastaje kao posljedica prijavljenih prebivališta iz kojih se onda generiraju birački popisi. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik i potpredsjednik Doma Neven Mimica. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa poštovana kolegice danas već drugi puta vrlo argumentirano inzistirate na upravo ovakvom utjecaju evidencije prebivališta i na unutarnji hrvatski raspored birača po izbornim jedinicama i na razliku koja uvelike premašuje zakonsku moguću razliku od plus, minus 3%: zbog toga zbog uvjerljivosti takvog argumenta ja se ne mogu drugo nego složiti s vama i zajedno s vama inzistirati da se pitanje provedbe Zakona o izborima u pogledu mogućih najvećih razlika u broju birača u pojedinim izbornim jedinicama vrlo ozbiljno shvati i da za sljedeće parlamentarne izbore jednostavno ne dopustimo da se zakon krši u tom pogledu i da na taj način dovodimo u sumnju regularnost ukupnih izbora. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica, pojedinačna rasprava gospođa Marijana Petir. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Zastupnice i zastupnici, gospodine državni tajniče. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prebivalištu i boravištu i boravištu građana zasigurno je prvoklasno političko pitanje što evo vidimo iz svih rasprava koje su prethodile današnjoj saborskoj raspravi. Ovo pitanje izaziva veliki interes javnosti a i zainteresiranih skupina čije će se prava ovim zakonom definirati, a zadatak je nas zastupnika pronaći najpravednije rješenje ili ono najmanje loše rješenje kako nekome ne bi uskratili njihova stečena prava. Zbog toga smatram da je dobro što je skinuta hitnost sa postupka donošenja ovoga zakona i što će se o zakonu raspravljati u dva čitanja, jer mislim da postoji veliki prostor da se zakon popravi. U sadašnjem društvenom trenutku ovo zakonsko rješenje koje Vlada predlaže naizgled izgleda objektivno i pravno neutralno. No mogla bi se složiti sa izjavama predstavnike iustitie et pax koji kažu da je ipak riječ o pristranom zakonu koji favorizira jednu etničku skupinu u odnosu na drugu, a što je također vidljivo iz pojedinih članaka i stavaka ovoga zakona. Naime, prijedlogom zakona u članku 2. definira se prebivalište na sljedeći način. Prebivalište je mjesto koje je građanin prijavio kao svoje prebivalište s namjerom da u njemu stalno živi te u kojem građanin stvarno živi. Prema članku 7. prijedloga stavka 3. policijska uprava ili policijska postaja će po službenoj dužnosti, odnosno na zahtjev tijela državne uprave ili jedinica lokalne samouprave donijeti rješenje o brisanju osobe sa adrese prijavljenog prebivališta, ako na temelju svih činjenica i okolnosti nedvojbeno utvrdi da se osoba trajno iselila sa područja Republike Hrvatske. Međutim, stavak 6. navedenog članka predviđa iznimke, a te iznimke su za sljedeće osobe, koje su na privremenom radu u inozemstvu što se dokazuje radnom dozvolom, dozvolom boravka ili potvrdom poslodavca, te na koje se odnosi program povratka i zbrinjavanja prognanika, izbjeglica i raseljenih osoba, program obnove ili program stambenog zbrinjavanja ili koji imaju status izbjeglice. Dakle, iz ovog proizlazi da je zakon selektivan već u samoj svojoj nakani i po svojim normama ističe načelo nejednakosti pred zakonom suprotno odredbi članka 14. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske. Ukoliko u istinu postoje problemi treba ih otklanjati na način da se ne krši Ustav prema kojem su svi hrvatski državljani jednaki pred zakonom. Ono što je danas moguće osporavati odnosno promijeniti jest biračko pravo hrvatskih državljana koji nemaju stalno prebivalište u Republici Hrvatskoj i o tome ako je moguće založila bih se da se postigne konsenzus svih zainteresiranih strana i vlasti i opozicije. A polazna osnova jest svakako usklađivanje evidencije prebivališta i boravišta građana u što većoj mjeri sa stalnim stanjem. Ne mislim da je dobro, a niti poželjno kada se autobusima voze birači iz susjednih država na glasovanje bez obzira koja je etnička skupina u tom autobusu i slažem se da je rješenje za takve situacije uvođenje reda. Ako je pak s druge strane svrha ovog zakona onemogućavanje manipulacija socijalnom skrbi moguće je suočiti se s tim problemom selektivnim pristupom i zauzetim radom adekvatnih državnih tijela i službi koje bi onemogućavale neopravdano korištenje socijalne pomoći, a da se time ne ulazi u odluke koje sa sobom nose mnogo teže posljedice od pojedinačnog gubljenja socijalne pomoći. Ratna šteta koju je pretrpjela Republika Hrvatska iznosi 35 milijardi dolara i naš hrvatski čovjek je tu nepravdu podnio uzdignute glave i teško podnosi nepravdu kada se prevaljuje preko njegovih leđa i dalje, jer ispada da osim što smo morali obnavljati srušeno, danas moramo raditi za one koji su samo fiktivno prijavljeni u Republici Hrvatskoj, a žive i rade u drugim državama najčešće u susjednim. Da pojasnim, nisam zato da se ukidaju prava drugim etničkim skupinama izbjeglicama iz Hrvatske jer bi bilo poželjno da se svi oni vrate u svoju domovinu i da se uključe u njen razvoj i obnovu, kao što želim da i Hrvati iz Bosne i Hercegovine mogu živjeti od svog rada. Financijski teret za socijalno i obrazovana prava koja su Hrvati iz Bosne i Hercegovine u Hrvatskoj imali, Hrvatska može dogovorno riješiti s institucijama Bosne i Hercegovine, jer takva praska postoji i u drugim državama i to se ne može rješavati ovim zakonom, a čini mi se da je to intencija. Govoreći o nužnosti ovakvog zakonskog rješenja treba uzeti u obzir praksu drugih naroda u Europi, pa i u Hrvatskoj. Tako primjerice Talijani koji imaju dvojno državljanstvo mogu imati prebivalište u Hrvatskoj i Italiji. Još čvršće veze s pripadnicima svog naroda imaju Mađari s pripadnicima mađarske manjine u Rumunjskoj. Dakle, postoje prakse koje nisu protivne sadašnjem zakonskom rješenju. Veliki broj europskih zemalja priznaje ili tolerira dvojno državljanstvo svojih građana. Dodjela državljanstva Republike Hrvatske bosansko-hercegovačkim građanima i državljanima koji su se deklarirali kao etnički Hrvati početkom prošlog desetljeća spada danas u tzv. stečena prava. Treba stoga biti oprezan kod donošenja novih zakonskih rješenja da se ne bi dogodio val novih emigranata koji bi donio problem i Republici Hrvatskoj jer bi se socijalna izdavanja koja su jedan od uzroka predlaganja ovako restriktivnog zakona ovime samo povećala. Treba detaljno raspraviti sve odredbe ovog zakona kako usvajanje predloženog nacrta zakona ne bi imalo dalekosežne posljedice na daljnju sudbinu Hrvata u Bosni i Hercegovini koji je u vrijeme prošlog rata teško stradao i najviše se iseljava iz svoje domovine. Nije teško uvidjeti i složiti se da bez hrvatske sastavnice Bosna i Hercegovina ne može opstati što znači da može ponovo postati u mnogo opasnijem obliku žarište nemira u sukoba nepredvidivih razmjera i destabilizirati cijelu regiju što svakako nije u interesu Republike Hrvatske. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Branko Kutija. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Kolegice Petir, vi ste spomenuli po prvi puta danas probleme sa autobusima. Znači, nitko od govornika danas o ovoj temi u ovom problemu nije spomenuo taj problem osim što se spominju Hrvati iz Bosne i Hercegovine. Evo, ja dolazim iz Benkovca i na zadnjim lokalnim izborima 2005. ukupno smo na popisu birača imali 14 tisuća 386 birača, 2009. 16 tisuća 147 znači pred lokalne izbore i na ponovljenim izborima za gradonačelnika krajem godine 16 tisuća 656. Po popisu stanovnika iz 2001. imali smo 9 tisuća 760 stanovnika. Znači, mi praktički imamo duplo veći broj birača nego što imamo stanovnika. Potpredsjednik Vlade gospodin Uzelac je pred lokalne izbore dao na tiskovnoj konferenciji izjavu činjenicu što županijska skupština nije u prošlom sazivu u statut unijela broj vijećnika srpske manjine već je to prepustila novom sazivu Uzelac je nazvao taktiziranjem povezanim s nečasnim radnjama u pogledu popisa birača. Ne znam na koga se odnose te nečasne radnje i to taktiziranje. Mislim da prije svega je problem vezan za nacionalne manjine u ovoj navedenoj županiji. Mi Hrvate ne možemo povećati sve i da hoćemo. Znači, slažem se definitivno da je to problem. Zbog čega? Jer temeljem Zakona o pravima nacionalnih manjina oni imaju pravo na proporcionalnu zastupljenost u predstavničkom tijelu. Znači, njih na terenu nema. Znate temeljem Zakona o obnovi da se ljudi kad se kuća obnovi, kad se potpiše tehnički pregled da je kuća gotova da se u roku od 60 dana morate useliti u nju. Znači, imamo veliki broj kuća koje su obnovljene ali u njih nije useljeno. Prema tome, to je doista veliki problem.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Kutija, u principu cijela situacija koju ste vi spomenuli za svoju županiju i za svoju izbornu jedinicu mogla bi se nažalost preslikati i za moju izbornu jedinicu i za moju Sisačko-moslavačku županiju. Evo, ako se prisjetimo posljednjih lokalnih i regionalnih izbora doista je bilo nemilih događanja gdje su nažalost pripadnici jedne etničke skupine bili prevoženi autobusima. To je bilo naravno dočekano sa negodovanjem lokalnog stanovništva sasvim opravdano jer čini mi se da doista treba iskoristiti ona prava koja jesu zagarantirana zakonom ali ih se ne smije zloupotrebljavati kao što je to slučaj i u vašoj županiji bio za proteklih lokalnih i regionalnih izbora ali i u mojoj županiji. Ja mislim da je to i degradacija svih onih koji se prevoze autobusima, da je to udar na njihovo ljudsko dostojanstvo jer se ustvari te ljude promatra kroz brojeve, ugrožava se njihov integritet i smatra ih se glasačkom mašinerijom. Mislim da takvim zloupotrebama treba stati na kraj. Naravno svi oni koji imaju pravo na obnovu i povrat pozivamo ih i pozivani su u više navrata da se vrate i to svoje pravo iskoriste, ali isto tako evo i donoseći i raspravljajući ovaj zakon želim apelirati na Vladu da se založi za princip pravednosti jer bi bilo loše da se ovim zakonom jednoj etničkoj skupini dozvoljava da ustvari radi što god želi a da se to odražava nauštrb jedne druge etničke skupine. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče. Ja pozdravljam današnju raspravu, pozdravljam osobito neke među njima, neke od rasprava koje su bile vrlo kvalitetne, otvorene, poštene. Međutim, koristim priliku i da isto tako odbacim i zapravo pozovem da se klonimo onih rasprava i onih dijelova rasprava koje nas svađaju ovdje, koji nas dijele i koji ne rješavaju nikakve probleme. Uvjeren sam da je bilo donijeti ovaj zakon ali bez ikakvih interpretacija on bi puno manje izazvao štete nego što je već sad šteta učinjena, osobito na prostoru Bosne i Hercegovine sa različitim interpretacijama i sa različitim ja bih rekao nakanama. Nažalost, pitanje Hrvata Bosne i Hercegovine i u ovome zakonu se postavilo kao izdvojeno pitanje i gotovo da cijela rasprava o ovome problemu se prebacila na prostor Hrvata iz Bosne i Hercegovine što je posve besmisleno jer se radi o zakonu koji uređuje pitanje prebivališta hrvatskih građana u Republici Hrvatskoj i bavi se pitanjem onih koji su odselili iz Republike Hrvatske ili su promijenili svoje mjesto prebivališta unutar Republike Hrvatske. Do te mjere idu polemike da ljudi naprosto više ne mogu raspoznati što ovaj zakon regulira i što eventualno ovim zakonom i primjenom njegovom se zapravo nastoji regulirati. Tako na primjer, pazite na hrvatskoj državnoj radio-televiziji vrlo često slušam novinare, urednike emisija koji otprilike uz komentare uz ovaj zakon redovito govore kako se mora konačno izabrati jedno od državljanstava i takve stvari. No međutim, na terenu kad ih sretnete ili kucaju vam na vrata u neko vrijeme koje nije uobičajeno i pitaju hoćemo li morati vratiti putovnicu. Drugi pitaju imamo ne znam po međudržavnom sporazumu mirovinu, hoće li nam se ta mirovina ukinuti itd. Prema tome, u toj jednoj buci i mnoštvu tih šumova zapravo djelom namjerno izazvanih teško se snalazi. Pozdravljam, Marijana Petir, ona izjavu zauzetost naših biskupa, apsolutno pozdravljam i uvažavam. Međutim, isto tako treba kazati da me začudila i njihova nepripremljenost. Dakle, ako jedan od njih kaže pazite u dnevniku kako se ovdje nastoji provući taj zakon u sjeni inauguracije ovoga predsjednika onda ispada da čovjek nije informiran niti da je ovo zakon u redovitoj proceduri, prema tome nemoguće je to provesti. Ispada da nemamo doista komunikaciju, odnosno kvalitetnu komunikaciju ni sa njima, a što je doista besmisleno. Dakle, nismo toliko daleko da ne bi imali bolju komunikaciju i nema potrebe da dodatno još postavljamo neka pitanja koja nisu predmet ovoga zakona, kao što je pitanje izbora državljanstva što nije pitanje ovog zakona, kao što nije pitanje ovog zakona niti mnoštvo stečenih prava itd. Međutim, s druge strane apsolutno pozdravljam njihovo nastojanje da ukažu na težinu položaja hrvatskoga naroda u Bosni i Hercegovini o kojem su ovdje ljudi mnogi govorili i sa poštovanjem, ali ne na način da se nešto Hrvatska upliće u pomoć Hrvatima u Bosni i Hercegovini kao nekim ljudima kojima je ta pomoć potrebna jer oni imaju određenu vrstu onesposobljenosti. Dakako da postoje ljudi i u Hrvatskoj i Švedskoj i ne znam gdje koji trebaju više ili manje skrbi javnosti, ali dakako ne radi se nikako o tom pitanju nego se radi o pitanju ukupnog hrvatskog nacionalnog interesa koje se mora sagledati cjelovito. I slažem se sa kolegom Vukićem koji je o tome problemu ovdje govorio, slažem se s gospođom Pusićem koja je također vrlo lijepo kazala kakvo je to pitanje koje zaslužuje jednu posebnu konferenciju ne samo Hrvatske nego i Međunarodne zajednice, osobito ovoga dijela Europe jer pitanje Hrvata u Bosni i Hercegovini nadilazi pitanje svih zakona i svih prebivališta i ne prebivališta. Dakle, Bosna i Hercegovina je država koja je podijeljena na dva entiteta u kojem u jednome imaju dominaciju jedan većinski narod, u drugome drugi većinski narod. Nastavi li se ovako ta dva entiteta će, već sad jesu u fazi konfederacije, u biti Bosna i Hercegovina još malo neće niti postojati kao država ona koju znamo i koju želimo. A što će biti s Hrvatima u Bosni i Hercegovini to je vrlo lako pretpostaviti. Međutim, što je s hrvatskim nacionalnim interesom u tome slučaju osobito ako imamo u vidu i znamo da i Amerikanci i Rusi i Francuzi, nisam vidio nikoga pod ovom kapom nebeskom tko nema interes u Bosni i Hercegovini, a zašto bi Hrvati zapravo izgubili taj interes kao takav. Kad sam govorio o tome kako moramo voditi računa o tome svemu što nas povezuje, a i sve ukinu što nas dijeli, ako su doista upitna i ako su sporna prava neka koja ostvaruju neki naši ljudi, odnosno mi, pa makar to bilo i ovo pravo na temelju kojeg ja sad ovdje sjedim, ako je i to sporno, to bar ne bi smjelo biti sporno jer je to jedna simbolika i na koncu konaca jedna ustavna obveza itd., ali ako je i to sporno i to je bolje dokinut nego da stalno bude to jedan kamen spoticanja i smutnje. Prema tome, ako u nekim malim mjestima uz hrvatsku granicu neki naši ljudi iz Bosne i Hercegovine odlaze i glasuju u drugim malim mjestima u Hrvatskoj i na taj način utječu na volju izbora u tim malim mjestima, ja mislim da doista to treba riješit da toga ne bude više. Međutim, isto tako kad se ovdje govorilo da se neće nešto događati, … [[Govornik se ne razumije.]] da se mislilo na sve one specifikume naših ljudi koji naprosto tako žive. Prema tome, ne može nitko donijeti zakon koji može izregulirati sve životne i možebitne situacije. Ma koliko se ovdje spominjalo ovo i ono, međutim nesporno je da postoje ljudi koji doista žive i tamo i ovdje, doista žive. Doista na određeni način žive. Prema tome, te ljude je nemoguće na taj način izregulirat ovako ili onako. Zašto? Pa zato što i sami smo se ovdje složili da postoje brojni Hrvati koji su prognani iz Bosanske Posavine, iz središnje Bosne i koji su godinama živjeli u Hrvatskoj i koji se na koncu konaca vraćaju u Bosnu i Hercegovinu, pokušavaju uspostavit svoj život, pokušavaju organizirat svoj život itd. i oni su u jednome posebnom statusu. A nećemo niti ovim zakonom to nije predviđeno da će oni biti izglasani, međutim nažalost i čak među našim ljudima, ozbiljnim ljudima ona ima sumnji u to da se može dogodit da i oni dođu pod udar ovog zakona. Prema tome, ako treba dodatno još regulirat ovu problematiku onda nek se regulira, nek se to zaštiti. S druge strane, postoje brojni naši dragovoljci koji su od početka rata došli u Hrvatsku, dragovoljno se javili u Hrvatskoj, prošli sva ratišta, završili na koncu konaca i u HVO-u Neki od njih su regulirali svoj status ovako, neki onako. Brojni od njih imaju nekretnine u Hrvatskoj i zapravo žive na svoj način i tamo i ovamo. Mi moramo imati jedan osjećaj prema tom problemu, osobito iz aspekta zdravstvene skupine stradalnika Domovinskog rata koji trebaju dakako imat kvalitetnu razinu zdravstvene skrbi itd. Slažem se sa svima koji su ovdje poticali sustavno rješavanje pitanja, dakle i pristupa pitanju Hrvata u Bosni i Hercegovini, ali općenito Hrvata izvan Republike Hrvatske koji se može riješiti jedino, jedino i jedino donošenjem strateškog dokumenta u ovom Saboru koji će regulirati te osnove, a po kojem će i ova pitanja o kojima govorimo, koji mogu ući u tu materiju. Na koncu, poštivam našeg novog predsjednika države i kao zastupnika i kao novog predsjednika. Međutim, nije dobro da predsjednik države bude informiran kako glasovima od 20, 30 ljudi u Odžaku se formira volja na izborima u Hrvatskoj. Govorim o parlamentarnim izborima. Moramo shvatiti i prihvatiti da hrvatski državljanin koji je prijavljen u Hrvatskoj ima pravo biti negdje drugdje u tom času izbora i ima pravo Arsene glasovati kako on zaželi, razumijete. I vi onda kažete tih 30 glasova je palo u Odžaku. Pa samo malo, tamo je palo 1500 glasova. Prema tome, nemojmo koristiti nekakve situacije koje su uopće nesporne i prikazivati kako je to zapravo sve sporno. U protivnom radije raščistimo te neželjene situacije i da se više nikada ne dogode kako ne bi nas nepotrebno i uvijek nepotrebno, na štetu svih, dijelili. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Arsen Bauk.
Gospodine potpredsjedniče. Evo ja sam se javio za repliku, ali sam je povukao jer sam se u mnogočemu slagao sa izlaganjem gospodina Bagarića, a ionako sam sad na redu poslije gospodina Marića, ali moram ispravit navod koji se tiče ovoga glasovanja u Odžaku. Dakle, za govornicom sam rekao govoreći o utjecaju rezultata na lokalne izbore da su veći, veliki, na predsjedničke da ih nema, a na nacionalne da mogu imat utjecaja. Oslikao sam primjer, predmnijevajući da su dakle za izbornu listu 5. izborne jedinice na dan izbora i dan prije izbora na biračkom mjestu u Odžaku glasovali ljudi ne koji žive stvarno na području 5. izborne jedinice, nego koji stvarno žive na području 11. izborne jedinice i da su ti glasovi promijenili rezultat izbora. U nekim izbornim jedinicama tih 30 glasova ne bi to promijenilo pa onda ih ni nisam spominjao.
Zahvaljujem. Dobro. Bez dobacivanja iz klupa. Ali uvaženi zastupniče morate reći ispravljam i onda navesti šta ispravljate. Vi to niste rekli i ispalo je da niste ništa ispravili. To je jedan problem koji morate jednostavno prihvatiti. Imamo jednu repliku, uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo kolega Bagarić je u svom izlaganju osvrnuo se i na izjavu komisije Iustitia et pax Hrvatske i Bosne i Hercegovine. Ja bih samo htjela reći da mislim da je takva izjava dobro došla, jer Iustitia et pax predstavlja crkvu, a svi smo mi crkva, narod božji i crkva kao segment civilnog društva itekako je pozvana djelovati u situacijama svakodnevnog života posebno kad se donose zakonski akti ili kad se odlučuje o tome kako će narod živjeti. Ja sam tu izjavu doživjela kao u stvari dobro došlu izjavu koja je oplemenila ovu našu raspravu, jer su se i zastupnici sa ljevice i desnice na nju pozivali. A isto tako mislim da je donošenje ovog zakona bilo samo povod Iustitii et pax da proširi i izrekne javno svoja razmišljanja o problematici položaja Hrvata u Bosni i Hercegovini koji su moramo priznati doista u teškom položaju o čemu evo neumorno, pa mogla bih reći u svim svojim propovijedima govori i biskup Komarica kad dolazi u Hrvatsku. Ja sam to nebrojeno puta čula. Mislim da je stoga i uloga nas kao narodnih zastupnika da iskažemo tu brigu za svakog našeg hrvatskog čovjeka bez obzira gdje on živi i da učinimo sve da život naših hrvatskih ljudi bude što kvalitetniji.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Pa ne želim da ostane dojam kao da sam ja bio netko tko je mislio da nije dobro da su se biskupi oglasili. Ne, ja isto pozdravljam svako zauzimanje naših biskupa i osobito kad je ono ne znam ni ja u, doista odgovor na određena pitanja koja su životno važna kao što je ovo Hrvata u Bosni i Hercegovini. Međutim, kazao sam da u nastupu biskupa na Hrvatskoj televiziji je rečeno to što je rečeno što dodatno, pazite što nije točno. Mislim ja to moram reći nije točno, ali dodatno može zbuniti ljude na terenu. Dakle, ako ljudi čuju da mi ovdje nešto radimo, pa malo nešto muljamo, krijemo, nešto brzo ćemo donijeti, ovako, onako. Dakle, ja govorim o tome da ovaj zakon donosimo u drugome čitanju, onda je na njih više utjecaja će bit ta sumnja, imat će negativne uticaje nego bilo koji zakon koji se donese. Razumijete? Dakle, o tome govorim. Govorim o potrebi komunikacije i s biskupom, a istodobno trebamo znati i to da crkva također dopušta, ne da dopušta, nego da potiče laike, članove svoje crkve i da u okviru svojih nadležnosti i u okviru svog zaduženja preuzima i odgovornost i određene stvari. I zato stvarno pozdravljam zauzetost, ali isto tako pozivam na bolju komunikaciju i da nikad ne bude nikakvih šumova u toj komunikaciji među nama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, cijenjene kolegice i kolege. Nije prihvatljivo da netko glasuje na lokalnim izborima, a da ne prebiva na tom mjestu. Nije prihvatljivo da netko prebiva u Zagrebu, radi, boravi, a da zbog izbjegavanja prireza od 18% fiktivno ima prebivalište u Brdovcu ili Laduču gdje se ne plaća prirez. Nije prihvatljivo i da netko fiktivno, a boravi na kopnu prijavljuje boravište ili prebivalište na otocima i koristi određene povlastice i zbog toga. A nije ni prihvatljivo isto tako da netko se fiktivno prijavljuje na područje od posebne socijalne skrbi pa da i s time priskrbljuje sebi ono što mu ne pripada. I ovaj prijedlog zakona sigurno će pridonijeti da se te negativnosti otklanjaju. Ali ima i onih mnogih koji su prebivališta prijavili, a tamo ne borave, a proizašli su iz ratnih problema, iz problema izbjeglica, prognanika i slično. I naravno da je najviše takvih odnosi se na Hrvate iz Bosne i Hercegovine. I logična je onda i zabrinutost Hrvata što će se dogoditi nakon primjene ovog zakona. Pa ako primjerice Udruga hotelijera je društveno prihvatljivo da ona javno utječe kako će se neprocijenjena vrijednost zemljišta u pretvorbi turističkih poduzeća unijeti u temeljni kapital i još javno djeluje da to mora biti bez naknade i postati vlasnici, pa onda je još opravdanije zabrinutost Hrvata što će biti sa njihovim statusom nakon primjene ovakvog zakona. I jasno treba istaknuti, da primjenom evo ovoga zakona nitko neće izgubiti ono najvažnije, a to je državljanstvo i sve ono što iz toga proizlazi. Ali isto tako treba kazati da će izgubiti određena socijalna prava koja je imao temeljem svog prijavljenog prebivališta. To je nešto što je nesporno, a članak 10. Ustava Republike Hrvatske kaže da je Republika Hrvatska će održavati veze, interese, štititi prava svih Hrvata diljem svijeta, a posebice dijelovima hrvatskog naroda u drugim državama, brinuti o njihovoj skrbi i zaštitu im pružiti maksimalno. Zbog svega toga meni je i razumljiva reakcija i crkve koja je iskazala zabrinutost da Hrvati iz Bosne i Hercegovine zbog postojećeg gubitka socijalnih prava započnu brojnije iseljenje iz Bosne i Hercegovine u Hrvatsku. Ali ne mogu se ne iskazati osobni dojam, taj stav crkve bi bio puno vjerodostojniji kad ne bih u njemu imao, razaznao određenu prisutnost jednog političkog djelovanja bivših političkih krugova iz bivše komunističke diplomacije. Ako je itko stoljećima brinuo o interesima Hrvata u Bosni i Hercegovini onda je to Katolička crkva. Ako je itko zaslužan zašto su opstali na tim područjima kroz povijest, i to tešku povijest, ne zaboravimo samo 5 stoljeća Osmanlijskog carstva, onda je to Katolička crkva. I naravno da je zabrinuta i Hrvati i Katolička crkva da se ne nekako primjenom novog zakona ne pogorša socijalno stanje Hrvata u Bosni i Hercegovini i da ih ne tjera na drugi način. Povijest se poigrala sa Hrvatima, povijest se poigrala sa Hrvatima diljem svijeta, rastjerala u dijasporu. Politička i ekonomska migracija je bila progonjena diljem svijeta. Igrajući se velesile dijelile su taj narod jedan podjednako vrijedan na dva dijela mjereći gdje će biti granica, tragikomičnim načinom tako da su postavili top na jedan brežuljak u Imotskom pa gdje dobaci kugla tu će biti i granica. Sve je to hrvatski narod podnosio i zato ga treba i razumjeti. A oni su i prvi kad je Hrvatska se osamostaljivala došli u pomoć, oni su prvi uzeli i oružje i branili Hrvatsku, diljem svijeta su slali novčanu pomoć, čak bili i prevareni u glumi na banci, i Croatia banci i slično, a li nisu izgubili nikad ljubav prema Hrvatskoj. Zato mene rastužuje kad vidim samo nas 12-ak, 13 ovdje kad se govori o toj temi, a svi napustiše Sabor. Nisu zaslužili da se tako prema njima ponašamo. Istodobno, dok su oni kontinuirano pokazivali ljubav prema Hrvatskoj, čak i jučer čujem izjavu od predsjednika prof. Josipovića koji je kazao da je prema tim ljudima vrlo često bilo i regionalnog šovinizma i netrpeljivosti. To nije dopustivo. Ali je Republika Hrvatska pomagala, pomaže i pomagat će Hrvatima u Bosni i Hercegovini. Ali ta pomoć treba biti transparentnija, treba naći institucionalni okvir koji će biti djelotvorniji, koji će biti učinkovitiji i koji će dati bolje rezultate nego što je dosadašnja pomoć bila. I svakako da donošenjem ovakvog zakona treba tražiti modele na koji način nadomjestiti da se ničim socijalna prava ne smanje, ne ugroze Hrvatima u Bosni i Hercegovini. Ja vjerujem da će se to pronaći i da ničim primjena ovog zakona neće umanjivati takva prava, nego da će se još pronaći bolji, optimalniji model za pomoć Hrvatima u Bosni i Hercegovini, kao što je primjerice bilo osnivanje sveučilišta u Mostaru, financiranje tog sveučilišta, ali ta pomoć nije na način da se otvaraju skladišta diljem Bosne i Hercegovine i pomoć poduzetnika da trgovinu i svoje proizvode prodaju Hrvatima u Bosni i Hercegovini, a da iz Bosne i Hercegovine vuku voće, povrće i ostanu im dužni i ne plate. Najveća pomoć Hrvatima u Bosni i Hercegovini kad gledam sa stajališta gospodarstva je da poduzetnici iz Hrvatske, kojima je stalo do Hrvata u Bosni i Hercegovini pokažu to izravnim ulaganjem i otvore koju tvornicu tamo. Samo od proizvodnje može hrvatski narod živjeti i u Hrvatskoj i u inozemstvu. U Hrvatskoj nezaposlenih 300 tisuća ljudi, to je ogroman problem, društveni problem. Pa u Bosni i Hercegovini Hrvati su još u gorem stanju, a jedan njemački filozof je kazao da ništa nitko nije izmislio bolje da bi čovjeka održao u jednom entuzijazmu, u radosti, u energiji od dobrog posla. Bez posla nema života. Bez posla neće opstati ni Hrvati u Bosni i Hercegovini, ali ne bude li Hrvata u Bosni i Hercegovini neće biti ni Bosne i Hercegovine. Međutim, moram još jedanput istaknuti. Više sam čuo negativnosti protiv organiziranja Hrvata u Bosni i Hercegovini i kritika na račun zajednice Hrvata u Bosni i Hercegovini, nego na račun Republike Srpske koja ugrožava suverenitet Bosne i Hercegovine. Na žalost to je činjenica. A ja ovo sve govorim, iako se odmaklo od moje izvorne teme ekonomije samo iz jednog razloga, jer osjećam ljubav prema svakom Hrvatu gdje god on bio, i uvijek ću Hrvate doživljavati ma gdje oni živjeli, i one u Bosni i Hercegovini i diljem svijeta, i u Hrvatskoj kao dvoja krila istih vrata koja se moraju otvarati i zatvarati uvijek samo zajedno. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo uz kraće prekide 5 sati traje rasprava o točki dnevnog reda koja se zove Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o prebivalištu i boravištu građana, a u tih 5 sati, a barem 66% vremena svodi se na raspravu o, da se jednostavnije izrazim položaju ili položaju Hrvata iz Bosne i Hercegovine u Bosni i Hercegovini ili u Hrvatskoj. Zbog toga, iako nisam mislio o tome govoriti u pojedinačnoj raspravi, želim još jednom jasno izreći svoj stav za koji se nadam da se s njime slaže i većina hrvatske javnosti, a i većina ovdje zastupnika neovisno u kojoj stranci bili. A to je da za Hrvate u Bosni i Hercegovini najbolje da na njih nema nikakav utjecaj na to koja stranka i koja politika na vlasti u Republici Hrvatskoj i da budu sigurni da će bilo koja stranka i bilo koja politika o njima skrbiti na jednako dobar način. I to, spominjao je gospodin Bagarić nacionalne interese, to ustvari vrijedi za svaku državu i za njene nacionalne interese, pa bi tako i trebalo vrijediti i za Republiku Hrvatsku. Promjenom vlasti u Americi, Francuskoj, Njemačkoj ne mijenja se puno vanjska politika. Tako bi trebalo biti i u Republici Hrvatskoj. I zato mi danas, mi danas u dnevnom redu, u ovom prijedlogu dnevnog reda imamo dvije točke dnevnog reda koje govore o Hrvatima u Bosni i Hercegovini, i mislim da je oko njih postignut konsenzus parlamentarnih stranaka. I prema tome, što se tiče vanjskopolitičkog pitanja tu nema očito nikakvog velikog spora. Do spora i različitih gledanja dolazi onda kada Hrvate u Bosni i Hercegovini počinjemo promatrati kao unutarnje političko pitanje. Između ostalog i u procesu izmjene Ustava, jedna od prijepornih stvari je pravo glasovanja, odnosno način ostvarivanja da budem precizan glasovanja dijaspore, od kojih je naravno 80 i nešto posto se govori o hrvatskim državljanima u Bosni i Hercegovini. I sada se govori ustvari o pravu glasovanja na lokalnim izborima, vis a vis naravno evidencije o prebivalištu. Što se tiče, spomenuo sam u izlaganju u ime kluba, primjer Vrgorca, ja sam sasvim siguran da ljudi koji dakle žive preko granice imaju iz nekih razloga prijavljeno prebivalište i sami ne bi došli na izbore nego su za njihov dolazak na izbore zaslužni ili krivi oni koji očekuju da će oni za njih glasati pa onda prijetnjama i ucjenama ustvari natjeravaju ljude da dolaze tamo i da glasuju možda i protiv svoje savjesti. A ukoliko sam to pogriješio unaprijed se ispričavam, ali tako sam čuo. Što se tiče primjedbe kolege Bagarića, u svojoj raspravi još ću jednom ponoviti, dakle mislio sam na glasovanje ljudi koji imaju biračko pravo, nesumnjivo biračko pravo, zbog prebivališta koji imaju osobnu kartu u Slavonskom Brodu ili Vinkovcima, Županji, a koji stvarno tamo ne prebivaju i oni bi na tim izborima glasali za 11., a ne za 5. izbornu jedinicu. I da je 2 tisuće ljudi glasalo više za 11. izbornu jedinicu onda bi bilo 6 zastupnika iz 11. izborne jedinice, ovako ih je 5. A pretpostavljam da je više od 2 tisuće ljudi sa ovim pravom glasa, dakle nespornim glasačkim pravom, i ne govorim o dvostrukom glasanju nego doista samo glasanju u drugoj izbornoj jedinici, dakle da je više od 2 tisuće ljudi koji stvarno žive u BiH i imaju osobnu iskaznicu Republike Hrvatske, u Hrvatskoj glasalo za redovne izborne jedinice i na taj način umanjilo broj zastupnika iz 11. izborne jedinice za 1, a u ovom slučaju utjecalo na raspodjelu mandata u 5. izbornoj jedinici. Evo to sam ja gospodine Bagariću rekao i doista tu nije nikakav spor da se oko toga možemo ne složiti. E sada, postavlja se pitanje kako će se u osnovi riješiti ovaj problem jer o tome vrlo malo je bilo rasprave. Dakle, ako postoji opća suglasnost da neki ljudi se nalaze u evidenciji prebivališta negdje, a da tamo ne bi trebali biti, a da to sami ne žele odjaviti onda je sasvim sigurno će to netko, ako se želi provesti ovaj zakon, sasvim je sigurno da će to neko državno tijelo napraviti. Prijedlog ovog zakona je da to radi policija u upravnom postupku i naravno sada dolazimo do pitanja koliko je to ustvari u skladu s Ustavom? Koliko se tu poštuju ljudska prava itd., i to je jedna dosta osjetljiva materija koju je Ustavni sud već jednom raspravljao i po meni donio jedno dosta liberalno tumačenje da otprilike možete imati prebivalište gdje hoćete, kako hoćete i kada hoćete. Što u osnovi i ne mora biti loše, ali iz ovih razloga dakle ostvarivanja izbornog prava na lokalnim izborima prvenstveno dolazi onda do jednog animoziteta koji ne bi ustvari trebao biti prisutan. Doista će biti zanimljivo vidjeti kad će i na koji način će ovaj zakon doći u raspravu u drugo čitanje. Ja bih rekao da smo mi ustvari ovdje se složili u tome da neke stvari treba promijeniti i da smo uglavnom osuđivali pojave, a pokušali spasiti ili zaštiti ljude. To je ustvari jedna stara parola još iz bivšeg vremena. Ali me zanima na koji ćemo način ustvari riješiti ovaj problem? Kako će se provoditi postupci kojima će nekim građanima biti dodijeljeno drugo prebivalište jer nitko ne smije ni ostati bez prebivališta? A posebno na koji način će se ljudima omogućiti da uživaju ona prava koja iz prebivališta proizlaze? Npr., zbog čega ne bi broj korisnika socijalnih prava iz RH i u RH proširili onda na sve hrvatske državljane pa da znamo koliko trošimo i ako je to naš nacionalni interes ja nemam ništa protiv toga da se ljudima u Hrvatskoj smanji, karikiram, nešto za 100 kuna pa da se onda raspodjeli svim hrvatskim državljanima ako je to politika RH na koji način zadržati Hrvate u BiH. To je bolje rješenje i transparentnije rješenje nego ovo sada. Jer ovo sada rješenje ustvari mi šaljemo poruku građanima, državljanima RH koji nisu prijavili prebivalište u RH, a mogli su, niste se snašli, tko vam je kriv?! Trebali ste, mogli ste, kako su drugi. I to ponovno nije dobro. I onda zastupnici iz 11. izborne jedinice dolaze u jednu čudnu situaciju da oni moraju braniti glasače drugih izbornih jedinica, jer ovaj se zakon odnosi na ljude koji imaju prebivalište u Hrvatskoj koji ne glasaju u 11. izbornoj jedinici, da bi na neki način, neću reći opravdali svoj rad u Hrvatskom saboru, nego da bi se u biračkom korpusu BiH za neke druge izbore u BiH prikazali kao zaštitnici nacionalnih interesa. A ja u sukob dva HDZ-a u BiH ne bih htio ulaziti. Prema tome, ne bih se htio dalje upuštati u tu raspravu. Kolegica Lugarić je spomenula pitanje usklađenosti zakona zbog promjene u broju glasača u pojedinim izbornim jedinicama. Spomenula je pitanje usklađenosti Zakona o izbornim jedinicama sa Zakonom o izborima zastupnika gdje piše da u jednoj izbornoj jedinici može biti dakle razlika 5% broja birača, a između 5. i 10. izborne jedinice, ili 9. nisam sad siguran o kojoj se radi, je 27% razlike. Naravno, to ima nekakve druge u osnovi posljedice, ali taj podatak nije točan. Jer mi do samog završetka izbora ne znamo koliko ima glasača u kojoj izbornoj jedinici zato što je veliki broj glasača koji su prije izbora na popisu 12. izborne jedinice odlučili uzeti građanski glasački listić, da tako nazovem, i time povećati još više broj birača u nekim izbornim jedinicama. Mislim da je rješenje u maloj modifikaciji izbornog sustava da broj birača ne utječe na to da jedan glas u Hrvatskoj ne vrijedi jednako u svim dijelovima Hrvatske izuzevši naravno pravo nacionalnih manjina. Dakle, to je nešto što ne ulazi u ovu raspravu. Na način da prije svakih, dakle prvo da se izborne jedinice malo modificiraju, da odgovaraju granicama županija, da ne budu baš jednake nego približno jednake. Da se ne bira isti broj zastupnika i da kao recimo za američke predsjedničke izbore neko tijelo sukladno promjenama u broju odluči koliko će se zastupnika, odnosno tamo slučaju elektora, birati iz koje izborne jedinice. Ne želeći dakle da se ovo pitanje svede na izbornu aritmetiku i geometriju, što je glavni motiv i u obrazloženju predlagatelja, za promjenu ovoga zakona pozivam naravno predlagatelja da prije drugog čitanja provedu jednu širu javnu raspravu o ovome zakonu. Dakle, da sagledaju sve aspekte, i ove nacionalne, vis-a-vis vanjsko-političkih interesa RH, ove unutarnje dakle da se ne dogodi da netko mora sad iz Gajnica ići na Trešnjevku zbog parkirnih zona i sve drugo. Dakle, da se vidi koji je to set zakona koji još treba promijeniti da bi se ovaj sustav konsenzusom svih stranaka i svih političkih grupacija, dakle uključujući i predstavnike hrvatskog naroda iz BiH, na koje bi se mogli na adekvatan i na dobar način riješiti ovo pitanje. U tom smislu radujem se raspravi u drugom čitanju i naravno radujem se vašoj kreativnosti da sva ova pitanja i dileme pomirite i baš se radujem drugom čitanju da vidim što ćete predložiti. Zahvaljujem.
Hvala. Replike? Nema. Gospodin zastupnik Rade Bošnjak, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Evo danas raspravljamo o ovom zakonu i kao što je već više puta istaknuto od više kolega najviše rasprave se vodi i najviše rasprave se uzima vezano za Hrvate iz Bosne i Hercegovine. Jeli to slučajno? Ovim zakonom se želi riješiti svi nedostaci i ono što je pobrojano kao razlozi u predloženom tekstu zakona i veliki broj prijavljenih koji stvarno ne žive na prijavljenoj adresi, nemogućnost pronalaska prijavljenih osoba od strane suda i policije, zloporaba socijalnih i drugih prava koji proističu iz osnove prebivališta kao i ocjene Ustavnoga suda o neustavnosti nekih odredaba zakona koji je na snazi. Republike Hrvatska treba ovo pitanje riješiti, ovo područje urediti na najbolji način na način koji će zadovoljiti Republiku Hrvatsku i njene građane. Mislim da tu nema dvojbe i vjerujem da u ovom Saboru nitko takvu dvojbu nije niti iznio niti o njoj kao takvoj govorio. I naravno ja se apsolutno s tim slažem, jer znam da država mora imati kvalitetnu podatkovnu baza o svojim državljanima i građanima mora imati precizan popis birača, ali naravno mora imati i zbog potreba svih drugih tijela državne uprave. Ja se zalažem za doista kvalitetno zakonsko rješenje kojim će se moći brzo i učinkovito eliminirati iz prakse sve zloporabe koje se događaju vezane uz prebivalište. Takvih zloporaba doista ima i danas smo mogli na pretek čuti i argumentacija i takvih primjera. I tim zloporabama se mora doista stati u kraj. No, jeli predloženi zakon rješenje za sva ova otvorena pitanja koja su ovdje iznesena kao problem i pitam se hoće li ovaj zakon doista to na pravi način riješiti. A to znači da i Republika Hrvatska i njeni građani budu zadovoljni tim rješenjem. Moram priznati da nisam u to siguran. Nadalje, zakon mora osigurati građanima konzumiranje ustavom zajamčenih prava i sloboda vezanih uz slobodu kretanja. Predloženim tekstom zakona bojim se da se bitno zadire u područje ljudskih prava kada je u pitanju sloboda izbora prebivališta i sloboda kretanja što je regulirano člankom 32. Ustava koji kaže da se ta sloboda ne može ograničiti zbog činjenice da građanin nema dokaza npr. o zaposlenju ili stvarnom izvoru prihoda, a što je potvrđeno odlukom Ustavnog suda iz 2000. godine. I u vezi s tim naglašeno je da je sloboda kretanja osoba jedno od temeljnih načela Europske unije, te je stoga ukazano na potrebu preispitivanja odredbi predloženog zakona u svjetlu europskih direktiva kojima se uređuje ovo područje. Kada bi ovaj predloženi tekst zakona bio u primjeni sutra ovakav kakav je sada predložen, naravno vjerujem da to tako neće biti, on bi se odnosio na jednu skupinu hrvatskih državljana, jer se člankom 7. stavkom 6. izuzimaju osobe koje su na privremenom radu u inozemstvu, što se dokazuje radnom dozvolom, dozvolom boravka ili potvrdom poslodavca, što je po meni u današnje vrijeme i današnjim okolnostima toga rada vrlo upitno što to znači privremeni rad. Zatim osobe na koje se odnosi program povratka i zbrinjavanja prognanika i izbjeglica i raseljenih osoba itd. dakle, ovaj zakon je selektivan već u svojoj nakani i po svojim normama. On ističe načelo nejednakosti pred zakonom suprotno odredbi članka 14. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske. Ovaj zakon bi obzirom na uvođenje novih odnosa u nacionalno tkivo mogao donijeti dalekosežne štete, posljedice na razini nacionalne politike u budućnosti. Ako bi ovaj zakon bio donesen na način kako je predložen u ovakvom sadržaju, on bi nedvojbeno bio štetan za Hrvate u Bosni i Hercegovini. Toliko smo ovdje slušali razne opservacije po ovom pitanju. A ja želim reći, Hrvati iz Bosne i Hercegovine koji imaju prebivalište u Republici Hrvatskoj i čuvanjem, odnosno osiguravanjem zaštitom tih socijalnih prava, riješili bismo to pitanje. Ja vam moram reći da nisam siguran u to uopće. Držim da nije količina i nije kvalitet socijalnih prava koje Hrvati iz Bosne i Hercegovine s prijavom prebivališta u Hrvatskoj ostvaruju, da to nije ono što određuje našu bojazan i strahove vezano za mogućeg daljnjeg iseljenja iz Bosne i Hercegovine u Hrvatsku, nego to više govore o činjenici u kakvom su doista stanju Hrvati u Bosni i Hercegovini, u kakvom smo mi položaju. Dakle, o tome više ova bojazan govori negoli o pravima koja se ostvaruju u REpublici Hrvatskoj obzirom na prebivalište odnosno prava koja se vežu uz prebivalište. Dakle, obzirom na tu činjenicu nedvojbeno je, a to se gospodo već sada događa, samo što je zakon najavljen ljudi se odjavljuju iz Bosne i Hercegovine kako bi zaštitili i štitili prebivališta u Hrvatskoj i zaštitili svoj temeljni jedini izvor egzistencije. I ono o čemu mi govorimo jest cilj težnja i želja da se Hrvati iz Bosne i Hercegovine ne odlijevaju, da ne iseljavaju iz Bosne i Hercegovine. I pri tome ne govorimo kako treba urediti socijalna prava odnosno zaštiti što Ustav i garantira i jamči Hrvatima u Bosni i Hercegovini kao Hrvatima uopće. Dakle, naš cilj i težnja je zaštiti od tog mogućeg odljeva Hrvata iz Bosne i Hercegovine. A onda ako bi se to dogodilo pa ne treba ni govoriti u kakvu bi poziciju ušao hrvatski narod u Bosni i Hercegovini. I nemojte nam replicirati ili kazati to nije moguće, nije to točno itd. Jeste gospodo. Hrvati iz Bosne i Hercegovine izražene su tu doista brojke velike. Ja ih ne želim niti povjerovati u to. Ja sam jedan od onih koji sam na određeni način istraživao mogućnosti na terenu, doista je to prevelika brojka. Očekivanoga odlaska iz Bosne i Hercegovine neka se dogodi i manje od 50% od tog očekivanog mi smo gospodo u nacionalnoj manjini, nacionalna manjina u Bosni i Hercegovini. Ne treba u to niti najmanje sumnjati. Jasno je, ovim zakonom niti se tretira prebivalište u Bosni i Hercegovini niti bilo gdje drugdje niti se bilo što drugo tretira. Tretira se dakle prebivalište u Hrvatskoj ali način na koji se tretira i obzirom na stanje Hrvata u Bosni i Hercegovini će se odlučiti tražiti svoju sigurnost u Republici Hrvatskoj i tako napustiti Bosnu i Hercegovinu. Ovdje je više puta isticano, ja ću to ponoviti, raseljeni i izbjegli oko 100 tisuća samo iz Republike Srpske. Očekujemo povratak bar polovinu njih iako kažu naši kolege u Republici Srpskoj da očekuju 80%. Ovakvim zakonom apsolutno bi to bilo, mogli bismo to zaboraviti. I da ne govorim naravno o braniteljima, o razvojačenim vojnicima, pripadnicima HV-a i HVO-a koji u Republici Hrvatskoj imaju prebivalište ali žive u Bosni i Hercegovini. Svi su ili većina, velika većina njih već kad govorimo životno u kreditnim aranžmanima višegodišnjim i razno razne druge stvari u koje su ušli. Prema tome, oni će siguran sam teško odstupiti od toga, vratiti se u Bosnu i Hercegovinu i tamo živjeti. Zatim su tu učenici, pogranična područja zbog neprilagođenog jezika, hrvatskoga jezika kroz nastavne planove i programe, zbog jezika, povijesti itd. Dakle, djeca nemaju mogućnost učiti, izučavati hrvatsku povijest, hrvatski jezik itd. I mnogo toga ono što ne možemo ovdje u ovom kratkom vremenu sve spomenuti, ali želim dakle još jednom samo kazati da doista se može dogoditi ono što siguran sam nitko od nas ne želi. I na kraju, mislim da trebamo zakone i strategije za povratak Hrvata u BiH a ne propise zbog kojih ćemo strahovati od daljnjeg iseljavanja. Meni se čini da je doista potreban zahvat u više zakonskih područja kako bi se oblast prebivališta riješila na najbolji način a u interesu Republike Hrvatske i njenih državljana.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivo Andrić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja bih umjesto rasprave najrađe potpisao dvije rasprave, raspravu gospodina Leke i raspravu gospodina Marića, ali evo zbog vremena koje sam čekao da dobijem par minuta reći ću samo neke stvari. Razumijem potrebu i namjeru Vlade Republike Hrvatske da što hitnije i kvalitetnije ažurira evidenciju prebivališta i popise birača svjestan toga da tisuće i tisuće građana Republike Hrvatske povremeno nekada češće, nekada rjeđe prebivaju na određenim prebivalištima. Nekoliko je skupina građana na koje se odnosi predmetni zakon. Jedna od tih skupina su i Hrvati iz Bosne i Hercegovine i dijaspore koji pored još nekih zemalja imaju prebivalište i u Republici Hrvatskoj. Nažalost, danas iz rasprave pojedinih kolega moglo se donijeti zaključak pogrešan naravno da se danas raspravlja o dvojnom prebivalištu. Ovaj zakon ne tretira dvojno prebivalište i smatram osobno da svaki onaj od Hrvata koji je ostvario sukladno Ustavu i pozitivnim zakonskim propisima prebivalište u Republici Hrvatskoj ima pravo zadržati prebivalište i u drugim zemljama. Imao sam prilike također ovih dana razgovarati i sa osobom koja ima tri prebivališta. Državljanin je Republike Austrije, ima prebivalište, državljanin je Bosne i Hercegovine ima također prebivalište i državljanin je Republike Hrvatske također ima prebivalište. U Republici Austriji mu nitko ne pravi probleme a danas vidim da se stvara velika gužva oko toga hoće Hrvati iz Bosne i Hercegovine moći imati prebivalište i u Bosni i Hercegovini i u Hrvatskoj. Također i Bosna i Hercegovina ne pravi probleme Hrvatima u Bosni i Hercegovini zbog toga što imaju prebivalište i u Hrvatskoj. Također imao sam prigodu razgovarati i sa osobama koje žive decenijama u Republici Hrvatskoj koje imaju osobnu kartu cipsovu, dakle koje imaju i državljanstvo Bosne i Hercegovine. I kada sam pojedine pitao zbog čega ste uzeli osobnu kartu živite 40 godina ili 50 godina u Hrvatskoj rekli su mi hoćemo da glasujemo u Bosni i Hercegovini jer bez osobne karte vi niste na biračkom popisu u Bosni i Hercegovini. Dakle, toliko o dvojnom prebivalištu. Želim također jasno reći da je velika većina Hrvata iz Bosne i Hercegovine bila u potrebi imati prebivalište u Republici Hrvatskoj kako bi ostvarila određena socijalna prava a to su prije svega pravo na rad, pravo na mirovinu, na liječenje, dječji doplatak i pravo na trudničko bolovanje. Naravno da bi ostvarili navedena socijalna prava svi su oni morali ispuniti zakonom predviđene uvjete. Koristim također prigodu i javno osuditi i ograditi se od onih ako ih ima koji su nezakoniti način ostvariti određena socijalna prava. Želim u svojoj raspravi iznijeti i neka razmišljanja i strahove pojedinih skupina koji mogu biti na udaru izmjena i dopuna ovog zakona. Strahovi koji proističu iz članka 7. zakona o izmjenama i dopunama zakona koji daje preširoke ovlasti policijskim upravama ili postajama koje mogu po službenoj dužnosti nakon višekratne provjere odjaviti odnosno pokrenuti postupak odjave prebivališta za osobu za koju se utvrdi da ne prebiva na određenoj adresi. Poznato je da jedan veliki broj Hrvata iz Bosne i Hercegovine živi dakle jednom nogom u Bosni i Hercegovini a drugom u Republici Hrvatskoj i da imaju dvojno prebivalište. Zbog straha od stečenih prava uvjerenja sam da mnogi od njih razmišljaju o trajnom napuštanju Bosne i Hercegovine što bi bilo pogubno. Što će se desiti sa invalidima Domovinskog rata ako počnu gubiti stečena socijalna prava iz oblasti zdravstvenog osiguranja samo zbog toga što je policijski službenik, samo zbog toga što ga policijski službenik u datom momentu ne pronađe na određenoj adresi. Zakon se donosi da bi se sprovodio i poštivao, dakle brisanja će biti. Što će biti sa onim Hrvatima koji žive u pograničnim dijelovima i svakodnevno prelaze granicu jer rade u Republici Hrvatskoj gdje imaju prebivalište jer drugačije nisu mogli ostvariti odnosno postati uposlenici a stvarno žive u Bosni i Hercegovini. Strah me da će se odlučiti za Republiku Hrvatsku i napustiti Bosnu i Hercegovinu kako bi zadržali zaposlenje jer će u protivnom biti brisani iz evidencije. Velika većina tih ljudi nema prebivalište kako to neke političke stranke tumače, izravno utjecali na izborni rezultat na lokalnim izborima, a ovdje nažalost danas je to često potencirano. Potencirano je nekoliko stotina Hrvata koji eventualno prijeđu granicu prigodom lokalnih izbora, ali nitko ne tretira stotine autobusa koji dođu iz nekih drugih prostora i također izravno utječu na izborne rezultate. Što će biti dakle sa Hrvatima u Bosni i Hercegovini koji u pograničnom dijelu imaju obradivo zemljište u Republici Hrvatskoj. Konkretno, navest ću Posavinu. Sava nekada nije bila granica. Da bi ostvarili poticaj, pravo na poticaj poljoprivredni veliki broj njih je uzimao prebivalište u Županji i drugim pograničnim dijelovima u Republici Hrvatskoj, odnosno duž granice. Hoće li i oni biti brisani iz evidencije samo zbog toga što imaju pravo na poticaj jer se bave poljoprivredom? Što će biti sa sezonskim radnicima, Hrvatima iz Bosne i Hercegovine? Želim nekoliko riječi posvetiti jednoj posebno osjetljivoj skupini, to su Hrvati povratnici u Posavinu i središnju Bosnu iz Republike Hrvatske. Osobno se zalažem za njihov povratak i stvaranje uvjeta za njihov održiv povratak. Rijetka su povratnička mjesta koja nisam osobno posjetio obnašajući dužnosti u Bosni i Hercegovini. Ove izmjene i dopune Zakona o prebivalištu i boravku ih tretiraju kao osobe koje su trajno napustile Republiku Hrvatsku. Hoće li i oni biti brisani iz evidencije, hoće li se povratnik hrvatski branitelj liječiti u Doboju, Derventi ili Banja Luci? Jasno mi je da određena socijalna prava osim zakonom zagarantirano imaju oni koji su trajnije napustili Republiku Hrvatsku nego Hrvati iz Bosne i Hercegovine. I trebaju da imaju, ali ne zaboravimo osigurati i prava Hrvatima iz Bosne i Hercegovine. Dakle, mnogo je pitanja koja traže odgovore, mnogo je strahova, mnogo je dilema, mnogo ima toga što ako. Jasno mi je da ovaj zakon ne može odgovoriti na sva ova pitanja. On tretira oblast koja nije u svezi sa socijalnim primanjem, ali njegovo donošenje može se izravno podvesti pod pitanje što ako bude. Stoga očekujem da će između ova dva čitanja Vlada Republike Hrvatske iznaći mogućnosti i ostaviti zakonom stečena prava Hrvata iz Bosne i Hercegovine nevezano za prebivalište. Hvala.
Hvala. I gospođa zastupnica Mirjana Ferić-Vac, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče sa suradnicom. Kolegice i kolege. Svaki zakon, svake izmjene i dopune nekog zakona kad počnemo govorit o tome da su počinjene nepravde, ako stvara nove nepravde i ako rješava stare nepravde novim nepravdama nije u svojoj supstanci dobar. Ako je u jednom krugu građanki i građana Republike Hrvatske, bez obzira odakle su, nastao osjećao da je ovaj zakon nepravedan prema njima onda je trebalo postupiti drugačije i to moram reći. Zakonodavci, kao prvo, pitanje prebivališta mogli se napraviti transparentijim da ste dali jedan anex kako je to riješeno u drugim zemljama Europe. Bez obzira što to vi znate neki znaju, to veliki broj građanki i građana kojih se to tiče ne zna. Drugo, ovaj zakon je rezultat dugogodišnje politike Republike Hrvatske odnosno političkih struktura Republike Hrvatske u odnosu na Bosnu i Hercegovinu općenito, u odnosu na Hrvate u Bosni i Hercegovinu. I moram reći, bez obzira što je ovaj ton naše rasprave vrlo, pa rekla bih čak i iznenađujuće civiliziran, valja biti svjestan da je godinama korpus hrvatskog naroda u Bosni i Hercegovini i pitanje kako se organizirati bio način kako je hrvatska politička elita rješavala neke svoje probleme i svoja pitanja. I to nije bilo pravedno prema hrvatskom narodu u Bosni i Hercegovini. Građanke i građani koji su prijavili svoja prebivališta u Republici Hrvatske, a dolaze iz Bosne i Hercegovine djelomično i nisu znali da to nije bilo regularno i da nije regularno jer nema prava na ta prebivališta. No ja se pitam kako ćemo riješiti pitanje onih koji su to znali pa su se koristili takvim ljudima koji su iz svoje nevolje došli. Iz nevolje su došli. Nitko ne mijenja svoju zemlju iz dobroga, nitko ne odlazi zato što je nešto dobro. On odlazi iz uzroka migracije koji su u ovom slučaju bili rat i druge vrste preseljenja kao prateći elementi ratnih događanja na ovom području. Dakle postoje ljudi kako smo čuli ovdje, imaju prijavljeno po 30 osoba. Tko su ti ljudi u Hrvatskoj koji su građani Republike Hrvatske, a ne građani Bosne i Hercegovine koji su to omogućili, na koji način i zašto. O tome ovaj zakon ništa ne govori kako će se prema njima odnositi. Ovaj zakon se dakle tiče promjene, tiču se građana iz Bosne i Hercegovine koji imaju prebivalište, tiču se ali i boravka u Republici Hrvatskoj. To znači tiču se i svih onih koji iznajmljuju stanove od kojih država ne ubire porez, u kojima stanuju podstanari koji su danas boravak ovdje, sutra su boravak tamo, sele se po Zagrebu bezgraničnim kretanjima iz ovih ili iz onih razloga. Ali država ovdje hoće i to regulirati što je razumljivo jer je pitanje i proračuna. Međutim, osnovno je ipak da se vratimo da je ovo dio pregovora Republike Hrvatske sa Europskom unijom i da smo dužni riješiti onaj dio koji se tiče biračkih prava. U tome, moram reći, imamo danas neko možda čak i unisono razmišljanje. To je uvijek bila politika SDP-a da to nije u redu. Možda smo to mogli rješavat dobrom voljom političkih elita, možda smo mogli rješavat. Polazimo od dobrih namjera. Ono što bih htjela reći, Bosna i Hercegovina se nalazi pred izborima, izbori su u 10. mjesecu dame i gospodo. Zadnje izvješće o Bosni i Hercegovini u Vijeću Europe krajem siječnja je zabrinjavajuće za svakog tko se imalo bavi pitanjima Bosne i Hercegovine, regije, odnosa u regiji. Svako izvješće o napretku Republike Hrvatske u odnosu na predpristupne pregovore sadrži jedan dio koji se tiče u kakvom odnosu je sa susjednim zemljama ne samo Bosnom i Hercegovinom. Dakle, to pitanje je permanentno pitanje koje se tiče politike na ovom području. I ne treba reći da je ono iznenada jednog jutra nastalo, ono je tu. Žalosno je nešto da u ovom zakonu i ja ću se uvijek zgražati na zakon koji nam donosi ovakva rješenja, prijedlog zakona kao u ovom slučaju. Rješenje o odjavi, pazite kolegice i kolege, tko je jedanput doživio raciju, tko je jedanput doživio vezanje za radijatore, koji je jedanput doživio da ljudi odlaze u noć i da se ne vraćaju mora se zabrinuti gospodine Buconjiću nad ovakvim rješenjem o odjavi sa adrese prijavljenog prebivališta itd. po službenoj dužnosti na zahtjev tijela državne uprave. Tu je bilo riječi kako će susjedi svjedočiti o tome. Pa nije li to put u policijsku državu. Što ćemo ... [[Govornica se ne razumije.]] slati na adrese za koje se znaju. Što ćemo slati ljude da špijuniraju? Zar nema nekakvog zakonskog rješenja koji smo dvije tisućite. Radilo se o povratku i o prigovoru Hrvatskoj da nije informirala građane koji su otišli iz Hrvatske da se mogu vratiti, da postoje programi. Pa se išlo preko nevladinih udruga, pa se išlo preko konzularnih predstavništava u susjednim zemljama da se ljudi obavijeste, da mogu riješiti svoje pitanje. Zar se ne može tu predvidjeti jedan rok u kojem će jedan broj građana koji će shvatiti da negdje nešto u tome nije u redu, koji će se sam moći odjaviti. Ne mi odmah idemo represijom. Znači svi su kriminalizirani tu, svi su pod paskom države. Pa ja se zgražam od noćnih racija i od istraživanja tko gdje stanuje i baš ga tada nema. Ja se od toga zgražam. Onda je to isto pitanje ljudi koji žive pola godine u kontinentalnoj Hrvatskoj, pola godine na moru. Isto tako, jedanput će ih naći, jedanput ih neće naći. Ja mislim da je to opako po pravnu državu, opako ili nadam se da će to zakonodavac nakon ove rasprave za drugo čitanje promijeniti. Isto tako, želim reći sljedeće. Dakle, izbori, izbori u Bosni i Hercegovini u desetom mjesecu ove godine. Ovakva rasprava bez uključivanja razno raznih zajednica Hrvata iz Bosne i Hercegovine nije dobra. Stvorit će jednu klimu političkim moćnicima koji možda nisu ti koji će htjeti jedno dobro rješenje. A zadnji put kad sam govorila u Vijeću Europe rekla sam da politički moćnici u Bosni i Hercegovini moraju znati da ne mogu tražiti rješenja za Bosnu i Hercegovinu u glavnim gradovima drugih država, pa bile one i susjedne, bile one ne znam što nego u glavnom gradu Bosne i Hercegovine. U ovom prijedlogu promjena moram još pitati nešto, članak 2. Kaže: "Prebivalište je mjesto ... [[Govornica se ne razumije.]] s namjerom." Ja nisam pravnica samo znam kada se prosuđuje zločin s predumišljajem da je to jedan mukotrpan proces. Kako se ta namjera izražava? A recite mi molim vas da li ljudi koji su došli na školovanje u jedno mjesto, pitajte danas studente i oni borave recimo u Zagrebu ili negdje drugdje u nekom centru sveučilišnom, jesu li oni došli samo na školovanje ili imaju namjeru se naseliti. Naravno, naravno da se najveći broj želi naseliti. Dakle, to s namjerom je toliko upitno u provedbi i u definiranju tko će procijeniti. To je kao slobodni sastav, to je esej. Namjera je moja da odem na školovanje i da ostanem tamo gdje se školujem, jer mislim da će mi biti bolji život, jer mislim da ću bolje osigurati sredstva za školovanje svoje djece sutradan. Dakle, to je sve skupa nedorečeno. Ono što je ključno pitanje danas je koliko je Vlada spremna otvoriti raspravu zaista, zaista raspravu. I nije ni čudno da je Pax iustitia reagirala. Na kraju Bosnu, Srebrenu održali su Franjevci unatoč svih nastojanja da se raseli i da se mijenjaju teritoriji, narodi itd. Dakle, Bosne i Hercegovina nije samo pitanje međunarodnih odnosa Republike Hrvatske. To je pitanje i povijesti ove novovjeke koja je mnoge počinila nepravde. Prema tome, voljela bih kad bi ovo drugo čitanje došlo promišljeno, kad bi imalo uključenje svih mogućih elemenata, svih mogućih grupacija kojih se ovo tiče. Jer bojim se ova rijeka je brza i valja nama preko te rijeke, ona svašta nosi. Hvala vam lijepa.
Hvala. Četvorica jednog vode od slobode zbog slobode! Završni osvrt, državni tajnik Ivica Buconjić.
Hvala lijepa. Ja sam siguran da ovako mali broj zastupnika ne znači da je i naglo splasnuo interes za ovu temu. Bio je puno veći broj zastupnika, ali je sigurno interes ostao i dalje vrlo velik zbog toga što ovo zaista je vrlo bitna tema za cjelokupnu hrvatsku javnost i za Hrvatsku državu. Ovo što je rekla zastupnica Perić Vac zaista je rasprava rekao bih bila korektna, bila je kvalitetna. Međutim, u pojedinim raspravama se pokazala ipak ili određena pristranost ili čak i nepoznavanje ili ovoga zakona ili drugih zakona. Bilo je tu pitanja što će biti sa beskućnicima, sa onima koji se budu brisali. Ti ljudi neće ostati izbrisani nigdje zbog toga što već u postojećem zakonu u članku 3. piše što će se s njima dogoditi, kako će im Ministarstvo unutarnjih poslova utvrditi prebivalište. Znači, i za te ljude koji bi eventualno bili brisani, a ne žive negdje drugdje postoji rješenje u postojećem zakonu. Izražavala se briga, odnosno čak dovodilo u pitanje ustavnost ovoga zakona, odnosno odredbe da netko kod prijave prebivališta mora i dokazati da ima zaista osigurane uvjete za život na toj adresi, pa se poziva na presudu Ustavnog suda iz dvije tisućite. Međutim, ja ću samo upozoriti da postoji jedna drugačija presuda Ustavnog suda koja nije ukinuta pa ću je citirati koja kaže: "Prema odredbi članka 32. stavka 2. Ustava Republike Hrvatske svatko tko se zakonito nalazi na teritoriju Republike Hrvatske ima pravo slobodno se kretati i birati boravište." Dakle, sloboda kretanja i biranja boravišta pretpostavlja da se građanin na teritoriju Republike Hrvatske nalazi zakonito, a upravo se osporavanim zakonom uređuju pitanje prebivališta i boravišta građana pa sama dužnost građana da u propisanim slučajevima i na propisani način prijavljuje svoje prebivalište, odnosno boravište ni u kojoj mjeri ne predstavlja neustavno ograničavanje njihove slobode i kretanja i biranja boravišta. Naime, ni jednom odredbom osporavanog zakona ne ograničava se prava građanina na slobodno kretanje, niti na biranje boravišta ili prebivališta, već se samo propisuje uvjet pod kojim građanin u nekom mjestu može prijaviti svoje prebivalište, što ne predstavlja ograničenje, nego samo nužnu pretpostavku da bi se negdje moglo prebivati, pa se time ne ograničava sloboda kretanja. Ovo je presuda, odnosno rješenje Ustavnog suda koje na drugi način govori od one odluke Ustavnog suda o tome da li država može uređivati pitanje prebivališta na način da traži od građana da on zaista ispunjava i uvjete na toj adresi na kojoj se hoće prijaviti, inače bi se našli u jednoj situaciji bezakonja da bi svatko mogao prijaviti se na adresi koju poželi i da ga nitko ne može niti odjavit, niti mu to pravo može osporiti, pa bi se moglo dogoditi svakome od nas da sutra, prekosutra se netko prijavi na našoj adresi prebivališta zbog toga što MUP nema pravo tražiti bilo kakav dokaz da on zaista na toj adresi koju hoće prijaviti ima i osigurane normalne uvjete za život. Bilo je tu isto, mislim da je to rekao gospodin Bauk, ali još netko rekao iz kluba SDP-a da je nekih 30 glasova odlučilo ili moglo utjecati na izbor zastupnika u 5. izbornoj jedinici. Ali ja ću isto reći jedan kontraargument. U Belom Manastiru je gradonačelnik izabran sa 26 glasova viška, gradonačelnik SDP-a, a u Belom Manastiru imamo po popisu stanovništva 9 tisuća stanovnika, a birača 11 tisuća stanovnika. Tako da ima različitih situacija u različitim dijelovima Hrvatske i mi smo zaista nastojali ovim zakonom voditi računa o tome da zakon ne može biti etnički selektivan, nego da zakon uvede reda u evidenciju prebivališta kako bi ta evidencija što je moguće više odgovarala objektivnom, realnom stanju u Republici Hrvatskoj. Naravno da nemamo iluzija da neće biti moguće apsolutno srediti evidencije prebivališta zbog toga što ljudi se dnevno kreću, ljudi dnevno sele, preseljavaju, odlaze, dolaze. Nećemo moći pratiti da li svatko od njih tu promjenu u stvarnom životu i evidentira u evidencijama, ne samo MUP-a nego i u drugim evidencijama koje svaka pravna, sređena država vodi. I ono što sam na kraju htio reći što je bilo pitanje da li je ovaj zakon samo smokvin list, zato što sam rekao da neće biti masovnog brisanja. Ja sam rekao da neće biti masovnog brisanja u tom smislu da se neće provoditi brisanje na način da će se u jednom danu nekoliko desetina, ili stotina tisuća ljudi izbrisati bez provođenja odgovarajućeg postupka. Ja osobno ne znam koliko ima ljudi koji imaju fiktivno ili neodgovarajuće prebivalište. Ja se nadam da ni nitko drugi to ne zna, premda se tu kreću i današnje izjave od nekoliko tisuća do nekoliko stotina tisuća. Da li ima takvih slučajeva i koliko ih ima moći ćemo ustanoviti tek nakon provedenih postupaka, u kojima ćemo morati voditi računa o ljudskim i ustavnim pravima svakog građanina, i zbog toga sam rekao da neće biti masovnog brisanja. Da li će i koliko biti ljudi za koje će se utvrditi da su fiktivno ili krivo prijavili prebivalište, to ćemo moći ustanoviti tek nakon što budemo proveli postupke. Ja zaista ne mogu ni aproksimativno reći koliko će to biti, da li par tisuća, par desetina tisuća ili par stotina tisuća. To je preozbiljno pitanje da bi se licitiralo s tim brojkama koliko takvih osoba ima, zbog toga što je u današnjoj raspravi bilo više puta ponovljeno da je to preozbiljno pitanje i da se s takvim pitanjem ustavnih i ljudskih prava i sloboda ne može igrati i ne može se postupati bez da se uzme u obzir ozbiljnost jednog takvog instituta kao što je prebivalište. U konačnici danas je bilo puno dobrih prijedloga o kojima u najmanju ruku treba razmisliti. Ne mogu reći da ćemo ih prihvatiti, ali u svakom slučaju treba o njima razmisliti, i siguran sam da do drugog čitanja se ovaj zakon u određenoj mjeri može promijeniti, može se i popraviti. Po meni je najvažnije to da se o njemu možda na jedan jasniji, nedvosmisleniji način otkloni ta bojazan da će on biti uzrok životnih problema i drama ljudima u onim slučajevima kad to nije opravdano. Ja sam rekao, s tim ću završiti. Ja osobno smatram da su ove evidencije prebivališta, odnosno njihova neusklađenost sa stvarnim životom prije svega, neću reći isključivo, ali prije svega posljedica rata i poraća i svega onoga što se u Republici Hrvatskoj tijekom Domovinskog rata događalo. To su vrlo ozbiljne posljedice i za njihovo otklanjanje moramo biti vrlo ozbiljni, vrlo odgovorni, kako ne bi napravili nove štete, nove probleme. I nastojat ćemo i u konačnoj varijanti zakona, koliko je god moguće voditi računa upravo o tome da ne napravimo nove probleme i nove štete. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak točnog određenog navoda.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dakle pokušat ću se maksimalno držati … [[Govornik se ne razumije.]] Ispravljam netočni navod gospodina državnog tajnika koji je rekao da je slučaj izbora u Belom Manastiru kontraargument, kontraargument ovome što sam ja govorio. Netočan je navod. To je upravo argument u korist onoga što sam ja govorio, jer kako kaže stara narodna, nije to narodna poslovica, drag mi je Platon, i draža mi je istina, ako je i naš pobijedio na taj način nije mi drago da se to desilo. Zahvaljujem.
Da, da.
Čak i uz manje kruto tumačenje, nego šta je Zakon o prebivalištu. Ovo je bilo u skladu s Poslovnikom.
Obzirom na kasno vrijeme rasprave, ne bi bilo probitačno raspravljati o tome je li to ili nije. Nema replike na, tako da ćemo sada zaključiti raspravu. Glasovati kada se steknu uvjeti. Dakle nastavak je u utorak, 23. u 9 i 30 sa raspravom Izvješće o radu Memorijalno dokumentacijskog centra Domovinskog rata od 2005. do 2009.
Hvala lijepa. … [[Pljesak.]] U ime zastupnica i zastupnika Hrvatskog sabora srdačno vam čestitam sa željom da budete uspješni u obnašanju ove visoke i časne dužnosti. Hvala lijepo. Gospođe i gospodo zastupnici prelazimo na glasovanje o raspravljenim točkama dnevnoga reda. Molim vas utvrdili smo kvorum, ne treba. Prvo idemo na prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prebivalištu i boravištu građana. Ovo je bilo prvo čitanje, P.Z. br. 502. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: prvo, prihvaća se prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prebivalištu i boravištu građana. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujemo o zaključku. Rezultat? Zaključak je prihvaćen većinom glasova, 105 glasova za, 3 suzdržana i 2 protiv. Dobro jutro dame i gospodo, zastupnice i zastupnici. Nastavljamo sa radom 16. sjednice. Htio bih pripomenuti da bi, kao što smo to i rekli, ovih 4 dana radili nešto duže u večernjim satima. Ne predugo, ali nešto duže i da bi dakle mogli raditi koju točku dnevnog reda više budući da ih se prilično skupilo, stalno dolaze nove. Dakle, prelazimo na, kao što je najavljeno - Izvješće o radu Hrvatskoga memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata od 2005. do 2009. godine Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata podnosi ovo izvješće na temelju zaključka Hrvatskog sabora donesenog na 11. sjednici, održanog 3. srpnja 2009. godine. Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata 14. prosinca 2009. godine dostavio je i dopunu izvješća, financijski dio. Prijedlog akta primili ste poštom. Vlada je dostavila mišljenje o izvješću i o dopuni izvješća. Raspravu su proveli Odbor za ratne veterane, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu i Odbor za Hrvate izvan RH. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Gospodin Ante Nazor, ravnatelj Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata. Izvolite.