Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Pred vama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima s Konačnim prijedlogom zakona. Kao što znate Zakon o obveznim odnosima smo donijeli u veljači 2005. godine. Stupio je na snagu 1.1.2006. godine. Dakle, u primjeni je već više od dvije godine. U ove dvije godine vidjeli smo da određene stvari naprosto je potrebno u tom zakonu izmijeniti i ove izmjene koje danas predlažemo to je jedno usklađivanje sa direktivama Europske unije, jer ono što smo 2000. godine radili većina teksta, većina materije je usklađena sa direktivama Europske unije. Međutim, u analizi, u screeningu usklađenosti našeg pravnog sustava sa pravnim stečevinama Europske unije vidljivo je da je potrebno određene stvari poboljšati i to posebno je potrebno poboljšati sa direktivama iz područja zaštite potrošača. Također je potrebno poboljšati određene stvari vezano za bankovne garancije, za jamstva. Također, potrebna su određena poboljšanja vezano za one ugovore oko turističkih putovanja, paket aranžmana. Zatim, u ovom zakonu kvalitetnije definiramo pojam proizvođača u smislu odredbi za materijalne nedostatke i jamstva za ispravnost prodane stvari. Također, propisuje se da prodavatelj odgovara i za neznatne materijalne nedostatke. Ali da u tom slučaju kupac nema pravo na raskid ugovora već na ona druga prava iz odgovornosti za materijalne nedostatke kao što su popravak stvari, zamjena stvari i sniženje cijene. Propisujemo pravo kupca na raskid ugovora ili razmjerno sniženje cijena u slučaju kada bi na način uklanjanja nedostataka, odnosno predaja druge stvari bez nedostataka imao za posljedicu znatne neugodnosti za kupca. Odredbe o jamstvu za ispravnost prodane stvari usklađujemo sa navedenim direktivama na način da jamstvo mogu dati i prodavatelj i proizvođač propisujući pritom prava koja kupac može ostvariti, te da jamstvo obvezuje bez obzira na oblik u kojem je dan. Također, izmjenama ovog zakona otklanjamo manje neusklađenosti nastale prilikom usklađivanja Zakona o obveznim odnosima sa odredbama direktive Vijeća od 25. srpnja 1985. godine o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica u vezi sa odgovornošću za neispravne proizvode i direktive Vijeća od 13. lipnja 1990. o paket putovanjima, paket odmorima i paket turama gdje preciziramo što takvi ugovori točno sve trebaju sadržavati. Dakle, precizira se također na koje se osobe primjenjuje trogodišnji rok zastare za međusobne tražbine o prometu roba i usluga. Pojašnjavamo pretpostavke pod kojima se šutnja osobe u čiju poslovnu djelatnost spada obavljanje naloga smatra prihvatom ponude. To je onda ako su te osobe u duljoj poslovnoj vezi. Također propisujemo da se odredbe o ograničenju trajanja prava prvokupa ne primjenjuju na pravo prvokupa iz trgovačkih ugovora i na pravo prvokupa dionica, poslovnih udjela i udjela u društvu. Dodatno pojašnjavamo i uređujemo odredbe o ugovoru o građenju s odredbom ključ u ruke. Kao što je poznato, ovim prijedlogom ćemo omogućiti da ugovor ključ u ruke sadrži i one odredbe o projektiranju, a ne samo o izvođenju i o građenju. Mijenjamo odredbe o akreditivima i bankarskom jamstvu tako da ovim izmjenama zakon potpuno usklađujemo sa direktivama Europske unije. Predlažemo stoga Hrvatskom saboru da prihvati ovaj zakon. Hvala lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Vlade, cijenjeni kolegice i kolege. Zakonom o obveznim odnosima koji je stupio na snagu 1. siječnja 2006. godine uređuju se osnove obveznih odnosa, te ugovorni i izvanugovorni obvezni odnosi, a jedan je od razloga njegovog donošenja bio i usklađivanje hrvatskog zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije u ovom pravnom području. Nakon analitičkog pregleda tzv. screeninga poglavlja 28. zaštita potrošača i zdravlja i ocjene usklađenosti i zakonodavstva Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije utvrđena je potreba daljnjeg usklađivanja o nekim aspektima prodaje robe široke potrošnje i popratnim jamstvima. Osim toga, uočena su i manja nesuglasja Zakona o obveznim odnosima s dvije druge potrošačke direktive, te radi jasnoće propisa uočena je i potreba otklanjanja tih nesuglasja. Dodatni razlog donošenja predloženog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima i poboljšanje onih odredaba postojećeg zakona na koje je uputila i pravna znanost i praksa tijekom njegove dvogodišnje primjene. Usprkos uočenoj potrebi za izmjenom i dopunom Zakona o obveznim odnosima već postojeći zakon je prema mišljenju stručnjaka jedan od najkvalitetnijih zakona u Republici Hrvatskoj. A predloženim izmjenama i dopunama otklonit će se i one najmanje nejasnoće koje su iz postojećeg zakona proizlazile, te će time zasigurno Zakon o obveznim odnosima postati primjer kvalitetnog zakona u potpunosti usklađenog sa zakonodavstvom Europske unije. Važeći Zakon o obveznim odnosima ne definira osobe javnog prava, ne propisuje kriterije za utvrđivanje kruga ovih osoba, niti upućuje na neki drugi propis u svezi s time zbog čega se postavilo pitanje primjene odredaba ovog zakona koji sadrži ovaj pojam. Stoga se predloženim Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima novim stavkom 6. člankom 26. određuje krug osoba javnog prava na način da su to osobe koje su obvezne postupati po propisima o javnoj nabavi. Predloženim zakonom se iz područja prodaje robe široke potrošnje i popratnih jamstava preciznije definira pojam proizvođača na način da se u članku 401. postojećeg zakona dodaje stavak 3. kojim se pojašnjava tko je proizvođač u smislu odgovornosti za materijalne nedostatke i jamstva za ispravnost prodane stvari. Tom preciznijom predloženom definicijom proizvođačem se smatra i uvoznik stvari i svaka druga osoba koja se predstavlja kao proizvođač stavljanjem svoga imena ili naziva, žiga ili druge oznake na stvar. Predloženim zakonom propisuje se veća odgovornost prodavatelja jer predviđa da prodavatelj odgovara i za neznatne materijalne nedostatke, ali da u tom slučaju kupac nema prava na raskid ugovora već na popravak stvari, zamjenu stvari ili sniženje cijene. Stoga posebice treba istaknuti izmjenu članka 400. postojećeg zakona kojim se briše stavak 4. da prodavatelj ne odgovara za neznatnu štetu čime se u potpunosti ispunjuje članak 3. Zakona o obveznim odnosima koji propisuje da su sudionici u obveznim odnosima ravnopravni, a istodobno ukida prostor za eventualnu manipulaciju i kreativnu slobodu tumačenja neznatnih šteta. Predloženim zakonom ponajviše se mijenja dio koji se odnosi na pojam akreditiva te se od postojećih 11 članaka briše čak 9, a preostala dva se u cijelosti mijenjaju. Tako se u članku 1028. novim tekstom kvalitetno pojašnjavaju i razdvajaju pojmovi i okolnosti otvaranja isplate akreditiva, a što je bilo nužno s obzirom da je otvaranje akreditiva obveza banke prema nalogodavcu, a isplata akreditiva obveza banke prema korisniku akreditiva. Ovom izmjenom kojom se zapravo predviđa konačno ukidanje pojma opozivih akreditiva stvara se sigurnije pravno okružje posebice u međunarodnom poslovanju jer u dosadašnjoj poslovnoj praksi otvaranje opozivih akreditiva često je dovodilo do nesporazuma. Predložena izmjena članka 1029. kojim se predviđa da se ako ugovorne strane nisu predvidjele nešto drugo, na poslovanje sa akreditivima primjenjuje ujednačeni kriterij i praksa koja objavi Međunarodna trgovačka komora u Parizu koji su na snazi na dan otvaranja akreditiva. Takvo zakonsko rješenje je izvrsno, jer su pravila koja objavljuje Međunarodna trgovačka komora u Parizu često mijenjaju te bi prenošenje njihovih rješenja u nacionalnom zakonodavstvu dovelo do toga da ono što je propisano zakonom ne odgovara tim pravilima niti međunarodnoj praksi te se na taj način izbjegava često mijenjanje zakonskih odredaba. Predloženim zakonom mijenjaju se i članci od 1039. do 1043. koji govore o bankarskom jamstvu, jer je utvrđeno da je bankarsko jamstvo pogrešan naziv za bankarsku garanciju što je dovodilo do nesigurnosti u praksi jer se radi o različitim pravnim institutima koji se razlikuju pojmovno učinkom i načinom primjene. Osim toga i važeće uređenje bankarskog jamstva djelomice nije sukladno s opće prihvaćenim međunarodnom praksom. Zato se predloženim izmjenama žele otkloniti navedeni nedostaci, te istodobno posebno urediti pojmove bankarske garancije, garancije na poziv, potvrde garancije, kontra garancije, prestanak valjanosti garancije i prijenos prava na plaćanje iz garancije. Predloženi Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima svakako je kvalitetan iskorak jer se njime i hrvatsko zakonodavstvo usklađuje s pravnom stečevinom Europske unije, ali dobiva jasniji, određeniji i kvalitetniji pravni okvir za poslovne aktivnosti gospodarskih subjekata, posebice u području bankarskog poslovanja te poboljšava položaj kupaca robe široke potrošnje u pogledu popratnih jamstava kao i u slučaju neznatnih nedostataka kupljene stvari. Zbog svega navedenog klub HDZ-a podržava ovaj Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima te će Hrvatska demokratska zajednica glasovati za njegovo prihvaćanje. Hvala lijepo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Ja uistinu mislim da je ovo vrlo važan zakon, Zakon o obveznim odnosima i da su vrlo bitne same predložene izmjene, ne samo bitne nego i kvalitetne i da zaslužuje pozornost nas saborskih zastupnika ne samo da se podupre, apsolutno da se podupre nego i da se prokomentiraju pojedine njegove odredbe u smislu instituta koji se Zakonom o obveznim odnosima i razrađuju. Dakle ovaj propis apsolutno treba podržati i iz razloga koje je uvaženi kolega Marić u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice već i istakao, dakle i zbog toga što se usklađuje dakle odredbe Zakona o obveznim odnosima sa europskim standardima, sa propisima odgovarajućih direktiva i sa pravnom praksom koja je u oblasti obveznih odnosa već prisutna u Europskoj uniji. Ali treba kazati i to da ovaj zakon institute koje razrađuje, razrađuje ih uistinu na kvalitetan način, oni se pojašnjavaju, oni su precizniji i zasigurno će pridonijeti još većoj kvaliteti samog propisa uopće, dakle kada govorimo o Zakonu o obveznim odnosima. Uvažene kolegice i kolege dopustite mi da se nakon ove uvodne podrške ili potpore samom prijedlogu zakona osvrnem i na nekoliko konkretnih pravnih instituta koje pronalazimo u ovom prijedlogu zakona. Naime, ovaj prijedlog zakona na jedan drugačiji način ili na novi način razrađuje institute ograničenja trajanja prava prvokupa, zatim i odredbe ugovora o građenju sa odredbom ili klauzulom ključ u ruke, zatim rokove zastare za međusobne tražbine u prometu roba i usluga i naravno, mišljenja sam da treba prokomentirati i proanalizirati i institut koji se isto tako dotiče ovim izmjenama i dopunama zakona, a odnosi se na odgovornost prodavatelja i za neznatne, ponavljam neznatne materijalne nedostatke prodane stvari. Što se tiče ovog prvog instituta, dakle trajanje prava prvokupa, on je naravno do sada uređen odredbom članka 453. Zakona o obveznim odnosima, koji doslovce ovu materiju razrađuje na način da pravo prvokupa prestaje poslije pet godina od sklapanja ugovora ako nije ugovoren da će prestati i prije, a naravno da se ugovoreni dulji rok svodi na rok od pet godina. Ovaj institut kao specifičan institut obveznog prava naravno koji mora biti uglavljen ili ugovoren u pismenoj formi ovom izmjenom ne bi se primjenjivao na pravo prvokupa iz trgovačkih ugovora koji se odnose na dionice ili promet udjela ili poslovnih udjela u trgovačkim društvima. Ovdje je upravo kvaliteta ove predložene izmjene u tome da se zapravo u sada i temeljem Zakona o obveznim odnosima postiže veža sigurnost ulaganja poslovanja određenih trgovačkih društava i svi oni projekti koji su zacrtani u okviru određenih trgovačkih društava u izvjesnom smislu indirektno se ovim izmjenama i dopunama zakona podupiru. I tu upravo ja prepoznajem kvalitetu ovih izloženih promjena i u ovom smislu i ne samo što je ovaj institut uređene sa propisima Europske unije. Nadalje, odredbe ugovora o građenju s odredbom ključ u ruke. Svi mi znamo što je to ugovor o građenju s odredbom ključ u ruke. On je široko prisutan u našoj pravnoj praksi, ali sa svim svojim specifičnostima ovom izmjenom se omogućava da se i projektiranje ili projektna dokumentacija u okviru izgradnje određenih objekata isto tako obuhvati samim ugovorom o građenju. Po mom mišljenju ovo je iskorak, kvalitetan iskorak u smislu uređenja ovog instituta. Zbog čega? Ne samo da će se sada ovim specifičnim ugovorom o građenju moći da tako kažem obuhvatit cjelokupna investicija u tom građevinskom smislu, nego će se mogućnost uvrštavanja i projektne dokumentacije postići najmanje dvije stvari, a to je prva stvar da će kompletna investicija bit u izvjesnom smislu zaokružena s jedne strane. A s druge strane odgovarajuća projektna dokumentacija je temelj ili uporište da se u smislu izvođenja građevinskih radova u svakoj konkretnoj situaciji na najbolji mogući način dođe u upravnom postupku i do građevinske dozvole, ali ne samo građevinske dozvole nego i uporabne dozvole što je vrlo, vrlo bitno kada govorimo o realizaciji samog ugovora o građenju. Nadalje, institut rokova zastare za međusobne tražbine kada se radi o prometu roba i usluga. Ovdje smo na institutu same zastare po Zakonu o obveznim odnosima i dosada uz opće zastarne rokove od pet godina, zastarne rokove od tri godine, imali smo naravno predviđene one situacije kada je taj rok zastare bio i godinu dana. To su specifične situacije. A na te sad specifične situacije se prolongira taj rok zastare sa godinu dana uz mogućnost, ne mogućnost nego zakonsku odredbu da taj rok zastare bude tri godine. Ono što želim kazati kada govorimo o samoj zastari u okviru kako je ona propisana Zakonom o obveznim odnosima. I u ovoj situaciji zastara ne znači gubitak subjektivnih prava u onom materijalnom smislu. To je samo protekom određenog roka gubitak mogućnosti isticanja odnosno pozivanja na svoja prava kako bi se ona mogla u nekim sudskim ili drugim, uglavnom sudskim postupcima i realizirati. I na kraju, mislim ne manje važno, a to je naravno u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice na pravi način uvaženi kolega Marić je naglasio, kada se govori o odgovornosti prodavatelja za neznatne materijalne nedostatke stvari, sada se taj institut razrađuje na jedan drugačiji način, moderniji način, primjereniji način, praksi i kod nas i u Europskoj uniji gdje kupac po sadašnjoj odredbi ili izmjeni i dopuni o kojoj danas raspravljamo, uistinu nema pravo na raskid ugovora, već druga prava iz odgovornosti za materijalne nedostatke, a koja se mogu svest na tri osnovna prava, a to je i popravak stvari i zamjenu stvari ili sniženje kupoprodajne cijene ili cijene po kojoj je kupac kupio stvar koja ima te nedostatke koji se u smislu razrade ovog instituta mogu tretirati kao mali ili neznatni nedostaci. Dakle, i zaključno, ovaj zakon apsolutno treba poduprijeti. On u potpunosti usklađuje Zakon o obveznim odnosima sada sa svim njegovim institutima, sa pravnom stečevinom Europske unije. I usudio bih se kazati da je uistinu jedan moderan propis. Jedan propis koji razrađuje institute na način da će se u smislu provedbe ili u praksi na sve one subjekte na koje se odnose zapravo predstavljati jednu kvalitetu. Jednu kvalitetu na način da se mogu obvezno pravni odnosi rješavati na isti, jednak, kvalitetan način kao i u našem okruženju, trgovačkom okruženju ili okruženju poslovanja ili primjene ovih odredaba u okvirima Europske unije. S tom mišlju završavam svoje izlaganje uz napomenu da ovaj propis apsolutno treba poduprijeti, a naravno predlagateljima i svima onima koji su učestvovali u izradi ovog prijedloga, Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima treba čestitati i na uloženom trudu i na onome što su nam u smislu razrade pravnih instituta ovim propisom i ponudili. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Boris Matković. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege! Pred nama su izmjene i dopune Zakona o obveznim odnosima sa Konačnim prijedlogom, jasno zakona koji je stupio na snagu 1. siječnja 2006. godine kojim se usklađuje naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije, ali isto tako i usklađenje našeg zakonodavstva sa pravnim stečevinama Europske unije a odnosi se na obvezne odnose. Ono što treba u samom početku dakako istaknuti i kazati jeste da je ovo jedan kvalitativan iskorak koji će u svakom slučaju obogatiti jasno i doprinijeti jednom kvalitativnom odnosu prvenstveno zbog njegovog donošenja. On je onaj koji se odnosi na obvezne odnose ugovornih i izvan ugovornih odnosa koje je trebalo uskladiti, kao što je trebalo uskladiti jasno i odnose između proizvođača, potrošača itd. I mislim da je nakon jednog ukupnog pregleda tzv. screening poglavlja XXVIII. – Zaštita potrošača i zdravlja i ocjene usklađenosti zakonodavstva Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije je utvrđena potreba daljnjeg usklađivanja, što je jasno i preuzeto usklađenost. I jasno je isto tako i ono što je preuzela Vlada u pregovaračkom svom stajalištu za to poglavlje. I ona se obvezala ne samo za njega nego i za daljnje usklađivanje kao još dvije potrošačke direktive pa je ocijenjena potreba jasno za daljnje usaglašavanje i tih nesuglasja koja postoje. Upravo to je ono što sam htio kazati. Te izmjene i dopune su bile neophodne jer je na njih jasno tijekom ovih dugogodišnjih promjena ukazivala i praksa. Praksa je bila ta koja će ali uz pomoć i pravne znanosti ukazati na ono što je trebalo promijeniti. I tu treba u svakom slučaju pohvaliti sve one koji su doprinijeli ovim izmjenama i dopunama kao što je prethodno kazao gospodin Tomljanović. Mi ćemo jasno ovim predloženim zakonom ne samo poticati usklađenost s pravnom stečevinom nego i riješiti se uopće mnogih dvojbi koje su se jasno pokazale u toku ove dvogodišnje primjene u samoj praksi a time ćemo jasno u konačnici dobiti razrađen pojam i proizvođača u smislu odredaba odgovornosti za te materijalne nedostatke o kojima smo već maloprije čuli jasno a koje su jamstvo za ispravnost nečega što je prodano, samo što bi u konačnici trebalo povesti računa i o tome tko će to sutra kontrolirati jer imamo pojava jasno i dan danas da jako puno robe imamo ovdje koja nekontrolirano ili uz nekakve sumnjive deklaracije se pojavljuje na tržištu. Isto tako, razradit će se i ozakoniti da prodavatelj odgovara za sve materijalne nedostatke ali kupac tada kao ne može raskinuti ugovor. Ali on ima neka druga prava koja iz toga proizlaze, prava iz odgovornosti iz materijalnih nedostataka. Ti nedostaci jasno, oni mogu biti i određene mane ali te mane će se u svakom slučaju moći otkloniti i nadoknaditi. Isto tako, ovim zakonom da jamstva mogu dati proizvođači i prodavatelj a da jamstvo obvezuje bez obzira u kojem je obliku dano je vrlo bitno, dakle da možemo podjednako tretirati i pismeno i dakle ono koje je usmeno dati i da ta jamstva zasigurno međusobno dana mogu garantirati i određene sigurnosti koje do sada nismo imali. Također, ovim zakonom jasno propisivat ćemo da se odredbe o ograničenju trajanja prava prvokupa ne primjenjuju na prava prvokupa iz trgovačkih ugovora i na prava prvokupa dionica poslovnih udjela i udjela u društvu. U dijelu koji se odnosi na bankarske kriterije govorio je gospodin Marić pa ne bih više o tome ali nešto bih kazao kako zapravo ovaj postojeći dakle zakon nije do kraja definirao osobe javnog prava, nije propisivao kriterije za utvrđivanje ili kruga ili osoba, niti navodi neki drugi propis. To će se sada ovim konačnim prijedlogom izmjena i dopuna ovog zakona definirati i to pitanje i osobe koje su se obvezale dakle postupati po propisima u javnoj nabavi osim trgovačkih društava. Možda jedan od najkvalitetnijih pomaka kad se govori i o tome da jedinicama lokalne samouprave se mogu otkloniti neki nedostaci jest ovo što je rekao prethodnik gospodin Tomljanović a to je ugovor o građenju s odredbama ključ u ruke. Zašto je on tako bitan i važan. On zapravo obuhvaća sve ono dakle što se odnosi na cijelu investiciju, i tu je taj kvalitativni pomak i ona će kao takva biti na ovaj novi način odnosno na ovaj predloženi način u potpunosti zaokružena i obuhvaćena, dakle a do sada je bilo različitih problema unutar toga. I na kraju predloženim izmjenama jasno želi se otkloniti navedene nedostatke te istodobno … [[Govornik se ne razumije.]] urediti pojmove koji su vezani kao što je rekao gospodin Marić iz bankarske garancije i predloženi zakon o izmjenama i dopunama zakona svakako je jedan ponavljam ponovno kvalitetni iskorak i zbog tog kvalitetnog iskoraka a on određuje i kvalitetniji pravni okvir u svemu ovome. Mi iz kluba Hrvatske demokratske zajednice i ja osobno ćemo glasovati za ove izmjene i dopune prijedloga.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Vladimir Ivković. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, državni tajnici, predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Dosta toga je rečeno o kvaliteti ovih dopuna izmjena zakona, međutim posebno treba istaknuti to da se popunjavanjem ovih pravnih praznina i tumačenja nekih spornih odredaba stvarno na kvalitetni način rješavaju neki instituti vezani za obvezno pravo. Naravno, područje reguliranja ovih izmjena zakona koje je predmet ovih izmjena su jamstva, garancije, zastara, šutnja kao neprihvat ponude, prvokup, akreditiv, ugovor o gradnji. Ja želim posebno istaknuti značenje ovog uvođenja i definiranja subjekata javnog prava kao stvari koja je nedostajala u samoj pravnoj definiciji i nije se znala na koji način tumačiti. Sada se subjektima javnog prava smatra ona fizička ili pravna osoba koja je obavezna postupati odnosno pravna osoba koja je obavezna postupati po Zakonu o javnoj nabavci. Međutim, samim izmjenama koje su ponuđene definira se subjekat javnog prava kao osoba koja je obavezna postupati po javnoj nabavci ali bez trgovačkih društava. U ovom slučaju na trgovačka društva se odnose redovni trgovački odnosi i tako da i u pogledu zastare nema nekih posebnih problema. Sa subjektima javnog prava uključene su jedinice lokalne samouprave i regionalne samouprave na način da se zastara jasno precizira da zastara njihovih potraživanja nastupa tek nakon tri godine. Zbog čega je to važno? U svakom slučaju je važno zbog opterećenja koja se rade prema sudovima i prema javnim bilježnicima na način da se učestalim tuženjem svake godine jednih te istih dužnika praktički dovodi u pitanje funkcioniranje i dio funkcioniranja gdje se stvara nepotrebna gužva na tim institucijama. Međutim, ono što u ovom zakonu nije predviđeno a bilo bi u slijedećim nekim izmjenama jako dobro još predvidjeti a to je da se uključe u te subjekte javnog prava ipak i trgovačka društva koja naplaćuju tzv. komunalne usluge i koje naplaćuju energetske usluge jer tu je ostao prema članku zakona 232. skraćeni zastarni rok od godinu dana. Tim rokom od godinu dana se praktički pravni subjekti nepotrebno dovode u situaciju da svake godine moraju podnositi tužbu a njihovo poslovanje bi dozvoljavalo da oni mogu to raditi i svake treće godine. Ako se želi postignuti pravna sigurnosti dužnika protekom godine dana onda već smo čuli to se isto ne postiže na ovaj način zato jer zastara nije gubitak potraživanja, dakle nije prestanak obveze. Ona je samo prestanak mogućnosti naplate prema sudu, pa onda tvrtke koje se bave tim djelatnostima svejedno naplaćuju i nakon toga te obveze, jer obveze i dalje postoje, a s druge strane se definitivno jako opterećuju organi koji moraju voditi. Ono što je najproblematičnije u tim odnosima a to je da bi trebalo za svaku ovrhu koja se sada provodi pod tim uslugama koje su relativno manje u vrijednosti, provoditi ovrhu na plaći, a ako plaće nema na nekretninama što je u očitom nesrazmjeru između visine obveze koja se mora platiti i na primjer kuće koja bi se zbog toga treba prodavati. Pa evo svakako je preporuka i onima koji će kasnije raditi na doradi, eventualno ovoga Zakona, da se ovo, subjekti javnog prava primjeni i taj zastarni rok barem od tri godine i na te subjekte i na taj način omogućuje rasterećenje sudstvu i javnom bilježništvu. Ovdje imamo, ovim izmjenama i dopunama i odredbe koje se odnose na zadržavanje principa da šutnja ponuđenika nije ujedno i prihvat ponude. I u svakom slučaju taj isti institut koji je i do sada postojao živi se na mogućnost da, u slučaju ako se radi o stalnoj polovnoj vezi i nalogodavac, mora izvršiti obvezu koju je nalogoprimac koju je nalogodavac dao u slučaju da odmah ne odbije istu. Dakle, na taj način rješavamo onu problematiku kojom smo i privatno a i u pravnim subjektima zasipane raznim ponudama koje imaju klauzulu u slučaju ako ne vratiš ili ne odgovoriš da si preuzeo ugovornu obavezu iz tih ugovora, odnosno da si preuzeo nalog koji kao takav bi te opterećivao. Pravo prvokupa je institut koji je ugrađen i koji se definira na maksimalni rok od pet godina sa iznimkama koje su već nabrojene međutim, značaj toga je i u tome što u slučaju ako nije ugovoreni rok i u ugovoru nije navedeno trajanje prava prvokupa, svodi se taj rok na 5 godina osim iznimaka koje su već prije bile spomenute. U pravo građenja jedna kvalitetna promjena koja je bila u lutanju u zakonskoj regulativi instituta ključ u ruke, odnosno klauzule ključ u ruke koja se tamo negdje 90.-ih godina često puta tumačila da ona može biti i promjenljiva ili fiksna cijena za cijeli objekat. Zakon je to u prvoj vezi jasno definirao da je to, da ne mogu biti naknadni, međutim, praksa je pokazala potrebu da u tom slučaju i naručitelj i izvoditelj nisu mogli dogovarati promjene na projektu i na taj način su postigli gradnju objekta za koji se u međuvremenu pokazalo da neće biti adekvatan. Ovo uvođenje klauzule po kojoj se u tim slučajevima može u sporazum jedne i druge strane napraviti promjena, naravno i u cijeni kao "ključ u ruke", ali i u samom predmetu ugovaranja je kvaliteta. A isto tako je i kvaliteta koja omogućava u ovim raznim poslovima, javno privatnog partnerstva između ostalog i to da se u sustav "ključ u ruke" uključi i projektiranje samog objekta. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Podržavam ovu Izmjenu i dopunu Zakona o obveznim odnosima koji je donesen 2005. godine a stupio je na snagu 2006. godine. Za napomenuti je također da je ovo bio slučaj jedne najveće normativne aktivnosti, dakle, temeljnog donošenja, donošenja temeljnog Zakona, Zakona o obveznim odnosima. Njegova priprema je trajala punih 8 godina. I to je inače primjer kako se temeljni zakoni jedne zemlje u kojoj svakako spada i Zakon o obveznim odnosima uz Zakon o kaznenom postupku, uz Materijalni i Kazneni zakon i Zakon o obveznim odnosima. Dakle, ta jedna ozbiljnost posla, stručnjaka, bez utjecaja politike rezultirala je odličnim temeljnim Zakonom, Zakona o obveznim odnosima. I zato je, nije bio, ja vjerujem ni problem ove poboljšice, ove navote, na kraju krajeva i usklađenje a zahtjevima i direktivama Europske unije u pogledu određenih odredbi, ali također i u pojedinim glavama, onda stipulirati. Dakle, to su bili jedni solidni temeljni na koje se onda dobro uklapaju i ove izmjene. Što se tiče dakle, općeg dijela, razumljivo je upravo zbog takve jedne solidnosti da taj Zakon ne trpi nikakve izmjene, niti je dakle i predmet ovih izmjene, već dakle, u onom svom posebnom dijelu koje se izmjene događaju, dakle, u ovim ugovornim, nešto i u izvanugovornim odnosima, dakle, izmjene se odnose, ove izmjene se odnose na posebni dio. Svakako je za pohvaliti novi odsjek, odsjek 35 koji govori i koji nosi naziv bankarska garancija na poziv, dakle, koji definira uopće što je to bankarska garancija i mi smo zaista u postojećem Zakonu kada se govorilo, dakle, o ovim sličnim pojmovima bankarsko, upotrijebljen je naziv bankarsko jamstvo, što je svakako bio, ja bih rekla i jedan pogrešan naziv za tu bankarsku garanciju koja je onda bila određena i uređena odredbama članka od 39 do 43. Dakle, to je stvaralo i niz zabuna u javnosti. Na ovakav način, te zabune će biti otklonjenje ali jednako tako i definirano nešto što do sada nismo imali definirano u našem Zakonu o obveznim odnosima. Htjela bih još nešto reći a s obzirom da se radi o hitnom, o donošenju Zakona po hitnom postupku, dakle, koje svakako onda omogućava i raspravu nešto općenitiju osim svih mogućnosti i sasvim konkretnog osvrta na pojedine odredbe izmjene, prijedloga izmjena. Htjela bih reći da davanje, odnosno odgovaranje za točnost bilance, ne samo banke, nego svakog poduzeća temelj je urednog poslovanja svugdje u svijetu. Davanje lažnih podataka u bilanci predstavlja jedno od najtežih kaznenih djela gdje je zapriječena kazna svugdje minimum 10 godina zatvora. Mi u našem, zato ovo povezujem što je dobro ovdje stipulirano povezujem na nužne izmjene materijalnog, kaznenog zakona koje moramo mi ponovo uvesti što smo bili omogućili novelom 2003. godine kao kazneno djelo zlouporabe povjerenja, kao centralno kazneno djelo gospodarskog kriminaliteta i produljili smo zastarne rokove negdje u prosjeku za tu vrstu kaznenih djela na 30 godina svjesni da se naše pravosuđe vrlo nevoljko susreće sa ovom vrstom kriminaliteta i sa ovom problematikom. Na kraju krajeva i ono što se pokrene ne doživljava adekvatni sudski epilog. To vidimo i u Izvješću Državnog odvjetništva svake godine. Međutim, i bila je hvale vrijedna radna grupa u Ministarstvu pravosuđa osnovana koja je htjela upravo na ovom tragu izmijeniti i modernizirati i naše kazneno zakonodavstvo, jer jedan osmišljeni ja bih rekla pravni poredak u jednoj zemlji zahtijeva onda osvrt i civilnog i kaznenog zakonodavstva. Zato me upravo i čudi da upravo shvaćajući potrebu ovakvog definiranja i izmjene Zakona o obveznim odnosima koje je za pozdraviti i u ovom odjelu i dalje se uporno odbija stipuliranje i izmjena Kaznenog zakona u smislu modernih, suvremenih, gospodarskih inkriminacija u kojem bi odgovarao menadžment upravljačke strukture. Ovako imamo jednu posvemašniju, jedan posvemašni nered, političku pravnu odnosno pravnu nesigurnost koja počesto onda ovisi i o političkom nekakvom položaju, pa onda se različito i tumači da li je određena odgovorna osoba nešto znala ili nije znala. Kod takvih inkriminacija takva osoba je pozvana znati. Neznanje je ni u kom slučaju niti umanjuje njegovu ili njihovu odgovornost, niti ga uopće može eskulpirati na bilo koji drugi način. Eto, sa tim osvrtom ja mislim evo i predlažem da ovdje je i kolega Bošnjaković, državni tajnik da na ovom tragu se ponovo razmotri mogućnost izmjena Kaznenog zakona. Ovo što je govorio kolega prethodnik sada, također se s tim slažem glede rokova zastare. Dakle, vrlo su kratki rokovi zastare za ona periodična plaćanja u kućanstvu. Da imamo uređeniji sustav onda takav jedan primjereni rok od godine dana možda u jednom uređenijem sustavu uredne plateži, ali još urednije naplate bio bi sasvim dovoljan. Međutim, ovdje također otvara problem naplate odnosno ovrhe, pa i ovakvih možda minornih potraživanja. Ali to je stvar također potrebe promjene Ovršnog zakona koji je u nedopustivu situaciju doveo običnog građanina, a favorizirao banke, favorizirao druge financijske institucije. U svakom slučaju centre financijske moći kojima je omogućio da bez ikakvog postupka, dakle bez sudskog postupka, bez postupka preko javnog bilježnika samo zato što je tako unaprijed stipulirano dakle institutom fiducija i za najmanje potraživanje da čovjek ostane bez najvrjednije svoje imovine, tj. nekretnine. To je nešto što nije pravedno, što nije pošteno. Na kraju krajeva, tko se može uopće, a na takav prigovor dobivali smo ovdje odgovor kada smo mi iz kluba SDP-a kritizirali izmjene zakona, Ovršnog zakona koji je uveo fiducij i promijenio, dakle pogoršao to stanje u onim značajnim izmjenama Ovršnog zakona koji je bio donesen 2002. ili treće godine. Dakle, znatno se pogoršala pozicija običnog čovjeka, građanina, a poboljšala situacija korporacija, ponavljam ovih financijskih korporacija. Tada smo dobili odgovor da eto od fiducije institut općeg prava svatko se može koristiti fiducijom. Pa tko se onda koristi fiducijom u praksi? Dakle, samo i najčešće u 99% slučajeva ja bih rekla i veći postotak banke. Dakle, ozbiljno treba razmisliti o tome i pitanje uopće ustavnosti te odredbe. O tome se čak također raspravljalo pa i u akademskoj zajednici, ali jednako tako bio je predmet razmatranja i sudaca Ustavnog suda. Kakva je pozicija uopće fiducija i mogućnosti kažem da čovjek, da građanin ostane bez svoje najvrjednije nekretnine zbog minornog potraživanja, a na pragu upravo ustavne odredbe kako je Hrvatska socijalna država i o tome itekako treba voditi računa. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa naravno da podupirem da se hrvatska pravna praksa na hrvatskom tržištu uskladi sa pravnom praksom tržišta zemalja Europske unije i mislim da ova prijedlog zakona ide u tom smjeru. Ali to ne znači da ne bismo trebali biti kritični. To je naša zadaća u Saboru. Iz još jednog razloga treba biti kritičan prema ovom zakonu. Naime, ovo je zakon koji ima tzv. obvezne norme, kogentne norme za sudionike u prometu, pa ih oni čak ne mogu isključiti vlastitom voljom, vlastitim dogovorom. Tim je on značajniji i važnije je promatrati ga sa dva aspekta. Pošto mi imamo i Zakon o zaštiti potrošača koji in favore dakle ide u korist potrošača, čini mi se da ovaj zakon ne slijedi tu logiku. Pa bi u pravnoj praksi, a ona naravno stvara i pravo moglo doći do nekih važnih nesporazuma. I ja mislim da je evo pođimo redom. Naime, u članku prvom već većina ovdje govornika, zastupnika je istaknula jedan problem, problem definiranja osoba javnog prava. On je ovdje različito definiran od pojma kako se shvaća u pravnoj praksi, ali kako je definiran i drugim zakonima, a osim toga on isključuje osobe trgovačka društva iz osoba javnog prava mada neka trgovačka društva imaju i javne ovlasti. To će izazvati dosta problema u primjeni ovog zakona. Ima još nešto što kad se uspoređuje sa Zakonom o zaštiti potrošača, ni jedan nije riješio problem deklaracija na proizvodima na hrvatskom tržištu koji je prema onome što udruge potrošača tvrde, ne odgovaraju sadržaju, to je zaista veliki problem. A drugo, tako su sitno napisane da ih ne možete pročitati pa dovode u zabludu potrošača. A ovaj zakon bi i to mogao riješiti, ali ne rješava na način kako to čak rješava i Zakon o zaštiti potrošača. Ja znam da svaki zakon ima tzv. pravne standarde o kojima naravno pravna struka i pravna praksa koja ih utvrđuje i stalno ih mijenja, ali bih htio nešto ukazati što mi se čini da nije primjereno za utvrđivanje pravnog standarda i pravne prakse. Recimo u članku 9. se poziva na posljedicu za kupca, za potrošača ako je proizvod proizveo znatne neugodnosti za kupca. Pojam neugodnosti je po mojem skromnom mišljenju stvar subjektivnog osjećaja. Za mene je neugodno nešto što za drugog uopće nije neugodno, za mene je nešto kulturno što za drugog nije kulturno. To je vrlo osobna stvar i ne može biti izgrađen pravni standard. Mislim da bi tu trebalo govoriti o šteti i kad je pitanje nedostatak neznatan za kupca, barem bi trebalo definirati da ničim ne utiče na cilj poslovnog odnosa, na ispunjavanje poslovnog odnosa što sve bi poboljšalo. U svakom slučaju ako imamo HITRORez predložio bih Vladi da usporedi ovaj Zakon o obveznim odnosima i Zakon o zaštiti potrošača. Možda bi to bila korisna uloga HITROReza pa bismo vjerojatno za par mjeseci dobili ispravak i jednog i drugog koji bi međusobno bili potpuno usklađeni. Hvala lijepa.
Hvala. Javio se gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, predstavnici Vlade i uvaženi kolegice i kolege. Mislim da svi građani Republike Hrvatske imaju percepciju jedne pravne sigurnosti građana Europske unije i mislim da svi tome težimo pogotovo što smo svjedoci gotovo iz dana u dan afera koje proizlaze iz različitih ugovora i različitih postupaka koji su bili da kažem protupravni i koji su bili u neku ruku da kažem kriminalni. Zbog toga za pozdraviti je svaki prijedlog zakona kojim se približavamo zapravo da kažem zakonskim standardima Europske unije, zemalja Europske unije, uljuđenih zemalja Europske unije pa tako i ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima koji je ovdje dostavljen i nosi oznaku hitnog postupka. Gospođa Marinović je rekla da je to otprilike 8 godina traje usklađivanje i dakle jedno očito temeljito promišljanje u svezi donošenja ovoga zakona iako ja misli da kada bismo pročitali zakone o obveznim odnosima upravo ovih zemalja o kojima sam govorio, da smo mogli mnogo ili mnogo ranije donijeti ovakav zakon ili prijedlog izmjena našeg postojećeg zakona, jer nema tu da kažem izmišljanja tople vode, izmišljanja nekih novica ili pak nekih specifičnosti koji bi bili posebni za Republiku Hrvatsku, a ne bi odgovarali Republici Austriji i ne znam Italiji, Njemačkoj, Francuskoj itd. Kada se pogledaju prijedlozi svrstani ovdje u ovaj prijedlog izmjena i dopune u zakonu, onda je jasno da upravo na mnogim poljima gdje je dolazilo do sporova i dan danas se vode sporovi u mnogim oblastima upravo koje zahvaćaju i koje su ovdje narečeni u ovom tekstu. Dakle da bismo sasvim sigurno da su, da je već usvojen, dakle da su već usvojene izmjene i dopune ovoga zakona da ih ne bi bilo ili bi ih bilo u znatno manjoj mjeri. Prema tome jasno da je za podržati ovaj zakon, ali sam uvjeren i u to da će izglasavanje zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima biti samo jedna jezgra pravnog usklađivanja, dakle pravne stečevine i u ostalim zakonima kao što je rekla uvažena kolegica, posebice u Ovršnom zakonu i u Kaznenom zakonu Republike Hrvatske da će morati doći do određenih promjena i to očekujemo također u što skorije vrijeme, a ako treba i po hitnom postupku. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik predlagatelja? Da. Državni tajnik, gospodin Dragan Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Ja se samo želim zahvaliti na raspravi, jer rasprave vidim da proizlazi jedna podrška o ovim izmjenama Zakona o obveznim odnosima koji je kao što je već kolegica Antičević rekla, kvalitetno napravljen i zapravo jako dobro funkcionira, a ove izmjene idu samo sa ciljem zapravo da ga uskladimo u potpunosti sa pravnom stečevinom Europske unije. Određeni detalji možemo zaista razgovarati, ali posebno rasprava kolege Leke vezano za ovu riječ: "neugodnost" i ja sam zapravo nju primijetio, ali onda u raspravi sa stručnom skupinom smo došli do toga da je to ipak riječ koja je primjerena i koja će funkcionirati, jer bilo bi vrlo teško pobrojati konkretno u zakonu situacije koje bismo mogli projicirati u budućnosti da mogu nastupiti kao nekakva neugodnost radi koje bi trebalo predvidjeti takvu sankciju. U ime predlagatelja mogu samo reći da ćemo prihvatiti ove amandmane što je Odbor za zakonodavstvo podnio. Oni su nomotehničkog karaktera i poboljšavaju zakon. Još jednom, hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo u tijeku dana. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Predlagatelj je prihvatio, pa su oni postali sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Dajem dakle na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim vas da se uključite. Možete glasovati. Izvolite. Hvala. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen sa 120 glasova za i jednim suzdržanim glasom.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo! Donošenjem Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći, sustav pravne pomoći uskladio bi se sa pravnom stečevinom Europske unije i to direktivom o pružanju pravne pomoći u prekograničnim sporovima, Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda te ujedno ovo predstavlja dosljednu provedbu Haške konvencije o pravnoj pomoći u građanskim i upravnim stvarima. Ujedno se vrši i usklađivanje prema relevantnoj praksi Europskog suda za ljudska prava u pogledu primjene članka 6. konvencije koji zabranjuje diskriminaciju po bilu kojem pa i po osnovu materijalnih prilika. Predloženim nacrtom zakona dograđuje se postojeći sustav pravne pomoći koji se ne mijenja u odnosu na postojeće posebne zakone. Zakonom se uređuju oblici pravne pomoći, uvjeti koje korisnik treba ostvarit za njeno odobravanje, definirani su pružatelji pravne pomoći te način njihovog rada i financiranja, uređena su pitanja nadzora nad provedbom zakona kao i mjere koje se u nadzoru mogu poduzeti. Posebnim poglavljima uređena je pravna pomoć iz razloga pravičnosti i pravna pomoć u prekograničnim stvarima kada su stranke državljani Europske unije ili osobe koje na području Europske unije zakonito borave. Treba naglasiti da ovaj zakon predviđa pružanje pravne pomoći žrtvama kažnjivih djela kao i žrtvama trgovanja ljudima i žrtvama obiteljskog nasilja. Posebno je važno istaknuti da je postupak odobravanja pravne pomoći krajnje pojednostavljen za budućeg korisnika. Pravna pomoć se ostvaruje podnošenjem zahtjeva i davanjem izjave o imovinskim prilikama za sebe i punoljetne članove svog kućanstva. Za ove podatke podnositelj zahtjeva odgovara materijalno i kazneno, a jedini dokumenti čije se prilaganje traže su potvrde o visini dohotka. Sve ostale podatke ured provjerava samo ako ocijeni da je to potrebno, kao i kada je to zakonom propisano. Podatke o imovinskom stanju nisu dužni dati jedino korisnici nekog od vidova socijalne skrbi, kao i branitelj te civilni i vojni invalidi rata koji primaju opskrbninu. Vrste pravne pomoći utvrđuju se kao primarna i sekundarna pravna pomoć. Primarna pravna pomoć obuhvaća opću pravnu informaciju, pravni savjet, pravnu pomoć u sastavljanju pismena pred tijelima uprave i pravnim osobama koje imaju javne ovlasti, za stupanje u upravnim stvarima, u mirnom izvansudskom rješavanju sporova, za stupanje pred Europskim sudom za ljudska prava i međunarodnim organizacijama ako je to u skladu s međunarodnim ugovorima. Sekundarna pravna pomoć obuhvaća zastupanje pred sudovima, pravnu pomoć za mirno rješavanje sporova i sastavljanje pismena u sudskim postupcima. Pružatelji pravne pomoći određeni su ovlaštene udruge, sindikati, pravne klinike i odvjetnici. Udruge stječu ovlast za pružanje pravne pomoći upisom u Registar udruga koje pružaju pravnu pomoć, koji se vodi pri ministarstvu nadležnom za poslove pravosuđa. Da bi stekla ovu ovlast udruga u prvom redu mora biti osnovna prema odredbama Zakona o udrugama. Također od ovlaštenih udruga zahtjeva se suradnja sa osobom koja ispunjava uvjete stručne spreme, određenog radnog iskustva i dodatnu kvalifikaciju u vidu položenog državnog, stručnog ili pravosudnog ispita. Visoka učilišta, pravni fakulteti, omogućeno je pravnim fakultetima pružati pravnu pomoć putem pravnih klinika. Uputnica koju ured izdaje, izdaje se za primarnu pravnu pomoć i daje pravo za korištenje svih oblika primarne pravne pomoći. Sekundarna pomoć izdaje se za postupak određene vrste i stupnja. Primarnu pravnu pomoć dakle ovlaštene su davati ovlaštene udruge, sindikati, odvjetnici, pravne klinike, a sekundarnu pravnu pomoć ovlašteni su davat samo odvjetnici. Ovim zakonom se određuje također da upravni nadzor provodi Ministarstvo pravosuđa i da taj upravni nadzor može provoditi kako nad tijelima koja odobravaju pravnu pomoć, tako i nad pružateljima pravne pomoći u svim aspektima primjene ovog zakona. Pružanje pravne pomoći prvenstveno je obveza države. Stoga se sredstva za organiziranje pružanja pravne pomoći i plaćanja troškova prema uputnicama moraju osigurat u državnom proračunu. Planirana sredstva s osnova pružanja pravne pomoći iznosila bi 0,76 eura po glavi stanovnika, a u projekti državnog proračuna za 2010. planiralo bi se za isplatu po osnovi besplatne pravne pomoći 25 milijuna kuna. Hvala.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzet riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime klub SDP- gospodin zastupnik Boris Šprem. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege, poštovan i predstavnici Vlade i predstavnice, zapravo predstavnice! Cilj predloženog Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći je omogućiti svim državljanima Republike Hrvatske i strancima jednakost pred sudovima i drugim tijelima državne uprave i inim tijelima koje imaju javne ovlasti a što je i u skladu s odredbom članka 26. Ustava. Takva inicijativa je hvale vrijedna i svakako nužna, a posebice imajući u vidu da su početkom '90.-tih godina ukinuti tadašnji uredovni dani na općinskim sudovima gdje su se građani obraćali sa svojim pravnim pitanjima odnosno gdje su se davali pravni savjetni građanima. Posljedica toga je kako i sam predlagač zakona ispravno primjećuje, pravna praznina u mogućnosti građana u ostvarivanju njihovih prava na pristup sudu. To je velika šteta što je to napravljeno, a napravljeno je čini mi se '92. godine. Institut obrane siromašnog okrivljenika, okrivljenika koji ne mogu sami snositi troškove poznat je i kroz odredbe Zakona o kaznenom postupku kao i kroz odgovarajuće odredbe Zakona o parničnom postupku. Naziv predloženog zakona je Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći pri čemu nije u samom zakonu jasno propisano što se smatra besplatnom pravnom pomoći a posebice imajući na umu da se u odredbi članka 37. gdje se propisuje da u slučaju ako korisnik pravne pomoći potpuno ili djelomično uspije u postupku te mu sud dosudi imovinu ili primitak odnosno kad mu u upravnom postupku pripadne određena imovina ili primitak korisnik je dužan iznos plaćene pravne pomoći uplatiti u državni proračun. Definiranje pravne pomoći člankom 2. predloženog zakona na način da se njome podrazumijeva olakšavanje pristupa sudu i drugim tijelima na način da troškove u cijelosti ili djelomično snosi Republika Hrvatska nije definicija koja bi u cijelosti zadovoljavala pravne i tehničke standarde iz razloga što se pod pojmom besplatne pravne pomoći podrazumijeva da se radi o osobi koja nema materijalne sposobnosti da se sama zastupa te da bi angažiranje odvjetnika moglo ugroziti uzdržavanje nje same i članova njezina kućanstva. Provedba zakona je upitna u smislu efikasnosti i brzine i tu se ne slažem sa predstavnicom predlagatelja a imajući u vidu da određena osoba mora prvo podnijeti zahtjev na propisanom obrascu, potom potvrdu porezne uprave u visini dohotka podnositelja zahtjeva i članova njegova kućanstva o imovini, izjavu istih o dopuštanju uvida u podatke o imovini, potvrdu nadležnog centra za socijalnu skrb o vrsti i visini pomoći u posljednjih dvanaest mjeseci, potvrdu ili presliku rješenja o opskrbnini te za azilante, strance pod supsidijarnom zaštitom, stranke pod privatnom zaštitom te žrtava trgovanja ljudima, potvrdu nadležnog tijela o svom statusu. Žrtve obiteljskog nasilja također su dužne pribavljati sve te potvrde i izjave ali samo za sebe što je iznimka koja nije utješna. Zašto nije utješna? Pa zamislite kad muž pretuče ženu i sada ona tražeći pravnu pomoć ide najprije pribavljati razne potvrde da bi ostvarila. Pa valjda obrnuto, pomoć joj treba pružiti odmah a troškovi će se riješiti naknadno odnosno plaćanje tih troškova. Čini nam se da je to puno administracije koja iziskuje puno vremena pa predlažemo da se postupak pojednostavi. Tko su predloženim zakonom pružatelji pravnih pomoći? To su odvjetnici, ovlaštene udruge i visoka učilišta odnosno pravni fakulteti. U odnosu na pravne klinike nositelj izrade u nenormativnom dijelu zakona navodi da se radi o dugogodišnjoj i široko rasprostranjenoj praksi u svijetu a čiji počeci već postoje na pravnim fakultetima u Republici Hrvatskoj. Međutim, u obrazloženju zakona saznajemo da se pravne klinike mogu ustrojiti prema posebnim propisima, statutima fakulteta i visokih učilišta te da pravne klinike danas ne postoje u sustavu visokog obrazovanja na pravnim fakultetima osim pojedinih pojednostavljenih oblika na pojedinim fakultetima. Njihov ukupan položaj treba urediti posebni propisi o visokom obrazovanju. Činjenica je da se predloženim zakonom nije moglo podrobnije ulaziti u uređivanje ustrojstva pravnih klinika zbog narušavanja autonomije sveučilišta, no zasigurno se postavlja pitanje gdje su te klinike i kad ih možemo očekivati jer upravo one predstavljaju bitnu novost u našem pravnom sustavu. Stoga ne bi bilo dobro da one ostanu samo mrtvo slovo na papiru. Kao što je iz prijelaznih i završnih odredaba vidljivo trebat ćemo čekati ovaj zakon. Čekamo stupanje na snagu koje je predviđeno za 1. kolovoza 2008. dok se ključne odredbe članka 15. i 16. zakona prolongiraju one stupaju na snagu tek 1. travnja 2009. godine. Treba donijeti niz provedbenih propisa bez kojih se zakon ne može primjenjivati a kako je to elaborirano u nenormativnom dijelu treba i smijeniti unutarnje ustrojstvo Ministarstva pravosuđa, zaposliti nove službenike, educirati ih i za obavljanje tih poslova i sve to se predviđa sa datumom 1. svibnja 2009. tako da se preračunalo da zakon stupa na snagu 1. travnja 2009. Zaključno, podržavamo donošenje ovo zakona ali uz temeljitu doradu, odgovarajuću pripremu, osiguranje uvjeta za njegovu primjenu što sve nije učinjeno jer u ovom obliku kakav se on danas predlaže predstavlja još jedan od zakona koji neće uopće ili barem ne tako skoro doživjeti svoju primjenu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici, htio bih upozoriti da ćemo danas glasovati o točkama dnevnog reda koje smo zaključili. Naime, potreba je ili ne može se izglasati odluka o kontingentu naših oružanih snaga na Golanskoj visoravni bez 102 glasa. Ja molim klubove da osiguraju to. Dakle, možemo očekivati glasovanje od jedan pa recimo do jedan i pol, zavisi kako ćemo završavati ove točke dnevnog reda, a ima i potrebe za izglasavanje ovog dijela poslovnika, treba 77 glasova najmanje biti za. Dakle, molim da se osigura. Pa najbolje pozvati u jedan sat da dođu zastupnici kako bi mogli završiti ovu sjednicu i izglasati potrebne točke dnevnog reda. I najavili smo da ćemo konačno početi upotrebljavati ključiće. Pa prema tome i to je jedna potreba da se oni koji nisu, koji ih nemaju kod sebe ili tako da se ima vremena da se pobrinu da i to počnemo sa elektroničkim glasovanjem. Hvala. Sad idemo dalje. Za klub HDZ-a gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene kolegice i kolege, uvažena državna tajnice sa suradnicima. Uvodno bih htio istaknuti da Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ovaj prijedlog zakona, dakle Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći naravno podupire. Naime, ovaj propis treba omogućiti građanima slabog imovnog stanja pravnu pomoć koju ta kategorija ljudi ili ne bi mogla ostvariti ili bi je ostvarila uz velike poteškoće obzirom na njihove materijalne prilike. Osnovna intencija ovog zakona je ukidanje diskriminacije, diskriminacije u postupku ostvarivanja prava obzirom na imovno stanje pojedinca. Nadalje, pružanje pravodobnih informacija i kvalitetnih pravnih savjeta prije početka ostvarivanja prava kao i priprema postupka uz stručno zastupanje trebalo bi omogućiti i učinkovitiji rad ne samo sudova već i drugih tijela koja odlučuju o pravima i obvezama hrvatskih građana. Valja istaknuti i to da odredbe ovog zakona svoje uporište pronalaze u pravnoj stečevini Europske unije, međunarodnoj pravnoj praksi te preporukama koje su sadržane u međunarodnim ugovorima kao i u sudskoj praksi Europskog suda za ljudska prava. Uvodno treba kazati i to da je u Republici Hrvatskoj i do sada istina u različitim segmentima prisutan institut besplatne pravne pomoći, no istina je i to da on nije cjelovito uređen, samim time dosta kompliciran, često nepoznat potencijalnim korisnicima. Prisutna je stalna potreba, dakle, postojanja oblika besplatne pravne pomoći uz činjenicu da i nadalje ostaje veliki broj građana čija prava u izloženom smislu ostaju nezaštićena. Tu stalnu potrebu uistinu treba pretočiti u kvalitetan propis koji će jasno, precizno i cjelovito na jednom mjestu regulirati i čitav niz problema koje možemo staviti pod zajednički naziv, dakle pod naziv besplatna pravna pomoć. Kako je zatečeno stanje, kakvo imamo u ovom smislu postojeće stanje u smislu pružanja besplatne pravne pomoći danas? Dopustite mi uvažena kolegice i kolege da pročitam nekoliko izričitih zakonskih odredbi koje reguliraju ovu materiju. Primjerice članak 172. Zakona o parničnom postupku doslovce regulira da će sud osloboditi plaćanja troškova postupka stranku koju, koja prema svom općem imovnom stanju ne može podmiriti te troškove bez štete za nužno uzdržavanje sebe i svoje obitelji. Nadalje, članak 14. Zakona o sudskim pristojbama koji isto tako direktno i precizno određuje da će sud osloboditi od plaćanja sudskih pristojbi stranku koja prema svom općem imovinom stanju ne može podmiriti sudsku pristojbu bez štetnih posljedica za nužno uzdržavanje sebe i svoje obitelji a što se odnosi i na prognanike, izbjeglice i korisnike socijalne skrbi. Isto tako članak 21. Zakona o odvjetništvu, mislim da ga je vrlo bitno naglasiti koji propisuje da je komora obvezna pružiti besplatnu pravnu pomoć, dakle, besplatnu pravnu pomoć i žrtvama Domovinskog rata i socijalno ugroženim osobama, naravno u pravnim stvarima u kojima se te osobe bore za ostvarivanje prava koja su u vezi sa njihovim položajem kao i u drugim slučajevima u skladu sa unutarnjim propisima komore, naravno sve u skladu sa kodeksom odvjetničke etike. O tome je već bilo govora i u Zakonu o kaznenom postupku, razrađene su situacije kada je zajamčeno, naravno okrivljenicima pravo na branitelja, naravno i troškove stručne obrane. Što se tiče samog teksta predloženog zakona pojam pravne pomoći, odnosno odgovore na pitanje što to pravna pomoć jest, i odgovor na to pitanje pronalazimo u članku 2. Zakona koji taj institut definira kao način olakšanja pristupa sudu, ali i drugim tijelima koja odlučuju o pravima i obvezama hrvatskih državljana i stranaca na način da troškove u cijelosti ili djelomično snosi Republika Hrvatska uzimajući u obzir njihov materijalni položaj i okolnost da ne bi mogli ostvariti to pravo bez ugrožavanja, svojeg uzdržavanja i uzdržavanja članova svojeg kućanstva. Tako definirana u samom zakonu pravna pomoć ostvaruje se kao primarna ili sekundarna pravna pomoć, s time da primarna pravna pomoć po prijedlogu zakona ima šest osnovnih elemenata i odnosi se na opća, opće pravne informacije, pravne savjete, sastavljanje pismena, zastupanje u upravnim stvarima, pomoć u mirnom i izvansudskom rješavanju spora i zastupanje na europskom sudu za ljudska prava i međunarodnim organizacijama. I sekundarna pravna pomoć koja se sastoji sa tri elementa, dakle, zastupanje pred sudom, pravna pomoć za mirno rješavanje sporova i sastavljanje pismena u skladu, u sudskim postupcima. Uz napomenu da je odobravanje bilo kojeg oblika pravne pomoći uključuje oslobađanje i od pristojbi i troškova postupka. Ovaj Zakon definira pružitelje pravne pomoći, odnosno određuje koji su to pružatelji pravne pomoći, dakle, i odvjetnici ali i ovlaštene udruge i visoka učilišta. S time da pružanje pravne pomoći, pružatelji pravne pomoći pružaju pravnu pomoć uz naknadu s odredbom da se ne naplaćuje pružanje opće pravne informacije. Odobravanje pravne pomoći ostvaruju se podnošenjem zahtjeva u uredu, u uredu državne uprave na području čije teritorijalne nadležnosti podnositelj zahtjeva ima prebivalište ili boravište. Ovdje bi trebalo zastati, naravno prokomentirati članak 30. predloženog zakonskog teksta koji je vrlo bitan, on regulira što to uputnica je i po svom karakteru i po svom sadržaju. Dakle, uputnica kao akt ali i uputnica u smislu nadležnosti ili posla u okviru nadležnosti ureda državne uprave. Dakle, uputnica izdana za primarnu pravnu pomoć sadrži potvrdu o ispunjenju uvjeta za dobivanje pravne pomoći i daje pravo, dakle, ona daje pravo za korištenje svih oblika primarne pravne pomoći. Uputnica izdana za sekundarnu pravnu pomoć, izdaje se za postupke određene vrste i stupnja koji ne obuhvaća postupke po izvanrednim pravnim lijekovima i za koja se mora zatražiti nova uputnica. Mislim da je vrlo bitno naglasiti i članak, stavak 3. toga članka, članka 30. koji regulira uputnicu. Dakle, da je korisnik pravne pomoći na temelju izdane uputnice samostalno odlučuje o izboru pružatelja pravne pomoći vodeći računa o ovlasti pružatelja da pruža pojedine oblike pravne pomoći. Zaključno. Ovaj propis u ovom segmentu pravosudnog sustava treba uspostaviti između ostaloga i takav sustav vrijednosti u kojem će se mogućnosti korištenja pravne pomoći biti praćenje u cijelosti ili djelomično sredstvima državnog proračuna a sve u smislu dosljednje razrade već spomenutih odredaba Ustava Republike Hrvatske kojima se razrađuje s jedne strane i pravo na pristup sudu, ali što je još bitnije u smislu primjena ovoga Zakona jamčenje jednakosti u izloženom smislu svih pred sudom, dakle, bez obzira na njihov materijalni status. Shodno svemu izloženom, uvažene kolegice i kolege, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice predlaže da se ovaj propis u prvom čitanju podrši. Hvala lijepo.
Hvala. U ime Kluba HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, gospođe predstavnice Vlade. Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržati će donošenje ovoga Zakona. Međutim, treba reći da to neće učiniti zbog toga jer je zakonski prijedlog dobar nego prije svega zbog toga što postojeće stanje pružanja besplatne i sponzorirane pravne pomoći naprosto nije uopće uređeno. I nažalost, ovim Zakonom ćemo regulirati elementarne stvari na tome području, ali ne na svim elementima na pravi način. Nadamo se da će nakon primjene, nakon prvoga roka primjene ovoga Zakona se na ukazane manjkavosti obratiti pozornost i da će se mijenjati neki elementi toga Zakona koji su sporni. Podsjetit ću da je institut besplatne i sponzorirane pravne pomoći važan element sustava pravne zaštite kojim se uređenim pravnim državama omogućava postizanje ljudskoga prava na pravično suđenje, odnosno općenito prava na dostupnost, odnosno pristup pravosuđu osobito za osobe koje nisu imovinskoga stanja koje bi im dozvolile da sami financiraju svoju pravnu zaštitu. On se zapravo u većini slučajeva odnosi na one deprivirane skupine stanovništva koje su iz različitih razloga onemogućene u jednakome statusu pred sudom prije svega zbog svoga imovnoga stanja, odnosno težih socijalnih uvjeta života. Nadalje, u pravilu se radi o osobama slabijega obrazovnog statusa, o ljudima koji ne poznaju propise i pravila pravne procedure. Nerijetko se radi o osobama koje ne poznaju, odnosno ne govore jezik na kojemu se vodi pravni proces protiv njih. Također, osobito kada se radi o izbjeglicama i azilantima radi se o osobama koje se nalaze u posve nepoznatome okruženju. Zato je više nego važno da se do besplatne ili sponzorirane pravne pomoći može doći što brže, što jednostavnije sa što manje administriranja. Nadalje, da se ne mora u postupku priznavanja ovoga prava obilaziti veliki broj institucija, jer veličina ljudi na koji se zakon odnosi praktični ni ne znaju gdje su one. Dakle, budući da se radi i o siromašnim, nerijetko starim pa i slabo pokretnim i bolesnim osobama vrlo je važno da se u ostvarivanju prava na besplatnu pravnu pomoć ne mora putovati daleko. Međutim, treba podsjetiti također da je ovaj prijedlog zakona, doduše u jednome drugačijem obliku već bio pred Saborom i to u listopadu prošle godine kada je burno na njega reagirala stručna i zainteresirana javnost. Podsjetit ću da je dio javnosti i to nevladinom sektoru se čak organizirao u koaliciju dvadesetak nevladinih udruga koje su imale vrlo ozbiljne primjedbe na tadašnji tekst zakona. Ali isto tako, primjedbe su stizale i iz stručne akademske javnosti. Tada su ključne zamjerke bile upravo pretjerana birokratiziranost postupka i zapravo onemogućavanje onih koji su najugroženiji potencijalni korisnici da doista i ostvare to pravo. Te treća primjedba je bila pogodovanje odvjetničkom lobiju. Na taj problem kao i na problem nepostojanja instituta besplatne i sponzorirane pravne pomoći osobito snažno je upozoravao podsjećam i pučki pravobranitelj i to u nekoliko navrata. Naravno, dovodeći cijelu tu stvar u vezu i sa postojećim sustavom određivanja visine odvjetničkih tarifa. Ovaj novi prijedlog donekle je ublažio te ključne primjedbe i zainteresirane stručne javnosti jer je posebno definirao primarnu i sekundarnu vrstu pravne pomoći. Također je dozvolio mogućnost da se primarnom pravnom pomoći bave i licencirane udruge. Dozvolio je također da bez posebnih uvjeta, a prema Zakonu o radu, to rade i sindikati za svoje članove. Međutim, on donosi jedan novi sustav kojega treba također objektivno procijeniti, a to je sustav glomaznog birokratskog aparata u uredima državne uprave koji će podsjećam 2008. i 2009. i to u godinama u kojima se uopće neće moći još primjenjivati ovaj zakon, odnosno pravo na besplatnu pravnu pomoć po ovome zakonu potrošiti 10 milijuna kuna za instalaciju novoga sustava, a u 2010. negdje oko 14 milijuna kuna. Na to još dolazi procjena stvarnih troškova pružanja pravne pomoći koja prema obrazloženju ovog zakona iznosi 0,76 eura po glavi stanovnika. Procjene kažu, barem što se predlagatelja zakona tiče, da ej to u 2010. godini oko 24 milijuna kuna. Neke nevladine organizacije su hrabre u procjeni da se radi čak o 10 milijuna eura. Procjenjujući broj onih slučajeva koji se sad pojavljuju kao korisnici besplatne pravne pomoći kod njih, a radi se o 70 000 slučajeva godišnje. Jer Odvjetnička komora i ostali pružatelji besplatne pravne pomoći ovog časa opslužuju godišnje manje od 1000 takvih zahtijeva. Podsjetit ću također da je u svijetu vrlo raširena praksa pružanja besplatne pravne pomoći svim građanima i putem interneta. Na internetu možete naći vrlo kvalificirane sustave koji preko svojih web stranica nude građanima savjete i informacije iz sudske prakse iz domene prekršajnog, trgovačkog, stečajnog, kaznenog, radnog, obiteljskog, upravnog, imovinskog, intelektualnog, litigacijskog, osiguravateljskog prava itd. Čak možete naći na jednoj stranici više od 36000 različitih pravnih formulara koji se doduše naplaćuju, ali su dostupni bez obilaska državnih institucija. Na žalost, naš zakon ne prepoznaje tu vrstu asistencije. Nigdje se ne spominje mogućnost pružanja primarne pravne pomoći recimo putem interneta, gdje je moguće da davatelj takve vrste pravne pomoći iz sponzorskih sredstava nadomiri dio svojih troškova. Nadalje, treba reći da su nedostaci ovoga prijedloga izuzetno veliki kriteriji kad se radi o licenciranju udruga. Podsjetit ću u našoj praksi udruge koje pružaju primarnu pravnu pomoć su udruge koje imaju već 15, 16, 17 godišnju praksu u tome jer je ta praksa proistekla iz velike nevolje i to prije svega naših stradalnika iz Domovinskog rata, povratnika, izbjeglica, prognanika. Dakle, svih onih kategorija koje su devedesetih godina bile pod izravnom ugrozom prilika u Hrvatskoj. Danas te udruge bez obzira na to kakvo imaju iskustvo i kakav stvarni kapacitet imaju, neće biti licencirane ako ne ispune kriterije utvrđene ovim zakonom koji su i financijski, jer se mora položiti i osiguranje za eventualnu štetu korisniku usluge. Kod pravnih klinika to nije slučaj. Naime pravne klinike mogu biti praktikumi studenata i tamo nema obveze ni plaćanja ovoga jamstva, a niti zapošljavanja ljudi sa državnim ispitom. Čini se da je upravo članak 11. ovoga zakona bio napravljen pod velikim pritiskom odvjetničke komore. Nadalje, upozoravamo da se zakon na žalost može primjenjivati samo na najsiromašniji sloj, jer je imovinski cenzus tako postavljen da doista praktički ne smijete imati nikakva sredstva za život da biste ostvarili ovu pravnu pomoć, a ona se ne odnosi recimo na one deprivirane društvene skupine koje po svome statusu, općem svom statusu ne mogu na pravi način osigurati pravnu pomoć. Spomenimo recimo žrtve mobinga. Što s čovjekom koji je prije mjesec i pol dana ostao bez posla? A zašto to kažem? Zato što mu se u imovinski cenzus, odnosno u prihode ubrajaju svi prihodi u zadnjih 12 mjeseci koji se dijele na 12 i dobija se prosječni mjesečni dohodak. Dakle radio je 9 ili 10 mjeseci, zadnja tri mjeseca ne radi, imao je relativno prosječnu plaću koja kada se podijeli na 12 biti će viša od ovoga cenzusa koji je utvrđen i neće ostvariti pravo na pomoć, a to što već tri mjeseca nema od čega živjeti nije važno. Nadalje, što ćemo s romskim skupinama za koje također znademo da žive u vrlo teškim uvjetima i da im je vrlo teško dokazivati ove elemente navedene u dokazivanju imovinskog cenzusa. U svakome slučaju držimo da je donošenje propisa o besplatnoj pravnoj pomoći velika i važna stvar. No, međutim, također upozoravamo da ovako formuliran propis će imati i određene negativne efekte u praksi i molimo predlagatelja da budno motri praksu provođenja iako će praktički provođenje početi tek koncem 2009. odnosno 2010. godine pa ćemo do prvih rezultata primjene ovoga zakona dobro morati pričekati i da onda sukladno tome kasnije nivelira ovaj zakon. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Vlade predlagatelja, kolegice i kolege zastupnici. Pa mogao bih i bilo bi najbolje i najistinitije kada bih rekao da su vrlo teške porođajne muke ovog Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći i ako još pogledamo u naslov, to je P.Z.E. a došao je u prvom čitanju. Naravno želim vjerovati da je to bila dobra namjera predlagatelja kada ne bismo pogledali i u povijest donošenja ovog zakona. Najprije Nacionalnim programom za pridruživanje Europskoj uniji u političkim uvjetima, u poglavlju političkih kriterija predviđeno je da Hrvatska donese ovaj zakon i time uskladi svoj pravni sustav sa pravnim sustavom zemalja Europske unije. Drugo, više elemenata Europske komisije je Hrvatskoj uvjetovalo donošenje ovog zakona. Treće, izvješće stručnjaka Europske komisije iz 2005. također je obvezalo Hrvatsku državu, hrvatsku Vladu da donese ovaj zakon. Četvrto, hrvatsko društvo, hrvatska stvarnost, hrvatski socijalni problemi, hrvatsko pravosuđe već deset godina traži da se donese Zakon o pravnoj pomoći i sada opet vjerujem da je u dobroj namjeri, dobivamo od Vlade prijedlog zakona u prvom čitanju sa tim da nam u prijelaznim, odnosno završnim odredbama kaže da će u praksi ovaj zakon zaživjeti najprije 2010. godine. A nitko nadam se, od zastupnika ne može biti protiv Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći. I sada smo otprilike u šizofrenoj situaciji. Mi smo za zakon svi, ali on će djelovati tek 2010. godine. Građani jedva čekaju, pogotovo građani u socijalnoj situaciji da ne mogu ostvariti svoja prava putem suda, jer je skupo za njih, čekaju od nas kao njihovih zastupnika da to uvidimo. Europa traži već četiri godine, Vlada obećava već četiri godine, društvo 10 godina, a mi ćemo ipak reći ajde donijet ćemo formu ali za dvije godine ćemo početi praktično primjenjivati taj zakon. Dakle Vlada činjenično još nešto pokazuje, da ne vjeruje da će završiti pregovore i uskladiti zakonodavstvo hrvatsko sa zakonodavstvom, odnosno sa acquis communautarieom sa zakonodavstvom zemalja Europske unije do roka kada nama obećaje, do 1.9. sljedeće godine, jer Europa ne traži samo da formalno donesemo norme nego da po tim normama hrvatsko društvo i hrvatski cijeli pravni sustav živi, dakle da je ugrađen, da imamo iste pravne standarde kao zemlje Europske unije. Dakle Vlada to nama jasno kaže da nema ništa od njezinih obećanja 2009. godine, jer ovdje neće biti primijenjen zakon 2009. nego 2010. Dobro, ipak je korak napravila. Ali kada pogledamo zakon onda ćemo po mojem sudu, po mojem sudu nisam mogao provjeravati nego ocjenjivati, dakle nisam mogao simulirati zakon, zakon je donesen da će vrlo biti teško, odnosno beskućnici će se moći koristiti ovim zakonom, a nije smisao toga da se samo beskućnici koriste nego da se osigura pristup sudu. Da se osigura pristup sudu, jedno od važnih ljudskih prava. To tko god počne provjeravat, korisnici pravne pomoći, odjel 3., vidjet će da je to skoro samo za beskućnike. A analiza samih normi, jer je riječ o prvom čitanju, predložio bi da se držimo nekih standarda. Ako je jedan pojam u pravnom životu u Hrvatskoj, onda bi on za sve zakone trebao biti isti pojam, isti pravni sadržaj. Pa evo kao primjerice navodim, članovi kućanstva po ovoj odredbi, to su da tako kažem stanari, oni koji zajedno stanuju. Ali članovi zajedničkog kućanstva, kad bi vas ili bilo kojeg građanina pita, Republike Hrvatske, prosječno obrazovanog i prosječno informiranog, rekao bi da je zajedničko kućanstvo ekonomska kategorija. Oni koji zajedničko doprinose uzdržavanju te obitelji, tih članova tog zajedničkog kućanstva. Ovdje nije to. Ako bi to dalje mogli komentirati tko ima veći stambeni standard? Pa bogatiji ljudi. Bogatiji ljudi, tako da će ljudi sa većim standardom imati možda manja primanja i ući u program besplatne pravne pomoći. A onih kojih deset se nađe u nekoj stambenoj jedinici, naravno da od deset će nešto zarađivat, ako neće baš bit svi beskućnici. Dakle, zakon u cjelini, namjena, namjera opravdava zašto je došao ovdje i zahtjeva da ga podupremo. Ali cijela suština zakona čini mi se da je donešena, neka imamo formalno akt. I vraćam se na početak. Dakle, ja osjećam jednu šizofrenu situaciju. Moram poduprijeti zakon u prvom čitanju jer je ideja dobra, ali kad pokušam reći onima koji me pitaju kad će to stupiti na snagu, pa šta ja znam kad će. Tamo za dvi, tri godine. Pa ne možemo mislim. Nema nikakvog razloga da prema onome što je ovaj zakon kao argumentaciju prikupio već sada, a to je kolega Beus već iznio, 70.-tak tisuća slučajeva i relativno mali novci za tako važnu stvar da bude tako odgođena. A imamo dovoljno da tako kažem, ne volim taj termin, resursa da se osigura ljudima koji vape za besplatnom pravnom pomoći, već sljedeće godine. Ajde ne mora ove godine, već sljedeće, 1.1. sve gotovo. Evo u tom kontekstu naravno da ću poduprijeti donošenje zakona, ali molio bih da se, bude konzistentan, kad se bude došlo sa zakonom u drugom čitanju i konačnom njegovom usvajanju. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici predlagatelja, poštovane kolegice i kolege zastupnici! Drago mi je da danas raspravljamo o ovom iznimnom, rekao bih važnom zakonu kojim se regulira pružanje pravne pomoći. Znamo da Republika Hrvatska nema na cjelovit način uređen sustav pružanja pravne pomoći onim kategorijama građana koji nisu u materijalnim prilikama da sami osiguraju pravnu pomoć u sudskim ili upravnim postupcima. Isto tako nam je poznato da je jedan od političkih kriterija za pridruživanje Europskoj uniji mjera sadržana u poglavljima XXIII. i XXIV. – Pravosuđe i temeljna prava, sloboda, pravda i jednakost. Stoga predloženim sustavom pravne pomoći naše zakonodavstvo usklađuje se s pravnom stečevinom Europske unije, praksom Europskom suda za ljudska prava u pogledu zabrane diskriminacije po osnovi materijalnih prilika i zajamčenih prava kao što je pravo na pristup sudu i pravo na pravedno suđenje. Za naglasiti da je pravni sustav Republike Hrvatske sadrži pojedine elemente osiguranja pravne pomoći kroz odredbe Zakona o kaznenom postupku kojim se primjerice jamči pravo okrivljeniku na branitelja, zatim kroz odredbe Zakona o parničnom postupku kojim je primjerice regulirano oslobođenje od plaćanja sudskih pristojbi i troškova, zatim kroz odredbe Zakona o odvjetništvu kojim je regulirano da je komora dužna pružiti besplatnu pravnu pomoć žrtvama Domovinskog rata i socijalno ugroženim osobama. Stoga ovaj zakonski prijedlog dograđuje postojeći sustav pružanja pravne pomoći kako bi se i drugim kategorijama građana otvorile mogućnosti pružanja pravne pomoći. Ovaj prijedlog uređuje oblike pravne pomoći, uvjete koje korisnik treba ostvariti za odobravanje pravne pomoći, određuje pružatelje pravne pomoći, njihov način rada, način njihovog financiranja, nadzora i ostalo. Prijedlog regulira vrste pravne pomoći kroz primarnu pravnu pomoć koja obuhvaća opću pravnu informaciju, pravni savjet, pravnu pomoć u sastavljanju pismena pred tijelima uprave i pravnim osobama s javnim ovlastima, zastupanje u upravnim stvarima, pravnu pomoć u mirnom izvansudskom i rješenju spora, zastupanje pred međunarodnim institucijama. I sekundarnu pomoć koja obuhvaća zastupanje pred sudovima, pravnu pomoć za mirno rješenje spora pred sudom i sastavljanje pismena u sudskim postupcima. Navedene vrste pravne pomoći pružaju pružatelji pravne pomoći. Odvjetnici pružaju primarnu i sekundarnu pravnu pomoć. Ovlaštene udruge pružaju primarnu pravnu pomoć. A pravne klinike su ovlaštene za pružanje općih pravnih informacija, pravnih savjeta i sastavljanje pismena osim zastupanja. Prijedlog regulira korisnike pravne pomoći. To su fizičke osobe, hrvatski državljani i stranci koji imaju prebivalište ili boravište u Republici Hrvatskoj i državljani i država koji nisu članice Europske unije, ali su stranke haških konvencija kao i Republika Hrvatska. A nakon pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji i državljani, država članica Europske unije. Valja istaknuti da je sam postupak odobravanja pravne pomoći prilično pojednostavljen za korisnika pravne pomoći. Sama pravna pomoć ostvaruje se podnošenjem zahtjeva i davanjem izjave o imovinskim prilikama za podnositelja i članove njegove obitelji, a jedini dokument koji se podnosi je potvrda o visini dohotka. Naravno da podnositelj zahtjeva za podatke odgovara materijalno i kazneno. Podatke o imovnom stanju nisu dužni dati korisnici nekog od vidova socijalne skrbi, branitelji, civilni vojni invalidi rata koji primaju opskrbninu. Ovaj zakon ne samo da osigurava građanima pravo na pravično suđenje i pristup sudu nego je za očekivati da će isti pridonijeti smanjenju broja pokrenutih postupaka i njihovom kraćem trajanju s obzirom da će stručna pomoć građanima biti pružena od samog početka postupka. Zbog svega iznijetog podržavam donošenje ovog zakona.
Hvala lijepa. Dame i gospodo zastupnici, imamo još četiri, pet zastupnika koji su se javili po ovoj točki dnevnog reda. Međutim, mi imamo i slijedeću točku dnevnog reda Zakona o područjima i sjedištima sudova. Kako ne možemo završiti tu točku dnevnog reda radi toga što ima pet, šest klubova i desetak prijavljenih znači morat ćemo je uvrstiti u slijedeću sjednicu. Dakle, kad bi ovo bio nastavak sjednice mogli bi započeti, međutim mi zaključujemo ovu sjednicu i nova sjednica će biti kad bude, otprilike negdje oko polovine slijedećeg mjeseca, dakle najmanje dva tjedna ćemo imati pauzu. Sad predlažem slijedeće, da završimo ovu točku dnevnog reda. Kad sam rekao da treba donijeti ovu odluku onda u pogledu slanja kontingenta, vojnog kontingenta treba 102 glasa za a ne kvorum, nego znači 102 glasa za. Prema tome, ostat će dovoljno vremena da se klubovi ja vas molim pobrinu da zastupnici dođu kako bi mogli glasovati o tome i drugim završenim točkama dnevnog reda pa će to možda i završiti ranije nego što smo mislili ova točka dnevnog reda ali onda bi ostalo da u jedan sat se okupimo ovdje na glasovanje. Znači, sad ćemo nastaviti. I nemojte zaboraviti ključiće. Dakle, je ću priupitati prije glasovanja jesmo li možda zaboravili. Ali evo sada, ovo je drugi put znači da to konačno otpočnemo i sa ovim elektronskim glasovanjem. Na redu je gospodin Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Ja ću na početku odmah upozoriti na dvije stvari. Prvo, ja ću se ovdje distancirati od stava kluba Hrvatske narodne stranke koja će podržati ovaj prijedlog zakona. Ja ću se suzdržati i to ću se suzdržati ne zato što se približava sabor HNS-a slijedeći tjedan već iz razloga jer sam tako obećao jednoj grupi građana Rijeke s kojima sam razgovarao u svezi ove točke. I ovo što ću sada izreći odnosi se na njihov stav. Doduše, ja razmišljam relativno slično ali sam im obećao da ću čvrsto prenijeti upravo ono što oni misle glede ovoga zakona. Na početku našeg razgovora oni su mi postavili dva pitanja, vrlo zanimljiva pitanja pa ću ih ovdje pročitati kako sam zapisao. Pitali su me da li besplatnu pravnu pomoć trebaju u Hrvatskoj najsiromašniji hrvatski građani ili možda najbogatiji hrvatski građani. I drugo pitanje je bilo da li besplatnu pravnu pomoć mislim da trebaju dobiti najsiromašniji hrvatski građani ili prije njih možda hrvatska Vlada. E onda je krenuo razgovor i oni su to na slijedeći način obrazložili. Kažu moji susjedi iz Krimeje ako Europska unija inzistira na primjeni ovog zakona to definitivno znači da Europska unija ne poznaje prilike u Republici Hrvatskoj i ne poznaje hrvatske prioritete. Oni kažu, točno je da mnogi od nas kopamo po kontejnerima, točno je da nam prijete neki gradonačelnici, točno je da skupljamo plastične i staklene boce, točno je da skupljamo odbačene metalne predmete ali je isto tako točno da plaćamo sve svoje obveze i da pošteno kupujemo i plaćamo kruh koji jedemo. Ali upozoravaju moji … [[Govornik se ne razumije.]] a mislim da slično misle i seljani, tko po njima treba pravnu pomoć. Po njima pravnu pomoć trebaju najbogatiji hrvatski građani i to oni koji su to postali u zadnjih petnaest godina. Argument jedan, veliki dio tih novopečenih bogataša je vrlo skromno obrazovan. Veliki dio tih bogataša ne poznaje hrvatske zakone, veliki dio tih bogataša ima velike probleme sa hrvatskim zakonima, veliki dio tih bogataša opterećuje, silno opterećuje hrvatsko pravosuđe pa tvrde moji sušačani da njima treba pravna pomoć, njima treba obvezna pravna pomoć i njima treba ponekad i rešetkasta pravna pomoć. Oni zato predlažu našem pregovaračkom timu i hrvatskoj Vladi da pokušaju uvjeriti Bruxelles da besplatnu pravnu pomoć treba njima, tim bogatim hrvatskim građanima ali dakako i hrvatskoj Vladi. Pitam zašto hrvatskoj Vladi, a onda su mi vrlo jednostavno obrazložili. Kaže pogledajte slučaj sa firmom Astaldi, Hypo banka, Liburnia hoteli. Hrvatskoj Vladi treba pomoć, žestoka pravna pomoć jer da su imali tu pomoć danas bi hrvatske građane to stotine puta manje koštalo nego li što će dobiti kroz besplatnu pravnu pomoć. … [[Upadica se ne čuje.]] Vi ćete imati mogućnost mi replicirati. Poruka zadnja mojih sušačana je slijedeća. Nama siromašnim hrvatskim građanima prije svega trebao posao i to pošteno plaćeni posao pa ćemo i bez Bruxellesa i bez ove pravne pomoći znati kvalitetno riješiti sve svoje životne brige. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa zastupnica Marija Pejčinović-Burić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodo državni tajnici, suradnici iz Vlade, kolegice i kolege. Pa evo, jedna od onoga niza zakona pred nama iz našeg nacionalnog programa, dodatka A koji smo usvojili u ovom Saboru Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći koji evo, sa izuzetkom možda zadnjeg govornika mislim da smo se svi suglasili da je Hrvatskoj jako potreban, da je važan i da se zapravo na njemu radi, odnosno o njemu govori već određeno vrijeme. Ono što je važno reći dakle, neki elementi ove pravne, besplatne pravne pomoći su mogli biti pronađeni u različitoj regulativi, međutim, ono što je dobro je da se ovako jednim zakonom to pitanje regulira i da se zaista ostvari mogućnost ono što i predviđa Ustav Republike Hrvatske u svom članku 14. a to je da pred zakonom svi budu jednaki. Na ovaj način se na, zapravo omogućava to temeljno pravo iz Ustava i onim građanima kojih je socijalni status takav da možda do sada nisu imali takav pristup pravosuđu kako će to biti kada ovaj Zakon stupi na snagu. Evo, to je onaj kontekst u kojem mislim da je iznimno važno podržati ovaj Zakon, dakle, on će svakako svojim donošenjem stupanjem na snagu pridonijeti boljitku naših građana. I mislim da je to onaj prvi i temeljni razlog zbog kojeg ovaj Zakon valja podržati. Drugi razlog koji nije manje važan, ali ja bih rekla se izvodi iz ovog prvog, to je svakako da u kontekstu našeg pristupanja Europskoj uniji, ovaj Zakon ima dvostruko značenje, već je rečeno, on spada u tzv. prvi kriterij iz Kopenhagena, dakle, politički kriterij gdje se traži funkcioniranje pravne države, dakle, ovime se to sigurno unaprjeđuje, a u drugom dijelu on zapravo ispunjava dio mjerila iz poglavlja 23. pravosuđa i temeljnih ljudskih prava gdje se traži da se donese revidirani akcijski plan za reformu pravosuđa, a ovaj Zakon je eksplicito pojedinačno naveden kao jedan od Zakona koji se ima u okviru tog revidiranog akcijskog plana donijeti. S čime se usklađuje, mislim da smo dosta dobro čuli, dakle, ono što je vrlo izravno važno onog časa kada Hrvatska ulazi u Europsku uniju, dakle, da se regulira, odnosno uskladi sa direktivom 2003./8/EZ a to je da se regulira pravna pomoć u prekograničnim sporovima. Ali ono što bih ja ovdje više naglasila, to je svakako da se ovdje usklađujemo s relevantnom praksom Europskog suda za ljudska prava u pogledu primjene članka 6. Konvencije koji zabranjuje diskriminaciju po bilo kojem pa i po osnovu materijalnih prilika u pogledu Konvencijom zajamčenih prava kao što su pravo na pristup sudu i pravo na pravedno suđenje. Ovdje je bilo govora o tome, citirao je kolega Leko kako se zapravo to spominjalo u javnosti već 10-ak godina, kako su tijela europske komisije o tome govorila Hrvatskoj već ima par godina itd., sve je to istina. Ali obzirom da se dakle, radi o jednom važnom pitanju. I kao što smo vidjeli iz rasprave danas, pitanju koje otvara brojna potpitanja, dakle, kako će se to provesti u praksi i jednom važnom zakonu koji svakako obzirom da je novi zakon traži uspostavu jedne nove, kako bih rekla i uprave, upravnog dijela koji će to sve provoditi, traži se edukacija ljudi koji će to provoditi, traže se materijalna sredstva s kojima će se to provoditi, to mislim da djelomično odgovara na ono pitanje kada se već donosi, a dobro je da se donosi, zašto se ne donosi s primjenom odmah. Ja sumnjam da u ovoj sabornici a sigurno i u Vladi ima bilo tko tko bi imao išta protiv toga da se ovakav važan Zakon primjeni u najbržem roku, dakle, čim je to moguće, dakle, čim je to moguće, odmah po mogućnosti. Međutim, duboko sam uvjerena da je predlagatelj zakona kada je predlagao ovaj Zakona razmotrio sve te okolnosti i da je predložio maksimalno dobar okvir vremenski u kome se to može dogoditi a da bi se taj Zakon provodio kako treba. Kolega Leko je spomenuo, evo kako ovo je krunski dokaz da Vlada ne misli ozbiljno kada govori o pristupanju Hrvatske, odnosno onom roku kada bi mi željeli završiti pregovor, odnosno potpisati pristupni ugovor a to je ljeto, kasno ljeto sljedeće godine. Ja moram priznati da, možda ne znam čitati dovoljno, nisam pravnik, ali eto čitajući prijelazne i završne odredbe, ja čitam nešto drugo nego sam čula od kolege Leke. Naime, tu se kaže dakle, sve ono što mogu iščitati najkasniji rok je 1. travanj sljedeće godine. Dakle, 2009., on je govorio o 2010., ja moram priznati da nisam nigdje našla kako se to došlo do toga da će se to tek primjenjivati u 2010. godini. Ali ponavljam, sigurno je interes svih, pa sam sigurna i Vlade da se dakle, u najboljem mogućem roku ovaj Zakon svakako počne i primjenjivati. S druge strane, budući se radi o ovako važnom Zakonu i radi se o Zakonu koji se tiče mnogih dionika, dakle, ne samo onih koji će primati pravnu, besplatnu pravnu pomoć nego svakako i onih koji će ju pružati. Vlada je ustrojila jednu radnu skupinu u kojoj su bili svi oni koji su zapravo potencijalni davatelji te ili budući davatelji te pravne pomoći. Pa je tako zapravo u izradu dakle, ovoga Zakona bilo uključeno osim resornih ministarstava Vrhovni sud, Hrvatska odvjetnička komora, akademska zajednica, udruge i sindikati. I zapravo rezultat njihova rada je ono što mi zapravo imamo tu pred sobom, dakle, ovaj prijedlog. O njemu je raspravljalo i gospodarsko i socijalno vijeće i dalo je dakle, podršku ovakvom Prijedlogu zakona. Ja bih završno željela reći, obzirom da smo se složili da se radi o iznimno važnom Zakonu koji će zapravo biti najvažniji onima koji su najpotrebitiji, a to su naši sugrađani čiji socijalni status nije dovoljan da bi možda uvijek mogli pristupiti sudu. Ja bih željela ovdje pledirati dakle, da se u ovom čitanju podrži ovaj važan prijedlog jer su ga podržali i drugi čimbenici koji su mislim, iznimno važni. A i ne manje važno, radi se dakle i o ispunjavanju mjerila dakle, svi smo se složili da nam je cilj pristupanje Europskoj uniji. Dakle i složili smo se oko toga da nam taj konsenzus o pristupanju i složili smo se ne samo o tome nego i o tome da je u ovom trenutku bitno da se to dogoditi po mogućnosti dakle, da završimo pregovore sljedeće godine da pomognemo i mi u Saboru da se ispunjavaju ova mjerila koja su pred nama u ovom izrazito važnom poglavlju broj 23. pravosuđe i temeljna ljudska prava. Dakle, ja ću iz tog razloga osobno glasovati za ovaj Prijedlog zakona. A uvjerena sam da će zbog značaja ovoga zakona na taj način reagirati i većina u ovoj Sabornici. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajnici, kolegice i kolege. Pa evo ja bih se u potpunosti složila sa izlaganjem kolegice Marije Pejčinović jer mislim da je ona vrlo detaljno obrazložila što to za Republiku Hrvatsku i što to za njene građane koji su slabijeg imovinskog statusa znači donošenje ovog zakona. No, nešto što moram ovdje istaknuti što je još izuzetno važno, a što mene osobno izuzetno veseli to sam spomenula i na Odboru za pravosuđe što će donošenje ovog zakona izuzetno olakšati, odnosno omogućiti pristup sudu i drugim tijelima i pravičnom suđenju, osigurati pravično suđenje osobama sa invaliditetom. Znamo da su osobe s invaliditetom u principu dakle iako ne sve, ali u principu slabijeg materijalnog statusa i da Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom koju je Republika Hrvatska ratificirala prošle godine garantira osobama sa invaliditetom pristup sudu, pravično suđenje što se ovim zakonom i omogućava. Što je kolegica napomenula sustav pravne pomoći bio je reguliran i do sada na neki način različitim propisima. No, izuzetno je važno da se u jednom zakonu regulira sve kako bi se svi lakše mogli snalaziti. Stoga ću ja podržati donošenje ovog zakona i moram prenijeti svima vama izuzetnu zahvalu osoba sa invaliditetom. Naime, jučer na tematskoj sjednici Gradske skupštine koja je bila posvećena osobama sa invaliditetom mnoge osobe sa invaliditetom tamo nazočne pitale su mene da li je to doista točno jer su čuli iz medija da je u saborskoj proceduri donošenje Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći. Kad sam ih izvijestila da je to doista istina moram priznati da su bili izuzetno zadovoljni. To je dokaz što to za njih znači. Hvala vam.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Vladimir Ivković.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajnici, predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Područje besplatne pravne pomoći je u teoriji i pravno se naziva kao siromaško pravo i vrijeme je da tim ljudima omogućimo ravnopravnu i kvalitetnu pravnu pomoć, a to ovaj zakon u osnovi formira ne samo u pogledu zastupanja pred sudovima kako je definirana ona sekundarna pravna pomoć već i u ovim svakodnevnim stvarima koje se rješavaju pred upravnim tijelima, pravnim savjetima, informacijama itd. Ovaj prvi dio bi u konačnom zakonu mogao biti nešto jednostavniji, dakle pružanje informacija pravnih savjeta od svih onih mehanizama kojima se štitimo kad je u pitanju besplatna pravna pomoć pred sudovima i upravnim tijelima zbog toga jer na terenu ima velik broj ljudi koji jednostavno ne raspolažu bez obzira na medije sa osnovnim informacijama o svojim nekim pravima. Svjedok sam ovih dana sam primijetio na terenu da jedno od temeljnih prava u mirovinskom sustavu, odnosno u situaciji mirovina kod seljačkih gospodarstava je i tzv. dohodovna potpora. Dohodovna potpora i je zamišljena za poljoprivredna gospodarstva koja mogu još obavljati djelatnost, a po godinama ne mogu na ekonomski isplativ način to raditi. U okruženju sa sigurnošću mogu reći da sam našao na brzinu velik broj ljudi koji jednostavno u svojoj materijalnoj situaciji pojma nisu imali da im pripada to pravo. Kad su doznali da im pripada to pravo onda nastaje određena kalvarija za njih, a to je kako doći do institucije, gdje se obratiti, kakav obrazac ispuniti, kako do upisnika doći itd. jer to sve nisu imali. Zbog toga i u takvim oblicima to je samo jedan primjer kojeg sam želio istaknuti i u takvim oblicima ova pomoć bi jako dobro došla. Što se tiče same pravne pomoći i prema kome je ona usmjerena, dakle u svakom slučaju bi pripadala prema ovom zakonu onima koji imaju pravo na socijalnu skrb, zatim oni koji imaju pravo na opskrbninu, ali u jednom i u drugom slučaju vezano je uz materijalne prilike. Materijalne prilike koje su sada definirane kao neka granica vezane su uz cenzus vezan za uplatu doprinosa. Međutim, zanimljiviji je ovaj dio koji se odnosi na imovinu, nekretnine gdje bi praktički 35 kvadrata za jednu osobu plus 10 kvadrata za svaku slijedeću osobu i plus 10 kvadrata bila granica kada se govori o stanovima i stambenim objektima od kojih, ispod kojih bi u stvari ljudi imali pravo na ovaj oblik potpore. Ovaj zakon i u vremenu s obzirom da je to prvo čitanje, pa mislim da prvi osvrti u ovom dijelu 2008. mora biti kao datum kada se počinju graditi institucije za primjenu ovog prava iz ovog zakona, a za efikasno i stvarno korištenje je onda i taj rok od 10 mjeseci za usklađivanje nužan i potreban. Ono što se pribojavam a to je da eventualno ne bi kod ovog instituta došlo do zloupotreba od strane onih koji su znali upotrebljavati onaj institut zastupanja po službenoj dužnosti. Naime, u institutu zastupanja po službenoj dužnosti često puta se događalo da i bogati roditelji sa puno imovine kao mjeru odgoja na djetetu koje je sudjelovalo ili organizirano razne ozbiljne kaznene nepodopštine ustvari odlučuje da mu ne pruža pravnu pomoć nego veli e sad se snađi da vidiš kako ćeš u životu kasnije rješavati i onda je ustvari obrana pala na račun države, odnosno društva. Zbog toga ovi mehanizmi koji su tu predviđeni su dobri, treba ih naravno u praksi provjeriti u cijelosti i zaštititi se od takvih ili sličnih zloupotreba. Hvala.
Zahvaljujem. I uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine i gospođo predstavnici predlagatelja, dame i gospodo zastupnici. Ja ću pokušati zapravo se ne referirati na ono što smo već uglavnom čuli u ovoj sabornici i neću govoriti o usklađivanju ovog prijedloga zakona sa stečevinama u Europskoj uniji, ali u svakom slučaju moram kazati da se ovim zakonom još jedanput evo po ne znam koji put, olakšava pristup i sudu i tijelima koja odlučuju o pravima i obvezama hrvatskih državljana i stranaca tako da troškove ili u cijelosti ili djelomično snosi država uvažavajući činjenicu da to pravo ne bi mogli ostvariti bez ugrožavanja svog uzdržavanja i uzdržavanja članova svoje obitelji. Dakle želi se osigurati jednakost svih pred zakonom i jednaku dostupnost pristupa sudu. Ovaj prijedlog zakona zapravo vrlo zorno i vrlo plastično uređuje ostvarivanje pravne pomoći, korisnike, vrste i opseg pomoći tijela isto tako koja će odobravati pravnu pomoć uređuje i potvrđuje nadzor nad provođenjem pravne pomoći, a posebno poglavlje sadrži odredbe o odobravanju pravne pomoći u prekograničnim sporovima. Osobama sa invaliditetom, inače slabijeg imovinskog stanja biti će također lakši pristup sudu. Ovim zakonom država stavlja na raspolaganje pravnu pomoć osobama iz statusa socijalne skrbi, odnosno svim korisnicima po Zakonu o socijalnoj skrbi. Time osigurava pravo pristupa sudu temeljem konvencije o ljudskim pravima i temeljnim slobodama sa protokolima. Osobama koje ostvaruju pravo na opskrbninu temeljem Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članovima njihovih obitelji i zaštiti vojnih i civilnih invalida rata, a slabijeg su imovnog stanja. Evo gospođa zastupnica Marija Burić-Pejčinović je također primijetila, ali ja evo ne zamjerite, moram također ponoviti da će svi građani moći započeti ostvarivati ova prava prema ovom zakonu od 1. travnja 2009. godine, a tijekom ove godine je potrebno uspostaviti organizacijske, kadrovske, informacijske pretpostavke te provesti potrebite edukacije kadrova kako bi imali dosljednu primjenu zakona. Ali ono što ja primjećujem kao posebnu kvalitetu ovoga zakona je svođenje mogućnosti diskrecijskog odlučivanja na najmanju moguću mjeru, a poglavito u podizanju svijesti u javnosti o načinima i uvjetima za korištenjem pravne pomoći koja se u cijelosti ili djelomično financira iz sredstava državnog proračuna. Na kraju evo osobno pozdravljam i pohvaljujem ovakvo određenje. Iskreno upućujem čestitku i ministrici i timu stručnjaka koji su radili na prijedlogu ovoga zakona i to su razlozi radi kojih ću osobno podržati donošenje ovog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I završna riječ u ime predlagatelja, državna tajnica u Ministarstvu pravosuđa, uvažena Marina Dujmović Vuković. Izvolite
Poštovani gospodine predsjedavajući, gospođe i gospodo. Zahvaljujem na ovoj širokoj raspravi, prikupiti ćemo sve vaše prijedloge i primjedbe te pripremiti prijedlog zakona za drugo čitanje. Hvala.
Zahvaljujem. Time smo za današnji dan iscrpili dnevni red. Prekidam sjednicu. U 13 sati je glasovanje. Molim vas još jednom, pozivam da je za odluku o sudjelovanju naše misije potrebno 102 glasa i ključiće, ključiće, ključiće.
Prijedlog Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prvo, prihvaća se prijedlog zakona o besplatnoj pravnoj pomoći. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputiti će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim da se uključite. Možemo glasovati. Tko je za prijedlog ovih zaključaka i tko je suzdržan ili protiv? Hvala. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona je upućen u drugo čitanje većinom glasova, 118 glasova za, 3 su suzdržana i ništa protiv. Hvala.