Želim svima dobar dan. Krećemo sa današnjim dnevnim redom. - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o financiranju između Vlade Republike Hrvatske i Komisije europskih zajednica u vezi s Nacionalnim programom za Hrvatsku u okviru programa IPA – komponenta pomoć u tranziciji i jačanje institucija za 2008. godinu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 388 Predlagatelj akta je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Zvonimir Savić zamjenik državnog tajnika Središnjeg državnog ureda za razvojnu strategiju i koordinaciju. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Sabora, uvažene zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora. Dopustite mi da u nekoliko uvodnih informacija vam predočim kronološke aktivnosti koje su dovele do potpisivanja ovoga sporazuma te pripreme zakona o njegovom provođenju. 27. kolovo9za 2007. godine Vlada Republike Hrvatske i Komisija europskih zajednica sklopile su Okvirni sporazum o pravilima za suradnju u svezi financijske pomoći Europske zajednice Republici Hrvatskoj u provedbi pomoći u okviru instrumenta predpristupne pomoći tzv. IPA-e koji je Hrvatski sabor potvrdio 3. listopada 2007. godine i kojim su određena opća pravila suradnje i provedbe pomoći Europske zajednice u okviru programa IPA. Potom je 5. studenog 2008. godine Komisija europskih zajednica usvojila Nacionalni program za Hrvatsku u okviru programa IPA komponenta pod nazivom "Pomoć u tranziciji i jačanje institucija za programsku godinu 2008.". Skraćeni naziv te komponente je prva komponenta IPA predpristupnog programa. Potom je u travnju 2009., dakle ove godine dostavljen Nacrt teksta Sporazuma o financiranju čijim potpisivanjem se ostvaruje preduvjet za pružanje financijskih sredstava Europske unije u okviru programa IPA prva komponenta, dakle komponenta Pomoć u tranziciji i jačanje institucija za programsku godinu 2008. Na temelju odluke Vlade Republike Hrvatske je od 14. svibnja ove godine došlo je do potpisivanje Sporazuma o financiranju 5. lipnja ove godine od strane gospodina Vincenta Degerta šefa delegacije Europske komisije u Zagrebu te državnog tajnika Središnjeg državnog ureda za razvojnu strategiju i koordinaciju fondova Europske unije gospodina Hrvoja Dolenca. Potom je odlukom Vlade na sjednici od 19. lipnja ove godine prihvaćen tekst Prijedloga zakona o potvrđivanju Sporazuma o financiranju između Vlade Republike Hrvatske i Komisije Europskih zajednica u vezi s Nacionalnim programom za Hrvatsku u okviru programa IPA, dakle prva komponenta Pomoć u tranziciji i jačanju institucija za programsku godinu 2008. Ono što je bitno spomenuti da je pomoć Europske zajednice u okviru te prve komponente IPA programa za programsku godinu 2008. usmjerena na iduće elemente, dakle na jačanje demokratskih institucija i vladavinu prava, na reformu državne uprave, provedbu ekonomske reforme, poštivanje ljudskih i manjinskih prava, promicanje ravnopravnosti spolova, održavanje razvoja civilnog društva, unapređenje regionalne suradnje, pomirbu, obnovu kao i održivi razvoj i smanjenje siromaštva. Važno je spomenuti da je pomoć Europske zajednice također usmjerena na usvajanje i provedbu cjelokupne pravne stečevine Europske unije te posebice na pripremu Republike Hrvatske za provedbu poljoprivredne i kohezijske politike Europske zajednice. Ono što je važno spomenuti jest da su financijska sredstva koja su na raspolaganju Republici Hrvatskoj a unutar programa IPA, dakle ove prve komponente 41,37 milijuna eura doprinosa iz proračuna Europske unije a ukupno je riječ o 17 odobrenih projektnih prijedloga od strane institucija Republike Hrvatske. Sam Sporazum o financiranju ne zahtijeva donošenje novih ili izmjenu postojećih zakona, međutim taj sporazum odnosno donošenje zakona o njemu financijski obvezuje Republiku Hrvatsku. Stoga moram spomenuti i financijske iznose koji su vezani uz ovu problematiku. Dakle, provedba zakona, ovoga zakona zahtijeva osiguranje dodatnih financijskih sredstava u Državnom proračunu Republike Hrvatske. Stoga je važno spomenuti da je ukupna vrijednost ovoga programa, dakle prva komponenta IPA programa komponenta Pomoć u tranziciji i jačanju institucija za 2008. godinu iznosi 376 milijuna 45 tisuća i 467 kuna. Vrijednost koja je predviđena Darovnicom Europske unije prema Republici Hrvatskoj iznosi 306 milijuna 167 tisuća i 600 kuna, dakle iznos bespovratnih sredstava planiranih dok će ostatak iznosa osigurati tijela državne uprave u svojim proračunima. Ukupna vrijednost toga sufinanciranja koji tijela države trebaju predvidjeti u svojim proračunima je 69 milijuna 877 tisuća 867 kuna. Troškovi sufinanciranja ulaze u redovna proračunska sredstva pojedinog tijela državne uprave a ono što je važno spomenuti da je ovaj sporazum također pridonosi, znatno pridonosi ukupnom procesu pridruživanja Republike Hrvatske Europskoj uniji. Temelj za donošenje ovoga zakona po hitnom postupku nalazi se u Poslovniku Hrvatskoga sabora te drugim osobito opravdanim državnim razlozima. Važno je spomenuti da s obzirom na to da ovaj Sporazum o financiranju stupa na snagu na dan kada Europska komisija primi pisanu obavijest o tome da su ispunjeni unutarnji preduvjeti Republike Hrvatske za njegovo stupanje na snagu. To znači da se prije toga ne može niti pokrenuti provedba ovih projekata, dakle ovih projekata koji će ovim Sporazumom o financiranju biti financirani. Iz tih razloga, navedenih razloga postoji opravdani interes za njegovo što skorije stupanje na snagu. Zahvaljujem što ste me saslušali.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Imamo jednu prijavljenu. U ime kluba HDZ-a uvažena zastupnica Marija Pejčinović-Burić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici Središnjeg državnog ureda, uvažene kolegice i kolege. Od 2007. godine Hrvatska koristi program IPA, a taj je program zamijenio tri ranija programa namijenjena potpori državama kandidatkinjama i državama potencijalnim kandidatkinjama za članstvo u Europskoj uniji. Sam je program podijeljen u pet dijelova ili komponenti a mi ovdje danas govorio o potvrdi sporazuma o financiranju za komponentu jedan koji u najvećoj mjeri pokriva ono što je ranije financirao program PHAR. Ovaj financijski sporazum vrijedan je ukupno 376 milijuna, 45 tisuća i 467 kuna od čega je što je bitno naglasiti 81,4% financirano iz EU fondova a kao što smo čuli ostatak je sufinanciranje iz proračuna Republike Hrvatske koji su korisnici projekata već predvidjeli u svojim proračunima. Sporazumom je predviđeno financiranje 17 projekata koji potpomažu ispunjavanju sva tri kriterija za članstvo u Europskoj uniji. Tako je pet projekata predviđeno za ispunjavanje tzv. političkog kriterija među kojima su dva namijenjena potpori reforme pravosuđa, jedan potpori reforme javne uprave i jedan za potporu razvoja civilnog društva dok je peti usmjeren na područje zaštite manjina. U području ekonomskih kriterija predviđena je potpora za razvoj odabranih područja statistike te najveći broj projekata, njih čak 11 u području preuzimanja pravne stečevine Europske unije. Projekti su odabrani temeljem višestrukog ispunjavanja različitih kriterija a kako bi se zaista financirala najvažnija područja i ne manje važno, kako bi se raspoređeni novci zaista učinkovito i utrošili. I na kraju, iako ne manje važno, kroz ovaj se projekt financira i članarina za sudjelovanje Republike Hrvatske u tzv. programima zajednice. U ovaj su tekst također uključeni i određeni osigurači vezani uz spremnost Republike Hrvatske da učinkovito koristi sredstva iz ovog programa. U tom pogledu važnim držim istaknuti kako je opis stanja kakav je naveden u tekstu, zapravo godinu dana star, kako je Europska unija taj dio usvojila u jesen prošle godine, te kako je u međuvremenu Republika Hrvatska dobila akreditaciju za četiri komponente IPA-e, da je predan tzv. akreditacijski paket i za petu komponentu te da je pri kraju i izrada tzv. mape puta kako će preći od … [[Govornik se ne razumije.]] kontrole na ex post. To prevedeno sa stručnog žargona znači da danas npr. za projekte iz prve komponente IPA-e naša agencija za ugovaranje i financiranje prije objave natječaja dokumentaciju šalje na kontrolu u predstavništvo Europske komisije u Zagrebu a kasnije kada pređemo na ex kontrolu će pojedini projekti se kontrolirati naknadno. To je prirodan put učenja koje naše institucije osposobljava na kasnije potpuno samostalno upravljanje EU fondovima kada Hrvatska postane članicom Europske unije. Zbog važnosti ovog sporazuma sa jedne strane, njezinog financijskog dijela koji je značajan te s druge strane zbog rezultata koji će dugoročno polučiti uspješna provedba navedenih projekata, Klub Hrvatske Demokratske Zajednice podržati će ovaj prijedlog programa. Hvala.
Zahvaljujem. Prije nastavka dalje rasprave, jednu obavijest. 23. sjednica Odbora za ravnopravnost spolova Hrvatskoga sabora održati će se danas 7. srpnja u 11 sati u dvorani Ivana Mažuranica, prizemlje, soba 84. Hvala. Imamo jednu pojedinačnu prijavu, to je uvaženi zastupnik Dragutin Bodakoš, ispričavam se, izvinite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, premda nema neki, vidi se, interes oko ovoga sporazuma, odnosno oko ovoga Zakona o potvrđivanju sporazuma o financiranju između Vlade Republike Hrvatske i Komisije Europskih zajednica u vezi nacionalnog programa za Hrvatsku u okviru programa IPA, komponenta pomoć u tranziciji i jačanju institucija za 2008. godinu, ipak bez obzira na to, samo nekoliko napomena sam želio reći da, vidljivo je da je ovo potvrđivanje ovoga sporazuma vrlo važno za Republiku Hrvatsku i posebno za korištenje programa IPA, upravo ove prve komponente kao što je rečeno. Ta provedba programa je značajno u svakom slučaju u ovome dijelu da će se vršiti prema tzv. decentraliziranom modelu što podrazumijeva da će institucije nadležne za upravljanje programom, znači upravna ili provedbena tijela agencije, da će one raspolagati određenim sredstvima. I ono što je svakako bitno da i pitanje sustava, nadzora nad tim sredstvima treba biti mnogo kvalitetniji i bolji. Međutim, ono što bi trebalo svakako da bi se ta sredstva maksimalno i koristila i da nam se ne dešava upravo ono što je slučaj recimo i u nekim drugim pretpristupnim fondovima gdje umjesto da koristimo sredstva kao što je SAPARD program ili slični vezano za poljoprivredu, mi koristimo određena sredstva, nacionalna, odnosno iz Hrvatske, upravo zbog toga što korisnici nisu u situaciji da na kvalitetan način izrade određene programe, da se konkuriraju, odnosno natječu za takve programe i da na osnovu toga i povučemo veća sredstva. Još je lošije ako su uvjeti za dobivanje nacionalnih sredstava bolji i kvalitetniji nego za ova. Prema tome, mi moramo se postaviti u situaciju da kroz edukaciju i ljudi, a isto tako institucija, konkretno u ovom slučaju, da održimo određenu sigurnost da ćemo ta sredstva i koristiti. Evo recimo, ja bih samo spomenuo da Osječko-baranjska županija preko svog regionalnoga, razvojne agencije upravo na održavanju određenih edukativnih aktivnosti o sadržajima EU programa i fondova vrši konstantne i seminare i radionice i predavanja, tematika je uvijek vezana upravo za korištenje i tih programa. I u kojemu se pokušava da sa što više ljudi, sa što većim brojem ovih, i predavača, ali isto također posebno sudionika, stvorimo u jedno kvalitetno stanje za korištenje takvih fondova. Normalno da i ovaj dio već ovih 41,37 milijuna eura iz prve komponente da je sigurno značajna sredstva, a u ovome sve što je nabrojano, ona se sigurno mogu kvalitetno potrošiti i iskoristiti za određene aktivnosti koje bi u sklopu ove pomoći u tranziciji, jačanje institucija, bile upravo i potrebne. Govorimo i o nacionalnim manjinama, govorimo i o socijalnim programima itd. Prema tome, u svemu tome, a posebno ono što je i najvažnije i zbog čega ta sredstva sigurno trebamo koristiti, da ove stečevine Europske zajednice odnosno legislativu koja je toliko i naglašena i bez koje, ako našu ne usuglasimo s njom, nećemo normalno moći ići u otvaranje, bez obzira na ono što se dešava. Vjerojatno će se i taj dio otvoriti, znači prestat će deblokade, ali bez kvalitetnih usuglašavanja naše legislative sa europskom i donošenja zakona kao što smo nedavno imali Zakon o potporama u poljoprivredi, normalno dok to ne usuglasimo sa europskim zakonima da taj dio neće moći ići u proceduru, odnosno otvaranje takvih poglavlja. Zato mislim da je svakako potrebno i ovaj sporazum potvrditi, donijeti ovaj zakon i krenuti što prije i što kvalitetnije u realizaciju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Nema više prijavljenih za raspravu. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na glasovanje o raspravljenim točkama dnevnog reda. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o financiranju između Vlade Republike Hrvatske i Komisije Europskih zajednica u vezi sa Nacionalnim programom za Hrvatsku u okviru programa IPA komponenta pomoć u tranziciji i jačanju institucija za 2008. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog ovog zakona. Molim uključimo se možemo glasovati. Rezultat? Sa 104 glasa za, 3 suzdržana donijet je predloženi zakon.
Prelazimo na drugu točku dnevnog reda - Godišnje izvješće za 2008. godinu Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga Podnositelj Hrvatska agencija za nadzor financijskih usluga. Hrvatska agencija za nadzor financijskih usluga podnijela je ovo izvješće na temelju članka 21. Zakona o Hrvatskoj agenciji za nadzor financijskih usluga. Prijedlog akta primili ste poštom. Vlada je podnijela izvješće. Raspravu su proveli Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti izvješće? Ne. Prema tome otvaram odmah raspravu. Želi li možda netko od odbora uzeti riječ? Da. Uvaženi Goran Marić, predsjednik Odbora za financije i državni proračun. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine predsjedniče uprave HANFA-e. Cijenjeni kolegice i kolege. Odbor za financije i državni proračun Hrvatskoga sabora raspravio je na 35. sjednici održanoj 30. lipnja 2009. godine Godišnje izvješće za 2008. godinu Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga kao matično radno tijelo. U raspravi na odboru pohvaljeno je predmetno izvješće kojim su detaljno i sveobuhvatno prezentirani svi segmenti aktivnosti Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga u periodu 2008. godine. Pohvaljen je i doprinos HANFA-e u reguliranju tržišta kapitala, kao i aktivnosti u svezi provođenja neposrednog nadzora zakonitosti poslovanja većine sudionika na domaćem tržištu kapitala. Naime, Hrvatska agencija za nadzor financijskih usluga izvršila je neposredni nadzor nad 20 od ukupno 25 investicijskih društava koji su poslovali na domaćem tržištu kapitala. Osim toga, nadzor zakonitosti poslovanja izvršen je i nad investicijskim fondovima, mirovinskim fondovima, tržištem osiguranja, leasing društvima, a što je rezultiralo u konačnici podnošenjem 65 prekršajnih i 7 kaznenih prijava u 2008. godini. Međutim, u raspravi je predsjednik uprave Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga naglasio da nažalost još nitko nije osuđen za utvrđene manipulacije. Odbor za financije i državni proračun Hrvatskoga sabora odlučio je nakon rasprave jednoglasno predložiti Hrvatskom saboru zaključak da se prihvati Godišnje izvješće za 2008. godinu Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga. Hvala.
Zahvaljujem. I otvaram raspravu. Prvi je na redu u ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Važnost uloge HANFA-e kao nadzornog i regulatornog tijela vidljiva je iz snage sektora kojega kontrolira, a koja proizlazi iz ukupne imovine vrijednosti u 103 milijarde kuna. Doduše ta imovina je u 2008. godini pala za 12 milijardi u odnosu na 2007. godinu. Ali zato je u međuvremenu bankovni sektor porastao za 26 milijardi te je tako financijski sektor ukupni bio za 62% veći od bruto domaćeg proizvoda, odnosno po novom obračunu BDP-a 38% veći od BDP-a. U 2008. godini ukupni financijski sektor porastao je za 14 milijardi unatoč velikoj financijskoj krizi, a time u Republici Hrvatskoj je zadržana visoka razina financijskog potencijala. Tomu u velikoj mjeri trebamo zahvaliti i učinkovitom djelovanju Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga. Iz izvješća je vidljivo da je iz otvorenih investicijskih fondova odlilo se 20 milijardi i to za 10 milijardi je pala vrijednost imovine, a 10 milijardi se odlilo u depozite poslovnih banaka. Zato se i dogodio najveći porast depozita poslovnih banaka u posljednjih osam godina i to za 16 milijardi kuna. Uloga HANFA-e u superviziji, nadzoru nebankovnog sektora bit će nam jasnija, a njena važnost ne samo za funkcioniranje i stabilnost financijskog sektora, nego i za nacionalnu ekonomiju uopće bit će nam shvatljivija ako proanaliziramo i uzroke svjetske financijske krize koja se nadvila nad cijelim svijetom i koja sigurno još nije iskoristila svoj ukupni kapacitet razornosti. Zato i trajanje i konačne posljedice ovog suvremenog financijskog tsunamija ne mogu se još sa sigurnošću ni aproksimativno procjenjivati. I dok posljedice još svi sa strpnjom iščekuju, i one već poznate su zastrašujuće, a ekonomske dubioze već se izražavaju u desecima bilijuna eura, a samo na tržištu vrijednosnih papira izgubljeno je 13 milijuna dolara. Stalno čitamo i slušamo o uzrocima koji su doveli do toga da barbarstvo, neoliberalistička ekonomija i materijalistički kapitalizam pokažu svoju najtamniju stranu. Čuli smo i da su uzroci manipulacije i špekulacije i zlouporabe i pohlepe i lakomislenosti i neodgovornosti i pronevjere i prijevare i besramna i beskrupulozna požuda za bogatstvom i neznanje iskompleksirano ambicioznog financijskog menadžmenta. Ali malo manje se čuje da je ponajveći uzrok ovog najsnažnijeg gospodarskog potresa u povijesti zapravo nedostatak pravodobnog i kvalitetnog sustava nadzora. Na nebankovnom sektoru u Republici Hrvatskoj HANFA je od svog osnutka 2006. pa tako i u 2008. godini imala opsežnu, složenu i nadasve društveno odgovornu zadaću. To najbolje potkrjepljuje podatak da HANFA nadzire 250 subjekata nadzora uključujući brokerska društva, mirovinske i investicijske fondove, društva za osiguranje, leasing društva, faktoring posrednike i zastupnike u osiguranju ali uspješno provodi zajednički nadzor banaka u dijelu investicijskog bankarstva zajedno sa Hrvatskom narodnom bankom. Tijekom 2008. godine HANFA je izradila do sada najsveobuhvatniji Zakon o tržištu kapitala koji uključuje 15 direktiva i 3 uredbe Europske unije, te izradila izmjene i dopune Zakona o osiguranju i time su se stekli uvjeti za zatvaranje pregovaračkog poglavlja 9. – Financijske usluge. Na temelju Zakona o tržištu kapitala profunkcionirao je i Fond za zaštitu ulagatelja na tržištu kapitala u slučaju prijevara. Izniman je doprinos HANFA-e bio i u sprječavanju pranja novca, jer je objavila indikatore, a izvješćivanje uskladila sa Uredom za sprječavanje pranja novca. HANFA je izvanredno reagirala na kulminaciju globalne financijske krize i već u listopadu prošle godine u cilju zaštite fondovske imovine zajedno sa najvećim investicijskim i mirovinskim fondovima osnovala interventni fond ugovorne vrijednosti 150 milijuna kuna. Ponajviše zbog razine profesionalnog nadzora HANFA-e do sada taj fond nije bio aktiviran. Istodobno HANFA je također kao posljedica stručne supervizije i upravljanja potencijalnim rizicima, društvima za osiguranje naložila dokapitalizaciju, pa su tijekom 2008. godine društva za osiguranje povećala temeljni kapital za gotovo 500 milijuna kuna i naravno da je to bio veliki iskorak, te se pozitivno odrazilo na pokazatelje adekvatnosti i solventnosti društava. Posebno valja istaknuti da je u 2008. godini pod nadzorom HANFA-e bez ikakvog ekscesa u postupku preuzimanja INA-e isplaćeno dioničarima 6,2 milijarde kuna. Za pretpostaviti je da je na ponašanje sudionika u tom procesu bitno utjecao nadzor HANFA-e nad prodajom Plive pri kojoj je HANFA utvrdila nezakonito i protupravno ponašanje mnogih sudionika, te se profesionalno ponijela protiv onih koji su zlorabili poziciju imatelja povlaštenih informacija, ali i protiv onih koji su nezakonito sklapali sporazume o kupnji dionica Plive za grupaciju Actavis. Ohrabruje dosljedno postupanje HANFA-e u slučaju7 prekršitelja zakona, te je u 2008. godini podnijela čak 65 prekršajnih i 7 kaznenih prijava, dok je od 2006. do 2008. godine ukupno ponijela 319 prekršajnih i 29 kaznenih prijava. Treba svakako naglasiti da Državno odvjetništvo i pravosuđe nisu dosljedno pratili rad HANFA-e i da do danas nije donešena niti jedna pravomoćna presuda. HANFA je u 2008. godini pokazala društvenu odgovornost i posebnom kampanjom imate pravo znati koja je provodila tijekom cijele godine sa svrhom upoznavanja korisnika financijskih usluga s koristima i rizicima financijskih proizvoda. A i osim toga i rad je HTV-a, internetskih stranica HANFA je u tu svrhu tiskala i dvije brošure o tržištu kapitala i osiguranju koje su besplatno podijeljene diljem Republike Hrvatske. Hrvatska je jedanput već skupo platila i preplatila nedostatak odgovarajućeg kvalitetnog nadzora krajem devedesetih u bankarskom sektoru kad su redom banke propadale, a u izvješćima uredno stajalo da je bankarski sustav stabilan i da se mogu podnijeti blaga makro ekonomske poremećaje. HANFA je u 2008. godini imala i nadasve opsežnu djelatnost. Zaprimila je 21 zahtjev za odobrenje prospekata o izdavanju dionica privatnom ponudom, dva zahtjeva za odobrenje prospekta o izdavanju dionica javnom ponudom i sve zahtjeve pozitivno riješila. U 2008. godini HANFA je odobrila 4 izdanja obveznica javnom ponudom u ukupnoj vrijednosti 100 milijuna kuna, dok je komercijalne zapise izdalo 18 trgovačkih društava u ukupnoj vrijednosti milijardu i 568 milijuna 672 tisuće kuna. Tijekom 2008. HANFA je odobrila 26 novih otvorenih investicijskih društava i to 15 u javnoj i 11 u privatnoj ponudi. U 2008. godini 4 nova društva dobila su dopusnicu za djelatnost osiguranja, tako da je u 2008. bilo ukupno 27 društava za osiguranje i reosiguranje na hrvatskom tržištu osiguranja s ukupnim iznosom temeljnog kapitala milijardu i 800 milijuna kuna i ukupnom imovinom 26,6 milijarda kuna., Veliki dio posla HANFA-e otpada i na nadzor leasing društava kojih je u 2008. godini bilo 26 s ukupnom aktivom 35,1 milijardom kuna. Važno je naglasiti da HANFA nije na državnom proračunu i da sa 125 zaposlenika uspijeva postići najviši stupanj profesionalnog i učinkovitog pristupa. U 2008. ostvareni su ukupni prihodi 32,1 milijun kuna, rashodi 34,6 milijuna kuna, te time ostvaren manjak prihoda nad rashodima za 2 i pol milijuna kuna, ali je nadoknađen iz viška prihoda iz prethodnih razdoblja. HANFA je reagirala i preventivno i pravodobno, tako da više nemamo situacija da neka leasing poduzeća, društva uopće ne vode poslovnu dokumentaciju kao što su neki to činili. Isto tako, reagirala je pravodobno kad su neki investicijski fondovi nekretninski bili obvezni 60% svoje imovine ulagati u nekretnine, a to nisu činili nego su špekulativno djelovali i ulagali u trezorske zapise, komercijalne zapise i deponirali kod poslovnih banaka što je bilo suprotno propisima i zakonima. Zato zaključno možemo kazati sa zadovoljstvom da HANFA za svoj rad je zaslužila pohvale i da nam ovakva HANFA treba u izgradnji ekonomije sa što manje barbarstva, a za ekonomiju sa što više ljudskog lica. Izvješće i sažetak izvješća koje je sačinila HANFA po najvišim metodološkim i stručnim standardima treba biti primjer izvješća i drugim institucijama. Stoga možemo kazati da je HANFA posao nadzora i supervizije obavila izvrsno, a treba imati na umu da slučajno nitko nije ni loš ni dobar a kamoli izvrstan. Hvala lijepa. Klub HDZ-a će podržati ovo izvješće.
Zahvaljujem. Imamo jednu pojedinačnu raspravu, uvažena zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predsjedniče Uprave HANFA-e. Dakle, obavljajući svoju funkciju, a to je nadzor financijskih usluga HANFA je tijekom 2008. godine uz posredni nadzor kojega je obavljala uglavnom preko dostave financijskih izvještaja obavljala i neposredni nadzor nad financijskim društvima, investicijskim fondovima, mirovinskim fondovima i mirovinskim društvima, osiguravajućim društvima, leasing društvima i faktoring društvima. Dakle, riječ je o ukupno oko 250 subjekata. Rezultat nadzora zakonitosti poslovanja je sljedeći. HANFA je tijekom 2008. godine podnijela ukupno 65 prekršajnih i 7 kaznenih prijava za utvrđene nepravilnosti i nezakonitosti u poslovanju. Međutim, interesantna je sudbina ovih prekršajnih i kaznenih prijava i ne samo tih, već i svih onih koje su podnesene prethodnih godina, preciznije u razdoblju od osnutka HANFA-e. Naime, od svog osnivanja, dakle od 1. siječnja 2006. pa do kraja 2008. HANFA je podnijela ukupno 319 prekršajnih prijava i 29 kaznenih prijava. Međutim, do dana današnjega po ovim prijavama nije učinjeno ništa ili se barem iz ovog teksta izvještaja HANFA-e ne vidi da je učinjeno bilo što. Naime, nitko nije osuđen za nezakonite radnje na tržištu kapitala. Predsjednik uprave HANFA-e obrazlaže ovo nepostojanje ikakvih reakcija po prijavama time što cjelokupna problematika vezana za tržište kapitala iziskuje visoku stručnost i redovito praćenje direktiva Europske unije vezano za tržište kapitala, a koje se zapravo dosta dinamično mijenjaju, dakle podložne su čestim izmjenama. Pojednostavljeno rečeno, odgovorne institucije, dakle Državno odvjetništvo i sudovi ništa ne razumiju od ove problematike ili je premalo poznaju i ne mogu kompetentno prosuđivati ili presuđivati po podnesenim prijavama. Ako je tome tako, onda se postavlja pitanje svrhe podnošenja ovih prekršajnih i kaznenih prijava, štoviše, postavlja se i pitanje svrhe postojanja same agencije. Dakle, ako nema sankcija za utvrđene manipulacije na tržištu kapitala, onda je zaista devalvirana osnovna funkcija HANFA-e kao institucije na nadzor tržišta kapitala. Što naime vrijedi utvrditi nezakonitosti ako nema sankcija? Kakva je to zapravo poruka? Mislim da je potpuno neprihvatljiva konstatacija da nema kaznenih, pa čak ni prekršajnih sankcija jer predmet nadzora HANFA-e je imovina vrijedna preko 100 milijardi kuna. Ovo govorim i u kontekstu činjenice da je ova globalna financijska kriza koja potresa svijet, koja se prelila i u realnu sferu upravo posljedica ljudske pohlepe, dakle špekulativnog i neodgovornog postupanja na financijskom tržištu. Dakle, HANFA je svoj posao odradila odlično, to potvrđujemo, ali očito tu nedostaje još nekih karika da bismo mogli reći da je ogromna vrijednost kapitala pod stvarnom kontrolom. Očito je da stvar pada na najslabijoj karici, a to je upravo hrvatsko pravosuđe. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovati ćemo kad se steknu za to potrebni uvjeti.
Drugo. Godišnje izvješće za 2008. godinu Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga. Sukladno prijedlogu saborskog radnog tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. "Prihvaća se Godišnje izvješće za 2008. godine Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga." Molim uključimo se možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 75 glasova za, jednim suzdržanim i 33 protiv usvojeni doneseni zaključak.
Prelazimo na 3. točku dnevnog reda. To je - Prijedlog odluke o prihvaćanju stajališta Republike Hrvatske o sudjelovanju Hrvatske kao promatrača u radu i drugim aktivnostima Agencije Europske unije za temeljna prava Vlada je predložila ovu odluku na temelju članka 3. Zakona o provedbi Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Republike Hrvatske i europskih zajednica i njihovih država članica i privremenog Sporazuma o trgovinskim i s njima povezanim pitanjima između Republike Hrvatske i Europske zajednice. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za europske integracije i Odbor za ljudska prava i nacionalne manjine. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Davor Božinović, državni tajnik u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođe i gospodo zastupnici. Dopustite mi da vas izvijestim u kratko o ovoj točki dnevnog reda i o razlozima zbog kojih je ona već u ovoj fazi donošenja pred Vladom uvrštena u saborsku raspravu. Dakle, pred nama je Vladin prijedlog koji se odnosi na odluku o sudjelovanju Hrvatske u Agencije Europske unije za temeljna prava, a za čije donošenje Sabor u skladu s procedurom Vladi upućuje zaključak. Područje ljudskih prava od interesa je ne samo za Hrvatsku kao zemlju koja u domaći poredak unosi suvremene standarde, već su ljudska prava i njihovo poštivanje područje u čijoj se interakciji nalazi i svaki pojedinac u društvu. U tom kontekstu podsjetio bih i na novi zakonodavni okvir u Hrvatskoj za suzbijanje diskriminacije koja je tematski od posebnog značaja za agenciju. No prije no što otvorimo raspravu o načinu sudjelovanja Hrvatske u agenciji kao i o ulozi i koristima koje imamo statusom u istoj, želio bih vas informirati o njoj samoj kao i o tijeku pregovaračkog procesa između Hrvatske i Europske unije koji prethodi ovoj odluci Vlade i našem konačnom pristupanju i međunarodnom obvezivanju. Agencija Europske unije za temeljna prava nova je institucija Europske unije, osnovana je u veljači 2007. godine, a uredbom Vijeća europskih zajednica je nastala preobrazbom Europskog centra za rasizam i nesnošljivost, čija je članica kao promatrač bila i Republika Hrvatska. Uredbom su utvrđene zadaće agencije u odnosu na 2 ključne razine, na institucije Europske unije s jedne strane te članice Europske unije i po pozivu zemlje kandidatkinje s druge strane. Agencija prikuplja, obrađuje i objavljuje podatke o ljudskim pravima u Europskoj uniji. Tijekom 2009. godine objavila je brojna izvješća na području antisemitizma, prava djece, homofobije te diskriminacije, posebno u odnosu na manjine te pripadnike islamske vjere. Kako je nužna uska suradnja agencije i članica, učinkovitost njezina rada počiva na doprinosima koje države u tom smislu omogućuju. S druge strane, države članice od agencije dobivaju potporu pri usklađivanju zakonodavstva sa standardima Europske unije, ali se nadležnost agencije proteže samo na implementaciji ljudskih prava koja su dio pravnog sustava EU, a ne i na domaće zakonodavstvo. Također njezina izvješća senzibiliziraju javnost, civilno društvo, ali i nadležna tijela na aktualne probleme Unije na ovom području. Važno je naglasiti i ono što agencija ne radi u odnosu na članicu, a to je da nema nadležnost nad individualnim kršenjima ljudskih prava, nije sudsko tijelo koje donosi obvezujuće odluke, kao ni kvazi sudsko, ne provjerava ispunjavanje obveza članica prema Europskoj uniji i ne obraća se direktno članicama, već to čini preko institucija Europske unije. S obzirom na to da je proces pristupanja agenciji kao postupak složen, ukazao bih na njegove glavne elemente. U studenom 2007. misija Republike Hrvatske pri europskim zajednicama u Bruxellesu je od Europske Komisije primila upit za iskazivanje interesa o sudjelovanju Hrvatske o radu agencije, ali nastavno na svoj status kandidatkinje u svojstvu promatrača. Nakon što je u veljači 2008. godine Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija uputilo Europskoj Komisiji pismo namjere Vijeće za stabilizaciju i pridruživanje Europske unije i Hrvatske započelo je s izradom odluke o prihvaćanju stajališta Republike Hrvatske o sudjelovanju Hrvatske kao promatrača u radu Agencije, uz iznošenje primjedbi s hrvatske strane. Nakon 2009. kada je završen njezin nacrt pokrenuli smo postupak pred Vladom, ali i Saborom, a što je potrebno zbog odredbi Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Naime, ovo je prva odluka vijeća po kojoj Hrvatska preuzima međunarodnopravne obveze inače sadržane u međunarodnom ugovoru. Stoga odluka mora proći potvrđivanje Sabora, odnosno donošenje Zakona o potvrđivanju. No dodatna složenost proistječe iz činjenice da je već sada u fazi donošenja odluke pred Vladom Sabor ravnopravno uključen jer je usvajanje iste uvjetovano njegovim zaključkom, a slijedom čega i ova današnja rasprava. Na taj način i prije Zakona o potvrđivanju Sabor ostvaruje dodatni nadzor glede odluke vijeća, a u tom kontekstu bi i današnji zaključak imao posebnu težinu. Nastavno na zaključak, te donošenje odluke Vlade o prihvaćanju stajališta Hrvatske o sudjelovanju kao promatrača u radu agencije diplomatskim putem bismo izvijestili Europsku uniju o provedenoj proceduri čime će se stvoriti pretpostavke da vijeće donese svoju odluku koja je sada u nacrtu, a koju bismo proveli sukladno postupku potvrđivanja. Stoga nas i u ovom Domu na jesen očekuje rasprava o ovoj važnoj inicijativi. Što se tiče sadržaja odluke vijeća, njom se regulira status Republike Hrvatske kao promatrača, ali i obveze koje za nas nastaju temeljem zadaća agencije. Naime u Hrvatskoj se agencija može baviti ljudskim pravima u mjeri u kojoj to pripada u provedbu prava Europske unije i u kojoj je to potrebno za usklađivanje našeg zakonodavstva s pravom Europske unije. U tu svrhu agencija može prikupljati te komparativno uspoređivati, uključivati podatke u godišnja i tematska izvješća, te preporuke, kao i provoditi istraživanja i stručne studije. Također Hrvatska se obvezuje na uplatu članarine te imenovanje osoba u upravnom odboru, kao i časnika za vezu koji djeluju u skladu s funkcijom promatrača. S pravne strane reguliranje statusa agencije u Hrvatskoj, te privilegije i imuniteti osoblja prilikom rada u Hrvatskoj, kao i mogućnost zapošljavanja hrvatskih građana. Agencija, dakle što se tiče financijskih učinaka i koristi koje Hrvatska ima od članstva treba reći da će, dakle po usvajanju Zakona o potvrđivanju nastati financijske obveze prema utvrđenoj godišnjoj dinamici. Prema informaciji SDURF-a članarina će biti sufinancirana iz IPA fondova i to za 2009. godinu u iznosu od 85% ukupnog iznosa članarine, za 2010. u iznosu od 80%, dok će za ostale godine o udjelu IPA-e u financiranju se odlučivati naknadno. Za prve tri godine članstva određen je doprinos od 180 tisuća eura godišnje, dok za slijedeće dvije je iznos povećan na 205 tisuća eura godišnje. U prvoj godini članarina će se uplatiti na osnovu … [[Govornik se ne razumije.]] ovisno o početku rada članstva Hrvatske u agenciji. Vezano uz moguće koristi treba istaknuti kako će Hrvatska dobiti potporu pri postupnom usklađivanju propisa u ljudskim pravima s pravnom stečevinom Europske unije. Uz to nastavno na promatrački status u bivšem Europskom centru za rasizam i nesnošljivost kao i na članstvo u Vijeću Europe, te aktivnosti u pregovaračkom procesu za članstvo, sudjelovanje u agenciji daljnja je potvrda kontinuiteta Hrvatske u očuvanju i unapređenju standarda ljudskih prava. Također je za očekivati kako ćemo preko imenovanih predstavnika u agenciji stručno doprinijeti radu agencije na suzbijanju kršenja ljudskih prava i snaženju njihove zaštite. Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, dopustite mi da na kraju slijedom ovih gore iznesenih argumenata predložim Saboru da svojim zaključkom prihvati Prijedlog Odluke o prihvaćanju stajališta Republike Hrvatske o sudjelovanju Hrvatske kao promatrača u radu i drugim aktivnostima Agencije Europske unije za temeljna prava, te da isti uputi Vladi Republike Hrvatske radi donošenja odluke. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Imamo jednu prijavu za klub. U ime kluba HDZ-a, uvažena zastupnica Marija Pejčinović Burić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine državni tajniče sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Kao država kandidat za članstvo u Europskoj uniji Republika Hrvatska prema posebnim uvjetima ima mogućnost sudjelovanja u radu agencija Europske unije. Ova mogućnost za države kandidate uvedena je odlukom Vijeća Europske unije iz Luksemburga. Jedna od najmlađih takvih agencija je upravo Agencija za temeljna prava. Naime ova je agencija utemeljena 1. ožujka 2007. godine i sjedište je u Beču, a sljednica je rada Europskog centra za nadzor rasizma i ksenofobije. Prema istraživanjima eurobarometra područje temeljnih prava jedno je od onih koje građani Europske unije u svim državama članicama drže jednim od najvažnijih vrijednosti za njih osobno. Ne čudi stoga da su institucije Europske unije odlučile utemeljiti Agenciju za temeljna prava kao instituciju koja će se baviti svim temeljnim pravima, a ne kao što je to bio slučaj s ranije spomenutim centrom, samo pitanjima rasizma i ksenofobije. Temeljne su zadaće agencije prikupljanje i širenje informacija vezanih uz pitanje zaštite ljudskih prava, izvješćivanje o stanju ljudskih prava, te izvješćivanje o posebnim aspektima poštivanja ljudskih prava, znanstvena istraživanja, te pojačana suradnja s nevladinim organizama iz područje zaštite ljudskih prava. Bitno je pritom naglasiti kako se agencija ne bavi pojedinačnim pitanjima ljudskih prava, niti donosi obvezujuće odluke. Njezina je funkcija prvenstveno savjetodavnog karaktera kako bi u povjerenim joj područjima po potrebi pomagala zemljama članicama i institucijama Europske unije, pri provedbi ili donošenju zakonodavstva vezanog uz temeljna prava. A razlog postojanja ovakve institucije jasan je ima li se na umu kako u području temeljnih prava postoji vrlo složena mreža pravnih tekstova, sudske prakse, mišljenja i izvješća. Uzmemo li u obzir samo teritorij Europske unije, onda ovoj mreži treba pridodati 27 različitih nacionalnih pravnih kultura, 20-ak ugovora temeljenih na međunarodnom pravu, te niz nacionalnih i međunarodnih institucija aktivnih u području ljudskih prava. Agencija ima zadatak da isključivo na profesionalnoj podlozi pomaže europskim institucijama i članicama dajući svoju ekspertizu i omogućavajući pojačani dijalog s raznim dionicima, te time povećati i transparentnost i poboljšati odnose Europske unije i njezinih institucija s javnošću. Sukladno odredbama vijeća 168 od 2007. godine, područje djelovanja agencije je 27 država članica, a otvorena je mogućnost da se u njezin rad u svojstvu promatrača, prema posebnoj proceduri uključe i države kandidati. Upravo je to osnova temeljem koje je Republike Hrvatska kao država kandidatkinja i država koja pregovora o članstvu u Europskoj uniji tražila da se uključi u rad Agencije za temeljna prava. Hrvatskoj će to omogućiti da se s jedne strane upozna s načinom djelovanja agencije, kao dio priprema za funkcioniranje nakon što postane punopravna članica, a s druge strane omogućit će potporu agencije pri postupnom usklađivanju propisa sa pravnom stečevinom Europske unije. To se prije svega odnosi na ispunjavanje kriterija zadanih u poglavlju 23. - Pravosuđe i temeljna prava. Ovom se odlukom da je suglasnost Vladi i njezinim predstavnicima u Vijeću za stabilizaciju i pridruživanje da s partnerima sa strane Europske unije dogovore sudjelovanje Republike Hrvatske kao promatrača u radu agencije. Budući da će sudjelovanje u radu agencije biti potvrda kontinuitete Hrvatske u očuvanje i unapređenju standarda ljudskih prava, te da će dalje pridonijeti primjeni najvećih demokratskih standarda iz ovog prevažnog područja, klub Hrvatske demokratske zajednice, podržat će donošenje navedene odluke. Hvala.
Nema više prijavljenih. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
Treće. Prijedlog Odluke o prihvaćanju stajališta Republike Hrvatske o sudjelovanju Hrvatske kao promatrača u radu i drugim aktivnostima Agencije Europske unije za temeljna prava. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. "Prihvaća se Prijedlog Odluke o prihvaćanju stajališta Republike Hrvatske o sudjelovanju Hrvatske kao promatrača u radu i drugim aktivnostima Agencije Europske unije za temeljna prava." Molim uključimo se, molim glasovati. Rezultat? Sa 106 glasa za i jednim suzdržan usvojen prijedlog odluke.
Za točku 4., 5. nemamo uvjete za raspravu pa prelazimo na 6. točku, a to je - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Protokola o strateškoj procjeni okoliša uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. broj 384 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Hitni postupak primjenjuje se u skladu sa člankom 141. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za zaštitu okoliša, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Davor Mrduljaš, državni tajnik u Ministarstvu zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Konvencija o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica usvojena je u Finskom gradu Espou 1991. godine. Tom konvencijom je na međunarodnoj razini uređen postupak procjene utjecaja na okoliš na razini pojedinačnog zahvata. Republika Hrvatska ratificirala je tu konvenciju 19. travnja 1996. godine i ista je stupila na snagu 10. rujna 1997. godine. Ovoj Protokol o strateškoj procjeni okoliša ESPO konvencije, uređuje procjenu utjecaja na okoliš, planova i programa na međunarodnoj razini i usvojena je na izvanrednoj sjednici u Kijevu 21. svibnja 2003. godine, tijekom ministarske Konferencije "Okoliš za Europu". Protokol je potpisalo 38 država. On još nije stupio na snagu, jer je potrebno 16 potpisa da bi se protokol ratificirao. Do sada ga je ratificiralo 10 država, a 11. studenog 2008. godine to je učinila i Europska unija. Te je nakon ratifikacije Europske unije i preostale članice su pristupile procesu ratifikacije. Protokol je usklađen sa bitnim odredbama Direktive vijeća ministara 2001/42 EZ o procjeni utjecaja na okoliš, određenih planova i programa za okoliš tzv. "Strateška procjena utjecaja na okoliš". Što se tiče Republike Hrvatske i zakonodavstva Republike Hrvatske valja reći da je novim Zakonom o zaštiti okoliša koji je usvojen u ovom Domu i objavljen u "Narodnim novinama" 110/2007. godine, te provedbenim propisima, znači uredbama i pravilnicima toga zakona da su transponirane, odnosno implementirane sve direktive i bitne odredbe protokola, čime je u Hrvatskoj zapravo već stvorena osnova za primjenu postupka strateške procjene utjecaja na okoliš koji je usklađen sa naprijed navedenim dokumentima. Znate da smo donijeli i Uredbu o informiranju sudjelovanja zainteresirane javnosti u vezi strateške procjene o Uredbi strateškoj procjeni utjecaja na plan i program. To su ove šire procjene recimo koje se rade za županijske prostorne planove, primjerice i slično. Međutim, zbog čega idemo i na ratifikaciju ovog? U okviru pregovaračkog procesa o pristupu Republike Hrvatske Europskoj uniji, hrvatskoj strani je u nekoliko navrata skrenuta pozornost na potrebu ratifikacije i protokola, što ovim prijedlogom Zakona o potvrđivanju i činimo, a time će se omogućiti da se sve mjerodavne odluke o prihvaćanju planova i programa donose uz poznavanje mogućih značajnih prekograničnih utjecaja koji bi plan ili određeni program svojom provedbom mogao imati na okoliš. Evo toliko u najkraćim crtama o ovom prijedlogu zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li predstavnik odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo, uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Odbor za zaštitu okoliša i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo Hrvatskoga sabora raspravili su na zajedničkoj sjednici održanoj 2. srpnja 2009. godine Prijedlog zakona o potvrđivanju Protokola o strateškoj procjeni okoliša uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica s konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 19. lipnja 2009. godine uz prijedlog da se sukladno članku 161. Poslovnika Hrvatskoga sabora predloženi zakon donese po hitnom postupku. Odbor za zaštitu okoliša temeljem članka 84.a Poslovnika Hrvatskoga sabora raspravio je predloženi zakon kao matično radno tijelo. Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo temeljem članka 140. Poslovnika Hrvatskoga sabora raspravio je predloženi zakon kao zainteresirano radno tijelo. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja istaknuo je da je Protokol o strateškoj procjeni okoliša usvojen kao Protokol uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica 2003. godine te ga je do sada potpisalo 38 država. Ratifikacija ovog protokola značajna je zbog razvoja procesnih instrumenata, provedbe postupka strateške procjene utjecaja planova i programa na okoliš preko državnih granica te ujednačavanje i unapređivanje primjene postupka strateške procjene. Njegovom primjenom omogućava se donošenje mjerodavnih odluka o prihvaćanju plana i programa uz prethodno poznavanje mogućih značajnih prekograničnih utjecaja provedbe plaća ili programa. Ovaj protokol stupa na snagu 90. dan od datuma polaganja 16. isprave o ratifikaciji, prihvatu, odobrenju ili pristupu a do sada ga je od potrebnih 16 ratificiralo 10 država i Europska zajednica. Republika Hrvatska protokol je potpisala 23. svibnja 2003. godine u Kievu. Predstavnik predlagatelja je uz prikaz osnovnih pitanja koja se uređuju ovim protokolom ujedno dao i kratki prikaz zakonske regulative Republike Hrvatske u dijelu u kojem je regulirana strateška procjena utjecaja plana i programa na okoliš te pitanja prekograničnog utjecaja planova, programa, zahvata i postrojenja. U raspravi su zatražena dodatna pojašnjenja definicije stranke u članku 2. te područje primjene strateške procjene okoliša za planove i programe vezane uz dodatak 2. Ukazano je na onečišćenje i susjedne Bosne i Hercegovine posebno Rafinerije u Bosanskom Brodu te utjecaj realizacije projekta Gornji horizonti na dolinu Neretve. U tom kontekstu predstavnik predlagatelja istaknuo je da Bosna i Hercegovina nije potpisnica Konvencije o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica. Republika Hrvatska je na razini države jugo-istočne Europe potpisnica posebnog Ugovora o suradnji na prekograničnim utjecanjima kod procjene utjecaja na okoliš sa zemljama koje nisu članice ESPO konvencije, međutim Bosna i Hercegovina nije potpisnica tog ugovora. Imajući u vidu veliki utjecaj provedbe projekta Gornji horizonti na dolinu Neretve odbori su odlučili zatražiti cjelovitu pisanu informaciju od nadležnog Ministarstva regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva u navedenom projektu. Nakon provedene rasprave Odbor za zaštitu okoliša i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo jednoglasno su odlučili predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o potvrđivanju Protokola o strateškoj procjeni okoliša uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sad je na redu uvaženi zastupnik Jerko Rošin u ime kluba Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvolite. ... [[Upadica se ne čuje.]] Za pojedinačnu raspravu kasnije. Znači, vi imate zajedno je to izvješće Odbora za zaštitu okoliša i Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo. Hvala lijepa. Tako da se onda to zna da je to zajedničko. Otvaram raspravu. Prelazimo na raspravu po klubovima. Prvo je u ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Mirela Holy. Nema je. U ime kluba HSS-a uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Klub zastupnika HSS-a podržat će donošenje Zakona o potvrđivanju Protokola o strateškoj procjeni okoliša uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš prekodržavnih granica. Moramo naglasiti da smo mi na klubu razgovarali dosta detaljno o ovom protokolu. Naime, kao što je državni tajnik spomenuo ratificiranje protokola zahtjev je Europske unije u poglavlju – Zaštita okoliša u okviru pristupnih pregovora za usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije. U okviru tog pregovaračkog procesa u nekoliko navrata je ustvari Hrvatskoj skrenuta pažnja na potrebu ratifikacije ovog protokola zbog toga što će se ratifikacijom protokola omogućiti na međunarodnoj razini ujednačavanje i unapređivanje primjene postupka strateške procjene a time se naravno omogućava da se mjerodavne odluke o prihvaćanju plana i programa donose uz poznavanje mogućih značajnih prekograničnih utjecaja koji bi plan ili program svojom provedbom mogao imati na okoliš. Europska unija je potpisnik protokola dok su zemlje članice u postupku ratifikacije protokola. Naime, kao što se moglo čuti potpisalo ga je 38 država, ratificiralo ga je tek 10 i ono što moram napomenuti i što nas brine jest da ga nije ratificirala niti jedna zemlja susjed Hrvatskoj a protokol će stupiti na snagu kad ga ratificira 16 članica i kad to bude deponirano u Ujedinjenim narodima. Elementi same konvencije ugrađeni su u hrvatsko zakonodavstvo kroz Uredbu o strateškoj procjeni utjecaja na okoliš i o tome je nešto detaljnije govorio državni tajnik tako da nemam potrebe ponavljati. No, vezano uz ovu raspravu ja bih željela još jednom upozoriti na probleme s kojima je Hrvatska počesto suočena jer se događa da upravo naši susjedi ne poštuju ESPO konvenciju bez obzira što su je ratificirali ili pak neki susjedi nisu pristupili konvenciji pa nas u svojim zahvatima u prostoru i u okolišu a koji će imati prekogranični utjecaj na Hrvatsku uopće ne obavještavaju. Mi smo u HSS-u u više navrata izražavali suprotstavljanje odnosno protivljenje gradnji Hidroelektrane Novo Virje i ako objektivno razgovaramo o tom projektu sigurno da Hrvatska poštujući ESPO konvenciju mora razgovarati sa svojim susjedima Mađarima i točno je to da su naši susjedi Mađari uložili veto na izgradnju Hidroelektrane Novo Virje iako smo i mi sami kao država imali dovoljno argumenata da povučemo takav jedan prijedlog. Ono što je značajno iz ovog primjera a iz niza primjera koje ću navesti jest da Hrvatska poštuje i ESPO konvenciju i dokumente koji proizlaze iz te ESPO konvencije i da je naravno korektan susjed. Zbog toga očekujemo da i naši susjedi se ponašaju u skladu sa običajima ali i konvencijama kojima su potpisnici. Hrvatska je osim u ovom primjeru koji sam spomenula Hidroelektrane Novo Virje primjenjivala ESPO konvenciju u mnogim drugim značajnim projektima, kada je riječ o kamenolomu Plovanija u Bujama primijenjena je isto konvencija prema Sloveniji. Autocesta granica Mađarska-Beli Manastir-Osijek, granica sa Bosnom i Hercegovinom, dakle primijenjena je ESPO konvencija prema Mađarskoj. Državna cesta rijeka Rupa primijenili smo konvenciju prema Sloveniji. Plinsko polje Marica i Katarina sa pripadajućim plinovodima razgovarano je sa Italijom. Plinsko polje Ivana … [[Govornik se ne razumije.]] pripadajućim plinovodima, opet smo razgovarali sa Italijom. Državna cesta Dragonja Buje, razgovarali smo sa Slovenijom. Nasip za obranu velikih voda Varaždin Svibovec Družbinec razgovarali smo sa Slovenijom. S druge pak strane Slovenija gradi hidroelektrane na Savi bez da konzultira Hrvatsku, sasvim je jasno da takvi zahvati imaju direktan utjecaj na Hrvatsku, posebno na Zagreb a onda moram tu spomenuti i posebno na Sisačko-moslavačku županiju a u tom kontekstu i na Lonjsko polje koje je posebno važno značajno močvarno stanište. Sjetimo se i prošlogodišnje tragedije koja se dogodila prilikom raftinga na Savi na još ne dovršenoj brani hidroelektrana Blanca blizu Krškog u Sloveniji u kojoj je smrtno stradalo nažalost 13 osoba i tada se tek otvorilo pitanje kako je moguće da takva hidroelektrana bude izgrađena na granici sa Hrvatskom a da Hrvatska uopće nije bila uključena u proces procjene prekograničnog utjecaja na okoliš bez obzira što su obje države i Hrvatska i Slovenija ratificirale ESPO konvenciju. U silnim raspravama koje počesto vodimo sa našim susjedima Slovencima oko granice oko Piranskog zaljeva, čini se kao da je upravo rijeka Sava ostala u drugom planu pa onda ne primjećujem neki veliki interes za to što Slovenci grade hidroelektrane i što se i ovog trenutka priprema urbanistička dokumentacija za gradnju još dvije nove hidroelektrane dvije posljednje u nizu protočnih elektrana na rijeci Savi prema granici sa Hrvatskom. Naravno da se treba preispitati da li je uopće netko predvidio kako će građevinski radovi koji su planirani zbog budućih hidroelektrana se odraziti primjerice na nuklearku Krško i sigurnost od poplava u nižem toku Save tj. u Hrvatskoj. Slovenci bi trebali svakako uskladiti svoje planove s nama i pobrinuti se za cestovnu, željezničku, turističku infrastrukturu u slivu Save, ako to nisu učinili krajnji je trenutak da se Hrvatska kao stranka ESPO konvencije sama zainteresira za to i zatraži uključivanje u proces procjene prekograničnog utjecaja na okoliš kao što smo to učinili kada je primjerice bio aktualan slučaj sa nuklearkom u Mađarskoj za koju nas Mađarska nije obavijestila, ali se to saznalo preko nevladinih udruga iz Austrije i tada je Hrvatska intervenirala. Kada smo već kod rijeke Save ono što imamo obavezu ovdje spomenuti je pitanje rafinerije u Bosanskom Brodu koja sve više opterećuje i rijeku Savu ali koja predstavlja ozbiljan problem za kakvoću zraka i za stanovništvo u Brodsko-posavskoj županiji. Ja smatram da taj problem treba hitno riješiti, evo i državni tajnik je upoznat sa svim detaljima, ja sam i osobno kao predsjednica Saborskog odbora za zaštitu okoliša prisustvovala jednom bilateralnom sastanku između čelnika Brodsko-posavske županije i naravno predstavnika općina koji su s druge strane naše granice, tu su bili i predstavnici rafinerije u Bosanskom brodu, nažalost oni nemaju puno razumijevanja kakav doista utjecaj imaju na stanovništvo Brodsko-posavske županije i na Hrvatsku. Uglavnom se vode za zaradom a očigledno uz sve naše diplomatske aktivnosti ispada da je Hrvatska u tim odnosima sa Bosnom i Hercegovinom, odnosno konkretno ovdje sa Republikom Srpskom nemoćna. Naime Bosna i Hercegovina nije potpisnica ESPO konvencije o prekograničnom utjecaju na okoliš a njeni predstavnici čak nisu ni potpisali multilateralni sporazum ministara jugoistočne Europe o provedbi konvencije. Zbog toga se mi na taj akt u principu ne možemo pozivati nego jednim ljudskim naporima i lobiranjem možemo pokušati ustvari u međusobnoj komunikaciji rješavati takve probleme. Ja zahvaljujem ovdje fondu za zaštitu okoliša koji je odobrio sredstva za sufinanciranje i izgradnje mjerne postaje, automatski mjerne postaje u Slavonskom brodu. Brodsko-posavska županija je to shvatila vrlo ozbiljno jer brine o svom stanovništvu i oni su također u proračunu ostavili sredstva za to. Ono što me žalosti da je nažalost grad Slavonski brod, sredstva koja su bila predviđena za izgradnju mjerne postaje u Slavonskom brodu izbacio iz proračuna. Tako da mi je nejasno da s jedne strane gradonačelnik grada Slavonskog broda skuplja neke peticije i upozorava na problem onečišćenja zraka a s druge strane novac koji je nužno potreban da se izgradi mjerna postaja za kakvoću zraka u Slavonskom brodu koja će nam pokazati kakvo je to stvarno stanje zraka, taj novac gradonačelnik grada Slavonskog broda izbacio iz proračuna i sada nam fali taj novac da napravimo automatsku mjernu postaju bez obzira što je Fond za zaštitu okoliša odobrio 600 tisuća kuna i Brodsko-posavska županija osigurala još dodatnih 30 tisuća kuna. Jedan od spornih projekata svakako je i projekt gornji horizonti iz kojih stoji Bosna i Hercegovina odnosno Republika Srpska koja nije potpisnica ESPO konvencije kao što sam rekla, pa sukladno tome oni nisu ni obavezni uključiti hrvatsku prekograničnu procjenu utjecaja na okoliš. Ali u svakom slučaju kroz bilatelarnu suradnju koja se odvija između hrvatskih voda i službi u Bosni i Hercegovini mislim da se trebaju i naša druga ministarstva aktivnije uključiti jer je riječ o projektu koji je mamutski projekt gradnje energetskih objekata, akumulacije sustava tunela kojim bi se vode iz sliva Neretve predvodile u sliv rijeke Tribinjšnjice. Prevođenje vode iz Neretve sigurno će izazvati strašne ekološke posljedice u donjem toku Neretve a jug hrvatske i dobar dio Hercegovine mogao bi ostati bez pitke vode. Posljedica ovog projekta, njegove provedbe su nestanak rezervata … [[Govornik se ne razumije.]] blato, uništenje Neretve koja je žila kucavica cijelog toga kraja, presušivanje nekoliko manjih rijeka i pretvaranje opuzenskog i čapljinskog kraja u pustinju, što mislim da Republika Hrvatska svakako ne smije dozvoliti. Zato ovdje apeliram, znam da se čine ti napori, da se ostvari bilateralna suradnja i evo sa ove govornice kao zastupnica u ovom Saboru, predsjednica Kluba zastupnika HSS-a pozivam i naše kolege iz Bosne i Hercegovine da se aktivno uključe u tu komunikaciju jer je ta komunikacija do sada unatoč velikim naporima bila uglavnom bezuspješna. Mislim da je naša dužnost kao dobrih susjeda da im pomognemo da ratificiraju ESPO konvenciju i isto tako da se priključe ovom protokolu o kojem mi danas raspravljamo. To je važno i zbog njih samih, ali to je važno i zbog nas, jer sam nabrojila neke primjere koje danas predstavljaju ozbiljan problem i za okoliš i za prostor ali i za stanovnike Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-a, uvažena zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Na samom početku reći ću da će zastupnici Hrvatske narodne stranke podržati Prijedlog zakona o potvrđivanju Protokola o strateškoj procjeni okoliša, uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica. Dakle, ustavna osnova za donošenje Zakona o potvrđivanju Protokola o strateškoj procjeni okoliša uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica sadržana je u članku 139. Ustava Republike Hrvatske. Konvencija o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica usvojena je u ESPO-u '91. s ciljem da se odredi obveza stranaka da procijene utjecaj na okoliš različitih zahvata u ranoj fazi njihovog izvođenja. Na drugom sastanku stranaka Konvencije o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica u Sofiji 2001. odlučeno je o pripremi Protokola o strateškoj procjeni okoliša koji bi bio pravno obvezujući za sve stranke Konvencije. Protokol o strateškoj procjeni okoliša usvojen je kao protokol uz konvenciju u Kijevu 2003. Protokol kojeg je potpisalo 38 država još nije stupio na snagu, s obzirom da ga je do sada od potrebnih 16 država, ratificiralo 10 i Europska zajednica. Protokol stupa na snagu…
Uvažena zastupnica, samo trenutak vas molim. Na galeriji nam se priključio drugi potpredsjednik Senata Kraljevine Španjolske, njegova ekselencija Juan Jose Lucas Gimenez koji je kod nas u službenom posjetu pa molim da ga pozdravimo. [[Pljesak.]] Dobrodošli u Hrvatski sabor. Izvolite.
Hvala lijepa. Protokol stupa na snagu 90. dan od polaganja 16 isprave o ratifikaciji kod depozitara. Republika Hrvatska potpisala je protokol 2003. godine u Kijevu. Ratifikacija ovog protokola značajna je zbog razvoja procesnih instrumenata provedbe, postupka Strateške procjene utjecaja planova i programa na okoliš preko državnih granica. Stupanje na snagu ovog protokola je od posebnog značaja za države istočne Europe i srednje Azije, nastale raspadom Sovjetskog saveza koja nisu članovi niti kandidati za članstvo u Europskoj uniji, s obzirom da njihovim zakonodavstvima nije propisana Strateška procjena okoliša. Ratifikacija ovog protokola korisna je u smislu međunarodnog ujednačavanja i unapređivanja primjene postupka strateške procjene te stvaranje osnove za promicanje održivog razvoja kroz objedinjavanje uvjeta za zaštitu okoliša u planove i programe pojedinog područja, kako na nacionalnoj tako i na međunarodnoj razini. Time se omogućava da se mjerodavne odluke o prihvaćanju plana i programa donose uz poznavanje mogućih značajnih prekograničnih utjecaja koje bi plan ili program svojom provedbom mogao imati. Evo nekoliko riječi o osnovnim pitanjima koja se predlažu urediti ovim zakonom. Protokolom se uređuju pitanja procjene učinaka planova i programa država članica na okoliš što naravno predstavlja cilj protokola. I obrazloženja pojmova, pitanja, uvjeta, provedbe protokola, pitanja općih uvjeta za provedbu protokola, elementi postupka strateške procjene okoliša, pitanja sudjelovanja i informiranja javnosti u izradi planova i programa, prekogranične konzultacije, usvajanje planova i programa, provedbena tijela te odredbe za provedbu provedbe protokola. Protokol sadrži i pet dodataka. Kao što je prvi popis zahvata za koje okvir čine planovi i programi za koje se provodi strateška procjena. Dodatak drugi govori o popisu svih drugih zahvata za koje se prema nacionalnom zakonodavstvu provodi procjena utjecaja na okoliš, a za koje okvir čine planovi i program za koje se provodi strateška procjena utjecaja na okoliš. Treći dodatak određuje kriterije za utvrđivanje mogućih značajnih utjecaja na okoliš i zdravlje ljudi. Četvrti određuje podatke koje čine sadržaj Izvješća o okolišu i dodatkom 5. određeni su podaci koji se moraju dati javnosti pogođene strane. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. U ime kluba HDSSB-a, uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodo iz Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Evo nažalost u ovim važnim temama koje su danas na dnevnom redu u Saboru Republike Hrvatske nema puno zastupnika, nažalost kažem, ali evo nije razlog da o tome zaista danas i ne raspravimo, pogotovo o Prijedlogu zakona o potvrđivanju Protokola o strateškoj procjeni okoliša i uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica. Ovo preko državnih granica je posebno zanimljivo jer Republika Hrvatska zaista ima, da kažem, zanimljiv oblik sa vrlo, vrlo dugim graničnim crtama s državama oko sebe, državama koje pripadaju jednim dijelom Europskoj uniji, a opet drugim dijelom pripadaju još uvijek zemljama koje, kako se ono kaže, pripadaju Balkanu ili zapadnom Balkanu, kako god hoćete, dakle Republici Bosni i Hercegovini, Republici Crnoj Gori, Srbiji, a s druge strane imamo granicu sa članicama Europske unije, Slovenijom i Mađarskoj te morsku granicu sa Italijom. Govorim to iz razloga što zapravo, netko je rekao ovdje čini mi se gospođa Marijana Petir u svezi upravo rijeke Save koja nas evo, ali tu pripada i rijeka Una kao pritoka rijeke Save koja nas dijeli upravo ili graničimo ili mogu reći spaja sa Bosnom i Hercegovinom. Kako god to bilo važno za Sisačko-moslavačku županiju možda je još presudnije i važnije za Brodsko-posavsku županiju i za ostale županije Vukovarsko-srijemsku koje se prostiru dakle uz rijeku Savu i graniče na jugu rijekom Savom sa Bosnom i Hercegovinom, a opet na istoku Dunavom sa Vojvodinom koja pripada Republici Srbiji. Ono što zbog čega sam se upravo i javio za ovu raspravu je konkretan slučaj koji postoji u Brodsko-posavskoj županiji, a vezan je vrlo je vezan i vrlo konkretan za, uz ovaj ekološki da kažem set problema je rafinerija u Bosanskom Brodu. Dakle, na samoj graničnoj crti, na rijeci Savi koja je de facto zagađivač i zraka i vode rijeke Save. Kao što Sisak ima problema sa onečišćenjem zraka, sa zastarjelom tehnologijom Rafinerije Sisak, za Bosanski Brod i njihovu rafineriju mi i ne znamo u kojoj mjeri i kako osim što smo postavili mjerne stanice za mjerenje kakvoće zraka u Slavonskom Brodu, a građani svakodnevno protestiraju i žale se na nesnosni smrad, na da kažem gušenje u tom dimu koji proistječe iz Rafinerije u Bosanskom Brodu. I zbog toga u svakom slučaj HDSSB će podržati potvrđivanje Protokola o strateškoj procjeni okoliša uz konvenciju, s time da očekujemo da će to podržati i da će biti jedna od popisnica i Republika Bosna i Hercegovina. Naime, prije nekoliko mjeseci ovdje je u Saboru bio na klupama i sporazum, prijedlog sporazuma između Bosne i Hercegovine, Republike Hrvatske i Europske unije u svezi suradnje graničnih županija, naših 9 županija koje graniče sa Bosnom i Hercegovinom i 95 općina u Republici Bosni i Hercegovini u svezi suradnje u unapređenju, dakle ili zaštiti okoliša. Dakle, u ekologiji, turizmu i gospodarstvu. Ekologija je bila na prvom mjestu u tome sporazumu i mislim da je osigurano bespovratnih sredstava od 2 milijuna i 300 tisuća eura. Dakle, Europska unija je osigurala 2 milijuna i 300 tisuća eura nepovratnih ili bespovratnih sredstava za projekte koji će biti, dakle jedinstveni i za 9 hrvatskih županija i za 95 općina u Bosni i Hercegovini koje graniče, koje imaju dakle graničnu crtu između sebe. Ja bih volio i pozvao bih i s ovog mjesta nadležne, pogotovo da kažem u Brodsko-posavskoj županiji, Gradu Slavonskom Brodu, a i one preko Save ako čuju i vide da napokon se izradi projekt kojim bi Rafinerija u Bosanskom Brodu imala zaštitne mjere, filtere ili kako se to već zove koje bi onda kandidirala upravo i jedna država i Hrvatska i Bosna i Hercegovina zajednički prema Europskoj uniji kako bi se povukao dio ovih sredstava, a sve u svezi zaštite kakvoće zraka i vode koji su bitni, dakle za stanovništvo ove županije i gradova koji su naslonjeni na rijeku Savu. Dakle, i Broda, Bosanskog Broda i Slavonskog Broda i Županije Brodsko-posavske gdje živi oko, ukupno oko 200 i više tisuća stanovnika. Zbog toga pozdravljam evo ovaj Prijedlog zakona o potvrđivanju i bit ću suglasan da ga Republika Hrvatska i Vlada Republike Hrvatske potpiše. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je na redu uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege, gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Ovaj protokol, dodatak konvenciji dobro da je došao pred Sabor i dobro je da ga usvojimo. On nameće obavezu Hrvatskoj i propisuje naše ponašanje kada su u pitanju zahvati ili radovi ili radnje utjecaja na okoliš naših susjeda. Međutim, konvencija kao bazni dokumenat za ovaj protokol Hrvatskoj daje određena prava, mogućnosti da štiti svoje interese. Za uvod podsjećam vas negdje prije godinu i pol dana Italija je željela izgraditi terminal ukapljenog plina na moru kod Trsta. Republika Slovenija upravo je ovu konvenciju iskoristila da se direktno uplete u namjeru Italije. I uključila se u taj projekat kao neposredna zainteresirana strana, kao susjedna zemlja i cijelo je vrijeme bila prisutna u pripremi tog projekta uz veliku viku, apsolutni konsenzus u slovenskom Parlamentu dokazujući da taj terminal ili ti terminali direktno utječu na okoliš u slovenskom moru, ali i na zemlji. Iskoristili su dakle konvenciju kao pravni akt da zaštite svoje interese u smislu zaštite okoliša. I nitko se u Europi nije usudio Slovencima reći ni jednu riječ zamjerke zbog takvog ponašanja. Italija je imala grdne muke, preinake projekata, odgode i tako dugo dok nije pristala na sve ono što je Slovenija tražila projekat nije mogao biti pokrenut naročito od trenutka ulaska Slovenije u Europsku uniju. Primjer drugi. Ta ista Republika Slovenija donijela je sve potrebne formalno-pravne odluke da na rijeci Muri izgradi 8 hidroelektrana. Osma najbliže teritoriju Republike Hrvatske udaljena je svega 8 km od granice od Sv. Martina na Muri. Te odluke Slovenije bile su dobro čuvana tajna dok negdje prije 2 godine nisam oko toga pokrenuo pitanje i rasprave u Saboru, samo s jednim ciljem da se Hrvatska umiješa u tu namjeru Slovenije i tada je bilo odgovoreno od strane ministrice da je Hrvatska zatražila studiju utjecaja na okoliš tih 8 hidroelektrana. I to je posljednja informacija koju hrvatska javnost ima u uplitanju u Hrvatske u projekat 8 hidroelektrana Slovenije na Muri. Ja se sada pozivam na uredbu Vlade Republike Hrvatske o informiranju i sudjelovanju javnosti i zainteresirane javnosti u pitanju zaštite okoliša iz "Narodnih novina" 64 iz 2008. i pitam kako to da naše ministarstvo i slijedom konvencije i slijedom ove uredbe Hrvatskoj, a prije svega međimurskoj javnosti nije dalo ni jednu informaciju nakon one da smo zatražili studiju utjecaja na okoliš. Dakle, da li je susjedna, naši dobri susjedi i prijatelji, da li su nam dali studiju utjecaja na okoliš? Kakav je rezultat ekspertize te studije? Kakav je odgovor Zagreb u Ljubljani bio povodom toga? Koji su zahtjevi bili postavljeni? I koje su mjere zatražene da utjecaj, prekogranični utjecaj na okoliš tog ili tih zahvata na vodotok bude sveden na minimum? Ja naprosto ne mogu vjerovati da uvijek kada imamo određena prava prema međunarodnim propisima i aktima postavljamo se i djelujemo jako sramežljivo da se ne bi slučajno zamjerili susjedima. Jel tak i tak s njima imamo dosta problema, težave kak bi rekli oni. Zašto ovu konvenciju ne koristimo kada je potrebno zaštititi naše interese? Zašto se bojimo koristiti prava iz te konvencije i zašto, ako je bilo posredovanja, ako je bilo uplitanja, o tome hrvatska javnost nije izvještena? Zašto više pažnje posvećujemo svojim obavezama za investitore i zahvate u okoliš na teritoriju Hrvatske, odnosno na susjede, nego što posvećujemo pažnje što susjedi rade, a ima utjecaj za na zaštitu okoliša. I uostalom, je li se Hrvatska uplela u talijanski projekt terminala ukapljenog plina kod Trsta? Ako taj projekt ima utjecaj na okoliš u Sloveniji, ima i u Hrvatskoj. Ja ni jednom riječju prateći razvoj ustvari nisam čuo da je od odgovornih ljudi i za to zaduženih bilo išta u javnosti rečeno. Ali vas uvjeravam da će prvi hrvatski pokušaj izgradnje velikih takvih objekata kao što je terminal na Krku biti proglašen od značajnog utjecaja na okoliš u Sloveniji. Iskoristiti će svaku situaciju većeg zahvata energetskog na teritoriju Hrvatske i zagorčavati nam život. Ako je točno da je Vlada donijela odluku o izgradnji terminala ukapljenog plina na Krku, a objavljeno je da je, neće proći dugo vremena kada će se Slovenija proglasiti zainteresiranom stranom. Mislim da ovakvo ponašanje i ovakav strah od susjeda ne vodi dobro, da ih ohrabruje u ponašanju jednostranog ponašanja i da s podjednakom pažnjom trebamo pratiti ono što je radio susjed, a utječe na okoliš u Hrvatskoj, kao i ono što radimo mi, a utječe na okoliš i kod nas i u susjedstvu. I na kraju, ne mogu, a ne postaviti pitanje kako to da udruge koje se bave zaštitom okoliša u Republici Hrvatskoj, ali i u Republici Sloveniji nisu ni jednom akcijom popratile planove Slovenije, sada više ne planove, nego projekte u izgradnju čak 8 hidroelektrana, kako to da PR agencija angažirana od slovenske Vlade, PR agencija angažirana od slovenske Vlade je uspjela pasivizirati sve udruge za zaštitu okoliša u Sloveniji i Hrvatskoj, pa čak i one koje su dobile novac iz pretpristupnih fondova Europske unije s namjerom da se brinu o zaštiti okoliša? Je li moguće da jedna privatna PR agencija ima većeg utjecaja i na te udruge i na hrvatsku javnost nego ova konvencija koja vam daje pravo, gospodine državni tajniče i nameće obavezu da barem informirate hrvatsku javnost što smo učinili u pogledu zaštite hrvatskih interesa od slovenskih 8 hidroelektrana na granici sa Hrvatskom. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sada je na redu uvaženi zastupnik Vlatko Podnar. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Prije svega mogu reći da ću podržati ovaj zakon iz jednostavnog razloga zato što problemi zagađenja okoliša u smislu i zagađenja zraka koji se onda poslije toga očituje kroz kisele kiše i štete na šumama su prije par godina bile relativno i velike, pogotovo dok nam je na području današnje, odnosno Italije, pa zatim današnje Istarske županije i koksare Bakar bilo veliki utjecaj na onečišćenje zraka. Iz tog razloga se i velikim dijelom sušila i jela u Gorskom Kotaru, ali i u Lici pa je na taj način nekako se uspjelo rješavanjem Termoelektrane "Plomin" na ugljen i koksare u Bakru uspjelo se zaustaviti dijelom sušenje jele. Druga je stvar što danas imamo problem u sušenju jele koje nastaje dijelom i iz tih razloga što je prije došlo do zakiseljavanja tla, ali i dijelom iz izgradnje autoputa Zagreb-Split, autoceste i čestih klimatskih promjena, odnosno razlike u višegodišnjim prosjecima oborina u odnosu na ekstremne kad je do suše. Ono što je zanimljivo u ovome protokolu, odnosno konvenciji i što se najviše odnosi na šumarstvo je dodatak jedan stavka 4., plana 4 stavka 2. krčenje šuma na velikim površinama. Ja moram reći da općenito u Hrvatskoj se dešava krčenje šuma na, šta je to sad velika površina, da li je to hektar, ono što netko da smatra, za mene je hektar veliko krčenje, za nekoga je tisuću hektara malo krčenje, pa bi molio državnog tajnika da malo to pojasni. I isto tako u dodatku 2 gdje se govori o prvom pošumljavanju i krčenju šuma za potrebe prenamjene zemljišta. Ako smo izvršili prenamjenu zemljišta i pošumili je onda je već samim time prešlo u šumsko zemljište, ali krčenje da li opet ponavljam da li je to pol hektara, hektar, da li je to tisuću hektara ili itd., jel. Ili je to krčenje eventualno i za golf igralište jel koje je danas znamo kakav je Zakon o golf igralištima, pa onda možemo na taj način. Nadalje, ovdje se spominju i kamenolomi, površinski kopovi i vađenje treseta. Što ako je treset nastao i konkretno znam jedno područje treset i šta u okolici Koške koje prirodno nastaje i ako se koristi to je mala površina, nekih dva tri hektara, da li i to spada u tu procjenu zaštite okoliša i što će se desiti. Ono što imamo kroz Zakon o šumama i donošenje šumskogospodarskih planova, znači gospodarenje gospodarskom jedinom, zatim programa za gospodarenje šumama u privatnim šumama ili na kršu, zatim imamo po Zakonu o šumama šumskogospodarsku osnovu područja koja upravo obuhvaća sve te probleme i gdje propisuje bilo, ono je Zakonom o šumama zabranjeno krčenje šumama, no međutim ako se desi, ako se u program odnosno u gospodarsku osnovu unese da je krčenje šuma zbog izgradnje šumske prometnice ili zbog izgradnje autoceste koja onda potpada pod drugi dio procjene zaštite okoliša, ili znači za izgradnju autoceste, da li imamo javnu raspravu oko donošenja programa za gospodarenje šumama i … [[Govornik se ne razumije.]] gospodarenje, jer je to i u skladu sa FSC certifikatom koje su Hrvatske šume, odnosno hrvatsko šumarstvo dobilo za način gospodarenja na održivi način, na po trajnosti prihoda i na što je najosnovnije 95% šuma u Hrvatskoj su prirodne šume. Prema tome, evo ja bih samo toliko oko tih najosnovnijih stvari, da li se to odnosi onda ponovo kad već imamo regulirano zakonima i zakonskim aktima, i podzakonskim aktima način donošenja šumskogospodarskih osnova, bilo područja bilo gospodarske jedinice i programa za gospodarenje. Ja znam da je ovo konvencija i da to ne možemo mi utjecati sad na nju, ali prilikom sastanaka stranaka da se na to upozori i da se proba definirati što to znači krčenje šuma, odnosno na koji način ili novo pošumljavanje. Novo pošumljavanje može biti na isto tako na jedan hektar, ali može biti na tisuću hektara. Ovisno o financijskim sredstvima i sukcesivnom pošumljavanju. Evo ja ću samo toliko, jer to me zanimalo. Hvala.
Hvala lijepo. Slijedi dalje pojedinačna rasprava uvaženog zastupnika Jerka Rošina. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja bih htio odmah na početku kazati kako apsolutno podržavam donošenje Zakona o potvrđivanju protokola strateškoj procjeni okoliša uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica. Premda se radi reklo bi se o samo ratifikaciji jednoga protokola i jednoj formi zaključenja nečega šta je počelo već pred 5, 6 godina, mislim da ipak o tome treba kazati po neku riječ, barem zbog hrvatske javnosti, a ne toliko zbog uvjetno rečeno nagovaranja kolega da se priključe ovome i da glasaju za to. Naime, utjecaj na okoliš preko državnih granica je evidentan i prisutan u svakodnevnom životu, i sve ono što se događa negativno pokušali bi zaustaviti. S jedne strane imamo recimo neke žute kiše na Jadranu koje su posljedice nekog pijeska koji se iz Sahare digao, pa je iz Sahare sve došao do vamo, ali kao neka prirodna pojava koja tek napravi po neki estetski problem ili zanimljivu, moguće zanimljivu fotografiju, ali imamo i slučajeve poput Černobila, jednog prvog događaja s negativnim posljedicama koji je pokazao koliko je u negativnom smislu globalizam može biti prisutan. Dakle, ratifikacija ovog protokola je pokušaj i želja i u krajnjem slučaju i naš zadatak na koji pristajemo da se priključimo onima koji žele međusobne odnose u susjedstvu, pa i dalje od tog susjedstva regulirati na način da jedni na druge ne djelujemo u negativnom smislu i da sve ono šta bi se eventualno pojavljivalo u nekim našim planovima negativnog da od toga obavijestimo susjede, kao što očekujemo da i susjedi obavijeste nas. Zrak kao nešto što je temeljno pravo da dišemo, da bi mogli opstajati, eto u mnogim slučajevima nije onakav kakav treba biti, ne samo u slučaju Siska, nego recimo i okolišu, okolini cementnih tvornica koje su dosad ispuštale previše toga u zrak što se sedimentiralo, taložilo u okolinu, nije predstavljalo samo ružnu sliku, nego je predstavljalo i ružnu sliku koja se tek na rendgenu nekome može vidjeti koliko su ta pluća zagađena cementnom prašinom, pa i svjesni smo u ovo zadnje vrijeme rasprava o azbestu i onome što se taloži, a da ni ne znamo da se taložimo. Pa i nečemu što predstavlja gotovo bih rekao estetsko pitanje zagađenja kao nekad na splitskoj rivi onaj sumpor i sumpornih tijekova koji su jednom žilom sa sjeverne strane poluotoka spuštali do gradske luke. Dakle nešto što je elementarno zrak na koji svi imamo pravo da ga dišemo u kvaliteti koja je, ali koji predstavlja jednu estetsku komponentu od koje jedan američki znanstvenik govorio da je Hrvatskoj prekrasno modro crno nebo, dakle da se sve zvijezde vide kada je vedro, da ne postoje neka zagađenja koja stoje tome na putu. Pa onda da kažem nešto što je isto tako druga stvar po redu voda bez koje ne možemo. A imamo puno voda koje itekako zagađene, a zagađene su negdje gore daleko od nas, ali su tijekom vodenim tokom došle do nas. To me podsjeća na jednu zanimljivost jednog Njemačkog Zakona o tvornicama i uzimanju i ispuštanju tehnoloških voda. Jedna mala odredba sitna ali vrlo rječita koja kaže, da se ispust tehnoloških voda samo iznad u smislu tijeka rijeke, samo iznad uzimanja vode. Tako da eventualno zagađenja najprije proživljavaju oni koji ta zagađenja i stvaraju. Balastne vode u moru ono što se balastnim vodama i donosi i zagađuje more ili pitanje nafte mogućih nesreća na moru ili onoga što donosi rijeka Po u Jadran. Nije samo pitanje Italije i nije pitanje samo da se prolazi kroz Talijanske teritorijalne vode. Posljedice mogu biti i na našoj strani kao što posljedice sa naše strane mogu biti na talijanskoj. Dakle, pitanje toga međusobnog utjecaja jednih na druge izuzeto ... [[Govornik se ne razumije.]] Kada govorimo o strategiji o procjeni okoliša, onda se ta situacija mora analizirati i sa stajališta ne samo nekih biokemijskih opasnosti već i zvuka. Položaj nekakvog aerodroma značajno utječe na okoliš iako je taj aerodrom blizu neke granice, onda i u susjedstvu preko granice se ti problemi ćute, kao što se osjećaju i u Trogiru sa aerodromom i nedovoljnom kontrolom Čarter letova koji proizvode zvukove puno veće nego što je to dozvoljeno. Naravno kao što se brinemo o našem susjedstvu koliko će utjecati na nas, moramo biti disciplinirani i potpisati ovakav jedan protokol uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica i u smislu našeg utjecaja na druge. Ali u ovom trenutku iz onih spoznaja koje imamo svakako bi trebalo naglasiti da onečišćenja iz susjedne Bosne i Hercegovine, jer Bosna i Hercegovina nije ta koja se pridružuje ovom protokolu barem ne sada. Posebno rafineriju u Bosanskom Brodu, te utjecaja realizacije Projekta Gornji horizonti na dolinu Neretve. Republika Hrvatska je na razini država jugoistočne Europe potpisnica posebnog Ugovora o suradnji na prekogranične utjecaje kod procjeni utjecaja na okoliš sa zemljama koje nisu članice ESPO konvencije. Međutim, Bosna i Hercegovina nije potpisnica toga ugovora i znam da se na tome radi i dobro je da do toga dođe. Iz istoga razloga imajući to na umu, podržavam od jednog drugog ministarstva, ne ministarstva kojega predstavlja gospodin Mrduljaš, iz Ministarstva regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva da se o Projektu Gornji horizonti i utjecaji na dolinu Neretve zatraži jedna informacija cjelovita i da se dostavi u pisanom obliku barem odborima koji se tom problematikom bave, zaštita okoliša i prostornog uređenja. U svakom slučaju podržavam donošenje ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolega Rošin. Prijave za pojedinačnu raspravu smo iscrpili. Imamo prijavu u ime kluba SDP-a zaključno 5 minuta, uvažena zastupnica Mrela Holy. Izvolite.
Evo ga na samom početku izlaganja o ovom prijedlogu Zakona o potvrđivanju Protokola o strateškoj procjeni i okolišu uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica, želim reći da će klub zastupnika i zastupnica SDP-a podržati donošenje ovog zakona. Naime i sama Konvencija o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica, tzv. ESPO konvencija baš kao i pripadajući Protokol o strateškoj procjeni okoliša koji ovim zakonom ratificiramo iznimno su značajni dokumenti jer jačaju ulogu i znači zaštitu okoliša u domaćem i međunarodnom kontekstu, a posebice sudjelovanje domaće i inozemne javnosti u procesu odlučivanja o po okoliš i prirodu iznimno važnim projektima. U tom smislu donošenje Zakona o potvrđivanju Protokola o strateškoj procjeni okoliša uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica, odnosno ESPO konvencije a koje idu u pravcu jačanja uloga i značaja međunarodne suradnje i kooperacije u procesima donošenja odluka o projektima koje imaju potencijalno veliki negativni utjecaj na okoliš, ali jačanja domaćih mehanizama usmjerenih prema zaštiti okoliša, moramo pozdraviti i pozitivno ocijeniti. Podsjećam na ministarskom sastanku Okoliš za Europu koji je održan u Kijevu u svibnju 2003. godine usvojen je ovaj protokol uz ESPO konvenciju i ovim se protokolom uređuju pitanja procjene učinaka, planova i programa na okoliš država članica, a posebice elementi postupaka strateške procjene okoliša, sudjelovanje javnosti u izradi plana i programa, preko granične konzultacije te načinu usvajanja plana i programa, te provedbena tijela i odredbe za provedbu protokola. Uz protokol idu i dodaci, a najvažniji je dodatak za protokol je dodatak 1 koji uređuje za koje je to zahvate nužno izraditi planove i programe za koje se provodi strateška procjena okoliša. S obzirom na to da sam kao djelatnica Ministarstva zaštite okoliša sudjelovala u organizaciji trećeg sastanka konvencije koji je održan u lipnju 2004. godine u Cavtatu, iznimno mi je drago da danas imam priliku sudjelovati u procesu ratifikacije ovog protokola uz ESPO konvenciju. Cavtatske izmjene i dopune konvencije, smatram iznimno važnima, jer se njima naglašava važnost povezivanja ESPO konvencije s drugim više stranim ugovorima na području zaštite okoliša, jačanju instrumenta konvencije putem dvostranih ugovora, te proširuje se prilog jedan koji sadrži popis aktivnosti uključenih u proces procjene utjecaja na okoliš u prekograničnom kontekstu. Drugim riječima Cavtatskim izmjenama i dopunama ESPO konvencija se uskladila sa tzv. Arhuškom konvencijom o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti o odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša, te se njima pored toga dopušta svakoj državi koja nije stranka konvencije, da sudjeluje u radu tijela konvencije što također jača međunarodnu ali i regionalnu važnost ove konvencije. Kako? Tako što se ovim izmjenama omogućava zemljama koje nisu stranke konvencije da se uključe u prekograničnu procjenu utjecaja nekog zahvata na okoliš u ranoj fazi planiranja realizacije takvog projekta te se na taj način pozitivno utječe odnosno smanjuje negativni utjecaj koji bi na okoliš imala realizacija nekog projekta. U klubu SDP-a smatramo da biti strankom ove konvencije govori o zrelosti i odgovornosti države prema najvažnijem resursu današnjice a to je zdrav i očuvan okoliš i upravo slijedom te činjenice a s obzirom na to da je u saborsku proceduru ušla u dugo najavljivana Strategija energetskog razvoja Hrvatske smatramo da je iznimno važno da se danas o ovom prijedlogu zakona govori u tom kontekstu, kontekstu dosljednog poštivanja konvencija koje ratificiramo u ovom Visokom domu. Odgovornost i politička zrelost neke države ne mjeri se naime samo lijepim međunarodnim gestama kako je bez sumnje podrška ovim izmjenama i dopunama ESPO konvencije već i stvarnom željom prvenstveno vladajuće političke elite da u potpunosti ispoštuje ono što ratificiramo. Spremnost vladajuće stranke da to učini bit će vidljiva vrlo uskoro ukoliko u Saboru usvojimo Prijedlog energetske strategije koja je jedna temeljna strategija a podsjećam da ta strategija donosi odluku doduše koja se na neki način odgađa do 2012. godine o gradnji nuklearne elektrane, projekt "Družbu Adria", zatim paneuropski naftovod ili PEOP, projekt plinovoda TLG terminal na otoku Krku a svi ovi projekti ulaze u popis aktivnosti priloga I. ovoga ovog prijedloga zakona ali i prilog I. ESPO konvencije što znači da će Republika Hrvatska osim zelenog svjetla domaće javnosti za realizaciju ovih u ekološkom smislu vrlo potencijalno opasnih projekata trebati zeleno svjetlo i od inozemne javnosti. U tom smislu ja se doista nadam da će evo Vlada Republike Hrvatske i međunarodnu javnost kao i domaću javnost uključiti, ponovo razmotriti energetsku strategiju što je na kraju krajeva bio i zaključak Odbora za zaštitu okoliša i Odbora za prostorno uređenje i planiranje te da će ustvari na neki način prolongirati ustvari raspravu oko ove strategije. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. Ovime smo ukupnu raspravu iscrpili. Predlagatelj nema potrebe za završno obraćanje. Zaključujem ovu točku. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
Četvrto. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Protokola o strateškoj procjeni okoliša uz Konvenciju o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica. Dajem na glasovanje prijedlog odluke zakona. Molim uključimo se možemo glasovati. Rezultat? Sa 109 glasova za jednoglasno usvojen predloženi zakon.
Prelazimo na 7. točku dnevnog reda. - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 380 Predlagatelj izmjena i dopuna zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi po hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za zaštitu okoliša, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvješća sa sjednica odbora smo primili. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu i zajednički Odbor za zaštitu okoliša i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Izvolite gospodine državni tajniče. Davor Mrduljaš.
Gospodine potpredsjedniče, zastupnici i zastupnice. Pred vama je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu sa konačnim prijedlogom zakona. Razlog zašto Vlada predlaže ovaj zakon je provedba zaključka Vlada kojim je određeno da se svi posebni zakoni moraju uskladiti sa Zakonom o koncesijama pa se između ostalog, nedavno smo usklađivali Zakon o komunalnom ovdje, evo sada smo još i ovaj posljednji zakon iz područja djelokruga ovog ministarstva to je ovaj Zakon o otpadu koji sadrži koncesije i postupak dodjele koncesija i općenito cijelo pitanje koncesija valjalo je uskladiti sa Zakonom o koncesijama što se ovim zakonom i čini. Pored ostalog prateći primjenu ovoga zakona od kada su donesene sve njegove novele odnosno izmjene i dopune uočili smo određene pravne praznine i neke stvari koje je tim prazninama trebalo popuniti i riješiti pa se tako određuje pravo države na sanaciju lokacijama visoko opterećenim opasnim otpadom te pravo države u slučaju takve sanacije, uređuje se prekogranični promet otpadom koji se usklađuje s Uredbom EZ o pošiljkama otpada i uredili smo jedan dio koji se odnosi na uvoz otpada koji bi se mogao uvoziti u Hrvatsku samo u svrhu materijalne oporabe iz koje nastaje finalni proizvod ili određena sirovina. Ovom prilikom bilo je na odborima vrlo živo i htio bih zahvaliti na jednoj vrlo konstruktivnoj raspravi koju smo vodili na Odboru za zaštitu okoliša i prostornog uređenja i gdje smo još određenim amandmanima poboljšali taj tekst i čak ga ja bih rekao i pravno doradili i u određene pravne praznine, odnosno ne pravne praznine nego bolje rečeno pravne prijepore koji su se javili kod pojedinih odredaba popravili. I mislimo da na temelju i tih amandmana koje je predložio ovaj odbor odnosno zajednička sjednica Odbora za zaštitu okoliša i Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo kao i drugih odbora koji su dali svoje amandmane da smo dobili jedan vrlo kvalitetan tekst zakona u tom dijelu i da sve određene dvojbe koje bi mogle proizaći u daljnjoj primjeni zakona su na taj način otklonjene. Evo, toliko u najkraćim crtama. Ostavljam vam za raspravu i ostajem otvoren za vaše odgovore. Hvala.
Hvala lijepo. Žele li predstavnici odbora uzeti riječ? Odbor za zakonodavstvo? Ne. Odbor za zaštitu okoliša? Ne. Odbor za lokalnu i regionalnu samoupravu? Ne. Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo i zajedno sa Odborom za zaštitu okoliša kolega Rošin. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za zaštitu okoliša i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo sve češće imaju zajedničke sjednice na temama koje su od zajedničkog interesa. To nije samo pitanje racionalizacije vremena i predlagača i saborskih zastupnika već i zato da bi se određene teme mogle šire, kompleksnije sagledati i raspraviti pa na takav način smo raspravljali i o Prijedlogu zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o otpadu sa konačnim prijedlogom zakona, naravno u hitnom postupku, prvo i drugo čitanje, tako da ovo izvješće koje čitam čitam u ime Odbora za zaštitu okoliša i u ime Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo. Odbor za zaštitu okoliša i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo Hrvatskoga sabora raspravili su na zajedničkoj sjednici, održanoj 2. srpnja 2009. godine Prijedlog zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o otpadu sa konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 19. lipnja 2009. godine uz prijedlog da se sukladno članku 159. Poslovnika Hrvatskoga sabora predloženi zakon donese po hitnom postupku. Odbor za zaštitu okoliša temeljem članka 84.a Poslovnika Hrvatskoga sabora raspravio je predloženi zakon kao matično radno tijelo dok je Odbor za zaštitu okoliša temeljem članka 140. Poslovnika Hrvatskoga sabora raspravio predloženi zakon kao zainteresirano radno tijelo. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja istaknuo je da će se donošenjem Izmjenama i dopunama Zakona o otpadu uskladiti sa odredbama Zakona o koncesijama. Predloženim zakonom omogućuje se uvoz oporabljivog otpada u Republiku Hrvatsku te usklađuje prekogranični promet otpadom s uredbom EZ o pošiljkama otpada radi zbrinjavanja, pošiljkama otpada br. 1013./2006. u dijelu koje se odnosi za izvoz i provoz neopasnog otpada radi zbrinjavanja. Ocjena je da su provedbom Zakona o otpadu i njegovim provedbenih propisa stvoreni uvjeti i osigurani kapaciteti za uvoz materijalno oporabljivog otpada u Republiku Hrvatsku. Predloženim zakonom ujedno se i mijenjaju odredbe kojima se regulira postupak plaćanja naknade za gospodarenje posebnim kategorijama otpada na račun Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost od strane proizvođača i uvoznika proizvoda od kojih navedeni otpad protječe. U izlaganju posebno istaknuto da je izmjenama zakona omogućeno iskorištavanje vrijednih svojstava otpada koji ako se definira kao otpad i ako kao takav završi u okolišu jest opasan dok kao sirovina može biti oporabljen u korisni materijal. Nizom pravilnika o posebnim kategorijama otpada omogućen je razvoj poduzetnika koji zapošljavaju 3, 5, do 4 tisuće radnika. 3,5 do 4 tisuća radnika. Zakonom je predloženo i rješenje naknade troškova državi ukoliko sanira lokacije visoko opterećeni opasnim otpadom, a kada je onečišćivač poznat ali nije izvršio sanaciju ili je odbije izvršiti. U nastavku uvodnog izlaganja svoje primjedbe na Prijedlog zakona o Izmjenama i dopunama zakona o otpadu dala je predstavnica Udruge Zelene akcije. Pohvalila je prihvaćanje nekih primjedbi koje je predložila Zelena akcija u postupku izrade nacrta prijedloga zakona. Međutim, izrazila je zabrinutost zbog izostanka explicitne zabrane uvoza opasnog otpada koja postoji u važećem Zakonu o otpadu. Te zatražila da se navedena odredba unese i u ovaj prijedlog zakona. U raspravi o Prijedlogu zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o otpadu iskazana je sumnja da postojeći kapaciteti za … [[Govornik se ne razumije.]] otpada nisu dostatni niti za potrebe Hrvatske. Izraženo je žaljenje što nije istaknuta primjena načela onečišćivač plaća. U članku koji regulira sanaciju lokacija visoko opterećenih opasnim otpadom ali je podržano uvođenje prava državi na naknadu svih troškova sanacije koje se provode o njenom trošku. Nadalje, pohvaljena je mogućnost uvoza otpada čija se korisna svojstva mogu iskoristiti s ciljem razvoja gospodarstva i povećanja broja radnih mjesta. U nastavku rasprave iskazana je dodatna zabrinutost oko mogućnosti uvoza opasnog otpada pa čak i kada se radi o uvozu u svrhu oporabe. Spomenuto je i to da ne postoje tehnologije koje uopće ne utječu na okoliš i zdravlje zaposlenih te iskazana bojazan zbog niske ekološke svijesti poduzetnika i nedostatnog kapaciteta odgovornih institucija za nadzor gospodarenja otpadom. U odboru na iskazane primjedbe predstavnik predlagatelja odgovorio je da postoje dovoljni kapaciteti za uvoz pojedinih vrsti otpada u svrhu oporabe a da je spomenuto načelo onečišćivač plaća provedeno kroz niz pravilnika te da je uredba o plaćanju naknade korisnika okoliša a koja opterećuje pogone koji štetno djeluju na okoliš spremna na upućivanje u proceduru. U odgovoru na pitanje o tehnologijama koje opterećuju okoliš odgovoreno je da svaka djelatnost ima utjecaja na okoliš ali je bitno da ga ne opterećuje iznad propisanih granica. Nakon provedene rasprave, odbori su većinom glasova, Odbor za zaštitu okoliša sa 7 glasova za i 2 glasa suzdržana, te Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo sa 7 glasova za i 3 glasa suzdržana odlučili predložili Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu zajedno sa sljedećim amandmanima. Amandman 1. na članak 3: U članku 18.a stavak 3. briše se, u stavku 7. iza točke dodaje se rečenica koja glasi: "Troškovi sanacije smatraju se troškovima stečajnog postupka. Dosadašnji stavci 4., 5., 6. i 7. postaju stavci 3., 4. 5. i 6.". Obrazloženje, predloženim amandmanom uređuje se pitanje prava države u slučaju sanacije na način kojim bi se u primjeni izbjegli određeni prijepori te eventualna šteta koja bi mogla nastati za stranku zbog dvojbenog postupanja. Amandman 2. na članak 4., u članku 47. iza stavka 1. dodaje se novi stavak 2. koji glasi: "Zabranjuje se uvoz opasnog otpada osim u slučaju oporabe kada se s materijalnom oporabom dobiva novi proizvod ili sirovina koja oporabom prestaje biti otpad.", dosadašnji stavci 2. i 3. postaju stavci 3. i 4.". Obrazloženje, ovim amandmanom se uređuje pitanje iznimnog uvoza opasnog otpada za obradu u postrojenjima koja mogu osigurati potpunu reciklažu kojom se iz ovoga otpada dobiva novi proizvod ili sirovina koja nije otpad. Amandman 3. na članak 21., u članku 88. stavku 1., točki 19, u zagradi (iza brojke dva dodaje se riječ "i 3"). Obrazloženje, amandman je posljedica predloženog amandmana na članak 4. kojim se propisuje kaznena odredba. I konačno amandman 4. na članak 23. Članak 23. mijenja se i glasi: "Odredbe članka 18.a ovoga Zakona primjenjuju se i na postupke sanacije koje su u tijeku". Obrazloženje, ovom odredbom uređuje se pravo države na naknadu troškova sanacije i na postupke sanacije i lokacija opterećenim opasnim otpadom koje su u tijeku bez povratnog djelovanja. Gospodine potpredsjedniče hvala na pozornosti.
Hvala lijepo. Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime Kluba zastupnika SDP-a uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite kolegice.
Hvala vam, poštovani potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Na samom početku izlaganja o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu, s konačnim prijedlogom zakona želim reći da će Klub zastupnika i zastupnica SDP-a biti suzdržan prilikom glasanja o ovom dokumentu. Razloga za suzdržanost kluba SDP-a ima mnogo, a sada ću pokušati objasniti koji su to razlozi. Nažalost, Vlada Republike Hrvatske i nadležno Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva i ovom su prilikom, kao i mnogo puta prije, odlučili zanemariti krovni Zakon o zaštiti okoliša koji propisuje minimalni rok od 30 dana za sudjelovanje javnosti u postupku izrade zakona i provedbenih propisa koji bi mogli imati značajni utjecaj na okoliš. U klubu SDP-a smatramo kako je Zakon o otpadu propis koji ima iznimno veliki utjecaj na okoliš te je stoga bilo nužno da predlagatelj poštuje spomenuti 30-dnevni rok za provedbu javne rasprave. Nažalost, Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva prilikom objave poziva javnosti za dostavu komentara, mišljenja i prijedloga na nacrt, na svojim Internet stranicama dana 4. svibnja 2009. godine nije objavilo datum početka, kao ni datum isteka roka za sudjelovanje javnosti. Osim toga, a na šta smo upozoravali prilikom prošlogodišnjih izmjena i dopuna ovog zakona, Zakon o otpadu se praktički mijenja skoro svake godine, a to nipošto ne doprinosi pravnoj sigurnosti. I ovom prilikom upozoravamo da će u vrlo skoro vrijeme biti potrebno napraviti sasvim novi Zakon o otpadu koji će biti usklađen s novom EU Direktivnom o otpadu, tzv. "West Framework" direktivom. U klubu SDP-a smatramo kako će to biti prilika da se razmotri reforma sustava gospodarenja otpadom, a s obzirom da je danas iznimno upitna funkcionalnost toga sustava. Zakon o otpadu jedan je od najvažnijih propisa iz područja zaštite okoliša, a s obzirom na to da je ovo već njegova treća izmjena u tri godine, smatramo kako je nužno izdati pročišćenu verziju ovog zakonskog teksta kako bi se mnogobrojne zainteresirane strane mogle lakše snalaziti u ovom iznimno važnom propisu, a čime će se osigurati i bolja, efikasnija provedba zakona. Iako se na prvi pogled čini kako se ovim Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu predlažu bazične i nužne izmjene zbog usklađivanja s novim Zakonom o koncesijama, te kako u tim izmjenama nema ništa sporno, nažalost to nije slučaj. Naime, ovim se prijedlogom zakona omogućava uvoz oporabljivog otpada, a i vidjeli smo opasnog otpada i to pod izlikom da su provedbom cijelog niza pravilnika kojima se uređuje gospodarenje posebnim kategorijama otpada, ostvareni uvjeti i osigurani kapaciteti za kvalitetnu i učinkovitu oporabu korisnog otpada, te da slijedom toga nema više potrebe za ograničavanjem uvoza takvog otpada. No je li doista baš tako? Zar se doista situacija u području postupanja s otpadom u proteklih godinu dana ili par godina u Hrvatskoj toliko popravila da već sada možemo govoriti o otpadu kao korisnoj sirovini, a ne više smeću koje ugrožava naš okoliš i prirodu, zdravlje ljudi i životinja? Na ovo pitanje moramo odgovoriti ne. Nažalost, nije se popravila. Naime, mi danas u Hrvatskoj ne možemo govoriti o sustavu gospodarenja otpadom jer mi tog sustava nemamo. Najočitiji dokaz ove tvrdnje je taj što danas u drugoj polovici 2009. godine još uvijek nemamo, osim u planovima i papirima, nijedan ponavljam nijedan centar za gospodarenje otpadom. Osim toga, činjenica jest da Republika Hrvatska nema kapaciteta pojedinih kategorija oporabe za obradu niti vlastitih količina otpada, a kamoli uvezenog otpada, a nemamo ni prikladnu metodu ili bas tehnologiju oporaba. Odredbe kojima se omogućava uvoz oporabljivog otpada u Hrvatskoj iznimno su uznemirile aktiviste i aktivistice za zaštitu okoliša, od kojih smo zaprimili cijeli niz primjedbi, predstavki i apela da učinimo sve kako bi se sporni članci 4. i članak 21. izmijenili na način da ne omogućuju nekontrolirani uvoz otpada u Hrvatsku. Iako je u prijedlogu zakona o kojem danas raspravljamo izbačena odredba koja omogućava uvoz otpada radi zbrinjavanja i korištenja u energetske svrhe, a koja je postojala u nacrtu ovog zakona, prije njegovog ulaska u saborsku proceduru, iz ovog prijedloga zakona ipak nije jasno zašto se liberalizira hrvatsko tržište oporabljivim otpadom kada još ne raspolažemo s potrebnim kapacitet za oporabu u Hrvatskoj nastalog otpada. Podsjećamo kako je jedan od ciljeva Europske unije samodostatnog kapaciteta za oporabu otpada u Europi, kao i u svakoj zemlji članici zasebno, koje podrazumijeva poštovanje načela neposrednosti nastanka otpada odnosno ograničavanja uvoza otpada. Međutim, odredbe ovog prijedloga zakona ne samo da ne ograničavaju uvoz otpada, već razvodnjuju postojeće odredbe o uvozu otpada, a za takav stav ne postoji opravdanje tzv. usklađivanjem sa europskom legislativom. Naime, prošlogodišnje izmjene krovnog dokumenta Europske unije o otpadu, Republiku Hrvatsku kao zemlju u procesu pridruživanja ne obvezuje na potpunu liberalizaciju tržišta otpadom. Podsjećamo da članak 16. direktive 2008/98 EC, koji govori o principa samodostatnosti i neposrednosti, daje slobodu odlučivanja o uređenju tržišta otpadom u zemljama članicama. Stoga je nejasno zašto se ovim prijedlogom zakona predlaže takva, gotovo potpuna liberalizacija tržišta otpadom Republike Hrvatske. Iako pozdravljamo namjeru predlagatelja da zakonski uredi odnosno omogući nesmetane sanacije okoliša na lokacijama visoko terećenima opasnim otpadom, u slučajevima kada je onečišćivač ili proizvođač poznat, a odbio je izvršiti sanaciju, što je bio slučaj podsjećam sa sanacijom "Salonita", odnosno da mu omogući naplatu sanacije sjedanjem na nekretnine, a to je smisao članka 3. odnosno novog članka 18.a zakona, postavljamo pitanje hoće li članak 23. ovog prijedloga zakona a kojim se regulira naplata troškova i onih sanacija koje su izvršene prije stupanja na snagu ovog zakona, biti dovoljno jaki instrument provedbe te naplate? Iskreno se bojimo da neće. Koristimo i ovu priliku kako bismo upozorili da spomenuti članak 3. ovog prijedloga zakona, odnosno novi članak 18.a nigdje ne govori o obvezi poštivanja načelo onečišćivač plaća koji je obveza iz krovnog Zakona o zaštiti okoliša. Hoće li država naplaćujući troškove sanacije takvih objekata, sjedinjen na nekretnine, u te troškove uračunati neplaćene dugove po načelu onečišćivač plaća? U klubu SDP-a smatramo kako bi se u toj naplati definitivno morale uračunati obveze po načelu onečišćivač plaća. Slijedom svega prethodno rečenog, a ponajviše zbog po nama nepotrebnih izmjena zakona u dijelu liberalizacije hrvatskog tržišta otpadom, dozvoljavanjem uvoza oporabljivog otpada, a nažalost i određenih kategorija opasnih otpada kao što vidimo, klub SDP-a bit će suzdržan prilikom glasanja o ovom prijedlogu zakona.
Hvala lijepo. U ime Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke, zastupnica Petir.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke evo do današnjeg izlaganja državnog tajnika je davao uvjetnu podršku ovom zakonu, obzirom da je državni tajnik ovdje obećao da će prihvatiti amandmane Odbora za zaštitu okoliša i Odbora za prostorno uređenje, a koji se odnose na ograničavanje uvoza opasnog otpada. Možemo reći da ćemo mi u klubu HSS-a podržati ovaj zakon, jer za nas u HSS-u doista nije bilo prihvatljivo uvođenje opasnog otpada kako je to predviđeno ovim izmjenama i dopunama zakona. Sigurno da je pitanje zbrinjavanja otpada izuzetno važna okolišna tema, ali sve više i ekonomska tema i da danas kad govorimo o ovom zakonu treba istaknuti da osim usklađivanja sa Zakonom o koncesijama ovaj zakon je i poprilično važan zbog rada tijela i državne uprave i jedinica lokalne samouprave kad je riječ o samom gospodarenju otpada. Istaknuto je već u prethodnim raspravama da se predloženim zakonom omogućuje uvoz uporabljivog otpada u Republiku Hrvatsku i da se usklađuje prekogranični promet otpadom sa uredbom Europske zajednice o pošiljkama otpada. Predloženim zakonom ujedno se mijenjaju odredbe kojima se regulira postupak plaćanja naknada za gospodarenje posebnim kategorijama otpada na račun Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost od strane proizvođača i uvoznika proizvoda od kojih navedeni otpad potječe i mi smatramo da je to doista uvođenje reda u gospodarenje otpadom. Izmjenama zakona omogućeno je iskorištavanje vrijednih sredstava otpada koji ako se definira otpad i ako kao takav završi u okolišu jest opasan, no kao sirovina može biti uporabljen u korisni materijal. Nizom pravilnika o posebnim kategorijama otpada omogućen je razvoj poduzetnika koji zapošljavaju od 3 i pol do 4000 radnika. Zakonom je predloženo i rješenje naknade troškova državi ukoliko sanira lokacije visoko opterećene opasnim otpadom, a kada je onečišćivač poznat ali nije izvršio sanaciju ili je odbija izvršiti. I tu bih voljela spomenuti jedan primjer koji je aktualan, koji je potresao hrvatsku javnost o kojem ste raspravljali ovdje u Hrvatskom saboru i na terenu. To je pitanje sanacije tvornice “Salonit“ u stečaju i sanacije onih onečišćenja koja su nastala radom tvornice, pa bih podsjetila uvažene zastupnike i zastupnice ali i hrvatsku javnost što se sve u tom slučaju događalo i zašto su u tom kontekstu ove izmjene i dopune Zakona o otpadu izuzetno važne. Naime, prije otvaranja stečajnog postupka 2004. godine vlasnik “Salonita“ d.d. iz Vranjica bio je Jozo Čurković za kojeg vjerujem svi znate da je izvan zemlje. U stečajnom postupku otvorenom 2004. godine prijavljena su potraživanja preko 300 milijuna kuna od strane raznih vjerovnika. Rješenjem Inspekcije zaštite okoliša u srpnju 2006. godine naloženo je stečajnom upravitelju, a radi zaštite okoliša i zdravlja ljudi da provede postupak sanacije radi zbrinjavanja azbestno-cementnog otpada iz kruga tvornice. Isto to nije učinjeno već je zatraženo od Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva da ministarstvo osigura financijska sredstva za sanaciju. Vlada Republike Hrvatske donijela je zaključak u studenom 2006. godine kojim je zatražila provođenje postupka sanacije azbestno-cementnog otpada iz kruga tvornice “Salonit“ d.d. u stečaju. Zaključkom saborskog Odbora za zaštitu okoliša o problematici onečišćenja azbestom u Republici Hrvatskoj 27. lipnja 2008. godine. Zaduženo je Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva i Fond za zaštitu okoliša da provedu hitne i stručne mjere, odnosno sanaciju kave na kojoj se nalazi nogometno igralište Omladinac u Vranjicu, da se provede sanacija tvornice “Salonit“ d.d. u stečaju i sanacija “mravinačke kave“. S tim u vezi ministarstvo i fond poduzeli su sve pripremne izvršne radnje vezane uz navedene sanacije. Cijeli postupak sanacije predstavlja jednu cjelinu koja je podijeljena u nekoliko faza. Do sada je provedena sanacija azbestno-cemetnog otpada iz kruga tvornice “Salonit“ d.d. u stečaju na lokaciji “mravinačke kave“. Zbrinuto je preko 8 tisuća metara kubnih azbestno-cementnog otpada. Isto tako, provedena je sanacija kave na kojoj se nalazi nogometno igralište Omladinac u Vranjicu, te je u tijeku izrada projektne dokumentacije za ishođenje lokacijske i građevinske dozvole za sanaciju “mravinačke kave“. Vrijednost ovih radova iznosi preko 79 milijuna kuna. Procjenjuje se da će ukupna ulaganja fonda do završetka sanacije “mravinačke kave“ dekontaminacijom unutarnjih i vanjskih prostora tvornice “Salonit“ d.d. u stečaju i sanacija “obale Kosica“ iznositi oko 200 milijuna kuna. Zakon o otpadu koji sada imamo propisuje mogućnost povrata uloženih sredstava države kada je poznat vlasnik što u ovom slučaju jest. I posjednik opasnog otpada koji je bio dužan provesti postupak sanacije i zbrinjavanja, ali to nije učinio, a u ovom slučaju to doista nije učinio pa je taj posao na sebe preuzela država. Međutim, te odredbe koje danas imamo ne daju kvalitetno rješenje za povrat uloženih sredstava i upis zakonskog založnog prava kada tu sanaciju izvrši država. Stoga je nužno prihvatiti predložene odredbe Zakona o otpadu o kojima danas raspravljamo, jer mislim da se svi slažemo da bi bilo nepošteno da država uloži 200 milijuna kuna u tu sanaciju, a da ne dobije povrat tih sredstava. Ono što bih ja voljela ovdje ako je moguće državni tajniče jedino dobiti kao odgovor, jer naravno mi podržavamo ove izmjene i dopune Zakona o otpadu kao što sam rekla obzirom da ste prihvatili amandmane odbora. I mislim da se ovim izmjenama i dopunama zakona rješavaju važna pitanja kao što je ovaj primjer tvornice “Salonit“. No, spomenuto je u uvodnom dijelu zakona da nisu potrebna dodatna financijska sredstva u proračunu. Ovo je više retoričko pitanje, ali potkrijepit ću ga i primjerom jer naime da li je doista razina nadzora graničnih prijelaza dobra i da li su naše inspekcijske službe doista dovoljno kapacitirane da bi uspješno mogle kontrolirati i prekogranični promet otpada. To vas pitam zbog toga, jer mislim da ipak treba osigurati nešto novca, da treba ipak kapacitirati naše službe, upoznati višeg inspektora, educirati ih. Isto tako kada je riječ o carinskim službama jer se sjetimo što se dogodilo nedavno kada je kamion sa oznakama BiH prošao kroz Hrvatsku vozeći otpadno željezo koje je zračilo 50 puta više od prirodnog. Zračenje su otkrili slovenski carinici, nisu obavijestili naše carinike. Ali je poanta u tome da je taj kamion prošao kroz cijelu Hrvatsku i da nitko od naših službi nije primijetio da se nalazi radioaktivni materijal na kamionu. Zbog toga mi se čini važno, nije dužno da se to definira u samoj preambuli zakona. Ali mi u klubu HSS-a pozivamo i ministarstvo i Vladu Republike Hrvatske da doista nešto više novca uloži u kapacitiranje inspekcije zaštite okoliša. Ne samo te inspekcije, ali ona je važna za realizaciju ovog zakona i za nadzor, nego i svih inspekcijskih službi jer taj novac ne treba žaliti, to ne treba smatrati izdatkom zbog toga što počesto donesemo zakone u Hrvatskom saboru koji su vrlo kvalitetni, a onda u praksi na terenu padamo, za nadzor provedbe i ovog zakona i drugih zakona važne su inspekcijske službe i mi podržavamo napore i zahtjeve ministarstva da se tu uloži više novca. Hvala lijepo.
I u ime Kluba zastupnika Hrvatske narodne stranke, uvažena kolegica zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Eto, nakon stupanja na snagu Zakona o koncesijama, potrebno je Zakon o otpadu uskladiti sa spomenutim. U protekle 3 godine ostvareni su uvjeti i osigurani kapaciteti za kvalitetnu i učinkovitu oporabu korisnog otpada te više nema potrebe za ograničavanjem uvoza oporabljivog otpada. U provedbi zakona uočene su potrebe za određenim izmjenama radi jasnoće i preciznosti teksta. Zakonom se usklađuje prekogranični promet otpadom s uredbom … [[Govornica se ne razumije.]] pošiljkama otpada broj 1013/2006 u dijelu koji se odnosi na izvoz i provoz neopasnog otpada radi zbrinjavanja. Bitna pitanja koja se usklađuju sa Zakonom o koncesijama odnose se na djelatnosti gospodarenja otpadom kako slijedi. Za koje se koncesije dodjeljuje, određuju se davatelji koncesije, rokovi na koje se koncesije dodjeljuju, odnosno trajanje koncesije, potrebna dokumentacija za nadmetanje, kriteriji za odabir ponuditelja, sadržaj odluke o odabiru najpovoljnijeg ponuditelja te ugovora o koncesiji. Koncesija za obavljanje djelatnosti gospodarenja otpadom kao komunalne djelatnosti daje se u skladu sa odredbama zakona kojim se uređuje komunalno gospodarstvo. Dalje, nadopuna zakona je i u nužnosti da se u korist Fonda za zaštitu okoliša i energetske učinkovitosti uplaćuju naknade radi pripreme, provedbe i razvoja sustava povrata, skupljanja, uporabe i zbrinjavanja posebnih kategorija otpada. Htjela bih na kraju podvući da se izmjenama zakona omogućilo iskorištavanje vrijednih svojstava otpada koji ako se definira kao otpad i ako kao takav završi u okolišu jest opasan, dok kao sirovina može biti oporabljen u korisni materijal. Budući da eto, predlagač usvaja amandmane koji je podnio Odbor za zaštitu okoliša i prostorno uređenje, zastupnici kluba Hrvatske narodne stranke ocjenjuju da ovim nadopunama i izmjenama imati ćemo pozitivne učinke pa ćemo podržati ovu nadopunu i izmjenu zakona.
Hvala lijepo uvažena zastupnice. U ime klubova više nemamo prijava. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva se prijavila uvažena zastupnica Mirjana Ferić-Vac. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Donositi zakon po hitnom postupku koji nije potrebno u ovom trenutku niti ovako usklađivati s europskim zakonodavstvom nije nužno, nije potrebno, nije ni opravdano i nije ni potkrijepljeno. Kako bi o nekim točkama u člancima u ovom zakonu raspravljali sa dovoljno podataka, a osvrnuti ću se prvenstveno na onaj dio gdje se radi o uvozu otpada, članku 4. Želim vam reći nešto, gospodine državni tajniče. U Hrvatskoj postoje županije u kojima su se razvili pogoni za reciklažu, za oporabu pojedinih sirovina, papira, stakla, plastike, ulja itd. Da bi mogli o tome odlučivati na ovaj način i ovako kako je gospodin u ime odbora, kolega zastupnik argumentirao, valjalo je napraviti jedan registar iz kojeg proizlazi koliko takvih pogona ima, koji je njihov kapacitet, koliko zapošljavaju ljudi, s jedne strane i registar koliko, barem npr. u nekoliko županija postoji realno takvog otpada u Hrvatskoj. Da bi zapravo shvatili da onda postoji eventualno potreba uvoza za postojeće kapacitete proizvodnih pogona. No međutim, to ne proizlazi iz nikakvog vašeg obrazloženja niti iz bilo kakvoga dokumenta koji bi pratio ovaj prijedlog. Tim prije što će se prema EU direktivama malo drugačije stvari morati posložiti. Također sam apsolutno protiv toga da se uvozi opasni otpad. Pa kakve mi nove kategorije uvodimo u zemlju u kojoj štitimo okoliš? Kakve mi nove prostore otvaramo u toj zemlji za one koji će stvarno uvoziti opasni otpad, koji će onda na račun građanki i građana Hrvatske trebati negdje zbrinuti, deponirati itd. U ostalom, jučer je kolega Franić govorio o Strategiji energetskoj i o vlasničkom udjelu Hrvatske u nuklearki Krško. Pa i tamo nastaje taj udio otpada za koji Hrvatska itekako mora puno izdvojiti sredstava da bi se zbrinuo. Osobno želim reći za taj članak 4. da je pitanje kontrole jedno ključno pitanje. Nama danas prođu zaista kamioni koji sadrže radioaktivni otpad, a da naše službe to, u krajnjoj liniji ne primijete. Jedna je stvar. Druga stvar, ako će to osigurati funkcioniranje postojećih reciklažnih proizvodnih pogona, onda to ima nekog smisla, ali mora biti ograničeno. Nama se ne može desiti da se uvezu ponovno nekakvi stari frižideri od kojih se nešto iskoristi, da, nešto se reciklira, a opet ostaje ogroman broj nezbrinutog otpada kojeg treba negdje deponirati. I nama se ne može desiti zato što će netko iskoristiti srebro iz neke vrste otpada kao što je baterija da uveze baterije jer je ono što ostaje iza toga apsolutno nedozvoljivo da se uvozi. Uostalom ni danas sa našim baterijama koje deponiramo u Hrvatskoj ne znamo kuda ćemo i što ćemo. Prema tome, ovaj zakon se donosi očito da se prebrodi neko vrijeme zašto i iz kojih interesa nije dobro špekulirati. Ako postoji nepovjerenje prema službama koje kontroliraju ovakvu vrstu posla, onda ga to jednim zakonom treba otkloniti. Čudim se da idemo u pravcu povećanja opasnog otpada i čudim se da nismo ovo popratili bolje. Mi danas znamo da u Hrvatskoj se vraćaju plastične boce, da nedostaje plastičnih boca recimo za pogone koji recikliraju plastiku, ali registar da ste jedan takav dali onda bi bili sigurni da je to tako. Ovako pretpostavljamo. Mi znamo da se danas vraća daleko više boca od stakla i druge staklene ambalaže, ali opet niste dali o tome neki podatak koji bi nam pokazao tu relaciju da će nam propasti ne znam 4, 5 tisuća radnih mjesta ukoliko to ne napravimo. A onda takav zakon to mora strogo i isključivo ograničiti. U ovakvom slučaju nema potrebe za hitni postupak, nedorečen je, neodređen prema budućim interesima građanki i građana Republike Hrvatske na našoj Strategiji zaštite okoliša. Hvala lijepo.
Hvala lijepo zastupnice. Imamo jednu prijavu za repliku, uvaženi kolega zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite kolega.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče. Pa kolegice, vi ste upravo ovako sa ovim dijelom kada ste spominjali pitanje koji su to kapaciteti koji će prerađivati taj oporabljivi otpad i na konstataciju da bi trebali imati i znati koji su to kapaciteti, sigurno nije dovoljno ovo što je rečeno u ovom uvodnome dijelu da su osigurani uvjeti i osigurani kapaciteti za uvoz oporabljivog otpada u Republici Hrvatskoj. Mi iz uvodnog izlaganja državnog tajnika, a i iz ovog materijala ne vidimo koliko je toga otpada bi trebalo se i omogućilo da se uveze, a i gdje bi se taj otpad i prerađivao. Mislim da je to jedno od ključnih pitanja u ovome dijelu, jer znademo šta se sve može dešavati sa uvozom otpada, ali isto tako možemo i znati da otpad koji se nalazi i kod nas da li je on na učinkovit način i prerađen. Uz to pitanje još ovo što ide uz ovo, a to je pitanje uvoza, odnosno provoza opasnog otpada. Mislim da je to jedno od ključnih također pitanja zbog kojega sigurnost naših građana i ljudi može biti u velikom smislu ugrožena. Zbog svega toga i jedno i drugo sigurno da bi trebalo imati jednu širu raspravu, a ne ovakav jedan hitni postupak. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, uvažena kolegica Mirjana Ferić Vac.
Ništa kolega, hvala vam lijepo. Ali to je smisao zapravo svega ovoga sa najboljom namjerom. Ja uopće ne želim vjerovati da je ovo vrijeme koje zakon omogućava i prostor za eventualne neke manipulacije. To ne želim vjerovati. Ali se može desiti ukoliko ne znamo koliko postoji onoga što se može reciklirati, koliko pogona, dakle registar. A uostalom još i u članku 3. gdje vi govorite da država može sanirati. Pa država mora, država je dužna brinuti o tim stvarima. Država ne može a da može. Ona mora. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Dalje se za raspravu prijavio uvaženi kolega zastupnik Anđelko Mihalić. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolege i kolegice saborski zastupnici. Evo ja sam isto tako kao što su moji prethodnici govorili i predsjednik mog Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo gospodin Jerko Rošin, isto tako i gospođa Petir uz uvjet da se prihvate ovi amandmani koje je dao odbor, onda ću biti za taj prijedlog zakona. Naime, situacija u Republici Hrvatskoj u zadnjih 10 godina glede pitanja zbrinjavanja otpada je bitno uznapredovala i situacija je puno bolja nego je to bilo prije 10 godina. Društvo u cjelini više pažnje pridodaje tom problemu koje je zapravo i možda najveći problem i naše države i svake druge, dakle zaštita čovjekovog okoliša. Sama ova zadnja, zadnje dvije, tri godine kada postoji odvojeno skupljanje PET ambalaže bitno je popravilo situaciju na lokalnim deponijama, ali isto tako moram reći da ne znam koja županija, možda vrlo malo županija ima danas riješeno pitanje lokacije za gradnju deponija. Dolazim iz sjeverozapadne Hrvatske i imao sam možda tu sreću ili nesreću što sam bio načelnik jedne općine gdje smo dugi niz godina imali velikih problema oko deponija i međutim uspjeli smo to zahvaljujući i fondu i ministarstvu riješiti na jedan izuzetno dobar način. To je bila jedna velika deponija na samom ulazu u grad Varaždin, i dugi niz godina građani na tom području su imali velikih problema sa time. Jednom dobrom politikom mi smo uspjeli to riješiti i sanirati, a sada sama pomisao. Kada sam morao prisustvovati ovome i izmjeni, prijedlogu i izmjeni dopune Zakona o uvozu opasnog otpada govori da imamo i svojeg otpada previše mi nije baš dobro sjelo, međutim kada sam čuo i kada smo razmotrili dobro na tom odboru i došli do zajedničkog suglasja oko prihvaćanja ovih amandmana, mislim da je to dobro. I sada je bilo firmi koji su smatrali da imaju kvalitetno postrojenje i rješenja za uporabu takvog pa nazovimo ga opasnog otpada koje dolazi izvana, to nije bio slučaj. Mi moramo puno više edukacije i puno više novaca dati u inspekcijske službe, a ne da građani krišom i u strahu anonimna pisma pišu i gradonačelniku Varaždina i meni i ostalima kada se dogodi takva pojava. Inspekcijske službe tu trebaju biti jasne i rezolutne i zabraniti bilo kome da se bavi tim poslom tko nema ama baš sve uvjete kako propisuje zakon. Onda je bolje dati onim firmama i bolje to sve legalizirati, nego na način mimo zakona da se takav otpad uvozi u Republiku Hrvatsku i da se ovdje na koje kakve načine deponiraju i odlažu. Činjenica je da je tijekom rata puno opasnog otpada došlo u Republiku Hrvatsku i poslije toga svega puno, puno novaca i fond i ministarstvo i jedinice lokalne samouprave su uložile u sanaciju takvog stanja. Moram nadalje reći da je najvažnije, podvlačim najvažnije kvalitetno pripremiti uvjete za provođenje ovog zakona, ne štedjeti novce još jedanput govorim za edukaciju ljudi. Mi danas na terenu imamo velikih problema sa inspekcijskim službama. Znam da nema inspektora dovoljno. I kada se pojave određeni problemi onda se na adekvatan način ne reagira i onda se na drugi način i sokoli te ljude koji će se sada vjerojatno htjeti manje više svaki treći baviti tim poslom. To je inače unosan posao. Uvoz bilo kakvog otpada i preko granična trgovina sa otpadom je unosna. Da li u ovom ili u onom smjeru. Mi smo imali jedan slučaj prije 10 godina kad je bila priprema gradnje jedne tvornice u Varaždinu koja danas zapošljava 3 tisuće radnika ... Čuli ste svi za tu tvornicu. Ali oni su tu trebali imati i štavljenje i proizvodnju kože. Svaki dan bi imali 100 tona otpada. Ja sam bio protiv toga da na području naše općine bude izgrađena takva tvornica, pa usprkos toga što su oni evo zaposlili danas 2 tisuće ljudi. Ali ipak se nije to dogodilo. Danas se tamo odvija šivanje itd. i evo to je jedna tvornica koja spada sada u red možda i najboljih tvornica u sjeverozapadnoj Hrvatskoj. Ali mi smo toga momenta procijenili da nam je važnije zaštiti okoliš i sve ostalo, nego prihvatiti bilo kakvu proizvodnju i onda što se događa kasnije. Kasnije se obično često puta dogodi, ne velim da bi se to dogodili sa Boksmarkom. To je jedna izuzetno dobara i kvalitetna firma i znam gazdu i direktora te firme koju vode. Međutim, dogodi se često puta stečaj. Gazda ode, a problemi ostaju Republici Hrvatskoj i zato tu treba voditi. To se isto dogodilo sa Vranjicom. I da nije bilo ovdje intervencije države pitanje kakva bi situacija bila dolje na terenu. Dakle, još jedanput velim ako će to biti, a događalo se i sada i sada se moglo voziti velikim dijelom taj otpad. Onda neka to bude pod kontrolom i da se radi na najbolji mogući način kako to propisuje zakon. A svi oni koji se neće pridržavati toga, trebaju biti sankcionirani. I zato trebamo imati educirane ljude koji će znati se nositi sa tim problemima. Naravno ne isključujemo tu i ulogu lokalne samouprave. Ne mogu načelnici i gradonačelnici žmiriti na takve pojave. Moraju znati što se dešava u njihovim sredinama. I vjerujte mi da će onda sigurno biti puno bolja situacija nego što je sada. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolegi zastupniku. Imamo dvije replike prijavljene. Najprije uvaženi kolega Gulić Krešimir. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Pa htio bih samo nadopuniti na kolegu Mihalića i reći da treba pohvaliti u svakom slučaju ministarstvo i Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost, jer mislim da u zadnjih nekoliko godina od kada je evo preko ministarstva i djeluje fond, moramo biti sretni da evo stvarno više nemamo guma, auto olupina, frižidera, ne znam sve što smo imali po našim šumama, potocima i poljima. I stvarno mislim da na taj način stvarno puno učinjeno. Ne samo to, nego su otvorena nova radna mjesta, i stvarno je to sve za pohvalu. Moram reći u svakom slučaju da je Zakonom o otpadu iz 2008. godine gdje je dozvoljeno da jedinice lokalne samouprave sklapaju koncesije, da više se ne obračunava otpad prema kvadratima. To je bilo stvarno jedna šteta da su građani plaćali. Ako ima veliki stan, a unutra živi jedan član da su plaćali prema kvadraturi, jer svi znamo da smeće i otpad ne čine kvadrati nego čine ljudi. Tako da je pohvalno da se to sada obračunava prema jedinici mase ili volumenu ili prema članu kućanstava. I tu je isto bilo nekakvih primjedbi od nevladinih udruga da bi trebalo to ukinuti prema broju članstva u obitelji. Mislim da treba ostati, jer se radi o stambenim zgradama gdje se ne može drugačije nego jedino upravo prema broju članova obitelji. Htio bih reći i što se tiče, i pošto sam član Odbora zašite okoliša da ću u svakom slučaju podržati ovaj zakon. S tim da se prihvate amandmani našeg odbora i isto tako da se dozvoli uvoz materijalnog oporabljivog otpada. A po ... ima kapaciteta kod nas. A mogu reći primjer da kod mene u Bistri postoji jedna takva novo otvorena tvornica za reciklažu elektroničkog i električnog otpada. Da nema dovoljno posla za svih 30 djelatnika. Pa zašto ne bi uvozili nešto od toga ako možemo znači zaposliti te ljude da rade možda i u dvije smjene i da taj otpad koji je sekundarni poslije se ponovo vraća u proizvodnju i mislim da će biti korist za sve. Hvala.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku kolega Mihalić. Izvolite.
Pa slažem se sa kolegom Gulićem, međutim još jedanput velim. Treba biti sve pod kontrolom i slažem se i rekli smo to. To će biti u amandmanima i sadržano da bude pod kontrolom ali da bude i pod kontrolom jedinica lokalne samouprave. Vi znate da jedince lokalne samouprave donose prostorne planove, određuje gdje će biti ta područja. To mora biti pod kontrolom. A isto tako inspekcijske službe i ministarstvo i fond mora respektirati i mišljenja i uvažavati jedince lokalne samouprave, jer budite sigurni da svaki na svom terenu sigurno vodi brigu o tome i hoće da mu bude situacija najbolja.
Hvala lijepo. I druga replika, uvažena kolegica Mirjana Ferić Vac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče. Kolega je spomenuo u početku sanacije deponije u Varaždinu. Sanirana je najveća deponija u Hrvatskoj u Jakuševcu u Zagrebu također. Međutim, da ne bi stvarali utisak kako sve jedinice lokalne samouprave mogu i trebaju otvarati deponije, valja se upoznati sa direktivama Europske unije i sa onim što smo već prihvatili u tom smislu. Pa onda malo lokalnu samoupravu, neću reći stišati, ali staviti tamo gdje Hrvatska treba biti što se tiče toga. Nema rješavanja otpada bez razdvojenog otpada. A u tom pravcu bi bilo nužno isto tako izvršiti i nekakve zahvate u smislu savjetodavnoga postupka novoj stanogradnji. Mi u novoj stanogradnji nemamo uslove razdvajanja otpada. U stanovima novima koji se grad, u zgradama koji sadrže jedan određeni broj stambenih jedinca. Prema tome, to nije izolirani sustav, to je sustav koji ima svoj lanac pa tako onda i u tom smislu. Dakle, upravo ovo što je kolega na kraju naveo u svojoj replici novo otvoreno proizvodno tijelo koje koristi otpad elektronički itd., e to je sad pitanje registra gospodine državni tajniče. Da mi znamo šta postoji znali bi se odrediti. Ne, nama se sad upravo u tom prostoru može desiti da rastu poduzeća koja će samo zavisiti od uvoza a neće ga biti ovdje. Dakle, ako je mjesto za nered kreirano onda je kreirano a to se nije smjelo dogoditi donošenjem zakona. Hvala lijepa.
To je u redu kolegice jer ovo što vi napominjete ja samo želim reći kada bio u Beču a oni normalno veliki grad imaju velikih i problema, imali su sa komunalnim otpadom pa sam pitao kada su i koliko je taj proces tekao i koji je bio dio najsloženiji onda su kazali da je najdulje bio dogovor sa 600 tisuća bečkih domaćica da se otpad već kod prvog odlaganja stavlja tamo gdje treba a vele onda ostali postupak je išao mnogo brže. Odgovor na repliku kolega Mihalić. Izvolite.
Pa ja moram reći da ta sanacija tog otpada u Knegincu je negdje paralelno tekla i sa sanacijom otpada u Jakuševcu. Bila je uključena država ali jedinica lokalne samouprave je provela natječaj i vjerujte mi da ima dovoljno znanja i pameti i na lokalnom nivou. Ta deponija je sanirana na način da je danas oko te deponije iznikla jedna od najboljih poduzetničkih zona u Hrvatskoj. Nitko tko je god dolazio dole i tko je god a ima 60 investitora u toj zoni, nitko nam nije postavio pitanje šta je ovo, dakle da je to izuzetno a to vidite na ulazu kad ulazite u Varaždin kako i na koji način je ta deponija uređena. Ja sam rekao na taj način će sigurno i druge jedinice lokalne samouprave urediti pa to i jest direktiva Europske unije. I vjerujte mi i strane firme iz Njemačke i Austrije su kupovale tamo parcele, grade pogone. Eto vidite, mi to znamo raditi samo kad postoji i nekakav politički konsenzus kojeg ovog momenta nemamo za odabir, to gospodin potpredsjednik zna, za odabir lokacije za zbrinjavanje otpada sjevero-zapadne Hrvatske. Hvala lijepo.
Pa mi smo i tu konsenzus postigli jer tu postoje određene norme o čemu je govorila kolegica a to i predstavnik ministarstva zna jer sve to skupa ono o čemu smo govorili ovdje tko stvara otpad mora ga i platiti, ali mi moramo voditi računa da stvaramo prihvatniju cijenu pa barem kad je riječ o komunalnom onda da bi to bilo prihvatljivo onda se to mora raditi za barem 500 tisuća stanovnika a to onda određuje odmah i normativ koliko takovih lokacija treba a onda ih treba opremiti u onome o čemu smo svi skupa govorili, što svi skupa želimo kako to treba ići. Idemo dalje sa raspravom. Uvaženi kolega Goran Heffer. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče. Prateći malo javnost u pogledu koja se bavi pitanjima otpada, oporabe itd. evidentno je da uz recimo Zakon o poljoprivrednom zemljištu, Zakon o golfu da je taj dio javnosti toliko uzbuđen da bi se reklo da ovaj zakon odnosno ovaj prijedlog zakona spada u kategoriju vrlo kontroverznih zakona i puno je mišljenja i za i protiv ovoga zakona. Puno je razloga za ovo a ja ću se isto evo poput mojih kolega prethodnika skoncentrirati samo na ovaj problematični članak 4. kojim se u izmjenama i dopunama mijenja članak 47. iz onoga prethodnoga do sada još uvijek važećeg zakona. Dakle, opće je poznato da se u našu državu uvozi gotovo sve i svašta. Teško je naći nekakav proizvod na tržištu da barem u nekakvoj varijanti ili u nekakvom obliku ne dolazi iz uvoza. Evo, prijedlogom ovoga zakona ćemo sad i otpad uvoziti i u prvom redu ono što je najnezgodnije, ono što je najproblematičnije u ovom prijedlogu i opasni otpad. Sama riječ opasni je toliko moćna da kad nekome kažete da uvozite nešto opasno onda se logično postavlja pitanje zašto jer mi nemamo dovoljno opasnosti u našoj državi nego još moramo nešto opasno i uvesti. Ovdje se prijedlog izmjena ovoga članka pravda jednim obrazloženjem u kome se kaže da je u protekle tri godine su ostvareni uvjeti i osigurani su kapaciteti za kvalitetnu i učinkovitu oporabu korisnog otpada a u cilju veće gospodarske učinkovitosti. Smatrajući ovdje dakle i opasni otpad korisnim otpadom jer postoje neki elementi unutar toga otpada koji su iskoristivi u smislu oporabe odnosno pretvaranja u neke druge materije ili tvari, ili materijale kako god ih nazvali. Ono što je bitno ovdje za istaknuti, da jedan značajan dio i stručne javnosti ali i ove rekao bih ekološke javnosti koja funkcionira ili djeluje na razini javne svijesti o potrebi osiguravanja jednoga zdravijeg života se baš ne slaže sa ovom činjenicom da u prethodne tri godine su osigurani kapaciteti da bi se mi mogli sad uhvatiti u koštac da tako kažem i sa uvoznim otpadom a ne samo sa onim koji je kod nas postojeći. Prethodnici su isticali kao vrlo pozitivnu činjenicu to što je nestalo sa naših ulica, sa različitih područja prirodnih dijelova šuma, polja itd., recimo ove pet ambalaže kako se to kaže, dakle nekakvih polimernih proizvoda koji su naravno po svojoj oporabivosti, mi koji predajemo to u školama povremeno moramo studentima reći da to oporabivost je najbliže recimo recikličnosti odnosno recikliranju iako to nije potpuno adekvatno da bi shvatili novu inačicu. Dakle, to jeste činjenica koja pokazuje da se primjena tih proizvoda može ponovno učiniti ekonomski efikasnom ali i zaštititi okoliš. No, nije to uvijek baš tako lijepo. Ja svaki dan kad putujem Vinkovci-Osijek recimo na fakultet prolazim pored dvorišta staroga Olta gdje su ogromne količine što oblikovanih kako bi se reklo bala toga pet otpada, što u vrlo rasutom stanju tako da me podsjeća na prilaz nekim gradovima u Bosni i Hercegovini, kad dolazite pa kad imate široko polje na prilazu, hrpu plastičnih vrećica, boca itd. To dvorište Olta je recimo postalo takvo jedno područje gdje se može naši kažem ne samo ono što je skupljeno i na taj način oblikovano nego i u priličnoj mjeri razasuto, dakle isto tako onečišćeno. No nije poanta to moje rasprave. Dakle, ono što želim reći da opasni otpad u sebi može skrivati brojna svojstva koja za nas nisu toliko naizgled opasna do trenutka kada ih ponovno dirnemo, odnosno kada uvedemo u nekakvu preradu. Tu je moguće imati i eksplozivnost i oksidativnost i nadražljivost i kancerogenost i ono što mi najmanje razumijemo recimo nekakvu mutagenost jer se razvija na genetskoj razini itd.. A ono što možemo naći u prirodi, dakle, svakodnevno, govoreći o našem otpadu od razno raznih smola, od razno raznih ljepila, boja, otpadnih ulja, baterija, akumulatora itd., je itekako velika količina da se postavlja stvarno pitanje da li određeni stručni krugovi koji se ne slažu sa time da mi imamo kapacitete za preradu još i nečega što bi došlo iz uvoza su zaista, opravdani su, dakle, takva pitanja. Mi smo imali više slučajeva, ja znam recimo iz tamo moje bliže okoline, iz Vukovara, itd., da su pokretane određene inicijative gospodarske koje su temeljene upravo bile na oporabljivosti određenih sirovina koje su dakle, nakon svoga perioda iskorištavanja bile odbačene. Događale su se situacije da tvrtka zbog određenih opravdanih ili neopravdanih razloga, u to ne možemo ući, su prestajale sa radom pa su ogromne količine takvoga otpada u poprilično nekontroliranim uvjetima ostajale. Ovdje se izuzetno slažem sa opaskom da je pitanje sankcioniranja, odnosno saniranja bolje rečeno takvih situacija treba ići o trošku onoga tko je onečistio. Jer onečišćivač nije samo onaj koji je nešto stvorio nego i onaj koji je prikupio. I sada ako netko prikupi ogromne količine takvog otpada za nekakvu oporabu i ne oporabi, dakle, ne pretvori u nešto što mora biti neopasno za okoliš bez obzira ako je ušlo kao opasni otpad mora bit neopasno što za okoliš, što za ljude naravno u prvom redu, ako to nije učinio treba snositi troškove da se to sanira. I sada u svemu tome, vratiti ću se na početak, postavlja se pitanje treba li nam u svoj toj situaciji još i uvozni opasni otpad. Puno je takvih pitanja i ja pratim ove rasprave na u prvom redu ekološki, dakle, stranicama, dijelom i zbog koje kolegice Mirele Holy koja me uputila u to područje, ali dijelom i zbog svoga zanimanja i zbog svoga posla, jer predajem predmet koji se zove materijali na poljoprivrednom fakultetu i mogu reći da mi je vrlo vrlo upitna ova izmjena u zakonu koja je jednostavno izbacila iz staroga zakona pojam opasno. I u javnosti je jako teško obrazložiti takvu jednu činjenicu. Jako teško je obrazložiti. Kao ljudi koji komuniciramo sa javnosti sa ljudima koji se možda ne razumiju u dovoljnoj mjeri u pojam oporabivosti određenih materijala, s jedne strane bismo trebali ih malo educirati u tim stvarima. I ja vjerujem da je edukacija koju je provodilo i ministarstvo i svi ostali, dakle, naravno i mediji urodila plodom utoliko što sami kažemo nemamo više takvoga otpada po ulicama, u prvom redu pet ambalaži i sličnih stvari, ali trebalo je detaljnije, ozbiljnije, pažljivije ovu problematiku s javnošću, u prvom redu sa ljudima koji se malo bolje razumiju, pa funkcioniraju, djeluju u okviru različitih ekoloških udruga razraditi, vidjeti da li je ovaj element zaista toliko važan za ovaj zakon i da li je zaista toliko bitan za Republiku Hrvatsku u nekakvom gospodarskom smislu pa ga staviti u izmjene zakona. Upravo iz tih razloga što mislim da zakon nije dovoljno pažljivo pripremljen u odnosu na javnost ne mogu ga podržati jer pitanje opasnog otpada je pitanje koje zahtjeva puno temeljitiju pripremu prije donošenja u zakonskoj proceduri. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Iscrpili smo i prijave za pojedinačnu raspravu. U ime predlagatelja izvolite državni tajniče.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, zastupnice i zastupnici. Evo vrlo jedan kratak osvrt, zahvaljujem inače na raspravi koja je vrlo konstruktivna i ima i korisnih prijedloga i sve to će i tako s vremenom biti ugrađeno jer ovo je već mislim treća, četvrta izmjena zakona, teško se prati, pa vidim i po diskusijama da ljudi često puta ne primijete da su neke stvari već riješene kroz zakon, pa ovim novelama to ide, nedostaje pročišćeni tekst, nažalost to je dužnost i po zakonu i po poslovniku Sabora, pročišćene tekstove donosi Odbor za zakonodavstvo. Što se tiče hitnog postupka, hitni postupak je predložen iz razloga usklađenja Zakona o koncesijama. I to je točno i dano u obrazloženju zašto zakon ide po hitnom postupku. Naravno da se najveća rasprava razvila oko ovoga uvoza otpada s naglaskom na opasni otpad. Sigurno da nismo na pamet sa ovom odredbom, da smo je amandmanom koji ćemo prihvatiti Odbora za zaštitu okoliša i prostorno uređenje, da smo to pitanje na primjeren način mislim riješili podaci o količinama otpada u Hrvatskoj postoje, za njih je zadužena Agencija za zaštitu okoliša po zakonu ima ih i Fond za zaštitu okoliša. Prema tome, podaci se vode. Činjenica je jedna da u zadnje vrijeme jedan najveći broj zapošljavanja negdje od 2004., '05. kada je počeo Zakon o otpadu kada je općenito počela cijela ta primjena ovog zakona i sustava gospodarenja otpadom da je tu dovodilo se najveće zapošljavanje. I činjenica je da se otvaraju ja bih rekao novi pogoni za oporabu, za proizvodnju sirovina za ovo i da nam se javljaju, kako nama u ministarstvu tako i u fondu za zaštitu okoliša a prateći količine koje se prikupljaju, zbrinjavaju, oporabljuju i slično da nedostaje određenih količina, odnosno otpada koji bi se mogao preraditi kao novi proizvod odnosno … [[Govornik se ne razumije.]] određena sirovina. Slažem se i s vama, ali vezano za inspekcije, ali moram reći jedno. Naši inspektori zaštite okoliša rade danonoćno, svi imaju pasivno dežurstvo. Kad god nazovete, i subota i nedjelja, naši inspektori zaštite okoliša izlaze na teren. To smo dokazali u bezbroj slučaja, znaju to i udruge. Prema tome, mi također imamo i stalno raspisan natječaj. Sigurno da inspektora nikad dosta, ali kažem naši inspektori zaštite okoliša stvarno obavljaju svoj posao u okviru zakona i obavljaju ga danonoćno. Mi od prvog dana za tu inspekciju imamo određeno pasivno dežurstvo i preko ovoga centra 112 nema nikakvih problema da naši inspektori ne izađu teren ako se dogodi bilo kakav incident ili se nešto primijeti. Tu se često kad se govori o otpadu, moram reći, možda se malo brkaju pojmovi, ali često puta dođemo na to da počnemo raspravu o komunalnom otpadu. Za komunalni otpad su nadležni komunalni redari po Zakonu o komunalnom gospodarstvu. Njih zapošljavaju i trebaju ih imati jedinice lokalne samouprave. Ne može država na svaki otpad na koji se naleti, ja govorim sad o komunalnom i običnom, ne govorim o ovim tamo gdje država za posebne kategorije otpada u određenim slučajevima ne može svugdje istrčavat i da ljudi samo zovu ministarstvo. Nama se često dešava u kabinetu da ljudi zovu da je negdje odložen nekakav otpad na nekoj livadi, to je stvar stvarno komunalnog redara jer se radi o komunalnom otpadu. I onda komunalni redar ne izađe van. Pa komunalni redar ima ovlasti i po komunalnom redu i jedinice lokalne samouprave imaju to ovlaštenje kroz Zakon o komunalnom gospodarstvu i kroz ovo da mogu izricati i prekršajne kazne i sl. Mi ćemo ići sa Zakonom o komunalnom gospodarstvu koji sam već najavio kod izmjena i dopuna Zakona o komunalnom gospodarstvu i svjesni smo toga da i tim komunalnim redarima treba dati jače i veće ovlasti, jer se često puta dešava znate ono pitanje povrede prava vlasništva jer on smije zakoračit na tu parcelu ili ne smije zakoračit na ovu parcelu. Što se tiče da država može sanirati, što je gospođa Vac rekla. Država je odgovorna za opasni otpad, to stoji u ostalom tekstu zakona o otpadu. Ovdje stoji stipulacija može iz razloga što je prvenstveno obveza vlasnika da to sanira. I ovdje je stavljeno može ako ovaj to ne učini, što ne znači da država tu neće intervenirati ako netko odbije ili ne sanira. U svim slučajevima do sada koje smo imali najveći nam je bio ovaj Vranjic, sve je pokazalo da smo svoju obvezu izvršili i još je izvršavamo. Toliko ukratko. Kažem još jednom oko ovog uvoza otpada. On je i zakonom određen. Kad se cijeli zakon uzme i odredbe, ne samo ove izmjene i dopune, neće se moći ništa uvesti, a da ministarstvo za to neda određene dozvole, neda određene suglasnosti i ne vidi kamo i gdje to ide i u kakvo postrojenje to ide radi prerade. Stoga mislimo da ne bi trebalo od toga na jedan način praviti paniku jer to će biti pod kontrolom i budite sigurni da će se zakon u tom smislu provoditi. Evo ja vam zahvaljujem svima na raspravi i molim vas da podržite ovaj zakon i usvojite ga kad se za to steknu uvjeti. Hvala.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti. I proglašavam pauzu. Nastavljamo u 15,15.
Peto. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu. Rasprava je zaključena na klupe vam je podijeljen. Imamo amandmane. Molimo državnog tajnika Davora Mrduljaša da se očituje o amandmanima. To su amandmani Odbora za zaštitu okoliša i Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo. Amandman jedan?
Prihvaća se.
Amandman dva?
Prihvaća se.
Amandman tri?
Prihvaća se.
Amandman četiri?
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. Odbora za lokalnu i područnu samoupravu?
Prihvaća se. Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. Odbora za zakonodavstvo amandman jedan?
Amandman jedan se ne prihvaća s obzirom da je na taj članak amandman dao Odbor za zaštitu okoliša i prostornog uređenja, pa je amandman. ... [[Govornik se ne razumije.]]
Povlačim.
Povlači amandman. Hvala. Amandman zastupnice Mirele Holy?
Amandman se ne prihvaća iz razloga što je na članak 4. dan amandman Odbora za zaštitu okoliša i Odbora za prostorno uređenje koji je prihvaćen. A koji dijelom koncipira, odnosno prihvaća i dio amandmana gospođe zastupnice, jer je rečeno da postoji nadalje zabrana uvoza otpada u Hrvatsku opasnog, osim u iznimnim slučajevima.
Gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Ja ću tražiti ipak glasanje oko ovog amandmana s obzirom na to da podsjećam da u Hrvatskoj još uvijek nemamo sustav za gospodarenje otpadom, a da ni postojeći kapaciteti za oporabu otpada su takvi da čak nije ni hrvatski otpad, odnosno naše količine dostatan za oporabljivati, pa ne postoje nikakvi uvjeti za uvoz još dodatnih količina otpada. Molim glasanje.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a predsjednik Andrija Hebrang.
Gospodine potpredsjedniče predlažemo glasovanje rukom. Dio naših zastupnika nema ključiće i nisu do sada sudjelovali u glasovanju. ... [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Hvala. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu. Molim uključimo se, možemo glasovati? Rezultat? Utvrđujem da je 73 glasa za, 26 suzdržanih i 8 protiv donesen zakon o izmjenama i dopunama Zakona o otpadu zajedno sa prihvaćanim amandmanima.
Predlažem da počnemo sa popodnevnim radom. S obzirom na sjednice odbora, za dio točaka nisu održane sjednice, s obzirom na nazočne predlagače predlažem da krenemo sa kao slijedećom točkom. - Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2008. godinu, Predlagatelj: Pučki pravobranitelj Predlagatelj je pučko pravobranitelj. Izvješće smo primili. Mišljenje Vlade imamo. Materijale smo primili poštom. Raspravu su proveli svi odbori, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za pravosuđe, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za rad i socijalno partnerstvo, Odbor za razvoj i obnovu, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu, Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj. Izvješća sa svih sjednica odbora smo primili. U ime predlagatelja ovdje je zamjenik uvaženi gospodin Dejan Palić pa ga molim da uzme riječ.
Prije svega, želim ispričati gospodina Malčića koji danas nije ovdje sa nama jer kao što znate on je podvrgnut jednom složenom operativnom zahvatu i oporavak traje malo dulje nego što smo očekivali. On je zamolio da se odgodi ova tema do njegovog oporavka, no međutim nažalost eto do toga nije došlo. Ja ću stoga umjesto njega pokušati iznijeti glavne naglaske iz izvješća o radu za 2008. godinu. Godišnje izvješće jest prikaz rada pučkog pravobranitelja i podataka o stupnju poštivanja ustavnih i zakonskih prava do kojih je došao tijekom svoga rada. Izvješće za 2008. izrađeno je istom metodologijom kao i prošlogodišnje pa je i u ovom izvješću moguće usporediti broj pritužbi po područjima prava u odnosu na prethodne godine što je razvidno iz statističkog pregleda kojeg imate u prvom dijelu izvješća. Područja prava koja su bila zastupljenija u ukupnom broju pritužbi ili koja su ocijenjena važnijim zbog uočenih problema, na primjer pravna sigurnost i jednakost građana, efikasnost, nedostaci u normativnom uređenju problema i slično pomnije su obrađena od područja koja niti brojem niti težinom nisu imala ovakvu važnost. Ovo izvješće sadrži statistički pregled rada po pojedinim područjima ali i zemljopisnim kriterijima gradovima Republike Hrvatske i stranim državama. U 2008. godini zaprimljeno je tisuću 560 pritužbi što je 318 manje nego 2007. godine, no međutim iz prvih šest mjeseci rada ove godine vidljiv je porast predmeta tako da će biti na godišnjoj razini za očekivati je 2009. tristotinjak predmeta više nego što je to bilo u 2008. na koju se odnosi ovo izvješće. Dakle, ne radi se o nekom trendu već o normalnim pojavama povećanja i pada brojeva u određenim granicama. Kao što je bilo i prijašnjih godina zapravo je broj pritužbi veći jer su neke pritužbe obuhvaćene većim brojem podnositelja kao jedne, statistički je dakle prikazan jedan slučaj a katkad se radi o pritužbama brojnih građana. Građani se obraćaju pučkom pravobranitelju samo kad imaju određene probleme. Do sada se nažalost nitko nije obraćao pučkom pravobranitelju pohvalom nekog tijela koje je rješavalo o njegovim pravima i obvezama. Stoga je i logično da je ovo izvješće zapravo prikaz negativnih pojava do kojih se došlo u radu po pritužbama. Stoga izvješće nije moguće uzeti kao cjelovitom slikom o stanju ljudskih prava u Republici Hrvatskoj već zapravo uzorkom one tamne strane funkcioniranje upravnih tijela i tijela s javnim ovlastima u odnosu s građanima pri čemu je niz godina pa i ove i osnovni problem u dugotrajnosti tih postupaka. To ste mogli vidjeti u izvješću po svim područjima da je prvi prigovor dugotrajnost postupaka. Statistički pregled podataka daje sliku pada broja predmeta koji su uvezeni uz raspad bivše SFRJ. To su bili predmeti statusa izbjeglica, predmeti obnove povrata imovine privremeno preuzete pa i predmeta stambenog zbrinjavanja. Jedan dio svakako pad broja predmeta dakle treba dati i značaju da se otvorio i Ured pravobraniteljice za osobe s invaliditetom tako da je to jedan od razloga još jedan vjerujem značajni razlog padu brojeva jer nedostatak sredstava kojima smo prijašnjih godina uspijevali obilaziti županije i mjesta širom Hrvatske čime je bio omogućen pristup Uredu pučkog pravobranitelja građanima kojima nije moguće doći do Zagreba gdje postoji jedan jedini ured. Što se tiče ukratko glavnih problema koji su uočeni u radu po pritužbama možemo ih svesti da je prije svega navedeno već dugotrajnost postupaka, zatim višestruko i višekratno poništavanje akata, rješenja i vraćanje na ponovni postupak, neučinkovitost postupka zbog šutnje administracije, neažurnost Upravnog suda Republike Hrvatske, problem generiranja sudskih postupaka nepravilnim radom uprave i u segmentu pravosuđa brojne su pritužbe zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku. Efikasnost u pružanju zaštite građanima nije bila bitno različita u odnosu na prijašnje godine. I dalje bilježimo dugotrajnost prije svega postupaka u žalbenim predmetima obnove ratom oštećenih kuća, u predmetima po zahtjevima za povrat imovine, sukladno Zakonu o povratu imovine oduzete za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. Dijelom su to mirovinski predmeti i predmeti graditeljstva, posebice u inspekcijskim postupcima što je isto razvidno iz naših izvješća. Suradnja sa ministarstvima se odvijala kao što ćete vidjeti u izvješću, od slučaja do slučaja različito s time da treba naglasiti da smo u odnosu na primjenu Zakona o poljoprivrednom zemljištu naišli na totalno odsudstvo suradnje sa ministarstvom nadležnim, Ministarstvom poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja. U svim drugim područjima možemo dati ocjenu da se prijedlozi i sugestije pučkog pravobranitelja više ili manje prihvaćaju. Što se tiče ureda pučkog pravobranitelja valja naglasiti da je 2008., protekla godina označila punu afirmaciju institucije pučkog pravobranitelja, njezine uloge i značenja kako u domaćem, tako i u međunarodnom sustavu zaštite ljudskih prava. Prije svega ovdje imam u vidu donošenje Zakona o suzbijanju diskriminacije kojim je pučki pravobranitelj postao središnje nacionalno tijelo za provođenje toga zakona a kojim su pučkom pravobranitelju povjerene nove značajne ovlasti. Između ostaloga i u odnosu na pravosuđe i na širi krug pravnih osoba. …/Upadica: Malo glasnije i da se kolege malo umire i onda ćemo se čuti!"… Dakle, donošenjem Zakona o suzbijanju diskriminacije pučki pravobranitelj dobio odnosi i u odnosu na pravosuđe i na širok krug pravnih osoba. Kao središnje tijelo za suzbijanje diskriminacije pučki pravobranitelj ima i zadaću koordinacije posebnih pravobraniteljica u određenim poslovima te zadaću suradnje sa civilnim društvom i socijalnim partnerima. Ova suradnja je prijašnjih godina bila na obostrano zadovoljstvo, smatram to posebnim naglasiti i u ovom izvješću da je naime uvijek znatan broj problema bio uočen od organizacija civilnog društva koje su se bavile zaštitom ljudskih prava. Naime, brojne organizacije su u pitanjima zaštite ljudskih prava pokazale sposobnost uočiti problem, formulirati problem i katkad čak formulirati i pravac u kome bi trebalo tražiti rješenja. Tako da ta suradnja se razvijala niz godina a ovim zakonom je formalno uređena. Na međunarodnom planu 2008. je također donijela značajnu afirmaciju institucije pučkog pravobranitelja. Zahvaljujući višegodišnjim ocjenama o nezavisnosti i kredibilitetu i funkcionalnosti te preporukama eksperata i tijela Europske komisije OESS-a, UN-a i drugih, pučki pravobranitelj kreditiran je sa najvišim statusom a, kao nacionalna institucija za zaštitu i promicanje ljudskih prava u Republici Hrvatskoj i postao je punopravni član europske mreže institucija za promicanje jednakosti te član upravnog odbora udruženja mediteranskih … [[Govornik se ne razumije.]] i upravnog odbora međunarodnog koordinacijskog odbora, nacionalnih institucija za zaštitu ljudskih prava. Kao središnje nacionalno tijelo za zaštitu ljudskih prava sukladno pariškim načelima, ured bi trebao biti dostupan građanima i u mjestima širom Hrvatske za što je potrebno odvojiti dodatna sredstva. Taj problem ostaje ne riješen i taj problem valja imati na umu kao ozbiljnu poteškoću u daljnjem jačanju institucije. I jačanju, pružanja zaštite ljudskih prava građanima širom Hrvatske. Kao što je razvidno i iz izvješća sredstva u 2009. neće biti dostatna niti za plaće zaposlenih s obzirom da je tijekom 2008. njihov broj dostigao 31. Posebice treba naglasiti nadležnost da je pri prijedlogu Zakona o suzbijanju naime diskriminacije bio predviđeni iznos od milijun 200 tisuća kuna za provođenje toga zakona, međutim taj iznos nije ušao u konačni državni proračun. Stoga će zadaci koje predviđa Zakon o suzbijanju diskriminacije biti obavljeni u okviru raspoloživih sredstava i preraspodjelom službenika u uredu. Osim potrebe za sredstvima treba naglasiti i potrebu osiguranja odgovarajućeg prostora za rad ureda. Sadašnji prostor nije dostupan osobama sa invaliditetom i nalazi se na tri različite lokacije. Na kraju ovog kratkog pregleda bih ako dopustite citirao tekst iz prošlogodišnjeg izvješća pučkog pravobranitelja. "Nema dvojbe da ustavna institucija pučkog pravobranitelja i stvarno a ne samo formalno postaje središnja nacionalna institucija za zaštitu ljudskih prava. Još jači poticaj takvom razvoju može dati i predložena promjena ustavne odredbe o pučkom pravobranitelju i bez obzira na ishod toga prijedloga jačanje institucije će biti nastavljeno. To naime nalaže potreba da se i u zaštitu ljudskih prava primjenjuju europski standardi ali to diktira i nužnost usklađenja i uklapanje u europski sustav institucija i politika na tom poduručju. U Europskom okruženju biti će potreban iskorak iz formalnog i normativnog u stvarno i životno iz zakona i deklaracija u upravnu i sudsku praksu, u način funkcioniranja svih državnih tijela i institucija. To će bitno odrediti i daljnji razvoj institucije pučkog pravobranitelja.". Toliko u uvodnom dijelu, ja sam na raspolaganju za daljnja pitanja. Zahvaljujem.
Hvala lijepo, gospodinu zamjeniku. Sigurno je da bi svi bili sretni da je s nama i gospodin … [[Govornik se ne razumije.]] ali koliko čujemo zdravstveno stanje je bolje ali još uvijek ne takvo da bi se mogao uključiti u rad. Želimo mu da to bude što je moguće prije. Izvjestitelji odbora žele li se javiti? Žele. Gospođa Zgrebec, Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj.
Gospodine potpredsjedniče, zamjenici pučkog pravobranitelja, kolegice i kolege. Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj raspravio je izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2008. godinu i to kao zainteresirano radno tijelo. Uvodno obrazloženje podnio je zamjenik pučkog pravobranitelja i predstavnik Ministarstva poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja. Rasprava je vođena u dijelu koji se odnosi na Ministarstvo poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja. U raspravi je izraženo nezadovoljstvo što Ministarstvo poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja niti u jednom predmetu nije dostavilo zatraženo izvješće ili odgovor, te uopće nije surađivalo s pučkim pravobraniteljem ignorirajući sva upozorenja i primjedbe koje su upućene ministarstvu i resornom ministru. Ukazano je i na problem mogućeg pogodovanja kod raspolaganja poljoprivrednim zemljištem jer Zakon o poljoprivrednom zemljištu ne osigurava sudionicima u postupku dodjele određenih prava na poljoprivrednom zemljištu u državnom vlasništvu, pravnu zaštitu od povreda njihova prava u provedbenim postupcima. Istaknuto je i pozitivno iskustvo raspolaganja poljoprivrednim zemljištem temeljem toga zakona u Zadarskoj županiji, ali sa tek nekim primjedbama. No izraženo je i mišljenje da na svaki slučaj nepravilnosti svaki građanin, pa tako i pučki pravobranitelj, mora dobiti odgovor. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da prihvati Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2008. godinu. Hvala.
Hvala lijepo. Zahvaljujem kolegici Zgrebec. U ime Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, uvaženi gospodin zastupnik Radin. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Hrvatskoga sabora razmotrio je na svojoj 22. sjednici 20. svibnja 2009. godine, vidite da je prošlo dosta vremena što nije pozitivna činjenica, Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2008. godinu, koje je predsjedniku Hrvatskog sabora podnio pučki pravobranitelj aktom od 31. ožujka 2009. godine. Odbor je navedeno izvješće razmatrao kao matično radno tijelo. U raspravi je podržano predmetno izvješće i istaknuta njegova sveobuhvatnost, primjenjena metodologija izvještavanja i utemeljenost na činjenicama do kojih je pučki pravobranitelj došao tijekom postupka po pritužbama građana. Osobito su korisnim ocijenjene preporuke pučkog pravobranitelja iznijete u dijelu izvješća, ocjene i prijedlozi koji mogu poslužiti kao usmjerenje nadležnim tijelima za promjenu stanja i bolju organizaciju rada, a sve u cilju osiguranja učinkovitije zaštite ustavnih i zakonskih prava o postupcima pred državnom upravom, sudovima i drugim tijelima koji imaju javne ovlasti. Konstatirano je da je u nekim područjima ostvaren izvjesni napredak, ali da funkcioniranje tijela koje rješavaju o pravima građana još uvijek nije zadovoljavajuće. Istaknuto je da je zabrinjavajuća činjenica da na neke probleme pučki pravobranitelj već godinama ukazuje u svojim izvješćima, ali daje preporuke za rješavanje tih problema koji u saborskim raspravama dobivaju punu podršku, ali da se i unatoč tome stanje značajno ne mijenja. Tako da su i nadalje najbrojnije one pritužbe koje se odnose na dugotrajnost rješavanja predmeta, kako pred upravnim tijelima tako i pred sudovima. Na ove probleme upozoravaju i presude Europskog suda za ljudska prava koji potvrđuju ozbiljno kršenje ljudskih prava zbog nerazumno dugog trajanja postupaka. Takvo stanje pridonosi neučinkovitosti postupaka zbog šutnje administracije, nedostatak mehanizama i mjera da se spriječi opetovano ponašanje, rješavanje i vraćanje na ponovni postupak, te uza sve to dugogodišnja neažurnost upravnog suda. Kada je u pitanju sudstvo, iz izvješća pučkog pravobranitelja vidi se također da se građani najčešće obrušuju zbog dugotrajnosti sudskih postupaka. Pri tom je posebno ukazano na činjenicu da je unatoč postojanju instituta sudske zaštite, prava građana na suđenje u razumnom roku koji je uveden novim Zakonom o sudovima, nije došlo do ozbiljnog pomaka. Jer sudovi i pored toga što od višeg suda dobiju rok u kojem moraju donijeti meritornu odluku, taj rok u brojnim slučajevima ne poštuju. Kada su u pitanju osobe s invaliditetom, u raspravi je ponovno ukazano na problem razlike u pravima za iste kategorije oštećenja između civilnih i vojnih invalida, na neujednačenost u ostvarivanju prava osoba s invaliditetom na cijelom području Republike Hrvatske, osobito niska razina zaštite kada su u pitanju slabije naseljena ruralna i otočna područja, kao i na neosiguravanje minimalnih građevinskih i tehničkih uvjeta za pristup osoba s invaliditetom pojedinim institucijama, uključujući i Ured pučkog pravobranitelja. U raspravi je također postavljano pitanje ostvarivanja prava građana na obeštećenje za imovinu koja im je uništena tijekom rata, ali neovisno o ratnim djelovanjima, kao i pitanje isplata u vezi s ubojstvima najbližih članova obitelji. Upozoreno je i na još uvijek brojna neriješena statusna pitanja građana, osobito onih koji su cijeli radni vijek proveli u Republici Hrvatskoj i ostvarili pravo na mirovinu i zasnovali obitelj u Republici Hrvatskoj, a godinama ne mogu riješiti osnovna statusna prava kao što je pitanje državljanstva. Kao jedan od zadataka na kojima se nadležna tijela, državna tijela i Ured pučkog pravobranitelja trebaju angažirati u narednom razdoblju, u raspravu je iznesen i problem više tisuća građana s područja Vukovara, kojima kako je rečeno nije dana mogućnost da pod jednakim uvjetima kao i ostali građani Hrvatske ostvare pravo na otkup stanova. Osobitu pozornost u raspravi je izazvalo mišljenje Vlade Republike Hrvatske dano u izvješću pučkog pravobranitelja. Istaknuto je da ranijih godina Hrvatski sabor nakon rasprave o godišnjim izvješćima pučkog pravobranitelja donosi se zaključak o prihvaćanju izvješća. Prvi puta prošle godine nakon rasprave o Izvješću za 2007. godinu Sabor je temeljem mišljenja Vlade Republike Hrvatske donio zaključak, nama nerazumljiv, kojim izvješće pučkog pravobranitelja se prima na znanje. Iako su svi saborski odbori prethodno raspravljajući o izvješću i ovaj odbor naš predložio je Hrvatskom saboru da izvješće prihvati. I u mišljenju Vlade o Izvješću pučkog pravobranitelja za 2008. godinu ponavlja se da ista konstatacija. I da ne duljim, to je nama sve dosta bilo nerazumljivo, kao što je nerazumljivo i to da se ova rasprava održava popodne, a ne ujutro, kao što bi bilo poučno, pogotovo ako se to izvješće prima na znanje, a ne prihvaća se. Kao predsjednik Odbora za ljudska prava ja prosvjedujem zbog toga. Kada su u pitanju uvjeti rada Ureda pučkog pravobranitelja, odbor je podržao njegove prijedloge za rješavanje problema koji su u izvješću istaknuti. Osiguravanje sredstava potrebnih za plaće za … [[Govornik se ne razumije.]] , osiguravanje sredstava za uredovne dane na terenu, osiguravanje sredstava potrebnih za provođenje Zakona o suzbijanju diskriminacije, te rješavanje problema prostora za rad pučkog pravobranitelja. I na kraju, nadajmo se da ova složenost ove situacije ekonomske neće utjecati na rad pravobranitelja, to bi bilo dosta pogubno. Naš zaključak je međutim da se prihvaća, a ne da se prima na znanje Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2008. godinu i naravno sva mišljenja, prijedlozi izneseni u raspravi, kao i primjedbi biti će poslani svim nadležnim tijelima. Hvala lijepo i to je sve.
Hvala lijepo. I sada u ime Odbora za rad i socijalno partnerstvo, uvaženi zastupnik kolega Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, zamjeniče i kolege zastupnici. Odbor je navedeno izvješće raspravio sukladno članku 140. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu zainteresiranog radnog tijela. Odbor je raspolagao pisanim mišljenjem Vlade Republike Hrvatske na navedeni akt. U kratkom uvodnom izlaganju zamjenik pučkog pravobranitelja istaknuo je da je izvješće pripremljeno po istoj metodologiji kao i ranijih godina sveobuhvatno i utemeljeno na činjenicama. U raspravi dio članova odbora smatra neprihvatljivim ocjenu stanja s prijedlozima pučkog pravobranitelja u području zaštite osoba sa invaliditetom posebice u dijelu koji se odnosi na pilot projekt, projekt osobnog asistenta. Međutim, isto tako dio članova odbora smatra da je Vlada Republike Hrvatske koja je u svojem mišljenju na navedeni akt isti primila na znanje trebala pojasniti u kom dijelu izvješće pučkog pravobranitelja ne podržava. Nakon rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak. Odbor je upoznat s izvješćem o radu pučkog pravobranitelja za 2008. godinu, te predlaže Vladi Republike Hrvatske da zaduži nadležna tijela državne uprave radi uklanjanja nepravilnosti navedenih u izvješću, a u suradnji sa pravobraniteljem dodatno razmotre pojedine primjedbe, te pronađu rješenja za njihovo što brže otklanjanje. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ostali odbori? Nema interesa. Prelazimo onda na raspravu po klubovima. U ime kluba HDZ-a, kolegica Bilić Vardić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvaženi zamjenici pučkoga pravobranitelja, gospodine pomoćnik državnoga tajnika gospodine Matičiću, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice razmotrio je Izvješće pučkoga pravobranitelja za 2008. godinu u cijelosti. Godišnje izvješće upućuje na živost i opseg rada pučkog pravobranitelja. Ovo je drugo izvješće rađeno jednakom metodologijom. Na početku valja istaknuti da je broj pritužbi zaprimljenih u 2008. godini manji za 318 predmeta, tj. zaprimljeno je 1560 pritužaba u odnosu na 2007. godinu kada ih je zaprimljeno 1878. I dalje nakon analize ovog izvješća možemo uočiti da se građani obraćaju pučkom pravobranitelju isključivo kad naiđu na problem pred upravnim tijelima bilo državnim ili lokalnim. Osnovna karakteristika svih pritužaba je dugotrajnost postupka, sporost upravnih postupaka i pravosuđe. Zanimljivo je promatrati i postotak dovršenih predmeta u 2008. godini. Od 1768 predmeta od kojih je u nadležnosti ureda bilo 1206 osnovanih je bilo 891, neosnovanih 274 i preuranjenih 41. Najveći broj osnovanih pritužaba odnosio se na dugotrajnost postupka, a to je bio zaključak i prošlog Izvješća za 2007. Upravo zbog toga prišlo se i reformi pravosuđa i državne uprave. Analizirajući pritužbe po upravnim područjima može se vidjeti da i dalje vodi pravosuđe. Zatim slijede pritužbe koje se odnose na rad zatvorskog sustava, njih 177 vezane uz povrede uvjeta rada, imovinsko-pravni odnosi, ali isto tako da je uočen pad pritužaba iz područja mirovinskog osiguranja, te pravo na obnovu. Još u 2007. godini pučki pravobranitelj je ustvrdio da je uočen pad pritužaba koje se odnose na pritužbe povezane s posljedicama rata. Ali je i u 2008. godini ukazao na problem stambenog zbrinjavanja iznoseći niz primjera. Ukazano je i ove godine na problem stambenog zbrinjavanja povratnika i prognanika, povrata privremeno oduzete imovine, a stavljene su i primjedbe na rad Ministarstva regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva konkretno Uprave za područje posebne državne skrbi i Uprave za obnovu obiteljskih kuća. Poglavito se primjedbe odnose na nepoštivanje Zakona o upravnom postupku. Moram ovdje istaknuti da se građani u ovim postupcima najčešće žale na dugotrajnost postupka, ali poznavajući i sveobuhvatnost takvih rješenja od imovinsko-pravnih, vlasničkih odnosa, do osobnih želja ponekad i bez osnove takav broj pritužaba se ne smanjuje. Donošenjem novog Zakona o područjima posebne državne skrbi u srpnju 2008. godine riješeni su mnogi problemi koji su se javljali na primjer u Izvješću za 2007. godinu. Iako je broj pritužaba o povratu privremeno oduzete imovine i naknade štete vlasnicima privremeno oduzete imovine smanjen ne samo nekim primjerima to se ne može smatrati pravilom. Vlada Republike Hrvatske započela je cjelovitu reformu državne uprave uvažavajući i neke primjedbe iz prethodnih izvješća, a u svrhu podizanja kvalitete rada, financijskih i materijalnih prava državnih službenika i namještenika. Od 1560 novih pritužaba 299 odnose se na pravosuđe. Već u Izvješću za 2007. godinu istaknuli smo kako je Ministarstvo pravosuđa svjesno situacije u sudstvu, poglavito u sporosti rješavanja nekih predmeta započelo čitav niz reformskih mjera od racionalizacije sudova, donošenja Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći koji je stupio na snagu 1. veljače 2009. godine a poglavito u obrazovanju i kvalitetnijoj edukaciji sudaca. U dijelu izvješća koji se odnosi na ocjene i prijedloge pučkog pravobranitelja u poglavlju o pravosuđu smatramo da je izvan svojih ingerencija postupano u donošenju nekih prijedlog vezanih za rad pravosuđa stoga citiram: “Nekvalitetni ili nedovoljno pripremljeni ali i zakoni koji su ponekad pod utjecajem dnevno-političkih potreba i s populističkim motivima propisivali prava koja realno nisu ostvariva izvor su velikog broja sporova često s predvidljivim ishodom, ali tek kad nakon godina sporenja predmeti završe na Vrhovnom i Ustavnom sudu ili na Europskom sudu za ljudska prava. Nedovoljna i javnost rada i nedostatak objektivnih javnih kriterija Državnog sudbenog vijeća pri imenovanju i napredovanju sudaca ne daje mnogo nade da će se u dogledno vrijeme poboljšati kvaliteta sudačkoga kadra. I dalje nezadovoljstvo građana i javnosti stanjem u pravosuđu uz nespremnost da se stvari unutar sustava unapređuju i mijenjaju očekivano dovode do zahtjeva za intervencijom pa i većim utjecajem zakonodavne i izvršne vlasti." Završen citat. Prelazi ovlasti samog pučkog pravobranitelja. I na kraju trebao utvrditi da je ovo izvješće zbirka pritužaba koje su se dogodile u svakodnevnom životu, gotovo u svim segmentima društva. Ovo izvješće je pregled uočenih i najznačajnijih, najbrojnijih prijava kršenja prava građana, ali ne i sveobuhvatni prikaz stanja i stupnja poštivanja ustavnih i zakonskih prava građana. Svakako da smo suglasni sa potrebom za osiguranjem prostora za rad pučkog pravobranitelja, kao i potrebnih sredstava za rad pravobranitelja. Svjesni da u doba recesije nije moguće bilo kakvo povećanje sredstava. Radi što uspješnijeg praćenja rada i napretka u područjima iz kojeg dolazi najveći broj pritužaba, trebalo bi raditi usporednu analizu stanja pojedinih kršenja prava, kako bi se dobila slika efikasnih preporuka i prijedloga mjera samog pučkog pravobranitelja, budući da je ova metodologija kao takva već prihvaćena. Uvažavajući i sve izrečeno u izvješću, klub Hrvatske demokratske zajednice prima na znanje Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2008. godinu. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. U ime kluba SDSS-a, uvaženi kolega zastupnik Ratko Gajica.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, zamjenici pučkog pravobranitelja, zamjeniče državnog tajnika. O ovom izvještaju pučkog pravobranitelja mi govorimo svake godine i govorimo u nekoj vrsti kontinuiteta zbog toga što njegove ocjene i po sadržaju i po metodologiji, pa i ocjenama prije svega možemo povezati u jedan niz koji je jako sličan, koji je jako utemeljen i koji zaslužuje respekt. Ja ću ovdje izreći u nekoliko teza ono što nas kao klub SDSS-a i ljude, ne koje zastupamo, nego ljude čije probleme osjećamo, bez obzira tko su. Dakle, što nas tangira imajući tu muku običnoga čovjeka u vidu. Prvo želim reći da tradicionalno, to mi se čini da možemo baš tako kvalificirati. Pučki pravobranitelj ovdje pred nas dođe s izvještajem i sadržajem u kojemu se iznosi kritički pristup i to kritički argumentirano, kritički pristup o stanju u društvu u pitanjima u kojima se odlučuje o pravima običnoga čovjeka, bilo da se radi o zaštiti njegovih prava, bilo da se radi o proizvođenju nečijeg pojedinačnog prava koje radi državni mehanizam. Zaslužuje poštovanje pučki pravobranitelj i zbog te svoje metode i zbog te upornosti, metodologije i upornosti i zbog svog i stručnog čini mi se i ljudskog poštenja u tretmanu problematike koja u njegov izvještaj ulazi. To ocjenjujemo tradicionalnim u nekoliko godina za redom. Druga stvar, pučki pravobranitelj govori o pojedinostima na način da daje niz ilustracija. Ali još više govori o sustavu, dakle o državnom mehanizmu koji odlučuje o sudbini tog malog pojedinca, o sudbini svakog pojedinca, o atmosferi i o navikama kad se o tim pitanjima radi. A ja mislim da ne treba puno da se složimo da se radi o osjetljivom pitanju i da se radi o pitanju koje je provođenje zakona i koje je odlučivanje o pojedinačnoj sudbini u čemu nema šale ili ne bi trebalo biti šale. Sljedeća stvar što je također tradicionalna. Pučki pravobranitelj se pokazuje kao svojevrsna savjest javnosti. Pučki pravobranitelj je i kroz svoje izvještaje i čini mi se mimo njega u javnost iznosio, govorio ocjene, svoje ocjene i govorio o pojavama koje su društveno relevantne. I sljedeća stvar koja je također čini mi se tradicionalna. Pučki pravobranitelj nezavisno od toga kako ćemo se mi ovdje postaviti u njegovom izvještaju je zadobio simpatije javnosti. I nije ih zadobio zbog frizure pučkog pravobranitelja i njegovih zamjenika, nego zadobio svojim nastupima i onom što piše u ovim izvještajima. Druga stvar koja je tu važna, na što pučki pravobranitelj također kontinuirano ukazuje. On govori o tome kako djeluje društveno-državni mehanizam. A to znači mehanizam u onom dijelu koji se zove pravna država, koji se zove provođenje zakona, koji se zove poštivanje zakona, koji se zove poštivanje moga prava koje je upisano u zakonu. Govori o državnom mehanizmu u kojemu su pojedinci plaćeni da provode zakon i plaćeni da me zaštite u onomu što se zove štićenje mog prava, garantiranog zakonima. I kad tu pravimo neku vrstu projekcije, onda ono što je godinama pučki pravobranitelj ovdje nama napisao i zašto je donio argumente kazuje da taj mehanizam ne štima ili ne štima u mjeri koja mora zabrinuti. I ta ocjena i ta poruka ne može se, jako sam uvjeren, ne može se, kako je ovdje rečeno samo uzeti na znanje. Treća stvar koja je tu važna i koju važna i koju želim ovdje istaći. Prije svega u ovom izvještaju i ovim izvještajima, jer neprestano mogu govoriti, imam volju govoriti u kontinuitetu. Pučki pravobranitelj govori o ranjivim grupacijama, ranjivim pojedincima i o ranjivim grupacijama. To znači da govori o nemoćnim, o onima koji ne mogu pomoći sami sebi i nemaju poznanike koji im mogu pomoći, kojima mora pomoći država, kako se to kaže, po službenoj dužnosti. Radi se o nemoćnim, radi se o marginaliziranim i ove ilustracije koje ste vi ovdje dali, kako bih rekao, ilustracije kao nacrtano, po mom mišljenju kao nacrtano kazuju o čemu se radi i kad se govori o pojedinačnim slučajevima, ali i kad se govori o pojavi koju mi moramo predujmiti. Jer onog trenutka kad je pojava onda naravno da se moramo zabrinuti pa i napraviti alarm. I još jednu stvar koju ovdje moram reći. Ja mislim, bez obzira kako mi o izvještaju pučkog pravobranitelja mislili i govorili, bilo da se radi o metodu, bilo da se radi o sadržaju, ovo što je ovdje napisano je vjerodostojno. Ja mislim da je vjerodostojno. Četvrta stvar koju ću ovdje izreći povodom ovog izvještaj. Izvještaj Pučkog pravobranitelja tangira ono što bi se moglo reći legitimacija pravne države, moglo nazvati legitimacija države. Legitimacija države u onom pitanju, u onom važnom pitanju koje se zove zaštita građanina, naročito onog ugroženog, nemoćnog, marginaliziranog, u stvarima u kojima je država dužna, a njeni činovnici plaćeni da o tome vode brigu. I iz ovog što piše u izvještaju Pučkog pravobranitelja, ali i iz mnogih materijala koje smo mi dobili na naše klupe ja mislim da možemo govoriti i iz osobnih iskustava da u državnom aparatu ima jako puno ljudi koje krasi bešćutnost i bahatost, a oni su zapravo plaćeni da štite zakonitost. I na tom pitanju mi nemamo dobre opservacije, nemamo dobar nadzor i ja mislim, sad ću reći malo grubu riječ, nemamo ni dovoljan progon ovakav ili onakav oni koji svoj posao ne rade na način kako bi morali. A na drugoj strani kad dođete pred bahatog činovnika u ulozi i u poziciji nemoćnog čovjeka rezultat tog duela potpuno je poznat. Ja, kad bi se tu radilo o malom broju slučajeva, mada je i jedan važan, ne bi trebalo dizati moguće galamu. Ponavljam i za jedan slučaj bešćutnosti treba dizati galamu. Ali ovdje razlog za galamu nastaje zbog toga što se radi o pojavi. U nekim sredinama i u nekoj vrsti slučajeva radi se o epidemiji. Bez obzira što smo hvalili izvještaj Pučkog pravobranitelja jučer, bez obzira što ćemo ga respektirati danas, bez obzira kako ćemo se postaviti u odnosu na njega sutra, ali pouke iz tog izvještaja nismo izvukli na odgovarajući način. Ja se bojim i to je moje peto što ovdje komentiram, bojim se zbog toga što naša praksa i neki drugi dokumenti i neka druga iskustva, ali i izvještaj Pučkog pravobranitelja ukazuju na dva segmenta važna. Jedan je pitanje državne uprave, drugi je pitanje pravosuđa. Tu imate brojne primjere koji govore o tome nerješavanje u razumnom roku, ne idemo ususret stranci makar zakon to govori, ne rješavamo po službenoj dužnosti ono što mogu kao službenik i dužan sam, nego maltretiramo stranke, da ne govorim o donošenju meritorne odluke onako poprijeko i po svome ne uvažavajući sudbinu stranke i ono što piše u zakonu. Mi smo u više navrata u ovom Domu govorili npr. u pravosuđu. Dovoljno je samo reći da Ustavni sud i danas donosi brojne svoje presude kažnjavajući državu s nekim novcima malim ili velikim zato što nije neki predmet u sudstvu riješen u razumnom roku, a radi se o 3 godine pa više. To govori dovoljno. I znate, ako imamo takvo stanje u mehanizmu onda to može biti svojevrsna političko-psihološka korupcija. Mnogi činovnici se ponašaju kao političko-psihološki korumpirani ljudi, a ako to spojimo s korupcijom općega tipa o kojoj i ovdje govorimo, onda ja se bojim da je to krajnje opasno, da budem najblaži. Reći ću na kraju samo ovo oko toga kako ćemo se postaviti u odnosu na izvještaj Pučkog pravobranitelja. Uvjeren sam da ako izvještaj Pučkog pravobranitelja samo uzmemo na znanje, onda nismo uzeli na znanje probleme o kojima izvještaj govori. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. U ime kluba HNS-a, uvažena kolegica zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo iz Ureda pučkog pravobranitelja, kolegice i kolege. Uvodno možda dvije napomene. Obično se smatra da određenje najšire određenje moderne države se temelji na dvije točke. Jedno je slobodno tržište s jasnim zakonskim okvirima, a drugo visoki standardi u zaštiti ljudskih i građanskih prava. Bez obzira na sve ostale ideologije i sve ostale varijacije političke ovisno o tome koja je politička opcija je na vlasti, ova dva temeljna postulata važe za sve civilizirane moderne države i apsolutno naš cilj mora biti da počnu važiti i za nas. Što se tiče visokih standarda u zaštiti ljudskih i građanskih prava, jedina mjera zaštite građanskih prava, mislim da smo to već nekoliko puta ovdje u Saboru raspravljali, jedina dakle mjera kvalitete zaštite ljudskih prava je zapravo zaštita prava manjina. Neravno te manjine nisu samo nacionalne ili etničke manjine o kojima mi najčešće ovdje govorimo, nego manjine u najrazličitijim kriterijima i u svakom smislu riječi dobne, regionalne, obrazovne, temeljem invalidnosti, fizičke, temeljem razno raznih kriterija koju neku grupu ljudi ili nekog čovjeka svrstavaju u grupaciju u kojoj je u društvu u manjini. I po tom kriteriju kolegice i kolege svi smo mi manjina ili ćemo biti manjina u nekom trenutku u svom životu, bilo zbog dobi, bilo zbog nekog problema s kojim ćemo se susresti. Prema tome i ovo izvješće pučkog pravobranitelja, govori o kršenju i problemima sa zaštitom ljudskih prava, ljudi koji su se po bilo kojem kriteriju u nekom trenutku našli u manjini. Što se samog izvješća tiče, postoji jedna dobro poznata izreka koja glasi, psi laju, a karavana prolazi. To primjenjujući na ovo izvješće dalo bi se prevesti, pučki pravobranitelj upozorava, a vlade prolaze. Ovaj izvještaj ili ovu vrstu izvješća sa sličnim problemima i sličnim naglascima imali smo već i ranije u Saboru. Pohvalili smo svi pučkog pravobranitelja i čini se da se nije dogodilo ništa ili barem ništa značajno u tom pogledu. Što se tiče rada samog pravobranitelja i institucije pučkog pravobraniteljstva, očito je da je pučki pravobranitelj afirmirao tu instituciju u međunarodnim okvirima. Spominje se da je akreditirana sa najvišim statusom A kao nacionalna institucija za zaštitu ljudskih prava, punopravni član je Akvinta itd. Očito je da pučki pravobranitelj neovisnost i samostalnost u radu stalno promiče. Dakle da je veliki naglasak, a ja bih rekla i po reakcijama na izvješće pučkog pravobranitelja vidi se da je prilično neovisan i samostalan u radu i pronalazi ili pokušava pronaći pravu mjeru kritičnosti i suradnje spram institucije sustava. Isto tako Ureda pučkog pravobranitelja i sam pravobranitelj pokazuje upornost i istrajnost u služenju građanima, hrvaju se sa sporošću i nemaru u upravi i tijelima s javnim ovlastima. Pučki pravobranitelj posvećen je svim aspektima ljudskih prava, što se može prepoznati već i iz sveobuhvatnosti i širene tema i problema kojima se bavi. Ured pučkog pravobranitelja potiče organe državne uprave i tijela s javnim ovlastima, ali postupa i prema djelatnicima u tim organima i tijelima. Dakle inicira donošenje zakona, inicira eventualno donošenje potrebnih uredbi, pravilnika, normiranje postupaka, traži disciplinske mjere prema službenicima koji se ne ponašaju u skladu s normama i zakonima. 82% pritužbi iz prošle godine su riješene. To samo po sebi nešto govori i o načinu rada i radu pučkog pravobranitelja. Zanimljivo je da su gotovo ¾ pritužbi pokazalo se osnovane, dakle utemeljene, što je daleko veći postotak osnovanih pritužbi nego u zemljama razvijene demokracije. A to je samo po sebi pokazatelj stanja ljudskih prava i kvalitete javne uprave. E sada, što o radu pučkog pravobranitelja kaže Vlada, a što poručuju saborski odbori? Možda prethodno obzirom na jučerašnji nastup nove premijerke bi trebalo zatražiti novo mišljenje nove Vlade. Jer je premijerka jučer prije nego što je izabrana ovdje specijalno naglasila potrebu visoke razine zaštite ljudskih prava i svoj osobni angažman u zaštitu ljudskih prava. A budući da je stara Vlada dala jedno mišljenje koje se može nazvati polunegativnim ili polupozitivnim kako god hoćete, dakle kao i prošli put, niti se prihvaća, niti se ne prihvaća, nego se prima na znanje, možda bi nova Vlada obzirom na nastupni govor gospođe premijerke dala neko drugo mišljenje o ovom izvješću pučkog pravobranitelja, pa predlažem da razmotrimo i tu mogućnost, dakle jedna Vlada koja je kao jedan od svojih temeljnih ciljeva navela i potrebu zaštite ljudskih prava na visokoj razini. Što se reakcije stare Vlade, jer samo sa mišljenjem stare Vlade ovdje raspolažemo, situacija je prepoznatljiva. Dakle, kada se slučajno dogodi da neka institucija funkcionira, ona je samim tim sumnjiva, dakle funkcionira u skladu s onim što je predviđeno da radi i što su ciljevi te institucije. Vlada, stara Vlada naglašavam, je ove godine ovo izvješće pučkog pravobranitelja primila na znanje, saborski odbori su se podijelili. Jedni prihvaćaju izvješće, drugi ga primaju na znanje, treći su kao što kažu upoznati sa izvješćem. Očito jedna prilično disonantna situacija jer nitko točno ne zna što bi na to izvješće rekao. Čini da sa ovakvim stavom Vlada daje do znanja da ne drži puno ili stara Vlada moram naglasiti daje do znanja da nije držala puno do Ureda pučkog ili institucije pučkog pravobranitelja ali vidi se da postoji i ta jedna neujednačenost u stavovima odbora koji su se neki držali prošlogodišnjeg zaključka i odluke Sabora u vezi sa izvješćem pučkog pravobranitelja, neki su se postavili na drugi način. Međutim, takav stav i Vlade i saborskih odbora ja bih rekla da je više pokazatelj problema, dakle ukazuje dosta jasno u čemu je problem. Pučki pravobranitelj po svojoj funkciji, po svom zadatku donosi neugodne vijesti. Dakle, donosi vijesti o kršenju ljudskih prava tamo gdje je situacija loša, gdje treba intervenirati, treba nešto popraviti i umjesto da se to izvješće tretira kao temelj za intervenciju i temelj za nove politike ili promjenu politike pokušava ga se nekako i ovaj puta pomesti pod tepih. Izvješće pučkog pravobranitelja upozorava na dugotrajnost sudskih i upravnih postupaka i očito je da ta dugotrajnost sudskih i upravnih postupaka predstavlja očito eklatantno kršenje ljudskih prava. Radi se o postupcima koji su predugi zbog prekoračenja svakog razumnog roka u rješavanju upravnih stvari. I zato nije čudno da građani traže zaštitu ne samo od pučkog pravobranitelja nego naglašavam i od Europskog suda za ljudska prava. Građani na tom sudu u pravilu ostvaruju svoju zadovoljštinu, dobivaju zadovoljštinu i ostvaruju i određena materijalna prava. No, ono što je važno za ovu raspravu je činjenica da se problemom dugotrajnosti sudskih postupaka bavi upravo Europski sud za ljudska prava. Kad međutim na pučki pravobranitelj posegne za ovom problematikom i predlaže mjere za rješavanje ovih problema proglašava ga se nenadležnim i ne prihvaća se njegovo izvješće. A ako Europski sud za ljudska prava dodjeljuje i materijalnu zadovoljštinu tim tužiteljima jasno je da se radi o pitanju ljudskih prava a ako se radi o pitanju ljudskih prava jasno je da je za to nadležan i treba biti nadležan i pučki pravobranitelj. Slične primjedbe vladajućih imamo i prilikom upozorenja oko depolitizacije upravnih službi. Zalaganje za stručnost, sposobnost, profesionalnost i etičnost u radu upravnih tijela ustvari je zalaganje za osnovna načela ili ustavna načela jednakosti građana pred zakonom a i to je temeljni problem kojim se pučki pravobranitelj apsolutno mora baviti. Unutar problema koji se spominju u ovom izvješću u ime kluba HNS-a želim upozoriti na dva, mislim da su i ranije već spomenuti jedan konkretni problem a ne bi kritizirala pučkog pravobranitelja zato što spominje konkretne probleme jer ljudska prava jesu konkretni problemi a ne samo načelne fraze. Prema tome, bez nabrajanja konkretnih problema nema nikakvog kvalitetnog i relevantnog izvješća pučkog pravobranitelja. Dakle, jedna grupa građana problem koji je apsolutno dosegao i međunarodnu prepoznatljivost su građani koji su po jednom zakonu podnijeli tužbe protiv trećih osoba zbog oštećenja imovine izvan ratnih djelatnosti. Nakon toga je zakon promijenjen, ljudi su ne samo izgubili parnice po novom zakonu nego im je dosuđeno da plaćaju astronomske sudske troškove. Ustavni sud je jednom svojom odlukom ili mišljenjem ustvrdio da oni trebaju biti oslobođeni plaćanja tih troškova, međutim to se do dana današnjega nije dogodilo i stotine ljudi su izložene ovrhama. Moram reći da je čak i Nacionalni odbor u okviru rasprave o poglavlju – Pravosuđe i temeljna prava uputio glavnom državnom odvjetniku jedno pismo upozoravajući na taj problem. Drugi problem koji je ovdje već spomenut je pitanje neujednačenosti statusa invalida koji se ne procjenjuje temeljem stupnja invalidnosti nego temeljem porijekla invalidnosti, jedan ugrađeni problem nepravde u našem sustavu. Što se može učiniti? Očito da pitanje regionalnih ispostava je ključno za pučkog pravobranitelja zato jer je cijeli cilj da pučki pravobranitelj bude dostupan građanima a ne da bude što dalje i što udaljeniji od građana. I drugo pitanje je da li mi u ovoj situaciji zaista trebamo sva ova posebna i razdvojena pravobraniteljstva kao što je za ravnopravnost spolova, za djecu, za invalide i posebno pučkog pravobranitelja ili bi bilo razumnije da to bude objedinjeno pod Uredom pučkog pravobranitelja kao zamjenici pučkog pravobranitelja za pojedina područja jer šta da radi žena invalid kojoj je srušena kuća. Hvala. Oprostite, samo naravno HNS će podržati ovo Izvješće pučkog pravobranitelja.
Hvala lijepo. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik kolega Goran Heffer. Izvolite, kolega.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine zamjeniče pučkog pravobranitelja, uvažene kolegice i kolege zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora. Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2008. godinu nam s jedne strane daje pregled rada institucije pučkog pravobranitelja i prikaz stupnja poštivanja ustavnih i zakonskih prava građana u istoj godini, dakle u 2008. godini do kojih je naravno došao pučki pravobranitelj tijekom rada prošle godine. Odmah na početku ću reći da će klub SDP-a prihvatiti, a ne samo primiti na znanje ovo izvješće budući da nema primjedbi u pogledu njegovog sadržaja i njegovog obima, iako valja reći da je primjetna razlika u obimu ovogodišnjeg izvješća u odnosu na prošlogodišnje za nekakvih stotinjak stranica manje, što se s jedne strane može naravno opravdati manjim prikazom detalja odnosno pojedinačnih slučajeva u ovom izvješću. Ali još više se može to promatrati kao posljedica jedne loše i rekao bih krajnje neprimjerene politike Hrvatskog sabora izražene u promjeni odnosa prema pučkom pravobranitelju tijekom prošle godine. Naime, kao što je poznato, tada je u Hrvatskom saboru odlukom vladajuće većine, dakle zastupnika HDZ-a i partnera donesena odluka da se izvješće pučkog pravobranitelja prima na znanje, umjesto uobičajenog prihvaćanja ili ne prihvaćanja ovakvog jednog izvješća, čime je s jedne strane poslana poruka pučkom pravobranitelju, ali rekao bih da je poslana i poruka cjelokupnog javnosti koja prati što to pučki pravobranitelj radi, čime se bavi i kojim predmetima se očituje. Takav maćehinski, rekao bih i ponižavajući odnos prema pučkom pravobranitelju nastavljen je u obliku neosiguravanja dostatnih sredstava za terenski rad, a time i onemogućavanja njegove dovoljne prisutnosti na terenu tijekom 2008. godine, ali nažalost i ove godine. Time je zorno pokazan i opći stav ove državne vlasti prema instituciji koja građanima predstavlja posljednje utočište u ostvarivanju njihovih temeljnih prava. Klubu zastupnika SDP-a takav stav je neprimjeren važnosti institucije pučkog pravobranitelja, a s time moramo reći da se složio i dio saborskih odbora, budući da smo vidjeli da je od onih koji su raspravljali tri odbora su također prihvatila izvješće pučkog pravobranitelja, dva su dakle primila na znanje, a jedan saborski odbor u izlaganju gospodina Kunsta je donio zaključak da se utvrde nepravilnosti i da se poduzmu mjere kako bi se one uklonile. U pogledu sadržaja ovog izvješća, klub SDP-a pohvaljuje njegovu korektnost i njegovu objektivnost, no u pogledu prezentiranog stanja građanskih prava klub izražava svoju zabrinutost zbog načina i broja njihovog kršenja, te nedovoljne zaštite građana od strane državnih institucija na što na upozoravajući način ukazuje i ovo izvješće. Naime, iz izvješća je vidljivo da je u 2008. godini zaprimljeno 1560 pisanih pritužbi građana, što je za nekih 20-tak % manje u odnosu na prethodnu 2007. godinu. Ovo smanjenje pritužbi ne znači da je i kršenje ljudskih prava manje, nego je nažalost upravo rekao sam posljedica naznačenog ograničenja mogućnosti rada pučkog pravobranitelja. Upravo zbog činjenice da je ovo jedna od prilika u kojoj se na najvišoj političkoj razini govori o stanju ljudskih prava u Republici Hrvatskoj, rasprava o izvješću pučkog pravobranitelja predstavlja vrlo bitnu točku dnevnog reda u Hrvatskom saboru. Ova točka stoga ne bi smjela proći kao jedna od rutinskih točaka koja se nakon provedene rasprave tek tako odradi i završi se skidanjem s dnevnog reda na način da je primljeno na znanje. Stoga smatramo da je ovo izvješće izuzetno i važno i osjetljivo, jer se kroz njega daje i određena slika u Hrvatskoj, koja kao što znamo, pretendira s punim pravom ulasku u Europsku uniju. Tim više što je kao što se vidi iz izvješća, institucija pučkog pravobranitelja tijekom prošle godine doživjela i tu punu europsku afirmaciju pa i šire od toga. No nažalost, državnoj vlasti, barem onoj prethodnoj, u smislu uvažavanja rada ove institucije to ne predstavlja puno. Mi se nadamo i ja se ovdje pridružujem gospođi Pusić da će nova Vlada pokazati više osjetljivosti i više razumijevanja za rad pučkog pravobranitelja. Što se tiče problematike izložene u ovom izvješću te navedenih primjera, evidentno je da je dugotrajnost upravnih postupaka po različitim predstavkama građana i dalje najveći problem u radu upravnih tijela. U slučaju određenog upravnog spora, u Hrvatskoj je teško doći i do bilo kakvog rješenja pa i onog negativnog. Ili još gore, ne samo da je teško doći do rješenja, nego je teško doći i do informacija o tijeku postupka i onoga što je najbitnije za građane u kom smjeru to sve ide. Očito je da uprava ne primjenjuje u dovoljnoj mjeri načelo upravnog postupka niti neke druge konkretne odredbe. Jasno je da zakonski rok u prvom stupnju nije uvijek moguće ispoštivati, ali neprihvatljivo je da se stranka o tome ne obavještava niti da se upoznaje u kojoj fazi je cjelokupni postupak. Iz brojnih primjera prikazanih u ovom izvješću vidi se da određene informacije o stanju postupaka ne samo da nisu građani mogli dobiti, nego ih nije mogao dobiti niti pučki pravobranitelj. Dakle, nije mogao dobiti niti opunomoćenik Hrvatskog sabora koji štiti prava građana pred tijelima uprave. Poznato je da većina postupaka završava pred Upravnim sudom gdje traju i po više godina, predstavljajući epatantan primjer kršenja ljudskih prava, na što pučki pravobranitelj u svojim izvješćima opetovano ukazuje već čitav niz godina. I dok svakodnevno, a iz ovog izvješća je to itekako vidljivo, događaju se raznorazne pravosudne igre s oštećenim građanima kroz neažurnosti, prepuštanja predmeta zastara, odugovlačenje u rješavanju predmeta različitim pravnim ili jezičkim manipulacijama, treba reći da je Europa takvu praksu sagledala u pravom svjetlu te je poduzela određene korake ka prekidanju takvih postupaka. Naime, poznato je da određene tužbe koje su u Hrvatskoj uvođene preko svih razumnih rokova dospjele su i pred Europski sud za ljudska prava. Tamo su donesene određene presude prema kojima su utvrđene između ostalog i povrede Konvencije o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda i to u prvom redu zbog dugotrajnosti postupaka na upravnim sudovima. Time je građanima Hrvatske pokazano da u slučaju nenormalno dugotrajnih sudskih postupaka čak i ne trebaju čekati ispunjenje svih zakonskih procedura u hrvatskom pravosuđu, nego da se u traženju pravde mogu obratiti toj europskoj instituciji. Dakle, hrvatskih građanima je da tako kažemo rečeno nemojte tražiti pravdu pred svojim sudovima, tražite je pred Europskim sudom jer ćete tamo i brže i sigurnije, a rekao bih i povoljnije, dobiti pravdu nego u vlastitoj državi. Ovo bi se moglo nazvati i hrvatskim pravosudnim debaklom, budući da u ovome u takvoj situaciji, u takvim presudama nitko nije pošteđen, niti pravosudne institucije, niti Ministarstvo pravosuđa, niti hrvatska Vlada, a rekao bih niti Hrvatski sabor pred kojim evo i danas opunomoćenik za zaštitu prava građana ponovno podnosi izvješće o tome što je tijekom 2008. godine radio i ponovno ukazuje na isti problem, a to je kršenje ljudskih prava, ali i odgovornost države za taj problem. O štetnom utjecaju ovakvih događanja na ugled Hrvatske u Europi ne treba niti posebno govoriti. Posljedice takvih europskih presuda uglavnom su ogromni troškovi koje Republika Hrvatska treba isplatiti oštećenim građanima. Takvo ponašanje upravnih tijela i sudova opisano je primjerima u ovom izvješću, pokazuje koliko velike štete donosi cjelokupnom društvu njihov rad. Takvo stanje uz nedostatak učinkovitih mjera unutarnjih i vanjskih mehanizama kontrole i stalnog nadzora dovodi u pitanje i puno ostvarivanje ustavnih načela jednakosti pred zakonom i pravne sigurnosti, a time i vladavine prava. Svima je jasno da je ovo plodna podloga za korupciju u svim njezinim oblicima, da je ovo plodna podloga za poseban vid socijalne diskriminacije i podijeljenosti u društvu budući da se dugotrajnost postupaka u prvom redu negativno odražava na tzv. male ljude. Dakle, na obične ljude koji imaju skromnije materijalne mogućnosti, dok se oni koji su imućniji, koji su moćniji uvijek snađu. Oni uspijevaju naći put do presuda koje počesto upravo njima idu u prilog. Vrlo često su takvi putovi moćnijih i imućnijih podložne tzv. koruptivnim metodama. O tome da je korupcija i klijentelizam u sferama uprave i pravosuđa vrlo visoka, a da je posljedica visoke politiziranosti koja u ekipiranju kadrova polazi od kako to navodi pučki pravobranitelj političke, odnosno stranačke podobnosti i osobne lojalnosti, nerijetko iz … [[Govornik se ne razumije.]] tipa ne treba puno govoriti. Pa nešto takvoga i sličnog ekipiranja vidjeli smo i mi ovdje na sjednicama Hrvatskog sabora, na nekim od prethodnih sjednica tako da to nije ništa novo. A da je korupcija jedan od najvećih, ako ne i najveći problem u Republici Hrvatskoj ne treba posebno naglašavati budući da je to već više puta naglašeno i iz Europske unije. Podsjetit ću da je prije nekih mjesec dana na to da korupcija može zakomplicirati put Hrvatskoj u Europsku uniju ukazao je i Olli Rehn, europski povjerenik za proširenje Europske unije. Podsjetit ću da je nedavno izvješće Transparency Internationala prezentiralo mišljenje građana da je pravosuđe najkorumpiraniji sektor u Hrvatskoj. U Izvješću pučkog pravobranitelja također se ukazuje i na određeni broj prijava koje u sebi sadrže elemente diskriminacije po osnovi nacionalnosti i etničkog podrijetla. Ne treba posebno naglašavati da je ključ zaštite ljudskih prava u Europi upravo zaštita od etničke, rasne, spolne, dobne, socijalne i svih drugih vidova diskriminacije. Stoga je postupanje pučkog pravobranitelja sukladno Zakonu o suzbijanju diskriminacije vrlo bitan vid poboljšanja rada pravobranitelja. No, to je na žalost proširivanje ovlasti bez proširivanja podloge za korištenje istih. Budući da je kao što sam prethodno rekao područje djelovanja povećano, a sredstva su smanjena. Dakle, imate mogućnost da se bavite još jednim područjem, međutim sredstva za to nećete dobiti. Promatrajući izvješće po pravnim područjima, prema broju pritužbi posebno je istaknuto Ministarstvo regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva, odnosno njegove dvije uprave, Uprava za područje posebne državne skrbi te Uprava za obnovu obiteljskih kuća. To na žalost nije nikakva novost. Iz izvješća je vidljivo da se broj pritužbi na rad tih uprava godinama ne smanjuje. Mijenja se struktura tih pritužbi, ali se naravno nepravilnosti ne uklanjaju, nego se one i dalje nastavljaju. Postaju da tako kažem pravilo ponašanja. Nepoštivanje zakona u upravnom postupku je najviše zastupljeno baš u ovim upravama do te mjere da su uvedena i neka nova, zakonom nepoznata postupanja poput naknadnog upravnog postupka, a sve s ciljem što većeg odugovlačenja u rješavanju upravnih akata po zahtjevima građana. Takav način rada uprave je neprihvatljiv na što već godinama i ukazuje pučki pravobranitelj. Dopustite mi jednu malu opasku. Naime, kao zastupnik iz Vukovarsko-srijemske županije, jedne od hrvatskih županija koje su tijekom Domovinskog rata i poraća teško pogođene velikim ratnim razaranjima i brojnim ljudskim tragedijama. Ja moram izraziti žaljenje što je najveći broj predmeta koje prolaze kroz ove dvije uprave upravo iz toga područja. Dakle, ljudi koji su tijekom ratnih zbivanja doživjeli velike tragedije sad doživljaju jednu novu tragediju u ostvarivanju svojih prava. Najveći broj pritužbi građana vezan je uz obnovu obiteljskih kuća, te stambeno zbrinjavanje građana na područjima posebne državne skrbi. Jedno od posebnih mjesta u ovom izvješću u području rada Uprave za područja posebne državne skrbi zauzima grad Vukovar. Rekao bih opet na žalost grad Vukovar. U njemu su se od završetka procesa mirne reintegracije događali različiti oblici kršenja građanskih prava što traje već godinama, a bez vidljivog roka pravilnog završetka. Vjerojatno su već svima poznati problemi plaćanja pričuve, pa i odluke Ustavnog suda u korist građana Vukovara koja nikako da se realizira zbog opstrukcije lokalne samouprave i to lokalne samouprave do ovih lokalnih izbora. Također je poznat i problem otkupa vukovarskih stanova od strane bivših nositelja stanarskog prava koji predstavlja primjer nejednakosti građana pred zakonom i onemogućavanja ostvarivanja svojih prava pod jednakim uvjetima kao i građani koji su živjeli na slobodnim područjima Republike Hrvatske. U oba navedena slučaja radi se o velikom broju građana. Riječ je o par tisuća građana. Radi se o velikim financijskim sredstvima koja su vezana uz rješavanje navedenih problema. Uzevši u obzir trenutno stanje razvijenosti, zaposlenosti, standard života građana Vukovara s pravom sam rekao na žalost. Evo, budući da mi vrijeme istječe ponovit ću i zaključiti. Klub zastupnika SDP-a pohvaljuje i prihvaća Izvješće pučkog pravobranitelja još jednom upozoravajući da se ovakvo neprihvatljivo stanje po pitanju građanskih prava ne smije dalje tolerirati, te da je država dužna osigurati ustavnu i pravnu jednakost svih građana Republike Hrvatske. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolegi zastupniku. Imamo jednu prijavu ispravak navoda, uvažena kolegica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Heffer je rekao, upozorio i ukazao na maćehinski, citiram na maćehinski odnos Hrvatskoga sabora prema pučkom pravobranitelju u odnosu na sredstva za rad nedostatna za obilazak terena. Poštovani kolega Heffer, to je netočno i ne mogu se složiti s tim iz razloga, spomenuli ste i 2007. i 2008. godinu zbog toga što sam prošle godine u svojoj raspravi u Izvješću za 2007. godinu ukazala na činjenicu da se izvješće pučkog pravobranitelja zadržava samo na planiranim sredstvima i mi ne znamo, on ne daje ni u Izvješću za 2007. ni u Izvješću za 2008. godinu ne daje koliko je utrošeno, pa ću vam reći da je za prošlu godinu bilo, za 2007. godinu od planiranih 6 milijuna 242 tisuće 900 kuna u proračunu za 2007. utrošeno 5 milijuna 534 tisuće ili 90,26%, a ja sam postavila pitanje gdje je nastala razlika i zašto, nisam dobila tada odgovor pa u raspravi i u izvješću za 2008. godinu gdje piše da je za radu u uredu u 2008. godini u državnom proračunu bilo osigurano 6 milijuna 976 tisuća kuna i ni riječi koliko je doznačeno, vjerujte mi kolega, nisam se ni trudila tražiti podatak o izvršenju državnoga proračuna za 2008. godinu koliko je to, a smatram da je to obveza pučkoga pravobranitelja da dostavi u svome izvješću. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. U ime kluba IDS-a, uvaženi zastupnik kolega Damir Kajin. Izvolite.
Poštovana gospodo, gospodine potpredsjedniče, cijenjeni zamjenici pučkog pravobranitelja. Evo, jedan slučaj. Danas je gospodin Rohatinski izjavio da Hrvatska treba 42 milijarde bruto da isfinancira deficit od 14 milijardi kuna. E sad, tko će štititi ljudska prava recimo onoga radnika kojemu je država nakanila sniziti plaću recimo za 10%, a banke s druge strane dignuti kamatu za 20% pa će se sutradan naći recimo u situaciji da neće moći servisirati dug za otplatu svog stana pa će od prekosutra biti podstanari? Nitko. Danas je de facto 2 milijuna ljudi ugroženo, danas bi 2 milijuna ljudi trebalo se pučkom pravobranitelju dnevnog javljati. Međutim, broj zaprimljenih predmeta prema ovome izvješću u 2008. bio je čak manji nego od zaprimljenih predmeta u 2007. U 2007., sad vidimo ovdje u ovoj tablici imali smo 1878 zaprimljenih predmeta, a 2008. 1560. I sad si čovjek normalno, koji lista ovo izvješće, koji sjedi godinama u ovome Domu postavlja pitanje zašto je tome tako? Ja mislim da je tome tako zato jer institucija pučkog pravobranitelja nažalost, nažalost u ovoj zemlji je bez nekog pretjeranog utjecaja. Vi gospodo u pučkom pravobraniteljstvu, vi ste u poziciji nas zastupnika, možda nešto bolji, jasno imate neku karticu, neki auto, imate neki ured, imate plaćeni mobitel itd. Znači nešto imate, mi nemamo ništa. Vi možete nešto poput nas kao zastupnika tražiti, možete nešto pokretati, ali zapravo malo toga, ajde priznajmo si onako, možemo i jedni i drugi riješiti. Jednom riječju, koliko god se trudili, vi malo kome možete pomoći i to je problem samim time i Hrvatske države u cjelini. Da naprosto imamo institucije koje su neučinkovite, koje su tu reda radi, a zapravo su suštinske i dok ne ojačamo te institucije, sreće u ovoj zemlji neće biti. Kada je već tome tako, a očigledno jeste, onda se ne treba čuditi zašto je iz godine u godinu sve manje predmeta pri pučkom pravobranitelju, ali je zato vidimo iz godine u godinu sve više institucija pravobranitelja, od onog za ravnopravnost spolova, preko onoga za djecu, preko onoga za invalide do jasno krovnog samog pučkog pravobranitelja. Ja sam osobno mišljenja da sve treba staviti to pod jednu kapu. Ne razmišljati danas, pogotovo ne u vrijeme ove krize o novim pravobraniteljima, bilo za branitelje, što ja znam, penzionere, studente, medije, jednom riječju, pučki pravobranitelj bi trebao imati 3, 4, 5 odjela jer da mi je znati što onda rade neki među vama. Izgleda da je najviše pritužbi zbog rada, vidimo pravosuđa. Zbog čega? Zbog dugotrajnosti postupka. I što radi pravobranitelj? Onda opet pravobranitelj šalje preporuke, upozorenja, traži neke savjete. Jednom riječju dopisuje se sa predsjednicima sudova, a rezultata nema niti će ga biti. Znači tu ste u istoj poziciji kao i mi zastupnici kada postavljamo zastupničko pitanje, ide procedura prema ministru, ovi prema državnom tajniku, onda oni prema županijskom ili ne znam kojemu sudu i zapravo pojelo vrijeme sam taj predmet. I slažem se, ta vaša pozicija na kraju postaje šizofrena, kao nas recimo zastupnika gdje ništa ne možemo, ali apsolutno nema tu dileme. Institucije moraju opstojati, moramo postojati jer je to jamstvo demokracije, to košta, ali bez toga vjerojatno bi prilike u zemlji bile i gore no što su sada, iako ne treba tražiti lošije od ovoga što imamo danas. I što je onda činiti recimo tom pučkom pravobranitelju? Ništa ne radio, radio, ne radio, vidimo efekt je isti. I to je tragedija našeg trenutka. Ono što je nevjerojatno da i umirovljenici koji imaju najviše vremena zapravo se u ovom izvješću ne bune previše. Dapače, iz godine u godinu sve manje se i oni bune. I oni vide da u Hrvatskoj im jednostavno nema spasa. 2004. su podnijeli 536 pritužbi, 2005. 436, 2006. 343, 2007. 258 pritužbi, 2008. 158 pritužbi. Netko će reći da taj moj cinizam, ne znam, nije primjeren, ali isto tako svi znamo da nisam daleko od istine. Gdje je u 2008. bilo najviše pritužbi u odnosu na 2007.? Netko će reći znači da institucije sve bolje postupaju pa da zato ima manje predmeta, međutim istina je da je državnih službenika iz godine u godinu sve više i da se upravo oni zbog toga što ih ima iz godine u godinu sve više da se i najviše bune. Zatim, tu su osobe lišene slobode. Pretpostavljam da ne i oni koji su osuđeni od hrvatskog suda, a utočište su po osnovi dvojnog državljanstva potražili u Bosni i Hercegovini, oni se nemaju što buniti, zatim rekoh službenici državni. Kod zdravstva također su 2 slučaja više koji su nešto tražili i tu su neki imovinsko-pravni odnosi. Svugdje drugdje imamo manje pritužbi. Možda se bolje radi, ja ne znam. No idemo sad redom. Obnova, znači ono što smo bespredmetno palili recimo po Oluji, sad obnavljamo. Jasno, obnavljamo i ono što je u Miloševićevoj agresiji razarana. Inače za 2008. godinu Ministarstvo branitelja imalo je proračun od 6,2 milijarde kuna. To je ona posredna ratna šteta u visini 5% proračuna Republike Hrvatske koju mi moramo trajno jasno osiguravati, tu nema dileme. Čudno je da u ovom izvješću nema tzv. zaštićenih najmoprimaca, ili ih ja nisam uspio naći. Oni su na neki način otpali iz ovog izvješća. Na strani 89. govori se o imovini oduzetoj za vrijeme jugokomunističke vladavine, što je okej, ali ne spominje se nigdje zaštićene najmoprimce koji su građani u ovoj zemlji, usuđujem se reći drugog reda, a sutra kada ih se izbaci na ulicu, ako se to dogodi neće biti ni građani, već marva bez doma, bez uspomena, bez imovine itd. Točno, mnogima pri nacionalizaciji '47., '48., '49. učinjena je neoprostiva nepravda, ali zar za postupke drugih danas trebaju platiti zaštićeni najmoprimci. Neka se vlasnike obešteti. Kako? Iz proračuna. Proračun nema. Možda ima nešto imovine na obali, u nekim vojnim nekretninama, ne znam, a ovima neka se omogući otkup stana u kojemu žive 40, 50 ili 60 godina. Kod ovog slučaja ne može biti, neće se nikada pronaći pravda za obje strane. To je jasno. Ali ispravljati nepravdu na način da za druge proizvodimo nepravdu ja mislim da nije dopustivo da je u najmanjem slučaju amoralno. Zašto to govorim? Pa u tim stanovima su cijele porodice, nema više samoupravljanja. Ne, rekli smo da je to loše. Kada ste dobili društveni stan, znači to je trebalo maknuti. Ne, kada ste dobili sigurno radno mjesto itd., ali sad u tim stanovima uglavnom su ljudi koji imaju više od 60, više od 70 godina, tu su njihova djeca, njihovi unuci, ne znam tko sve ne. Nosioci tog stanarskog prava, rekoh to su ljudi koji u pravilu imaju preko 60, preko 70 godina. Gdje ti ljudi danas u toj dobi sebi mogu riješiti egzistenciju ili stan? I zato nemojmo se gospodo poigravati s tim ljudima. O još jednoj stvari se isto tako šuti i jasno nitko o tome ne govori. To je revizija pretvorbe. Ispada da je sve u Hrvatskoj bilo čisto, nitko jasno nije u zatvoru, nitko nije optužen, ništa nije sporno bilo u toj reviziji, ništa nije sporno ni u politici, tajkuni su tu gdje jesu, postali su stupovi društva i onda šta ćemo. Tako je kako je. Zato smo se u ovoj državi i borili. E sad jedan tipičan i istarski predmet. Raspolaganje poljoprivrednim zemljištem. '93. godine svo poljoprivredno zemljište završilo je kao državno zemljište, a prethodno je bilo vlasništvo ondašnjih skupština općina. Znači danas općine raspolažu sa građevinskim zemljištem, a država raspolaže sa svim ostalim, to su ovo turističko zemljište, jasno za koje tajkuni ne plaćaju niti kune naknade, a koriste na stotinu i stotinu hektara uz obale. To je poljoprivredno zemljište, to je šumsko zemljište. Ja sebi postavljam pitanje zašto se već jedanput ne želi riješiti status tog turističkog zemljišta? S druge strane naše županije ne raspolažu niti sa jednim kvadratnim metrom poljoprivrednog, šumskog, građevinskog ili tzv. turističkog zemljišta. E sad, to je bit. Prosječna cijena državnog poljoprivrednog zemljišta, prošle godine u državi hrvatskoj bila je 0,27 eura. U jednoj Bavarskoj, u jednoj Frijuliji, u jednoj Koruškoj, ne znam bila je cijena između 4 i 7 eura. U najbogatijoj europskoj državi Luksemburgu prosječna cijena poljoprivrednog zemljišta po izračunima ekonomskog instituta, odnosno profesora Lovrinčevića bila je negdje oko 11 eura. Ali država istarskim poljoprivrednicima, znači državno zemljište prodaje zamislite po 14,5 eura u prosjeku. To je, ajde da budem ciničan pošteno, tipično znači hrvatski. Ja mislim da se to treba promijeniti, ja mislim da se raspodjela sredstava iz državnog proračuna također u ovoj zemlji mora promijeniti, a ne da sva sredstva idu isključivo prema onim krajevima koji korespondiraju sa onima koji su na centralnoj vlasti. I sad kad govorimo isto tako o zdravstvu, ja vas molim gospodine Pučki pravobranitelju, to je slučaj 2009., ne 2008., slažem se, da vidite zašto recimo ministar Milinović općoj bolnici u Puli smanjuje limite za 15%, a drugima u istom trenutku povećava limite za 5%. Postavlja si čovjek pa kako to se netko odnosi prema tom dijelu Republike Hrvatske. Zar nismo svi u Hrvatskoj isti. Zar pacijent u Puli ne zaslužuje isti standard kako ga ima ne znam pacijent u nekoj drugoj općoj bolnici diljem Republike Hrvatske. E sad, treći problem. Zašto danas, u ovom trenutku, kada imamo jedno jedino brodogradilište koje je likvidno, solventno, koje posluje bez subvencija, odnosno bez jamstava, a drugi troše ono što se tamo zarađuje, treba biti privatizirane. To je taj problem, ja kako da ga nazovem, odnosa centralne vlasti do prostora koji za njih ne glasaju i to treba isto tako na neki način o tome progovoriti. Ja mislim da ćemo se svi mi.
Kod Pučkog pravobranitelja. Kod izvješća Pučkog pravobranitelja.
Ja mislim da ćemo se svi mi ovdje, pa i vi gospodine potpredsjedniče složiti da je politika centralizacije koja je na djelu politika pritiska na neke krajeve i da to treba što je moguće prije promijeniti.
Može se raspraviti, ali ne kod izvješća Pučkog pravobranitelja.
Pa moramo otvoriti tu temu, ali to nam ne ide, a vjerojatno kakve su prilike u ovoj zemlji do k, građani stvarno ne progovore ovdje ispred Banskih dvora i Sabora o tome se neće ni razgovarati. Za kraj klub IDS-a prihvaća ovo izvješće. Vidimo da ga s druge strane HDZ prima na znanje. Zašto ta distinkcija? Što ovdje ima sporno? Za mene sve veća marginalizacija je na djelu Pučkog pravobranitelja, one nikome ne smetaju. Iz godine u godinu raspravljaju sve manji broj predmeta ili je možda sad na djelu da se nekome u vladajućoj koaliciji ne sviđa gospodin Malčić, koji je svojedobno bio ministar ako se ne varam, i u HDZ-ovoj vlasti i sad ga treba promijeniti. Sve u svemu, još jedanput klub IDS-a će prihvatiti ovo izvješće. Ni mi nismo 100% s time zadovoljni. Smatramo da intenzitet rada opada, ali isto tako ne vidim razloga kakva se to zakulisana manevarska pozicija vodi, zbog čega većina jednostavno ovo izvješće ne prihvaća, nego samo prima na znanje.
Hvala. Imamo dva ispravka. Prvi gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepo. Kolega Kajin je komentirajući opadanje broja pritužaba iz Mirovinskog osiguranja rekao " i umirovljenici odustaju od traženja zaštite prava ped pučkim pravobraniteljem". Poštovani kolega to nije točno. Umirovljenici ne odustaju nego je hrvatska Vlada u proteklom razdoblju vratila dug umirovljenicima i zbog toga je njihovih zahtjeva, njihovim pritužaba pred pučkim pravobraniteljem puno manje iz godine u godinu se smanjuje što je vidljivo iz ovog izvješća za 2008. godinu.
I gospodin zastupnik Branko Kutija.
... [[Govornik nije uključen.]] država ne prodaje poljoprivredno zemljište. Znači temeljem staroga Zakona o poljoprivrednom zemljištu i novoga Zakona o poljoprivrednom zemljištu, poljoprivredno zemljište je dato na upravljanje jedinicama lokalne samouprave. Jedinice lokalne samouprave izrađuju programe o raspolaganju sa poljoprivrednim zemljištem, Ministarstvo poljoprivrede daje suglasnost, iza suglasnosti se raspisuje natječaj, iza natječaja općinsko ili gradsko vijeće donosi odluku o najpovoljnijoj ponudi, iza toga Ministarstvo daje opet daje suglasnost itd. znači država ne, nego jedinice lokalne samouprave.
A kolega Kajin nemojmo sada. Vi znate kada je bio nekada pravobranitelj samoupravljanja, onda su dolazila izvješća pravobranitelja samoupravljanja i iz godine u godinu je rastao broj pritužbi i predstavki radnika na povredi radničkih prava, radno socijalnih prava i onda je u ovoj sabornici tadašnji pravobranitelj ocijenio da porast broja predstavki, pritužbi i žalbi upućenih pravobranitelju ukazuje na povjerenje u socijalistički pravosudni sustav i politički. Jer to je izraz povjerenja povećanje broj, izraz povjerenja. ... [[Upadica se ne razumije.]] A mi imamo podatke. Je li tako kolega Leko, sjećate se. Pojedinačna rasprava i gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege, poštovana gospodo. Dobro kolega Kajin ovu zemlju ćemo kasnije riješiti, poljoprivredu nemojte sada. Svake godine kada dobijemo ovo izvješće pučkog pravobranitelja, ja ga iščitavam, čitam i njemu prilazim kao izvješću opunomoćenika Hrvatskog sabora. Pučki pravobranitelj radi poslove unaša ime koje smo mu dali ili ovlast za to i zamolili ga da nas svake godine izvijesti, kako bi nadam se da će se i vladajući s time složiti, to izvješće bilo putokaz gdje su rupe u sustavu, gdje su propusti u zakonima ili podzakonskim aktima, ili gdje rade loši, nesposobni, nestručni ili korumpirani službenici, namještenici, dužnosnici zavisno o kome se radi. Ja ovo izvješće na taj način doživljavam. I kada bih rekao da ga primam k znanju, vama bih uputio poruku vi samo dalje pišite, ali što kraće da ne zamarate Sabor sa dugim raspravama. Mi ćemo osigurati novac u proračunu, imat ćete i kadrovsku popunu. Sve je to dobro ali nemojte znate puno pisati. 1786 dovršenih predmeta od čega 562 u nadležnosti pravosuđa. To je ako se ne varam do sada najveća brojka koja je dolazila do vas, a odnosila se na domenu pravosuđa. A najčešći prigovori su bili, dugotrajnost postupka. Prije godinu, dvije sjećam se i u ovoj sabornici se pokrenula rasprava ili mogućnost i ustavnih promjena, da bi pučki pravobranitelj dobio ovlasti nad predmetima iz pravosuđa koje sada nema. I onda je ta rasprava veoma brzo prekinuta i više se nikada nije ponovno otvorila. Pišete da vam se ljudi obraćaju, jer nisu mogli dobiti tražene informacije, nisu mogli dobiti upravne akte, ali često i vi niste mogli dobiti upravne akte koje ste tražili. Da ste dali 232 savjeta, 163 preporuke i 327 upozorenja. To je po meni jedino najjače oružje s kojim raspolažete da dajete upozorenja, ali žalosti me činjenica da taj broj upozorenja iz godine u godinu raste, a da meni nije poznat nijedan slučaj da je bilo koji dužnosnik, koji je šef onome zbog kojeg ste vi morali izdati upozorenje izvršio sankciju takvog ponašanja nad nekim tko je kriv zato. Ne mogu vjerovati da u svih 327 slučajeva je bio propust zbog velike količine posla ili godišnjih odmora ili bolovanja. Dakle, žalosna je činjenica da Hrvatska ima jedno tijelo sustava koje može biti korisno, korisno jer upozorava na probleme, ali da osim Sabora vaše izvješće nitko ne čita, pa čak ni Vlada. Nisam daleko od prijedloga da predložim izmjene i dopune zakona pučkom pravobranitelju i dati vam aktivno pravo podnošenja prijava i za prekršaje i za kaznena djela. Ako će to pomoći i ojačati vašu poziciju, zašto to ne učiniti. Ali nešto što ste upozorili, a ne samo vi nego i bivši premijer i bivša Vlada, pa opet je nestalo iz interesa javnosti je na području mirovinskog osiguranja. Naime, upozoravate da mirovinska reforma iz '99.-te godine i uvođenje drugog stupnja mirovinskog osiguranja nije pratilo adekvatna simulacija stvarnih događanja onih koji uđu u drugi stup mirovinskog osiguranja. Citirat ću po meni tri bitne rečenice. Nadalje, upitno je jesu li prezentacije i simulacije reforme mirovinskog sustava nadležnih institucija bivšeg Ministarstva rada i socijalne skrbi, Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, Agencije za nadzor nad mirovinskim fondovima pokazale sve nelogičnosti koje se sada događaju u provedbi reforme. I podsjećate da je u navedenoj Strategiji razvoja Hrvatske u 21. stoljeću bilo planirano da se 2006. godine izvrši analiza i redefinira mirovinski sustav osiguranja. Dakle, ponavljam. 2006. a to je sedam godine provedbe mirovinske reforme i ustroja drugog mirovinskog stupa je trebalo napraviti analizu svega što je reforma donijela i tada već 2006. pristupiti određenim promjenama. Ta 2006. godina je prošla, analiza nije napravljena nego se moralo desiti da je negdje u prvom valu tridesetak radnica i radnika dobilo rješenje o mirovini iz drugog stupa kada se shvatilo da su te mirovine na visini dvije dnevnice. I tada se napravio alarm i u hrvatskoj javnosti pa je i bivši premijer Sanader najavio čak mogućnost ukidanja drugog stupa mirovinskog osiguranja. Ali ono što je najžalosnija činjenica je u tome da je u trenutku uspostave drugog stupa mirovinskog osiguranja znatan broj osiguranika ušao u drugi stup a da nisu morali ući. I oni ne mogu izaći iz drugog stupa i popraviti svoju situaciju nego su ostali zarobljenici sustava koji nije bio definiran, koji nije bio dobro simuliran i za čije posljedice se nije znalo ni 98. kad je reforma uvođena a 2006. se nije željela napraviti simulacija. Što s tim ljudima? Vi gospodo predlažete promjenu zakona i davanja mogućnosti tim osiguranicima da se vrate u osiguranje po osnovi solidarnosti, generacijske solidarnosti. Ja doista smatram da je to u ovom trenutku jedini način da ti ljudi izbjegnu sudbinu koja je nametnuta zbog loših propisa i propusta vlasti kako izvršne tako i zakonodavne. Ali imamo jedan zajednički problem. I vi i ja smo izračunali da će drugi stup donijeti dobrobit osiguraniku negdje 2030., vi ste rekli 2035. napisali u izvještaju. Ja sam išao računati po godinama osobnog osiguranja i svatko tko je u drugom stupu ispod 24 godine osiguranja imat će manju mirovinu nego da je ostao u generacijskoj solidarnosti. Tek nakon 24. godine osiguranje u drugom stupu će biti na nuli a pozitivno dakle barem za jednu kunu veća mirovina će mu biti nakon 25 godina plaćanja doprinosa. I sad si postavljam pitanje kako je moguće da u ovoj državi nitko se nije obratio ljudima i rekao drugi mirovinski stup vam je rentabilan nakon 25 godina i svi koji ne morate ulaziti u to preporučamo vam da ne ulazite. Čak štoviše, vođena je kampanja gdje je drugi stup prikazivan isključivo pozitivan, pa na neki način i nagovaranje ljudi da to naprave. I naš drugi zajednički problem je slijedeći. Prema podacima mirovinskog zavoda ono što je do sada poznato nagrabusile su 150 žena umirovljenica, očito se radilo o tekstilnoj i obućarskoj industriji pretpostavljam. Ta brojka 150 je očito premala da nekoga boli glava jer se kod nas smatra da je nešto problem samo ako posljedice kusa barem 100 tisuća ljudi. Mi smo još uvijek u društvu koje ne shvaćamo da kada nepravdu doživi jedan jedini građanin ove države da trebamo sustav ispravljati pa ovih 150 nesretnica koje nam služe kao uzor obračuna loših posljedica mirovinskog sustava nije dovoljno kritična masa, nisu interesantni politici jer ne mogu biti presudni na izborima. Pa će se i to rješavati onda kad netko shvati da je njih sve veći i veći broj pa da tu može i ta promjena eventualno donijeti određeni broj glasova na izborima a do onda one su propale. I svakim danom odlazak jednog jedinog čovjeka u mirovinu koji je u drugom stupu a nije morao biti plaća danak vjerovanju izvršnoj i zakonodavnoj vlasti Republike Hrvatske koja ga je prevarila. Zato zna, sad znamo svi jer ste i vi upozorili i ne želimo ništa izmijeniti. Ne želimo ništa promijeniti. Kolegice, kada dignete ruku za ovaj izvještaj bez zaključka da Vladu obavezujemo da hitno ponudi promjenu mirovinskog sustava digli ste ruku za to da ovih 150 poznatih i još 150 puta 150 nepoznatih ljudi građana ove države bude oštećeno zbog takvog sustava a pučki pravobranitelj vas je upozorio. Hvala.
Hvala. Nije bilo ispravaka. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospođa zastupnica Romana Jerković. Nema je. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani pomoćnici, zamjenici pučkog pravobranitelja, kolegice i kolege zastupnici. Idemo od kraja. Naime, vladajuća stranka ne želi prihvatiti izvješće pučkog pravobranitelja u Hrvatskom saboru. Imamo situaciju da je pučki pravobranitelj povjerenik ovog Doma, ovog parlamenta i on po tom ovlaštenju, po zakonu, utvrdio je stanje koje nam nudi u izvještaju, dakle stanje ostvarivanja ljudskih prava i temeljnih sloboda na temelju pojedinačnih slučajeva koje se obraćaju pučkom pravobranitelju. Dakle, to nije cjelovita slika stanja ljudskih prava i ostvarivanja temeljnih sloboda. To je slika sa strane institucije pučkog pravobranitelja. Ali sasvim sigurno ova slika je indikativna i moglo bi se reći da je stanje lošije nego što to tvrdi pučki pravobranitelj, jer nisu svi se obraćali pučkom pravobranitelju koji su u odnosu sa državom izvukli deblji kraj. Dakle, imamo situaciju da vladajući ne prihvaćaju stajališta pučkog pravobranitelja, mada su ona zasnovana na činjenicama iz pojedinačnih slučajeva. Dakle, imamo shizofrenu situaciju. Sabor je zadužen da ostvaruje nadzor nad Vladom i upravom. Na temelju izvješća pučkog pravobranitelja morao bi poduzeti mjere, a ponekad i sankcije. A mi imamo situaciju da vladajući kažu je mi se ne slažemo s time, jer kad bi mi prihvatili to izvješće mi bi morali izvršiti nadzor u pojedinim upravnim tijelima, institucijama, pa čak dati packu i Vladi. U ovoj pak situaciji trpe samo građani. Za njih je pojeo vuk magare. Radio pučki pravobranitelj, utvrđivao činjenice jer vladajući ne žele slušati šta kaže institucija kojoj su poklonili povjerenje. Ako ovoj situaciji, ovoj okolnosti dodamo kvalifikacije koje pučki pravobranitelj navodi u svojem izvještaju, ja ću citirati neke od njih. Recimo, notorno je da stanje koje imamo u državnoj upravi pogoduje volontarizmu, arbitrarnosti, samovolji i proizvoljnosti koja u stvarnosti dovodi u pitanje ustavno načelo jednakosti svih pred zakonom. Sve to najviše pogađa slabe, siromašne, one bez novca i utjecaja, dakle oni koji nemaju veze sa vladajućima ili kontakta, koji se najčešće obraćaju pučkom pravobranitelju, dok oni koji imaju moć, utjecaj i novac u pravilu lakše i brže ostvaruju svoje interese pred upravnim tijelima. Ako ova konstatacija nije točna i temeljena na iskustvu i rada pučkog pravobranitelja kroz godinu dana o kojoj on podnosi izvješće, onda ne vjerujem u neodlučnost vladajućih da ne bi pokrenuli postupak razrješenja. Ako je ona točna, a ja sam uvjeren da je točna, onda ne možemo prihvatiti da vladajući ne prihvate ovo izvješće i po članku 111. Ustava izvrše zatražen nadzor nad radom državnih tijela. To je zadaća parlamenta. Kontrola, nadzor rada Vlade. Bilo da je riječ o jednom ili drugom sistemu, uvijek je tako. S obzirom na takve okolnosti, da li se isplati trošiti vrijeme i ići kod pučkog pravobranitelja? Je li to degradacija institucije kojoj smo mi kao predstavnici građana poklonili vjeru? Je. Ne može nikakva propaganda riješiti problem, niti spinovi riješiti problem da Hrvatski sabor ne prihvaća izvješće pučkog pravobranitelja, a da ne poduzima ništa drugo. Takav odnos je ignorancija institucije, ali je ignorancija i kršenja ljudskih prava koje evidentno je naveo pučki pravobranitelj. Pučki pravobranitelj vrlo plastično navodi probleme u državnoj i javnoj upravi općenito. Ako se prisjetimo ovdje u Hrvatskom parlamentu, nastupnog govora sadašnjeg i prošlog ministra pravosuđa i ministra unutrašnjih poslova kad smo im ovdje dali povjerenje, onda ne možemo ne sjetiti se da su oni kao temeljni problem funkcioniranja uprave zatražili od Hrvatskog sabora i dobili na tome potvrdu i povjerenje da će depolitizirati državnu upravu. Drugim riječima, da ostvarivanje ljudskih prava ili interesa građana Republike Hrvatske neće biti vezano za političku opciju, nego će biti vezano za zakon. Kao naše očekivanje da će se to dogoditi uslijedila je smjena ravnatelja policije. A znate kako narod kaže? Nadanje, ludom radovanje. Nema ništa od toga, to tvrdi i pučki pravobranitelj, ali i potezi Vlade na depolitizaciji uprave pokazuju da je smjer u drugom pravcu. Pogledajmo na što još upozorava pučki pravobranitelj. Ne možemo ne vidjeti nešto kao Parlament. Dugotrajnost sudskih postupaka postaje zapravo mjesto gdje se manipulira ostvarivanjem prava građana. Ako imamo mogućnost da neki spor ne završi u nekom primjerenom roku, zar moramo biti naivni pa misliti da je uvijek to zbog opterećenosti? Zar nije to najlakši primjer korupcije i manipulacije? Naprosto čekajte gospodo, vaša pravda nije za nas interesantna. Vaši interesi nisu za nas interesantni. A šta dobijemo ovdje u Parlamentu? Ovdje dobijemo ignoriranje. Ja ne mogu nikako prihvatiti da se ništa ne događa, da dobijemo materijal potpisan, potkrijepljen činjenicama, dokazima i slučajevima, a onda da kažemo ništa. Dobro, dogodilo se ali ne moramo ništa poduzimati. Pa o čemu onda građani mogu, šta od nas građani mogu očekivati? Mogu očekivati ono što se često i događa da se gubi povjerenje i u politiku i političare i institucije države, ali najgore je kad se gubi povjerenje u one koje ste sami izabrali. A mi smo zaista izabrani od građana, dali su nam povjerenje, a onda mi to povjerenje lako, lako izigramo. Ozbiljna je stvar reći da je državna uprava politizirana, da selektivno rješava slučajeve, da sud ne rješava po redoslijedu nego može kako hoće i da o tome predstavničko tijelo nema svoje mišljenje, nego ignorira i kaže primit ćemo na znanje i nakon toga ništa. Ja se ne mogu složiti s tim i to vam javno kažem. Treba prihvatiti ovo izvješće, zadužiti manju skupinu. U svakom slučaju trebalo bi da se barem odredi Vladi, ovdje se spominje i diskriminacija po nacionalnoj osnovi, barem po tome da nam Vlada da odgovor po čemu i šta je poduzela da se to riješi. Hvala lijepo.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Heffer.
Poštovani kolega Leko, evo pri kraju ste me nagnali na repliku. Rekli ste pokušat ću citirati: “Ako ima mogućnosti da neki spor ne završi u primjerenom roku zar moramo uvijek vjerovati da je to zbog preopterećenosti.“ Pa vi svi znate vjerojatno da postoje tzv. Murphyjeva pravila. Jedno od tih pravila kaže ako neka stvar ili događaj može krenuti u lošem smjeru uvijek će krenuti u tom smjeru. Dakle, bojim se da kod određenog broja predmeta koji su takve prirode da imaju mogućnost odabira gledajući onoga tko se žali, tko da kažemo podiže određene tužbe itd. da se procjenjuje koliki je interes da ta osoba dođe do svoga prava i da je upravo to problem na koje se ukazuje i u ovom izvješću. Dakle, to pitanje diskriminacije je prožeto kroz rekao bih veliki broj obrađenih slučajeva. Iskoristit ću ovdje repliku pa ću reći i to da i dalje vjerujem da pučki pravobranitelj bi zasigurno imao i više takvih problema i obrađivao kada bi imao uvjete za rad. Ja vjerujem u ono što je napisano u izvješću pučkog pravobranitelja gdje se kaže da su sredstva za određene susrete s ljudima i za, između ostaloga i provjeravanje određenih pitanja nedostatna. Prema tome, treba pučkom pravobranitelju omogućiti da radi, a vjerujem da će pitanje ažurnosti uprave doprinijeti i novo formiranom Ministarstvu državne uprave pa ćemo vidjeti, jer to je bilo obrazloženje prilikom formiranja novog ministarstva da je upravo to cilj da se olakšaju ovi upravni sporovi. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Josip Leko.
Ma vi znate i opće moglo bi se reći i poznato zašto se to radi. Naime, vladajući neće prihvatiti ocjene radi toga jer bi po članku 112. Ustava morali poduzeti neke mjere. Pošto to neće učiniti onda ignoriraju činjenice, jer vladajući nemaju drugog materijala kako se ostvaruju ljudska prava i temeljne slobode. Ako imaju, onda neka ga donesu u hrvatski Parlament, pa da usporedimo da dva materijala, pa možda ćemo i mi promijeniti svoje stajalište. Ali zar javnost posebno stručna neće podržati ocjenu nekvalitetnih i nedovoljno pripremljeni zakoni koji su ponekad pod utjecajem dnevno-političkih potreba, a to treba stalno ponavljati jer je to naprosto činjenica kao da je danas 7.7. To je takva činjenica. Pa ova stručna javnost kaže zakonodavni rusvaj je u Hrvatskoj. Kažu da je ovo što mi radimo, ovako na brzinu fabriciramo zakone da je to zakonodavni tsunami. Prema tome, ta činjenica stoji. Druga je stvar da li mi tu možemo nešto brzo promijeniti. Ali moramo barem znati da postoji pa ćemo pokušati mijenjati.
Gospođa zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani zamjenici pučkog pravobranitelja, kolegice i kolege. Također na tragu ovoga što su govorili kolega Leko i Heffer i ostali izražavam svoje negodovanje i žaljenje što je ovo izvješće od strane Vlade Republike Hrvatske primljeno na znanje. Dakle, na jedan određeni način Vlada skida odgovornost sa svih onih problema koje je naveo pučki pravobranitelj, a ne kao upozorenje svima nama da moramo djelovati upravo na onim područjima na koje nas upozorava Ured pučkog pravobranitelja. Između ostalog kaže. U području zaštite prava osoba sa invaliditetom postignut je bitan napredak u podizanju kvalitete života u lokalnoj zajednici, ali još uvijek provedba pojedinih propisa nije na zadovoljavajućoj razini. Tome pridonosi okolnost da prava osoba sa invaliditetom regulira oko 270 propisa čime se otežava upoznavanje o njihovim pravima, a time i pristup pravima. Potrebno je provesti evaluaciju primjene postojeće zakonske regulative u području zaštite osoba sa invaliditetom, a posebice u području rehabilitacije i zapošljavanja osoba sa invaliditetom od strane neovisnog tijela kako je to i utvrđeno i Nacionalnom strategijom izjednačavanjima mogućnosti za osobe s invaliditetom od 2007. do 2015. godine. Ja neću govoriti ovdje o svom osobnom dojmu da me se opet ne bi krivo tumačilo, nego ću biti vođena činjenicama i egzaktnim podacima na koji nas obvezuje Nacionalna strategija. Dakle, praćenja i provođenja Nacionalne strategije o izjednačavanju mogućnosti za osobe s invaliditetom od 2007. do 2015. godine koja govori o dobu prije recesije dakle, barem priznate, i prije osnivanja ureda pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Obzirom da nacionalna strategija ima nositelje i rokove, bilo bi mnogo poštenije da smo revidirali nacionalnu strategiju i prilagodili je vremenu u kojem živimo, naročito jer je to Vladin dokument i ne vidim razloga zašto Vlada ne napravi reviziju tok dokumenta. Navest ću nekoliko mjera iz nacionalne strategije koja se nisu provodila. Dakle, navest ću rokove i sve ono što piše u nacionalnoj strategiji, a trebali su na koji nas je i ured pučkog pravobranitelja upozorio. U području djelovanja obitelj u mjeritet koja osigurava različite oblike kvalitetne izvaninstitucijske podrške osobama s invaliditetom i članovima njihove obitelji radi omogućavanja slobode izbore, a što ujedno znači i donošenje Zakona o osobnom asistentu za osobe s invaliditetom s najtežom vrstom i stupnjem invaliditeta. Taj zakon po važećoj i obvezujućoj strategiji trebao je biti gotov 2008. godine. Dakle, to nije izmišljeni podatak, već to piše u nacionalnoj strategiji. Već se godinama provodi kao pilot projekt, na neki način diskriminira osobe istog stupnja i vrste oštećenja jer neki imaju pravo preko pilot projekta na osobnog asistenta, a drugi nemaju. Obzirom dakle da nije iz pilot projekta proveden u zakon kao što je to predviđeno nacionalnom strategijom, dakle trebalo je to biti sve gotovo 2008. godine. Trebalo je biti izrađen i poseban propis, no svjedoci smo da kod nas još nije definirano što to znači najteža invalidnost, a isto tako da se pilot projekt osobnog asistenta i dalje nastavlja. U poglavlju Život u zajednici, mjera 1 koja definira osiguranje usklađenog pristupa u pružanju kvalitetnih usluga podrške u zajednici, odnosno osnaživanje udruga osoba s invaliditetom na lokalnoj razini. Rok za provođenje ove mjere bio je 2007. i 2008. U poglavlju Socijalna skrb i mirovinsko osiguranje, točka 3. koja predviđa podizanje kvalitete stručnog rada u ustanovama socijalne skrbi, rok je bio 2007. godina. Između ostalog, trebalo je provoditi i vrednovati program psihosocijalne rehabilitacije. Ni ovdje nije poštovan rok provođenja, a nisu ni osigurana sredstva za kontinuirani rad. Pod mjerom 7 trebalo je izraditi stručnu i analitički podlogu o mogućnosti unaprjeđenja prava osoba s invaliditetom te predložiti donošenje odgovarajućih propisa. Pod točkom 1. izraditi stručnu analitičku podlogu za poboljšanja prava s osnove invaliditeta trebalo je biti završeno 2008. godine. Pod točkom 3. izrada propisa za poboljšanje prava s osnova invaliditeta, to sam rekla, pod točkom 5. izraditi propise o profesionalnoj rehabilitaciji. Također, pod točkom 6. izraditi jedinstvenu listu svih oštećenja za sve kategorije osoba s invaliditetom, neovisno o načinu i uzroku nastanka invaliditeta. U 12. mjesecu 2007. trebalo je izraditi pravnu podlogu i utvrditi posebna tijela vještačenja. U poglavlju 2/7 o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanje osoba s invaliditetom u mjeri 1 trebalo je provesti evaluaciju primjene postojećih zakonskih regulativa i aktualne politike u području rehabilitacije i zapošljavanja osoba s invaliditetom od strane neovisnog tijela. Između ostalog, aktivnost broj 1, trebalo je izraditi analizu primjenjivosti odredaba Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom i podzakonskih akata te njihovu usklađenost s postojećom nije napravljena, a trebala je biti do 12. mjeseca 2007. godine. Pod točkom 2. izraditi prijedlog izmjene o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom i podzakonskih akata također nije ništa napravljeno, a rok je bio u lipnju 2008. godine. U mjeri 2 osigurati mehanizme zaštite od diskriminacije u području zapošljavanja i rada osoba s invaliditetom trebalo je provesti istraživanje o diskriminaciji u području zapošljavanja i rada osoba s invaliditetom i izraditi plan razvoja strategije za sprječavanje identificiranih diskriminirajućih oblika ponašanja pri zapošljavanju i radu osoba s invaliditetom u skladu s nacionalnim dokumentima, kao i dokumentima Europske unije, rok je bio 12. mjesec 2008. godine. Ovo su samo neka od područja koja nisu izvršena u zadanom roku. Zabrinjava me licemjerje Vlade koja u isto vrijeme među prvima ratificira Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom, donosi se zakon protiv svih oblika diskriminacije i kada nas pučki pravobranitelj upozori na razne oblike diskriminacije, Vlada odluči samo primiti to na znanje. Da li to znači i skidanje odgovornosti sa sebe? Naravno da ću podržati ovo izvješće i ako treba i dio odgovornosti, međutim meni je žao što je ovo izvješće stavljeno odmah na početku popodnevnog zasjedanja tako da mnoge kolege koje su se prijavile za raspravu nisu ovdje u sabornici jer nažalost nije se ni išlo po dnevnom redu. U svakom slučaju mislim da smo još jedanput ponizili ured pučkog pravobranitelja koji nam je jako, jako potreban. Hvala vam lijepo.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo, ja prije svega želim replicirati kolegici, odnosno želim najprije reći da je kolegica, evo možda i mudro iskoristila ovu raspravu kako bi proširila temu o osobama s invaliditetom, o čemu danas ovdje ne raspravljamo, već samo dakle o jednom segmentu o kojem u svom izvješću govori pučki pravobranitelj. Pa bilo bi dobro, evo kolegice da ste možda i pogledali što govori izvješće o provedbi nacionalne strategije pa biste onda mogli adekvatno reći što je to učinjeno, a što nije. Kada kolegica govori ovdje o projektu osobnog asistenta kojeg, evo spominje i pučki pravobranitelj, isto tako bi bilo dobro kolegice, ali vi to znate, a ovdje to ne želite reći jer ste već nekoliko puta to i čuli da se radi Zakon o osobnom asistentu. Znao je to evo i Ured Pučkog pravobranitelja u vrijeme kada je sastavljao ovo izvješće, pa mi se nekako čini da nije baš dobro da evo u ovom Visokom domu tako negativno govorimo o problematici osoba s invaliditetom, jer iz vašeg izlaganja kolegice ispada kao da ništa, ama baš ništa nije napravljeno, a vi jako dobro znate da je napravljeno puno. Naravno nije sve i još ćemo puno i vi i ja zajedno morati učiniti da napravimo što više. Hvala.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Vesna Škulić.
Hvala lijepa. Pa rekli ste da sam mudro iskoristila. Treba biti pametan i mudar i onda kad se i ne nadate. Što se tiče da li sam iskoristila situaciju. Ja svaku situaciju koristim kada su u pitanju prava osoba s invaliditetom i njihovo promicanje. Da ste me pažljivije slušali možda bi primijetili da sam rekla da između ostalog kaže u području zaštite prava osoba s invaliditetom je postignut bitan napredak. Međutim, upravo Ured Pučkog pravobranitelja na strani 65 upozorava upravo na problem osobnog asistenta. Dakle da se to predugo vodi kao pilot projekt. Vi i ja dobro znamo koliko taj pilot dugo godina traje, koji broj ga samo koristi, 300 i nešto ljudi ga koristi. Nemojte se samnom svađati. Molim vas javite se za raspravu drugi put, a ne ispravcima netočnih navoda i institutom replike, nego se javite za raspravu, iskoristite svojih 10 minuta i onda recite svoje mišljenje. Ja sam svoje rekla, ali također ću vam ga reći i kroz institut replike. Isto tako da Pučki pravobranitelj nas upozorava, dakle na kršenje ljudskih prava. Mislim da i vi i ja i svi mi ovdje u Saboru smo postavljeni upravo kao glasnogovornici onih kojima su njihova prava ugrožena po bilo kojoj vrsti ili po bilo kojoj osnovi. Dakle, ja govorim u ime onoga što sam čitala u nacionalnoj strategiji, dakle gdje nisu provedene mjere i rokovi, a trebali su. Nitko Vladi Republike Hrvatske ne zabranjuje, ako ne može ispuniti zbog ne znam ni ja zbog čega, zbog nedostatka sredstava ili bilo čega drugog revidirati taj dokument i staviti ga u neke ajmo reći okvire koji su provedivi. Dakle to im nitko ne brani, a vi ako se hoćete baviti pravom i zaštitom osoba s invaliditetom ja vam preporučam da to radite na neki drugi način. Hvala lijepa.
Gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, zamjenici Pučkog pravobranitelja, kolegice i kolege. U svom izvješću koje je eto pred nama Pučki pravobranitelj s jedne strane ocjenjuje stupanj poštivanja Ustavnih i zakonskih prava građana u 2008. godini, a s druge strane pak kao opunomoćenik Hrvatskog sabora upozorava, jasno u granicama Ustavnog određenja institucije Pučkog pravobranitelja, na područja koja zbog učestalosti i značenja kršenja tih prava zaslužuju našu posebnu pažnju. Dakle posebnu pažnju Hrvatskog sabora. Zato ću se i ja u svojoj raspravi o ovom izvješću osvrnuti na nekoliko područja koja brojnošću pritužbi predstavljaju područja učestalog kršenja temeljnih ljudskih prava. Dakle, jedno od područja koje se ističe velikim neredom ja bih rekla i velikim brojem pritužbi građana jest područje zdravstvenog osiguranja. S tim u vezi Pučki pravobranitelj posebno upozorava na članak 33. stavak 5. Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju koji predviđa mogućnost da naknadu plaće za vrijeme bolovanja osiguraniku izravno isplaćuje Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje, ako to nije u mogućnosti učiniti poslodavac zbog toga što je nelikvidan. Međutim, da bi ostvario to pravo osiguranik mora dostaviti Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranju potvrdu o nelikvidnosti poslodavca koju osiguranik na žalost ne može dobiti jer su se banke zaštitile bankarskom tajnom. Istina, potvrdu od banke može dobiti poslodavac, međutim dakako da je on odbija pribaviti, jer to nije njegov interes, odnosno jer bi njegov zaposlenik mogao saznati da ga poslodavac uopće nije prijavio, da on nije u evidenciji zavoda, niti pak da mu se uplaćuje doprinos za zdravstveno osiguranje. Dakle, radnik nema na raspolaganju baš nikakvo sredstvo kojim bi mogao prisiliti poslodavca da mu osigura potvrdu o nelikvidnosti, pa zapravo nije niti u situaciji da konzumira određena zakonom osigurana prava. Čest uzrok nezadovoljstva građana, tako proizlazi iz izvješća pravobranitelja, je i povreda odredbi Zakona o općem upravnom postupku, u smislu nepoštivanja rokova za donošenje akata, te za nedonošenje akata općenito. Naime, umjesto akata strankama u postupku dostavljaju se samo obavijesti, na koji način im se zapravo uskraćuju neka elementarna prava, dakako poput prava na žalbu. Međutim područje koje posljednjih godina apsolutno dominira po broju zaprimljenih pritužbi građana i na koje je usmjereno apsolutno najveće nezadovoljstvo građana je područje pravosuđa. Prema percepciji hrvatskih građana, hrvatsko pravosuđe daleko je najkorumpiranije javno područje, a takvu percepciju potvrđuje i Transparents International. Prema njegovim eto prije kratkog vremena, prije tjedan dana, 10-tak dana objavljenim podacima hrvatsko pravosuđe ocijenjeno je ocjenom 4,4 na ljestvici od 1 od 5 pri čemu 5 predstavlja najlošiju vrijednost. Daleko najveći broj pritužbi vezano za pravosuđe odnosi se na dugotrajnost postupaka, tj. na prekoračenja zakonskih pa i razumnih rokova. Prosječno trajanje građanske parnice kod nas je 10 godina, a prema mišljenju Ustavnog suda ono ne bi smjelo biti duže od 3 godine. Na žalost u sudovanju na ovaj hrvatski način vrlo je čest slučaj da u 3 godine sudac umjesto da okonča parnicu zakaže tek jedno ročište. Isto tako nije rijetkost da se sporovi vuku i po 30 godina pa stranke u sporu niti ne dožive pravdu. Dakle, pravo na pravdu u Hrvatskoj je doslovno nemoguća misija i moramo reći doista licemjerno zvuči Ustavna odredba o pravu svakoga na pravično suđenje u razumnom roku. Ogromnim dimenzijama ovog problema svjedoči i posljednjih godina izuzetno dinamičan rast broja podnesenih zahtjeva za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku. Ovi zahtjevi predstavljaju veliko dodatno opterećenje i za županijske sudove i za Vrhovni sud i za Ustavni sud. Ustavni sud primjerice trenutačno ima preko 6 tisuća takvih predmeta malih vrijednosti koji nemaju nikakvo značenje za Ustavni poredak Republike Hrvatske, već imaju značaj samo za stranke u postupku. Zbog svega toga Ustavni sud doslovno se pretvorio u četvrtu instancu sudovanja u Republici Hrvatskoj što naravno nikako nije dobro, jer primarna zadaća Ustavnog suda je zaštita ustavnog poretka, dakle kontrola ustavnosti i zakonitosti. Međutim ovo je očito nužnost proizašla iz slabosti pravosudnog sustava koji najviše pogađa slabe i siromašne, dakle one bez novca i utjecaja. U Hrvatskom svoje interese pred ustavnim tijelima očito ostvaruju samo oni koji imaju novac, koji imaju moć i koji imaju utjecaj. No opisani problem nije jedina posljedica sporosti sudova. Sljedeća posljedica su ogromni financijski troškovi države s naslova isplaćenih odšteta građanima kojima je povrijeđeno pravo na suđenje u razumnom roku. Riječ je o desecima milijuna kuna. Kako je poznata činjenica da državnu kasu pune građani, dolazimo do apsurdnog zaključka da građani dodatno plaćaju neučinkovitost pravosuđa. Dakle, što je pravda nedostupnija građanima, to je zapravo skuplja, to je građani više plaćaju. A najapsurdnije je to što je do sada zbog ne donošenja presude u razumnom roku u Hrvatskoj disciplinski odgovaralo eto brojkom i riječju samo jedan sudac. Pri tome treba reći da su hrvatski građani zapravo vrlo tolerantni prema nečinjenju države, jer tužbu i zahtjeva za odštetu u Hrvatskoj podnosi samo negdje oko 1% od ukupnog broja onih koji na to imaju pravo. Kada bi tužili svi oni koji imaju uvjete, a to su svi oni čije suđenje traje od tri godine, dakle riječ je o stotinama tisuća predmeta, država bi mogli bismo tako reći bankrotirala, jer bi ju to stajalo nekoliko milijuna kuna. Ova silna neefikasnost hrvatskog pravosuđa a koju debelo plaćaju građani u velikoj je mjeri posljedica odljeva najkvalitetnijih sudskih kadrova u odvjetništvo koji je vješto smišljen, evo ja ću to tako reći '90.- ih godina u vrijeme pretvorbe i privatizacije. I na kraju da zaključim, pučki pravobranitelj je nezavisna nadzorna institucija u funkciji zaštite ljudskih prava pred sve moćnijom i sve ispolitiziranijom upravom. Donošenjem Zakona o suzbijanju diskriminacije koji je stupio na snagu s 1. 1. 2009. ovlasti pučkog pravobranitelja dodatno su proširene. Međutim, pučki pravobranitelj nema autoritarnih ovlasti, dakle ne može donositi odluke, ne može donositi rješenja, a niti davati naloge upravnim tijelima. Ali on sam donosi prijedloge i preporuke čija je snaga upravo u njihovoj stručnoj utemeljenosti i uvjerljivosti. Nažalost te preporuke i intervencije ne pokazuju se uvijek i učinkovitima. Dakle da bi značaj institucije pučkog pravobranitelja jačao, dakle da bi ta institucija dobila svoj puni smisao, treba mu potpora javnosti. Ali još više od toga treba mu potpora Hrvatskog sabora kojem on kao nezavisna nadzorna institucija pomaže u njegovim kontrolnim zadaćama. Zato eto svi mi u Saboru trebamo dati jasnu podršku ovom izvješću, a ne ga samo primiti na znanje kao što to nažalost u posljednje vrijeme čini Vlada i saborska većina. Jer formulacija primiti na znanje u ovom konkretnom slučaju upućuje na minoriziranje, čak na negiranje problema koje građani imaju u komunikaciji sa državnim činovnicima. A to znači da nema ni dobre volje, a ni želje da se problemi počnu stvarno i rješavati. Hvala lijepo.
Hvala. Gospođa zastupnica Mirjana Ferić-Vac. Izvolite.
hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče, gospodo suradnici, kolegice i kolege. Kada ovo izvješće ne bi ovako došlo iznenada jedno poslijepodne, a prijavljivali smo se već prije mjesec dana ili više, onda bi to pokazalo isto jedan odnos prema tome izvješću, ali očito malo previše pretpostavljamo. No reći ću nešto. Ovo čemu smo svjedočili u ovom izvješću je zapravo nemoć pojedinca pred polugama moći, pred polugama države i establistment. Ovo što pučki pravobranitelj nama saopćava je poruka o kojoj se itekako treba zamisliti i ne otkloniti je sa lakoćom i bahatošću. Trebalo se možda konzultirati prije izjava o tome i sa gospodinom pregovaračem Republike Hrvatske u pristupnim pregovorima za članstvo u Europskoj uniji, s obzirom da poglavlje 23. izričito govori o stanju u pravosuđu, usklađivanju i o pitanjima ljudskih prava. I mislim da bi gospodin pregovarač imao što reći na ovakav odnos prema takvom izvješću. Meni nije drago što je to izvješće tako, meni nije drago što tisuću 560 slučajeva koje pučki pravobranitelj zabilježio, a koji vežu uže i šire obitelji i zajednice u kojoj ti pojedinci žive jer je uvijek jedan slučaj zabilježen, nije mi drago da se to dogodilo. Nije mi drago da se dogodio porast na skoro 40% u pravosuđu, jer brojka je jedno ali i jedan čija su prava povrijeđena i jedna čija su prava povrijeđena je razlog za zabrinutost. Nije mi drago da su u odnosu u statistici imovinsko pravni odnosi npr. se povećao za 20%, radni državni službenici itd. za 40 ne nije mi to drago. Ali je to činjenica o kojoj treba itekako razmisliti. Ono što je najteže zapravo je da se nalazimo u područjima koja su najosjetljivija u današnjem trenutku u Republici Hrvatskoj u područjima koja nas udaljuju od nekih putova koja smo zacrtali i o kojima nemao što puno reći. Ne primamo čak ni na znanje u onom smislu u kojem je trebalo. I ja mislim da ste trebali, a to je zato što smo ovako iznenada ušli u ovu točku dnevnog reda, ipak savjetovati se sa novom Vladom sa gospođom Kosor koja itekako u svom pledoajeu za novu hrvatsku Vladu spominjala visoku razinu zaštite ljudskih prava. Ono što je ovo izvješće nama pokazalo je činjenica da na ovom putu zaista nikada, nikada ne treba odustati. Podjela pravobraniteljskih dužnosti prema određenim grupama građanki i građana u našem društvu ja ju držim korisnom još uvijek u ovom trenutku i držim da je ona privremena mjera, te će jednog dana kao i neke druge privremene mjere imati jedno svoje drugo mjesto, možda će biti ujedinjenja, možda neće. Ne bih htjela o tome špekulirati. Ali do sada su izvješća koja smo usvojili u Saboru, tri izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, za djecu i za osobe sa invaliditetom pokazala da jesu te institucije utemeljene. Mi smo dali povjerenje, mi smo dali zapravo mandat pučkom pravobranitelju da to u naše ime obavlja i nama je dužnost da saslušamo što nam on o tome ima reći, tim prije što se bori za neovisnost, za udaljenost od onoga što svakodnevna politika i zadaće nekakvog svakodnevnog osvrtanja na probleme zapravo donose. Podaci iz sadržaja. Zapravo kad pogledate sadržaj onda ne znam kako se to može odšutiti, s kojom namjerom. S namjerom da se ništa učini? Ja mislim da je Vlada dužna i da je Vlada i spremna nešto učiniti i da ju saborska većina ne smije dovesti u situaciju da ne čini jer nečinjenje je dio onoga što također nije u redu. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora mi ovdje svakodnevno prolazimo rekoh već jedanput pokraj toga da je država dobra ako je dobra svakom svom pojedincu. Pa je to baš pokazatelj da nekom pojedincu nije dobra i takvu državu mi svi ne želimo. Mi želimo državu koja je dobra svakom pojedincu neovisno po kojoj osnovi se on žalio jer građanin i građanka imaju ta prava. Mi ovdje imamo također pitanja kada su slučajevi bili pa čak i 40 godina u procesu neriješeni. Mi imamo odlazak na Europski sud za ljudska prava koji bi bio nepotreban da su se procesi završavali na vrijeme. Pa prema tome, iz toga treba izvući neke zaključke i pouke i pobrinuti se zapravo da stvari budu bolje a ne da ih odlažemo za neka druga vremena jer ima problema koji se ne mogu odlagati. Ono što je neobično da mi iz godine u godinu imamo po pojedinim ministarstvima pritužbe, pa imamo pritužbe i o primjeni Zakona o područjima posebne državne skrbi itd. To nije dobro, to nije dobra poruka građankama i građanima koji žive u tim područjima ili se žele vratiti u ta područja. Ono što je netko ovdje rekao imamo 100 i ne znam koliko stranica manje ali svaka stranica nosi jedan zapis a svaki taj zapis je zapravo zapisan već na najfinijim dijelovima ljudske kože. U tom smislu ja bih ipak pozvala kolegice i kolege iz saborske većine da razmisle o tome, da se savjetuju sa predstavnicima Vlade pa i predstavnicima koji su zaduženi da vode brigu poglavito o poglavlju 23 u pregovorima Republike Hrvatske za ulazak u punopravno članstvo u Europsku uniju. Hvala vam lijepo.
Hvala. Gospođa zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče. Pa evo, ja ću se kratko osvrnuti u svom izlaganju najprije na brojke i moram reći da ipak mogu izraziti jedno zadovoljstvo time što je vidljivo da je ove godine pučkom pravobranitelju pristiglo tisuću 560 prijava, dakle manje nego u prošloj godini a manje i u odnosu na 2007. i 2006. godinu, dakle unazad četiri godine možemo vidjeti da ipak pučkom pravobranitelju pristiže sve manje prijava. Da li je to iz ovog ili onog razloga mnogi kolege su danas već pokušali objasniti da za to postoje neki drugi razlozi, dakle da kao što je kolega Kajin rekao umirovljenici više nemaju povjerenja u mirovinsko pa da zato ne šalju uopće svoje prijave i ne žale se. Ja bih ipak rekla da možemo zaključiti da se ipak naravno ne još uvijek u dovoljnoj mjeri vrlo vjerojatno ali da se ipak stanje popravlja i da time možemo biti zadovoljni. Kada su u pitanju osobe s invaliditetom evo ja ću se kratko osvrnuti i na nekoliko segmenata ovdje koje je obradio pučki pravobranitelj, pa kada govori evo pohvalila bih najprije to što je primijetio i mislim da to moramo istaknuti da u području zaštite prava osoba s invaliditetom da je postignut ipak bitan napredak u podizanju kvalitete života u lokalnoj zajednici. Mislim da tome svakako pridonosi i činjenica da su mnoge lokalne zajednice danas, dakle gradovi i općine donijele svoju lokalnu strategiju po uzoru na nacionalnu strategiju koja ipak garantira da se prava osoba s invaliditetom i u lokalnoj zajednici rješavaju na bolji i kvalitetniji način samim time što obično te lokalne zajednice tada imaju i povjerenstva za osobe s invaliditetom u koja povjerenstva su uključene i same osobe s invaliditetom. Pučki pravobranitelj upozorava, ističe da je jedan od prioriteta u području zaštite prava osoba s invaliditetom žurno utvrditi jedinstveno tijelo vještačenja kao i jedinstvenu listu svih oštećenja za sve kategorije osoba s invaliditetom. Ja se s ovim mogu složiti. To je svakako već davno trebalo učiniti. Međutim, to je jedan ogroman posao i ja ovdje evo mogu izraziti zadovoljstvo što se s tim i u Republici Hrvatskoj konačno krenuli i zato sam malo nekako i nezadovoljna, to sam i na odborima na kojima sam ja sudjelovala istakla što ovdje ne piše da se ovaj problem ipak počeo rješavati jer i u vrijeme evo kada je ovo izvješće pisano ja mislim da je Ured pučkog pravobranitelja imao saznanja da se sa ovim krenulo jer je svima u Hrvatskoj u interesu da što prije dobijemo jedinstveno tijelo vještačenja obzirom da je ono temelj za rješavanje i ostvarivanje svih ostalih prava osoba s invaliditetom i sasvim sigurna sam kada ovo tijelo profunkcionira da ćemo moći izraziti zadovoljstvo da smo i na drugim područjima postigli veliki napredak. Zašto ovo govorim? Zato što mi u Hrvatskoj danas raspolažemo brojkom od skoro 11% osoba s invaliditetom, no nikad 100% ne možemo reći da li je to baš tako, obzirom da mnogi nemaju riješene papire, dakle nemaju reguliran status prema sadašnjim propisima, stoga se može govoriti možda i o većem broju, a možda i o manjem. Dakle, svakako nam je potrebno ovo tijelo vještačenja i to je preduvjet za rješavanje svega ostaloga, ali evo nekako mi je žao što se ovdje u izvješću navodi da bi to trebalo napraviti, dakle nema ni traga o tome da se s tim već krenulo. Isto tako, pučki pravobranitelj navodi da pitanja odnosno prava osoba s invaliditetom i njihovu zaštitu ne bi trebalo rješavati putem pilot projekata. Pa evo ja moram reći da u Hrvatskoj to i nije praksa da se putem pilot projekata rješavaju prava osoba s invaliditetom. Ovdje je pučki pravobranitelj mislio na pilot projekt osobnoga asistenta koji, činjenica je, traje već evo četvrtu godinu u Republici Hrvatskoj, ali za to postoji i razlog. Moram reći da je pilot projektom osobnog asistenta u Republici Hrvatskoj u ovom trenutku obuhvaćeno 330 osoba, dakle 330 najtežih osoba s invaliditetom u prvoj godini je dobilo 78 osoba, u drugoj 187 tako nešto i ove, dakle u trećoj godini 330 osoba. Republika Hrvatska je krenula u izradu Zakona o osobnom asistentu i ovo ističem isto tako iz razloga što u trenutku kada je ovo izvješće pučki pravobranitelj izrađivao, isto tako dakle još u prosincu se znalo da se kreće u izradu Zakona o osobnom asistentu. Zakon o osobnom asistentu nije, kolegice i kolege, nimalo jednostavno napraviti. Dovoljno u prilog tome govori da, čini mi se da su samo dva ili tri u cijeloj Europi, a ne tako davno Republika Hrvatska je dobila naputak od skandinavskih zemalja da dobro pazimo što radimo, jer da s tim se nije lako igrati, da je to vrlo težak i vrlo opsežan propis koji zadire u najdublja prava osoba s invaliditetom, odnosno dobro treba paziti kome osobni asistent treba, a kome on nije potreban jer naravno niti kad se zakon donese neće ga moći dobiti svi, nego samo one najteže i najosjetljivije kategorije. No međutim, ja evo želim izraziti i ovom prigodom zahvalnost. Moram ovdje reći evo i sadašnjoj premijerki, bivšoj potpredsjednici Vlade, koja je dala svoj maksimum da ovaj Zakon o osobnom asistentu najprije pilot projekt funkcionira tri godine na najbolji mogući način, da se što više osoba s invaliditetom uključi u njega, a evo sada i da skrene u izradu zakona. Ja čvrsto vjerujem da će zakon biti dobar pa mogu reći i to da sam uvijek za to i da se slažem s tim da je bolje da se on duže radi, da ga mi ovdje raspravimo u koliko je potrebno čitanja, nego da donesemo zakon s kojim neće biti zadovoljni niti korisnici, a niti oni koji su ga donijeli. Hvala vam lijepa.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Brankica Crljenko.
Uvažena kolegice, slažem se s vama kad kažete da je u području zaštite osoba s invaliditetom postignut bitan napredak u podizanju kvalitete života u lokalnoj zajednici. Ali mislim da ćete se i vi složiti sa mnom i da je bitno naglasiti da još uvijek provedba pojedinih propisa nije na zadovoljavajućoj razini, a tome pridonosi okolnost da prava osobe s invaliditetom regulira oko 270 propisa, čime se otežava upoznavanje o njihovim pravima, a time i pristup pravima.
Odgovor na repliku. Gospođa zastupnica Ljubica Lukačić.
Hvala vam lijepa. Točno je kolegice da niz propisa regulira problematiku osoba s invaliditetom, ja se tu s vama mogu složiti. Ali evo mi koji već dugi niz godina radimo na toj problematici pokušavali smo čak razmišljati i o tome da li je možda pametno da sve to stavimo u jedan propis pa da na taj način olakšamo primjenu, međutim ni to ne bi baš bilo dobro, stoga se problematika mora rješavati sustavno. Dakle, lokalna zajednica mora primjenjivati propise, strategija se mora donijeti i na lokalnoj zajednici. I mislim da su neki gradovi evo kao što je Koprivnica npr., kao što su Križevci, kao što je Zagreb na kraju krajeva, pokazali dobar primjer. Mogu nam biti dobar primjer da se prava osoba s invaliditetom mogu i na lokalnoj zajednici provoditi na zadovoljavajući način. Hvala.
Hvala. Gospodin zasupnik Deneš Šoja. Nema ga, gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Gvozden Flego. Nema ga, gubi pravo na riječ. Gospođa zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Gospodine zamjeniče sa suradnicima, uvažene kolegice i kolege. Ovo izvješće je dosta temeljito i iscrpno i stoga ću se ja u svom izlaganju osvrnuti samo na one dijelove koje osobno smatram najvažnijima. U 2008. godini Ured pučkog pravobranitelja zaprimio je 1560 pritužbi, dakle nešto manje u odnosu na prethodnu godinu. Iz područja obiteljsko pravne zaštite tijekom 2008. godine u odnosu na 2007. povećan je broj pritužbi koje se odnose na postupanje centara za socijalnu skrb u predmetima obiteljskog nasilja. Dio pritužbi nadalje se odnosi na postupanje centara za socijalnu skrb u postupcima davanja mišljenja, odnosno prijedloga u sudskim postupcima radi donošenja odluke s kojim će roditeljem živjeti maloljetno dijete, određivanju načina i vremena susreta i druženje djeteta s drugim roditeljem. Iako sud donosi odluku, a mišljenje Centra za socijalnu skrb je samo jedan od dokaza u postupku. Građani i dalje doživljavaju Centre za socijalnu skrb kao tijela prema čijem mišljenju sudovi isključivo donose odluke. Kad govorimo o postupanju policijskih službenika u primjeni policijskih ovlasti pučki pravobranitelj ispituje povodom podnesenih pritužbi ili se ispitni postupak pokreće povodom saznavanja dobivenih putem medija. Tijekom 2008. godine postupano je u 45 novih predmeta. U proteklih nekoliko mjeseci svjedoci smo više puta ponovljenih izjava Ministra unutarnjih poslova i glavnog ravnatelja policije o nužnosti profesionalizacije koja će treba vjerovati rezultirati i profesionalnijim i objektivnijim načinom i postupkom ispitivanja pritužbi, predstavki te samim tim doprinijeti jačanju povjerenja i ugleda policije koju koalicija neupitno i zaslužuje. Jedan od načina jačanja povjerenja građana u policiju nedvojbeno je i osnaživanje Odjela za unutarnju kontrolu. Nužno je poduzimanje određenih mjera i aktivnosti u cilju ostvarivanja uvjeta u kojima će nezakonito postupanje policijskih službenika i prekoračenje policijskih ovlasti biti svedeno na najmanju moguću mjeru. Transparentnost postupka, njegova učinkovitost i dostupnost građanima što će nedvojbeno doprinijeti jačanju povjerenja u rad policije trebaju biti imperativ svakoj državi kojoj vladavina prava predstavlja najvišu vrednotu ustavnog poretka. U svezi navedene problematike pučki je pravobranitelj naveo da je u više navrata Ministarstvu unutarnjih poslova upućivao i preporuke. Velik broj pritužbi i obraćanja pučkom pravobranitelju također je usmjeren na dugotrajnost sudskih postupaka, a ta činjenica i dalje svjedoči o tome da je neažurnost sudova i unatoč određenom napretku i mjerama koje poduzima prvenstveno Vrhovni sud Republike Hrvatske za građane najveći problem hrvatskog pravosuđa. Obraćanje građana pučkom pravobranitelju koji kao što je poznato nema ovlasti neposredno intervenirati prema sudovima u takvim slučajevima. Također upućuje na uvjerenje građana da putem sudova i pravosudne uprave, dakle predsjednici sudova, sudskih odjela, Ministarstvo pravosuđa s Pravosudnom inspekcijom ili Državnog sudbenog vijeća ne mogu utjecati na požurivanje postupka, ali vrlo često niti dobiti prave odgovore na svoje podneske i pritužbe. Temeljna poruka, presuda Europskog suda je da je država odgovorna za kršenje ljudskih prava ako građani u razumnom roku ne mogu ostvariti svoja prava i pravne interese. Neažurnost sudova i dugotrajnost sudskih postupaka na što ukazuje i velik broj pritužbi kao i statistički podaci o radu sudova i dalje je za građane najveći problem. Ono što nije neminovnost i što je nedopustivo za državu vladavine prava je podjela na siromašne i slabe, i bogate i moćne pred državnim tijelima koje odlučuju o njihovim pravima i pravnim interesima. Država mora stvoriti uvjete i urediti upravu i sudstvo na način koji će garantirati stvarnu i efektivnu jednakost svih pred zakonom. Država mora ukloniti uzroke koji dovode do ili pogoduju korupciji i pristranosti i neobjektivnosti ili otežavaju otkrivanje i sankcioniranje takvih pojava. U Strategiji borbe protiv korupcije potrebno je stalno preispitivanje i usavršavanje zakona i drugih propisa, te odgovarajućih politika. Ovo izvješće ne sadrži brojčane pokazatelje o broju pritužbi pripadnika nacionalnih manjina. Međutim, još uvijek je u nekim upravnim oblastima udio pritužbi pripadnika srpske manjine u ukupnom broju pritužbi velik. To se prije svega odnosi na pitanja ostvarivanja prava iz mirovinsko-invalidskog osiguranja, povrata imovine, obnove, stambenog zbrinjavanja i statusnih prava. Najvećim dijelom radi se o rješavanju problema nastalih kao posljedica rata i raspada bivše države, a tužitelji su uglavnom s područja posebne državne skrbi, odnosno bivših okupiranih područja Republike Hrvatske. Potrebno je više nego do sada osigurati postupanje prema načelima dobre i prijateljske uprave koja ne predstavlja samo vlast, nego i javnu službu na usluzi građanima. Takvo postupanje treba ojačati pa i vratiti povjerenje u institucije države i onim građanima koji godinama ne uspijevaju ostvariti temeljne uvjete za povratak i normalan život, tj. prava koja ima jamče zakoni Republike Hrvatske i programi Vlade Republike Hrvatske. Ja ovo izvješće pohvaljujem i naravno da ću ga prihvatiti. Zahvaljujem.
Hvala. Dvije replike. Prva gospođa zastupnica Vesna Škulić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ovako kolegice Crljenko, rekli ste ključnu riječ, dvije riječi dostupnost prava. Ja ću se osvrnuti opet na tu dostupnost prava i na neujednačenost prava i to na osobe sa invaliditetom koji ih regulira dakle 270 zakonskih propisa. I opet ću se vratiti na pilot projekt osobnog asistenta koji ne traje samo četiri godine. Ja sam radila u Državnom zavodu za zaštitu obitelji, materinstva i mladeži od 2001. Radila sam prije toga u Ministarstvu rada i socijalne skrbi i taj pilot projekt se provodio kroz razna imena počevši od neovisnog življenja, pa ne znam kako dalje, pa sve sada u zadnje četiri godine pod imenom osobni asistent. Na žalost, samo rijetki imaju pravo na to pravo. Ove godine 330 osobe s najtežim stupnjem oštećenja. Međutim, da li je tome tako ne znam jer najviše profita od ovog pilot projekta i raznih pilot projekata imaju oni koji ih provode. To su nositelji pilot projekata. To su razni manipulatori koji govore u ime osoba sa invaliditetom. I isto tako bih upozorila na dostupnost prava statusa roditelja njegovatelja gdje su stvarno u odnosu na status njegovatelja koji je i isto tako imaju i invalidi Domovinskog rata, jednostavno diskriminirajući. Također bih upozorila da često u malim sredinama nemaju jednaka prava, odnosno dostupnost pravima osobe sa invaliditetom kao što imaju u velikim gradovima počevši od prijevoza, obrazovanja, zapošljavanja itd. itd. Ja ne kažem da se ništa ne radi, međutim obzirom da ide recesija, da smo priznali konačno da imamo recesiju mislim da će i ovi pilot projekti biti ukinuti, a s njima i neka prava, odnosno dostupnost prava koja se provode preko pilot projekata. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Brankica Crljenko.
Kad govorimo o dostupnosti prava, uvažena kolegice, možda je potrebno provesti evaluaciju primjene postojeće zakonske regulative u području zaštite osoba s invaliditetom, a posebice u onom dijelu koji se tiče područja rehabilitacije i zapošljavanja osoba s invaliditetom od strane nezavisnog tijela kako je to određeno i Nacionalnom strategijom izjednačavanja mogućnosti za osobe s invaliditetom za razdoblje od 2007. do 2015. godine.
Gospodin zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovana kolegice Crljenko, vi ste u svojoj raspravi se dotakli pitanja nezakonitosti, dotakli ste se i pitanja korupcije u socijalnoj skrbi. Pa evo, ja bih rekao recimo, vidite pučki pravobranitelj u svojem izvješću na stranici 60. govori o pitanju provođenja programa socijalne skrbi koji bi trebali biti regulirani općim aktima iz tog područja. Dakle, nekakvim odlukama, pravilnicima i sličnim dokumentima kojima bi se utvrdila prava iz područja socijalne skrbi koja osiguravaju jedinice lokalne samouprave gdje bi se utvrdilo koji su korisnici, koji su uvjeti ostvarivanja takvih prava i koji je način, odnosno postupak ostvarivanja tih prava. Nažalost, pučki pravobranitelj ovdje ukazuje da se kod brojnih jedinica lokalne samouprave to tako ne radi. Pitanje je zašto? Pa naprosto zato što bi se time socijalna skrb trebala sustavno riješiti. Lakše je donijeti nekakav okvirni program socijalne skrbi i onda diskrecijskim pravima vrlo često, dakle pravima koja nisu u domeni obnašanja vlasti se utvrđuje kome se dodjeljuju određene subvencije, određene donacije, određena financijska davanja itd., na taj način se osigurava provođenje na izgled socijalne skrbi, ali vrlo često ne na sustavan način i ne u skladu sa Zakonom o socijalnoj skrbi. Dakle, uvijek je tu u pitanju sustav, uvijek je tu u pitanju zakon. A to je mislim dijelom vezano i na vašu prethodnu raspravu.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Brankica Crljenko.
Uvaženi kolega, niste me dobro razumjeli. Ja nisam u svojoj raspravi se osvrnula na problem korupcije u sustavu socijalne skrbi, nego sam rekla da u strategiji borbe protiv korupcije da je potrebno stalno preispitivanje i usavršavanje zakona i drugih propisa te odgovarajućih politika. A što se tiče sustava socijalne skrbi, on je bremenit i preopterećen problemima. Već dugi niz godina u sustavu socijalne skrbi osnovni je problem nezapošljavanje stručnih radnika i nedovoljna ekipiranost stručnih radnika, a iz toga proizlazi i njihova preopterećenost i često puta iz tih razloga radnici iz sustava socijalne skrbi nisu u stanju ispuniti svoje obveze u skladu s rokovima. Zahvaljujem.
Hvala. Gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena gospodo zamjenici pučkoga pravobranitelja, gospodine predstavniče Središnjeg ureda za upravu. Odmah na početku da kažem da mi je žao što danas među nama u ovoj sabornici nije i autor ovoga izvješća o radu ureda pučkoga pravobranitelja za 2008. godinu, gospodin Jurica Malčić koji je nažalost iz zdravstvenih razloga nije mogao biti s nama i zbog toga, evo i na početku svoje rasprave najoštrije odbacujem one primjedbe koje su kolege, moji prethodnici iznijeli u raspravi da iznenada dolazi ova rasprava, a u razgovoru sa zamjenicima pučkoga pravobranitelja prije, evo ove rasprave, rekli su mi da je ovo treći puta da dolaze ovdje i znamo jako dobro da smo prijave i ovu točku i svoje prvu točku i točku prije mjesec dana uvrstili u dnevni red ove sjednice, čime smo u znatnoj mjeri popravili ono što su nam kolege iz oporbe predbacivale prošle godine kad smo usvajali izvješće za 2007. godinu. I jasno da želim i molim vas da prenesete moje dobre želje za što brže ozdravljenje pučkome pravobranitelju. Međutim, kad sam u prosincu 2008. godine raspravljala o Izvješću o radu za 2007. godinu pučkoga pravobranitelja, istakla sam da se ne slažem i nikada se neću složiti s konstatacijom iznijetom u navedenom izvješću koje je glasilo da hrvatski građani o uredu pučkog pravobranitelja malo znaju. Nizom argumenata u toj raspravi obrazložila sam zašto osobno nisam mogla podržati izvješće koje smo i kao Sabor i ja pojedinačno samo primila na znanje. Izvješće o radu za 2008. godinu pučkog pravobranitelja kojega je hrvatski Ustav u svom članku 92. odredio kao opunomoćenika Hrvatskoga sabora koji je štitio ustavne i zakonska prava građana pred tijelima državne uprave i tijelima s javnim ovlastima ponovno sadrži po meni inkriminiranu rečenicu koju citiram, "građani još uvijek nedovoljno znaju o instituciji pučkog pravobranitelja unatoč prisutnosti u medijima, tiskanim i elektronskim", završen citat. Jer smatram i ponavljam da u tom slučaju najveći dio odgovornosti upravo leži na samoj instituciji pučkog pravobranitelja. Pučkog pravobranitelja koji je Ustavom iz 1990. godine uveden u Hrvatskoj, a Zakon o pučkom pravobranitelju donesen je 1992. godine. Od tada do danas prošlo je previše godina da bi si pučki pravobranitelj mogao dopuštati ovakvu konstataciju u izvješću koje podnosi Hrvatskome saboru. Broj zaprimljenih pritužaba, rekla sam to i kad sam govorila u ime kluba, manji je u odnosu na prošlu 2007. godinu, ali na stranici 9. gdje je dan usporedni prikaz pritužbi po upravnim područjima za razdoblje 2005./2008. godina, vidimo da je to manje u 2008. bilo manje nego li 2005. i 2004. godine. E sad, kad bih ja ironizirala cijelu situaciju pitala bih zbog čega? Zbog toga što građani ne znaju dovoljno za pravobranitelja ili jer se stvari u upravnim područjima popravljaju? Odgovor pučkoga pravobranitelja u završnom poglavlju prijedloga i ocjena mi je jasan, ali ja se s time ne mogu složiti. Ono što sam u prošlogodišnjem izvješću iznijela kao svoju zamjerku, ponoviti ću i ovdje. Ponovno imamo selektivnih pristupa iznošenja činjenica koje želimo naglasiti, a ono što je i pučki pravobranitelj kad piše izvješće za 2008. godinu, dakle nalazimo se u 2009. godini i znamo da je Hrvatska država pokrenula određene reforme pa bi bilo dobro da se i u određenim poglavljima to naglasi. Rekla sam, a ponoviti ću ponovno, započeta reforma pravosuđa, započeta reforma državne uprave. Mi možemo ne biti zadovoljni dinamikom, ali ne možemo to ne spomenuti. Osim toga u drugome dijelu pojavljuje se, ponovno se pojavljuju konstatacije, tipa ja ću ih ovdje citirati. Citat prema već ranije izrađenom stajalištu Pučkog pravobranitelja za učinkovito rješenje problema ključno osposobiti i jačati kadrovski materijalno i ovlastima sudsku upravu u svim sudovima, a posebno Vrhovnom sudu. Osim toga da bi Vrhovni sud mogao postati stvarni i učinkoviti vrh, jedinstvene sudske uprave treba i zakonom osnažiti ulogu predsjednika Vrhovnog suda u imenovanju predsjednika sudova." Drugi citat: "Unatoč notornoj činjenici da dio sudaca nije na stalnoj dužnosti imenovan samo po kriteriju stručnosti i sposobnosti, u sudskom sustavu nije ostvaren niti djeluje mehanizam kojim bi se iz toga sustava eliminirali oni koji ne mogu zadovoljiti standard učinkovitosti, kvalitete i nepristranosti, a koji iako ne tako mnogobrojni najviše utječu na lošu sliku o pravosuđu i nepovjerenju u sustav." Čuli smo, a to je i lijeva u ovoj sabornici istakla Pučki pravobranitelj nema ingerencije nad pravosuđem, i ovakve konstatacije meni puno više sliče na, ne samo na prekoračenje Ustavnih i zakonskih ovlasti koje Pučki pravobranitelj ima, nego više na političke, a neću, usudit ću se reći iako baš ne volim politikantske ocjene zbog kojih ja ovo izvješće ću primiti na znanje kao i ono iz 2007. godine. I još nešto. U završnim, kad govorimo o stanju, rekla sam to i kad sam ispravljala kolege u njihovim navodima, kad govorimo o uvjetima rada prošlu 2007. godinu Ured Pučkog pravobranitelja završio je sa ukupno 25 zaposlenih uz Pučkog pravobranitelja i 3 zamjenika. 2008. godini završio je sa 31 zaposlenim i dobro malo se konstatira samo da je evo time ispunjen plan jačanja institucije koji je prihvatio Hrvatski sabor još 2005. godine. Ponovit ću ono što sam rekla i prošle godine, a već ste i čuli, bilo bi lijepo kad govorimo da nemamo dostatno sredstava, a dajemo izvješće o radu Ureda Pučkog pravobranitelja za prethodnu godinu, da uz onu rečenicu u proračunu za rad ureda u 2008. godini u državnom proračunu bilo je osigurano 6 milijuna 796 tisuća kuna, što je jasno bilo povećanje u odnosu na 2007. da dobijemo mi kao zastupnici i ovaj Visoki dom, da dobijemo i ukoliko je bilo ostvarenje toga, pa onda da vidimo u čemu su nastali problemi i imali takvih problema. Umjesto toga navodi se da za 2009., navodi se iznos, u izvješću za 2008. navodi se iznos sredstava za 2009. godini i ustvrđuje se da to nisu dostatna sredstva za rad. Čudim se mojim kolegama koje inače na sve stavljaju primjedbu, ne pitaju se. Rečenica glasi, to je na 114. stranici, neće moći ured ove godine odraditi jer sredstva od milijun 200 tisuća kuna predviđena tim zakonom za 3 nova službenika i ostale rashode nisu za ovu godinu osigurana. Dakle govori se o 2009. godini. Tri djelatnika i milijun i 200 tisuća kuna, nema kolege Kajina i kolege, kad mi stane mozak, kolege Lesara koji bi jako brzo izračunali koliki su to iznosi plaće. I meni je jasno što je uloga Ureda Pučkoga pravobranitelja, ali ponovit ću ono što sam rekla i kad sam govorila o izvješću o radu Pravobraniteljice za djecu. Bilo bi puno bolje da ovakva izvješća sadržavaju i pozitivne primjere, pa da evo i ja sad kažem jedan pozitivan primjer, jer ga danas nismo uspjeli čuti. Jako puno primjedaba koje je bilo u prošloj godini i dosadašnjih, prijašnjih godina na rad Ureda za Uprave za regionalni razvoj, u ovom izvješću se konstatira da je stanje poboljšano jer je i u upravi u radni odnos primljeno nekoliko pripravnika koji će ubrzati i pripomoći u radu na rješavanju zaostalih predmeta. Iz svega navedenoga, dakle voljela bih da u ovakvim izvješćima ima i pozitivnoga, jer samo sa negativnima i sa ovakvim konstatacijama naprijed nećemo ići i nepriznavajući i ne spominjući ono što je hrvatska Vlada u dosadašnjem periodu, dakle i za proteklu godinu učinila. Iz svega navedenoga izvješće o radu Pučkog pravobranitelja za 2008. godinu primam na znanje. Hvala lijepa.
Hvala. Dva ispravka, dvije replike. Prvi ispravak, gospođa zastupnica Mirjana Ferić Vac. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Mi smo se ovdje prijavili za raspravu ovu prije mjesec dana, to je točno i ova točka je kao točka 17. na dnevnom redu. U članku 205. stoji slijedeće. Nakon što je dnevni red utvrđen predsjednik Sabora objavljuje utvrđeni dnevni red. Na početku svakog radnog dana zasjedanja predsjednik, u pravilu, objavljuje o kojim će se točkama dnevnog reda raspravljati toga dana. Tijekom sjednice, iznimno, može promijeniti redoslijed rasprave ili odlučivati, ako za pojedinu točku dnevnog reda nema izvješća nadležnih radnih tijela, predlaganja i Vlade. Moj prigovor je bio samo u tom smislu da mi to nismo znali na početku sjednice, i da jedan broj kolegica i kolega nije tu. A da li ja mogu onda po ovom redoslijedu pitati da o svim ovim točkama do točke 17 nemamo izvješća nadležnih radnih tijela, predlagatelja ili Vlade. Ja to zaključujem. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa evo meni je s jedne strane također žao što nema kolege Pučkog, gospodina Pučkog pravobranitelja. To bi vjerojatno značilo da mu se zdravstveno stanje pogoršalo i da je, dakle da je izišao iz tih zdravstvenih problema zbog kojih nam je rečeno da nije ovdje. No s druge strane kad sam čuo ovo, možda mi je drago, jer dobio je jedan politički … [[Govornik se ne razumije.]] što se usudio uopće ovakvo jedno izvješće napisati, odnosno donijeti ga ovdje, jer upozorava ga se s jedne strane na prekoračenje Ustavnih ovlasti, s druge strane ga se upozorava na politikanstvo, što je u izvješću se usudio reći da postoje određeni problemi u pravosuđu zbog kojih ljudi koji svoje određena prava traže, zbog dugotrajnih sudskih procesa ne uspijevaju ta prava ostvariti. Što se tiče financijskih sredstava, slažem se moglo je biti financijsko izvješće, no to je poseban problem očito ovdje u ovom izvješću, pa se čak ulazi u ovu sferu izračuna milijun i 200 tisuća kuna, dakle 400 tisuća kuna po glavi, podijeljeno sa 12 mjeseci, itd., ali ovdje piše i ostali rashodi. Dakle, nije se riječ samo o plaćama. Nikad nije samo riječ o plaćama, to i vi dobro znate, ali evo ste se osvrnuli na ovih milijun i 200 tisuća kuna kao za troje ljudi. Zamislite kolike su to plaće. Naravno da je riječ o rashodima u poslovanju, jer je riječ o suzbijanju diskriminacije. Diskriminacija je prisutna to smo svi svjedoci, ona je svakodnevna i posebno bih rekao pojavljuje se upravo tamo gdje rekoh, kod nas na istoku po raznim stvarima. I ako bi bilo tko od tih ljudi trebao otići na teren upravo na istok, onda uzmite koliki su rashodi i izvan područja plaća. Ne možemo tako tražiti neke elemente koji su problematični na izgled, pa onda time ukazivati na to da bi pučki pravobranitelj trebao donijeti nešto dobro. On se bavi problemima, predočuje probleme i naše je da pokušamo te probleme rješavati, odnosno uključiti sve one institucije koje to trebaju rješavati. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Hvala. Kolega Heffer niste me dobro slušali. Ali i da ste slušali čuli ste ono što ste htjeli čuti. Samo da krenemo od zadnjega. Kaže rješavati. Pa čuli ste da sam ja rekla da hrvatska Vlada pokretanjem određenih reformi, odnosno reformi u određenim područjima, a svjedok ste i vi i svi mi ovdje. To sam rekla. Znači rješava se i radi se na tome. I to je bila moja zamjerka, i to nije bila zamjerka, to je bila opaska u smislu da se to može spomenuti. Ako se spominje nešto drugo, onda se jednako tako ja smatram kao što i vi imate pravo smatrati da je to sve uredu, da se to spomene. Kada ste spomenuli novac, ja sam se pitala kolika je dnevnica, jedna dnevnica za službeno putovanje. Dok sam bila u regionalnoj samoupravi ona je iznosila 170 kuna po danu, nadam se da se nije promijenilo. Ja ne vidim razlog da djelatnici i zamjenici pučkoga pravobranitelja, pa i sam pučki pravobranitelj ne mogu otići i obići određene županije, dakle jedinice lokalne i regionalne samouprave u Republici Hrvatskoj. Nismo tako daleki i nisam sigurna. Upravo zbog toga zbog ovakvog načina financijskog izvješćivanja nisu me uvjerili da nemaju sredstava da to obave. Hvala lijepa.
I gospodin zastupnik Aresen Bauk, replika.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Želio bih se osvrnuti na dvije stvari koje je kolegica Bilić Vardić rekla u svom osnovnom izlaganju. Dakle prvo je činjenica koju je, inače slušao sam cijelo izlaganje, a nadovezat ću se samo na dvije jer nemam dovoljno vremena. Dakle, činjenica da pučki pravobranitelj nema ovlasti nad pravosuđem, odnosno nad sudskim postupcima. Ja iz ovoga ne vidim da se on umiješao u sudske postupke u smislu da je rekao da bi neka kazna trebala biti veća ili manja, nego isključivo u smislu dugotrajnosti sudskih postupaka i tu ne vidim da je nešto sporno. Također godišnje izvješće pučkog pravobranitelja što piše u prvoj rečenici, jest prikaz njegovog rada i podatka o stupnju poštivanja ustavnih i zakonskih prava građana u prethodnoj godini do kojih je došao u svom radu. Pa onoliko koliko su se građani žalili ili hvaliti toliko je valjda toga i napisano ovdje. Ne treba ta slika biti puno ljepša nego što je. To uostalom na prvoj stranici govori se dakle izvješća pučkog pravobranitelja temelje se prvenstveno na pritužbama građana i ne mogu se smatrati cjelovitom slikom o stanju ljudskih prava u Republici Hrvatskoj već uzorkom tzv. stalne strane funkcioniranja upravnih tijela i tijela sa javnim ovlastima u odnosu sa građanima. Prema tome, ono je upravo ovako kako ste vi rekli. I sam predlagatelj govori o tome zbog čega je ono takvo. Meni je nažalost veći problem u tome što ovim primanjem na znanje, a ne prihvaćanjem vladajuća većina ili dio veći dio vladajuće većine šalje poruku onima koji godinama krše prava građana da to mogu slobodno nastaviti tako, jer očito da nema velike političke volje da se tome stane na kraj. Zato nisu potrebne reforme, nego je dovoljno zahvaliti se nekim ljudima koji ne rade svoj posao u državnoj upravi. Hvala.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepo kolega Bauk što se pozorno sve slušali. Nemam što odgovoriti na ovo ja sam svoje rekla, kvalifikacije koje je pučki pravobranitelj iznio za područje pravosuđa nisu u okviru ovlasti pučkoga pravobranitelja i kao takve ja ih ne prihvaćam. Ono što ste citirali što je izvješće o radu Ureda pučkog pravobranitelja, citirali ste ono što piše. I ja se slažem. I ja sam govorila i prošle godine o tome. Samo sa ovakvim konstatacijama na koje sam ja upozorila, onda to ispada da izvješće iz rakursa ili perspektive pučkoga pravobranitelja. A složit ćete se da svi mi ovdje moramo biti zainteresirani da to bude objektivno. I nemojte misliti, malo nas je s ove strane sudjelovalo u raspravi da smo mi sretni sa slučajevima koje pučki pravobranitelj spominje i navodi u svome izvješću. Pa zbog toga je i hrvatska Vlada i pokrenula sve ove reforme u cilju rješavanja, ne samo zbog navoda i savjeta, prijedloga i preporuka pučkoga pravobranitelja, nego zbog toga da zbog dobrobiti građanki i građana Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Igor Dragovan. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Željko Jovanović. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodo predstavnici pučkoga pravobranitelja. Očito je da je već sama institucija pučkoga pravobranitelja kamen u cipeli ne samo Vladi nego čini mi se i vladajućoj većini. Umjesto da se principijelno razumijeva postojanje ove institucije kao produžene ruke ovoga Sabora, odnosno posebnih opunomoćenika koji su izabrani, opunomoćeni, ovlašteni i plaćeni da štiteći interese hrvatskih građana utjelovljene prije svega u ustavom zajamčenim pravima, kontroliraju u ime ovoga Sabora što svi oni koji čine izvršnu i druge organe vlasti čine na planu zaštite ljudskih prava. Dakle, umjesto da se tako podrazumijeva i razumijeva uloga pučkoga pravobranitelja, očito je da Vlada razumijeva ovu instituciju kao neko referentno mjesto za laude svojoj praksi. Dakle, ako nema pohvala to izvješće ne valja. Pa to je kontradiktorno. Naime, Ured pučkog pravobranitelja ne prima nikakve pohvale građana. On nije kasica u koju se ubacuju papirići sa pohvalama o tome kako tko radi svoj posao, a prima plaću iz državnog ili lokalnog proračuna, nego upravo suprotno. To je mjesto na kojemu se evidentira jad i čemer ljudi koji su u sukobu sa institucijom ili u potrazi za svojim pravom došli u nevolju. Ili koji iz nevolje ne mogu izaći nego ih u tome sprječava birokracija, neodgovornost, pa ako hoćete i nestručnost ili nepoznavanje zakona od strane onih koji su plaćeni da zakon poznaju i provode. O tome se radi. Ali dok se eto Ured pučkog pravobranitelja konstituirao pa dok je počeo djelovati, pa dok je i sam shvatio koje su mu sve ovlasti i nadležnosti sve je bilo dobro. Prva dva, tri izvješća pučkog pravobranitelja Vlada je prihvaćala a eto četvrto i peto nikako ne može protisnuti kroz zube da ga prihvaća nego eto ga prima na znanje a primiti nešto na znanje je zapravo jedan eufemizam za ignoriranje. Pa eto malo je bilo što je Vladi lani primila lani na znanje nego je valjda netko dobio po repu i netko u odborima saborskim što je našao za shodno da ovo izvješće prihvati, pa onda su ti isti ljudi koji su na odborima prihvatili izvješće morali na plenarnoj sjednici glasovati da primaju na znanje. Pa eto ovisi je li bio ponedjeljak ili petak, pa jedan dan razumijevaju i prihvaćaju a drugi dan eto primaju na znanje. Tako i ove godine. Opet se tera sprdnja sa institucijom ovoga parlamenta jer izvješće pučkog pravobranitelja vrhunsko je štivo ne samo za one koji bi kritizirali Vladu pa traže da se negdje napiše ne bi li oni citirali kako Vlada ne zna svoj posao odnosno izvršne grane vlasti rade nešto loše i suprotno zakonu ili ignoriraju prava ljudi, nego bi to valjalo biti izvrsno i poučno štivo svakome tko voli Hrvatsku, tko želi da njene institucije funkcioniraju bolje i da se ne moramo sramiti pred gorima od sebe. A uzmimo izvješće Europske komisije o napretku u 2008. godini. Hvala Bogu i to je javni dokument, evo ga na web stranici našega Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija i možete pročitati što Europska komisija govori upravo o ovome, dakle o stanju ljudskih prava koji su meritum posla pučkog pravobranitelja. Pa ako laže koza ne laže rog jer možda eto ovi naši politikanti u Uredu pučkog pravobranitelja vjerojatno uprli se na sve sile ne bi li dokazali da Vlada ne radi svoj posao. Ali kud se njima pridružiše i ovi iz Europske komisije. Šta se to dogodilo? Kakav je to komplot? Tko je njih birao? Pa što oni ne hvale malo Vladu. Pa hoćemo i to primiti na znanje ili možda na ravnanje. A ja mislim da ćemo morati ovo drugo jer sila Boga ne moli a bilo bi nam bolje da slušamo svoje ljude nego da moramo slušati ljude koji su strani i izdaleka dolaze pa nam kroje kap. Što će ljudi, što će običan čovjek koji u ovo doba političke nesigurnosti, ekonomske krize, recesije ali i svih drugih problema pred kojima se Hrvatska nalazi osjeća da je i on ugrožen, i njegovo pravo na rad jer tko zna hoće li do kraja godine možda već ostati bez posla, tko zna kakva će mu i kolika biti mirovina ako slučajno završi i tamo. Pa tko zna što će mu se dogoditi ako ga poslodavac zakine u njegovim pravima? Pa što zna što će mu se dogoditi ako eto u tom političkom kolopletu netko opet se sjeti da on nije možda Hrvat nego neke druge nacionalnosti? Dakle, svi ti ljudi od kojih se sastoji supstrat hrvatskog političkog bića kako mogu procijeniti svoje mogućnosti koje im se pružaju u hrvatskome društvu kad se u praksi vidi da mafijaši, lupeži, kojekakvi probisvijeti tzv. krupne ribe, mutni pretvorbenjaci, špekulanti ostaju netaknuti a to što iza sebe ostavljaju pustoš, to što je svaka tajkunska privatizacija iza sebe ostavila najmanje 3 stotine radnika na cesti zaboravljate. Dakle, ako se iz rakursa tzv. običnoga čovjeka vidi što se događa u našem društvu postavlja mu se pitanje tko štiti moja prava, odnosno ako slučajno moja prava dođu u ugrozu ima li ikakve šanse da me tko zaštiti i što će mi pučki pravobranitelj moći doista pomoći ako oni u Saboru prihvaćaju njegova izvješća tek na odborima a neće na plenarki nego ga primaju na znanje. A šta to znači? Primiti nešto na znanje nije poziv na akciju. Tek ako se prihvati ovo izvješće, ako mi stanemo iza njega to je autoritet koji će tjerati sve one koji su plaćeni da štite ljudska prava i da ispravljaju nepravdu, da rade svoj posao. Ali tek kad prvi državni službenik koji se bahato, bezobrazno ponaša prema građanima dobije po repu odnosno po plaći, odnosno kad bude otpušten zbog svoga rada tek onda ćemo možda steći tu to ozračje i nad popom ima popa, da čovjek u svakodnevnom životu nije prepušten samovolji birokrata, samozvanaca koji kroje kapu svakome od nas i da se njemu, baš njemu neće dogoditi ono što se događa tisućama ljudi a to je da se po deset, dvanaest godina čeka pravda. A mi primamo na znanje. To bi u Dalmaciji rekli "Govorija ti ili tovar reva, jednako mi je.". E to je ono što kaže Vlada pučkom pravobranitelju govorija ti ili tovar reva, a to je loše. Jer ako ne shvatimo da institucija pučkoga pravobranitelja i svih drugih pravobranitelja zapravo čuva časni dignitet naše vlastite države i ako ne shvatimo da nam je to prvi izvor svih informacija koje nam mogu koristiti da država bude bolja, učinkovitija, korisnija za građanina onda ćemo se morati povinovati izvješćima Europske komisije. Pa ako nam je to draže a ferim.
Hvala. Jedan ispravak i replika. Ispravka gospodin zastupnik Josip Đakić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, pa evo samo jedan ispravak koji govori, koji je netočno naveden, a to je da ova ocjena da se prima na znanje, neobjektivna i da ne stoji. Zapravo, pučki pravobranitelj je u jednom svom pasusu gdje govori o državnoj upravi o kojoj ste vi govorili, jasno i nedvosmisleno rekao da je pojava klijentelizma i političke korupcije logična su posljedica politiziranosti uprave, osobito rukovodećeg sloja koji odlučuje, a uz neažurnost i nered koji ona uzrokuje svaka druga vrsta korupcije lakše prolazi i teže se otkriva. Naime, rukovodeći sloj se uvijek bira po određenim kriterijima. Stoga svi oni nezaposlenici koji su neažurni su posljedica su one nataložene birokracije u državnoj upravi koja nikada se nije prihvatila posla. A ovaj upravljajući sloj se mijenja i tjera ih da počinju raditi kako bi trebali i kako bi zakon nalagao kako bi bili dostupni građanima kako bi što više napravili. Stoga ne stoji da nije, ovo se nije trebalo tako navest. Iz svega vidljivoga kroz ovo izvješće jasno se može vidjeti što birokracija koči u postupcima koji jesu i tako ih je trebalo opisati, a ne samo čelnike određenih uprava prozvati kao neučinkovite i kao plod i uzrok svih vrsta korupcije. To se nije trebalo dogoditi i… … [[Upadica se ne čuje.]] I netočno je da je ocjena nepravedna sa strane onih koji su na odborima čitali ovo izvješće i analizirali.
Dobro. Replika, gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Želim se pridružiti, kolega Beus, vašoj ocjeni da nije dobro da izvješće pučkog pravobranitelja primimo na znanje. Zašto? Zato što mislim da kroz ove primjere koje nam je u izvješću naveo zapravo on ulazi u tamnu stranu života, a mi ovakvim načinom zapravo ne unosimo svjetlo u tu tamnu stranu života. Ako ćete bolje iščitati ovo izvješće, vidite da recimo Ministarstvo poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja uopće ne odgovara na upite. Ni na jedan upit nije odgovorilo, čak ni ministar. Što to znači kad ministar ne želi odgovoriti pučkom pravobranitelju koji je opunomoćenik Hrvatskog sabora? To znači da ignorira Hrvatski sabor, ignorira instituciju koja ga je postavila na to mjesto. Ali ako je pučki pravobranitelj opunomoćenik Hrvatskoga sabora, onda nas ne obvezuje mišljenje Vlade kako ćemo mi prihvatiti njegovo izvješće ili ćemo ga primiti na znanje. Osobno mislim da bi uz prihvaćanje ovog izvješća mi trebali donijeti i zaključak da Vlada postupi, provede određene postupke prema onima koji se obrušavaju na njegove upite, na one koji ne odgovaraju, koji ne donose rješenja i koji ne rješavaju probleme ljudi koji znače njihovu životnu i ljudsku sudbinu.
Odgovor na repliku. Gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh.
Gospođo Zgrebec, apsolutno ste u pravu. Kad je pojedini ministar vidio da Vlada prima na znanje i odlazi na putovanje onda što je to bila poruka nego tko te šiša pučki pravobranitelju. Ti misliš da smo mi odgovorni tebi, da mi moramo sad nešto postupiti. Ma da. Pa kome je dlaka spala s glave što je ignorirao pučkog pravobranitelja nekoliko godina zaredom? Pa čak štoviše, izgleda kao da je suprotstaviti se pučkom pravobranitelju eto nekakav plus valjda kod nekih u Vladi. Pa trebalo bi zapravo uvesti da ne može biti ministar onaj koji ignorira pučkoga pravobranitelja. Ako ovo izvješće dvije godine zaredom nekoga ministra spominje u tome kontekstu, pa tko je odgovoran za rad ministarstva, pa nisam valjda ja? A možda i jesam. Ali ako nisam, ako je ministar, otkud mu pravo da se naziva časnim ministrom kad elementarne obaveze, a to je služenje građanima, zaštitu prava građana nije u stanju izvršiti? Ali šta ćemo mi, pa imali smo jučer tu neki su ljudi sjedili koji su htjeli biti ministri pa su i postali ministri pa su lažirali svoje vlastite CV-ije. Piše od '84. do '90. veli bio financijski direktor, a on bio šef računovodstva Gradske konferencije omladine Zagreba. Pa što je to financijski direktor? O kuku lele.
Gospodin zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
S obzirom da sam bio i u raspravi i u replikama, bit ću kratak, ali moram ukazati na par detalja koji mene kao zastupnika iz Vukovarsko-srijemske županije izuzetno diraju. Naime, u izvješću pučkog pravobranitelja za 2008. godinu, ali i za 2007. godinu postoje dva detalja koja su ja bih rekao posebno, posebno bitna i posebno problematična, a reći ću iz kojeg razloga. I potrebno ih je istaknuti jer je riječ ne o pojedinačnim ljudima ili osobama, nego o tisućama ljudi. Dva problema vezana uz Grad Vukovar o kojima smo vrlo često čitali, o kojima smo puno čuli, no nismo o njima do sada razgovarali na sjednici Hrvatskog sabora, iako je riječ ponavljam o tisućama građana Vukovara, tog napaćenog grada heroja. Prvo pitanje je pitanje plaćanja pričuva građana Vukovara tijekom prošlih deset godina koji su sukladno zakonom dakle to plaćali tvrtki "Tehnostan" koja je lokalna samouprava, dakle Gradska uprava Grada Vukovara dodijelila pravo da prikuplja tu pričuvu. Znamo da je zakon to regulirao na taj način da pričuvu plaća vlasnik stana, a ne korisnik stana. Znamo cijelu epopeju tih ljudi koji su što pojedinačno, što grupno, djelujući kroz udrugu stanara Grada Vukovara pokušavala na raznim sudovima ishoditi svoje pravo, općinskom sudu, županijskom sudu pa su gubili procese, a onda zbog određenog ustroja pravosuđa to nisu na Vrhovnom sudu, nego su na Ustavnom sudu pokrenuli tužbu i dobili tužbu na Ustavnom sudu. I onda je cijeli proces vraćen u Vukovar državnom odvjetništvu gdje im je kao jedna od opcija se pokazala nagodba što naravno Državno odvjetništvo odbija budući da je riječ o silnim novcima, riječ o stotinu milijuna kuna jer je u međuvremenu taj iznos narastao što kroz kamate, što kroz prikupljanje tijekom vremena. I ovog trenutka ti ljudi zaista ne znaju što će se s tim dogoditi, šta će s tim biti. Funkcioniraju kroz tu udrugu stanara i to je tek jedan problem. Drugi problem udruge stanara, odnosno ljudi u Vukovaru kaže se da negdje oko 2000 ljudi je u ovom pitanju moguće nagodbe s Državnim odvjetništvom i upravo zbog tog broja Državno odvjetništvo odbija mogućnost takve nagodbe. Što se tiče otkupa stanova od strane bivših nositelja stanarskih prava gdje su umiješana, dakle u promišljanja o tom problemu različite stvari, pa rekao bih da ima i onih diskriminacijskih. Riječ je možda o još većem broju ljudi. Dakle, negdje do 3000 ljudi koji su okupljeni u Udruzi stanara koji su došli u priliku da nisu bili u situaciji po tada važećim zakonima Republike Hrvatske zbog ratnih zbivanja, zbog reintegracije '97. godine i kratkog roka, a vjerojatno i financijskih nemogućnosti nisu bili u situaciji da mogu otkupiti te stanove kojih je negdje oko 6000 prema jednim podacima, prema drugima oko 5000. A dosad kažu prodano je negdje 70 tih stanova. Dakle, to je silan problem tim više što je donešena i odluka da se sva sredstva koja bi se prikupila prodajom tih stanova upotrijebila u Gradu Vukovaru za razvoj Grada Vukovara. Dakle, postavlja se pitanje ako je to već tako što je to što koči realizaciju toga, očito visina kvadrature, odnosno visina iznosa koji bi se platio za kvadratni metar stana. Naime, u tome i jeste problem, jer onih ponuđenih 175 eura po kvadratu je puno građanima Vukovara jer žive, živjeli su i žive u teškim uvjetima. No to je poseban problem. I sad ja ću ovdje malo iskoristiti političku situaciju sa prethodnih netom završenih lokalnih izbora, jednu zanimljivu činjenicu. Evo ja ovdje imam slučajno zapisano 26.5.2009. Udruga stanara potpisala je ugovor sa HDZ-om u nazočnosti gospodina Čobankovića, gospodina Mlinarića gdje je izrečeno obećanje da će se riješiti ovo pitanje. Ja ne znam, nisam bio u prilici vidjeti. 26.5. vijest na vinkovačkoj televiziji, sjedili ste za stolom i potpisali nešto. Ja kažem što je bilo u izvješću. Ja sam to pribilježio tom prilikom. Dakle, bila mi je jako interesantna vijest ne iz tog razloga što vjerujem da će se to napraviti, nego iz tog razloga što vladajuća stranka tada u Vukovaru, naravno u državi je na određeni način priznala da je to problem koji treba riješiti i nadao sam se da će to ići dalje. I dalje se nadam i imat ćete sasvim sigurno pomoć aktualnog gradonačelnika u Vukovaru u tom pogledu. Dakle, to je nešto što nije podležno lokalnoj ili da tako kažem svakodnevnoj ovoj politici. To je problem koji treba rješavati zbog građana bez obzira da li su birači HDZ-a, SDP-a, SDSS-a ili ne znam neke treće ili četvrte stranke koja tamo ni manje niti ne postoji. Jel' tako? Ali i pučki pravobranitelj u svom izvješću čak postavlja pitanje koje je vrlo, racionalno i kaže. Ako je interes a jeste da se to pitanje stanova riješi, da ono ne ostane neriješeno zašto se onda ne rješava i to je jako bitno i ja nisam htio opterećivati sada ovdje velikom raspravom. Želim samo naglasiti da takva pitanja koja u sebi uključuju tisuće ljudi koji su evidentni problemi treba rješavati, ne treba pučki pravobranitelj na to ukazivati kad je to evidentno ali očito u ovoj situaciji kad se određene stvari ne rješavaju ljudi su što pojedinačno, što grupno evo i pučkom pravobranitelju se obratili za pomoć. Puno je takvih ljudi koji su, neka mi oproste na izrazu, očajni zbog nerješavanja njihovih problema koji zaista ne vide rješenje, svjetlo na kraju tunela obraćaju se pučkom pravobranitelju kao posljednjem utočištu kao što sam rekao u raspravi u ime kluba, posljednjem utočištu za ostvarivanje njihovih prava. I stoga ja znam da on ne može donositi dobre vijesti jer ovo su loše vijesti da se takva pitanja ne rješavaju. Ja se nadam da će ovo pitanje krenuti u realizaciju. Potrebno je i sa državne razine i sa lokalne razine da se tome pristupi. Drago mi je da je u izvješću pučkog pravobranitelja ovaj problem istaknut i da je njemu posvećeno podosta prostora u ovom izvješću. I nadam se da će i to biti jedan dodatni element da bi ovo pitanje bilo što prije riješeno. Hvala lijepa.
Hvala. Jedan ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Petar Mlinarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Prvo moram reći što se tiče pučkog pravobranitelja za otkup stanova i cijene stanova da su cijene stanova povoljnije sada nego što su bile 92., 93. godine. To je izračun osječkog fakulteta i to je točno dokazano i tim da je cijena stana 175 eura ako jednokratno otplaćujete onda stan od 55 kvadrata dođe oko 10 tisuća eura i to obnovljen po najnovijim standardima našim može se reći novi stan za 10 tisuća eura 55 kvadrata. A do sada je otkupljeno 250 stanova i ti stanovi su većinom otkupljeni jednokratno. Druga stvar, znači nije točno dokaz tome je da je u Vukovaru 250 stanova obitelji kupilo stanove i da je većina njih jednokratno otplatila. Druga stvar, što se tiče ovoga sporazuma sadašnja Vlada u Vukovaru ne može jednostavno riješiti te probleme. Pričuva se, normalno da je sud dosudio da se pričuva vrati ali s time da će država tužiti stanare jer nisu uopće plaćali najam stana, tako da će se to kompenzirati s tim. Grad bi trebao sada vraćati pričuve i mi sad očekujemo da grad vraća pričuve a Ministarstvo regionalnog razvoja će normalno onda povući tužbu da kompenzira te stanove.
E sad ide završni osvrt. … [[Upadica se ne razumije.]] Pa čekajte malo! … [[Upadica se ne razumije.]] Pa dobro, pa dajte meni valjda da … Ako dopustite, ja ipak moram, dužnost mi je da ja … … [[Upadica se ne čuje.]] Zamjenik pučkog pravobranitelja, gospodin Dejan Palić, završni osvrt. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, cijenjeni zastupnice i zastupnici. Tijekom diskusije bilo je izneseno više spornih momenata koji se odnose na sadržaj godišnjeg izvješća, a i neke druge stvari. Sad bih prvo samo par pojašnjenja koja se tiču dakle samog teksta. Što se tiče pitanja pilot projekta osobnog asistenta, ovdje se radi o klasičnom nesporazumu. Dakle, u tekstu se navodi da je pilot projekt dobar pokušaj primjene novih instituta za određeno razdoblje. U slučaju da se pokažu dobri rezultati, valjalo bi zakonski institut urediti. Dakle, ovdje se ne radi o tome da je pučki pravobranitelj protiv pilot projekta, već je protiv pilot projekta koji se nije zakonski uredio jedanput za trajno. Dakle, on podržava ideju samo u jednom drugačijem ozbiljnijem obliku. Apsolutno dakle tu podrška pučkog pravobranitelja uopće nije u pitanju. Što se tiče drugog pitanja, gospodin Kajin je postavio pitanje da je izostavljeno iz izvješća status onih zaštićenih najmoprimaca, stanara u privatnim stanovima. To je spomenuto na strani 86., ne pobliže jer se već to godinama pitanje povlačilo, tako da se ovdje samo dalo naglasak da je ostalo neriješeno i dalje. Što se tiče pitanja nedovoljno prikazanih financijskih pokazatelja ureda, moram reći da ovdje možda sa žaljenjem nije iskazano dovoljno povjerenja u osobu pučkog pravobranitelja, da je iz diskusije proizašlo kao da je upitno je li stvarno neće biti sredstava za plaće dovoljno kao što je navedeno i pitanje utrošenih sredstava, tu je nešto ostalo u zraku nejasno. U svakom slučaju, u drugoj polovici 2008. zaposleno je desetak zaposlenika u uredu tako da se iskazalo potrošena sredstva manja, a povećanje za 2009. je zapravo realno pokazalo da se za te nove neće imati do kraja 12. mjeseca i tu je izračun naše službe bio da će nam faliti tih koliko je tu prikazano, oko 4%, ne 4% je više sredstava za 2009. predviđeno nego za 2008., nego da ukupno oko 200 tisuća kuna će nedostajati za plaće u 2009. To je ispalo kao jedan ozbiljan problem. Što se tiče spominjanja sredstava za provođenje Zakona o suzbijanju diskriminacije, pogledajte tekst koji je Hrvatski sabor donio u Zakonu o suzbijanju diskriminacije je predviđeno u dijelu sredstva potrebna za provođenje zakona, milijun i 200 tisuća kuna. Dakle, to nije pučki pravobranitelj predvidio za plaće 3 zaposlenika. Radi se o tome da je taj zakon novi zakon koji zahtijeva prezentaciju putem medija, putem tribina, putem aktivnosti na području cijele Republike, to znači putovanja, to znači eksperti, to znači troškovi koji su u prvoj godini sigurno puno veći, nego kad on već dođe do javnosti u dovoljnoj mjeri. Tako da tih milijun i 200 Hrvatski sabor odredio sredstva za provođenje tog zakona. I tu je zapravo prava informacija. Što se tiče ocjene da se u jednom dijelu izvješća može govoriti o politikanstvu, tu bi gospodin Malčić vjerojatno prešutio, ali ja čisto iz poštovanja prema njemu ne smatram da je to bila primjerena ocjena. Politikanstvo i pučki pravobranitelj, to su dva disparatna pojma u tom uredu apsolutno nisam nikad u 4 godine osjetio bilo što od toga. Što se tiče pitanja temeljnog ovlasti pučkog pravobranitelja i pravosuđa, ja bih zapravo stvari pokušao pojednostaviti. Ustavni sud u brojnim predmetima sudi o povredama ljudskih prava proizašlih zapravo radom sudova. Poglavlje ljudskih prava je uključeno pod naslovom zaštite ljudskih prava u Ustavu Republike Hrvatske. Zakon o pučkom pravobranitelju obvezuje pučkog pravobranitelja dati prikaz o stanju ljudskih prava. Prema tome, ako se 30, 40 ili 50% građana telefonom osobno ili pismeno izjašnjava pritužbom protiv pravosuđa, što je onda dužan pučki pravobranitelj drugo, nego postupiti po tome i kad upoznaje Sabor što je redio i s kojim problemima se građani susreću obavijestiti Hrvatski sabor o problemima s kojima su se oni obraćali. Dakle, tu se ne radi o tome da je on prekoračio ovlasti, već je samo ispunio svoju dužnost, a to je izvješćivanje Hrvatskog sabora o stupnju poštivanja ljudskih prava. Smatra se ovdje negativno naime, oni koji se žale na kršenje ljudskih prava, jasno da se ne obraćaju oni kojima su tijela udovoljila nekom zahtjevu pa nije bilo kršenja. To je temelj zapravo zašto se ovdje u svim izvješćima do sada i djelomično radilo o pravosuđu. Znajući zaključke i izvješća odbora Hrvatskoga sabora, gospodin Malčić je pripremio nekoliko rečenica koje bih vam pročitao. Pučki pravobranitelj izražava zadovoljstvo što je za razliku od prošle godine kada su svi odbori prihvatili izvješće i kada je iz njihovih izvješća kao ni i saborske rasprave nije bilo moguće utvrditi razloge zbog kojih je Sabor donio odluku o primanju izvješća k znanju, a ne o prihvaćanju, ovaj puta u izvješću dvaju odbora, Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav i Odbora za pravosuđe ove godine su navedeni razlozi zašto ti odbori predlažu samo primanje na znanje i što smatraju u izvješću spornim. Ti se razlozi prvenstveno odnose na ocjene stanja, objekcije i kvalifikacije te prijedloge u odnosu na pravosuđe i pravosudna tijela. Iz tih izvješća nije jasno vidljivo da li se odbori ne slažu s ocjenama i kvalifikacijama ili prijedlozima i izvješća, ali je vidljivo da smatraju da te ocjene, kvalifikacije i prijedlozi prelaze ovlasti Pučkog pravobranitelja. I dok je neslaganje s nekim ocjenama i prijedlozima Pučkog pravobranitelja moguće, potrebno, pa i poželjno kao i dio normativnog odnosa između Sabora i njegovog opunomoćenika, i Pučki pravobranitelj ih s punom ozbiljnošću uzima u obzir, ocjene o nenadležnosti su u najmanju ruku upitne. Naime, nikad u ove 4 godine, iako su sva izvješća sadržavala ocjene i prijedloge o pravosuđu, nije se postavljalo pitanje ovlasti za davanje takvih ocjena i prijedloga i sva izvješća su bila prihvaćena. Ono što je bilo na raspravi bilo je da li ovlasti Pučkog pravobranitelja treba zakonom proširiti i na ovlast postupanja Pučkog pravobranitelja u pojedinačnim sudskim predmetima. U tom smislu, čak i prošlogodišnji zaključak Sabora obvezao Vladu Republike Hrvatske da pripremi izmjene Zakona o Pučkom pravobranitelju u skladu s prijedlozima i stajalištima Pučkog pravobranitelja. Osim toga, Sabor je donio Zakon o suzbijanju diskriminacije kojim proširuje ovlasti Pučkog pravobranitelja i u odnosu na pravosuđe, a pozivom na Ustavnu odredbu koja kaže da se djelokrug Pučkog pravobranitelja uređuje zakonom. Dakle, Sabor se već o tom pitanju opredijelio. Na kraju iz izvješća Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav iz 2002. godine raspravljajući o izvješću Pučkog pravobranitelja za 2001. godinu nalazimo mišljenje odbora o tome da je pogrešan navod Pučkog pravobranitelja da nije nadležan raspravljati o pravosuđu, već da je on to ovlašten činiti. Pa je zapravo time malo i zbunjujuća poruka Odbora za Ustav i Poslovnik iz 2002., i 2009. Temeljem toga i raniji Pučki pravobranitelj, a i ovaj sada smatrali su svojom dužnošću upoznati Sabor s kršenjem ljudskih prava u vezi s pravosuđem, tim više što se ogroman broj građana, prevelik, koji se obraćaju Pučkom pravobranitelju to čine u vezi sa svojim problemima pred sudovima i drugim pravosudnim tijelima. Toliko bih eto imao o problemu o kojemu se raspravljalo i na odborima i ovdje, smatrajući da ih je potrebno malo pojasniti. Zahvaljujem.
Hvala. Zaključujem raspravu. Nastavak sjednice sutra u 9 i 30 sa Prijedlog Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, Prijedlog kandidata za izbor članova Državnog sudbenog vijeća, Konačni Prijedlog Zakona o medicinskoj oplodnji, itd. Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2008. godinu. Sukladno prijedlogu Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav i prijedlogu Vlade RH dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Primili smo k znanju Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2008. godinu." Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je sa 77 glasova za, 1 suzdržanim i 34 protiv donesen predloženi zaključak. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: "Mišljenja, primjedbe i prijedlozi izneseni u raspravi o izvješću, kao i primjedbe, prijedlozi i preporuke pučkog pravobranitelja dani u izvješću, dostavljaju se Vladi RH radi poduzimanja mjera za učinkovitiji rad nadležnih državnih tijela i tijela koja imaju javne ovlasti." Dajem na glasovanje prijedlog zaključka odbora. Možemo glasovati. Rezultat. Sa 105 za, 1 suzdržanim prihvaćen je predloženi zaključak. Odbor za rad i socijalno partnerstvo predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: "Predlaže se Vladi Republike Hrvatske da zaduži nadležna tijela državne uprave radi otklanjanja nepravilnosti navedenih u izvješću i u suradnji sa pravobraniteljem dodatno razmotre pojedine primjedbe, te pronađe rješenje za njihovo brže otklanjanje." Dajem na glasovanje prijedlog zaključka odbora. Glasovati. Rezultat. Sa 101 za i 1 suzdržanim donesen je predloženi zaključak. Kolega Furio, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče. Odbor za ljudska prava je matičan barem za izvješće pučkog pravobranitelja i naš je zaključak već drugu godinu za redom bio da se prihvati ovo izvješće. Nije mi jasno zbog čega ovaj Parlament, ako živimo u parlamentarnoj državi, daje na glasanje svaki put, već drugu godinu zaredom, prijedlog Vlade, a ne prijedlog matičnog tijela Parlamenta.
Dat je na glasovanje prijedlog matičnog odbora. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav je po Poslovniku za pravobranitelja matično radno tijelo.
To je samo zato, gospodine potpredsjedniče… Gospodine potpredsjedniče, zbog čega bi Odbor za Ustav…
Zato što tako piše u Poslovniku Hrvatskoga sabora da je za pravobranitelja mjerodavan i za njegovo izvješće Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav.
To ste napisali vi i Arlović, gospodine potpredsjedniče, a ne Poslovnik.