Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 99 narodnih poslanika, a da bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. U ovom momentu u sali su prisutna 92 narodna poslanika, pa postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Željko Tomić, Riza Halimi i Laslo Varga. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača dr Saše Dragina, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, prisustvuju i Željko Radošević, Mirjana Milošević i Milan Petrović, državni sekretari u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Momčilo Mitreski, Milan Stegić, Miloš Milovanović i Slobodan Teofanov, pomoćnici ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Dušan Pajkić, direktor Generalnog inspektorata, Dejan Serdar, direktor Uprave za agrarna plaćanja, Saša Orlović, direktor Uprave za šume, Jan Boćanski, direktor Uprave za zaštitu bilja, Zoran Jelačić, direktor Uprave zemljišta i Zoran Mićović, direktor Uprave za veterinu. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na zajednički načelni i jedinstvenipretres 8-14. i 84-90. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O ŠUMAMA, VODAMA, PRIZNAVANjU SORTI POLjOPRIVREDNOG BILjA, PIVU, ORGANSKOJ PROIZVODNjI, OBAVLjANjU SAVETODAVNIH I STRUČNIH POSLOVA U POLjOPRIVREDI, IZMENE ZAKONA O VETERINARSTVU I PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA O SARADNjI U POLjOPRIVREDI SA INDIJOM I IZRAELOM, SA BRAZILOM I IRANOM U OBLASTI VETERINE I ZAŠTITE ZDRAVLjA ŽIVOTINjA, KAO I EVROPSKE KONVENCIJE O ZAŠTITI KUĆNIH LjUBIMACA I KIČMENjAKA ZA OGLEDE I PREKOGRANIČNIH VODOTOKOVA I MEĐUNARODNIH JEZERA Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstven o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama od 8. do 14. i 84. do 90, a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme raspraveu načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova i da se raspoređuje na sledeći način: Poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Arpad Fremond, poslaničku grupa manjina, narodni poslanik Siniša Stamenković, poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Zoran Bortić, poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Zoran Nikolić, poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica, poslaničku grupu SRS – Radiša Ilić, poslaničku grupu ZES – Željko Brestovački i poslaničku grupu Nova Srbija – Srđan Spasojević. Saglasno članu 142. stav 2. i članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o šumama, Predlogu zakonao vodama,Predlogu zakona o priznavanju sorti poljoprivrednog bilja, Predlogu zakona o pivu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o veterinarstvu, Predlogu zakona o organskoj proizvodnji, Predlogu zakona o obavljanjusavetodavnih i stručnih poslova u oblasti poljoprivrede, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije o saradnji u oblasti poljoprivrede i srodnim sektorima, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Izrael o saradnji u oblasti poljoprivrede, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Iran o saradnji u oblasti veterine i zaštite zdravlja životinja, Predlogu zakona o potvrđivanju Evropske konvencije o zaštiti kičmenjaka namenjenih za ogledne i druge naučne svrhe, izmenjene Protokolom o izmeni Evropske konvencije o zaštiti kičmenjaka namenjenih za ogledne i druge naučne svrhe, Predlogu zakona o potvrđivanju evropske konvencije o zaštiti kućnih ljubimaca, Predlogu zakona o potvrđivanju Dopunskog sporazuma uz Osnovni sporazum o tehničkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Federativne Republike Brazila o saradnji u oblasti veterine i Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o zaštiti i korišćenju prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera i amandmana na čl. 25. i 26. Konvencije o zaštiti i korišćenju prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera. Da li predstavnik predlagača dr Saša Dragin, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Poštovana predsednice Skupštine, poštovano predsedništvo, dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, izuzetno mi je drago da se posle par nedelja ponovo vidimo. Kao što znate, prošle godine Skupština je usvojila 15 zakona iz oblasti poljoprivrede. Pre par nedelja smo ovde debatovali o još dva zakona. Danas pred vama je 14 novih zakona i ratifikacija. Prvo imamo sedam veoma značajnih sistemskih zakona. To su Predlog zakona o šumama, Predlog zakonao vodama,Predlog zakona o priznavanju sorti poljoprivrednog bilja, Predlog zakona o pivu, Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o veterinarstvu, Predlog zakona o organskoj proizvodnji i Predlog zakona o obavljanjusavetodavnih i stručnih poslova u oblasti poljoprivrede. Dozvolite mi da pomenem, što se tiče ratifikacija, da su to četiri zakona o potvrđivanju sporazuma, i to sa Indijom, Izraelom, Iranom i Brazilom. To su sporazumi o saradnji, kao i dve ratifikacije konvencije iz oblasti dobrobiti životinja. Na kraju imamo jednu ratifikaciju iz oblasti zaštite i korišćenja prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera. Želeo bih da posvetim u ovom izlaganju najviše pažnje sistemskim zakonima koji će urediti oblasti šumarstva, odnosno vodoprivrede. Svi dobro znate da je stanje šumskog fonda u Srbiji vrlo heterogeno, iako Srbija ima oko 31% površine pod šumama, ni izbliza te šume nisu raspoređene ravnomerno, na adekvatan način. Pored toga, po mom ličnom i ubeđenju stručnih lica, sastav šumskog bilja bi mogao da bude bolji i da se unapredi. Ono što je najbitnije i što je za mene važno, to je da treba da stvorimo jednu osnovu da i država i svi oni koji žele da povećaju pošumljenost Srbije to mogu da urade na jednostavniji, lakši i jeftiniji način. Time ispunjavamo dug prema sledećoj generaciji, jer svi znamo šta je Zmaj Jova rekao – gde god vidiš dobro mesto ti drvo posadi, a drvo je blagorodno pa će da nagradi. Za nas je najbitniji deo zakona onaj koji se bavi uspostavljanjem budžetskog Fonda za šume Srbije, koji će isključivo biti korišćen za pošumljavanje i za iznalaženje sredstava za ovu jako važnu delatnost. Na takav način idemo u susret problemima koji muči sve zemlje na ovoj planeti, a to je ka rešavanju problema nagomilovanja ugljen-dioksida, rešavanju problema globalnog zagrevanja. Drugi zakon za nas koji je ključni je Zakon o vodama. Kao što znate, tokom 90-tih godina, zbog nestašice sredstava, zbog nebrige, velike površine poljoprivrednog zemljišta su ostale bez sistema za navodnjavanje. Iako smo zemlja koja ima najrazvijeniju mrežu kanala za navodnjavanje u Evropi, pored Holandije, iako smo zemlja sa neverovatnim vodnim resursima, oni se ne koriste na adekvatan način, odnosno vrlo se često odnosimo bahato prema tim vodnim resursima, kao da će trajati zauvek, kao da su oni nepresušni izvor, kao da će tu biti doveka i da ne moramo ništa da se brinemo o njima. Ovaj zakon će mnogo toga da promeni. Šta će on doneti dobro poljoprivrednicima? Pre svega, napravićemo jednu novu praksu, koja je obrnuta i suprotna od onoga što je do sada postojalo, a to je da ćemo da podstičemo poljoprivrednike da ulažu u sisteme za navodnjavanje. Svaki poljoprivrednik koji bude postavio sistem za navodnjavanje na svoju njivu i na takav način unapredio svoju proizvodnju, povećao svoje prinose, njemu će se smanjivati takse koje država naplaćuje. Do sada je bila jedna nerazumna politika, da kada neko uloži u unapređenje svoje proizvodnje, onda ga država još više oglobi. Mislim da to nije u redu. Pored toga, i u zakonu o vodama se definiše fond za subvencionisanje izgradnje sistema za navodnjavanje, jer to je nešto što je postala stvar kulture. Sve evropske zemlje koje drže do sebe su našle način da za takav jedan fond obezbede stalan prihod. Neke preko PDV, neke preko posebne takse, ali na ovaj način, što je najbitnije, u kasu, koja će biti na usluzi isključivo poljoprivrednicima koji žele da ulažu u ovakve sisteme, godišnje će moći da se slije između 17 i 20 miliona evra. Na taj način, sa nekih 6-7% površine pod sistemima za navodnjavanje možemo vrlo brzo da dođemo do nekih 30%, što jeste i što je čak možda i iznad proseka koji ima EU. Hteo bih da kažem nešto i o zakonu o organskoj proizvodnji. Pored toga što je on pre svega važan iz tog razloga što su organski proizvodi daleko cenjeniji na tržištu, skuplji, ovo je zakon koji pomaže da zaštitimo naše prirodne i poljoprivredne resurse, da dobrom praksom u poljoprivrednoj proizvodnji, naprednom praksom u poljoprivrednoj proizvodnji unapredimo i život na selu, i povećamo zarade poljoprivrednicima i ono što je najbitnije da obezbedimo zdrave, kvalitetne hrane za naše građane i još više proizvoda za izvoz i samim tim povećamo prihode naše poljoprivrede. Ministarstvo poljoprivrede, već sada, unapred je počelo sa pripremom i podzakonskih akata u ovoj oblasti, koji će nam omogućiti da se proizvodi koji se proizvedu kod nas na ovakav način mogu prodati sa one druge strane granice, u razvijenim zemljama u EU. Tu je naravno i zakon o izmenama i dopunama Zakona o veterinarstvu. To je jedna vrlo važna oblast, oblast od koje zavisi mogućnost Srbije da izvozi hranu. Iz tog razloga jako je važno da idemo u korak EU i da sve ono što se novo usvoji tamo, što pre ovde usvojimo i pokažemo da smo spremni da budemo dobar partner u ovoj oblasti i da pokažemo da proizvodimo jako dobru hranu animalnog porekla, da su naše životinje u sistemu zdravstvene zaštite na istom nivou kao i domaće životinje sa one druge strane granice i na takav način da obezbedimo još širu lepezu proizvoda koje možemo da izvozimo u EU. Podsetio bih da smo prošle godine, posle 18 punih godina zabrane, dobili slobodan izvoz, znači bez kvota, prerađevina od svinjskog mesa, da ovih dana treba da dobijemo slobodan izvoz svežeg pilećeg mesa. Ovih dana treba da dobijemo slobodan izvoz ribe, a da Ministarstvo poljoprivrede pregovara o mogućnosti izvoza pasterizovanog mleka u zemlja EU. Za nas je takođe bitno da i neke druge oblasti regulišemo u što boljem smislu, pa da na takav način pomognemo našoj industriji i našim institucijama da još bolje i efikasnije obavljaju svoj posao. Iz tog razloga, kao zemlja koja je veliki proizvođač i izvoznik piva u regionu, predložili smo da se i ta oblast uredi zakonom, da se zakonomo priznavanju sorti poljoprivrednog bilja pomogne našim uglednim naučnim institucijama iz ove oblasti, koje su sigurno vrh tehnologije i znanja koje ova zemlja poseduje, da obavljaju svoj posao. Naravno, to je zakon o obavljanju savetodavnih i stručnih poslova u oblasti poljoprivrede, koji je za nas jako važan jer znanje, državna pomoć, moraju da budu preneti do krajnjih korisnika, a to su fizička lica, poljoprivrednici, porodična gazdinstva, na najjednostavniji i najbolji način. Lično mogu da kažem da se u ovoj oblasti može uraditi mnogo toga na njenom unapređenju. Mislim da postoji prostor da se kroz ovaj zakon, odnosno kroz podzakonske akte koji će pratiti ovaj zakon mnogo toga uredi i da se poljoprivrednicima značajno pomogne. Ministarstvo poljoprivrede mnogo polaže na međunarodnu saradnju. Mislimo da se na takav način najviše može i da uradi na povećanju izvoza naših poljoprivrednih proizvoda. Iz tog razloga su pred vama i ratifikacije sporazuma sa zemljama koje sam nabrojao u prethodnom izlaganju. Naravno, ostali dokumenti koje danas usvajamo su u interesu naše zemlje, gde mi pokazujemo civilizacijski kapacitet u poštovanju međunarodno priznatih konvencija i normi u našem zakonodavstvu. Poštovani narodni poslanici, kao i uvek, Ministarstvo poljoprivrede će učestvovati u diskusiji o ovim zakonima. Očekujemo od vas da svojim konstruktivnim predlozima pomognete da ove zakone unapredimo, a kao što znate i kao što je uvek bila praksa, bez obzira na političku grupaciju koja predlaže amandmane na ove zakone, bez obzira na to da li je to opozicija ili je to pozicija, sve ćemo amandmane proučiti i svi oni koji budu bili prihvatljivi, u smislu poboljšanja zakonskih predloga, sa zadovoljstvom ćemo prihvati. Unapred se radujem konstruktivnoj diskusiji i debati o ovim zakonima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Da li izvestioci Odbora za poljoprivredu, narodni poslanici Zoran Mašić, predsednik Odbora i Miroslav Markićević, član Odbora, žele reč? Gospodin Miroslav Marinković želi reč.
Uvažena gospođo predsednice, predsedništvo, gospodine ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo je moje da mogu da kao integralni deo ovog postupka usvajanja ovolikog broja zakona iz poljoprivrede budem aktivan učesnik u ovome. Odbor za poljoprivredu je razmatrao ove zakone i o njima se, da kažem, faktički izjasnio jednoglasno, međutim, uz izdvojena mišljenja koja su više pitanje tehnike, odnosno dobijanja vremena za raspravu, a ne stručne prirode. Zakoni koje smo razmatrali su jedan vrhunski doprinos osavremenjenju našeg zakonodavstva i usaglašavanja sa EU, odnosno propisima koji tamo vladaju. Ono što bih posebno želeo da naglasim, to je da ovakvim zakonima koji su konkretni, savremeni i koji konačno stvaraju uslove da možemo u saradnji sa tom EU, koja predstavlja jedno izuzetno važno tržište za izvoz naših poljoprivrednih proizvoda, moći mnogo brže da sarađujemo time što ćemo podzakonskim aktima za koje su stvoreni uslovi donošenjem ovakvih zakona moći brzo da odreagujemo i budemo permanentno u trendu izvoza proizvoda. Što se tiče Zakona o šumama i Zakona o vodama, to su zakoni koji na civilizacijski način rešavaju upravljanje resursima koje ova zemlja ima. Jedan podatak koji je vrlo važan, to je – da bi se proizvela jedna tona papira, potrebna je energija jedne tone uglja. Znači, olaki odnos prema ovakvim resursima može da dovede ne samo do ekološke katastrofe, nego i katastrofa velikih razmera koje ugrožavaju realno život stanovništva na jednom području. Ono što nam je dao bog trebalo bi da sačuvamo i pravilnim upravljanjem, a što kao mogućnost pružaju ovi zakoni, znači, možemo da proizvodimo, da izvozimo i očuvamo, odnosno uvećamo taj resurs koji postoji. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o veterinarstvu, bitno je da se shvati ključna činjenica, šansa naše zemlje je u izvozu poljoprivrednih proizvoda, pre svega proizvoda stočarstva i ona je jedino moguća uz postojanje i usaglašavanje zakonske legislative sa legislativom EU. Ovakvim izmenama i dopunama, koje su zrele i koje su potpuno suvisle vremenu i nameri koju imamo kao zemlja, pruža se mogućnost da već započeti postupak, proces integracije u evropsko tržište završimo do kraja ove godine. Šta želim reći? Država Srbija već ima izvozne objekte koji imaju prava i mogućnost da izvoze na evropsko tržište proizvode od junećeg mesa, evo, čuli smo, od svinjskog mesa, proizvode od mleka. Suština ovih zakona jeste da poštujući međunarodna pravila ispoštujemo pre svega zdravlje ljudi koji žive u ovoj zemlji. Zakonom o veterinarstvu, izmenama i dopunama Zakona, pojačava se uloga i funkcija Ministarstva poljoprivrede, pre svega Uprave za veterinu koja je svojim sistemom kontrole integrisana u Zakon o bezbednosti hrane prepoznata od strane EU kao referenti činilac i analize rezultata koji postoje, koji se dobijaju analizama poljoprivrednih proizvoda, u smislu kvaliteta i zdravstvene ispravnosti, potpuno su priznati u svim zemljama Evrope. Takav sistem se izmenama i dopunama u potpunosti stabilizuje i čini integralni deo EU. Šta to znači? To znači da Srbija praktično od početka sredine 2011. godine kao država je već, u smislu poljoprivrede, zahvaljujući Ministarstvu poljoprivrede i donošenju 22 sistemska zakona iz oblasti poljoprivrede ušla u EU. To je velika tekovina i kao član Odbora za poljoprivredu zato sam i rekao da su u stručnom smislu zakoni u potpunosti prihvaćeni, de fakto su zakoni prihvaćeni uz izdvojena mišljenja. Ovde se ne radi o političkim zakonima, nego o stručnim zakonima, pa očekujem da će u daljoj raspravi svi učesnici imati taj stav prema zakonu i pomoći da naš seljak, kome je ovo zakonodavstvo praktično uputilo ove zakone, iskoristi resurse koje mi imamo i da na taj način stvori sebi zaradu, prihod na svom području, a ne da se seli u veće gradove, nego da praktično i u kontekstu ravnomernog regionalnog razvoja praktično razvijemo sve delove teritorije. Ono što je takođe važno, Predlog zakona o organskoj proizvodnji, koliko je to važno? Vi imate danas opštine čija se privreda, to je organska proizvodnja u poljoprivrede, praktično predstavljaju strateške grane razvoja i upošljavanja velikog broja ljudi. Ne treba zanemarivati to i u tom smislu treba razvijati i dalje zakonodavstvo. Ono što, na kraju, želim reći, to je da mi je čast da sam mogao i da mogu da učestvujem i da doprinesem donošenju ovakvih razloga, iz razloga što će se njime pružiti mnogo bolji uslovi za privređivanje, život u onim sredinama koje su najviše napaćene, najviše osiromašene i koje će pružiti mogućnost da se takve sredine razviju i postanu atraktivne za život. Smatram da su ovi zakoni zreli i da će doneti potpuno poboljšanje, odnosno kvalitativni napredak u daljoj saradnji naše države sa ostalim zemljama u EU.
Dozvolite najpre da vas obavestim da će ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo biti prof. dr Zoran Mašić, kome dajem reč, ali sada kao izvestiocu Odbora. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, saradnici u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se, gospođo predsednice, ali na Odboru je dogovoreno da ovlašćeni predstavnik ispred Odbora bude gospodin Marinković. Izuzeo sam mišljenje, pa bih po tom osnovu govorio, uz svu sugestiju. Mogu da govorim i kao predsednik Odbora, ali bih prekršio ono što je dogovoreno na Odboru, tako da vam hvala, u svakom slučaju, na datoj reči. Na početku bih želeo da kažem, pošto me je na neki način gospodin Marinković prozvao, da nisam izuzeo mišljenje reda radi i da bih zloupotrebio pravo da govorim. Naprotiv, imao sam i konkretne primedbe u načelnoj raspravi, ali svakako moja želja je da i kao predsednik Odbora, koristeći i ovo poslovničko pravo, mogu da izuzmem mišljenje i da nešto kažem i o ukupnom stanju u poljoprivredi. Jer svakako ne možemo se pohvaliti da je ono sjajno, ali u krajnjem to najbolje osećaju upravo oni koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom, a mislim da je svako od nas u prilici da ode jedanput ili više puta u neko od naših sela i da vidi kako naši poljoprivredni proizvođači žive, upravo oni koji se najviše i bave tom poljoprivrednom proizvodnjom, jer od ukupne obradive površine kojima naša zemlja raspolaže, 90% je individualno vlasništvo, a svega oko 10% su neka državna zemlja i društvena, ako se može reći da je PKB i dalje neko društveno preduzeće ili akcionarsko, ne znam koji joj je status. Razlog zbog čega sam želeo da se obratim upravo pre ove načelne rasprave je i da podsetim i ministra i saradnike u Ministarstvu, ali pre svega Vladu da je jesenas znatno manje zasejano zemljišnih površina nego što je to bilo u nekim proteklim godinama. Prema podacima Privredne komore Srbije, zasejano je negde 646.041 hektar. Pšenice je zasejano svega 484.840 hektara i procene su da je to najmanje zasejana površina pod pšenicom u proteklih 60 godina. Ako je to nešto za šta možemo da kažemo da odslikava dobro stanje u poljoprivredi, mislim da se ne možemo složiti, bez obzira da li pripadamo poziciji ili opoziciji. Svakako jedan od razloga što je ovoliko malo pšenice posejano je problem sa cenom te žitarice u proteklih godinu-dve dana, ali i cenom inputa koji su jesenas bili, a oni su još gori ovog proleća. Ovog proleća na raspolaganju je da se zaseje negde oko 2.800.000 hektara. Svedoci smo maltene nedeljnog povećanja energenata, pre svega goriva i to dizel goriva koje koriste naši poljoprivredni proizvođači za mehanizaciju. Veliki broj savremene mehanizacije koristi evrodizel koji je maltene koliko i super benzin sa cenom. Istine radi, proizvođači semenske robe su održali neke cene koje su bile i tokom prošle godine. Nisu značajnije povećavali, ali povećani su neki drugi inputi koji učestvuju u ceni koštanja, između ostalog i veštačko đubrivo, iako je ono po relativno povoljnim uslovima išlo preko produktne berze se prodavalo i postoje načini da se obezbede dovoljne količine. Da ne kažem kakvo je stanje u stočarskoj proizvodnji, gde su stalne oscilacije cena, gde se permanentno uništavaju priplodni zapati, naročito u govedarstvu i svinjarstvu. Ima mnogo problema o kojima bi trebalo danas da govorimo. Mislim da će biti prilike da se i o zakonima koji su na raspravi, ali o drugim problemima koji dotiču poljoprivrednu proizvodnju otvoreno se dotaknemo, upravo ne ističući stranačke pripadnosti nego ono što je realnost naše poljoprivredne proizvodnje i kako je unaprediti u narednom periodu. Zahvaljujem.
Gospodine poslaniče, govorili ste duže od pet minuta i bili ste u pravu, zbog toga što je Odbor odlučio na sednici od 24. februara da predloži Narodnoj skupštini RS da prihvati Predlog zakona o potvrđivanju konvencije o zaštiti i korišćenju prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera i amandmana na član 25. i 26. Konvencije o zaštiti i korišćenju prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera u načelu, a vas odredio za izvestioca. Po toj osnovi ste mogli govoriti duže od pet minuta. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne.) Idemo na izdvojena mišljenja. Na sednici Zakonodavnog odbora mišljenje je izdvojila narodni poslanik Vjerica Radeta, koja želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, sada bi trebalo bi da za pet minuta iznesem 11 razloga zbog kojih sam izuzela mišljenje o 11 predloga o kojima se danas ovde govori, a zapravo 14 je na dnevnom redu. Naravno, dozvolićete da je to nemoguće. Da vi slučajno ispravno tumačite Poslovnik, mogla bih da govorim 11 puta po pet minuta, pa bi onda imalo smisla to što sam izuzela mišljenje, odnosno da objasnim šta su razlozi zbog kojih sam izuzela mišljenje. Naravno, ovo što je rekao kolega malopre da poslanici izuzimaju mišljenje samo da bi dobili pet minuta da govore, za mene je to prilično uvredljivo. Ne koristimo mi nikakvu priliku, nego koristimo ono što nam omogućava Poslovnik. Zašto to ne rade i ostali poslanici, to je njihova stvar i u to ne želimo da se mešamo. Ali, sve to, počev od ovog dnevnog reda, od ovako spojenih, odnosno ovoliko spojenih tačaka dnevnog reda, sve ovo verujte negativno utiče na ugled Narodne skupštine, na rad parlamenta, jer nismo u stanju da za toliko vremena kažemo sve ono što bi trebalo i što imamo nameru da kažemo. Skupština je, i ovo nije prvi put, očigledno u funkciji ispunjavanja želja Vlade RS i to je ono što nije dobro. To takođe vređa dostojanstvo Narodne skupštine. Znamo mi da su predlozi za spajanje došli od poslanika, ali takođe je svakome jasno da je to zato što se tako dogovori sa ministrom, sa predstavnikom Vlade, da se ministri ne zamaraju da više puta dolaze u parlament. Gospodin Dragin je uvek spreman da komunicira sa narodnim poslanicima. To nije sporno, ali bi bilo bolje da je to radio po svakom zakonu, da bi i narodni poslanici mogli da iznesu sve argumente zbog kojih eventualno imaju i primedbe na Predlog zakona, a da gospodin Dragin iznese argumente koji su rukovodili Ministarstvo da upravo takvi predlozi dođu pred narodne poslanike. Nažalost, ova skupština je pretvorena u protočni bojler. Samo se predlažu zakoni iz Vlade. Ovde samo protrče. Počeli smo, odnosno već odavno radimo na normu. Mi, dame i gospodo, nismo fabrika za proizvodnju betonskih blokova. Ne možemo da radimo na normu. Treba da se radi, treba da se donose zakoni. Nije to sporno, ali mora da se radi na način da građani Srbije znaju šta koja poslanička grupa misli o kojem Vladinom predlogu, na koji način bi koja poslanička grupa, odnosno koja stranka rešila problem koji je trenutno na dnevnom redu. Mi nažalost u ovakvim okolnostima nemamo ni vremena ni prilike za tako nešto. Očekivala sam, gospođo Đukić-Dejanović, da ćete da reagujete na sinoćnu izjavu Borisa Tadića. Gospodin predsednik države nema ustavna ovlašćenja da u javnosti ocenjuje rad parlamenta. To je takođe udar na dostojanstvo Narodne skupštine. On kao predsednik DS može svoje poslanike da na partijskim sastancima postrojava, kritikuje. Nemamo ništa protiv. To kao predsednik stranke i treba da radi, ali ne može i nema ustavno ovlašćenje da on iznosi stavove da li je bila grozna sednica, kako se ko ponašao na samoj sednici itd, a pogotovo je licemerno kada Boris Tadić kritikuje neke koje je sam stvorio, kritikuje njihovo nasilničko ponašanje, a kada služe za ispunjavanje i vršenje njegovih prljavih poslova zbog čega ih je stvarao, onda nema primedbi za njegovo ponašanje. Ovo sve upućujem, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, vama i očekujemo mi u SRS-u da skrenete pažnju Borisu Tadiću da svoje aktivnosti, bar što se tiče parlamenta, uokviri u Ustav RS. Hvala.
Na sednici Odbora za evropske integracije mišljenje su izdvojili narodni poslanici Radica Jocić, Momir Marković i Slađan Mijaljević. Gospodin Marković želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada sam video ovoliko ministara, zamenika, pomoćnika ili državnih sekretara, kako se sada zamenici zovu, u Skupštini, pitao sam se da li je neko ostao da čuva kuću dole? Bojim se dok ste ovde da vam se neko ne useli u one kancelarije. Sada da pređemo na zakone. Pošto ne mogu o svim zakonima za koje sam izuzeo mišljenje da govorim, kratko je vreme, osvrnuću se samo na zakon o šumama, ali prethodno bih zamolio ministra poljoprivrede, gospodina Dragina, da se potrudi da zaustavi najveće zlo koje se sprema da uđe u Srbiju. Pretpostavljam da je čuo da se firma "Monsanto" sprema da uđe i da vrši eksperimente u Institutu za kukuruz, Zemun Polje. Zaustavite tu pošast. Ne dajte da GMO uđu u Srbiju. Posle toga nam sigurno više neće biti leka. Da pređemo na zakon o šumama. Da li vi mislite, gospodo iz Vlade, da će ovaj zakon rešiti problem delimično ili potpuno devastiranih šuma koje su sada u Srbiji? Da vas podsetim, podatak koji sam našao upravo u ovom zakonu, kod nas je 27% šuma, u EU je 41%, a nekad je Srbija bila prva u Evropi po šumama. Uostalom, čitava područja, čitavi delovi Srbije ili, kako ministar Dinkić sad to lepo prekroji, regioni su imena dobijali upravo po šumama. Rodom sam iz jednog sela ispod Malog Jastrepca i sećam se kakav je Mali Jastrebac bio pošumljen i da je na svakih 500 ili 1000 metara postojao izvor jer su šume čuvale vodu i ta voda je u izvorima najčistija i dan-danas u nekoliko izvora koliko je ostalo. Onda su došli neki drugi koji su shvatili da šumu treba poseći, da drvo treba izvesti u Italiju i sad imate na 100–150 metara po jednu bukvu, a doneli su sorte koje nisu autohtone, sorte koje ne rastu tu, sorte kojima ne odgovaraju u krajnjoj liniji uslovi i sad imate boriće, ne borove, nego boriće koji su stari 40 godina, a visoki tri ili četiri metra, tamo gde su nekad bile stoletne bukove šume i prekrivale čitav Jastrebac. Ovim zakonom sigurno to nećete moći da rešite. Ima još jedan problem koji država Srbija mora pre nego što krene u bilo kakvo rešavanje problema šuma da reši, a to je povraćaj manastirske imovine i manastirskih šuma. Znam samo za jedan primer i to sam čuo u jednom izlaganju od gospodina Radiše Ilića koji je doneo podatke da, recimo, samo manastiru Ravanica treba da se vrati više od 1.200 hektara šuma. Zašto država Srbija to ne vraća? Odgovor je vrlo jednostavan – deo koji se zove Pasuljanske livade i koji je nekad država oduzela od manastira i pretvorila u poligon sada se priprema isto za vojni poligon, ali za neku drugu vojsku, neku vojsku koja je 1999. godine našla za shodno, i to svih 19 zemalja ili 23, kako stoje drugi podaci, da bombarduje ovu Srbiju. Čini mi se da će, pored Bondstila, nići još jedna velika baza ne bi li se Rusija okružila NATO odnosno čitaj američkim bazama. Da ste vratili šume onda kada ste obećali, kada ste dolazili posle "buldožer revolucije" na vlast, da ste vratili šume i imovinu manastirima, danas ne bismo imali problem Kosova i Metohije jer je cela Metohija u stvari manastirsko zemljište koje je komunistička Brozova vlast oduzela odnosno kralj Aleksandar jedno vreme, a posle toga i Broz oduzeli su od manastira. Danas bismo imali manastirsku imovinu. Manastiri su srpski i ne bismo imali ovaj problem. Uostalom, Metohija je cela dobila ime po Metohu, manastirskom zemljištu. Sada da vidimo kako ste rešili u narednih 10 godina da potrošite oko milijardu evra i trebalo bi, čini mi se, i to analizirati. To je bio razlog zbog čega sam izuzeo svoje mišljenje.
Zahvaljujem, pet minuta je prošlo. Narodni poslanik Slađan Mijaljević ima reč. Izvolite.
Izdvojio sam mišljenje na Odboru za evropske integracije o setu ovih zakona, tako da generalno situacija u poljoprivredi, a i ove oblasti koje treba ovi zakoni da pokriju govore nešto drugačije od onoga što zaista jeste predviđeno ovim zakonima, odnosno zakoni jesu preko potrebni, ali je situacija u državi više nego loša, čak katastrofalna, tako da mislimo da je trebalo neki drugi sled koraka da se preduzme da bi se određene situacije prevazišle. Zakon o šumama je u osnovu dobro zamišljen, ali u nekim delovima nedorečen i mi smo u tim članovima intervenisali amandmanima, dok je u nekim članovima preoštar, a u nekim zaista čak i više nego nefleksibilan. Naravno, vidimo tendenciju ove vlasti i ove Vlade da na sve što može da donese novac stavi svoju ruku, čak i na onaj deo koji bi trebalo ljudima koji žive na obodima šuma da pomogne da prevazilaze ove krize u koje ih je ova država i ova vlada uvela, međutim, neće moći tako lako da koriste svoja dobra izgleda. U zakonu i u obrazloženju se kaže da je država vlasnik 53% šuma Srbije, dok opet neki drugi podaci govore malo drugačije. U zakonu nismo našli da li ste predvideli kako ćete kroz restituciju da vratite nasilno oduzetu šumu, koliko je to šume u vlasništvu privatnih lica, koliko u vlasništvu manastira, da li će pravna lica i manastiri moći po ovom novom zakonu adekvatno da gazduju tim šumama kada im jednog dana država napokon vrati. Kako ćete im nadoknaditi proteklih 60 godina gazdovanja države njihovim vlasništvom? Zaista je tu bezbroj pitanja na koje nismo našli prave odgovore. Naše viđenje da je za premnogo pitanja ovlašćen isključivo ministar, ne mislim ništa lično, mislim na funkciju, mislimo da je zaista ministar preovlašćen i, koliko mi se čini, po ovom zakonu o šumama ćemo se ponovo naći sledećeg proleća ovde za skupštinskim klupama i raditi na ovom zakonu. Mislimo da je kratko ili promašeno vreme koje se odnosi na izradu izvođačkih planova sada kada je počela sezona rada na terenu, a malo manje sedenje u kancelarijama. Svi oni koji budu pravili planove neće biti na terenu, biće po kancelarijama. Pominje se i neko novo formiranje nekih privatnih društava za gazdovanje šumama, zatim licence za šumarske inženjere za obavljanje stručnih poslova u gazdovanju šuma. Ljudi će polagati te licence i posle 20-30 godina rada na tom poslu, a opet to pobliže određuje ministar. Malopre smo čuli od kolege Markovića da manastiru Ravanica nije vraćeno 1.200 hektara šume, a izgovor je samo onih 60 hektara koji se nalaze u vlasništvu Vojske Srbije. Zašto nije vraćeno makar onih hiljadu i sto i nešto hektara. Nije manastir Ravanica jedini manastir kojem je zaista načinjena ogromna nepravda oduzimanjem te njihove imovine. U članu 9. vidimo pobrojan veliki broj nekih delatnosti ili zabrana na obavljanju određenih delatnosti u šumama. Naravno, kroz druge članove je data mogućnost da se za sve to vade određene dozvole i sada je prosto neverovatno da neki čovek koji je generacijama ili neka porodica generacijama žive na obodu šume i čije je recimo gazdinstvo ili imanje većim delom u obliku šume, moraće za svaku od tih delatnosti da dođe, da ide do grada, da stoji na šalterima i da dobija dozvole da bi mogao da preživi u ovim teškim vremenima. A verujte mi da ima takvih kojima je teško da skupe u kešu dovoljno novca da plate autobusku kartu da dođu do nekog grada koji je udaljen 20, 30, 40, 50 kilometara od njihove kuće, gde se nalazi opština ili uprava koja im izdaje te dozvole. Dakle, i po zakonu o šumama, a i uopšte u poljoprivredi naše viđenje je da je zaista situacija alarmantna. Vidimo da je ministar veseo, zadovoljan. I treba čovek da ima tu pozitivnu sugestiju, naravno…
Zahvaljujem, vreme je isteklo. Gospođa Radica Jocić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na Odboru za evropske integracije izdvojila sam mišljenje po setu ovih zakona, pa bih samo u kratkim crtama o nekom od njih, jer je stvarno nemoguće o 11 zakona govoriti u pet minuta. Prvo, po Predlogu zakona o šumama, u ovom zakonu vrlo malo reči ima o pošumljavanju, a složićete se sa mnom da je pošumljavanje budućnost i šuma i države. Ako planiramo da uopšte imamo neke koristi od šuma, znači prvo o tome moramo najviše da vodimo računa. Takođe je malo reči, tj. samo dva člana, član 46. i član 47, posvećeno je vezano za zaštitu šuma od požara, a svedoci smo skoro svake sezone velikog broj požara u našim šumama, većih ili manjih, pa smo bili došli u situaciju da nemamo čime da gasimo požare. U takvim situacijama, sve mora da bude predviđeno do tančina da bi se na vreme reagovalo. Daleko veći broj članova je posvećen gazdovanju šumama. Znači, više mesta u zakonu je tome posvećeno. Nije propušteno opet - da se formira jedan savet za šume, da mu se dadu veoma široka ovlašćenja. Skrenula bih pažnju da je u ovom i u ostalim zakonima sve vreme, kada se govori o ciframa, naravno i novcu, koristi se izraz, na 72. strani, gde se govori o ciframa recimo o 375.346 "eura"; kod nas se kaže "Evropa", a ne "Europa". Mi smo na tome više puta insistirali i nije nikakav problem da se to uvrsti u zakon. Zatim, o zakonu o organskoj proizvodnji bih rekla samo da je vrlo loše to što je u zadnjih 10-ak godina poljoprivreda dovedena u takvo stanje, da je svaka proizvodnja, bilo ona organska ili neka druga, dovedena u pitanje. Donošenjem onda ovog zakona o organskoj proizvodnji, kao velikoj šansi izvoznoj i drugoj Republike Srbije, treba da učinimo što više možemo da pomognemo datu situaciju. Ipak, onda treba da prođe dosta vremena da se na selo vrate oni ljudi koji su sela napustili, da mogu ponovo da se bave proizvodnjom u selima, makar ona bila i organska. Svesni smo da je organska proizvodnja budućnost, ali je pitanje koliko će država u ovakvom stanju u kakvom je trenutno uspeti da primeni ovaj zakon i omogući oživljavanje ove proizvodnje. Pitanje je takođe u kakvom su stanju domaćinstva u selima, koja su uglavnom staračka, odnosno u kakvom je stanju mehanizacija, kao i poljoprivredno zemljište, pošto posle više godina nije obrađivano, tj. u kakvom su stanju putevi i prilazi do poljoprivrednih parcela. Jer verujete mi da je do mnogih njiva, barem u mom kraju, skoro nemoguće doći. Što se tiče zakona o vodama takođe je vrlo malo, kao što u prethodnom zakonu nije dovoljno posvećena pažnja pošumljavanju, tako je ovde nije navodnjavanju, sistemima za navodnjavanje. Smatram da bez ove bitne stavke nema budućnosti poljoprivrede. Što se tiče zakona o priznavanju sorti poljoprivrednog bilja, SRS je kao i u prethodnim zakonima intervenisala amandmanima za popravljanje ovog predloga. Apelujem, pošto će ovi zakoni biti usvojeni sa više ili manje izmena, da se striktno primenjuju u oblasti naročito genetski izmenjenih vrsta, jer se sa genetikom ne treba igrati da ne bi budućnost biljnog sveta u našim krajevima bila dovedena u pitanje.
Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Gospodin Arpad Fremond. Najpre gospodin Stamenković da li želi reč? Da, želi. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poštovana gospodo saradnici, pred nama se nalazi set izuzetno važnih zakona kojima se još jednom preispituje i uređuje vrlo značajna oblast naših delatnosti, kao što su šumarstvo, vodoprivreda, uređenje organske proizvodnje i obavljanje savetodavnih i stručnih poslova u oblasti poljoprivrede. Zakon o šumama, sa našeg stanovišta, u odnosu na rešenja koja su nacrtom zakona predviđena, značajno su unapređenje postojećih rešenja. U jednom zaista širokom spektru javne rasprave o ovom predlogu zakona o šumama izjasnili su se najpre svi stručni subjekti iz ove oblasti, a potom i naša šira javnost. Ovoga puta je stručna javnost imala prednost da u značajnom vremenskom periodu sagleda sva nova projektovana rešenja i da pravovremeno postavi najvažnije primedbe, sa detaljnim obrazloženjima koja značajno unapređuju ovu izuzetno važnu oblast. Pored toga, sigurno ima još puno mesta da se u ovoj raspravi u načelu, a potom i u raspravi u pojedinostima po podnetim amandmanima, postignu još kvalitetnija i nadasve racionalna rešenja. U delu Predloga zakona o šumama koji se odnosi na finansiranje ove delatnosti, naša poslanička grupa smatra da je potrebno i neophodno razdvojiti i definisati – da se kroz Fond za šume ustanovljavaju, odnosno obezbeđuju sredstva za očuvanje, zaštitu i unapređivanje stanja postojećih i podizanje novih šuma. Posebno insistiramo na tome da se nadležno ministarstvo, kao i javna preduzeća i budući upravnici šumskih gazdinstava i celina, posebno obavežu na izradu stručnih, racionalnih i vrlo odgovornih planova i programa gazdovanja šumama na teritoriji Republike Srbije, bez obzira na to kojim delom šuma upravljaju. Ustanovljenje pokrajinskih fondova za šume sa istom namenom, kao i fonda za celu teritoriju Srbije samokonstituiše i posebno definiše finansijske obaveze javnih preduzeća u odnosu na reprodukciju šuma i naknadu za korišćenje šuma, a ne i na njihovo bilo kakvo razdvajanje. Ova rasprava u načelu, a kasnije u pojedinostima, upravo bi morala potpuno da definiše ili ukine pojedine odredbe zakona u nacrtu koje nedovoljno i nedovoljno precizno definišu trošenja i izdvajanja sredstava, koja će se slivati iz fondova iz šuma ili za šume. Na primer, članom 77. stav 3 – sredstava reprodukcije šuma se vezuju za pojam održavanja šuma, iako je ovaj pojam definisan članom 8. kroz značenje izraza, ali ne za jasno raspoređivanje sredstava koja se utroše za reprodukciju šuma. Pored ostalog, novim zakonom moramo potpuno pojasniti – da se svi troškovi koji se ostvare na održavanju šuma podrazumevaju kao zajednički troškovi u koja javna preduzeća moraju uključiti zarade, direktne, zavisne i troškove investicionog održavanja. Sigurno je da ovaj stav uređuje i pitanje novog kontnog plana koji važi za javna preduzeća, po kome su se do sada troškovi i prihodi mogli izdvajati u odnosu na korišćenje, gajenje, zaštitu šuma i drugo, ali nikako nisu mogli i po osnovu održavanja šuma. Podržavamo opredeljenje iz zakona da se kod novopodignutih zasada prošire aktivnosti na strategiju razvoja šumarstva kroz lišćarske vrste i promenu zasada četinara u druge strukture šuma. Neophodno je da se, radi realizacija ove strategije, paralelno sa pošumljavanjem, odnosno izgradnjom novih šumarskih sastojina, učini veći napor da se iz budžeta predviđenog za putnu mrežu iz tih sredstava savlada prepreka – finansiranje izuzetno važnih šumskih puteva. U kontekstu donošenja novog zakona podržavamo rešenje da se program razvoja u šumarstvu donosi za period od 20 godina, jer se u tom programu radi o strateškom dokumentu od najvišeg značaja, a sa čijom se sadržinom moraju usaglasiti i mnogobrojna strukturna niža dokumenta. Mišljenja smo da zakon mora da sadrži izričitu odredbu – o subjektu koji izrađuje plan razvoja i to mora biti korisnik pri čemu se moraju eliminisati svi bitni nedostaci zbog različitog tumačenja strategije šumarstva. Smatramo da se zakonom moraju obezbediti uslovi da poslove čuvanja šuma moraju da obavljaju stručni ljudi. Poteškoće u eventualnom gubitku posla sada zaposlenih treba rešavati prekvalifikacijom. Radnopravni status čuvara šuma zaposlenih kod sopstvenika i kružne linije opštenja državnog inspekcijskog organa i organa korisnika su po nama dosta dobro definisane odredbama člana 46. stav 6, dok se članom 44. stav 3. stvaraju nelogičnosti u dužnostima korisnika prilikom postupanja u skladu sa preporukama ITD službe. Na nacrt zakona o šumama podneli smo jedan broj amandmana čijim usvajanjem bi značajno poboljšali jedan broj definicija vezano za svojstvo, organizaciju i principe rada korisnika šumskih sastojina. Smatramo da će tako poboljšana predložena zakonska rešenja za našu poslaničku grupu biti prihvatljiva. Dugo smo očekivali da se u pravnom sistemu Republike Srbije pored već postojećeg velikog broja propisa uredi oblast voda u jednom zakonskom aktu. Veliki broj propisa koji su do sada bliže definisali oblast voda nije bliže obezbeđivao osnov za jedinstveno upravljanje vodama na prostoru Republike Srbije, a u skladu sa principima održivog razvoja, uz svo poštovanje opšteprihvaćenih načela i direktiva EU. Značaj voda kao nezamenjivog prirodnog resursa, a posebno u našoj zemlji, zaslužuje da bude definisan proglašenjem za strateški resurs Republike Srbije. Ukoliko Srbija brzo i efikasno uredi pitanje voda i spreči da ono postane ograničavajući faktor društveno-ekonomskog razvoja i izgradi sistem kojim bi se zadovoljile sve potrebe sadašnjih i budućih generacija, uvereni smo da će postići održivo korišćenje voda zasnovano na dugoročnoj zaštiti raspoloživih resursa po količini i kvalitetu. Podsećamo na direktivu 2000/60 EC i druge koje nas nisu mimoišle, a kroz njih se uspostavljaju okviri za društvenu akciju na polju politike svih voda, od pijaće do tehničke, kao i za potrebe svih uslova u našoj zemlji. Dalja integracija zaštite i održivog upravljanja vodama, uz sva druga područja koja su takođe oslonjena na vodu, kao što su energetika, saobraćaj, poljoprivreda, ribarstvo, turizam itd, moguća su ako se ovim zakonom uspostavi potpuno pravilan odnos prema vodi, potpuno pravilan i tehnološki opravdan sistem zaštite korišćenja voda i potpuno održiv princip upravljanja voda poštovanjem ekonomskih aspekata za stvaranje uslova za nesmetano obavljanje svih vodnih delatnosti. Osnovni principi koje ovaj zakon mora ispoštovati jesu da je voda javno dobro nad kojim se pod zakonskim uslovima može steći pravo korišćenja. Voda je obnovljivo dobro i prilikom korišćenja vode treba obezbediti sve prednosti u odnosu na resurse koji se ne obnavljaju. Naša država mora učiniti, pa i kroz ovaj zakon, sve što je neophodno da se preduzmu i sprovedu mere zaštite kvaliteta i kvantiteta pijaćih i drugih voda. Naša država će i ovim zakonom, a i drugim propisima koji će ubrzo biti doneti morati da sprovede niz mera da se sve vode, kako one pijaće, tako i one tehnološke i tehničke, ravnomerno rasporede u vremenu i prostoru, kao i da se vode ravnomerno koriste u ublažavanju nepovoljnih posledica usled neracionalnog korišćenja voda. Zalažemo se da planiranje u oblasti voda i upravljanja voda u našoj zemlji bude integralno, a u okviru svih planskih dokumenata, poštujući da je prioritet snabdevanja vodom stanovništva i održavanje kontrolisanih i uzgojnih sistema najvažnije. Predlog zakona o vodama je ispoštovao principe očuvanja životne sredine jer poštuje i principe održivog razvoja, načelo celovitosti, načelo vodnog sistema, principe obezbeđivanja od štetnog delovanja voda, principe načela korisnik plaća i princip zagađivač plaća, princip ugrađivanja i uvažavanja najboljih dostupnih tehnika pri upravljanju vodama, kao i načela učešća javnosti. Naša poslanička grupa podnela je značajan broj amandmana na ovaj zakonski predlog. Pre svega, da se postigne pravna, ekonomska i tehnička redaktura određenih rešenja koja bi u smislu određenih vodnih akata obezbedila jedinstvenost vodnog režima i obezbedila integralno upravljanja vodama u skladu sa strategijom i planom upravljanja vodama na državnom nivou. Mislimo da su naši amandmani značajno pojasnili određenu nesaglasnost u primeni najboljih tehničkih rešenja, kao i kod finansiranja upravljanja vodama u našoj zemlji. Dugo je zakonodavnom okviru akata u oblasti poljoprivrede nedostajala konačna definicija proizvodnje i prometa sorti poljoprivrednog bilja, čije su proizvodne i upotrebne vrednosti ispitane, dokazane i spremne da se unesu u biljni svet naše zemlje. Ovim zakonom o priznavanju sorti poljoprivrednog bilja mogu se uneti i naći samo sorte poljoprivrednog bilja za koje je dokazana čistota sorte i koja je pokazala dobru proizvodnu i upotrebnu vrednost, da je uniformna i stabilna da sačuva sve svoje sortne karakteristike i da će dati dobru proizvodnu vrednost. Zakon o priznavanju sorti, a potom i Zakon o sadnom materijalu nisu bili u potpunosti usaglašeni, kako međusobno, tako i sa direktivama EU, bez čije primene više ne bismo mogli da izvezemo ni voćnu sadnicu, ni sadni kalem loze, niti seme livadskih biljaka ili seme žitarica i kukuruza, po kojima smo u svetu bili prepoznatljivi i predstavljali čvrst izvozni brend. Nacrtom novog zakona predlaže se poštovanje i VCU i DSU testa, kao i priznanje odomaćenih sorti sa jasnim utvrđivanjem titulara svojine i posebno depozitara odgovornosti za odomaćene sorte sa referentnim kolekcijama za sortni standard, za standardni uzorak itd. Proizvodne i upotrebne osobine sorti, kao i osobine koje su od uticaja na povećanje obima proizvodnje i poboljšanje kvaliteta su dobro definisane ovim zakonom. Postupci za priznavanje sorti su takođe definisani dosta dobro, kao i tok realizacije zahteva za priznavanje novih sorata. Utvrđivanje različitosti, uniformnosti i stabilnosti, kao i upotrebne i proizvodne vrednosti sorte su stručno i pravilno obuhvaćene. Smatramo da je uvoz sorti i materijala koji se uvoze radi oplemenjivanja i radi naučnoistraživačkog rada u našoj zemlji regulisan pozitivnim propisom, pri čemu se mora poštovati uslov za koju površinu može najviše da se uveze semena, odnosno sadnog materijala od te sorte. Mislimo da je ovim nacrtom zakona pravilno regulisano da se u registru sorti poljoprivrednog bilja vodi i registar sorti voćaka, vinove loze, hmelja i sadnih podloga, što u praksi omogućava brže regulisanje pitanja dalje prodaje materijala. Donošenjem ovog zakona praktično se dobija jedinstveno i najbolje rešenje koje sada u potpunosti definiše i reguliše oblast priznavanja sorti poljoprivrednog bilja. Poslanička grupa PUPS podržaće ovaj zakon, uz pojedinačnu korekturu određenih amandmana. Republika Srbija do sada nije imala zakon kojim bi se regulisala oblast proizvodnje piva, zatim kontrola kvaliteta piva i sirovina za pivo, kvalitet i uslovi pakovanja, deklarisanja i stavljanja u promet. Srbija danas ima deset velikih proizvođača piva, koji iz godine u godinu povećavaju svoju proizvodnju, koja je od pet stotina miliona litara dostigla 705 miliona litara u 2009. godini. Pored sopstvene proizvodnje, Srbija uvozi oko 17 miliona litara piva godišnje. Podržavamo nastojanje ministarstva da se ova oblast potpuno uredi i da se proizvodnja piva, kvalitet, pakovanje, deklarisanje i stavljanje u promet uredi na krajnje odgovoran, sveobuhvatan i nadasve savremen način. Posebno se zalažemo da se ovim zakonom definiše i uredi svaka potreba velikog broja tzv. mini pivara, odnosno preduzetnika koji kroz ovu delatnost mogu uposliti značajan broj, pre svega stručnih, a i nekvalifikovanih radnika. Uvođenje registra svih proizvođača piva konačno će na jedinstven način regulisati uslove za obavljanje ove delatnosti, odnosno proizvodnju i promet piva i drugih napitaka. Zakon mora da uredi jednu veoma specifičnu i prilično komplikovanu tehnologiju koja zahteva posebne uslove koje proizvođač i tehnolog moraju da ispune, kako u pogleduuređaja i opreme, tako i u pogledu svih inputa ove proizvodnje, od sirovina do ambalaže. Imajući u vidu da je pivo proizvod sa ograničenim rokom upotrebe, a koji nameće kontrolisani i definisani uslov čuvanja i prometa, zalažemo se za strogo određivanje uslova čuvanja i prometa i u tom smislu podržavamo zakon. Dalje nastojanje naše zemlje da uskladi svoje postojeće zakone sa adekvatnim zakonima EU nameće urgentnu i izvršnu potrebu da se donese zakon o izmenama i dopunama Zakona o veterinarstvu. Veliki set uredbi i direktiva kojima se uređuje oblast higijene hrane, kao i veliki broj uredbi za kontrolu hrane životinjskog porekla i hrane za životinje, te strogo sprovođenje mera kontrole u ovoj oblasti obavezuju nas da zbog učešća u međunarodnom prometu životinja i prometu proizvoda životinjskog porekla, kao i hrane životinjskog porekla, definišemo sve uslove u pogledu opšteg zdravstvenog statusa i svih istovetnih mera koje se kod nas i u svetu moraju sprovoditi radi sprečavanja pojava i širenja zaraznih bolesti životinja. Ogromna je i izuzetno teška i velika odgovornost ministarstva i svih veterinarskih službi i veterinara da kvalitetno i nadasve odgovorno, u najkraćem mogućem vremenu, implementiraju i usklade sve propise sa sistemom naše prakse, kako bismo brzo i nesmetano mogli da učestvujemo u međunarodnom prometu i izvozu životinja i proizvoda na tržištima zemalja EU i celog sveta. Naša poslanička grupa će podržati usvajanje ovog zakona, uz molbu da se prihvate svi amandmani koji bitno doprinose bližoj i kvalitetnijoj definiciji zakonskih odredbi, a u interesu svih nas. U našoj praksi vodi se najšira polemika stručne i društvene javnosti o zakonu o organskoj proizvodnji. Gotovo da nema subjekata stručne i društvene javnosti koji nije uzeo učešće u ovoj raspravi, koji se nije jasno odredio u svim pitanjima organske proizvodnje. Nesporne su činjenice da u Republici Srbiji ima mnogo neovlašćenih organizacija za izdavanje sertifikata i resertifikata u poslovima određivanja uslova i načina za obavljanje organske proizvodnje. Dobro je da se konačno, donošenjem ovog zakona, dobije pravni okvir za praćenje organske proizvodnje, za identifikaciju stvarnih mogućnosti i za registraciju obima organske proizvodnje, kroz koju bi se uspostavilo praćenje opravdanosti mera za podsticaj kroz uviđaj u kvantitativne pokazatelje takve proizvodnje. Srbija konačno mora imati nacionalnu laboratoriju i centar za obezbeđivanje poslova sertifikacije, radi potpunog uvida u kvalitet i kvantitet pokazatelja organske proizvodnje. Podržavamo cilj zaštite porekla domaćih proizvoda, kako na domaćem tako i na inostranom tržištu, kao i stvaranje novog lica Srbije kao zemlje u kojoj je organska proizvodnja vrlo ozbiljan element razvoja poljoprivrede i sela. Svesni smo potrebe da zažive sve delatnosti i ovlašćenja akreditacionog tela Srbije, a u skladu sa našim, evropskim i međunarodnim standardima. Odlaganje početka rada ove agencije za 1. januar 2011. godine, a odmah po dobijanju međunarodne akreditacije, sigurno neće dati pozitivan uticaj na regulisanje ove materije. Rokovi nisu u našoj nadležnosti, te smatramo da će po njihovom isteku biti znatno boljih rezultata u daljoj praksi. Svesni smo činjenice da u ovom momentu Srbija ima samo 224 proizvođača na kojima se primenjuju metode organske proizvodnje, da je ukupna površina na kojoj se primenjuje ta metoda 595 hektara, da su od toga 330 hektarapod organskom proizvodnjom, a na 89 hektara su gajene kulture, dok su240 hektara livade i šume. U periodu konverzije nalazi se momentalno 265 hektara, a na 1.200 hektara se primenjuju posebne metode organske proizvodnje. Danas se u Srbiji sa milion hektara sakupljaju biljne vrste iz prirodnih staništa koje će se reinprodukcijom vratiti na površine na kojima će se primenjivati metoda organske proizvodnje. Poslanička PUPS smatra da će ovaj zakon omogućiti brži razvoj organske proizvode, povećanje površina pod organskom proizvodnjom, kao i da će dati doprinos smanjenju zagađenja iz poljoprivrede, očuvanju voda, vazduha i zemljišta, te očuvanju prirodnog agrobiodiverziteta. Razvoj organske proizvodnje je šansa za značajno angažovanje obrazovane radne snage, kao i značajno poboljšanje izvozne pozicije povećanjem površina pod organskom proizvodnjom, kao i za značajno povećanje proizvodnje po jedinici proizvodne površine. Amandmani podneti na nacrt ovog zakona su značajan korektivni faktor u iznalaženju najboljih rešenja u tehničko-tehnološkom smislu. Jedan broj amandmana treba podržati. U nastojanju da se dođe do optimalnih rešenja za organizaciju i delatnost savetodavnih stručnih poslova u oblasti poljoprivrede, ostvarena je značajna javna konsultacija sa mnogim zainteresovanim subjektima koji su učestvovali u izradi nacrta zakona. Preko javnih tribina po regionalnim centrima za ruralni razvoj, kao i u regionalnim privrednim komorama Srbije, uz prisustvo raznih asocijacija i druženja proizvođača, te savetodavaca i predstavnika školskih i naučnih ustanova, došlo se do nacrta zakona koji je od bazne važnosti za obavljanje savetodavnih i stručnih poslova u oblasti poljoprivrede Srbije. Danas u Republici Srbije savetodavne poslove u oblasti poljoprivrede obavlja svega 225 savetodavaca, a potrebe su mnogostruko veće. Poslovi savetodavaca su finansirani iz budžeta, što nije omogućavalo povećavanje broja savetodavaca. Smatramo da se ovim zakonom omogućava povećanje broja savetodavaca. Povećava se broj usluga koje će oni moći da vrše i uvodi pravo na komercijalno poslovanje između savetodavaca i korisnika njihovih usluga. Ovim zakonom se značajno menja dosadašnja uloga savetodavaca, koji su zadovoljili samo deo ukupnih potreba registrovanih poljoprivrednih gazdinstava. Direktiva EU 1772 od 2003. godine obavezuje nas da osnujemo sveobuhvatni savetodavni sistem, uz sve vrlo zahtevne uslove kojim moraju da raspolažu savetodavci. Stvara se mogućnost za bolje i efikasnije upošljavanje visokostručnog kadra, koji se za vršenje ovih poslova moraju licencirati, a koji sada rade većinom u privatnim poljoprivrednim apotekama. Ovaj zakon obavezuje da novi savetodavni sistem u poljoprivredi koji mora da upozna sve proizvođače kako i na koji način da ispune moderne standarde i postavljene zahteve u pogledu kvaliteta poljoprivrednih i poljoprivredno-prehrambenih proizvoda, uz obavezni prenos znanja iz oblasti finansijskog upravljanja gazdinstvima, radi racionalnog korišćenja zemljišta i voda, kao i očuvanja životne sredine. Nesporna je podrška struke i poljoprivrednih proizvođača, te sadašnjih savetodavaca u poljoprivredi ovom nacrtu zakona, pa se uz jedan broj korekcionih amandmana, predlaže da se u danu za glasanje i ovaj zakon podrži. Hvala vam na pažnji.
Dajem reč narodnom poslaniku Arpad Fremondu.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovani saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da iznesem sugestije poslanika SVM na predložene zakone vezane za poljoprivredu. Ovi zakoni su jako važni za nas i ni jednom nismo bili protiv nijednog zakona koje je Ministarstvo poljoprivrede predložilo. Međutim, imamo i neke sugestije i predali smo i nekoliko amandmana na predložene zakone. Znamo svi dobro da je kriza u toku, ali se možemo složiti da poljoprivreda ima ključnu ulogu u izlasku iz krize. Srbija je poljoprivredna zemlja, a poljoprivreda grana privrede kroz koju možemo unaprediti našu zemlju. U proteklom periodu, između ostalih, i u poljoprivredi imamo razne velike probleme. Najveći problem je nedostatak finansijskih sredstava. Poljoprivrednici jednostavno nemaju ušteđevinu za pokretanje proizvodnje. Smatramo da poljoprivreda zaslužuje više pažnje i znatno više novca. Za nas su svi proizvođači isti i ne smemo praviti razliku između poljoprivrednika. Poljoprivrednu proizvodnju moramo jednako subvencionisati, jer samo tako možemo je unaprediti. Naravno, ovakvim budžetom za 2010. godinu, za koji poslanici SVM nisu ni glasali, ne možemo unaprediti našu poljoprivrednu proizvodnju i ne možemo, nažalost, izmiriti ni osnovne potrebe u poljoprivredi. Ne zaboravimo na činjenicu da sa najmanjim ulaganjima u poljoprivredi možemo stvoriti radna mesta i omogućiti porodicama da prežive ekonomsku krizu. Približavamo se EU, pa je stoga veoma važno da pojačamo našu poljoprivredu. Značajno je doneti evropske zakone, ali je daleko od dovoljnog. Poljoprivreda treba biti razvijena po evropskim standardima, pre nego što uđemo u EU. Ako ne budemo postepeno razvijali i unapređivali poljoprivredu do približnog standarda EU, onda nećemo biti spremni na tržišnu utakmicu koja nas tamo čeka. Biće kao trka fiće i mercedesa. Imamo dosta pozitivnih primera u EU. Neke zemlje su maksimalno iskoristile šansu u EU, pre nego što su ušle, ojačale su svoju poljoprivredu, stanje u poljoprivredi i sada, za vreme krize, nisu imali većih problema. Što se tiče zakona, poslanička grupa Manjina većim delom će podržavati zakone koji su na dnevnom redu. Ove zakone smatramo dobrim i potrebnim za približavanje Srbije prema EU. Put do EU je još veoma dug, ali treba krenuti tim putem. Nemamo alternativu. Na tom putu Srbija treba još dosta da uradi. Naravno, treba nam i dosta finansijskih sredstava. Za nas je veoma značajno što u ovim zakonima Vojvodina ima svoj značaj. To nije za nas važno samo zbog toga što dolazimo iz te regije, nego i zbog toga što 18% obradive poljoprivredne površine se nalazi u Vojvodini. Što se tiče izmene i dopune zakona o veterinarstvu, treba da znamo da se ovde radi samo o nekim pozitivnim izmenama koje će olakšati proizvodnju u stočarstvu. Zakon o sorti poljoprivrednog bilja je takođe značajan zakon. Smatramo da treba da sačuvamo naše sorte, nemodifikovane. Budućnost vidimo u ovoj grani poljoprivrede, kao i u bioproizvodnji. Zakon o organskoj proizvodnji je jedan od najvažnijih zakona. Naša zemlja ima budućnost u organskoj proizvodnji hrane. Ministarstvo poljoprivrede ima veoma značajnu ulogu po tom pitanju. Ministarstvo mora da stvara takve propise, uradi akte i pravilnike koji će omogućiti razvoj organske proizvodnje, u realizaciji i prodaji tog proizvoda. Poštovani saradnici, važno je da pravilnike koje ćete doneti posle donošenja ovog zakona budu po evropskim standardima. U EU su bioproizvodi veoma traženi, stoga ima budućnosti u tome. Veoma je značajna i malim poljoprivrednim gazdinstvima bioproizvodnja, jer možda u organskoj proizvodnji leži njihov opstanak ili nova šansa za poboljšanje stanja malih gazdinstava. Iz te proizvodnje proizilaze i nova radna mesta. Zakon o pivu je isto značajan zakon. Pozdravljamo poseban zakon o pivu, jer smatramo da ova proizvodnja to zaslužuje i jeste jako važna. Znamo da je Srbija veliki potrošač piva i veliki izvoznik. Budžetu je to značajan prihod. Važno je da proizvodimo kvalitetnu i dovoljnu količinu piva. Važan je i zakon o šumama, jer znamo, nažalost, da stojimo jako loše ako gledamo evropske proseke po površini šuma. Najkritičnije stanje je u Vojvodini, gde ima svega 6% do 7% površine pod šumama, što je jako malo. I ono malo šumskih pojaseva u Vojvodini je u proteklih 15 godina nemilosrdno posečeno. Evropski prosek pošumljenih površina je 47%. U Srbiji je to, nažalost, ukupno 29. Šume su čistači vazduha. Potrebne su za ljude, životinje, imaju značajnu ulogu u lovstvu, pčelarstvu i naravno u turizmu. Važno je da posadimo što više sadnica u što kraćem vremenu jer smo u zaostatku proteklih godina. Važno je da sačuvamo sadnice, i ne samo sadnice nego i preostale zaštitne pojaseve i šume. U ovom poslu, značajnu ulogu ima i Ministarstvo unutrašnjih poslova, koje mora da reaguje da ne dođe do seče šume. Bitno je da svaka opština u Vojvodini da poljoprivredno zemljište namenjeno za pošumljavanje. Neophodno je obnoviti zaštitne pojaseve, jer zaštitni pojasevi čuvaju proizvode od vremenskih neprilika i imaju važnu ulogu u poljoprivrednoj proizvodnji. Ovim zakonom će Vojvodina imati značajne koristi, ali imamo i neke amandmane koje želimo da prihvatite. Suština tih amandmana je da uspostavimo normativno-pravnu vezu između Predloga zakona o šumama, kao osnovnog materijalnog zakona kojim se na sveobuhvatan način reguliše oblast šumarstva, i člana 183. Ustava Republike Srbije koji propisuje da autonomne pokrajine, u skladu sa zakonom, uređuju pitanja od pokrajinskog značaja u oblasti šumarstva i člana 18. Zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, kojim se utvrđuju nadležnosti AP Vojvodine u ovoj oblasti. Članom 86. Ustava Republike Srbije je propisano postojanje javne svojine, koja može biti državna svojina, svojina AP i svojina jedinice lokalne samouprave. Članom 2. Predloga zakona o šumama propisano je da se odredbe ovog zakona odnose na šume i šumsko zemljište u svim oblicima svojine. Predlagač zakona nije iskoristio ustavno ovlašćenje da zakonom, tačnije u oblasti šumarstva ovim zakonom utvrdi imovinu AP u oblasti šuma, nego je samo utvrdio pravo upravljanja i gazdovanja šumama u državnoj svojini od strane nadležnog organa AP - javnog preduzeća za gazdovanje šumama čiji je osnivač AP. Dopunom teksta Predloga zakona samo želimo da otklonimo eventualne buduće svojinsko-pravne sporove između Republike Srbije i AP Vojvodine u oblasti šumarstva. Zakon o vodama je značajan, utoliko pre što Vojvodina ima i ovde svoj udeo. I na ovaj zakon imamo neke amandmane koji su za poboljšanje ovog zakona i za umanjenje nekih doprinosa, jer ih smatramo prevelikim. Ovim amandmanima tražimo da na vanmelioracionim područjima ne uređujemo i ne naplaćujemo naknadu za odvodnjavanje suvišnih voda, jer istih i nema, kao ni atmosferske odnosno površinske kanalizacije ili dovođenje vode za navodnjavanje. Drugim amandmanom samo tražimo da se smanji naknada za odvodnjavanje, odnosno da ne bude veća od 400 dinara po hektaru, a svaka naredna godina da bude uvećana za stopu inflacije. U više navrata smo pričali o ovom problemu. Nažalost, u ovakvim teškim vremenima ovaj porez veoma teško pada poljoprivrednim proizvođačima. U važnosti navodnjavanja i odvodnjavanja u Vojvodini, znamo svi i slažemo se, to je budućnost opstanka poljoprivrede. Jako je teško sada, u ovako velikoj krizi, da nadoknadimo ono što smo propustili poslednjih 20 godina. Za vreme ove krize šta je ova država uopšte uradila za poljoprivredu kako bi olakšala poljoprivrednim proizvođačima proizvodnju? Preko ovih amandmana možemo zajednički jedan dobar korak da uradimo. Smatramo da zakonom možemo da poboljšamo stanje i da umanjimo doprinose, a to je trenutno veoma važno za naše poljoprivredne proizvođače, koji jednostavno nemaju od čega da plate ove naknade. Nadam se da ćete prihvatiti naše amandmane, da bi zajednički podržali i pomogli našim poljoprivrednicima, a najviše malim poljoprivrednim gazdinstvima. Poslednji zakon u vezi poljoprivrede je zakon o stručnim i savetodavnim službama. Stručne službe imaju veoma značajnu ulogu, ne samo u Srbiji nego i u Vojvodini. U Vojvodini već postoje neke savetodavne službe i poljoprivredne stanice koje treba zajednički da podržavamo. Postoje područja gde jednostavno ovi stručnjaci ne obilaze teren. Smatramo da službenici koji savetuju stalno moraju biti na terenu i da poljoprivrednici ne putuju ceo dan do grada. Ove službe su u gradovima, što nije dobro. Bitno je da svaka opština naše zemlje i preko opština svaka naša mesna zajednica ima barem jedan dan u toku nedelje svoje poljoprivredne savetnike koji treba da daju podršku, savete našim poljoprivrednicima na terenu. U sadašnjem modernom vremenu ove savetodavne službe moraju da pružaju najsvežije informacije poljoprivrednim proizvođačima, a to je neizbežno u sadašnjoj proizvodnji. Spomenuo bih ovde veliki broj mladih stručnjaka koji završavaju poljoprivredni fakultet, nezaposlene, koji se teško zapošljavaju u privatizovanim poljoprivrednim dobrima. Svakako bi njihov potencijal trebalo iskoristiti. Stalno imamo nove uredbe, pravilnike, razne propise koji nisu pristupačni običnim seljacima, paorima, jer Ministarstvo poljoprivrede ih objavljuje najviše preko Interneta. Oni koji ne dođu do savetodavne službe, ponekad i ne znaju propise. Nažalost, ima i nejasnih uredbi gde jednostavno poljoprivredni proizvođači ne znaju šta treba da urade. Treba im pomoći kad se obnavlja registracija, kad se predaje dokumentacija u vezi subvencija, premija itd. Greške moraju da pronađu savetodavne službe i da ih isprave, jer samo tako možemo unaprediti i pojačati našu poljoprivredu. Što više dobijenih subvencija i premija, to više zadovoljnih poljoprivrednih proizvođača. Kod kredita, kod konkursa seljak treba da pribavi raznu dokumentaciju, a u tome treba imati iskustva. Ako neko to nema, jednostavno neće moći ostvariti svoje zahteve. Savetodavne službe, po našem mišljenju, moraju da podržavaju i Pokrajina i opštine. Poslanici Saveza vojvođanskih Mađara podržavaće sve zakone i sve dobre pokušaje i akcije Ministarstva poljoprivrede, a tražimo od vas da budete više na terenu. Nadamo se da će ovi zakoni doprineti razvoju i unapređenju poljoprivrede i otvoriti neke nove mogućnosti. Dobro znamo da zakoni neće dati odgovore na sve probleme u poljoprivredi. Nažalost, svedoci smo da je u proteklih nekoliko godina dosta poljoprivrednih proizvođača postalo socijalni slučaj, što nije dobro za našu državu. To ne možemo dopustiti. Zajednički moramo da radimo na poboljšanju stanja u poljoprivrednoj proizvodnji i više sredstava i kadra treba uložiti u poljoprivredu. Cela Vlada mora da shvati značaj poljoprivrede, jer dosta prihoda Srbija ima od ove oblasti. Pred nama je Novosadski sajam. Nadam se da će tu biti popusta za naše poljoprivrednike. Tražimo hitno od Vlade da se smanji PDV na kupovinu poljoprivrednih mašina 8%. Naši poljoprivrednici moraju da obnove mehanizaciju, moraju da se razvijaju. Ministarstvo poljoprivrede mora oštro da reaguje prilikom raspodele budžeta, da država što više sredstava uloži u poljoprivredu. Šansu koja Srbija ima u poljoprivredi moramo da iskoristimo. Donosimo evropske zakone, pa moramo i našu poljoprivredu evropski da podižemo, da bi poljoprivrednici postigli što pre evropske standarde. Ove zakone smatramo dobrim i korisnim za našu državu, za naše poljoprivrednike. Poslanici SVM podržavaju zakone i glasaće za predloge, odnosno Zakon o šumama, ukoliko prihvatite naše amandmane, kroz koje samo želimo da otklonimo eventualne buduće svojinsko-pravne sporove između Srbije i AP Vojvodine. Dragi saradnici, stojimo vam na raspolaganju. Imamo vremena. Imamo i Odbor za poljoprivredu. Siguran sam da ćemo naći rešenje. Siguran sam da ćemo zajednički naći rešenje. Poštovani saradnici, savetnici, poslanici SVM uvek će biti partneri kad se radi o razvijanju poljoprivrede u našoj zemlji. Hvala.
Gospodin Srđan Spasojević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče, uvaženi ministre, pred nama je set zakona sa 14 tačaka dnevnog reda i potpuno je neprihvatljivo da se ovoliki veliki broj stavlja na dnevni red, s obzirom da se radi o sedam zakonskih predloga i sedam ratifikacija, ajde da izuzmemo ratifikacije, po jednom zakonu danas možemo da u načelu govorimo, kako gospodin Šami popularno matematički kaže, negde oko dva minuta i 50 sekundi. Gospodine ministre, u najmanju ruku to je neozbiljno. To je neprihvatljivo i kao što je neprihvatljivo to da ste u vašem izlaganju, pomno sam pratio, govorili 12 ili 13 minuta, vi ste se sveli na ispod dva minuta po jednom zakonskom predlogu. Kako radite najbolje će oceniti građani Srbije. Nadam se da će od silnih ovih zakona građani Srbije imati neki boljitak, ali uveren sam u to da ovakvi zakonski predlozi neće popraviti situaciju na selu, neće popraviti situaciju kod onih ljudi koji jedva preživljavaju, kod kojih je katastrofalna situacija. Svakog dana se gase seoska domaćinstva. Svakog dana imamo ogromna poskupljenja. Evo, danas u novinama kažu da će svinjsko meso poskupeti 5 do 10% u narednoj nedelji, da se očekuje da će poskupljenja do avgusta biti rapidna. Pitam vas kao čovek, kao poslanik, kao predstavnik građana, šta ćete vi učiniti da se takve stvari zaustave, šta ćete učiniti da pomognete individualnim proizvođačima u smislu stalnih poskupljenja naftinih derivata, jer svaki proizvod koji s mukom ljudi ostvare prodajom, eventualno naprave, eventualno naglašavam, naprave neku razliku u ceni, do neke naplate sve pojede poskupljenje nafte? Mi smo prošle godine imali praktično cenu nafte od 60 do 65 dinara, danas je već to 105, 110, 115 dinara. Sada mi donosimo neke kozmetičke zakone, trkamo se sa vremenom, trkamo se sa tim pod izgovorom moramo da donesemo zakone da bi nas Evropska unija prihvatila. Gospodine ministre, nijedan narodni poslanik, siguran sam, u ovoj skupštini, nijedan građanin nema ništa protiv Evropske unije, svi hoćemo da se priključimo toj Evropskoj uniji, ali na jedan dostojanstven način, potpuno podignute glave, jer moramo da donesemo onakve zakone koji će biti primenjivi, ne samo kod vas, nego masa zakona koja je doneta u ovoj Narodnoj skupštini u prošloj godini su fabrikovani zakoni. Samo ću kratko i vratiću se na temu. Imamo ogromne danas probleme u pravosuđu, a rekli smo da smo reformisali pravosuđe, da smo izabrali sudije, da će biti sve efikasnije i bolje, a ja ću vam odgovorno reći da se u Kraljevu danas u osnovnom sudu zakazuju predmeti od februara za jul mesec. Toliko o tome. Naravno, i drugi zakoni koji se donose njihova primena kada dođe na stupanje na dnevni red odlaže se primena, stalno se nešto skupimo ovde pa kažemo, moramo da odložimo primenu, jedanput, dvaput, triput. Bio bih zaista srećan da to ne bude ovde danas, ali odmah ću primetiti jednu stvar u članu 119. kada govorimo o zakonu o šumama, da ćete vi biti obavezni da podzakonske akte donosite u roku od dve godine. Gospodine ministre, dve godine. Dve godine će najduže trajati još ova vlada. O čemu pričamo? Zar niste mogli bar o tom delu da razmislite, pa da kažete bar godinu dana? Postavlja se pitanje – šta ćete raditi dve godine na donošenju podzakonskih akata i na koji način će se ovi zakoni, pa sve i da su najbolji, primenjivati ukoliko imate ovakvu jednu situaciju? Naravno, NS će kao i uvek pokušati da u raspravi u načelu i u pojedinostima sa podnetim amandmanima pokušati da nešto popravi u ovim zakonskim predlozima. Očekujemo i od vas da neke amandmane koje smo podneli prihvatite. Nemojte prihvatati samo ono što je eventualno nekog tehničkog karaktera, nego prihvatite nešto što je i suštinskog karaktera, jer uvek smo se trudili da, koliko je god moguće, podnesemo amandmane ne brojčano, da zadržavamo bilo kakvo vreme, nego ono što je dobro i što će biti korisno za građane Srbije. Gospodine ministre, pre nego što krenem pojedinačno o zakonima, da li vas zabrinjava situacija u Leskovcu, juče u novinama čitamo, da je čovek koji je s mukom zaradio novac u inostranstvu i uložio u farmu krava, eksplicitno rekao da sve prodaje, da napušta to zbog cene mleka koja je 18 dinara, a da se u prodaji nalazi dva ili tri puta skuplje mleko? Čovek lepo kaže prodao bih mleko za 18 dinara da građani Srbije njega piju za 25 dinara. Međutim, tu se rade razne manipulacije. Pravi se atmosfera da se potpuno unište individualni proizvođači na selima. Jasna je priča tog uvoza mleka u prahu, da je to neka strateška politika nekih moćnika i tajkuna, ali da li ćemo razmišljati o individualnom proizvođaču, ne samo o onima koji proizvode i imaju mogućnost za farme, nego o individualnim proizvođačima koji u ruralnim seoskim područjima imaju pet-šest krava i neku muku muče tamo kako da dođu do nekog prihoda? Tamo se prepolovljava sve. Zašto? Zašto, gospodine ministre? Zato što je cena otkupa mleka 18 dinara. Oni to ne prihvataju. Verovatno krenu u neku proizvodnju mlečnih proizvoda, sira i ostalog i onda, gospodine ministre, nemaju kome to da plasiraju, jer smo prošle godine videli da se u selima Golije, Kopaonika, Rudna ljudi imali problem da bace i gde da odlože proizvode od sira. Gospodina Milosavljevića sam u jednoj diskusiji prošle godine podsetio na ovu situaciju i on je tvrdo obećao da će u dogovoru sa vama naći mogućnost da se tim ljudima pomogne, jer to je jedini način da se nešto uradi. Pozivamo neke ljude da krenu da se možda vrate na selo, a gde da krenu? Kako da se vrate? Prema tome, situacija nije uopšte dobra. Podsećam još jedanput, danas u sredstvima javnog informisanja piše da poskupljuje svinjsko meso pet do deset posto. Pitam vas, gospodine ministre, da li znate podatak koliko dece u Srbiji jedanput nedeljno, čak i u deset dana ne vidi meso u tanjiru? To je bruka i sramota za Srbiju. Bruka i sramota pogotovo u najrodnijoj godini koja je prošle godine bila u ovoj zemlji, da se na takav način odnosimo prema selu i prema građanima Srbije. Džaba je nama što danas ovde populistički kažete da donosimo 94 zakona, danas konkretno 14. To uopšte ne interesuje građane Srbije. Građani Srbije hoće da žive bolje. Hoće da imaju neku sigurnost kada započnu neku letnju sezonu da ta cena koja bude u maju i junu sačeka da ih sačeka u septembru, da tačno znaju koja je razlika. Stalno povećanje cene nafte sve to pojede i ljudi dođu do nule ili u minus i onda moraju da prodaju to da bi opstali, jer ulaze u duboke minuse. Siguran sam da ćete se složiti sa ovim stvarima. Molio bih vas da koliko ste u moći da nešto uradite u tom pravcu. Danas pominjete eventualno neke subvencije kada su u pitanju koze, mangulice. To su tako mali iznosi. To je sve marketinški. Ništa se suštinski ne dešava u Srbiji. Sistematski se uništava srpski seljak. To je problem. Mislim da ćete uvažiti ove moje primedbe. Počeo sam već nešto kod zakona o šumama. Veliki problem kod ovog zakona jeste: pre svega privatne šumovlasnike treba izjednačiti sa pravima i obavezama u odnosu na državne šume. Čak ove šume treba posmatrati kao prioritet u pogledu unapređenja i zaštite. Problem usitnjenog imanja, staračka domaćinstva, nerešeni pravno-imovinski odnosi. Reći ću vam da zemlja koja je već ušla u EU, Slovenija, nema takav problem i ona je tu situaciju potpuno izjednačila. Znači, privatna svojina je zakon. Privatna svojina mora da se poštuje. Privatna svojina nema nikakvog razloga da se odvaja od društvene svojine. To su neki nasleđeni principi koji ne vode ničemu. Kada govorimo o udruženjima treba da imamo usaglašene stavove prema udruženjima i NVO sektoru. Postoji čitav niz udruženja i nevladinih organizacija, kao što su lovačka društva, udruženja koja se bave zaštitom šumskih proizvoda, proizvodnjom organske hrane, u budućnosti verovatno udruženje prevoznika, radnika na seči i izvlačenju drvnih sortimenata, udruženja za lekovito bilje itd. Favorizovanje samo jednog tipa može biti kontraproduktivno. Predlog je da se vlasnici, kao što sam rekao, privatnih šuma organizuju u šumarskim zadrugama. Šumarske zadruge, privredne organizacije pojedinaca kome članovi jemče sa svojim udelima u jednom ili višestrukom iznosu ili sa celim svojim imetkom za obaveze zadruge. Sama zadruga vrši svoje poslove preko skupštine zadrugara, preko upravnog odbora i nadzornog odbora. Ovo je praktično parafraziran deo iz zakona o šumama Kraljevine Jugoslavije iz 1930. godine. Nema nikakvog razloga, u mnogim evropskim zemljama zakoni se primenjuju i 50, i 60 i 70 godina. Ukoliko je nešto dobro, prihvatite to. Sigurno da ima mesta da se takve stvari koje su dobre u nekom kontinuitetu slobodno izvučete i prihvatite to, jer je sigurno da je to dobar modus, sigurno je da su postojali ljudi koji su u Kraljevini Jugoslaviji dobro razmišljali kako urediti zakon. Kod krčenja šuma, gospodine ministre, sa dozvolom i u zakonski propisanim okvirima uvek je princip da ako nije šuma iskrčena u planiranom roku da se mora ponovo tražiti dozvola za kršenje i promenu namene površine. Umanjiti mogućnost manipulacije ili pretvaranje šumskog zemljišta iz šuma u građevinsko izuzetno je značajno za nacionalne parkove i zaštite šuma. Kada govorimo o divljači u šumama, prvo zapada u oko da je trebalo da donesete zakon o šumama, pa posle toga zakon o lovu. Vi ste uradili jednu kontru, to smo uradili pre 15-20 dana, kada smo donosili. Evo razloga za to. Pravno lice kome je povereno gazdovanje divljači, u skladu sa propisom kojim se uređuje divljač i lovstvo, dužno je da brojnost i vrste divljači održava na takvom nivou da se ne narušava biološka ravnoteža šumskih ekosistema i ne sprečava sprovođenje ciljeva gazdovanja šumom. Planski dokumenti u lovstvu moraju biti u skladu sa planom razvoja, osnovama i programima. Zabranjeno je intenzivno gajenje krupne divljači u ograđenim površinama i šumama u kome je u toku proces obnavljanja, tj. podmlađivanje. Kada govorimo o kaznenoj politici, sigurno je da Nova Srbija insistira da se određena udaljenost prilikom požara, na to smo i podneli amandmane vezane za to, zatim izgradnja smetlišta, ćumurana itd, pomeri na veće rastojanje od 200 metara, zato što je bezbednost od požara izuzetno važna, da se spreče požari koji mogu u jednom danu da unište veliki imetak, velike površine i da naprave veliku štetu. S obzirom da je jako teško da za dva minuta i 50 sekundi po zakonu reći, osvrnuću se još na predlog izmena i dopuna Zakona o veterini. Naime, rasprava o Predlogu o izmenama i dopunama Zakona o veterinarstvu održana je 22. decembra 2009. godine u organizaciji Veterinarske komore Srbije na Fakultetu veterinarske medicine u Beogradu. Nakon javnih rasprava koje su se odvijale po regionalnim odborima, u završnoj raspravi su učestvovali predstavnici regionalnih odbora, upravni odbor, predstavnici ministarstva, samo nekolicina tzv. stručnjaka sa velikim brojem predloga. Naravno, usvojeni su samo neki, što je osnovna kritika. Reći ću vam na kraju ovog mog izlaganja da kada se jedan zakonski predlog menja, a ovo je taj slučaj, u 30 članova postojećeg Zakona o veterinarstvu, smatram da je trebalo pisati, gospodine ministre, novi zakon. Ovako je celina zakona razbijena što omogućava drugim strukama da oduzme deo poslova koji su do sada bili u veterinarskoj službi. U predlogu se spominje samo predlog mera, a nigde se ne vidi osnovni zadatak veterinarske službe, sprečavanje pojavljivanja, otkrivanje, suzbijanje, iskorenjivanje zaraznih bolesti životinja. Zakon treba da je primenjiv u praksi, da ima efekat, cilj i dejstvo da bude primenjiv. Zbog čega specijalistički ispiti za pregledanje mesa na trihinelu? Sve od kazni što se ubira treba da se da za unapređenje i opremanje ovih službi. Zašto se ne konkuriše za dodelu teritorija na kojima rade instituti? Izmene i dopune nisu usklađene sa kaznenim odredbama, nedostaje preciznost i doslednost. Gospodine ministre, u ovakvoj situaciji, ovo je komentar jednog stručnog čoveka, neću ovoga puta da kažem njegovo ime. Kada imate primedbu ovakvu morate praktično da razmislite i da povučete ovaj zakon, da ga dodatno doradite, da ponovo održite određene javne rasprave, a sve je to praktično u cilju da se očuvaju službe koje su izuzetno dobre. Imamo u Srbiji dva naučna instituta za veterinu, Beograd i Novi Sad, i 10 specijalističkih instituta. Bojim se da nekim predlozima koji provejavaju u ovom zakonu, da se i ovde želi izvršiti centralizacija nekih instituta, da se neki instituti koji su izuzetno korektni, koji su izuzetno dobri, koji su čak najbrži u nekim situacijama kada se reaguje na neke zarazne bolesti, želite da im rejting pomalo spustite. Zašto? Verovatno zato što nisu baš to instituti iz Beograda, nego neki instituti koji imaju veliki ugled i koji imaju odlične rezultate u svom radu. Još jedanput napominjem, gospodine ministre, nekorektno je da ste za ovoliki broj zakonskih predloga samo 12 minuta izlagali. Vidite li kako ste zainteresovali poslanike u Narodnoj skupštini? U 11 časova sala je poluprazna, odnosno prazna. Nemojte tražiti nekad za lošu atmosferu krivicu samo od narodnih poslanika, nego tražite i kod vas. Gospodine ministre, na kraju mog izlaganja priđite malo brdsko-planinskim područjima. Pogledajte kako ljudi teško žive, šta rade sa svojim proizvodima. Pogledajte malo ovu situaciju u Leskovcu itd. Uradite nešto vi. Nemojte, kako stoji u sredstvima javnog informisanja, da neke vaše poslove radi predsednik Republike koji je sa tim čovekom želeo o tom problemu da priča u četiri oka. Hvala vam.
Reč ima ministar Saša Dragin. Izvolite.
Zahvaljujem se poštovanom narodnom poslaniku na vrlo iscrpnom izlaganju. Hteo bih da ga upoznam sa par činjenica vezanih za ono što je napomenuo u svom izlaganju. Pre svega, hteo bih da kažem da je uvoz bez carine mleka u prahu bio odobren pre par godina na inicijativu ministra trgovine, gospodina Bubala u to vreme, kada ste i vi bili u Vladi kao koalicioni partner. Posle toga je još par puta od strane uvoznika upućen zahtev. Ministarstvo poljoprivrede nije ni jedan jedini put dalo pozitivno mišljenje na takav zahtev i izrazito sam protiv toga. Druga stvar koja je jako bitna da se pomene to je da Ministarstvo poljoprivrede apsolutno nije zadovoljno cenom mleka. Takođe, nešto što mora da se zna jeste da u ovom trenutku Ministarstvo poljoprivrede je već par puta uputila zahtev za ispitivanje monopola na tržištu – da li postoji monopol pri otkupu mleka od poljoprivrednih proizvođača? Kao što verovatno i vi znate, država ne može da utiče na cene poljoprivrednih proizvoda, nijedna država na svetu ne može da utiče. Mogle su zemlje koje su bile u socijalizmu, za vreme postojanja Istočnog bloka. Sve cene poljoprivrednih proizvoda se slobodno formiraju na svetskoj berzi. Ono što država radi jeste – da se trudi u adekvatnom roku da isplati sve subvencije poljoprivrednim proizvođačima. Država Srbija je ove godine dobila 25% veći budžet za poljoprivredu nego prošle godine. Ne smatram da je to dovoljno, jer bi budžet za poljoprivredu trebao da bude daleko veći, ali kao što pretpostavljam da ste upoznati – svaki do zadnjeg dinara tog budžeta isključivo ide registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima, znači fizičkim licima koja se isključivo bave poljoprivrednom proizvodnjom, odnosno seljacima, zemljoradnicima, paorima ili kako se već u kom delu naše zemlje oni zaovu. Što se tiče različitih delova naše zemlje mogu da vam kažem da i za to postoje različiti kriterijumi. Sve marginalne opštine u Srbiji imaju daleko blaže kriterijume pri dobijanju podsticajnih sredstava i na takav način Ministarstvo poljoprivrede pomaže tim opštinama. To su, ako mogu da kažem, većinom opštine koje se nalaze na istoku i na jugu Srbije i koje predstavljaju najnerazvijenije opštine. Što se tiče KiM, tu zaista imamo još blaži kriterijum, jer su ti ljudi nama jako dragoceni. Već sama činjenica da se u okolnostima u kojima žive bave poljoprivredom treba svima da bude za primer – koliko srpski domaćin može da bude požrtvovan u poslu kojim se bavi. Takođe je pomenuto u vašem izlaganju, a vezano je za proizvodnju sjeničkog sira, verovatno ste to mislili, verovatno biste bili upoznati da ste čitali sredstva javnog informisanja ili da ste obratili poslaničkim pitanjem Ministarstvu poljoprivrede – da je taj problem u roku od nekih mesec dana, po izbijanju, rešen. Mada to nije bilo u našoj nadležnosti, da mi rešavamo direktno, mi smo angažovali ljude iz Uprave za veterinu i oni su ceo taj problem rešili u rekordnom roku, pomogli ljudima da u određenim higijenskim uslovima koji su bili potrebni, počnu da proizvode taj sir i obezbedili, preko sporazuma između crnogorske i srpske strane u oblasti veterine, da se nesmetano taj sir nađe i sa te strane državne granice, pošto je to bilo njihovo najveće prirodno tržište. Naravno da smo svi upoznati sa teškoćama u poljoprivredi, ali takođe mogu da vam kažem da svi znaju, verovatno i vrapci na granama, iako budžet nam nije veliki, da sve do zadnjeg dinara iz našeg budžeta ide isključivo individualnim poljoprivrednim gazdinstvima. Hvala lepo.
Pravo na repliku narodni poslanik Srđan Spasojević.
Gospodine ministre, prvo ne slažem se s vama u osnovnom konceptu – izreći od predstavnika izvršnih vlasti da država ne može da pomogne je u blagoj meri katastrofalno. Rekli ste u jednom trenutku – da država tu ne može da pomogne ili vam se omaklo, ali pogledajte stenogram. Dakle, gospodine ministre, kako će država i kada, pošto nisam stigao u izlaganju da pričam i o vodama za jednu situaciju, odnosno da li ćete i tu reći i kako će država da reaguje – Zapadna Morava celog proleća i prošle jeseni pravi ogromne probleme seoskim područjima upravo u mom kraju, između Kraljeva i Čačka? Selo Katrga, Obrva, ljudima praktično hektari zemlje odlaze zbog toka reke. Kako ćete tu da pomognete? Šta će ti ljudi da posade? Podatak je, kao što je rekao gospodin Mašić, a i ja ga imam, da je 150 hiljada hektara pšenice u Srbiji manje zasejano ove godine. Dakle, to su suštinske stvari. Videli smo, bez obzira da je to bilo sa teškom mukom, uz velike štrajkove itd, da se Drvni kombinat u Kuršumliji nekako pokrenuo. Gospodine ministre, uradite nešto da se pokrene "Budimka", da se pokrenu one firme, "Srbijanka" Valjevo i slične, i da se pomognu one koje već rade. Kažete – da ne utičete na otkup. Pokušajte da otkupite – jabuke, šljive i sve ono što je propalo ljudima u najrodnijoj godini ili je cena bila ispod svakog nivoa, od tri dinara. Znači, država je ta koja mora da nađe rešenja da se reaguje u situaciji da ti proizvodi, koji se izuzetno teško, praktično sa mukom proizvode, ne propadaju, jer seljaci i oni proizvođači nemaju nikakav interes da plate radnu snagu, da plate ambalažu koja je potrebna za sve to, jer to višestruko premašuje, praktično, ono što može da se zaradi. Nije tačno da je problem sa sjeničkim sirom, gospodine ministre, rešen. Delimično se nešto rešilo zato što je izuzetno ispod svake cene bio taj sjenički sir i ljudi su to davali budzašto, samo da ne moraju da imaju troškove da ga bacaju, a na početku sezone velika količina je bačena. To su staračka domaćinstva, koja nisu imala mogućnosti. Tada sam na ovom mestu isto tražio da država bar pomogne, da ti ljudi ne moraju, jer nemaju mogućnosti i snagu da to sa svojom energijom odnesu na određenu udaljenost da se to baci itd, da se ne bi zagadila životna sredina.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Poštovani narodni poslaniče, čisto za vašu informaciju, pošto već diskutujete o tim temama – "Budimka" radi. Pokrenuli smo proizvodnju u "Budimki" pre godinu dana. U ovom trenutku tamo radi 70 ljudi u tri smene i prerađuju 150 tona jabuka dnevno. Ne znam kako to ne znate, ali je to već informacija koja godinu dana postoji. Prema tome, ne znam ko vam je pripremao materijal, jer verovatno vam nije dobro pripremio ili je stari materijal. Što se tiče izgradnje nasipa na Zapadnoj Moravi, pretpostavljam da znate da je to bilo u nadležnosti kapitalnih investicija. Malo mi nije jasno, zašto to sada pitate mene. Jeste da je vodoprivreda u pitanju, ali to je nebranjeni deo Zapadne Morave i Ministarstvo poljoprivrede, a verovatno znate da smo po zakonu mi nadležni za one delove vodotokova koji predstavljaju branjene delove vodotoka. Nisam siguran da li bi trebalo da nastavljamo u tom pravcu našu diskusiju. Mi ćemo rado pomoći svih poljoprivrednicima. Prošle godine, a verovatno da ste bili tamo videli bismo se, jer sam bio prisutan na odbrani od poplava, nosio sam džakove, vas nisam video da ste bili prisutni tamo. Što se tiče nekih drugih problema koji su bili u vodoprivredi, odnosno pitajte građane Jaše Tomića, pre tri godine, ko je bio tamo sve vreme poplave, dok sam radio još u Pokrajinskom sekretarijatu za poljoprivredu. Pitajte ljude kada je bila velika voda na Dunavu i na Tisi gde smo bili. Pitajte te ljude ko je za vreme visokog vodostaja na Tisi doneo kod Mošorina dva bagera da pomognu u odbrani od poplave, od kojih jedan nije imao litru dizel goriva u sebi, a drugi nije radio, bio je pokvaren, istovario ga tačno nasred puta kuda su prolazili vojni kamioni sa džakovima sa peskom, slikao se sa medijima, rekao da će sve to država da reši, kroz pet minuta otišao, a posle smo mi organizovali da se ta dva pokvarena bagera sklone sa puta da bi ljudi mogli da rade svoj posao. Nemojte, molim vas, meni pričati o poplavama. Mislim da je vrlo, vrlo nepristojno s vaše strane, jer sam na zaštiti od poplava proveo jako veliki broj dana. Nažalost, to se dešava, a bojim se da ćemo imati velikih problema zbog klimatskih promena. Iz tog razloga postoje dva nova zakona koja su vezana i za šume i za vode, jer i jedan i drugi zakon će doprineti, ako ništa drugo, na lokalnom nivou da se problemi u vodoprivredi rešavaju na bolji način.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Gospodine ministre, vi ste trudite i pokušavate da mene isprovocirate, nema šanse. Vi ste pomešali nadležnosti, nisam pričao ovde o poplavama, već o uređenju toka reke. Znači, to je nadležnost "Srbijavoda". Ne samo vi, bilo ko od vas kada se ne snalazi u nekoj materiji, odmah se veže ta nadležnost kapitalnih investicija. Znate, to je totalno prevaziđeno i jednostavno ste ovde zamenili teze. Korektno ću da vam kažem – nadležnost za ovu situaciju jesu "Srbijavode" i bezveze je da vi i ja sada vršimo ovakvu polemiku, jer nas slušaju i oni ljudi kojima sam se obratio u selu Katrga, gde njihova dedovina odlazi bez povratka. Znate, gospodine ministre, to je problem. Da li ćete vi mene nadmudriti u diskusiji ili ja vas, to je manje važno. Govorim vam o suštinskom problemu, koji je tamo i postavljam vam pitanje – šta ćete konkretno da preduzmete, bez bilo kakve politike, i s moje i s vaše strane? Znači, šta ćete konkretno da preduzmete za situaciju koju sam vampostavio? To je vaša nadležnost, ponavljam još jedanput, nadležnost "Srbijavoda". Nemojte više da mi pričate da li ste bili na nasipu ili niste, gospodine ministre, znamo da ste vi u neko nedoba i zaprašivali komarce, pa nikom ništa.
Reč ima narodni poslanik Zoran Bortić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Poštovana predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, cenjeni ministre, poštovani predstavnici Vlade, uvažene kolege narodni poslanici, set zakona o kojima danas raspravljamo reguliše jednu od najvažnijih oblasti u Srbiji kao državi i u životu njenih građana. Svima je poznato da su najznačajniji resursi Srbije, pored njenog ljudskog potencijala, resursi koji obuhvataju njena prirodna bogatstva i koji služe za proizvodnju hrane. Potencijali kojima naša zemlja raspolaže u ovoj oblasti značajni su ne samo u nacionalnim nego, rekao bih, i u evropskim i svetskim okvirima. Među tim resursima najznačajniji su vodeni potencijali, poljoprivredno zemljište i šumsko blago. Ovi potencijali, ako budu na pravi način stavljeni u funkciju, obezbeđivaće brz napredak Srbije, bolji život njenim građanima, kao i njenu konkurentnost na svetskom tržištu. U procesu pridruživanja EU, za koji se naša zemlja opredelila na prošlim izborima, svi naši evropski partneri nedvosmisleno su nam stavili do znanja da je naša najveća šansa za sticanje ravnopravnog položaja na konkurentnom i zahtevnom evropskom tržištu profitabilan i organizovan razvoj naše poljoprivrede i stavljanje u funkciju njenih gotovo neiscrpnih potencijala. Nažalost, ako je suditi po trenutnom stanju u kome se naša poljoprivreda i selo danas nalaze, moglo bi se reći da smo upravo u ovoj prioritetnoj oblasti najmanje uradili na približavanju i da nismo dovoljno pažljivo primili k znanju sugestije naših evropskih partnera. Da ne bih kao pripadnik vladajuće većine ni glorifikovao poteze koje je Vlada, čiji smo mi deo, vuče, ali da ne bih ni demagoški napadao ove poteze, dužan sam zbog lične savesti, ali i zbog hiljada seljaka Mačve iz koje dolazim, da ukažem na realnost u kojoj se naša poljoprivreda danas nalazi, a mogu bez preterivanja reći da kada je stanje u poljoprivredi u Mačvi loše, da je ono sigurno lošije u drugim delovima Srbije, u kojima je poljoprivredno zemljište nižeg kvaliteta i u kojima su slabiji drugi prirodni resursi. Stanje u poljoprivredi danas je mnogo teže nego u proteklim godinama i ono je gotovo alarmantno. Počinje sezona prolećne setve i parametri cena koji su uspostavljeni u oblasti setvenih radova u potpunosti prevazilaze materijalne mogućnosti poljoprivrednih proizvođača da na vreme i kvalitetno obrade svoje posede. Pitajte bilo kog seljaka kakva je njegova računica, koliko košta obrada jednog hektara zemljišta i kakva mu je sigurnost da plasira svoje proizvode. Nažalost, otvaranjem tržišta za plasman poljoprivrednih proizvoda, u situaciji kada nismo našu poljoprivredu sistemski organizovali i učinili je funkcionalno konkurentnom, mi smo došli u situaciju da se na našim pijacama prodaje pasulj sumnjivog kvaliteta iz dalekih zemalja, po nižim cenama nego što je naš seljak u stanju da ga proda. Da ne govorim o opšte poznatoj činjenici da nam je stočni fond na ivici stalnog izumiranja zbog toga što se nekontrolisano i, rekao bih, bez ikakvih kriterijuma uvozi meso koje je znatno niže po kvalitetu, ali nažalost i niže od cene koju nude naši proizvođači. Samo ova dva primera drastično nas upozoravaju na činjenicu da je stanje u našoj poljoprivredi ozbiljno i teško i da moramo naći načina da sistemskim merama pomognemo našim poljoprivrednim proizvođačima da postanu konkurentni i da na taj način naše viškove u proizvodnji hrane plasiramo na probirljivo evropsko i svetsko tržište i doprinesemo opštem razvoju Srbije kao države. Zbog toga su nam ovi zakoni potrebni i smatram da je aktuelna Vlada Republike Srbije predlogom ovog seta zakona našla pravi momenat da sistemski reši ovu oblasti i da standardizuje stanje u njoj, u skladu sa međunarodnim ugovorima koji su pretpostavka za naše integrisanje u svetsku privredu na ravnopravnim osnovama. Poštovane kolege narodni poslanici, zakon o šumama, čiji je predlog Vlada Republike Srbije dostavila Skupštini za današnju raspravu, nastoji da reguliše promene koje su u Republici Srbiji nastale novim Ustavom i ustavnopravnim poretkom. Kao što je poznato, novim Ustavom ukinuto je društveno vlasništvo kao oblik svojine, što zahteva drugačiji koncept gazdovanja šumskim blagom kao jednim od najznačajnijih prirodnih resursa kojim svaka država nastoji da raspolaže. Zato je ovaj zakon morao da uvaži opšti javni i nacionalni interes nad šumom u ovoj meri u kojoj je obezbeđeno održivo gazdovanje i održivi razvoj šuma, jer je to u svetu opšteprihvaćeno osnovno načelo. Uspostavljanjem javnog interesa ovaj zakon na prihvatljiv način ograničava prava vlasnicima u korišćenju i održavanju šumskih resursa, kako bi se obezbedilo trajno nastojanje i održavanje šuma. Moglo bi se reći da nije reč o ograničavanju prava korišćenja, već da se radi o merama koje obezbeđuju stalno obnavljanje ovog dragocenog resursa. Pored navedenih razloga za donošenje ovog zakona, koji nameće novi ustavnopravni poredak, treba ukazati i na činjenicu da je današnje šumsko blago u Srbiji u tako lošem stanju, zbog čega je neophodno stvoriti zakonske pretpostavke za njegovu suštinsku bolju zaštitu i unapređivanje i istovremeno za multifunkcionlano korišćenje i vrednovanje brojnih funkcija šume, koje su nažalost u našoj zemlji dugi niz godina bile omalovažavane. Koliko je stanje šumskih resursa u našoj zemlji zabrinjavajuće najbolje pokazuju podaci da je ukupna površina pod šumama u Srbiji danas samo 29,1% njene teritorije. U odnosu na površinu pod šumama od 47% kojima je pokrivena teritorija EU, naša zemlja nalazi se u veoma nepovoljnom položaju, tim pre što je prostornim planom Republike Srbije zacrtana šumovitost od 41%. Pored izrazito nezadovoljavajuće pošumljenosti teritorije Republike Srbije, gotovo je alarmantan podatak koji pokazuje strukturu kvaliteta šumskog blaga. Od ukupne površine pod šumama svega 27,5% su kvalitetne šume semenskog porekla, a čak 64,7% su nekvalitetne šume izdanačkog porekla tzv. panjače i niske šume. Od svih šuma u Srbiji, intenzivni šumski zasadi zauzimaju samo 7,8%. Razređene šume čine čak 27% šumskih površina, a 2,4% su sasvim devastirane šume. Sve to predstavlja veoma nepovoljnu činjenicu da se čak sa 30% šumskog potencijala, šumsko blago koristi 30% manje od mogućeg. Šumski fond je proizvodno nepovoljan. Nepovoljna je starosna struktura šuma, nezadovoljavajuća obraslost i šumovitost, a nepovoljno je i sastojinsko stanje jer je reč o velikom učešću sastojina prekinutog sklopa i zakorovljivanja površina. Isto tako je nezadovoljavajuće zdravstveno stanje šumskog potencijala. Treba ukazatii na vlasničku strukturu kao faktor koji utiče na održivost i obnovljivost šumskih resursa, jer se 53% ovih resursa nalazi u vlasništvu države, a 47% u privatnom vlasništvu. Svi ovi parametri nameću potrebu da se novim zakonom normiraju opšte osnove upravljanja i gazdovanja šumama, da se otklone nepotpunosti i nepreciznosti i prevaziđenosti sadašnjih propisa iz ove oblasti, da se obezbedi racionalniji propisi, i što je najvažnije, da se obezbedi efikasna primena zakona. S tim u vezi, ovim zakonom su stvorene materijalne, finansijske, kadrovske i institucionalne pretpostavke za primenu politike utvrđene u dokumentu Strategija razvoja šumarstva Republike Srbije. Vodni potencijal u zemljište predstavlja najznačajniji prirodni resurs kojim Srbija kao država raspolaže. Zbog toga je potpuno razumljivo što je oblast voda u pravnom sistemu Srbije uređena velikim brojem propisa. Međutim, ovi propisi ne obezbeđuju prostor za integralno upravljanja vodama na prostoru Republike Srbije, u skladu sa principima održivog razvoja, i uz poštovanja načela prihvaćenih u EU. Takođe, postojeći propisi ne sadrže savremen odnos prema životnoj sredini i vodi kao njenom elementu i nisu usklađeni sa zakonodavstvom EU, za čije se članstvo Srbija svojom aktuelnom politikom opredelila. Zbog toga je neophodno da se donese zakon o vodama, o čijem predlogu danas raspravljamo. Ovim zakonom se stvaraju uslovi za upravljanje vodama na način kojim se postiže njihov dobar status, a čovekove potrebe za vodom zadovoljavaju, uz poštovanje ograničenja koje postavlja očuvanje ravnoteže u prirodi. Predloženi zakon poštuje međunarodnu praksu, tendenciju u oblasti korišćenja i zaštite voda, kao i zaštite od njihovog štetnog dejstva. Ovim zakonom se stvaraju i uslovi za demokratsko odlučivanje i uključenje javnosti u svim fazama funkcionisanja i razvoja oblasti voda. Uvodi se vrednovanje ovog resursa i daje veći značaj naučnio-stručnim i informacionim potencijalima kojima naše društvo raspolaže. Zakon uvodi i primenu principa ''korisnik plaća'' i ''zagađivač plaća'', čime se obezbeđuju sredstva od svih korisnika i zagađivača ovog resursa, i tako stvaraju materijalni preduslovi za korišćenje i održivost vodenog potencijala u skladu sa evropskim standardima. Zakonom o priznavanju sorti poljoprivrednog bilja, čiji predlog danas razmatramo, uređuju se uslovi i postupak za priznavanje poljoprivrednog bilja, upis sorti poljoprivrednog bilja u registar sorti poljoprivrednog bilja, kao i održavanje ovih sorti. Ovaj zakon predlaže se zbog važnosti regulisanja oblasti priznavanja domaćih novostvorenih i odobravanje i stavljanje u proizvodnju stranih sorti poljoprivrednog bilja. Njima se obezbeđuje da se nakon upisa u registar sorti u proizvodnji i prometu na teritoriji Republike Srbije mogu naći samo sorte poljoprivrednog bilja čije su proizvodne i upotrebne vrednosti ispitane. Time se postiže da do korisnika sorti mogu doći samo one za koje je ispitivanje utvrđeno da imaju odobrenu upotrebu i dobru proizvodnu vrednost. Dosadašnji propisi su regulisali različite oblasti stavljanja u promet i proizvodnju poljoprivrednog bilja, pa su se pojavljivali problemi prilikom njihove primene, jer ti propisi nisu međusobno bili usaglašeni. U isto vreme, ovi propisi nisu usaglašeni sa pravnim tekovinama EU. Zbog toga je predloženi zakon normativno rešenje koje će na javnom mestu definisati ovu oblasti i usaglasiti je sa direktivama EU, kojima se reguliše oblast priznavanja sorti poljoprivrednog bilja. Iako je tradicija pivarske industrije u Srbiji veoma duga i pivo veoma rasprostranjen konzumni proizvod među srpskim stanovništvom, indikativan je podatak da do sada u Srbiji nije postojao zakon koji reguliše oblast proizvodnje piva, kontrolu kvaliteta sirovina koje se koriste u ovoj proizvodnji kao ni pakovanje, deklarisanje i stavljanje u promet. Polazeći od činjenice da je, po obimu proizvodnje i prometa, pivo na našem tržištu izjednačena sa mineralnim vodama i osvežavajućim bezalkoholnim pićima, te da se ovaj napitak konzumira tokom cele godine, nedvosmisleno se nameće potreba da se ova oblast zakonski uredi u skladu sa modernim standardima i važećim propisima u međunarodnoj zajednici. Treba ukazati da u Srbiji postoji deset velikih proizvođača piva čija je proizvodnja u stalnom porastu i da su u 2008. godini proizveli 650 miliona litara ovog napitka. Pored ove količine, tržište Srbije godišnje apsorbuje oko 16,5 miliona litara inostranih piva. Dosadašnja podzakonska akta su delimično kontrolisala kvalitet piva ko gotovog proizvoda, njegovo pakovanje i deklarisanje samo jedne sirovine koja se koristila u proizvodnji. Zbog svega iznetog, nametnula se potreba da se zakonom o pivu precizno i na celovit način definišu uslovi proizvodnje i prometa piva, sa osnovnim ciljem da potrošači na području Republike Srbije dobiju kvalitetan proizvod koji će biti adekvatan deklaraciji. Da bi se oblast higijene hrane životinjskog porekla i hrane za životinje, kao i oblast međunarodnog prometa životinja i proizvoda životinjskog porekla, uskladili sa propisima EU nametnula se potreba da Republika Srbija svoj postojeći zakon o veterinarstvu uskladi sa najnovijim propisima EU. Uvođenjem istog normativnog sistema u ovoj oblasti, Republici Srbiji će biti omogućeno da nesmetano učestvuje u međunarodnom prometu i izvozu životinja i proizvoda životinjskog porekla na tržište EU. Zbog toga je neophodno da predložene izmene dopune zakona o veterinarstvu kroz raspravu osvetlimo što svestranije i da tako doprinesemo, da zakon sveobuhvatno i kvalitetno normira ovu izuzetno važnu oblast, ne samo za svakog građanina Srbije nego i za ekonomski prosperitet Srbije kao države. U nameri da i lično doprinesem što boljim normativnim rešenjima u ovom zakonu, kao poslanik poslaničke grupe SPS-JS podneo sam amandmane na neka predložena zakonska rešenja, o čemu ću govoriti kada bude rasprava o amandmanima. Polazeći od uspostavljenih saznanja da su pesticidi izuzetno štetni i da mineralna đubriva mogu da sadrže i radioaktivne komponente, te da sve to direktno utiče na hranu u čijoj su proizvodnji učestvovali ovi artikli, može biti pogubno po ljudsko zdravlje, u razvijenim zemljama savremenog sveta već nekoliko decenija traga se za rešenjima koje će obezbediti visoko proizvodno organsku proizvodnju bez upotrebe sintetičkih i drugih veštačkih proizvoda. Danas se u savremenom svetu kvalitet hrane meri i na njenim uticajem na zdravlje ljudi,a konzumacija organski proizvedene hrane smatra se višim nivoom životnog standarda. Republika Srbija ima jednu izuzetnu komparativnu prednost u odnosu na visoko razvijene zemlje savremenog sveta, a pre svega na zemlje EU, jer je njeno zemljište u poređenju sa zemljištem ovih zemalja boljih kvaliteta. Posebno je bitno što zemljište Srbije nije zagađeno teškim metalima i organskim zagađivačima. Preko 80% njenog zemljišta spada u nezagađeno. Srbija takođe raspolaže i značajnim površinama zemljišta koja se ne eksploatišui na kojima je bez većih dodatnih ulaganja moguće obezbediti visoko profitabilnu organsku proizvodnju. Za razvoj ovakve proizvodnje mogu se koristiti i sve one površine koje se nalaze u okviru zaštićenih prirodnih dobara, a u kojima je dozvoljena poljoprivredna proizvodnja. Polazeći od navedenih činjenica koje nedvosmisleno ukazuju da organska proizvodnja predstavlja veliku izvoznu šansu Srbije, kao i od činjenice da se svi standardi u ovoj proizvodnji moraju beskompromisno prilagoditi zakonodavstvu i standardima EU, nametnula se nedvosmislena potreba da se zakonskim rešenjem organska proizvodnja hrane normativno uredi po najvišim standardima. U tom smislu, predloženi zakon i regulišu ovu oblast organske proizvodnje. Predlogom zakona o obavljanju savetodavnih i stručnih poslova u oblasti poljoprivrede uređuje se obavljanje ovih poslova u Republici Srbiji, registar poljoprivrednih savetodavaca, obuka i usavršavanje poljoprivrednih savetodavaca i poljoprivrednih proizvođača, planiranja razvoja savetodavnih poslova u poljoprivredi, kao i druga pitanja od značaja za stručni razvoj poljoprivrede. Predlogom ovog zakona, savetodavstvo u poljoprivredi dobija značajno mesto u ruralnom razvoju. Poljoprivredni savetodavac postaje prepoznatljiv na tržištu, a otvara se i mogućnost profilisanja potrebnih savetodavaca preko programa dodatnog obrazovanja i edukacije postojećih kadrova u ovoj oblasti. Na taj način obezbediće se komercijalizacija proizvodnje i plasmana, a proizvođači će se usmeravati na racionalnije pristupanje ovoj delatnosti, pre svega na stvaranje granskih udruženja proizvođača. Time će se stvoriti preduslovi za bolju i efikasniju proizvodnju hrane i formirati svest u ruralnim sredinama da se stanovništvo u njima bavi dodatnim i dopunskim delatnostima, a sve će to doprineti boljim uslovima života na selu. Donošenjem ovog zakona, Srbija će ispoštovati direktivu EU, prema kojoj su sve zemlje članice obavezne da osnuju sveobuhvatni savetodavni sistem u poljoprivredi i da utvrde uslove koji će definisati šta su to savetodavni poslovi, ko je savetodavac u poljoprivredi i pod kojim uslovima može da obavlja ove poslove. Poštovane kolege narodni poslanici, predlozima zakona o potvrđivanju bilateralnih sporazuma u oblasti poljoprivrede između Vlade Republike Srbije i Vlada Republike Indije, države Izrael, islamske Republike Iran i Federativne Republike Brazil, kao i predlozima zakona o potvrđivanju Evropske konvencije o zaštiti kičmenjaka, Konvencije o zaštiti kućnih ljubimaca i Konvencije o zaštiti i korišćenju prekograničnih vodotokova i međunarodnih jezera, Republika Srbija otvara značajne zakonske perspektive za saradnju sa zemljama potpisnicama u oblastima u kojima su navedeni ugovori potpisani. Istovremeno, stvaraju se uslovi za dinamičnu privrednu saradnju, za brži veći plasman naših proizvoda na tržište ovih zemalja i standardizuju se kriterijumi i principi u proizvodnji i zaštiti resursa u ovoj oblasti. Ratifikacijom pomenutih konvencija, Republika Srbija ispunjava pomenute standarde u približavanju EU, što je politički cilj ove vladajuće većine, izrastao iz volje građana na proteklim izborima. Polazeći od svega što sam u ovom izlaganju istakao, smatram da je ovaj set zakona veoma potreban i zato će poslanička grupa SPS-JS u danu za glasanje podržati ove zakone i glasati za njih.
Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, saradnici u Ministarstvu, dame i gospodo narodni poslanici, upravo kao što je gospodin Bortić rekao, takođe potičem rodom iz Mačve i sve ono što je on rekao o stanju poljoprivrede u Mačvi, pa i Srbiji, apsolutno podržavam i time potvrđujem da u oblasti poljoprivrede i pozicija i opozicija treba da imaju identično viđenje jer je to za ovu državu jedan od najznačajnijih privrednih resursa bio u prošlosti, on je to i u sadašnjosti i biće sigurno i u budućnosti. Zato je za mene neshvatljivo da u situacijama i prilikama kada u ovom domu može da se raspravlja o poljoprivredi, a to je u periodu kada se donosi budžet Republike Srbije i kada se raspravlja o zakonima, to se ne čini. Želim javno da pohvalim ministra i njegove saradnike da je u mandatu ovog ministarstva učinjen ogroman napor, da je negde 21-22 zakona koji su novi doneto, ili značajne izmene, što u ovih proteklih 10 godina od tih, kako vi koji ste na vlasti nazivate, demokratskih promena nije nijedno prethodno ministarstvo učinilo. Zato mi je neshvatljivo da u takvim prilikama, kada razgovaramo o zakonima koji regulišu ovako značajnu privrednu oblast, mi razgovaramo u objedinjenoj raspravi, sa veoma malim vremenom na raspolaganju da se dotaknemo svih zakona, a mislim da javnost naša, a pre svega poljoprivredni proizvođači od svakog zakona koji se donosi iz oblasti poljoprivrede očekuju da unapredi tu proizvodnju, da im donese nešto dobro. Jednostavno, kroz ovakav vid rasprave apsolutno ne postoji mogućnost da ni u najminimalnijim detaljima javnost, upravo poljoprivredni proizvođači saznaju šta je suština ovih zakona o kojima danas raspravljamo i koji će za nedelju-dve dana biti doneti u parlamentu. Mislim da treba sa takvom praksom prekinuti jer neke druge oblasti u ovom parlamentu imaju mnogo više vremena na raspolaganju jer češće menjaju zakone, donesu ih i posle nekoliko meseci se ponovo predlažu izmene i priča se o nekim mnogo manje važnim oblastima za ovu državu nego što je poljoprivreda. Svakako ne krivim ministra i njegove saradnike što je ovo ovako predloženo, krivim pre svega Vladu, predsednika Vlade i one koji su odlučivali, i rukovodstvo Narodne skupštine, jer da je imalo sluha, ne bi ovako organizovalo današnju raspravu i ne bi nas dovelo u situaciju da prosto ne možemo ni po dva-tri minuta reći suštinsku stvar o pojedinim zakonima. Podvlačim ponovo, jedina prilika kada se u ovoj državi razgovara o poljoprivredi, upravo je razgovor o zakonima iz oblasti poljoprivrede. Svojevremeno smo predlagali, kada je donošen Zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju, da strategiju razvoja poljoprivrede i nacionalni program donosi ovaj parlament, gde bi bilo mnogo šire rasprave o tim značajnim strateškim dokumentima. Nažalost, tada predlagač zakona, i Ministarstvo, ali i Vlada nisu prihvatili i ostalo je da ta značajna strateška dokumenta koja u ovoj državi mi nemamo kao nove i inovirane dokumente, na snazi je Strategija razvoja poljoprivrede iz 2005. godine, ona je značajno prevaziđena, mislim da ćemo se svi složiti, pogotovo vi u Ministarstvu, i na kraju, vi ste i primili obavezu donošenjem Zakona o poljoprivredi i ruralnom razvoju, da do juna, znači za godinu dana, donesete strategiju poljoprivrede i ruralnog razvoja i nacionalni program. Želeo bih da čujem dokle se stiglo sa tim i da li će se ispoštovati taj termin. Nažalost, i u oblasti poljoprivrede, kao i u mnogim drugim društvenim oblastima, doneti zakoni ne poštuju se baš dosledno i ne primenjuju u pravom smislu, pa ni neki doneti zakoni iz oblasti poljoprivrede, sa očekivanjem da će dati mnogo bolje rezultate i mnogo više pomoći poljoprivrednim proizvođačima, nisu, barem do sada, u pravom smislu implementirani i nisu dali rezultate koji su očekivani. Pre svega, tu mislim upravo na Zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju, zatim Zakon o javnim poljoprivrednim skladištima i još neke druge zakone koje smo doneli, koji još nisu dali onaj doprinos i rezultat koji bi trebalo da daju. Ono što je u krajnjem našoj poljoprivredi bitno i što je neophodno od strane države da se učini, to je da se apsolutno obezbede veća sredstva u smislu podsticaja te proizvodnje, pre svega subvencioniranja. Nažalost, ni u tom segmentu, u fazi donošenja budžeta Republike Srbije, nije se ispoštovao ni zahtev poljoprivrednih proizvođača, ni zahtev stručne i naučne javnosti, a ni predlozi narodnih poslanika. Donet je budžet takav kakav je. Vi iz Ministarstva stalno eksploatišete to da je uvećan za nekih 20%, 25%. Može se i prihvatiti da je uvećan onaj deo koji se odnosi na subvencije, ali ukupno nominalni agrarni budžet je manji u 2010. godini nego u 2009. godini. Pogotovo je manje učešće agrarnog budžeta u ukupnom budžetu u 2010. nego u nekim prethodnim godinama. To se mora ispraviti jer samo veća podsticajna sredstva našim poljoprivrednim proizvođačima mogu tu proizvodnju održati, revitalizovati i unaprediti. U protivnom, biće ozbiljnih problema. Ako su mačvanski seljaci pre jedno mesec ili dva bili spremni da protestuju, imali su već jedno masovno okupljanje, sa zahtevima da dođu u Beograd zbog problema sa otkupnom cenom svinjskog mesa, šta se može očekivati u leto, kad dođe žetva pšenice ili na jesen, kad dođe berba kukuruza. Jer ne znamo ni kakva će biti godina, kakvi će biti klimatski i drugi faktori koji će uticati na, pre svega, biljnu proizvodnju, a pogotovo se ne zna kakva se cena može očekivati kod tih primarnih poljoprivrednih proizvoda. Jer, i dalje je u ovoj državi vrlo nestabilno tržište poljoprivrednim proizvodima, i dalje postoje određeni monopoli, pre svega od prerađivača, u raznim segmentima prerađivačke industrije. I dalje imamo nedovoljno organizovana udruženja poljoprivrednih proizvođača koja na pravi način ne brane svoje interese kao primarnih proizvođača itd. Sve su to problemi i pitanja koja treba da se rešavaju da bi se stvorilo zadovoljstvo poljoprivrednih proizvođača i da bi se unapredila poljoprivredna proizvodnja. Imao sam možda veliki uvod u sve ovo što treba danas da govorim kao ovlašćeni predstavnik. Moje kolege će govoriti konkretno o pojedinim zakonima, tako da se ja ne bih šire bavio pojedinačnim zakonima. Možda ću o nešto šire reći o nekim zakonima, a tu pre svega mislim na zakon o vodama, i to opet samo u smislu obaveštavanja naše javnosti o onome šta je stanje i koji su problemi sa vodom kao životnom potrebom svakog stanovnika zemljine kugle, ali i značajnog resursa. Koliko mi vreme dozvoli, eventualno ću još nešto reći o nekim drugim predlozima zakona. Znači, voda je temelj života i osnovni sastojak svakog živog bića. Potrebe za vodom odraslog čoveka iznose od 2,5 do 3 litra dnevno. Znači, za biološko opstajanje u smislu funkcionisanja svih životnih funkcija, neophodna je ta količina do tri litra vode. Voda ili pokreće razvoj ili ograničava progres svake zajednice, od porodice do civilizacije. Broj stanovnika na našoj planeti ubrzano se povećava, potrebe za vodom još brže, a njena količina se ne menja. Do 2025. godine dve trećine čovečanstva osetiće ozbiljni nedostatak vode. Procene stručnjaka kažu da oko 1,1 milijarda ljudi nema pristup pijaćoj vodi, da dve i po milijarde nema obezbeđene elementarne sanitarne uslove, a više od pet miliona ljudi godišnje umire od bolesti koje su uzrokovane zagađenjem vode. Upozorava se na mogućnost da sredinom ovog veka čak sedam milijardi ljudi bude suočeni sa nedostatkom vode, ukoliko se ne preduzmu hitne mere. Reč je o najvećoj studiji o količinama pitke vode koju je svet imao na raspolaganju, a radi se o studiji UN. Predviđanja UN su prilično mračna – 6.000 dece mlađe od pet godina svakog dana umire od bolesti prouzrokovane zagađenjem vode. Dalje se ističe da će količina vode kojom će ljudi raspolagati biti manja za trećinu. Zdrave i upotrebive vode biće svakim danom sve manje, pa nije čudo što mnogi smatraju da je 20. vek bio obeležen ratovima za naftu, a da će 21. vek biti obeležen ratovima zbog vode. Kakvo je stanje u Republici Srbiji? Dugo je vladala zabluda da je Srbija bogata vodnim resursima i da voda ne može biti limitirajući faktor razvoja. Međutim, prirodni uslovi koji determinišu vodni režim na teritoriji Srbije dosta su nepovoljni. Preko 92% svih voda imaju tranzitni karakter i dolaze iz drugih područja, dok se samo 8% formira na sopstvenoj teritoriji. Vlastitih voda ima najmanje tamo gde su zahtevi najveći, a vode generalno ima malo u vreme kada su potrebe najveće. Kvalitet vode značajno je pogoršan delatnošću čoveka, tako da veliki broj vodotokova u Srbiji ne zadovoljava kriterijume za korišćenje voda. Obuhvatnost stanovništva sistemima za vodosnabdevanje je ispod evropskog proseka, a stanovništvo priključeno na javne vodovode, čak i u većim gradovima, nema stabilno i pouzdano snabdevanje vodom, znači često su prisutne restrikcije. Izvorišta vodosnabdevanja su podzemne vode, izvori, akumulacije, rečni tokovi nedovoljno su zaštićeni od zagađivanja. Uređaji za prečišćavanje otpadnih voda uglavnom ne rade ni u ono malo gradova u kojima su izgrađeni. Isti je slučaj i sa industrijskom otpadnim vodama. Izgradnju pojedinih akumulacija namenjenih vodosnabdevanju nisu pratile odgovarajuće mere antierozivne zaštite u slivu, pa se one intenzivno zasipaju nanosom i dolazi do degradacije kvaliteta vode. Velike površine poljoprivrednog zemljišta u Vojvodini ugrožene su unutrašnjim vodama i ne mogu se intenzivno koristiti bez primene mera odvodnjavanja. Neefikasnost u radu postojećih sistema za odvodnjavanje rezultat je neadekvatnog održavanja kanala, drenažnih sistema i crpnih stanica. Poseban problem javlja se u kanalima koji, pored odvodnjavanja, služe i za navodnjavanje. Negativne pojave odražavaju se na sekundarno zaslanjivanje zemljišta, što dovodi do gubljenja plodnih poljoprivrednih površina. Potreba integralnog upravljanja vodnim resursima je zapostavljena i potpuno je izostala. Ne postoji izgrađena konzistentna hijerarhijska struktura i međusobna povezanost upravnih i stručnih institucija, počev od opština do republike, koji se sistematski bave problemom uređenja, korišćenja i zaštite vode. U oblasti vodoprivrede postoje veoma ozbiljni problemi koje je neophodno rešavati, počev od osmatranja i merenja režima voda, zatim, informisanja, upravljanja, pa do svih aspekata koji se odnose na uređenje, zaštitu i korišćenje voda. Ovi podaci koje sam izneo su sa sajta Ministarstva za nauku i potpisani od prof. dr Milorada Miloradova, direktora Nacionalnog programa za uređenje, zaštitu i korišćenje voda u Srbiji. Svakako, i u mnogim drugim dokumentima, u krajnjem i u sredstvima informisanja, mogu se čuti ovakve i slične informacije o stanju vode i vodotokova u našoj zemlji, tako da je u nekim sredstvima informisanja objavljeno da od 463 naselja u Vojvodini samo 44 imaju nekakav sistem odvođenja otpadnih voda. Većina opština ima problem sa otpadnim vodama iz ruralnih sredina koje nemaju izgrađenu kanalizacionu mrežu. U seoskim naseljima veliki problem predstavljaju i septičke jame. U srednjem i severnom delu Banata izražen je problem "žute vode" iz dubljih slojeva. Samo 25% stanovnika Banata pije ispravnu vodu. Oko 20% stanovnika Bačke pije ispravnu vodu. Ovo su svakako podaci koji treba da zabrinu one koji brinu o stanju vode i vodotokova u našoj zemlji, iako smo mi imali već Zakon o vodama. Novim zakonom svakako sve ono što je dovodilo do ovakvog stanja i ovakvih konstatacija nadam se da će biti u kratkom roku otklonjeno i da će se na drugačiji način, mnogo boljim gazdovanjem i odnosom prema vodama i vodotocima, obezbediti da i ova i naredna pokoljenja u našoj zemlji imaju zdravu pijaću vodu jer, kao što se moglo čuti, to će biti strateški resurs u 21. veku. Onoga čega bi još hteo da se dotaknem nakratko vezano je za zakon o šumama i apsolutno ono što je istaknuto kao projekcija u smislu investiranja u povećanje šumskog blaga, ako tako mogu reći, prihvatljivo je, jedino što je moje pitanje predlagačima - odakle će se obezbediti potrebna sredstva koja se planiraju za narednih 10 godina u iznosu 169 miliona evra, ako se godišnje dosad investiralo oko 11 miliona evra, a procene su da u narednom periodu, da bi se postigao stepen pošumljenosti oko 40-41%, da treba oko 44 miliona evra godišnje ostvariti u odnosu na situaciju i odnos ove države prema agrarnom budžetu? Odakle mislite da će se obezbediti ta sredstva ili se drugačijim načinom gazdovanja šumama prema ovom predlogu zakona mogu obezbediti ta sredstva? Dalje, ono što želim još kratko da dotaknem i da svakako čujem i mišljenje vas predlagača zakona odnosi se na organsku proizvodnju. Svakako, Predlog zakona koji ste dali u proceduru je dobar i konzistentniji je nego prethodni, ali suštinski njime se samo menja odnos prema sertifikacionim kućama koje su dosad, da tako kažem, slobodno radile iako nisu imale adekvatne akreditacije. Druge neke odredbe, koje se odnose pre svega na organsku proizvodnju i postojećim zakonom one nisu ograničavale proizvodnju, ali kao što ukupna poljoprivredna proizvodnja nije u onom obimu u ovoj državi, pogotovo organska poljoprivredna proizvodnja je nedovoljno razvijena i svega nekih 1.200 hektara je pod organskom biljnom proizvodnjom, što je apsolutno malo u odnosu na resurse, a ne znam kako će se uvećati u narednom periodu ako ste ove godine od ukupnog agrarnog budžeta planirali svega 10 miliona kao investiranje za organsku poljoprivrednu proizvodnju, pa time i pitanje da li ćete promeniti taj odnos nakon donošenja ovog zakona i uvećati ta sredstva za subvencioniranje organske poljoprivredne proizvodnje? Obzirom da je isteklo vreme, nadam se da će još u načelnoj raspravi ostati nešto vremena da ona pitanja koja nisam dotakao da ih apostrofiram.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
Poštovani ministre i članovi Vlade, veoma sam zadovoljan činjenicom da ste došli u ovolikom broju. To ukazuje da je ministar ozbiljno razumeo svoj posao i da je došao sa čitavim svojim timom saradnika kako bi ova rasprava bila kvalitetnija, ali s obzirom koliko zakona imamo na dnevnom redu i s obzirom šta smo mogli čuti u uvodnom izlaganju ministra, vaše prisustvo upotpunjuje jednu dobro izrežiranu predstavu u kojoj se, kako vidim, javljaju intenzivno i predstavnici vladajuće koalicije, kako bi tu sveukupnu predstavu o stanju i u srpskoj poljoprivredi, ali sada vidimo, pošto na dnevnom redu imamo zakone i o šumama i o vodama, dakle i u ovom segmentu, predstavili na najbolji mogući način i kako je u državi Srbiji sve u redu. Nama se više puta dešavalo da o bitnim zakonima iz oblasti poljoprivrede razgovaramo tako što smo suočeni sa desetak ili petnaestak zakona i prosto je nemoguće voditi kvalitetnu raspravu o svim tim zakonima. Danas imamo na dnevnom redu sedam zakona, nabrojaću ih: zakon o šumama, zakon o priznavanju sorti poljoprivrednog bilja, zakon o pivu, izmene i dopune Zakona o veterinarstvu, zakon o organskoj proizvodnji, vrlo važan zakon, Predlog zakona o obavljanju savetodavnih i stručnih poslova u oblasti poljoprivrede i, poseban skandal, u skupštinsku proceduru, neposredno pred početak ove sednice, dolazi i zakon o vodama. Treba danas da razgovaramo o jednom sistemskom zakonu, zakonu o šumama. Mislim da se slažete da to zaslužuje jednu celodnevnu raspravu. Danas treba da raspravljamo i o zakonu o vodama, takođe sistemski zakon, pa i to zaslužuje posebnu raspravu. Ali, vladajuća koalicija, pre svega ovde u Skupštini, želi da u što kraćem vremenu prođeviše zakona i da samim tim onemogući kvalitetnu raspravu. Poslanici DSS će raspravljati o svim zakonima. Ja ću se malo više skoncentrisati na zakon o šumama. Napominjem, u uvodu smo čuli samo par naznaka vezano za zakon o šumama. Opet je to jedan scenario jedne dobro izrežirane predstave, uravnilovke koja treba da uljuljka sve nas kako u ovoj oblasti sve funkcioniše na najbolji mogući način. Moja namera je da malo unesem dramaturgije u čitavu ovu priču, jer je stanje u srpskom šumarstvu dramatično, možda se čak može nazvati i tragičnim. Sada hajde da vidimo ko su tragičari u ovoj predstavi za koju ste mislili da tragičara nema i da sve ide po svom planu i po svom toku. Pred nama je zakon o šumama, posle skoro 20 godine novi predlog zakona. Koje su namere ovog zakona? Koje su posledice primene ovog zakona? Šta će se bitno promeniti u srpskom šumarstvu kao posledica primene ovog zakona? To je nešto što treba da čujemo od ministra. Dozvoljavam da je vama sektor poljoprivrede bliži, on je i značajniji i dotiče veći broj ljudi, ali takođe šumarstvo nije tako beznačajna privredna grana. Ona je bila značajnija u nekom proteklom periodu i sredinom 20. veka, ali ni sada nije beznačajna, a naročito po svojim potencijalima koje ima ta grana može da bude mnogo značajnija. Ovaj zakon je uveliko oslonjen na zakonska rešenja iz 1991. godine. Posledice primene tog zakona nam govore da se u proteklih 20 godina nije mnogo dobrih stvari desilo u šumarstvu i da kvalitet šuma kao osnovni resurs nije popravljen i nije unapređen, naprotiv. Ako se ovaj zakon oslanja, a on traži i određenu političku volju ili određeni politički stav, politički milje koji razume tu materiju i koji nije korumpiran, što je odlika proteklih godina kada govorimo o ovoj oblasti, onda možemo pretpostaviti i zaključiti vrlo jasno da će i posledice biti identične kao protekle dve decenije. Kakvo je stanje u javnim preduzećima "Srbijašume" i "Vojvodinašume"? Kakvi su finansijski bilansi u protekloj godini "Srbijašume"? Šta se to dešava u tom javnom preduzeću? Da li ste upoznati sa činjenicom da po prvi put "Srbijašume" uzimaju kredite od komercijalnih banaka, šumska gazdinstva, kako bi izmirili plate prema svojim zaposlenima? Da li je to domaćinsko gazdovanje Javnim preduzećem Srbijašume? Zašto se baš u ovoj godini po prvi put pojavljuje - da se šumska gazdinstva i da se Srbijašume zadužuju? Da li ste napravili analizu korišćenja resursa, kvaliteta zaposlenih? Šta se desilo u poslednjih godinu dana, otkako je nova koalicija došla na vlast? Koliko je novih ljudi zaposleno, struktura tih zaposlenih, obrazovna struktura tih zaposlenih? Da li su to ljudi iz struke? Nisu, to su politički kadrovi. Da li ima zaposlenih sada, dodatno aktiviranih penzionera iz stranke PUPS-a? Ima. Ko je direktor Srbijašuma danas? Da li je to neko iz struke? Nije. To su pitanja na koja vi treba da odgovorite. Mislim da ste i vi kao ministar zainteresovani da stanje u tom Javnom preduzeću ne bude gore za vreme vašeg mandata, a ono rapidno propada u poslednjih godinu-dve dana. Godine 2006. je usvojena Strategija razvoja šumarstva u Srbiji. Ona, između ostalog, predviđa vašu obavezu, kao ministra i Ministarstva, da izradite nacionalni šumski program, odnosno šumarski program. Zašto nije urađen? Znate zbog čega to nije urađeno? Zato što nacionalni šumarski program ne postoji - on ovim zakonom se razbija. Jedno je, ako i ovom Strategijom se predvidi da se pronađe optimalni nivo decentralizacije, to je jedna stvar i niko nije protiv toga. Sasvim je druga stvar, po mom mišljenju katastrofalna stvar,da mi pravimo dva nezavisna sistema. Pravimo Srbijašume na teritoriji uže Srbije i Srbija Vojvodinašume na teritoriji Vojvodine, da je tako to govori ovaj zakon. Program razvoja šumarstva od 10 godina će usvajati ovaj parlament. Gospodo poslanici, to vi ipak usvajate samo za teritoriju uže Srbije. Program razvoja šumarstva AP Vojvodine usvaja Skupština APV. Nadzor realizacije tog programa takođe vrši Ministarstvo Republike Srbije i određene ingerencije će imati srpski parlament, ali nadležnost nad kontrolom i nadzorom imaće u Vojvodini isključivo organi APV. Izvinite, to nije decentralizacija, to je razbijanje države – to želim ovde da kažem. Možda kolege poslanici nesvesno, i verujem da većina nesvesno učestvuje u stvaranju preduslova, da ne daj bože kroz određeno vreme stvorimo takvu administraciju koja je kadra da stvori državu. To se po ovom zakonu jasno vidi, da je intencija ovog zakona zapravo takva. Dakle, stanje u Srbijašumama? Zašto je ona tako rapidno počela da opada, odnosno finansijski pokazatelji da budu tako loši u proteklih godinu dana – to je odgovor koji vi nama treba da date? Šta se to dešava u tom Javnom preduzeću? Kakvo je stanje u Vojvodinašumama? Nešto bolje, ali ni tamo nije dobro. Šta se dešava sa šumskom inspekcijom? Šta se dešava sa Generalnim inspektoratom, koji je formiran kako ste vi postali ministar? Da li znate da su ti ljudi koji su postavljeni na ta mesta jako dobro organizovani. Deleći istu strast, a to je lov, dogovaraju se kako jedan drugome da nameste poslove i direktno su u sukobu interesa – da se šumski inspektori bave doznakama, da primoravaju inženjere na terenu da se bave doznakama, a pri tome ih primoravaju čak da se seče više nego što treba. Da li znate kako se troše subvencije u šumarstvu? Da li možete ovde da kažete da se te subvencije ne troše za plate, nego namenski za šta su namenjeni, za šta ste im novac prebacili? Da li znate šta je sa problemom otvorenosti šuma? Država gradi tzv. tvrde šumske puteve po nekoliko puta i sve to prolazi kroz organe u vašem Ministarstvu, dok neki šumski putevi nisu otvarani sada već dvadesetak godina i da jednostavno imamo prezrele sastojine koje se ne iskorišćavaju. Ti puteve koje gradimo po nekoliko puta za posledicu imaju da određene sastojine i površine iskorišćavamo više nego što je to potrebno. Dakle, da li znate kakvo je stanje u šumskoj inspekciji? Da li znate kakvo je stanje u Generalnom inspektoratu? Da li tu postoji kod najodgovornijih ljudi sukob interesa? Da li se oni bave poslovima kojima se ne bi smeli baviti, jer ujedno i nadziru te poslove? Kakav je status šumske inspekcije? Oni zavise od Srbijašume. Oni, umesto da ih kontrolišu, oni od Srbijašume dobijaju i sva sredstva i resurse – kola, pa čak i prostore i određene stvari koje su im potrebne za obavljanje njihove delatnosti. Kada govorimo o iskorišćavanju šuma najgore je iskorišćavati šumu za ogrevno drvo, ali naravno mi smo još uvek takva zemlja gde se pretpostavlja da 600.000 domaćinstava se još greje na taj energent. Prostom računicom kada pogledate, na 600.000 domaćinstava, kada uzmete neku prosečnu potrošnju, godišnje se potroši oko pet miliona kubnih metara ogrevnog drveta. Da li znate koliko se prijavi od strane Srbijašuma da je drveta potrošeno – najviše tri miliona? Da li znate koliko država izgubi novca, ne oporezujući ogrevno drvo? Po nekim paušalnim ocenama između sedam i deset miliona evra svake godine. Kakav je to javašluk u tim Srbijašumama i zašto se to toleriše? Zašto Srbijašume nemaju svog generalnog direktora? Zato što je to stvar nagodbe i političke trgovine unutar vladajuće koalicije. Kao što smo dobili pouzdane informacije, to je valjda pripalo stranci Ujedinjenih penzionera. Ujedinjeni penzioneri žele da gazduju srpskim šumama. To je jedan novi momenat, ali nije u redu – da mi budemo taoci takvog lošeg političkog dogovora i tako loše političke trgovine. Recite da li znate koliko je novih kadrova zaposleno i koja je obrazovna struktura? Odakle se tamo pojavljuju ljudi koji nemaju nikakve veze sa šumarstvom? Pri tome novca nema, ali u Direkciji novca ima za njihove visoke plate i visoke nadoknade. Ovaj zakon, kažem, nije bitan, odnosno nema bitne razlike u odnosu na Zakon iz 1991. godine i to je ono što je loše. On ne razdvaja javnu funkciju od poslovne funkcije, ne pravi jasnu razliku, a on bi to trebalo da uradi. Pogotovu ovaj zakon je štur u tom pogledu da daje vama – da ćete vi naknadnim uredbama definisati mnoge stvari, što takođe nije dobro. Intencija da sve kontrolišete, pokazuje se i vidi jasno u jednom dobrom predlogu da se formira šumarska komora, što je svakako dobro i potrebno. Ali, takođe ima jedan predlog u zakonu, koji ovde imate u članu 93 – gde želite apsolutnu kontrolu te komore. Znači, Inženjerska komora, Upravni odbor Inženjerske komore čine predsednik, potpredsednik, tri predstavnika ministarstva i dva predstavnika nadležnog organa AP. Kakva je to onda inženjerska šumarska komora? To je komora koju formira Vlada, u kojoj Vlada ima većinu pet prema dva. To je baš uvreda, jedan šamar za struku i to vam svakako nije na čast. Govorimo o ravnomernom regionalnom razvoju. Predložio sam jedan amandman – zašto bi sedište te Inženjerske komore bilo u Beogradu? Zašto sve mora da bude u Beogradu? Da li u Beogradu raste najviše šuma? Možda najviše platana raste po ulicama, ali sasvim je sigurno da beogradsko gazdinstvo nije najznačajnije i da postoje centri kao što su: Loznica, Boranja, postoji Ivanjica, postoji Kučevo. Zašto ne izvršimo tu decentralizaciju? Predložio sam da sedište te komore bude u Loznici. Zašto ne bi bilo? Zašto sve mora da bude u Beogradu ili u Novom Sadu? Čuo sam da ste taj predlog odbili. Dakle, sve je u redu, predložiti puno zakona, reći da je to potreba za usaglašavanjem našeg zakonodavstva sa EU, ali to nije suština. Suština jeste da li primena tih zakona poboljšava određeni sektor ili ne. Kažem vam sad da ovaj zakon o šumama neće poboljšati stanje u srpskom šumarstvu. Izneo sam par argumenata i imam ih još dosta. Postavlja se onda pitanje – zbog čega mi donosimo taj zakon? Da bi na listi Ministarstva poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva pisalo kako je predloženo i usvojeno na desetak zakona, i kako smo bliži EU i kako ćete od neke nadležne komisije dobiti pozitivnu ocenu? U redu, ali kakve koristi od toga imaju građani? Kakve koristi od toga ima struka? Kakve koristi od toga ima, u krajnjoj liniji, država, ako se ovakvo stanje stvari nastavi ili, ne daj bože, čak nastavi da se pogoršava i produbljuje? Dakle, "Srbijašume", "Vojvodinašume" - džinovi naše države na staklenim nogama. Generalni inspektorat, šumske inspekcije, sve je to jako lepo umreženo na štetu države. O tome treba da razmišljate i tome je trebalo prilagoditi zakon, da se razbije ta međusobna veza koja je na štetu šuma i šumarstva. Ostaviću još tri minuta za izlaganje na kraju.
Ovlašćeni predstavnik Zoran Nikolić ima dva minuta i 30 sekundi da iskoristi nakon rasprave po prijavama za reč. Pre nego što nastavimo rad, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite da vas obavestim o tome da deo današnje sednice, deo našeg današnjeg rada, počevši od 13.00 časova, sa galerije velike sale Doma Narodne skupštine prati grupa studenata četvrte godine Ekonomskog fakulteta Univerziteta u Beogradu i to: Andrea Todosijević, Mirela Kondić, Irena Marković, Jovo Popović, Dragan Mitić, Milorad Tunić, Ivana Bogdanović, Jelena Pejić, Ljiljana Cmiljanović, Marija Nikčević, Nemanja Miletić, Jovan Joksimović, Dejan Krkljuš, Ivana Stević, Ivana Marjanović, Nikola Božinović, Dušica Tasić, Vladan Marjanović, Tea Lucić, Igor Despotović, Mladen Vučićević, Darko Ilić, Milan Aleksić, Mirjana Vasić, Miodrag Milovanović, kao i njihovi profesori Emilija Manić, Svetlana Popović i Slavica Lazarević. Dobrodošli u vašu kuću, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Za reč se javio ministar Saša Dragin.
Zahvaljujem se uvaženom narodnom poslaniku na diskusiji. Ovo je vrlo ozbiljna tema i mogu da vas informišem da je, što se tiče rada Generalnog inspektorata i šumsko-lovne inspekcije, tokom prošle godine izvršeno 16 hiljada nadzora. U tim nadzorima je nađeno osnova za podizanje 3.977 prekršajnih prijava, 173 krivične prijave i 71 prijava za privredni prestup. Poštovani narodni poslaniče, vi se u vašoj diskusiji izneli ozbiljne optužbe na rad Javnog preduzeća "Srbijašuma", odnosno njegovih zaposlenih, kao i optužbe za nelegalan rad inspektora u Generalnom inspektoratu Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Ono što mogu da primetim, to je da ste vrlo detaljno opisali kakva su to prekršajna ili krivična, ili već kakva druga dela, u ovom slučaju izvršena. Očekujem da, s obzirom da ste jako dobro upoznati sa time, u vrlo kratkom roku Ministarstvu poljoprivrede dostavite sve dokaze o izvršenju tih dela ili, na kraju krajeva, policiji. Ukoliko to ne uradite, imate moju reč da ćete odgovarati za krivično delo neprijavljivanja krivičnog dela, krivično delo pomoći izvršiocu nakon izvršenog krivičnog dela, odnosno krivičnog dela prikrivanja izvršenja dela. Svaka reč koja se u ovom parlamentu izgovori je javna. Svaka reč treba da bude dobro odvagana i svaka reč treba da ima veliku ozbiljnost i da iza te reči stoji mnogo razloga što je ona izgovorena. Moj cilj i jedini cilj je da se unapredi sektor, ne samo šumarstva, nego i vodoprivrede i poljoprivrede. Iskreno stojim iza toga. Ukoliko možete da mi pomognete u tome, biću vam zaista zahvalan. Verujte mi, ukoliko ovakve stvari koje ste malopre izneli postoje, da ću biti prvi da to iznesem u javnost i da te probleme rešim. Zato vas molim još jednom da ukoliko postoje takve informacije, a vidim da ste vrlo detaljni upoznati sa njima, da nam što pre to dostavite, a ja vam obećavam da ćemo mi te informacije hitno dostaviti organima koji treba takve stvari da ispitaju.
Narodni poslanik Zoran Nikolić, pravo na repliku.
Reći ću vam dve stvari. Nemojte nikada pretiti narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini.
Narodni poslaniče, da je bilo koji učesnik sednice pretio narodnom poslaniku bio bi upozoren, pa ako bi nastavio bio bi opomenut. Ukoliko ste pažljivo slušali ministra Sašu Dragina, ministar Saša Dragin je dao obaveštenje na čega je obavezan u postupanju u slučaju…
Na šta! Govorite ispravno.
Na šta, tačno, u Vojvodini se kaže - na čega. Izvinjavam se. Molim vas bez dobacivanja. Na šta je obavezan u slučaju da se daju informacije o krivičnom delu, a da lice koje informacije o počinjenim krivičnim delima daje ne želi da da dokaze, odnosno da postupa dalje kada su informacije o krivičnim delima u pitanju. Molim vas da ne iznosite netačne tvrdnje o pretnjama narodnim poslanicima, jer se radi o vrlo ozbiljnoj tvrdnji i podsećam vas na odgovornost za javnu reč. Nastavite.
Zahvaljujem. Drugu stvar koju hoću da vam kažem, da ja pod pretnjama reagujem sasvim drugačije, da je to za mene motivacija.
Narodni poslaniče, niko vam nije pretio. Molim vas da poštujete Poslovnik Narodne skupštine, da se sa poštovanjem odnosite prema drugim učesnicima sednice i da imate svest o tome da je težina i uticaj vaše javne reči ogromna. Pretio vam nije niko. Da se iko usudio, to bi bilo sprečeno od mene kao predsedavajuće. Izvolite.
Ja sam te izrečene reči svestan ili nesvestan, ali imam pravo na tu reč kao narodni poslanik i niko mi to pravo ne može osporiti. Između ostalog, imam ustavno pravo i zaštićeno pravo da u ovoj skupštini govorim o stvarima o kojima želim da govorim. Ovde je data kvalifikacija da sam detaljno upoznat sa detaljima učinjenih krivičnih dela. Samo sam vas obavestio da su revijerni inženjeri pod velikim pritiskom zahvaljujući spregama koje postoje između šumske inspekcije i Generalnog inspektorata i da je jedan od bitnih faktora zašto se šuma koristi više nego što treba, prekomerno, između ostalog zato što se vrši pritisak i zato što je sasvim prirodno i moguće da neko ko je u šumskoj inspekciji i Generalnom inspektoratu vrši pritisak i može da utiče ko će vršiti doznake u šumi. Nemam nameru da ništa dodam ili oduzmem od onoga što sam rekao i što sam sada ponovio. Da sam na vašem mestu, znam šta bih radio, ali vi ste ovde izvršna vlast, ovo je zakonodavna vlast i granica je jasna. Moj posao kao predstavnika zakonodavne vlasti jeste da vas upozoravam, a rekao sam da je krajnje dobronamerno, o informacijama koje su do mene došle. Nemam nameru da učestvujem u bilo kakvim procesima, ali to pravo vama i ne osporavam i to je ona pretnja koju niste smeli ovde da kažete, jer narodni poslanik ima pravo da ovde iznese… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, drugi put vas upozoravam.) Vi mene možete upozoravati koliko god hoćete, vi ne treba da se mešate prvo u ovaj razgovor. .. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, upozoravam vas da kršite Poslovnik, da se na nepristojan način obraćate predsedavajućem i…) Ne, vi ste vrlo nepristojni, kao i uvek. (Predsedavajuća: da me ne primoravate na izricanje kaznenih mera.) Naravno, i to je nepristojno sa vaše strane, ali izvolite.
Narodni poslaniče, drugi put vas upozoravam da je sledeće vaše kršenje Poslovnika i ponašanje mimo odredbi koje propisuju način ophođenja između svakog od učesnika sednice moja obaveza po članu 100. da izričem mere. Molim vas da to ne činite, imate još 30 sekundi, vaše replike.)
Zahvaljujem, sasvim je dovoljno. Još uvek verujem da živim u demokratskoj državi i da imam pravo da kažem ono što mislim kao narodni poslanik. Ovo što se ovde sada dešava govori da ovo baš nije demokratska skupština i podseća na ona stara komunistička vremena iz kojih vi očigledno imate prakse. U vašem kozaračkom kolu, gospođo Čomić, nikada neću igrati. U politiku sam ušao da napravim od ove zemlje demokratsku državu i verujte mi, pošto ste vi na tom putu, verujete mi da ćete sa tog puta biti sklonjeni, jer ste brana demokratskoj državi.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Saša Dragin. Izvolite.
Hteo sam da zamolim uvaženog poslanika Nikolića da ostane na sednici, jer sam želeo samo da kažem da je upravo ponovio da poseduje informacije da je bilo nezakonitih radnji u radu Generalnog inspektorata i da postoji sprega između šumarske inspekcije, šumske inspekcije, što je rekao, i Generalnog inspektorata. Naravno da postoji sprega, pošto šumsko-lovni inspektori rade u Generalnom inspektoratu. To nije sprega. To se zove zaposleno lice. To je prva stvar. Druga stvar, pošto je ponovo potvrdio da postoje informacije o nelegalnim radnjama i da on poseduje informacije, ponovo ga molim da te informacije iznese. Ukoliko je to u domenu rekla-kazala, ukoliko je to u domenu onoga što je malopre rekao, da postoji mogućnost, ipak bih zamolio da se, zaista, takve stvari ne iznose na ovom uvaženom mestu, iz prostog razloga jer se vređa dignitet i Skupštine i državnih organa koji rade svoj posao.
Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set zakona i uglavnom ću se obratiti poslanicima u vezi zakona o šumama, dok će ostali poslanici SRS govoriti o ovim preostalim zakonima. Retke su prilike kada Narodna skupština može da raspravlja o srpskim šumama, o tom bogatstvu kojim Srbija još uvek raspolaže. Ovaj zakon je dugo pripreman. Postajale su najave još od 2004. godine, tako da je, konačno, posle šest godina došao i taj dan. Možemo se pohvaliti nekim šumskim bogatstvom. To govore brojke o procentu šumovitosti u Srbiji, o procentu degradiranih šuma, izdanačkih šuma, odnosno šuma panjača, koje su daleko ispod proseka u Evropi. Te brojke izgledaju ovako, o tome ste već čuli ovog dana. Ukupna površina pod šumom iznosi 29% na teritoriji Srbije. Prosek u Evropi je 47%. Od ukupne površine, pod šumom u Srbiji samo 28% spada u visoke šume, odnosno u šume semenog porekla, što je procenat koji zabrinjava. To što će Srbija na osnovu nacionalne strategije za pristupanje EU ratifikovati međunarodni sporazum o tropskom drvetu neće imati neki značaj za naše šumarstvo u Srbiji. Ovaj zakon inače prati jedna kvalifikacija poznata i zaposlenima u Upravi za šume, a i u javnim preduzećima, gde je ovaj zakon jedan skup zakona, ne samo sa aspekta predviđenih sredstava od skoro jedne milijarde evra za period od 10 godina za unapređenje stanja šuma u Srbiji, već i sa aspekta nekih radnji koje su predviđene ovim zakonom. Što se tiče ovih procenata šumovitosti u Srbiji, zatim procenata koji se odnose na visoke šume i izdanačke šume, činjenica je da se do njih došlo na osnovu izveštaja o sprovođenju godišnjih planova gazdovanja šumama, odnosno izvođačkih projekata koji se izrađuju za svako odeljenje posebno. Verujem, a to verovatno znaju i gospoda iz Uprave za šume, da postoji sigurno bezbroj odeljenja u Šumama Srbije koje samo na papiru imaju neku konkretnu drvnu masu, a u stvari su desetkovane sečom stabala mimo doznake, a samim tim i mimo izvođačkog projekta. Postoje čitavi predeli koji su bukvalno očišćeni čistom sečom, a još uvek se vode da su to predeli obrasli visokom šumom. Ovo vam govorim iz nekog svog iskustva što se tiče šumarstva. Znate i sami kada se zacrta u nekom šumskom gazdinstvu planirana proizvodnja, recimo, 15 hiljada metara kubnih trupaca od semeničkog drveta i recimo, 30 hiljada metara ogrevnog drveta i kako se bliži kraj godine količine nema, a doznakom se upravo pokrila samo ta količina koja je nedovoljna. Novi izvođački projekat se ne može donositi u pola godine za tu istu godinu, tako da onda nastupa ono što sam maločas govorio. To lažno stanje se potom prenosi iz godine u godinu i kao takvo nepotpuno ulaze u plan razvoja šumskog područja i sada se tešimo da imamo taj procenat šumovitosti u Srbiji. Naravno da niko od nas ne želi da nam šume tako izgledaju, ali ako mislimo da unapredimo šumarstvo i da povećamo šumovitost u Srbiji moramo da sagledamo pravo stanje na terenu. Ovde se odmah javlja drugi problem. O čemu se radi? Kada se neplanski vrši seča u nekom ili nekoliko odeljenja neke šumske uprave, a u izvođačkim projektima to nije u tom obimu predviđeno, dolazimo do situacije da imamo čitava prostranstva sa izuzetno proređenom šumom, ako ne i potpuno posečenom čistom sečom. Neophodno bi bilo sada izvršiti sanaciju tih odeljenja i to pošumljavanjem, ali kako to uraditi, kako to predvideti izvođačkim planom, kada tamo na osnovu stanja u materijalnim knjigama ima i te kako drvne mase. Da ne govorim o stanju u privatnim šumama, koje je još gore i gde imamo dosta drastičnije izraženo pustošenje šuma. Kada smo već kod čiste seče koja je i ovim zakonom predviđena, članom 9, uz određene uslove, želeo bih da u ime svojih kolega pružim određene sugestije predlagaču. U članu 9. stav 4. nigde nije pomenuta situacija šta činiti sa šumom koja je uništena požarom. Pominju se samo opožarene neobrasle površine. Kod lišćarskih vrsta, sušenje stabala posle požara se kasnije manifestuje i to obično počinje od panja, otpadanjem kore, da bi se posle nekih tri do pet godina sasvim osušilo. Kod četinara se to manifestuje odmah i štete su mnogo veće. Vi ste samo predvideli otvaranje protiv požarnih linija i ništa više. Ako želimo da sprovedemo saniranje šume po članu 16, ispada da to neće biti moguće, jer vi tako nešto i ne predviđate ovim članom, osim što u stavu 3. člana 16, predviđate obavezu izvršenja sanacije požarišta. Kako će se pošumiti ta površina, to požarište ako prvo ne posečete uništeno drveće? Logično je pitanje, ako ih ostavite da se suše, da padaju, a tada nestaje sklopa, na toj površini niko živi neće moći da se probije od žbunja, zbog korova popadalih i izukrštanih stabala itd. Osim toga, ta stabla će tada imati mnogo veću vrednost ako se poseku već prve godine posle požara nego da se čeka da se sasvim osuše. Podneli smo amandmane na ove čl. 9. i 16. i mislimo da će njihovo usvajanje biti od koristi gazdovanju šumama. Da bi zaokružili ovu priču o požarištima, predložio bih vam da u cilju sagledavanja pravog stanja stvari na terenu, pokušate sa ortosnimanjem terena pod šumama. Svaka nelogična čistina u šumi vrlo brzo se može locirati, a zatim proveriti da li stanje na terenu odgovara onome što piše u osnovi. Taj metod već uveliko koriste mnoge opštine zbog donošenja generalnog urbanističkog plana i po prvim reakcijama znatno se olakšava taj proces jer, ponavljam, bez pravog polaznog stanja šuma ništa nećemo uraditi. Kada smo već kod projekta tih planova vezanih za rokove izrade, želeo bih da prenesem jednu sugestiju, ali i ocenu ljudi iz šumarske struke, koja bi mogle da utiče da promenite neke odredbe. Rok za donošenje izvođačkog projekta je 31. oktobar i taj rok bi trebalo pomeriti, ukoliko je moguće, do 30. novembra, eventualno do 15. novembra. Izrada izvođačkog projekta je obiman i zahtevan posao koji će inženjere, odnosno revijerne inženjere maltene zarobiti u kancelarijama upravo kada su najpotrebniji na terenu, u šumi, radi privođenja kraju započetih seča, pogotovo oplodnih seča. Oktobar je realno poslednji mesec u toku godine kada se nešto još uvek može uraditi pre pojave snega, ali zbog izrade izvođačkih projekata, umesto u šumi, inženjeri će sedeti u kancelariji. Samim ti bi se rok za donošenje godišnjeg plana pomerio za onoliko dana za koliko bi se rok za izradu izvođačkih projekata pomerio. Sada bih vas zamolio da obratite pažnju na član 27, jer otvorene zamerke imaju i direktori gazdinstava, i upravnici šumskih uprava i šumarski inženjeri. Zamerke se tiču konkretno stava 2, u kome se kaže da se nova osnova, program, donosi najkasnije šest meseci pre isteka roka važenja prethodne osnove. Ako nije u pitanju štamparska greška, onda će ovo biti jedan problem koji će se s mukom prevazilaziti. Vi na ovakav način primoravate nekog ko radi na izradi osnove, odnosno programa gazdovanja šumama da na buduću osnovu kalemi rekao bih na bivšoj osnovi kojoj nedostaje jedna godina, anajmanje šest meseci do isteka perioda od deset godina. Kako zamišljate da neko nastavi kontinuitet sa prethodnom osnovom, ako se silom zakona pojavila ta rupa od najmanje šest meseci? Na kojim pokazateljima će se izrađivati buduća osnova i da li inženjeri treba da budu, rekao bih, proroci da znaju kako će se poslovati tih poslednjih šest meseci, da bi ti poslovi koji se nisu još ni dogodili bili spona za izradu nove osnove? Ta poslednja godina je u stvari jedan vremenski period kada se može sve uraditi, to dobro znaju oni koji rade u šumarstvu. Taj period je bukvalno van kontrole. I posle donošenja nove osnove, koja će se zasnivati delom na izveštaju o prethodnoj, a koja će biti okrnjena za poslednju desetu godinu, niko se više na taj period neće obazirati, niti će se vraćati. Što se tiče čuvanja planova po članu 37, to se odnosi samo na planove gazdovanja šumama. Bilo bi veoma nužno, ako želimo da imamo kontinuitet u praćenju razvoja svakog odeljenja u okviru gazdinskih jedinica, da se i ti izvođački planovi trajno čuvaju zajedno sa doznačnim knjižicama, što je veoma bitno. Tako bi se znalo apsolutno sve o tom odeljenju, o svim sečama, sanitarnim, oplodnim, zaštitnim, o bolestima, o štetočinama, eventualnim pošumljavanjima, požarima, ukratko imali bismo pregled čitave ophodnje jednog odeljenja. Taj posao bi se generacijski prenosio na one koji gazduju šumama, jer ophodnja je dug period u životu jedne drvenaste vrste, recimo, ophodnja evropske bukve, fagus silvatice, traje 120 godina. Sada bih prokomentarisao član 58. koji se odnosi na doznaku stabala za seču i ujedno član 95, koji se odnosi na licencu za obavljanje stručnih poslova u gazdovanju šumama. Na osnovu predloga zakona, ubuduće će šumarski inženjeri, koji su inače vršili doznaku stabala za seču, morati da polažu stručni ispiti za sticanje licence, možda i pred članovima komisije koji u životu nisu platili označni čekić, osim dok su se školovali. Bez obzira što su inženjeri profesionalno to radili, možda 15, 20 ili 30 godina, sada posle tolikog iskustva u gazdovanju šumama moraju, dobar deo njih u poodmaklim godinama, da polažu taj ispit. Ministri bi trebalo da prilikom izrade programa polaganja ispita predvidi mogućnost dodeljivanja automatski licenci inženjerima koji su na poslovima gazdovanja šuma radile recimo 15 ili više godina. Ovako ćemo imati navalu hiljade zaposlenih iz "Srbijašuma" i ostalih javnih preduzeća da polože i taj, u nizu ostalih, ispit. Takođe bih se osvrnuo na član 70, koji se odnosi na gazdovanje šumama u državnoj svojini. Jedno mišljenje takođe vlada među zaposlenima u javnim preduzećima koja gazduju šumama u državnoj svojini, a to je da ih ovim zakonom stavljate na neki način u podređen položaj, da ste kao pandan javnim preduzećima pripremili privredna društva u šumarstvu, čiji će osnivač takođe biti Republika Srbija. Stvara se nekakva DOO ili AD sa ograničenom odgovornošću i krenu da posluju. Ali, kako, na kom delu šuma, sa čime, to je posebno pitanje. Poznato je, a u prilogu je data podela teritorije Republike Srbije na šumska područja. Maltene teritorija je skoro stopostotno podeljena i prosto se pitam koje su to šume, koji su to delovi šumskih područja koji će sutra pripasti nekom privrednom društvu. Znamo da postoje neke manje opštinske šume na opštinskom zemljištu, zatim remize ili zaštitni pojasevi drveća i to semože razumeti, mada će i to opsluživati kadar "Srbijašume" ili nekog drugog javnog preduzeća. Ne verujem da će neko zapošljavati desetak inženjera, tehničara, administratora za 20-tak hektara šuma veličine dva odeljenja u nekoj gazdinskoj jedinici. Pitanje je- krije li se nešto iza ovakvog zakonskog predloga? U članu 71, koji se odnosi na poslove u šumama sopstvenika za koje se donosi program, pominje se Udruženje sopstvenika šuma koje bi trebalo da poseduje više od 100 hektara šuma i koje može da ima zaposleno stručno lice. Međutim, kada su u pitanju udruženja sopstvenika u oči upada član 73, koji kaže da će upravo ta udruženja imati prioritet pri korišćenju sredstava budžetskog fonda. Sada pitam – u odnosu na koga će imati prioritet, recimo, jedno udruženje sopstvenika koje se na primer nedavno formiralo u istočnoj Srbiji, tačnije u Podgorcu? Da li možda u odnosu JP "Srbijašume" ili drugo javno preduzeće ili nacionalne parkove? Ovo su sve nejasnoće koje zbunjuju zaposlene u javnim preduzećima koje gazduju državnim šumama. Što se tiče ekološke strane ovog zakona, pomenuo bih član 49. koji se odnosi na odlaganje otpada u šumi. Poznato je da su šume, zbog svog prostranstva, nenaseljenosti, zbog prirodnih karakteristika, vrtača, jama i pećina, jako pogodne za odlaganje opasnog otpada, koga je sve više i više u našem okruženju. Vi ste predvideli da se smeće, otrovne supstance i opasni otpad ne smeju odlagati u šumi i na šumskom zemljištu na udaljenosti manjoj od 200 metara od ruba šume, znači, na 250 metara i više može sve, te jedino oaze čistog vazduha, čistih izvorišta, mogu da se očas posla pretvore u najcrnje deponije opasnog otpada. U istom ovom članu ste predvideli zabranu izgradnje objekata za skladištenje, preradu ili uništavanje smeća, otrovnih supstanci i ostalog opasnog otpada. Da upravo tako vaše kolege ministri misle drugačije, daću vam konkretan dokaz. Gospodine ministre, kada se povela oštra diskusija oko izgradnje postrojenja za fizičko-hemijski tretman opasnog otpada kod Ćuprije, a u pitanju je prerada 43 hiljade opasnih materija godišnje, ministar Oliver Dulić, da bi nam objasnio da se ne radi o vojnim parcelama kod Ćuprije, a pogrešio je, već, verovali ili ne, o Pasuljanskim livadama. Evo šta se kaže u zapisniku sa sednice Odbora za zaštitu životne sredine od 21. aprila 2009. godine. ''Ministar je dodao da je Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja ušlo u pregovore sa Ministarstvom odbrane o ustupanju zemljišta vojnog kompleksa, obratite pažnju, Pasuljanske livade za ovaj projekat, zbog toga što je na toj teritoriji niža koncentracija naseljenosti stanovništva. Pored toga, izgradnja ovog centra na teritoriji opštine Ćuprija (a u stvari na teritoriji opštine Despotovac) doprineće bržem ekonomskom razvoju opštine i biće otvoreno oko 200 novih radnih mesta, a dodatna sredstva će biti uložena u razvoj infrastrukture.'' Znači, ministar Oliver Dulić je imao nameru da jedno postrojenje za preradu opasnog otpada smesti u srce šuma južnog Kučaja. Mislim da nije potrebno da vam govorim kada se radi o tim šumama i što je još gore radi se o šumama koje su Zakonom o restituciji iz 2006. godine vraćene SPC. Ovo je uvod u diskusiju koja će se odnositi na manastirske šume, koje po istorijskim, kulturnim i tradicionalnim vrednostima treba da dobiju poseban tretman po ovom zakonu, ali to je nažalost izostalo. Manastirske šume bile su priznate posle sloma srpske države i u tursko doba. Takođe, knez Aleksandar Karađorđević 1847. godine odredio je državnu komisiju za ograničavanje šuma manastira Ravanica i drugih manastirskih šuma. U prvom srpskom Zakonu o šumama iz 1891. godine postoji odeljak posvećen manastirskim šumama i počev od člana 81. koji je izvorno glasio – postupanje sa manastirskim i crkvenim šumama. U ovom sadašnjem zakonu uspeo sam da samo na jednom mestu pročitam o manastirskim šumama. Međutim, posle donošenja Zakona o restituciji 2006. godine jedan deo šuma u Braničevskoj eparhiji, a verovatno i širom Srbije, nije vraćen SPC. Među njima su i šume manastira Ravanice. Problem je očigledno u tome što se na jednom delu od približno 1.200 hektara nalazi vojni poligon "Pasuljanske livade". Taj vojni poligon obuhvata tačno 61 hektar i 15 ari od tih manastirskih šuma, ali ipak zbog tog je blokirana imovina SPC na svih 1.200 hektara. Ono što se može reći za pomenute šume je da su u velikom procentu degradirane ili prosto rečeno uništene dejstvom minsko-eksplozivnih sredstava, veoma čestim požarima itd. SPC ne spori da vojni poligon postoji i dalje tamo gde jeste i da će i sama crkva preuzeti sve odredbe iz ovog ugovora o zakupu zemljišta, zaključenog 17.1.2006. godine između "Srbijašume" i Ministarstva odbrane. U ovom predlogu zakona ste u obrazloženju naveli cifru od blizu milijardu evra za unapređenja šuma. Jedan deo tih sredstava biće izdvojen i za sanaciju oštećenih sastojina, kao i sastojina koje su opožarene, i to je neki ukupan iznos od 66 miliona evra za period od 10 godina. Ovo navodim zbog jedne, rekao bih, nerealne, u ovom trenutku ideje koja je proteklog meseca zaokupljala javnost u Srbiji, a ticala se problema platana. Verujem da se i sam gradonačelnik Beograda, Đilas, neće usuditi da sprovede ideju kupovine 400 stabala platana prečnika oko 20 santimetara, i to iz inostranstva, kako bi se nadomestio postupak uklanjanja tih platana u Bulevaru kralja Aleksandra. Ta ideja je prezentovana u Gradskoj skupštini članovima Odbora za zaštitu životne sredine. Imali smo priliku da vidimo na snimcima kako veliki tegljači vuku niskonoseće prikolice sa po dva stabla sa korenom i dizalice uz čiju pomoć se sade ta stabla. Cela ta operacija – platan, kako bih rekao, koštala bi grad Beograd i Srbiju, verovali ili ne, milion evra, po rečima samog gradonačelnika. Jedno takvo stablo u rasadniku u inostranstvu košta između 1.500 i 2.000 evra, plus troškovi transporta, sadnju, održavanje. Pitam vas – da li možemo sebi dozvoliti takav luksuz da u ovoj bedi, krizi izdvojimo milion evra za kupovinu drveća? Samo da napomenem, završavam, za pošumljavanje jednog hektara, recimo, sadnicama crnog bora potrebno je izdvojiti ukupno oko 100.000 dinara. Tu su troškovi sadnica, transporta i radne snage. Za milion evra, koji se planiraju za kupovinu, ukoliko do toga dođe, platana, a to je 100 milina dinara, može se pošumiti ravno 1.000 hektara goleti, odnosno 10 kilometara kvadratnih. Mislim da sam bio dovoljno jasan. U Srbiji se mogu naći sadnice kojima bi se uredno uredio drvored u pomenutom Bulevaru, doduše manjih prečnika, ali opstaće sasvim sigurno onoliko koliko im to Beograđani dozvole.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Pre svega bih hteo da se iskreno zahvalim gospodinu Iliću na izuzetno konstruktivnoj i jako dobroj diskusiji. Vidi se da je izuzetno dobro proučio zakone, pogotovo Zakon o šumama. Hteo bih samo par stvari da kažem. Čisto da ne bi dalje u raspravi imali razne podatke, pošto sam video da je par puta pomenuto 35, 40 i 47% pošumljenosti u zemljama EU. Tačan podatak je, sada smo proverili, na zvaničnom njihovom veb sajtu 33% pošumljenosti u EU. Srbija je 29,1%. Generalno, uzimajući u obzir da smo zemlja koja se nalazi na jugu, spram tih zemalja koje su u nekoj centralnoj i južnoj Evropi, sa njima možemo da se takmičimo po pošumljenosti šuma, čak smo i dobro pošumljeni. Kod nas je daleko veći problem u tome što je neravnomerna pošumljenost i to je ono što moramo da ispravimo, odnosno sastav tih šuma, kvalitet, sortiment. Što se tiče vaše diskusije, mogu da kažem da bi generalno vašu sugestiju mogli da prihvatimo na Odboru. Iskreno se nadam da će gospodin Mašić da nam pomogne u tome. Lično smatram da đubretu generalno nije mesto nigde sem na adekvatnim mestima, a to su mesta za reciklažu, tako da što se mene tiče imate moju apsolutnu podršku za vaš predlog da se đubrišta udalje na najmanje 400 metara od oboda šume. Što se tiče vašeg pitanja vezano za licence, jednostavno, to je praksa u svim zemljama. Naravno da možda, da tako kažem, ide na čast nekog inženjera koji je 20 godina u šumi i radio taj posao da sada mora da polaže za licencu, ali jednostavno to mora jednom da se počne. U tom prvom naletu možda ćemo malo njih da potcenimo, ali oni koji budu dolazili posle njih će to će da budu mladi inženjeri koji će polagati. Pošto imate komoru, da bi bili član komore, znate da morate da imate licencu. Nije to samo tu, nego u bilo kojim inženjerskim komorama to je jednostavno praksa. Što se tiče inventara šuma, ortofoto snimci cele Srbije se generalno rade, koliko sam upoznat, preko Republičkog geodetskog zavoda. Ono što je za nas jako važno, to je onaj deo vezan za poljoprivredne površine, jer hoćemo da unapredimo i naš sistem na takav način da možemo da pratimo na osnovu tih sistema i da digitalizujemo sve površine u Srbiji. Na takav način ćemo znati tačno bukvalno ko je vlasnik, kakva je proizvodnja, koja količina proizvoda, u kom sistemu proizvodnje, da li je organska, da li je neorganska, koliko proizvodi đubriva, da li koristi za stočnu hranu. Generalno, iz toga možete da izvučete niz podataka. Taj sistem se pravi u Ministarstvu poljoprivrede za Upravi za agrarna plaćanja. Ali, što se tiče inventara šuma, urađen je 2009. godine. Možda nemate novu informaciju, ali 2009. godine smo uradili inventar šuma i tačno imamo po vrstama, po površinama i po vlasništvu ceo inventar šuma. Ne mogu da kažem da smo zadovoljni onim što smo našli, ali se trudimo da to poboljšamo. Ono što je takođe jako bitno, to je da se ovim zakonom otvara mogućnost daleko boljeg finansiranja novih zasada šuma. Ono što je takođe bitno je to da se otvaraju mogućnosti pošumljavanja nekih površina koje do sada nisu mogle da se pošumljavaju, to je ono što je jako važno, odnosno da se šumama proglašavaju neke površine koje do sada nisu predstavljale šumske površine i samim tim nisu bile zaštićene od nelegalne seče, kao što su vetrozaštitni pojasevi koji su, morate priznati, izuzetno važni, pogotovo na severu zemlje gde šuma nema, pogotovo u Banatu. Za nas je takođe jako važno da se sredstva zaista namenski koriste. Spremni smo, pošto znate da je moj stav da ne moraju svi novci da idu iz Beograda odnosno iz Novog Sada, da se vrši što više decentralizacija, i mi smo 87 fondova lokalnih za razvoj poljoprivrede po celoj Srbiji osnovali da bi baš sredstva iz Republike prebacili na lokal i na takav način omogućili lokalu da oni odlučuju šta će sa tim sredstvima, na koji način će sredstva da troše. Spremni smo i da razgovaramo o tome da pomognemo lokalnim samoupravama da deo tih naknada koje će se koristiti za pošumljavanje baš idu lokalnim samoupravama, jer lokalne samouprave imaju želju da se takođe uključe u ovaj posao.Na kraju krajeva, mislim da je to dobar način da se i lokalna rukovodstva malo uposle i malo obrazuju vezano za potrebe za pošumljavanjem. Vrlo često se dešava da lokalne samouprave to ne znaju i da ne shvataju bitnost šuma. Recimo, znam da je prethodna lokalna samouprava u Kikindi pred izbore posekla, ne znam koliko stabala, ako se ne varam, celtisa, da bi podelila kao ogrev. To je jedan strašan zločin prema tom drveću koji je učinjen. Jednostavno, to ne sme da se radi. Iz tog razloga, mislim da je ovo najbolji način da mi pokažemo da lokalna samouprava treba da preuzme odgovornost za pošumljavanje. Što se tiče ostalih vaših predloga, mogu da vam kažem da je većina stvari bila na mestu i želimo da pomognemo, ako imate vremena, da još malo prodiskutujemo. Možemo i za vreme pauze, što se nas tiče nema nikakvih problema. Želimo da napravimo da ovaj zakon bude bolji, a ovo je definitivno bila jako dobra rasprava. Hvala vam još jednom.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Poštovani narodni poslanici, htela bih da vas podsetim da smo imali poprilično neprimerenu atmosferu u ovoj sali 7. aprila 2010. godine i da komunikacija i međusobno uvažavanje među nama ovde nije bilo na nivou, što je rezultiralo jednom vrlo neprijatnom izjavom ili par rečenica koje je izrekao jedan od naših kolega, gospodin Tomislav Nikolić. Zbog povrede reda na sednici Narodne skupštine Republike Srbije mogu se inače izreći sledeće mere: mera opomene, oduzimanje reči ili udaljavanje sa sednice. Članom 106. stav 1. tačka 6. predviđeno je da se za upotrebu psovki ili uvredljivih izraza izriče mera opomene, dok je članom 108. stav 2. predviđena mogućnost da se iz prethodno izrečenih mera u slučaju ''fizičkog napada odnosno drugog sličnog postupka kojim se ugrožava fizički, ali i moralni integritet učesnika sednice u zgradi Narodne skupštine može izreći mera odnosno izriče se mera udaljenja sa sednice''. Kako sam naknadnim uvidom u stenografske beleške, a nakon održanih konsultacija i uvidom u TV snimak videla kao nesporno da je narodni poslanik Tomislav Nikolić na sednici Narodne skupštine 7. aprila 2010. godine, oko 13.00 časova, izrekao psovku, a budući da nisam bila u prilici da izreknem odgovarajuću meru, koristim priliku da posle zajednički utvrđenog činjeničnog stanja izreknem, na osnovu člana 107. Poslovnika, meru oduzimanja reči. Ovu meru izričem svesno i odgovorno kao adekvatnu meru za učinjeno, iz razloga što nisam bila u mogućnosti da izreknem najblažu meru, meru opomene ili najtežu meru, meru udaljenja sa sednice, a da je gospodin Tomislav Nikolić izrečenom psovkom ugrozio moralni integritet učesnika sednice i da se nakon toga izvinio. Svesna sam da je mera izrečena bez prethodno izrečenih mera, ali zbog toga što sam naknadno utvrdila činjenično stanje, nisam bila u mogućnosti da izreknem prethodne mere odnosno mere opomene. Mera oduzimanja reči na sednici koja je u toku primenjuje se do kraja ove sednice i adekvatna je meri učinjenog. Određujem pauzu do 15.00 časova.
Nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Pravo na reč u ovom delu sednice imaju predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. Reč ima narodni poslanik Željko Brestovački. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, poštovani ministre, zadovoljstvo mi je da danas vidim u ovom parlamentu Republike Srbije ovako jedan tim ljudi koji neprestano radi na poboljšavanju uslova u našoj poljoprivredi. Jutros, kada sam krenuo za Beograd, sreo me moj komšija Janko, koji je individualni poljoprivredni proizvođač, koji se spremao da izađe u atar, da krene sa setvom kukuruza. Pošto naši poljoprivredni proizvođači ovih dana jedva čekaju lepo vreme da bi iskoristili svaku priliku, svaki čas da krenu ozbiljno u prolećne poljoprivredne radove. Rekao mi je sledeće – Željko ideš u parlament, danas je rasprava u vezi poljoprivrede, zakoni su na dnevnom redu, ali pre toga reci našem ministru, rekao je ovako prstom – reci mu da nije sjajno stanje u našoj poljoprivredi, ima mnogo problema: skupa nafta, repromaterijal, imamo problema sa starom mehanizacijom, imamo mnogo problema sa nabavkom nove mehanizacije, imamo problem sa ugovaranjem, sa lošim paritetima. Reci mu - da jedino u ovom momentu država može da pomogne našem poljoprivrednom proizvođaču. Mislim da je to jedan signal koji govori da je naš poljoprivredni proizvođač shvatio tržišnu utakmicu, shvatio naša stremljenja, naše Republike Srbije, koja kreće u dobrom pravcu, a to je -evropske integracije, savremeni svet i nove tehnologije, ali ovako u ovom stanju u kakvom je naš poljoprivredni proizvođač jako teško može sam da uradi nešto što bi moglo da ga svrsta na nivo produktivnosti kakvu imaju razvijene poljoprivrede u Evropskoj uniji. Postavlja se pitanje na ovu temu – šta sad država treba da uradi i šta može država da uradi da bi pomogla našem poljoprivrednom proizvođaču? To je ono što radi naša Republička vlada i to je ono što radi naše Ministarstvo poljoprivrede danas. U proteklih godinu dana ovo ministarstvo je predložilo 22 zakona i mnogo ratifikacija, odnosno23. Znači, to je ono što jednim delom može da obezbedi pravi nivo i prave uslove za novi način funkcionisanja naše poljoprivrede. S druge strane, imamo i podzakonske akte. Imamo one stvari koje Vlada takođe radi, a to je donošenje novih uredbi. Dvadeset novih uredbi je Republička vlada donela na predlog Ministarstva poljoprivrede, među kojima bih istakao samo neke. To je Uredba o regresiranju repromaterijala. To je ona uredba koja traje već nekoliko godina. Krenula je sa iznosom od 8.000 dinara, tada 100 evra, pa se popela na deset, dvanaest. Evo ove godine vidimo da ta uredba glasi na 14.000 dinara po hektaru. To umnogome pomaže našem poljoprivrednom proizvođaču, ali to nije socijalna kategorija. To je jako bitno da se kaže, da ova uredba pomaže poljoprivrednom proizvođaču da na jeftiniji način dođe do kvalitetne i dovoljne količine repromaterijala. Kada gledamo da li je to malo ili mnogo, to je sigurno nedovoljno, ali kada pogledamo na drugoj strani – da se na pravi način obradi jedan hektar poljoprivrednog zemljišta potrebno je oko 30.000 dinara, a ova uredba obezbeđuje 14.000 dinara, to je pokazatelj da ovom uredbom obezbeđujemo gotovo 50% potrebnog repromaterijala za pravi način ulaganja u jedan hektar obradive površine. Kažu da je skup eurodizel, da je skup dizel. Za poljoprivredne proizvođače to se kreće oko 100 dinara, ali svi zaboravljaju da naši poljoprivredni proizvođači imaju pravo na povrat akcize 60 litara po hektaru, povratak akcize, i to je još 2.000 dinara otprilike po jednom hektaru zasejane površine. Znači, nije za našeg poljoprivrednog proizvođača dizel i eurodizel 100 dinara, nego je nešto jeftiniji, znači negde je oko 75-80 dinara. Kako pomoći našem poljoprivrednom proizvođaču u ovakvim uslovima sa ovim uredbama koje su jako bitne i značajne? To su i ovi zakoni koji su doneti tokom poslednjih godinu dana. To je Zakon o zaštiti bilja, Zakon o sredstvima za zaštitu bilja, Zakon o rakiji i drugim alkoholnim pićima, Zakon o vinu. Zakon o javnim skladištima, ovaj zakon je jako interesantan i na terenu je izazvao jako dobre reakcije. Međutim, jedna od primedbi naših poljoprivrednih proizvođača je sledeća – da nije dovoljno implementiran u sistem na terenu. Još uvek nemamo dovoljno javnih skladišta. To je jedan uslov zbog čega naši poljoprivredni proizvođači neće iskoristi jedan deo uredbe u sto posto iznosu. To je ono što kažete kod kratkoročnih kredita, koji su jako interesantni za naše poljoprivredne proizvođače – da je moguće ostvariti kratkoročni kredit u iznosu od 50.000 do 900.000 dinara, ako se daje garancija banke ili hipoteka i ako se daje garancija u vidu robnih zapisa, koji se obezbede preko javnih skladišta, moguće je obezbediti kratkoročni kredit za repromaterijal od milion i 200 do dva miliona dinara. Znači, ovaj zakon je omogućio da naši poljoprivredni proizvođači lageruju robu, da je ne prodaju i ne stavljaju na tržište po nepovoljnim uslovima, da sačekaju najbolji momenat, ali i da obezbede robne zapise, da na drugoj strani imaju mogućnost aplikacije prema kreditnim linijama. Zatim, imamo Zakon o stočarstvu, Zakon o dobrobiti životinja. Dalje, je i Zakon o poljoprivrednom zemljištu, koji zakon je takođe jako dobar i koji je pokazao takođe sve svoje dobre strane već u proteklih nekoliko meseci, kada smo imali licitacije za iznajmljivanje državnog poljoprivrednog zemljišta. Taj zakon je pokazao da se može naplatiti mnogo više zakupnine iz ostvarenog prometa ovog zemljišta, iz prostog razloga što su se sprečile mahinacije naših tajkuna na terenu, koji su licitirali enormno visoke cene poljoprivrednog zemljišta, a ovaj zakon je to sprečio. Koliko čujem od direktora Uprave za zemljište, taj iznos sredstava je na nivou od oko 4 milijarde za prošlu godinu, što je za svaku pohvalu. Opet se vraćam, da je to jako dobra stvar jednog tima oko ministra Dragina, koji je u prethodnom periodu napravio odlične rezultate. Zatim imamo Zakon o ruralnom razvoju. Znamo kako nam sela izgledaju i šta znači zakon koji će pomoći našim poljoprivrednim proizvođačima, našim stanovnicima u ovim zapuštenim sredinama, a posebno na jugu Srbije, a mogu vam reći i u Vojvodini se mnoge loše stvari dešavaju po selima, odnosno ovaj zakon će na pravi način da im pomogne u narednom periodu. Zakon o bezbednosti hrane je doneo mnogo, mnogo promena i napravio veliki pomak u bezbednosti hrane i kontroli tih stvari, kada je naša ishrana u pitanju. Danas imamo pred nama zakon o šumama, zakon o vodama, zakon o priznavanju sorti poljoprivrednog bilja, zakon o pivu, zakon o veterinarstvu, zakon o organskoj proizvodnji i zakon o obavljanju savetodavnih službi u oblasti poljoprivrede. Kada pogledamo ovaj set zakona koji je danas pred nama, saberemo ga sa prethodno donetim zakonima, stvara se utisak da će svi ovi zakoni i još nekolicina koja treba da se uradi u narednom periodu do 2011. i 2012. godine obezbediti da ova oblast bude prva, čini mi se, oblast koja će biti potpuno usaglašena sa zakonodavstvom EU. Znači, to je jako bitan momenat i treba istaći da će Ministarstvo poljoprivrede, kada ovaj parlament usvoji sve te zakone, imati otvoreno polje za pravi način funkcionisanja kao u EU, što znači da ćemo moći da povučemo i mnogo više sredstava kada nam budu otvorena u potpunosti evropska vrata, da ćemo imati mogućnost, sistem, tehniku kako da radimo to, ali ćemo već za ovih godinu-dve dana naučiti našeg poljoprivrednog proizvođača kako na pravi način da aplicira prema fondovima budžeta Republike Srbije, ali i fondovima EU. Ovi zakoni, o kojima će danas više reči biti u daljoj raspravi, umnogome govore o planovima naše vlade. Jako je bitno reći da ova vlada, Vlada Republike Srbije ima plan, ima strategiju kako živeti, raditi do 2020. godine, a ne samo danas za danas uredbom, nego ovakvi setovi zakona koji se ovde donose će omogućiti da svako ministarstvo, svaka republička ustanova, AP Vojvodina ili lokalna samouprava zna kroz zakonodavnu aktivnost, kroz zakone kako treba da izgleda njihova aktivnost u narednih desetak godina. Što je jako bitno i što dosad nismo imali slučaj kada neki zakoni, kao Zakon o šumarstvu, koji je star gotovo nekih 20 godina i nije usaglašen sa novim trendovima. Ovom prilikom bih pohvalio rad Odbora za poljoprivredu, koji na pravi profesionalni način radi sa Ministarstvom, koji na pravi način shvata ovu materiju i na pravi način nepolitički odlučuje, nego na jedan profesionalan način na čelu sa profesorom Mašićem koji hoće da sarađuje na jedan korektan način, hoće da doprinese usvajanju kvalitetnih zakona. Nadam se da će jedan broj amandmana koje je podneo i Odbor za poljoprivredu biti usvojen i nadam se da ćemo posle ove rasprave imati zaokružen jedan ciklus koji će biti samo podstrek za naše poljoprivredne proizvođače u primarnoj poljoprivrednoj proizvodnji, ali i u sekundarnoj proizvodnji. Zakon koji govori o veterinarstvu je jako bitan zakon koji će obezbediti izvoz i proširiti tržište naših proizvoda, kao što je tržište svinjskog mesa, tržište živinskog mesa, ribe, pasterizovanog mleka i umnogome obezbediti prostor za ozbiljna u poljoprivrednu proizvodnju u narednom periodu. Sa ovim bih završio i deo vremena bih ostavio za kraj. Još jednom hvala i nadam se, uz moj glas koji će ovi zakoni dobiti, da će i glas svih ljudi koji razmišljaju o boljoj perspektivi poljoprivredne proizvodnje obezbediti da ovi zakoni budu usvojeni.
Iskorišćeno je 14 minuta vremena. Ovim su svoje pravo da govore u ovom toku sednice iskoristili svi ovlašćeni predstavnici ili predsednici poslaničkih grupa, pa vas obaveštavam da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: SPS – JS, Nova Srbija, Napred Srbijo, DSS, SRS i ZES. Pre nego što dam reč prvom na listi govornika prijavljenih za reč u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 8-14. i 84-90, obaveštavam vas da ćemo danas, a na osnovu člana 85. stav 5, raditi i posle 18.00 časova, objedinjenom načelnom raspravom, kojoj su predmet zakoni koji su trenutno na dnevnom redu, do okončanja rasprave.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, moj kolega ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba SPS – JS po ovoj objedinjenoj raspravi po dva izuzetno važna zakonska predloga je rekao da će poslanički klub SPS – JS u danu za glasanje podržati ove zakonske predloge, ali prosto smatram da ovu raspravu u načelu, kao i raspravu o pojedinostima, treba da iskoristimo i da damo određene sugestije i predloge, postavimo određena pitanja i nedoumice koje nas muče, iz prostog razloga da bi dobili što kvalitetnije zakonske predloge, odnosno da bi dobili što kvalitetnije zakone. Gospodine ministre, nisam imao prilike da sretnem komšije jutros kada sam krenuo u Skupštinu, ali sam igrom slučaja imao prilike da porazgovaram telefonski sa predstavnicima grada Valjeva i izvršne vlasti u Valjevu. Imao sam prilike da porazgovaram sa predstavnicima Javnog preduzeća "Kolubara", javnog preduzeća preko koga se sprovodi finalizacija i završna faza jedne od najznačajnijih kapitalnih investicija na teritoriji grada Valjeva, na teritoriji Kolubarskog okruga, dakle, brane "Stubo-Rovni". Pre svega, na osnovu svega onoga što su i oni izneli i na osnovu nedoumica koje sam imao, želim da iznesem nekoliko konstatacija oko oba zakonska predloga, ali pre svega Predlog zakona o vodama, da postavim nekoliko pitanja. Što se tiče samog zakona o vodama, može se okarakterisati kao sveobuhvatan, kao značajan pomak u usklađivanju ove oblasti sa direktivama EU. To je nešto što je već, između ostalog, rečeno. Tačno je, prethodni Zakon o vodama je donet 1991. godine. Vršene su do sada samo manje izmene i usklađivanje sa zakonima koji se odnose pre svega na nadležnosti Pokrajine. Dakle, kao što sam već rekao, obzirom da dolazim iz grada i regiona u okviru kojeg je u toku završna faza realizacije, rekao sam već, jedne izuzetno značajne kapitalne investicije za ovaj okrug i za sam grad, kapitalne investicije koja će onog trenutka kada se završi rešiti problem vodosnabdevanja, ne samo ovog regiona, ne samo Kolubarskog okruga,već mnogih opština van Kolubarskog okruga. Moja diskusija će biti usmerena u nešto drugačijem pravcu, nešto drugačijem kontekstu. Dakle, želim da govorim i da iznesem svoje mišljenje o tome kako će se sam ovaj zakon, ukoliko se nešto ne promeni, odnositi prema Javnom preduzeću "Kolubara", koje sam već pomenuo, i prema gradu Valjevu. Dakle, onaj član koji najpre želim da pomenem i na koji želim da ukažem određene sugestije jeste član 23, u kojem se kaže da javno vodoprivredno preduzeće osnovano za obavljanje vodne delatnosti na određenoj teritoriji, Javno preduzeće "Srbijavode" na teritoriji uže Srbije upravlja branama, akumulacijama, osim objekata koje su pravna lica izgradila za svoje potrebe. Upravljanje vodama na vodnom području Sava sa podslivom Save sa Kolubarom i Drinom vrši Javno preduzeće "Srbijavode" iz Beograda. U članu 224. ovog zakonskog predloga piše – pravno lice koje upravlja objektima iz člana 23. ovog zakona, obuhvata opet brane sa akumulacijama, dužno je da u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona prenese na upravljanje te objekte Javnom preduzeću "Srbijavode". Javno preduzeće "Srbijavode" je dužno da preuzme na upravljanje ove objekte, kao i prava i obaveze nastale usled izgradnje, korišćenja i održavanja tih objekata. Član 216. kaže da će novčanom kaznom od 500.000 do tri miliona dinara za privredni prestup biti kažnjeno pravno lice, ako vodne objekte kojima upravlja ne prenese na nadležno javno vodoprivredno preduzeće. Za privredni prestup kazniće se, između ostalog stoji, i odgovorno lice u pravnom licu i to novčanom kaznom od 100.000 do 200.000 dinara. Po meni, čini mi se, voleo bih da grešim, ali i ne želim da verujem u to, ali mi se čini da je ovo kraj investicije koja se sprovodila, u smislu da se realizacije ove investicije sprovodi preko Javnog preduzeća "Kolubara" i da grad Valjevo konkretno utiče na njeno upravljanje i korišćenje. Postavlja se pitanje da li nam je ovo potrebno baš sada, kada su radovi pri kraju i u datom roku za prenošenje treba da počne probno punjenje brane Stubo-Rovni. Još veća šteta za Valjevo, u određenom kontekstu potpisujemo sami kapitulaciju i prenosimo branu i akumulaciju na JP "Srbijavode". Postavlja se pitanje kakve će koristi imati grad Valjevo od ovog objekta ako njime ne upravlja? Član 146. kaže da regionalni i višenamenski hidrosistemi su složeni sistemi koji služe za obezbeđenje potreba u oblasti voda, snabdevanja vodom, navodnjavanja, zaštita vode na teritoriji dve ili više jedinica lokalne samouprave, upravljanje i održavanje ovih hidrosistema vrši javno preduzeće. Vrlo decidno stoji samo "javno preduzeće". Ovim članom nije precizirano koje javno preduzeće, verovatno se misli na JP "Srbijavode". Ovo sugerišem iz prostog razloga jer možda tu i leži rešenje da može drugo javno preduzeće, koje je dobilo licencu i koje je osnovano od lokalnih uprava za izgradnju i korišćenje tog sistema, na njega da se prenese korišćenje. Ako preduzeće ne dobije licencu od ministarstva, tada treba dati taj rok u tom kontekstu da se prenesu objekti na JP "Srbijavode". Još jednom naglašavam, ovo konstatujem i spominjem, jer možda u ovom članu stoji rešenje i odgovor na pitanje koje sam postavio. Znači, možda bi trebalo razmišljati da u stavu 2. člana 146. treba posle tačke dodati: "javno preduzeće osnovano od strane lokalnih samouprava, uz odgovarajuću licencu propisanu članom 112. zakona", koji sam već pročitao. U članu 224. u tom smislu bi trebalo brisati onaj deo koji se tiče roka od šest meseci. Čini mi se da ovo i nije baš najbolji primer decentralizacije i ravnomernog razvoja Srbije. Sedište preduzeća "Beogradvode" je u Beogradu, za vodno područje Beograda. Sedište JP "Srbijavode" je opet u Beogradu, za sva ostala područja van AP Vojvodine i teritorije grada Beograda. Postavlja se pitanje – postoji li možda još neki grad? Opet će Beograd odlučivati po Srbiji, o vodama i gde će ko upravljati i održavati vodoprivredne objekte, pa će možda, npr, Velika Plana održavati objekte u Kolubarskom okrugu, a ne preduzeće koje je do sada bilo vlasnik objekata i koje je iste izgradilo. Regionalni sistemi imaju poseban tretman kod korišćenja sredstava pristupnih fondova EU, što će, takođe, ovom centralizacijom na jedan određen način biti onemogućeno. JP "Kolubara" je, recimo, iz donatorskih sredstava preko španske "Eptise" tek uradila studiju opravdanosti regionalnog sistema, koja je prilagođena standardima za korišćenje sredstava pristupnih fondova EU. Kada je reč o Predlogu zakona o šumama, smatram da se radi o jednom od najvažnijih resursa Srbije, sa velikim šansama za razvoj mnogih industrija vezano za drvnu masu, posebno fabrika nameštaja i proizvoda u primarnoj preradi. To želim potpuno jasno i potpuno precizno da istaknem. Međutim, zabrinjava činjenica da su cene trupaca u Srbiji daleko iznad cene trupaca svih zemalja u okruženju. Ako tome dodamo cene energenata, cene električne energije, koje bitno utiču na finalnu cenu proizvoda, zatim niske plate i visoka produktivnost, ne mogu da anuliraju ovako visoke cene i dovode finalne proizvođače drvne industrije u jedan, rekao bih, neravnopravan položaj u izvozu, iako je dizajn i kvalitet, posebno nameštaja iz Srbije, visoko cenjen. Obzirom da se radi o javnim preduzećima, država bi morala da preduzme mere da primeri cene svetskim cenama čime bi pružila šansu zapošljavanju i daleko većeg izvoza od onog trenutnog, od onog postojećeg. Time želim da završim, uz još jednu molbu, da razmislite o konstatacijama, sugestijama i predlozima koje sam izneo u ovoj raspravi u načelu.
Devet minuta i 40 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković, posle nje narodni poslanik Radoslav Milovanović.
Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija gospodin Srđan Spasojević, kao i većina opozicionih poslanika, izrazio je svoje negodovanje zbog ovog čuvenog parlamentarnog principa fuzionisanja tačaka dnevnog reda, iza koga izgleda stoji marksističko uverenje o prelasku kvantiteta u kvalitet. Neobično, "žuti" a marksisti. Usmeriću se uglavnom na zakon o organskoj proizvodnji i na neke nove teze koje se pojavljuju po Internetu, koje su prisutne u pismima, u porukama koje smo dobili od velikog broja građana. Gotovo da ni u jednom domaćem mediju nije objavljena agencijska vest od drugog marta, da je Evropska komisija odobrila uzgajanje genetski modifikovanog krompira nemačke hemijske kompanije "Basf". Kako se ističe, ovaj krompir koristiće se ne samo za industrijske potrebe, već i kao sirovina za stočnu hranu. To je, naravno, presedan koji po mnogima predstavlja rezultat popuštanja Evrope pred navalama Amerike da prihvati genetski modifikovanu hranu. Naime, do sada je u Evropi bilo zabranjeno uzgajanje genetski modifikovanog povrća zbog straha da bi polen ili seme mogli nekontrolisano da se prošire. Evropska komisija je dozvolila i da se u EU prodaju tri vrste transgenetskog kukuruza, ali njihova proizvodnja još nije dozvoljena. Za sada je dozvoljeno samo uzgajanje jedne vrste genetski modifikovanog kukuruza MON 810 kompanije "Monsanto". Ova vest aktivirala je alarme svih domaćih ekologa i poljoprivrednih stručnjaka. Ona posebno dobija na težini ako se zna da je u toku izrada novog zakona o genetski modifikovanim organizmima, koji će biti usklađen sa evropskim propisima. Najbukvalnije prevedeno, uskoro bismo i u Srbiji, umesto oaze zdrave hrane, kako su vlasti najavljivale, mogle da očekujemo genetski modifikovanu soju, kukuruz, krompir, a možda i paradajz, čije su posledice po zdravlje ljudi još nepoznate, a po zdravlje prirode, kako tvrde ekolozi, katastrofalne. "Nedeljni telegraf" je objavio tekst o anonimnom upozorenju, koje se neverovatnom brzinom širi preko interneta, o tome da multinacionalne kompanije vrše pritisak na naše vlasti da promene zakone i dozvole proizvodnju i prodaju genetski modifikovane hrane. U upozorenju se navodi i da postoji pritisak da se genetski modifikovane namirnice ubuduće ne obeležavaju, što je obavezno u Evropi, ali ne i u Americi, a da sve životinje budu uzgajane uz "Monsantove" hormone rasta i antibiotike. Posebno je zanimljivo "Monsantovo" tzv. terminator seme, koje je sterilno, pa seljak za svaku setvu mora da kupuje novo. Iako je ovakvo seme, navodno pod pritiskom svetske javnosti povučeno, u Indiji su nedavno zbog njega izbili protesti, pa su tamošnji farmeri optužili "Monsanto " za stvaranje novog kolonijalizma. Zbog bankrotstva za samo pola godine u Indiji se ubilo oko 700 malih poljoprivrednika. Na upozorenje stručnjaka da je genetski modifikovana tehnologija nedovoljno ispitana i da ima razne štetne posledice kod drugih biljaka, životinja, zemljišta, a posledično i kod ljudi, stigao je odgovor našeg Ministarstva poljoprivrede, koji, iako ušuškan u administrativne formulacije, otkriva da je u pripremi radna verzija izmena i dopuna ovakvog zakona. Zvaničnici ovog ministarstva su zaboravili kako su se, koliko u septembru, posle donošenja prethodnog zakona, kleli da izmena neće biti. O kojoj mi to onda organskoj proizvodnji danas diskutujemo? U silnom nastojanju da se dodvorimo svetu, posebno Americi, koja je na sajtu svog ministarstva poljoprivrede objavila kako je Amerika nezadovoljna stavom Srbije po pitanju genetski modifikovanih organizama, zbog čega neće moći da uđe u STO, naše vlasti su obećale donošenje novog liberalnijeg zakona. Organska proizvodnja i zdrava hrana, priča za domaću javnost, a genetski modifikovani organizmi, za strance koji očigledno nemaju alternativu. Očigledno je da je Ministarstvo poljoprivrede pod velikim pritiskom jer evo i danas raspravljamo o ovom čuvenom "neskafa" principu 14 u jedan, a priprema nam se neki novi, mnogo ozbiljnije nametnuti paket sa sve racionalizacijom da je Srbija u obavezi da harmonizuje svoje propise sa evropskim. Jeste, ali tek kada bude imala pretpristupne pregovore u tom delu. To može da bude i pet godina od dana prihvatanja SSP-a, koji su predstavnici EU samo parafirali, ali ga članice još nisu i ne zna se ni kada će prihvatiti. U Srbiji su ipak, što legalno, što ilegalno, već ušli genetski modifikovani organizmi. Prvo smo 2001. godine imali američku donaciju 50 hiljada tona u genetski modifikovanoj soji za stočnu hranu, a posle toga i švercovanje semena genetski modifikovane soje iz Rumunije i BiH. Ono se već godinama seje u Mačvi i Banatu. Poljoprivredna inspekcija ga je delimično otkrivala, donošena su rešenja da se polje uništi, negde je to i učinjeno. Kasnije je tolerisano, s tim da je proizvedena soja lagerovana u posebnim magacinima i da se u količinama od 0,5 do 1% dodavala za proizvodnju stočne hrane. Poslednje informacije koje kruže među poljoprivrednim stručnjacima jesu da Srbija ima nekoliko hiljada hektara zasejanih genetski modifikovanom sojom. Tim proizvođačima je teško stati na put, jer je kaznena politika simbolična, kaže poznati agroekonomista prof. Ševarlić. On dodaje i da je kapital multinacionalnih kampanja toliko moćan, da može da kupuje ne samo nacionalne vlade, već i međunarodne organizacije, što je uostalom pokazala i ova afera sa tzv. meksičkim gripom. Ne znamo kada će se manifestovati posledice upotrebe hrane koja je rezultat genetskih manipulacija. To što većina njenih potrošača još uvek nema vidljive negativne posledice ne znači da kod nekih one već ne postoje ili da se kod ostalih neće javiti u drugoj ili trećoj generaciji naslednika, upozorava ovaj profesor Poljoprivrednog fakulteta. Dakle, stiže nam kodeks alimentarijus, šta je zapravo taj kodeks? Kodeks alimentarijus je skup pravila za regulaciju poljoprivrede i potpunu kontrolu hrane od semena do konačnog proizvoda. Pokušaću da na što jednostavniji način objasnim šta znači zapravo njegova primena. Pod kodeksom više nije potrebno obeležavati životinje koje su genetski modifikovane, što je do sada bilo obavezno. Na taj način će se životinje ukrštati, time će se uništiti prirodni potencijal postojećih rasa, što i jeste cilj kodeksa. Svo povrće i seme će biti izloženo zračenju. Trenutno se to radi samo kod semena i povrća, koje je dugo u transportu, kako bi ostalo sveže što duže. Pod kodeksom će to biti obavezno za svo povrće, seme, životinje i meso. Uvođenjem kodeksa će sve životinje koje se uzgajaju za hranu ili mleko morati da dobiju monsanto hormon rasta i monsanto antibiotike. Ljudi će obolevati zbog upotrebe genetski modifikovane hrane. Kad se to dogodi, tu naravno uskače i farmacija koje će nuditi pomoć u obliku svojih lekova. Gotovo svi prirodni lekovi će biti zabranjeni i označeni kao opasni, a dozvoljeni će biti samo farmaceutski proizvodi. Neka mi neko kaže da je hemija zdravija od prirodnih proizvoda, kako hrane, tako i lekova. Prirodni lekovi su konkurencija farmaciji pa ih zato to žele ukinuti. Vitaminski dodaci će moći da se dobiju samo na recept. Ovaj kodeks u osnovi sprečava i ukida prirodno organsko ratarstvo. Da još jednom sve povežemo i podvučemo. Kodeks alimentarijus će svu kontrolu nad hranom dati u ruke farmaciji i "Monsantu", kao najvećem proizvođaču genetski modifikovane hrane, a ako se ostvare sve crne slutnje, u roku od deset godina na policama u trgovinama imaćemo samo genetski uzgojenu hranu, a organske, ekološke i biološke više neće biti. Seljaci će svake godine morati da kupuju seme od "Monsanta", a njihovo seme ima ugrađen gen koji sprečava dalje razmnožavanje. Ironija je u tome što ćemo možda u proseku živeti duže, oni koji su bogati, ali će kvalitet života biti još manji od ovog sada, ako je to uopšte moguće, jer će ishrana biti nezdrava i nekvalitetna. Hronične bolesti su inače u porastu, pa će se sada još drastično povećati. Zato je tu farmacija koja će nam prodavati svoje proizvode, a mi dobar deo svojih prihoda trošiti na lekove. Mi jesmo previše mala zemlja, nažalost, još sa marionetskim rukovodstvom, da se od ovakvih svetskih monstruoznih organizacija možemo odbraniti. Ako to već ne možemo, možemo na sve načine da te propise zaobiđemo i pokušamo da se što duže hranimo na naš tradicionalan način domaćem povrćem, od naših semena i sorti, ne da bi bilo kome prkosili već da bi svoje i zdravlje svoje dece sačuvali. Vrlo je jasno da svi ti svetski lobisti lobiraju samo u jednom pravcu, da se sa ove naše zajedničke planete ukloni bar tri milijarde ljudi, prvenstveno sirotinje, kako bi njima bilo što šire i kako bi bili još bogatiji, bar tako misle i da su sva rešenja u tome. To ne smemo dozvoliti.
Poslanička grupa Nova Srbija je iskoristila vreme koje joj je na raspolaganju. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović, a posle njega narodni poslanik Zoran Babić.
Poštovana potpredsednice, poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, govoriću o Predlogu zakona o šumama, kao jednom od najvažnijih zakona u ovom setu zakona koji je danas na dnevnom redu. Pre nego što počnem da govorim o zakonu o šumama, pohvalio bih rad Ministarstva, s obzirom da je praktično Ministarstvo izradilo 31 zakon u prethodnom periodu, da je doneto nekoliko vrlo važnih uredbi koje su korisne za razvoj poljoprivredne proizvodnje. Po mom dubokom mišljenju, a s obzirom da sam šumarski inženjer i vrlo stručan da govorimo o ovom zakonu, smatram da je predlog zakona o šumama jako dobar. Osnova za pisanje zakona o šumama jesu dve stvari. Prva je Nacionalna strategija o razvoju šumarstva, koja je doneta 2006. godine, a druga je Plan razvoja šumarstva ili Program razvoja šumarstva u narednih deset godina, pripremljen je nacrt tog programa. Osnov za donošenje zakona o šumama je član 97. Ustava Republike Srbije, koji kaže da Republika Srbija obezbeđuje sistem zaštite i unapređenje životne sredine. Šume su na glavnom mestu u tom sistemu. Poljoprivredne šume imaju i opštekorisne funkcije, koje spadaju u zaštitu životne sredine, očuvanje biodiverziteta, očuvanje genofonda, proizvodnja kiseonika, pročišćavanje zagađenog vazduha, sprečavanje bujica, zaštita izvorišta pijaće vode, zaštita zemljišta od erozije, stvaranje povoljnih uslova za zdravlje ljudi, povoljni uticaji na klimu, estetska funkcija, obezbeđenje prostora za rekreaciju, razvoj ekološkog i lovnog turizma i zaštitu od buke. Koliko je važna proizvodnja kiseonika najbolje govori podatak da tokom 12 sati trajanja dnevne svetlosti lišće prosečno proizvede oko četiri litre kiseonika po kvadratnom metru lisne površine. Ako se zna da čovek potroši prosečno 300 litara kiseonika, potrebno je 80 metara kvadratnih lisne površine ili dva do tri stabla drveta za potrošnju kiseonika po jednom čoveku. Značaj šuma kao prirodnog bogatstva tj. dela prirodnog obeležja jasno zahteva obavezujuće poznavanje njihovog stanja, što je neophodno i pri planiranju i gazdovanju šumama. Šume u Srbiji se prostiru na površini od dva miliona i sedamsto hiljada hektara. Šumovitost je 29%. Najveću šumovitost ima severno-kučajsko i topličko šumsko privredno područje i iznosi 90%, što je optimalna šumovitost. Upravo dolazim iz opštine Kučevo koja pripada tom severno-kučajskom šumskom privrednom području. Najmanju ima golijsko područje. Odnos državnih i privatnih šuma u užoj Srbiji je 50:50%, u Vojvodini samo 4% ima privatnih šuma, 96% je šuma u državnom vlasništvu. Vredni šumari urade za godinu dana osnove gazdovanja za 39 gazdinskih jedinica. Novi zakon o šumama donosi, pre svega, jednu novu odgovornost- uvođenje licence za rad stručnih lica u privatnim šumama, što je vrlo bitno u sistemu gazdovanja šumama. Šta opterećuje šumarstvo danas? Nedovoljna obraslost, u prvom redu, zatim veliki procenat zakorovljenih površina, nedovoljan obim pošumljenog zemljišta. Novim programom predviđa se pošumljavanje na 90 hiljada hektara i ako se ostvari optimalan etat i povećanje proizvodnje u narednom periodu za 50 milina kubika drvne mase. Stvaranje komore kao jedne nove institucije i formiranje šumarskog budžetskog fonda ostvaruju se dodatni uslovi za unapređenje zakonskih pretpostavki za zaštitu unapređenja opštekorisnih funkcija šume. Imao bih jednu sugestiju za Ministarstvo poljoprivrede, šumarstvo i vodoprivrede, a ona se upravo tiče sredstava koja se ostvare od naknade za korišćenje šuma i šumskog zemljišta. U smislu da jedan deo, a moj predlog bi bio da to bude 30% sredstava iz naknade, bude vraćen lokalnoj samoupravi i da se taj deo iskoristi za rekonstrukciju i održavanje lokalnih puteva. Pre svega, zato što lokalni putevi dosta stradaju izvozom šumskih sortimenata u lokalne sredine i mislim da bi to bila jedna pretpostavka vraćanja lokalnoj samoupravi onog dela koji se praktično amortizuje radovima u šumi. Ovo nije zakon na kome će se politički prepucavati pozicija i opozicija. Ovaj zakon obezbeđuje očuvanje šuma uspostavljanjem stalnog monitoringa stanja šuma i sprečava se promena namene šuma i šumskog zemljišta. Uspostavlja se jedinstvena stručna kontrola nad izvođenjem radova u šumama, kao jedinstveni informacioni sistem za šume Srbije. Funkcionalni sistem finansiranja u šumarstvu, uspostavljanjem budžetskog fonda za šume, optimalni model organizovanja u privatnim šumama, uvođenje licenci za obavljanje stručnih poslova i osnivanje šumarske komore, bolje zdravstveno stanje šuma, smanjeni efekti tzv. staklene bašte, smanjenje negativnog efekta erozije itd. Kao poslanik poslaničke grupe ZES podržaću ovaj zakon.
Šest minuta i 50 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, posle njega narodni poslanik Petar Kuntić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u skupštinskoj proceduri i raspravi, u ovoj šumi predloga zakona, našla su se i dva veoma važna i za građane Republike Srbije fundamentalno zakona, a to su Predlog zakona o šumama i Predlog zakona o vodama. Prva i veoma bitna zamerka poslaničke grupe SNS se odnosi na sam naslov zakona o šumama, jer smatramo da naslov zakona mora biti zakon o upravljanju šumama. Razlog da prihvatite našu sugestiju, pretočenu kroz predloženi amandman, stoji u deklaraciji sa ministarske konferencije u Sankt Petersburgu, gde se govori o zakonu o šumama i upravljanju šumama. Istaknuto je da bi održiva eksploatacija resursa bila racionalna važno je obezbediti dugoročnu korist. Efikasno upravljanje resursima mora imati mehanizme za kontrolu uživanja prava. U većini literature se dokazuje i sledeće, što u ovom predlogu zakona zaista nisam prepoznao, da bi se stvorila potrebna sigurnost i izvesnost da će resursi doneti dugoročnu korist, potrebno je da odgovornost za upravljanje resursima bude poverena onima kojima od tih resursa zavisi zarada sredstava za život. Takođe smatramo da je ovaj predlog zakona trebao da ima jasniji stav i relaciju sa ekološkim, lovnim, rekreativnim i banjskim turizmom. U skladu sa strategijom prostornog razvoja Republike Srbije i delovi reka i jezera sa priobaljem, zemljište i predeli uređene prirode, izletišta, prostori visokih planina koji su pogodni za uređenje skijališta, ambijentalne, prostorne i kulturne istorijske celine, znamenita mesta, kao i manje prostorne celine sa izraženim rekreativnim atraktivnim i pejzažnim odlikama mogu se proglasiti za prostore od značaja za razvoj turizma, a sastavni deo su područja pod šumama. Kako turizam nije u vašem resoru, gospodine ministre, ova činjenica ukazuje na slabu međuresornu saradnju u Vladi Republike Srbije. Ovaj predlog zakona, nažalost, ne prepoznaje i ne definiše banjske šume, kao ni način postupanja sa tim šumama. Banjske šume su šume koje u orografskom, hidrografskom i biološkom pogledu gravitiraju banjskom području i predstavljaju značajan faktor očuvanja i unapređenja banjskog područja. Značajan deo turističke ponude Srbije čine banje. Međutim, banjski posetioci ne očekuju samo da probaju lekovite vode. Naprotiv, njihovi zahtevi su mnogo kompleksniji, što je razumljivo. Okolina banja, sa ostalim segmentima turističke ponude, kao što su šume, park šume, manastiri, izletišta, arheološka nalazišta su izuzetno značajna u tom pogledu i to ne samo za državu, već i za šumarstvo kao segment privrede. Zaštitna funkcija banjskih šuma je višestruka i to kako zaštitno-regulativna, tako i socijalno-kulturna, s tim što se ne isključuje proizvodna funkcija. Naročito je značajna vodozaštitna funkcija, tj. zaštita mineralnih izvora i obezbeđivanje čiste pijaće vode. Da bi sačuvali i obezbedili te zaštitne funkcije, a u isto vreme i omogućili ekonomski, i ekološki racionalno gazdovanje ovim šumama, banjske šume bi trebalo u okviru šumarskog zakonodavstva da dobiju posebno mesto. Korist u tom pogledu je višestruka za same banje što obogaćuju turističku ponudu, za šumarstvo i šumarsku struku što daju mogućnost i preuzimaju inicijativu u oblasti turizma, ali i u drugim oblastima, gde smo, nažalost, u zaostatku. U članu 15. Predloga zakona o šumama, stav 2, predvideli ste da je za organizacije koje poslove monitoringa šuma obavljaju na teritoriji autonomne pokrajine nadležan organ autonomne pokrajine. SNS svoje zamerke na Zakon o prenosu nadležnosti na AP Vojvodine je iznosila javno, i na konferenciji za novinare i na raspravi ovde u Skupštini Republike Srbije. Smatramo da je jedna od nadležnosti koja je nepotrebno preneta i monitoring šuma, koji mora biti objedinjen za celu teritoriju Republike Srbije, inače gubi svrhu, jer priznaćete biljne bolesti ne poznaju nikakve administrativne podele i granice. Članom 44. definisali ste i izveštajno-dijagnozno-prognozne poslove u zaštiti šuma, za koje takođe smatramo da moraju da budu objedinjeni na nivou cele države sa jedinstvenom bazom podataka. U članu 42, definisali ste da je sopstvenik i korisnik šuma dužan da prati uticaj biotičkih i abiotičkih činilaca na zdravstveno stanje šuma i blagovremeno preduzima mere zaštite šuma. Ako to ne uradi, Ministarstvo će obezbediti izvršenje te obaveze o trošku sopstvenika šuma. Kada sa druge strane znamo da su većina sopstvenika privatnih šuma staračka domaćinstva, odnosno građani Srbije sa minimalnim primanjima i kada znamo koliko je selo osiromašeno pogubnom politikom Vlade Republike Srbije, hoće li primena ovog zakona biti samo novi namet i novi finansijski teret sopstvenicima šuma? Velike zamerke imamo i na čl. 111, 112. i 113, koji definišu privredni prestup i sankcije. Novčanom kaznom od 100.000 dinara do 1.000.000 dinara kazniće se pravno lice za privredni prestup ukoliko ne održava brojnost i vrste divljači na takvom nivou da se ne narušava biološka ravnoteža. Međutim, nemeće se pitanje – šta će se desiti, odnosno ko će biti odgovoran ako je na istom području ustanovljeno lovište kojim ne gazduje korisnik šuma, već je korisnik lovišta drugo pravno lice, a dešava se ono što je navedeno u tački 21? Ko je odgovorniji – korisnik šuma ili korisnik lovišta? Takođe, isto pitanje je i za tačku 22), odnosno čija je odgovornost ukoliko se donesu planski dokumenti u lovstvu koji nisu u skladu sa planom razvoja. Dalje, ponovo isto pitanje – ko je odgovorniji, korisnik šuma ili korisnik lovišta, ukoliko su to dva različita pravna lica? Nelogičnosti se vide i u članu 113, gde po našem mišljenju fizičko lice ne može biti odgovorno jer nije kompetentno da prati zdravstveno stanje šuma i njihovu ugroženost, kao ni da prati uticaj biotičkih i abiotičkih činilaca na zdravstveno stanje šuma. Kažnjavanje fizičkog lica po ovim tačkama je krajnje diskutabilno, jer on ne mora i ne može da zna recimo ko odlaže smeće u njegovoj šumi. Smatram da je apsurdan princip koji ste ovim predlogom zakona uveli, a to je da je vlasnik šume odgovoran za štetu koju mu nanosi treće lice jer nije sprečio da u šumi koja je njegovo vlasništvo, na šumskom zemljištu i na udaljenosti manjoj od 200 metara treće lice neovlašćeno izvrši odlaganje smeća, otrovnih supstanci i ostalog opasnog otpada. Što se tiče Predloga zakona o vodama, voleo bih da ukažem na jednu veliku ekološku crnu tačku koja se, na moju veliku žalost, nalazi u opštini iz koje dolazim, a to je Vrnjačka Banja, kraljica banjskog kontinentalnog turizma, površinski sjaj i šarm tradicije aktivnog bavljenja turizmom dugim 142 godine. Međutim, malo ko zna da u Vrnjačkoj Banji postoji 7.000 priključaka na kanalizacionu mrežu, da laguna, odnosno taložnik već godinama nije u funkciji i da se godišnje u Zapadnu Moravu, bez ikakvog predtretmana, izlije više od milion i 200.000 kubnih metara fekalnih voda. Zapadna Morava, iz koje samo pet kilometara nizvodno naše komšije iz Trstenika piju vodu, pripada "A" klasi vodotoka, iako posle uliva otpadnih voda, odnosno fekalija iz Vrnjačke Banje, rečna voda u Zapadnoj Moravine odgovara normama propisanim za rečne vode druge "A" klase, a sve zato što nema nikakvog predtretmana, odnosno prečišćavanja otpadnih voda, pa je mnogostruko povećana i hemijska i bakteriološka potrošnja kiseonika. Moje pitanje za vas, gospodine ministre, i za Vladu Republike Srbije je – hoće li Vrnjačka Banja biti samo mesto gde se povremeno održi glavni odbor ili proslavi krsna slava stranke na vlasti? Ministri dođu, obećaju i odu, a problemi ostaju mojim sugrađanima u Vrnjačkoj Banji i komšijama u Trsteniku.
Iskorišćeno je devet minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Petar Kuntić, a posle njega narodna poslanica Milica Radović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, pred nama je set od sedam važnih zakona za našu poljoprivredu i šumarstvo: Predlog zakona o vodama, Predlog zakona o šumama, Predlog zakona o veterini, zatim zakon o organskoj proizvodnji, zakon o pivu, zakon o priznavanju sorti i zakon o obavljanju savetodavne delatnosti. Mi smo u toku današnje rasprave uglavnom slušali o prvih pet, a da se ne bi ponavljali, ja ću sada govoriti o poslednja dva predloga zakona o priznavanju sorti i obavljanju savetodavne delatnosti. Što se tiče prvog zakona, smatram da oplemenjivanje biljaka, stvaranja sorti kao sastavni dio i u konačnici semenarstvo je velika perspektiva naše poljoprivrede. Mi u našoj državi imamo izvanredne naučnoistraživačke institute koji, bez obzira na ulazak velikih kuća na ove prostore, još uvek su na istom nivou, ako ne i bolji u određenim segmentima. Predlog zakona o priznavanju sorti u suštini menja dva postojeća zakona koja regulišu ovu oblast, to je Zakon o sadnom materijalu i Zakon o semenu od 2005. godine, i kada usvojimo ovaj zakon za nekoliko dana, videćemo da smo dobili jedan jedinstveni zakon umesto ova dva, da je ovaj zakon usaglašen sa evropskim standardima, zatim, imaćemo veću mogućnost izbora domaćih i stranih sorti ovde kod nas i imaćemo regulisanje proizvodnje i prometa ovih sorti. Ovo rešenje ovim zakonom uticaće i na poljoprivredne proizvođače jer će imati veći izbor sorti sa većim prinosom, boljim kvalitetom i sve one standarde koji će njih zadovoljiti, zatim, povećaće se konkurentnost domaćih proizvoda i ovde i u svetu i isto tako ovaj zakon jednim delom će stimulisati i stvaraoce sorti. Što se tiče Predloga zakona o obavljanju savetodavnih delatnosti, tj. savetodavnih službi, treba da znamo da se do sadasavetodavna aktivnost obavljala kroz poljoprivredne službe, bilo da je reč o institutima, zavodima, poljoprivrednim centrima itd, neposredno kroz razne seminare, kroz razna savetovanja i druge aktivnosti, i posredno, to su kroz razne brošure, letke itd. Dešavalo se u praksi da ista lica pola radnog vremena provedu u naučnoistraživačkom institutu, a drugu polovinu obavljaju kao savetodavnu delatnost i to se negde pokazalo dobro, negde nije. Sada će se ovim zakonom to promeniti, s obzirom da je evidentno da u zadnje vreme ima mnogo pojedinaca, nevladinih organizacija itd, koji su uključeni u ovu problematiku. Koji su ciljevi ovog zakona o obavljanju savetodavne službe? Prvi i osnovni je da se jasno definišu savetodavni poslovi, zatim, lica koja mogu da obavljaju tu savetodavnu službu. Uspostaviće se i centar za savetodavne poslove u poljoprivredi i to kao podrška ministarstvu u planiranju, kao i o oceni rada savetodavaca. Veoma bitno za naše poljoprivredne proizvođače je da se obrazuje savet za savetodavne poslove koji će faktički usmeravati rad tih savetodavnih službi, imaće i tu mogućnost. Uvodi se licenca i uvodi se registar savetodavaca. Znači, pravi se konačno jedan red u toj oblasti. Kome će doneti korist ovaj zakon, pošto se danas ceo dan govori o nekim koristima? Naravno, najveću korist će imati sami poljoprivredni proizvođači, jer moramo priznati da naši poljoprivredni proizvođači vrlo dobro znaju tehnologiju proizvodnje, sada već i hemiju i sve ono što jedno od drugog vide. Ali, kada posmatramo njihova poljoprivredna gazdinstva, kada posmatramo njihove pokazatelje uspešnosti proizvodnje, prvenstveno tu mislim na ekonomičnost i produktivnost njihove proizvodnje, zatim na kvalitet njihovih proizvoda i u krajnjem slučaju na finansijske efekte njihovog poljoprivrednog gazdinstva, zatim na proizvodnju koja će biti usaglašena sa zakonom o okolini, mislimo da tu postoji jako puno poslova za ove savetodavne službe i da će konačno i poljoprivrednici u našoj državi, kao i u nekim susednim državama, imati mogućnost da koriste te usluge. Na kraju, obzirom da je ovde bilo dosta govora danas o velikom broju zakona koji izlaze iz Ministarstva poljoprivrede, podsetio bih narodne poslanike na činjenicu da preko 80% domaćeg zakonodavstva, koje treba da se uskladi sa evropskim zakonodavstvom i evropskim standardima na našem putu ka Evropi, zapravo je rešenje problema u poljoprivredi. Za veliku je pohvalu što je ovako aktivno Ministarstvo poljoprivrede i što drži ovakav tempo i taj korak. U svakom slučaju, naša koalicija ZES u danu za glasanje podržaće sve ove zakone.
Sedam minuta vremena poslaničke grupe je iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Milica Radović, a posle nje narodni poslanik Srđan Milivojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo potpredsednik, dosadašnja diskusija govori u prilog tezi da su zakoni koji su danas na dnevnom redu trebalo da budu podeljeni u najmanje nekoliko grupa, ukoliko želimo da se svakom od ovih zakona na jedan ozbiljan način posvetimo. Poljoprivreda je jedna vrlo važna oblast koja je, da je sreće, mudrosti i, rekla bih, pameti, trebalo da bude proglašena za stratešku granu, ali pošto već nije, onda je bar neophodno da mi ovoj temi u parlamentu damo jedan poseban značaj i da na jedan ozbiljan način pristupimo samoj raspravi o ovim zakonima. Naime, pošto sam već rekla da vreme koje mi stoji na raspolaganju mi onemogućava da se svakom ovom zakonu posvetim, ja ću se u svojoj raspravi ograničiti na zakon o organskoj proizvodnji. Dobro je što danas raspravljamo o ovom izuzetno važnom zakonu, čiji osnovni cilj treba da bude kako da dođemo do zdravije i kvalitetnije hrane, hrane visokog kvaliteta. U krajnjem slučaju, to je i cilj ovog zakona, pored samog razvoja održive poljoprivrede i očuvanja eko sistema. Nažalost, ovaj predlog zakona o kojem mi danas raspravljamo i koji imamo priliku da vidimo ispred sebe nije najsrećnije rešenje i ne predstavlja dobar pravni okvir za regulisanje organske proizvodnje. Pored njegove nedorečenosti, govorim, naravno, o samom predlogu zakona, postoje određena mesta gde on i te kako odstupa od samih principa organske proizvodnje, ali o tome ću nešto kasnije reći, kada se budem bavila samim zakonom. Srbiji je potreban dobar zakon o organskoj proizvodnji, kako bi se ova grana unapredila jer, kao što su svi do sada rekli, u njemu upravo leži izvozna šansa Srbije. Naime, Srbija ima visoke potencijale da se bavi organskom proizvodnjom, i kada je u pitanju sam kvalitet zemljišta, i kada je upotreba zaštitnih sredstava koja se koriste u poljoprivredi, i kada su, u krajnjem slučaju, u pitanju klimatski uslovi. Mislim da je vrlo važno istaći da se kod nas već proizvode organske jabuke, organske kupine, maline, borovnice, sušeno voće, ali procenat njihove proizvodnje je toliko mali da je skoro zanemarljiv. Prema podacima Privredne komore Srbije, od 4,1 milion hektara obradive površine u Srbiji samo je 15 hiljada hektara namenjeno organskoj proizvodnji. Ako to sada izrazimo u procentima, onda je to 0,37% ukupnog zemljišta u Srbiji, što morate da priznate da se radi o izuzetno malom broju. Da li treba posebno da spominjem oblasti koje Srbija, hvala bogu, ima, a to su oblasti iznad 400 metara nadmorske visine? Da li posebno treba da govorim o Pešteru, Vlasini, o delu Kopaonika, o Javoru, o svim onim geografskim tačkama Srbije koje su više nego pogodne za samu organsku proizvodnju. Moram da kažem da kod nas postoje stare sorte voća koje su toliko imune i otporne na biljne bolesti da ne zaslužuju i faktički nije neophodno da se uopšte na bilo koji način tretiraju, a donose prinose. Konkretno govorim o jabuci kolačari, koje ima u istočnoj i zapadnoj Srbiji, a koja je izuzetno važna i tražena roba na tržištima zapadne Evrope. Ovo sve govorim zbog toga što hoću da kažem koliko je Srbija pogodna za ovakvu jednu proizvodnju. Organski proizvodi zauzimaju svega 1% ukupnog svetskog tržišta hrane. Nije ni čudo što su sve traženija roba u svetu. Uslovi za organsku proizvodnju jesu strogi i upravo u tome i leži osnovni razlog zbog čega je jaz između ponude i potražnje organskih proizvoda toliko veliki. Pomenuću samo primer jedne Nemačke, koja se organskom proizvodnjom bavi od 1990. godine i od tada do sada oni su uspeli da svega 3% svog obradivog zemljišta privedu i prevedu u organsku proizvodnju. A koliko su imali koristi od tog malog procenta na kome su se bavili organskom kulturom govori najbolje činjenica da je potražnja za organskim proizvodima porasla za 30%. Da bi zemljište dobilo sertifikat za proizvodnju organske hrane, neophodno je da ispuni niz strogih uslova. Prvenstveno, govorim o evropskim standardima, najmanje tri godine je neophodno da ne bude tretirano hemikalijama, da bude potpuno izolovano od izvora zagađenja i da bude navodnjavano vodom koja je prvog i drugog kvaliteta. Naravno, kada govorimo o ovim uslovima i kada pogledamo tekst zakona koji se nalazi pred nama, od ovih uslova kod nas nema ništa. Zakon je nedorečen kada su u pitanju sami uslovi za organsku proizvodnju. Zakon je nedorečen i u drugim oblastima koje se odnose na uslove obavljanja poslove kontrole i sertifikacije, što je izuzetno važna oblast ovog zakona. Zakon je loš i iz tog razloga što se ministru daju ogromna ovlašćenja. Ne morate da se toliko podrobno bavite suštinom ovog zakona da biste videli da skoro iza svakog člana piše – ministru se daje ovlašćenje da bliže uredi uslove, da bliže odredi i reguliše metode, da odredi trajanje vremena konverzije za prelazak sa konvencionalne na organsku proizvodnju itd. Ako se ovako piše zakon, onda se on piše ili sa malo znanja ili sa lošim namerama. Moram da kažem da posebnu zamerku imam na član 6. ovog predloga zakona, koji govori o načelima organske proizvodnje, posebno treće načelo, gde se kaže – načelo strogog ograničenja upotrebe hemijskih sintetizovanih inputa. Znači, ne govori se o zabrani nego se govori o strogom ograničenju. Gospodo, ukoliko mi dozvolimo da hemijski i sintetički inputi budu zastupljeni u najmanjoj mogućoj meri, onda od same organske proizvodnje nema ništa. Ovom odredbom se uništava bit ovog zakona. Ukoliko sada ovaj tekst zakona pogledamo u kontekstu onoga o čemu je moja cenjena koleginica Aleksandra Janković pričala, a to je o najavljenim izmenama Zakona o genetski modifikovanim organizmima, onda je jasno da će dometi ovog zakona biti mali odnosno da neće pozitivni efekti njegove primene faktički ni postojati. Srbija je mala zemlja. Ukoliko dozvolimo da mali broj proizvođača zaseje genetski modifikovano seme, vrlo je verovatno i izvesno da će u nekom najkraćem mogućem vremenu, putem oprašivanja, putem vetra, možda čak i zlonamerno, da se proširi na celokupnu teritoriju Srbije i onda se postavlja pitanje – o čemu mi danas ovde govorimo? Posledice upotrebe genetski modifikovane hrane ili kako je mnogi nazivaju – Frankeštajn hrane, više su nego opasne. Rađena je jedna studija američke akademije za medicinu koja je pokazala da postoji izvestan rizik po zdravlje, naravno, studija je rađena na životinjama koje su tretirane genetski modifikovanom hranom, znači, hranjene su,i postoji ogroman rizik po zdravlje tih životinja a on se prvenstveno ogleda u neplodnosti, ogleda se u promenama na glavnim organima, u probavnom traktu, u problemima sa imunitetom i ubrzanom starošću. O ovome danas govorim jer smatram da je izuzetno važno da se pre nego što ovaj zakon uđe u skupštinsku proceduru, a više je nego izvesno da će on da uđe, i ja ovom prilikom izražavam opravdanu bojazan da će, ukoliko se desi ovo o čemu ja pričam, Srbija će se susresti sa vrlo lošim efektima onoga što će tada uslediti. Faktički sami efekti primene organskog zakona o organskoj proizvodnji biće nevidljivi. O ovome govorim ozbiljno zato što smo imali priliku na sajtu Ministarstva poljoprivrede SAD da vidimo jedan dokument u kojem se jasno kaže da su nakon više pritisaka američke vlasti ipak uspele da ubede srpske vlasti, prvenstveno mislim na Ministarstvo poljoprivrede, da izmene zakon o GMO i na taj način otklone svaku prepreku za ulazak Srbije u STO. Ovo je vrlo proverljiva informacija. Vi možete da odete i da se sami uverite u ovo što pričam. Naravno, volela bih da grešim, ali mislim da ćemo u najskorije vreme biti suočeni sa ovim što danas govorim. Na samom kraju moram da kažem da će poslanici DSS podržati svaku dobru ideju koja ide u pravcu poboljšanja svakog zakonskog teksta, pa i zakona o organskoj proizvodnji, ali ovaj zakon koji sada imamo ispred sebe ne vidimo kao dobru nameru vlasti i ne vidimo kao mogućnost da se živi u najboljem svom vidu. Hvala vam.
Iskorišćeno je 11 minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici i poštovani građani Srbije, diplomirani sam inženjer poljoprivrede za stočarstvo i sa puno prava mogu da govorim o ovoj temi, i sa aspekta struke, ali i kao narodni poslanik da dam neka politička razjašnjenja i odgovore na neke dileme koje smo čuli u ovoj sali tokom diskusija. Obraćam se direktno poljoprivrednim proizvođačima, hlebotvorcima zemlje Srbije koje neki ljudi uporno plaše i pokušavaju da kažu da DS i vladajuća većina donosi zakone da bi upropastila poljoprivredu i da bi ne znam šta uradila. Danas donosimo set zakona iz oblasti poljoprivrede koji će već 2011. godine završiti zakonsku regulativu vezanu za oblast poljoprivredu. Sada ću da napravim jednu paralelu sa nekim drugim zakonima koje smo donosili u Skupštini a za koje smo optuživani na najstrašnije i najmonstruoznije načine. Kada smo kazali da će se ukinuti vize do2010. godine, neki su nam kazali – da, ali ćete dati Kosovo zbog toga i šta će moći i kada će da nametnu vize i koje će to godine biti, ma neće to biti 2010. godine, šta imamo mi od toga. Danas kada vam kažem kada donosimo ove zakone, te zakone pre svega donosimo da bi građani zemlje Srbije, a pre svega najvredniji njen deo, poljoprivredni proizvođači, mogli svoje poljoprivredne proizvode da izvoze u svet i Evropu, neki uporno nam spočitavaju da to ne radimo baš iz najčasnijih i najboljih namera. Samo ću da podsetim da je država Srbija dobila dozvolu za izvoz goveđeg i svinjskog mesa posle 18 godina. Ako neko misli da smo mi preko noći oslobođeni viza i da to nije jedan mukotrpan put koji je trajao 10 godina, grdno se vara. Ako neko misli da je neko preko noći ukinuo zabranu za izvoz svinjskog mesa iz Srbije, takođe se grdno vara. Mi smo u oblasti poljoprivrede napravili veliki iskorak, bez obzira na to što poljoprivredni proizvođači danas teško žive, ali Uprava za veterinu Republike Srbije nije taj posao odradila preko noći. Pre nego što je gospodin Zoran Mićović, koji ovde sedi i koji odlično rukovodi ovom upravom, a ne rukovodi tako što se njemu to javi u toku noći da treba da uradi, nego ima dosta privatne prakse jer je prvi privatni veterinar ne zemlje Srbije nego bivše SFRJ. Prenego što je on preuzeo da vodi tu upravu tom upravom je rukovodio Miša Marinković. Miša Marinković je naš kolega, doktor veterinarskih nauka, a bio je doktor veterinarskih nauka u Institutu za osemenjavanje i veštačku reprodukciju goveda u Velikoj Plani i od te institucije je napravio reprezentativnu svetsku ustanovu. Oni su kreatori većine ovih dobrih zakona koji su Srbiji omogućili da posle 18 godina može da izveze i svinjsko meso, i goveđe, i pileće i ribu. Neko kaže – pa, da, seljaci tove bika do 1.000 kilograma jer nemaju kome da ga prodaju. Pa, uskoro će moći da ga izvezu na svetsko tržište i da naprave ugovore sa otkupljivačima i da sa srpskim proizvodima konkurišu na svetskom tržištu u jednom fer utakmici. Podsetiću da smo u ne tako davnoj prošlosti imali ljude koji sada sede u ovoj sali kao poslanici, a bili su na rukovodećim mestima u ovoj državi u Vladi Republike Srbije i tadaSrbija nije išla u susret događajima nego je gegucala i za Evropom i za tim događajima. Stalno smo se ponašali kao usnuli putnik na železničkoj stanici koji sa četiri kofera, onako srpski izlepljenih selotejpom, spava na železničkoj stanici, pa voz dođe i krene, a mi trčimo da stignemo voz koji ide 250 kilometara na sat. Tako se taj voz ne ulazi. U taj voz se ulazi tako što se donose zakoni koji se pre svega primenjuju u praksi. Mi ćemo do 2011. godine završiti i podzakonsku regulativu, pa će ljudi koji žive od poljoprivrede i bave se poljoprivredom moći da se takmiče na svetskoj tržišnoj utakmici po tržišnim uslovima. Šta je važno još kazati za ovaj zakon? Od ovih zakona koje danas donosimo, a tiču se šumarstva i vodoprivrede, zavisi da li smo savladali civilizacijski zadatak da na jedan civilizovan način upravljamo resursima koje imamo i koji su nam dati i da li smo spremni da te resurse ostavimo u službu naših pokolenja ili ćemo ih potrošiti za našeg života. Kada govorimo o organskoj hrani i GMO, gde čujem brojna spočitavanja, pa nisu ni Amerikanci, ni Nemci broj jedan u svetu ovog trenutka po genetski modifikovanoj hrani, nego Kinezi. Ima ih milijardu i po i ništa im ne hvali, iako jedu to malo genetski modifikovane hrane. Ali, vrlo sam oprezan kada je reč o genetski modifikovanoj hrani i neću se pozivati na iskustva Kine, ni Indije, ni drugih zemalja koje su suočene sa potrebom da tehnološki unapređuju znanje u oblasti poljoprivrede na takav način da postižu što veći prinos. Međutim, ako govorimo o društvu znanja, bez znanja u poljoprivredi nema napretka. To važi i za ovu oblast savetodavne aktivnosti u oblasti poljoprivrede. Nema napretka, nema trke sa Evropom i sa svetom bez države i društva znanja. Moramo mnogo učiniti da naše poljoprivredne proizvođače svakoga dana edukujemo, ali ne samo njih, već i ljude koji se bave strukom. I njima moramo obezbediti uslove za tržišnu utakmicu. Samo stalnim usavršavanjem možemo da učestvujemo u toj utakmici. To je kao da trenirate. Mesi svakoga dana trenira pa je najbolji fudbaler sveta. Ako treniramo barem kao deo najboljih u svetu možemo da se takmičimo sa njima. Ako ne treniramo, tu nemamo šta da tražimo. Izolovana zemlja, zemlja koja ima vize ne može da trenira. Naši poljoprivredni proizvođači mogu da idu na najveće svetske sajmove ne da bi videli svet i metropole, već da bi videli gde je nauka ovog trenutka, gde su dometi nauke u oblasti poljoprivredne proizvodnje. Kada govorimo o zakonu o pivu, samo jedna anegdota iz srpske istorije. Kada su pitali Nikolu Pašića, a inače, zarad građana Srbije, zaječarska pivara je proizvodila i pivo Nikola Pašić, kada su pitali Pašića što ne donosi zakon o pivu, kazao je – pa, valjda zato što ga ne pijem. Takođe ne pijempivo, ali smatram da je dobro da se ta oblast uredi zakonom i da bude uređena na jedan temeljan i organizovan način u skladu sa evropskim iskustvima, jer pivo je naš veliki izvozni potencijal. Šta god ko govorio o privatizacija pivara, sve te pivare i dan-danas rade punim kapacitetom i te svoje proizvode odlično izvoze u države u regionu. Imali smo i kritike opozicije gde smo se neki pozivali na argumente iz "Nedeljnog telegrafa", "Trećeg oka", tarot karata i ne znam čega još. Mnogo više čitam karte ovde na laptopu, pa me snima kamera, ali to je loše zbog parlamenta, loše zbog mene, ali mnogo više čitam zakon. Zakon kaže sledeće. U Zakonu o genetski modifikovanoj hrani nigde se ne kaže da je Srbija svoje tržište ustupila proizvođačima genetski modifikovane hrane za eksperimente na stanovništvu. Nemojte plašiti građane da će se to desiti. Srbija nije zamorče, niti je eksperimentalni kunić na kome će se neko učiti. Vlada Republike Srbije vrlo odgovorno sprovodi agrarnu politiku, vrlo odgovorno pristupa svim novinama iz oblasti genetski oplemenjene hrane i tu nema nikakve bojazni po stanovništvo da ćemo mi unakaziti i unazaditi naše autohtone sorte – proizvodiće Kopaonik i dalje jabuku "kožaru", proizvodiće se jabuka "kolačara"; proizvodiće se "mangulica", naša autohtona rasa svinja, ali prihvatićemo ipak sve ono što je u svetu dobro i što se u svetu pokazalo kao dobar primer i što se pokazalo korisnim za njihove građane. Nismo mala zemlja sa marionetskim rukovodstvom, kako neko kaže. Mi smo mala zemlja, sa velikim naporima da sustignemo svet, jer smo zbog nekog drugog nesposobnog rukovodstva mnogo zaostali za tim svetom. Za kraj, ako neko misli da su moje reči demagogija i da nema mnogo prakse, pa se pita šta sam ja uradio u poljoprivredi? Ja sam imao jednu od najvećih farmi za proizvodnju prasadi, sa svojim pokojnim ocem. Često mi moje kolege iz opozicije spočitavaju da ništa nisam radio u oblasti poljoprivrede. Ja sam mnogo više radio ne za slavu, nagrade, priznanja, nego za novac, kao što svi poljoprivredni proizvođači u Srbiji rade. Nisam nešto trčao na sajmove, a kada sam išao pobeđivao sam, zajedno sa izloženim grlima. Tako se to kaže stručnim jezikom – pobedio odgajivač taj i taj, sa svojim izloženim grlom, koje je bilo u odličnoj izložbenoj kondiciji. Moram da vam kažem još nešto. Ako neko smatra da je ovo demagogija, ja ga pozivam da dođe u dolinu Ribarske reke u Kruševcu, gde se nalazi 14.000 goveda na 20 kvadratnih kilometara – to je najviše u Evropi. Hajde malo da vratimo taj entuzijazam i da kažemo da nije sve propalo i da nije sve najgore – da kažemo da nešto negde jeste i najbolje. Evo u dolini Ribarske reke je najbolje, ali nije najbolje zato što se to preko noći desilo, nego tamo postoje ljudi koji su se udružili u Udruženje odgajivača simentalske rase goveda, postoji proizvođač mleka koji se zove Perica Janković, vlasnik firme "Ekomlek", koji plaća mleko ovog trenutka 25 dinara, a najbolje proizvođače plaća 29 dinara. Tamo ljudi svakog dana imaju mogućnost da prodaju svoje mleko po najvišim cenama u Srbiji i da imaju 14.000 goveda, koja pobeđuju takođe na sajmu u Novom Sadu, i da žive od mlekarstva i mlečne proizvodnje. Šta hoću još da kažem? Kada govorimo o govedarskoj proizvodnji u Srbiji i proizvodnji mleka, ovde često izađu ljudi koji se ponašaju kao da smo mi ovde oboleli od kokošijeg slepila i da imamo pamćenje kao ta živina, koja pamti samo prethodni dan. Pamtim i ljude koji su bili u Vladi u nekom drugom vremenu. Pamtim da je tada litar mleka bio jeftiniji od litra kisele vode, a pamtim da je takođe gorivo bilo tada skupo. Ne samo što je bilo skup, nego nije moglo da se kupi redovno. Ne pamtim da je neko davao subvencije od ne znam koliko hiljada dinara, sada 14.000 po hektaru poljoprivredne obradive površine, niti pamtim da je ikada seljak, a moji su seljaci po majčinoj liniji svi i svi žive na selu, i po dedinoj su svi sa planine ovčari i bave se poljoprivredom, i prvi put su za tri hektara dobili 42.000 dinara na ruke i mogli su da ih investiraju u poljoprivrednu proizvodnju. Prvi put su dobili subvencije u svom životu za utovljenog bika i prvi put su te subvencije naplatili. To nije mrtvo slovo na papiru i nije demagogija. To je realan život koji postoji u Srbiji. Realan život je i da je poljoprivreda u krizi i da je zastarela mehanizacija. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Hrane bikove do 1.000 kila, a nema kome da prodaju.) Tačno je gospodine Nikoliću da hrane bikove do 1.000 kila i nema kome da prodaju, ali ćemo stvoriti uslove da ti bikovi mogu da izađu na tržišnu utakmicu onoga trenutka kada ukinemo zabranu izvoza goveđeg mesa, a nju smo ukinuli. Za kraj, ja sam juče više puta upozoravao, kao i danas gospodin Dragin, da svaka reč u ovom parlamentu mora da bude odmerena, jer neodmerene reči, teške reči, pogotovo kada je reč o poljoprivredi i proizvodnji hrane, proizvode negativne konsekvence po život ljudi u Srbiji. Bili smo svedoci jedne teške i neprijatne situacije, da je na stranci mog prijatelja Petra Kuntića, Demokratski savez Hrvata u Vojvodini, osvanuo grafit – marš iz Srbije. Moram da vas obavestim, posle one žučne rasprave biranim rečima, koje su neki ovde primenjivali, da je policija te napadače uhvatila i uhapsila, i to je dobra vest i za Srbiju, i za Petra Kuntića, ali i za buduća pokolenja. Ovaj zakon je takođe dobar zakon za Srbiju i za buduća pokolenja, i ja ću za njega glasati. Zato hajde da vratimo optimizam u Srbiju, da ne kažemo da je sve crno, propalo, da ne kažemo – hajde da ne sejemo, da ne kopamo, ne oremo, da ne žanjemo, ništa da ne radimo, samo da kukamo. I da uzmemo Cecinu pesmu "Kukavica" kao himnu, pa da stavimo kukavicu kao stranački simbol i ništa da ne radimo. Ko hoće da kuka, kući neka kuka. Ko hoće da radi, na njivu neka ore i žanje. Ko zna da radi, mandat od građana Srbije, neka vodi ovu zemlju napred.
Iskorišćeno je 13 minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Tomislav Nikolić, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je lep populistički govor. Ovako se do 5. oktobra osvajala vlast. Danas vlast mora da se osvaja argumentima, znanjem. Gospodine Milivojeviću, pođite malo po štalama gde nema vaše rodbine koja dobija subvencije. Pođite da vidite kako ljudi predaju utovljene mlečne krave na klanicu, da bar neki dinar izvuku, pošto je litar mleka 18 dinara i isplaćuje se posle tri meseca, i smanjena je mlečna jedinica na 3,8. Pođite da vidite kako izgleda bik od 1.050 kilograma i pitajte – koji je seljak u životu hranio bika do 1.050 kilograma, šta ima od njega? Da vidite kako mu nude 1,4 evra po kilogramu. Nekad se za četiri bika od 750 kilograma kupovao traktor, a danas treba osam bikova od 1.050 kilograma. Lako je ovde izvikivati parole. Krenite u sela. Pitajte seljaka da li mu se sad isplati u štali što ima mlečne krave, u štali što tovi bikove, što ima ovce? Pitajte ga šta je posejao ove godine i očekuje profit? Selo je potpuno upropašćeno, devastirano, zapušteno, ostarelo, a vi ovde hvalite, držite vatrene govore. Kakvi vatreni govori? To nama sada pripada, a mi to ne radimo. Hoćemo na miru da vas povedemo. Ne palite vatru, gospodine Milivojeviću, izgorećete u toj vatri. Nijedna vlast ne pali vatru, pokušava argumentima da govori. Razumem da kažete da je kriza, pa da teško ide. Slušao sam predstavnike vaše Vlade koji hoće da povešaju ljude što nisu nahranili stoku, a ti ljudi četiri meseca nisu primili platu, a tri godine im nije povezan radni staž. Šta ste učinili za ljude? Nemojte da mi hvalite ono što ste učinili za stoku. Ni za ljude, ni za stoku u Srbiji u poslednjih deset godina ne ide kako treba, o tome se ovde radi. Dakle, možda vi po majčinoj liniji znate šta je stoka. Ja sam potpuno upućen u to šta se danas na selu dešava i vi to jako dobro znate. Dolazite u sela u kojima i ja živim i videli ste kako se u tim selima živi. Videli ste ko sedi na traktoru. Sedi čovek od 75 godina, koji danas mora da ide da polaže vozački ispit, a tamo mu ne daju da polaže vozački ispit pošto je prešao godine. Ko će da vozi traktore od kada je Zakon stupio na snagu – ili će milicija da isključuje, skida seljake, čiče sa traktora? Jeste li videli mladog čoveka, naročito u Šumadiji, da vozi traktor – nema, voze starci? U mestima odakle su vaši predstavnici Vlade, danas više ne može da polaže vozački ispit, danas mu traktor ide svake godine na tehnički pregled. On će da vuče drva iz šume i da ima opremljen traktor da prođe tehnički pregled – igrate se, kao da je ovo Holandija, kao da je ovo Belgija. Dajte tim ljudima da imaju toliko para koliko i oni tamo, dajte radnicima da imaju toliko para, dajte učiteljima da imaju toliko para koliko imaju oni tamo, dajte penzionerima, pa onda tražite od njih.
Narodni poslaniče, vreme za repliku je iskorišćeno. Narodni poslanik Srđan Milivojević, pravo na repliku.
Gospodine Nikoliću, rado sam vas pomenuo, da biste mogli vi da se obratite povodom ove teme. Pošto možete u ovoj skupštinskoj raspravi da učestvujete na ovakav način, pozivam vas da sledeće nedelje dođete kod mene - da odemo zajedno u Ribarsku reku i da vidimo da li je mleko 18 ili 19 dinara ili 25; da vidimo da li mladi ljudi od 25 godina voze traktore ili ne voze traktore? Ne navodim vam primer najboljih. Mogu da dođem i kod vas u selo, tamo više mladih ljudi nema, ne zbog mene ili vas, jednostavno ljudi se iseljavaju. Možemo da odemo i u Dučaloviće, odakle je moj deda, ni tamo nema mladih ljudi, sem mog brata. Ali, nemojmo da požar gasimo benzinom. Nemojmo da izlivamo svu žuč za teškoće života na selu ljudi na vlast, da je Vlada kriva i vlast, i da je kriv ne znam ko. Nemojmo da kažemo demagoški da ništa ne valja i da je sve propalo. Nemojmo da ubijamo optimizam ljudi koji su rešeni da žive na selu, da tamo ostanu i da se profesionalno ostvare, da će propasti i da tamo ništa ne valja. Ima ljudi koji se vraćaju na selo. Ima ljudi koji završavaju Poljoprivredni fakultet ovog trenutka i ne nameravaju da napuštaju selo. Ima ljudi koji od poljoprivrede i dan-danas jako dobro žive. Ima ljudi koji od poljoprivrede teško žive. Ima ljudi koji ne mogu da kupe novi traktor, ali hajde da zajedno napravimo uslove da mogu svi da kupe traktor. Da li se uslovi prave tako što stalno sve kritikujemo da ništa ne valja i da je sve propalo? Kad kažete "žuti" i kad kažete "ovi ovakvi ili onakvi", za kraj da vam dam jedan ogled iz poljoprivrede, evo pošto vidim da ste stalno spremni da se odmeravate sa nama iz DS na izborima. Dođite kući, razbijte jaje, nije skupo, deset dinara košta, pomešajte belance i žumance, nema belo, samo žuto.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, pravo na repliku i ovim je krug replika zatvoren.
Da situacija nije ovako ozbiljna, možda bih se i ja smejao tome koliko u vama ima duha i vi ste jedan vrckav čovek, ali ovo je jako ozbiljna situacija i ne priliči da o poljoprivredi, koja hrani ovu Srbiju, o poljoprivredi bez koje ove Srbije nema, da govorimo na ovaj način i ovim tonom. Vi mislite da ste stvarno farbajući javne VC-e po Beogradu ožuteli celu Srbiju. Grdno se varate, moj gospodine Milivojeviću. Ne možemo mi zajedno da popravljamo ono što ste vi pokvarili. Niste ni vi zvali nas da popravljamo ono što smo mi kvarili. Optužili ste nas 2000. godine da smo sve pokvarili, pa ste uzeli vi. Kako pokvariste još ono što je bilo pokvareno? Nikako mi ne ide u glavu. Kako ste upropastili ono što je sve bilo upropašćeno? Zaboravili ste vi, gospodine Milivojeviću, dok ste bili u Otporu da vam nije padalo na pametda govorite ozbiljno o tome šta vlast radi i kako bi joj trebalo pomoći. Sad kad vam se trese ono što se nosi ispod pantalona, sad vam se čini da bi trebalo da uspostavimo dobre i normalne odnose. Ne, imaćemo odnose kakve ste vi imali prema vlasti kad ste dolazili na vlast. Video sam tada da vi dolazite na vlast, samo što uopšte nisam bio uplašen. Ne verujem ni vi da treba da budete uplašeni. Neka se uplaše oni koji su upropastili Srbiju za vreme dok vi svojim vickastim govorima u Skupštini uveseljavate ovaj jadni ogladneli i osiromašeni narod. Od poljoprivrede se ne živi dobro u Srbiji, od poljoprivrede u Srbiji ne može da se živi. I u Vojvodini, u kojoj bi moglo da se živi kada bi čovek obrađivao od 60 do 100 hektara, pustili ste velike da preuzmu da obrađujutu zemlju, a ljudi koji zaista žele da rade ne mogu na tim takmičenjima, na tim tzv. licitacijama uopšte da dođu do zemlje koju bi mogli da obrađuju. Nažalost, u Srbiji se ne živi od poljoprivrede i vi to jako dobro znate. Inače, nijedan od nas ne bi ostavio selo i došao u grad ili da radi kao livac ili kao portir, ili da čeka na ćošku nadnicu tog dana, svako bi bio u selu. Šta ga čeka u selu? Kakva ga kuća čeka? Koliko dece ima u svakom selu? Kakvi su putevi u selu? Kad mu dolazi lekar? Kad dolaze da mu daju injekciju? Kad mu dolazi poštar? Kakav mu je kvalitet struje? Za vas je selo poslednja rupa na svirali. Vi više brinete o Bulevaru revolucije, gde vaši članovi pod fiktivnim firmamapopravljaju i prave asfalte i uzimaju ogroman novac. Vi više brinete o Nemanjinoj, gde je uzeto skoro milijardu dinara na ime naknadnih radova, nego o selu u kome ima samo 20 glasača. To za vas ne postoji. Tu ima 500 hektara zemlje. Tu više nema ni jedna ovca da pase i vi više nemate mesa za izvoz. Vi više nemate ni bebi bifa za izvoz, nemate više hrane za izvoz. Mogli biste u Rusiju da prodate sve što ima. Recite mi, koliko? Pet šlepera jabuka ili pet hladnjača? Njima treba na hiljade. Ko je to proizveo? Svaka čast vama koji gledate u nas poslanike iz tih klupa, ali ništa niste uradili za poljoprivredu.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Javio sam se radi pojašnjenja nekih brojki pošto je pomenuta proizvodnja u Srbiji. Jedina proizvodnja, pored namenske proizvodnje, odnosno proizvodnje koju je imala odbrambena industrija, a da je imala rast u prošloj godini, i to značajan rast od 2%, bila je poljoprivredna proizvodnja. Prošle godine je ostvaren rekordni suficit u razmeni sa inostranstvom, kako sa svim zemljama ukupno, tako i sa EU. Ono što je posebno bitno, to je da u protekle dve godine se u tom ukupnom izvozu naše zemlje poljoprivrednih proizvoda značajno uvećava onaj deo izvoza koji zauzimaju intenzivne kulture odnosno izvoz voća i povrća, kao i prerađevina, dok se smanjuje u ukupnom izvozu količina tzv. ekstenzivnih kultura, odnosno to su najčešće žitarice. Što se tiče same proizvodnje, proizvodnja beleži u zadnje dve godine rast i to ozbiljan rast. Što se tiče voćarstva, prošle godine je posađeno negde oko pet hiljada novih hektara zasada. Ove godine se očekuje nešto više, pošto Ministarstvo poljoprivrede i dalje do 10 hektara finansira svaku sadnicu sertifikovanu koja se zabode u zemljište i to svaki poljoprivrednik dobije koji ispuni uslove. Što se tiče subvencija, pošto i u prethodnoj raspravi je pomenuto pitanje subvencija, prošle godine, i pored toga što je bila krizna, u Srbiji su subvencije bile isplaćene u rekordnom roku, i pored toga što smo morali da gasimo požar iz 2008. godine, jer smo zatekli rupu u budžetu od nekih 12,5 milijardi. Subvencije su prošle godine isplaćene u potpunosti po hektaru do septembra, i to svi znaju, a ono što mogu da kažem da ćemo probati ove godine da isplatimo i da smo ove godine povećali sa 12 na 14 hiljada dinara po hektaru te subvencije. Za nas je još jedna stvar izuzetno važna, a to je da smo ove godine uspeli da izvučemo i dodatna sredstva za investicije u poljoprivredi. Tako svaki poljoprivrednik koji želi da proširi svoju proizvodnju, koji želi da uloži u svoju proizvodnju, da je modernizuje – pominjana je bila i starost mehanizacije, ona je trenutno 15 godina, kada sam pre šest godina počeo da se bavim mojom strukom u političkom kontekstu tada je starost mehanizacije bila 30 godina – ove godine ukoliko kupujete IMT traktor dobićete dve hiljade evra povratnih sredstava, zato što je domaći traktor, plus 30% dodatno će vam vratiti od cene koštanja traktora Ministarstvo ukoliko prođete na konkursu, a vrlo su egzaktni načini na koji se dobijaju ta sredstva. Ono što je bitno to je da poljoprivrednici konkurišu da se prijave za subvencije, a garantujem da će te subvencije biti isplaćene ukoliko se poštuje procedura. Ono što je najvažnije, naš budžet nije dovoljno velik i tu se slažem sa svima vama da treba da bude veći, ali sve do zadnjeg dinara isključivo ide registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima, znači fizičkim licima. Kao što znate, mi imamo velike probleme sa velikim sistemima, zato jer mi ne dajemo sredstva velikim sistemima, nijedan dinar iz agrarnog budžeta ne može da ide velikim sistemima jer nema dovoljno trenutno sredstva. Možda jednog dana kada bude bilo više davaćemo. Pomenuta je bila i proizvodnja u govedarstvu. Iako je bilo problema, naravno, sa smanjenjem stočnog fonda, govorim u zadnje dve godine jer mislim da sam za taj neki period odgovoran, broj goveda se u Srbiji povećava. Ono sa čime nisam zadovoljan, izuzetno sam nezadovoljan cenom mleka i to sam danas već govorio. Mislim da jedan veliki investicioni fonda ima monopol na tržištu i da iz tog razloga imamo probleme. I pored toga što je EU odlučila ove godine da ukine premije za mleko, mi to nećemo uraditi, dok god budemo mogli da ih držimo držaćemo te premije za mleko, a nastavićemo da povećavamo sredstva koja dajemo po grlu za genetsko unapređenje rasnog sastava stada, jer je to najbolji način da se unapredi proizvodnja. Proizvodnja se unapređuje na taj način što podižete tehnološki nivo, smanjujete cenu koštanja i na takav način omogućavate poljoprivredniku da više zaradi. Danas ovde pričamo o zakonu o stručnim službama u poljoprivredi. Jako malo se danas pričalo o tom zakonu. Na pauzi smo baš komentarisali da je daleko više bilo zainteresovanih da pričaju o zakonu o šumama i zakonu o vodama, ali želeo bih da kažem da je to jako bitan zakon, jer to je zakon koji će približiti daleko više ono što radi Vlada, ono što rade naučne institucije i ono što su trenutno najnovija svetska znanja iz oblasti poljoprivrede, sami poljoprivrednici. Moj tim, koga ovde vidite, ima obavezu da dva dana u nedelji provede ceo dan na terenu, idu po dva čoveka u timu i da za ta dva dana svakog dana obiđu barem dve opštine. To je otprilike nekih stotinak opština na mesečnom nivou. Cilj je da se približe ljudima uredbe, da se objasni ljudima kako da konkurišu. Ovom prilikom bih hteo još da pozovem sve one druge lokalne samouprave koje nisu oformile fond za razvoj poljoprivrede i u kojima još nismo održali ovakvo jedno predavanje da se prijave, da dođu ljudi i da im objasnimo na koji način poljoprivrednici mogu da pomognu sebi, na takav način što će naučiti kako da popune formulare, na koji način da aplikuju za subvencije i šta je ono što im najviše treba. Jako je bitno, gotovo je bitno da to urade oni koji žive u marginalnim područjima, na istoku, jugu Srbije, oni koji žive na Kosovu. Toliko i hvala lepo na dobrom šlagvortu za raspravu.
Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin, posle njega narodni poslanik Pavel Marčok.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Ministarstva, najzad da dobijem i ja reč, neko ko bi stvarno trebalo da dobije reč, jer sam ostao na selu, sa svojom porodicom bavim se poljoprivredom, za razliku od nekih prethodnih govornika koji imaju toliko zemlje da bi im moglo stati u jednu saksiju na njihovom balkonu. Ali, gospodine ministre, da se mi vratimo na ono zbog čega smo danas ovde i mi i vi. Pred nama je sada sedam zakona. Da vas podsetim, maja 2009. godine bio sam protivnik onih ne 15 zakona, nego zato što je taj set zakona pretvoren kao u jedan zakon, dobili smo da pričamo, znači sve poslaničke grupe, pet sati, za tih pet sati trudili smo se u načelu, a posebno po amandmanima da doprinesemo da ti zakoni budu dopunjeni i pravno mogući. Sada je pred nama izmena i dopuna Zakona o veterinarstvu. Zakon o veterinarstvu je donet 2005. godine. Ovo je dopuna zakona zato što je posle donošenja Zakona o veterinarstvu u EU donet set uredbi i direktiva koje ste vi, normalno gospodine Mićoviću, morali da sprovedete. Podsetiću vas na nešto što sam još 2005. godine rekao gospodinu doktoru Krnjaiću. On je rekao da u Vojvodini imamo tri hiljade leukoznih krava. Dobro znate šta znači leukozna krava. Njena proizvodnja mleka nulirana, ne sme da se upotrebljava. Ona može da ide samo u klanicu, u konzervu kao goveđi gulaš. Nažalost, na terenu i danas je sasvim drugačije. Zašto ovo govorim? Zbog toga što privatnici mešetare, te iste leukozne krave kupuju i, normalno, njihovo meso odlazi u, recimo, čajnu kobasicu ili u druge poluproizvode. Znači, to je jedan od vaših zadataka i ovo morate proveriti na terenu. Zatim ću se dotaći vaših kolega iz struke kojih, nažalost, ovom reorganizacijom sada ima puno na terenu. Jednom prilikom sam alarmirao u svom Srednjobanatskom okrugu gde ima dosta vaših kolega koji ne rade u veterinarskim stanicama, ali zato privatno rade, zakonski ne odgovaraju ako loše urade nešto toj životinji, ne daj bože ugine, a onda i državi ne plaćaju porez. To su dve stavke koje sam vam samo napomenuo. Obzirom da poslanička grupa SRS ima svega 67-68 minuta, a ima kolega koji će se isto javiti kao ja, ne mogu pojedinačno govoriti o ovih sedam zakona, jer mislim da je izlišno dva i po minuta pričati o jednom zakonu, ali ću se dotaći bitnog stanja na terenu. Što se tiče zakona o vodama, u redu je, taj zakon mora da dođe, jer shvatajući značaj vode kao nezamenjivog prirodnog resursa u svetu se menja pristup i odnos prema njenom korišćenju i zaštiti: zaštita vodotokova, odbrambena zaštita, da nam se ne dešava ono što nam se desilo, a posebno odnos prema zagađivačima i rigorozne kazne prema tim zagađivačima i da nam se ne dešava ovo što nam se desilo i ove godine u centralnom delu Srbije i prošlih godina, kada su naseljena mesta, recimo, Međa u opštini Žitište, ili Jaša Tomić u opštini Sečanj doživela poplavu. Šta reći o priznavanju sorti poljoprivrednog bilja? Molimo bih vas da tu ostanemo malo dosledni i da više forsiramo naše sorte koje su svojevremeno, da ne kažem u velikoj Jugoslaviji, bili smo priznati kao sila, počev od suncokreta, zahvaljujući prof. dr Škoriću, semena kukuruza, koji se sada seje bukvalno u celom svetu, a ne samo gledati da nam na tržištu budu prisutni "pionir", KVS, LS itd. Obzirom da sam već pet minuta potrošio, da se vratim na ono šta je rečeno i šta mi se govori na terenu. Obzirom da dobro znate, kao član Odbora za poljoprivredu, da se nalazim i na severu, u Subotici, da se nalazim i u Novom Pazaru i u Sjenici, Leskovcu, Boru, Negotinu, Valjevu i da ne nabrajam sada, posebno u svom Srednjobanatskom okrugu. Ministre, postoji nešto što ćete morati da date kritiku vašem, da kažem našem premijeru Srbije i koleginici ministru finansija Dragutinović. Kada je bio predlog budžeta za 2010. godinu, SRS se trudila, jednostavno je pokušala da ubedi i Dragutinovićku, ministra finansija, i premijera, da ne sme da se dozvoli da iz budžeta Republike Srbije ne bude izdvojeno 6% za Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, nego da bude izdvojeno 9%, samim tim umanjeno iz budžeta, čak i u 2009. godini je bilo više nego sad u 2010. godini. Izgleda premijer nije imao sluha, izgleda da i ministar finansija Dragutinovićka nije imala sluha i opet će izgleda biti loša situacija za poljoprivrednike. Ono što sam vas molio prošle godine kada smo u maju pričali o setu ovih zakona, daću vam ponovo primere. Dobro znate da je poljoprivreda jedina grana privrede koja donosi suficit ovoj državi, ako se ne varam, 600 miliona dolara i više. Ministar me ispravlja, što prihvatam. Ako jedna grana donosi suficit, ne vidim zašto u budžetu dobija deficit. To je kontra i za ovaj srpski agrar, za poljoprivrednog proizvođača ili, sada novo rečeno registrovano poljoprivredno gazdinstvo. Zašto ovo govorim? Iz prostih činjenica – u ovoj godini treba da bude posejano oko 1,4 miliona hektara kukuruzom. Cena goriva, nažalost, opet onaj koji donosi tu odluku, a to je Vlada, premijer, sto posto je skuplja, mislim na dizel, biodizel i evrodizel za poljoprivrednika, nego u proleće prošle godine. Još jedan input koji će malo više opteretiti individualne poljoprivredne proizvođače, više stvarno ne znam da li je registrovano poljoprivredno gazdinstvo, koji termin da upotrebim. Đubrivo je 2,5 hiljade dinara sto kilograma. Veoma interesantno, ali to je već više nego razumljivo. Prošle godine, argumentovano, recimo, morao sam za sto kilograma veštačkog đubriva u red da dam 200 kilograma suncokreta, paritete koje sam imao na terenu. Za sto kilograma ureje morao sam da dam u 2009. godini 320 kilograma pšenice. Ove godine sam za sto kilograma u red dajem 105 kilograma suncokreta. Vidite koja je to drastična razlika, doduše, u naturalnoj razmeni. Međutim, od pre nedelju dana, sada koji uzimaju ureju za prehranu kukuruzu, umesto 105 daju 125 kilograma ili za suncokret 125 kilograma suncokreta. I to je još nekako razumljivo, s obzirom da je glavni uvoznik u ovoj državi MK komerc i on ipak diktira, s obzirom da je nešto malo se tu i uključila Viktorija, najmanje Delta. Ministre, hajde da vidimo kako da pomognete još malo seljaku. Imamo subvencije, logično je doneta odluka da bude 14 hiljada, mada je i to malo, ide šest hiljada dinara za veštačko đubrivo, kada donesem fiskalni račun. U stvari, doći ćemo na to da kao nosilac gazdinstva, nažalost, zaposlen ovde, nemam pravo ne samo ovde, ni onaj koji radi za 18 hiljada u nekoj firmi nema pravo na subvencije, i tu vi i ja se ne možemo složiti. Vi ste svesni toga da od prošle godine zbog toga se ne možemo složiti, a opet, ko je kriv? Onaj koji je umesto 6%davao 3%, Ministarstvo poljoprivrede. To je glavni krivac iz budžeta. On je glavni krivac. Da je dato 6% od prošle godine registrovanih 370 hiljada, ne bi samo dobilo 60 hiljada subvencije, dobilo bi 150 hiljada, 200 hiljada i normalno pohvale onda idu. Ovako ne znam kako doći do toga. Da se vratimo na subvencije. Za đubrivo da bi dobio šest hiljada dinara, moram uzeti fiskalni račun od devet hiljada dinara, od devet hiljada naviše da bi dobio šest. Ovo je materijal koji sam dobio od sekretara Odbora za poljoprivredu, gde kaže ovako – iznos sredstava za registriranje mineralnih đubriva, za šest hiljada treba dati račun od devet hiljada i više; za četiri i po hiljade ćete dobiti ako donesete ispod devet hiljada, osam hiljada 999 dinara. Verujte mi, kada poljoprivredni proizvođač u proleće treba da uplati za veštačko đubrivo, seme i dizel, on mora da proda ili kotarku, čardak, sve zavisi koliko površine ima, buduće zasejanih, ili će morati da proda nešto, to je ta zaliha od krupne stoke, mislim na tovnu junad, daj bože svinja, ako ima više, da bi ostvario ovo što sada mora da uradi. Ali, postoji jedan dodatni problem, ministre. Sada se traži, bar ono što mi imamo saznanje sa terena, posebno kada odete na NAP benzinsku pumpu i kažu ovako – za dizel gorivo četiri hiljade račun podneti, fiskalni račun do 22. februara 2010. godine se samo on podnosi. Zbog ovog postavljam pitanje baš da bi sada mnogi poljoprivredni proizvođači koji ovo gledaju, mada treba, većina je možda, s obzirom da je hladno vreme i ove padavine, ne verujem da su počeli da seju ili je mali procenat počeo, da mi pojasnite, treba fiskalni isečak i gotovinski račun, posle 22. februara 2010. godine. Govorim o benzinskim stanicama NAP-ovim kako objašnjavaju poljoprivredni proizvođačima kada dođu po dizel. To je jedan dodatni problem da bi poljoprivredni proizvođač dobio subvencije. Dodatni problem koji morate nekako da vidite, da je dovoljan taj fiskalni isečak ili račun da ne mora retroaktivno da traži, jer tada kada je on uzimao, recimo posle tog 22. februara, ako je to istina, niko mu nije rekao da uzme i ovaj gotovinski račun pored fiskalnog. Tu nastaje veliki problem. Vi ga ministre morate rešiti. To je problem gde mislim da vam mnoga registrovana poljoprivredna gazdinstva neće ovo oprostiti. Moje je tu, izvinjavam se, da vas isprovociram, a vi ćete mi to objasniti i reći da i oni čuju i da mnogima bude jasno da to što piše i što nam govore na benzinskim pumpama nije istina, nego da ima posebna uredba koju ćete doneti ili trebalo da je donesete. Znam da su iz Zadružnog saveza Vojvodine insistirali kod vas, ministre, da ne ide devet hiljada da bi dobio šest hiljada za veštačko đubrivo subvenciju, nego da ide šest za šest. Čekao sam tu uredbu, još je nisam video. Neka ide devet hiljada za tih šest hiljada, samo nemojte smanjivati ljudima. Zasad je situacija takva kakva je. Imamo, gospodine ministre, samo jedno podsećanje. Moram da vam kažem situaciju kada pričamo o protivgradnim stanicama situacija je alarmantna. Protivgradnih raketa nema kao što je obećano tim protivgradnim stanicama. Tada sam vam i na Odboru za poljoprivredu, nekom od vaših saradnika rekao, da onog Milutinovića sklonite tamo, koji je zadužen za te protivgradne stanice. Zar nije dovoljno ovo što nam je sada uradilo nevreme, neke protivgradne stanice nemaju protivgradne rakete i kada, ne daj bože, naiđe nevreme, protivgradne rakete ne mogu da dejstvuju zato što ih nema na terenu. Tu morate pomoći. Ima sredstava, toliko može da se nađe. U izveštaju tačno imamo koliko znam, morate pomoći ljudima, ovako ne možemo više. Iskoristio bih još četiri-pet minuta da vas zamolim ono što sam vas zamolio maja. Još jednom vas molim – nemojte da dozvolite, posebno mislim na premijera, na ministra trgovine i Ministarstvo poljoprivrede, da cenu poljoprivrednih proizvoda imamo tek onog momenta kada kombajni ulaze na njive. Nemojte to dozvoliti iz razloga, znajući da nemate zasad nešto što morate da uradite, a to je da mora da se sedne sa mlinsko–prerađivačkom industrijom i da se kaže – gospodo, ne možete diktirati proizvođačima cenu pšenice, ne može Unija uljara da donese odluku koja će biti cena suncokreta i ne može se dozvoliti da oni vlasnici hladnjača odlučuju koja će biti cena malina, višanja, jabuka, šljiva itd. To ostaje na vama da to privedete kraju. Onda sam ubeđen da ćemo imati još bolju situaciju u poljoprivredi. Poljoprivredni proizvođač samo traži da se vrednuje njegov rad, a rad se vrednuje samo kroz cenu i ništa više on ne traži. Neće mu biti teško da plati đubrivo, kome je sada prihvatljive cene, zato što je sada jedna setvena jedinica četiri hiljade dinara, neće mu biti teško što je cena dizela ovolika, ako zna da će imati primerenu cenu svog finalnog proizvoda. Samo to poljoprivredni proizvođač traži, ono što je uložio, ono što je izneo, bar minimum bude iznad nule. Sve što bude na pozitivnoj nuli poljoprivrednom proizvođaču je teže. Još jednu stvar da vam kažem, kada sam svojevremeno govorio o toj, nazovimo je, agrarnoj mafiji, mogu da vam kažem da su mnogi ljudi uvideli da je po pojedinim opštinama stvarno je ostalo dosta hektara zemlje koji nisu dati u zakup i mislim da tu dobro prilazite i da to već polako sankcionišete. Govorim o Srednjobanatskom okrugu, govorimo o Zrenjaninu, govorim o Žitištu, govorim o Sečnju, govorim o Novoj Crnji, kako gospodin Jelačić kaže – Nova Crnja nikad crnja. To je evidentno, da se tu staje na put. Nemojte ovo loše protumačiti, što sam od vas tražio da mi date neke činjenice, konkretno oko ovog dizela, zato što je interesantno, da nam tamo šefovi ili šefovi benzinskih pumpi ili zemljoradnici, dolaze, da ne kažem, na kuću ili, kada me sreću, pitaju – je li, šta je sa 22. februarom, a šta posle 22. februara? Ja im kažem – nemam pojma. Ne znam oko kompjutera, ne znam da se snađem, koga da pitam. Zbog toga sam sada ovde iskoristio priliku, da vas pitam – zašto, kako, zbog čega ili da li imamo stvarno tu definiciju do 22. februara 2010. godine, a od 22. februara imamo neku drugu definiciju? Samo ovo da nam pojasnite i neće biti, verujem, nikakvih problema. Da ne oduzimam više vremena, stvarno, mislim, a i kolege me malo opominju, izvinjavam se, ali vama hvala. Nadam se da ću dobiti odgovor.
Iskorišćeno vreme je 19 minuta i 30 sekundi. Reč ima ministar Saša Dragin.
Pre svega, da se zahvalim gospodinu Krstinu. Njegova izlaganja su uvek interesantna. Hteo bih samo par stvari da prokomentarišem i naravno da dam odgovore na postavljena pitanja. Prva stvar je vezana, ako se ne varam, za leukozu goveda. Rekli ste da poljoprivrednici imaju velike troškove, jer moraju da kolju leukozne krave i da je to neizdrživ trošak za njih. Samo sam hteo da vas upoznam da po ovogodišnjem planu rada Uprave za veterinu, Uprava za veterinu isplaćuje 100% troškova uklanjanja obolelih grla. Država pokriva sto posto troškova grla obolelih od leukoze. Vrlo jednostavno. Poljoprivrednik ima nula posto troškova, jer država pokriva sto posto troškova. Sledeće je konstatacija da je budžet za 2010. godinu manji od 2009. Jednostavno, to nije istina, jer je u 2009. godini, i vi znate, pričali smo o tome, on iznosio 2,2%, ove godine je 3,1%. Veći je za nekih 25% cirka, uz sopstvene prihode koji su povećani, pre svega, onim što ste i vi rekli, ažurnijom naplatom izdavanje državnog poljoprivrednog zemljišta. Hteo bih samo da podsetim da je od 2005. godine, kada je to počelo neorganizovano, kasnije organizovano izdavanje državnog zemljišta, pa do početka rada ove administracije, svega tri milijarde dinara je ušlo u budžet Srbije na osnovu izdavanja državnog zemljišta. Od početka rada ove administracije, samo za godinu dana, za 2009. godinu, to je bilo tri milijarde i 900 miliona. Takođe, hteo bih da pomenem, da pre dolaska ove administracije nijedan sudski postupak nije pokrenut protiv nelegalnih držalaca državnog zemljišta. Ali, to je pitanje za neke druge organe. Što se tiče finansiranja prolećne setve, znate da smo preko produktne berze ponudili tržištu 300.000 tona mineralnog đubriva, azotnog mineralnog đubriva – ana, kana, ju-er-em i to, na takav način da ko prvi proda 300.000 tona dok se ne ispuni, Ministarstvo finansira svaku tonu sa 5.000 dinara. Poljoprivrednici sami biraju od koga će da kupuju. Prijavilo se tu više firmi, i državnih i privatnih, i uvoznika i proizvođača. Sve u svemu to je dovelo do toga da su svi požurili da skinu cene za nekih 15% i na kraju je oborena cena, da bi baš njihovo đubrivo ušlo u tih 15% i uz tih 5.000 dinara, to je, otprilike, sve iznosilo negde oko 20% niže cene đubriva i sa ponosom mogu da kažem da je u Srbiji ove godine cena mineralnog đubriva, a to i gospodin Krstin zna i potvrđuje, da je za 20% niža nego bilo gde u Evropi. Sledeća stvar je vezana za cenu semena. Svi znate da je cena semena kukuruza ove godine značajno jeftinija. Imali smo jedan ozbiljan razgovor sa proizvođačima semena kukuruza i tražili smo od njih, pošto su to državne firme, da obore cenu i na to možemo da utičemo i oni su oborili cenu vrlo jasno, onda su i ostali distributeri, jer su se uplašili da neće prodati, krenuli i oni da obaraju cene. Zato je to jeftinije. Što se tiče cene dizela, znate da apsolutno nemam nikakve nadležnosti nad tim, pa ne mogu o tome da pričam. Znate da NIS više nije u vlasništvu države. Nažalost, to se sada na neki drugi način kreira cena. Što se tiče protivgradne zaštite, mislim da sam već jedno deset puta pričao u parlamentu. To nije u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede. Još jednom: to nije u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede. Svidobro znate da je to u nadležnosti RHMZ. Moje lično mišljenje o protivgradnoj zaštiti je da bi to trebalo drugačije da se radi. Pre svega, bilo bi jeftinije za državu da ima dva aviona koji to zaprašuju i na takav način taj posao rešavali bacanjem srebrnih nitrata iz aviona. Ukoliko bude bilo razumevanja u nekom doglednom vremenu da to preuzme vojska bio bih veoma srećan, ali to je moje lično mišljenje i moj lični stav. Znači, Ministarstvo nije nadležno za to. Ono za šta smo nadležni, to je za osiguranje protiv štete koje grad donosi. Ministarstvo finansira 40% premije, to znači da pola osiguranja Ministarstvo plati i zaista je jeftino. Još jednom bih pozvao sve poljoprivrednike da osiguraju svoju letinu od šteta koje nanosi grad, jer na takav način štite sebe i već na prvom gradu svaki dinar te premije se isplati. Opet sada dolazimo do naše najdraže teme. Uvek kada gospodin Krstin i ja pričamo, pričamo o formiranju cena. Uvek mu kažem, kada mi on kaže – ti treba da dogovoriš cenu pre nego što bude otkup. Ja mu kažem – dragi gospodine Krstin, kada bih znao kolike će cene biti na otkupu, ne bih sedeo ovde i primao platu koliku primam, nego bih bio u Čikagu na berzi i zarađivao milijarde. Nažalost, cene poljoprivrednih proizvoda, od kada je nestao istočni blok, formiraju se na svetskom tržištu, na svetskoj berzi. Nažalost, mi ne možemo na njih da utičemo. Uzimajući u obzir da je trgovina poljoprivrednim proizvodima slobodna i da poljoprivredni proizvodi prolaze preko granice na takav način da se na njih ne naplaćuje neka carina, već se samo kontroliše kvalitet, samim tim ne možemo ni na to da utičemo, pa samim tim i uloga robnih rezervi se smanjuje. Kao što znate, u većini zemalja EU robne rezerve ne postoje kao takve, nego se zovu agencije za intervenciju na tržištu. Ipak, ono što mogu da kažem, to je da je Ministarstvo značajnu pažnju posvetilo jednoj drugoj problematici, a to je uvoz proizvoda koji su sumnjivog kvaliteta. Uvek, kada imate dobar kvalitet, onda je tu i visoka cena, svugde u svetu. Ako imate loš kvalitet, loša je i cena. Najbolje se uloga Ministarstva tu vidi u cenama svinjskih tovljenika. Mi smo od početka rada ove administracije imali vrlo rigoroznu kontrolu uvoza i kvaliteta svinjskih tovljenika. Onda pre par meseci je ponovo krenula jedna akcija otkrivanja nelegalnog uvoza sa juga naše zemlje. Primetili smo da cena tovljenika pada, što znači da se nešto dešava. Vidimo da to nije u legalnim tokovima. Onog trenutka kada su otkriveni ti tzv. pacovski kanali, kada je izvršen udar na te ljude, mi smo još pored toga i pooštrili uvoz, na taj način što smo zabranili uvoz mesa koje je zamrznuto duže od šest meseci. Cena tovljenika je ponovo otišla preko 120 dinara za živu vagu. Znači, na ono što možemo da utičemo – utičemo. Na ono što ne možemo jednostavno ne možemo i to je to. Vezano za donošenje računa i te stvari za subvenciju po hektaru. Prošle godine da bi dobio regres od četiri hiljade dinara za dizel, morao si da doneseš šest hiljada dinara računa. Je li tako? Tako je. Ove godine, kada dobiješ šest hiljada, moraš da doneseš devet hiljada računa. To je isti odnos kao i prošle godine, ali je subvencija otišla gore, odnos je ostao isti. Vrlo jednostavno. Zašto se to radi na takav način? Zato jer ja neću da teram poljoprivrednika da koristi manje đubriva da dobije više novca, nego hoću da ga nateram da koristi više đubriva, jer kada koristi više đubriva, kada koristi deklarisano seme, kada uradi sve agrotehničke mere, on samim tim i dobija veći prinos. Kad dobiješ veći prinos, veća ti je isplativost i samim tim više zaradiš novca, što nam je svima u interesu, da poljoprivrednik više zaradi. Je li tako? Što se tiče računa za dizel, vi ste rekli jednu vrlo dobru stvar, šta su vam pumpaši rekli. Kaže - kako sad da prodajem poljoprivrednicima, od kada mi treba gotovinski? Upravo to je problem jer su pumpaši krenuli da trguju sa računima. Mislim da sam sa gospodinom Perom baš pričao o tome pre par meseci. Ako se sećate, gospodine Pero, imali smo da na nekim pumpama trguju sa računima, poljoprivrednicima prodaju za 10% vrednosti računa. Iz tog razloga smo uveli da mora i gotovinski račun. Ali, da ne bi oštetili poljoprivrednike, rekli smo ovako, gotovinski račun moraš da priložiš uz fiskalni tek od onog trenutka kada je stupila ova uredba na snagu, znate da ove godine priznajemo prošlogodišnje fiskalne račune, za te ne treba, jer ne želimo da oštetimo poljoprivrednike. Ne možeš ti da tražiš nešto što oni nisu znali, pa za to da im tražiš. Ali, kada su pročitali uredbu, kada je uredba donesena, ubuduće, molim lepo, morate da donesete gotovinski račun. Zašto? Zato što pumpaši, da tako kažem, nije im baš svejedno. Ovako, kada on proda fiskalni račun, on može da kaže – nisam mu ja prodao, poljoprivrednik je tamo iskopao iz kante za đubre na pumpi, našao napolju, na ulici račun, pa priložio. Na fiskalnom računu ne piše ime, ali na gotovinskom piše ime, i piše i za kog je poljoprivrednika i piše ime pumpaša koji mu je to izdao, pa se više tako neće dešavati, jer sada se već imenom i prezimenom zna ko je izdao i ko je primio račun i na takav način sprečavamo manipulacije i malverzacije, jer svi znamo da je bilo trgovine sa računima. Naravno, da ne bi oštetili poljoprivrednike, nećemo ići unazad, nego samo od dana donošenja uredbe pa unapred. Mislim da je to bio otprilike vrlo iscrpan odgovor. Hvala vam za svu podršku koju pružate našoj Upravi za zemljište oko državne zemlje. Kao što znate, u Zrenjaninu smo našli negde oko 8.000 hektara novih koji se izdaju na par mesta, svi znamo da smo pričali o tome. Trudimo se da taj posao radimo što više. Bilo bi verovatno još bolje i još jače da imamo više sredstava i da to opremimo sa novim računarima i da tu više ljudi radi. Koliko imamo, toliko radimo. Mogu da vam kažem da ne postoji nijedan slučaj koji nije utužen na vreme, nijedan slučaj koji je na bilo koji način promašen i jednostavno to se mora da plaća. Hvala svim poslanicima koji su glasali prošle godine za izmene Zakona o poljoprivrednom zemljištu jer nam je to omogućilo da sada kada izdajemo državno zemljište prvo moraš da platiš, pa tek onda da potpisuješ ugovor i više tih problema neće biti.
Reč ima gospodin Pavel Marčok.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, uvaženi članovi Ministarstva, uvažene kolege, poštovani građani Srbije, prvo bih hteo da uputim pozdrav ministru i njegovoj ekipi i da ne mogu da ne izrazim zadovoljstvo i radost marljivošću i uviđavnošću ovog tima koji je ovde. Nije samo deklarativno zalaganje i priča da se radi na terenu, nego možemo videti ogledalo rada i ovde, ovako veliki tim, a čujem od poljoprivrednika da takvi timovi i idu po Srbiji. Još jednom bih vam na tome zahvalio i podržao vas u vašoj marljivosti i radu sa poljoprivrednicima. Treba reći da nikada nije u poljoprivredi možda teklo med i mleko, ali ne može se ne pomenuti da danas poljoprivrednici, poljoprivredni proizvođači imaju jedan od najvećih, u stvari najveći budžet za poljoprivredu, imaju najveće subvencije za poljoprivredu. Moram da kažem da dolazim iz jedne urbane sredine, ali gde se živi i od poljoprivrede. Ovim putem bih preneo i pozdrave kluba i skupova poljoprivrednika koji pozdravljaju Ministarstvo i mogu da kažem sa jednog takvog zadnjeg skupa da su izrazili veliko zadovoljstvo i veliku zainteresovanost za subvencije i podsticajne mere u poljoprivredi, i za kupovinu mehanizacije, i da imaju volje i želje da se vide s vama i ujedno vam sada i šaljem poziv da posetite i našu sredinu. Ukratko bih da se osvrnem na jedan zakon koji je možda najmanje bio pominjan u današnjoj sednici, radi se o zakonu o pivu. Ovaj zakon se predlaže zbog važnosti regulisanja i značaja koji ova oblast ima u poljoprivredi. U Republici Srbiji do sada nije postojao zakon koji reguliše oblast proizvodnje piva, kvaliteta i kontrole kvaliteta sirovina koje se koriste u proizvodnji piva, i pakovanja, deklarisanja i stavljanja u promet. Imajući u vidu da je po obimu proizvodnje i prometa pivo izjednačeno sa mineralnim vodama i osvežavajućim bezalkoholnim pićima, kao i da je zbog procenta alkohola u sebi, prisustva ugljen-dioksida, specifičnog osvežavajućeg ukusa, pivo proizvod koji se konzumira tokom cele godine, jasno je da je neophodno da njegova proizvodnja, kvalitet, pakovanje, deklarisanje i stavljanje u promet bude uređeno na sveobuhvatan i savremen način. U Republici Srbiji postoji ukupno deset velikih proizvođača piva koji konstantno blago povećavaju proizvodnju od 500 miliona litara u 2002. godini do 650 miliona litara u 2008. godini. Uvoz piva iz drugih zemalja je oko 16,5 miliona litara godišnje, a takođe treba reći, što je interesantno, da je poslednjih godina uočeno povećanje broja tzv. mini pivara, preduzetnika koji se bave proizvodnjom piva. Upravo zbog ovih razloga hteo bih da kažem o ovom zakonu i da se osvrnem na zakon o pivu i sa aspekta hmeljarstva. Moram da kažem da dolazim iz sredine i opštine koja u svom grbu ima dve peteljke hmelja. Kao što piše ovde u zakonu definicija hmelja, hmelj jesu proizvodi dobijeni od šišarki biljke humulus lupulus. Moram da kažem da zahvaljujući humulusu lupulusu mogu ponosno da kažem da moja sredina i opština Bački Petrovac i okolina godine 1900. je imala više privatnih automobila od Beograda, 20-ih godina prošlog veka je imala izgradnju privatne termoelektrane i bila je jedan od evropskih centara proizvodnje hmelja. Moram ovo da kažem kao dug prema sledećoj generaciji i kao dug prema onima koji nisu osećali dug prema sledećim generacijama i imajući u vidu da je sam proces proizvodnje piva u potpunosti nedefinisan i pravno neregulisan, kao i imajući u vidu da je pivo jedan od proizvoda čiji se obim proizvodnje postepeno povećava, jasni su razlozi za jedinstveno uređivanje kompletne ove oblasti. Na osnovu navedenog činjeničnog stanja, u proizvodnji piva nametnula se potreba za donošenjem zakona o pivu, sa precizno definisanim uslovima proizvodnje i prometa u RS. Na taj način proizvođači piva, pravna lica i preduzetnici imaće propisana pravila proizvodnje piva, kvaliteta sirovina, gotovog proizvoda, prometa, pakovanja i deklarisanja, kao i definisan postupak kontrole, proizvodnje i prometa, sa težnjom da potrošači dobiju proizvod adekvatan deklaraciji. Moram da pohvalim ovaj zakon koji je bio prepotreban i moram reći da su pre 15 ili 20 godina doneli slične zakone ovima i da su obezbedili subvencije kao što danas imamo subvencije za sadnice hmelja, možda bi hmeljarstvo i u mojoj sredini bilo na puno višem nivou. Ipak moram da kažem da ove dve polazne tačke, kao što su zakon i subvencija sadnica, predstavljaju dugo očekivani tračak nade za hmeljarstvo. Hoću na kraju da kažem da će poslanička grupa ZES podržati i ovaj zakon, kao i sve ostale zakone koji su danas na dnevnom redu. Još jednom da vam zahvalim na efikasnosti rada, pošto je poznato da je ovo ministarstvo u zadnje necele dve godine donelo preko 20 zakona i verujem i siguran sam u to da ćete nastaviti ovim putem uz našu podršku.
Osam minuta, uz opasku da zakone donosi Skupština. Ministarstvo i Vlada predlažu. Naravno, razumemo se. Reč ima gospodin Oto Kišmarton. Imate 16 minuta.
Poštovane kolege narodni poslanici, sada kada smo sve probleme u Srbiji rešili, izašli iz krize, krenuli sa masovnim zapošljavanjem, oporavili poljoprivredu, možemo preći na pivo. Pivo je jedno od najstarijih pića poznatih čovečanstvu. Pivo je pratilo čovečanstvo kroz celu njegovu burnu istoriju. Proizvodnja i potrošnja piva u našoj zemlji izjednačena je sa potrošnjom mineralne vode i bezalkoholnog pića. Pivo se konzumira tokom cele godine, nešto više leti. Prisutno je skoro u svim domaćinstvima. Nažalost, prisutno je i na ulicama, na trgovima gde ga piju deca. Pivo je od pamtiveka bilo sredstvo za osveženje i uživanje, ali i hrana i lek za one koji znaju da ga konzumiraju. U većini evropskih zemalja pivo se označava kao prehrambeni proizvod i često se naziva i tečnim hlebom. Kod nas se pivo svrstava u alkoholna pića. U Srbiji se popije preko 80 litara piva po glavi stanovnika, odnosno to je 160 flaša od pola litre. Pivo piju mladi i stari, piju ga bogati, piju ga siromašni. Veoma je važno zbog velike i široke potrošnje piva zakonom regulisati, pre svega zbog zdravlja stanovništva, proizvodnju, kvalitet sirovine, kvalitet gotovog proizvoda, ambalažu, deklarisanje i uslove čuvanja sirovina i gotovih proizvoda, kao i uslove stavljanja u promet. Ako se puno troši pivo, a troši se, bar da je zdravstveno bezbedno za građane. Srbija ima 10 velikih pivara i više malih tzv. mini pivara. Po meni je najbitnije za ovaj zakon o pivu da gotov proizvod, odnosno flaširano pivo koje ulazi u domove naših građana bude kvalitetno, sveže, jer je pivo dnevno piće i zdravstveno potpuno ispravno i tu nema kompromisa. Iz svih ovih razloga važno je zakonom precizno definisati uslove proizvodnje i prometa piva, kvalitet sirovina i kvalitet gotovih proizvoda. Poštovani poslanici, SNS je u cilju popravke ovog zakonskog predloga o pivu, a u interesu građana Srbije, podnela nekoliko predloga izmena pojedinih članova zakona. Što se tiče proizvodnje i punjenja piva, tu smo pokušali da olakšamo preduzetnicima, odnosno mini pivarama da i dalje učestvuju u proizvodnji i punjenju piva i da ispunjavaju samo one uslove koji su im potrebni za njihovu proizvodnju. Treba omogućiti preduzetnicima da se mogu baviti samo proizvodnjom piva, a drugima samo flaširanjem uvoznog ili domaćeg piva. Onaj ko se bavi flaširanjem piva ne mora ispunjavati uslove za proizvodnju i obratno, kao što stoji u Predlogu zakona. Ideja je da ne treba obavezati privrednike, odnosno preduzetnike da ispunjavaju uslove u pogledu prostorija koji nisu neophodni. Dalje, mislim da mini pivarama nije potrebno da imaju zaposleno lice sa fakultetskom diplomom. Taj uslov najveći broj malih proizvođača, pre svega mini pivare, ne mogu ispuniti iz finansijskih razloga. Male pivare koje otvaraju preduzetnici imaju malu i povremenu proizvodnju, pa im iz tehnoloških razloga nisu potrebni stalno zaposleni stručnjaci, već ih mogu angažovati po potrebi, kao imenovana i odgovorna lica, kako je praksa u svetu. Nametanje obaveze dovelo bi do zatvaranja mini pivara, što svakako nije cilj ove države, već možda je u interesu velikih pivara koje su u stranom vlasništvu. Što se tiče flaširanja domaćeg i uvoznog piva, treba to omogućiti i preduzetnicima koji ispunjavaju uslove za punjenje i deklarisanje, i upisani su u sudski registar za obavljanje ovih poslova. Propisivanjem da punjenje u originalno pakovanje mogu vršiti samo proizvođači omogućuje se stvaranje monopola malog broja velikih proizvođača, koji poseduju kapacitete za punjenje piva drugih proizvođača i uvezenog piva. U isto vreme, to bi dovelo do zatvaranja već postojećih punioca piva. Da ponovim, najbitnije je da pivo koje stiže do potrošača bude ekstra kvaliteta, zdravstveno ispravno, kako bi oni koji znaju da piju pivo mogli u njemu uživati.
Osam minuta i 10 sekundi. Hvala, gospodine Kišmarton. Reč ima gospodin Mihailo Purić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, pred nama je set izuzetno značajnih zakona iz oblasti Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. U svom izlaganju ću pričati o predlogu tri zakona, pre svega o Predlogu zakona o šumama i pre svega želim da kažem da u član 1. Predloga zakona o šumama uređuje se očuvanje i zaštita, planiranje, gajenje i korišćenje šuma, raspolaganje šumama, šumskim zemljištem, nadzor nad sprovođenjem zakona, kao i druga pitanja koja su značajna za šume i šumsko zemljište. Predlogom ovog zakona obezbeđuje se uslov za održivo gazdovanje šumama i šumskim zemljištem, kao dobrom od opšteg interesa, na način i u meri kojom se trajno održava i unapređuje njihova proizvodna sposobnost, biološka raznovrsnost, sposobnost obnavljanja šuma, kao i njihova vitalnost i povećani potencijal šuma, uz ublažavanje klimatskih promena. Moramo da kažemo da šume imaju ogroman značaj, kako u ekološkom tako i u socijalnom smislu. Osnovni razlog za donošenje ovog zakona je nezadovoljavajuće stanje šumskog fonda, kao i neodložna potreba za stvaranjem zakonskih pretpostavki za njegovu bolju suštinsku zaštitu i unapređenje, a istovremeno višenamensko korišćenje i vrednovanje do sada omalovažavanih brojnih funkcija koje imaju šume. Stanje u šumama karakteriše nedovoljan proizvodni fond, nedovoljna starosna struktura, nezadovoljavajuća obraslost i šumovitost, nepovoljno sastojinsko stanje, odnosno veliko učešće sastojina prekinutog sklopa i zakorovljenih površina, kao i nezadovoljavajuće zdravstveno stanje šuma. Ako pođemo od trenutnog stanja šuma i šumarstva u Republici Srbiji videćemo da su neophodna predložena rešenja u zakonu o šumama. Površina pod šumama u Republici Srbiji je 2.252.400 hektara, odnosno 29,1% teritorije Republike Srbije, od čega se 53% nalazi u vlasništvu države, a 47% u privatnom vlasništvu. Imali smo prilike danas kada je ministar rekao da čujemo da je stanje u EU oko 33% pošumljenosti zemalja. Prostornim planom Republike Srbije zacrtana je šumovitost oko 41%, što je veoma značajno. Ono što bih hteo da istaknem, pre svega u članu 4. predloženog zakona definiše se očuvanje, zaštita i unapređenje stanja šuma, korišćenje svih potencijala šuma, kao i podizanje novih šuma u cilju postizanja optimalne šumovitosti, prostornog rasporeda i strukture šumskog fonda u Republici Srbiji, što jesu delatnosti od opšteg interesa. U istom članu je definisan način ostvarenja opšteg interesa koji se obezbeđuje nizom mera koje su propisane zakonom o šumama. Promena namena šuma se vrši pod posebno propisanim uslovima, uz plaćanje nadoknade od strane pravnog lica na čiji se zahtev vrši promena namene šuma.. Ono što bih hteo da istaknem jeste veoma značajan deo Predloga zakona koji se tiče planiranja i izrade planskih dokumenata koji su pre svega definisani članom 19. predloženog zakona o šumama, gde se definiše program razvoja šumarstva na teritoriji Republike Srbije. Program razvoja je osnovni strateški dokument kojim se utvrđuju pravci razvoja šuma i šumarstva sa akcionim planom za njegovo sprovođenje. Realizacijom projekcija iz programa razvoja šumarstva Republike Srbije iskazanih u Predlogu zakona u narednom desetogodišnjem periodu se mogu ostvariti značajni ekološki, ekonomski i socijalni efekti, a kao najznačajniji se mogu navesti sledeći efekti: veća biološka stabilnost i bolje zdravstveno stanje šuma, nove površine šuma ostvarene pošumljavanjem neobraslog zemljišta na oko 90.000 hektara, smanjenje efekta staklene bašte, smanjenje negativnih efekata erozije i klizišta, zasipanje vodnih akumulacija, kao i zaštita i povećanje prinosa u poljoprivredi. Sledeći efekat koji je veoma značajan jeste smanjenje negativnih efekata zagađujućih imisionih dejstava štetnih gasova, vraćanje autohtonih vrsta drveća nekadašnjim njihovim prirodnim staništima, efikasnija zaštita životne sredine, očuvanje i povećanje diverziteta predela. Značajan je doprinos Predloga zakona odnosno programa razvoja kao sektorskog programa održivog razvoja šuma za sprovođenje nacionalne strategije održivog razvoja prirodnih i obnovljivih resursa. Ponuđena rešenja u Predlogu zakona o šumama su veoma značajna i utiču na svakog građanina Republike Srbije, ali i omogućavaju potpunu transparentnost sektora u obavljanju delatnosti od javnog interesa u odnosu na javnost i njen interes u zadovoljavanju svih ovih funkcija koje šuma pruža. U narednom periodu ćemo definisati akcioni program održivog razvoja šuma Srbije od 2011. do 2012. godine. Taj akcioni program je veoma značajan i on će u velikoj meri definisati kako i na koji način najbolje se može gazdovati šumama, jer je to jedan neiscrpan resurs za Republiku Srbiju, a pre svega je veoma značajan zbog održivog razvoja Republike Srbije. Sledeće na šta bi hteo da obratimo pažnju jeste Predlog zakona o priznavanju sorti poljoprivrednog bilja. Predlogom zakona uređuju se uslovi i postupci za priznavanje sorti poljoprivrednog bilja, upis sorti poljoprivrednih bilja u registar sorti poljoprivrednog bilja, kao i održavanje sorti poljoprivrednog bilja. Svi dokumenti za sprovođenje ovog zakona biće jedinstveni, a celokupan postupak priznavanja sorti će se obavljati po jedinstvenim normama definisanim ovim zakonom. Želim da napomenem da usvajanjem ovog zakona omogućava se proizvođačima da na jedinstven način ostvare svoja prava u postupku priznavanja sorte. Ovim zakonom obezbeđuje se da nakon upisa u registar sorti poljoprivrednog bilja u proizvodnji i prometu na teritoriji Republike Srbije se mogu naći samo sorte poljoprivrednog bilja čiji su proizvodne i upotrebne vrednosti ispitane. Ovim se postiže da do proizvođača odnosno korisnika sorti mogu doći samo sorte za koje je ispitivanjem utvrđeno da imaju odgovarajuću upotrebnu i proizvodnu vrednost. To je veoma značajno. U članu 4. predloženog zakona definisano je da se u postupku priznavanja sorte utvrđuje njen kvalitet i bitne proizvodne osobine, kao i različitosti, uniformnost i stabilnost sorte, na osnovu kojih se ta sorta može priznati, a seme i sadni materijal te sorte stavljati u promet kao sortni na teritoriji Republike Srbije, što je izuzetno značajno. Usvojeni zakon će pre svega uticati na poljoprivredne proizvođače, jer će se donošenjem zakona omogućiti pristup velikom broju sorti poljoprivrednog bilja koje imaju bolja proizvodno-tehnološka svojstva, veće prinose i veću otpornost na bolesti i štetočine. Ovim bi se povećala konkurentnost domaćih proizvoda na svetskom tržištu, kao i prihodi proizvođača. Zakon će podsticajno delovati na stvaraoce novih sorti jer će oni imati interesa da što veći broj sorti bude uključen u postupak priznavanja sorti kako bi se priznate sorte upisale u registar sorti, a samim tim bi se seme i sadni materijal sorti našao u proizvodnom prometu na teritoriji Republike Srbije. Ono što je još značajno u setu ovih zakona koje imamo danas u raspravi u načelu jeste pre svega Predlog zakona o organskoj proizvodnji i želim da istaknem da se ovim zakonom uređuje proizvodnja poljoprivrednih i drugih proizvoda metodima organske proizvodnje, ciljevi i načela organske proizvodnje, sertifikacija, nadzor nad primenom zakona, prerada, obeležavanje, skladištenje, prevoz, promet, uvoz i izvoz organskih proizvoda. Ovim zakonom se omogućava dobijanje proizvoda povećanog kvaliteta, kao i zaštita potrošača. Stvaraju se uslovi za pun zamah razvoja organske proizvodnje, sa velikim efektima na društvo i ekonomski razvoj sela, posebno u oblasti od interesa za zaštitu prirode, uz veliki doprinos smanjenju zagađenja iz poljoprivrede. Zakonskim regulisanjem organske proizvodnje pomoći će se i razvoj turizma i ugostiteljstva zasnovanog na organskoj proizvodnjii upotreba organskih proizvoda. Organska poljoprivredna proizvodnja u osnovi predstavlja potpuni sistem upravljanja proizvodnjom koja unapređuje i povećava biodiverzitet, biološki ciklus i biološke aktivnosti zemlje. U Srbiji se devedesetih godina pojavljuju zvanično prvi proizvođači organskih proizvoda. Od pomenutog vremena do danas trend proizvodnje organskih proizvoda hrane raste. Zbog rasta potražnje za organskim proizvodima, kako u svetu tako i kod nas, sve više proizvođača počinje da se bavi organskom proizvodnjom jer je moto organskog sistema proizvodnje proizvodnja hrane na nekontaminiranom zemljištu, zdravstveno bezbedna, a sve u interesu građana koji je koriste za ishranu. Danas se kvalitet hrane meri njenim uticajem na zdravlje, a upotreba organski proizvedene hrane se definiše višim nivoom standarda življenja. Zemljište Srbije upoređeno sa zemljištem EU je boljeg kvaliteta jer nije zagađeno teškim metalima i organskim zagađivačima. Sama činjenica da preko 80% zemljišta u Srbiji spada u nezagađena zemljišta dovoljno govori opotencijalima za ovu vrstu proizvodnje. Potreba za donošenjem ovog zakona proističe iz činjenice da proizvodnja organskih proizvoda predstavlja veliku izvoznu šansu Republike Srbije. Zato se metode proizvodnje, pravila prerade u oblasti organske proizvodnje moraju prilagoditi zakonima EU. U članu 4. predloženog zakona utvrđuju se podsticajne mere za razvoj i unapređenje organske proizvodnje. Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, nevladin sektor, privredne komore, lokalna samouprava će snažno podsticati poljoprivredne proizvođače da se uključe u organsku proizvodnju u što većoj meri. Najznačajnija mera predstavlja odredba ovog zakona kojom se utvrđuju podsticajne mere za razvoj i unapređenje organske proizvodnje putem koje će se subvencionisati poljoprivredni proizvođači koji se nalaze u periodu konverzije, odnosno prelaska sa neorganske na organsku proizvodnju. Poštovane kolege, poštovani predstavnici Ministarstva, DS će u danu za glasanje glasati o setu ovih zakona jer umnogome poboljšavaju stanje u poljoprivredi, jer je ovo osnova i baza da se usvajanjem zakona stanje u poljoprivredi još više poboljša i da se taj resurs, koji je prednost države Srbije, maksimalno iskoristi.
Iskorišćeno je 10 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo koji ste došli da podržite zakon iz Ministarstva, moram da kažem da između 12 što konvencija, što sistemskih zakona, u trci sa dva i po minuta po tako velikom sistemskom zakonu zaista nisam htela da učestvujem i zbog toga sam se opredelila da govorim samo o jednom zakonu, koji danas vidim da nisu mnogi pominjali. Koliko sam pratila, ovo je prvi put da govorimo o njemu na ovaj način. To je zakon izmena i dopuna Zakona o veterinarstvu. Ovaj novi zakon odnosno ove izmene i dopune, namerno kažem novi zakon jer sa 30 promena bi mogao da bude i novi zakon, zapravo nije bio dugo u proceduri, bio je na javnoj raspravi, ali je uspeo za tako kratko vreme da dobije nekoliko novih imena, kao što je recimo popis svega što nadležni ministar mora da odobri, propiše, uslovi i uredi ili izmene i dopune povećanja nadležnosti resornog ministra, koji je doduše jednom davno studirao veterinu, koju nije završio, ali samo u ovom delu ovih izmena on je dobio 33 nove nadležnosti. Mogu da vam izdiktiram koje su. Dakle, od momenta kad je ovaj Krnjaićev zakon donet, to je 2005. godina, pokazalo se da je on umnogome loš. Zapravo to što je loš se pokazivalo u tome da je nedorečen i pokazalo se da je namerno nedorečen, jer lobi koji je stajao iza ovog zakona morao da profitira iz njega, što je svakako i učinio, ali nije profitirala ni struka, ni javno zdravlje građana Srbije. Vrlo je jasno da je stručna javnost očekivala da će izmene i dopune zakona ići brzo i da će ići u sasvim drugom pravcu, zapravo u pravcu suštinskih promena zakona, ali sam zakon je zapravo izmene sveo na to da se, s jedne strane, usaglašava sa direktivama i regulativom EU, a s druge strane, sa našim zakonima koji su u međuvremenu doneti, kao što su – Zakon o bezbednosti hrane, Zakon o stočarstvu, Zakon o planiranju i izgradnji, Zakon o dobrobiti životinja. Uz to, predlagač nudi i nekoliko jezičkih izmena za koje struka bar kaže da nisu doprineli razjašnjenju onih osnovnih pojmova, nego su još više zakomplikovali te izraze. Ja ću neke koristiti ovde. Dakle, Uprava za veterinu čini se da je izgubila uvid i kontrolu nad veterinarskom strukom. Upravo ovog momenta ona struku gura negde u kraj, a javno zdravlje građana Srbije dovodi u pitanje. Primer za to je, recimo, što je privatizovano negde oko 95%, pa i više, dosadašnjih veterinarskih stanica. Po mom broju je to negde 260. Uglavnom, konzorcijumi koji su kupili ove veterinarske stanice guraju veterinare, odnosno struku i s druge strane veterinarske stanice u pravcu lake dobiti, brze zarade, oplođenja kapitala, ali nikako u pravcu kvalitetnije struke, niti u pravcu javnog zdravlja građana Srbije, koje treba da bude podignuto na viši nivo. Vi u članu 53. navodite da postoje neke javne veterinarske stanice, pa vas molim da mi odgovorite – koliko takvih javnih veterinarskih stanica imamo trenutno u Srbiji, koje su to veterinarske stanice i kako su one ostale, a da nisu privatizovane? Prosto zato što znam za jednu. Iza nje stoji moćan čovek, kum moćnog čoveka da budem preciznija, ali volela bih da mi kažete da li sam u pravu da postoje i još neke druge. Ovog trenutka razni lobiji haraju oblašću veterine. Neki su i u Upravi veterine. Molim ministra da me prozove da kažem koji su to ljudi, zato što se neću, poput mog kolege Zorana Nikolića, ustručavati da to kažem. Ako sam uspela njega godinu dana da prozivam za komarce, krpelje i ambroziju, biću spremna da me javni tužilac pozove da mu kažem imena ovih ljudi. Da sam u pravu, da je stočarski lobi stajao iza ovog zakona, Krnjaićevog i ovog danas, jeste to da je recimo sama takva zakonska odredba – da farme mogu da osnivaju svoje veterinarske službe u kojima će da radi jedan veterinar sa licencom, plus tehničari, kojima ste dali mogućnost da obavljaju celokupnu veterinarsku praksu maltene. Oni će sami sebe da kontrolišu, sami sebi će da izdaju rešenja. To je potpuno neprimereno i dovodi u pitanje javno zdravlje Srbije, javno zdravlje građana Srbije, a s druge strane dovodi u pitanje izvoz – jer posle ovakvih stvari niko neće biti u situaciji da kupuje naše proizvode. Jer, izvinite, proizvodnja hrane je deo organizovanog svetskog sistema i takve stvari se ne tolerišu. Kako to izgleda u praksi gospodo? Recimo Delta Agrar, u koju veterinari ne zalaze, ima 700 grla u tovu, ali za pet godina nije prijavljeno ni jedno jedino uginuće. To je čudo za Ginisa i bilo bi dobro – da se malo pozabavimo i time, pa da mi odgovorite da li je to moguće, jer nauka kaže da je 1,5% uginuća nešto što je sasvim normalno? Ministarstvo poljoprivrede, očigledno, Upravu za veterinu gleda kao strano telo i ne vidi vrlo specifičnu poziciju ove uprave, koja treba da korespondira između Ministarstva poljoprivrede, Ministarstva zdravlja i Ministarstva ekologije. To je nešto što je dragocenost i treba na to obratiti pažnju, a ne gurati struku na margine. Isto tako je vrlo važno komentarisati – da je stručna javnost očekivala da će izmene ići u pravcu poboljšanja položaja Veterinarske komore Srbije. Zapravo, kada imate s jedne strane jednu ovakvu situaciju u praksi, onda imate samo Veterinarsku komoru u koju možete da gledate kao u nekoga ko će odbraniti profesionalna načela i ko će na kraju krajeva odbraniti struku. Najpre Krnjaićev zakon tu Veterinarsku komoru stavlja u potpuno podređeni položaj, zapravo pod patronat države, a vi sada umesto da to popravite, tu stvar do kraja na isti način rešenu, kažete – da komora zapravo treba da bude partner i državni organ. Ona niti je paradržavni niti je državni organ. Ona je strukovno udruženje. Molim, pošto ste po struci gospodine Mićoviću upravo veterinar, da pogledate da li je moguće da Veterinarska komora popravi svoj položaj ili treba da ostane pod patronatom države? Vi ste smatrali da treba ostaviti Komoru u tom položaju, što mi je razumljivo, jer to državi odgovara, ali ste zato srpsku reč "praćenje" zamenili nepostojećom rečju u srpskom jeziku "sledljivost". U srpskom jeziku postoji glagol slediti i pratiti nekoga, ali ne postoji imenica "sledljivost". Molim vas proverite, pa prihvatite amandman koji smo mi ovde podneli. Šta još bode oči? To je program preventivnih mera za zaštitu zdravlja životinja. Ugovorene obaveze za sprovođenje ovog programa kažu – da se usluga naplaćuje, sam program mera se ne naplaćuje, dok se usluga naplaćuje. Šta je usluga u ovom delu posla – to su vam štalski listovi, to su vam markice, to su vam slične stvari. Veterinarska inspekcija pak veterinarskim stanicama, koje sprovode ovaj program mera, brani da svoje usluge naplaćuju. Ucenjuje ih time da neće moći da dobiju da sprovode program mera ukoliko naplaćuju ovu uslugu. To uopšte nije u redu, jer je ovo preventiva, obavezno je i to mora da bude tako kako jeste – znači ono mora da se sprovodi preventivno. Šta onda mislite, da mi odgovorite – da li i u čijem interesu onda veterinarska inspekcija radi ovaj posao na ovaj način? Pa, naravno, sive zone, jer posao praćenja, odnosno posao programa preventivnih mera treba da dobije neko iz nekog lobija ko će se polukriminalno baviti tim poslom. Gde je tu interes struke – nema ga? Gde je tu interes građana Srbije – nema ga, gospodo? Sadašnji direktor Uprave za veterinu, gospodin Mićović, koji upravo ćaska dok ovo govorim, o ovome je vrlo često govorio dok nije došao na ovo mesto. Sećam se njegovih izjava koje su se odnosile na promet veterinarskih lekova, a pored stočarskog lobija i ovaj farmaceutski lobi veterinarskih lekova je vrlo moćan i vrlo jak. Volela bih da i on ima mogućnosti da mi odgovori, pa makar da i privatno o tome porazgovaramo. Hajmo da se vratimo na sam komentar zakona. Član 2. stav 2. tačka 1, a više još u članu 6 – uvodi se pojam "preduzetnik". Ma šta to značilo, jer ja sam 12 različitih tumačenja našla u Enciklopediji, taj preduzetnik dobija pravo da se bavi veterinarskom delatnošću, uz napomenu da naše zakonodavstvo dozvoljava preduzetnički status i licima u radnom odnosu, što može biti vrlo opasan presedan, ali vi se uopšte igrate – ova Vlada se uopšte igra presedanima te vrste i uvodi takve opasne stvari. Dalje, članom 6. se vrši priprema za brisanje članova koji su do sada regulisali veterinarsku delatnost, uz obavezu – da svako ko se bavi veterinarskom delatnošću može da zaposli jednog veterinara sa licencom i da završi na tome, e sada naravno taj će biti odgovorno lice. Do čega će to da dovede? To možemo da komentarišemo sa više aspekata – veterinarske ambulante će se preregistrovati u veterinarske stanice. To možemo da komentarišemo sa različitih gledišta i to samo po sebi nije loše, ali se otvara prostor za otpuštanje veterinara, po privatizovanim veterinarskim stanicama gde ih je najviše, a zatim – bave se stočarskom proizvodnjom, klanicama, centrima za veštačko osemenjavanje i dalje. Praktično, na mala vrata se uvodi – da veterinarski tehničari i obučena lica, kojima veterinar odgovorno lice dozvoli da se obuče, oni rade punu veterinarsku praksu. Komentarisala bih još jednu stvar koja je vrlo značajna, a to je u članu 16, sada član 9. tačka 6 – ostavlja se praksa da se vakcinacija pasa i mačaka protiv besnila može obavljati u veterinarskim ambulantama. U izmenama vi kažete – može se obavljati u izdvojenom poslovnom prostoru, koji ispunjava uslove u pogledu objekta, struke, opreme, uređaja. To naravno može da se odnosi na gradsku sredinu i na poznate vlasnike pasa i mačaka, ali ne može da se odnosi na prigradska naselja i ne može da se odnosi na seosku sredinu i vi to znate. To je ono prepisivanje, koje vi radite kao usklađivanje sa EU. Tamo to jeste moguće, kod nas to nije moguće. Tamo su moguće različite stvari, različite regulative, prakse i svega ostalog, a kod nas to nije moguće. Zbog toga je kod nas realna situacija da ostavite mogućnost da se zapravo besnilo tretira kao i ostale zarazne bolesti, gde se kao preventiva za njihovo sprečavanje i širenje koristi sistematska vakcinacija na terenu. Drugim rečima, to znači da se ne sme uvoditi ograničenje veterinarskim ambulantama da redovnu godišnju prevenciju protiv besnila pasa i mačaka obavljaju na terenu. To je nešto što je nužno. Dalje, vi kažete i prilično kozmetički menjate dosadašnji delokrug rada laboratorija, kažete da će se sada tražiti akreditacija laboratorija, uvodite novi član koji definiše referentnu laboratoriju i njen delokrug, ali postoje neke neusaglašenosti između ovoga što ste vi rekli i mešanja u delokrug drugih zakonom predviđenih organizacija. Pre svega Akreditacionog tela Srbije, ali očekuje se da se o tome oni, pre svega, izjasne i fakulteti koji su za to nadležni. Uvodite upravljanje otpadom. To je dobro. Donet je set zakona o ekologiji. Jako je dobro da se te dve stvari dotaknu. To je ona priča o Upravi veterine s jedne strane kao delu poljoprivrede, delu kao ekologije, ali u članu 119. u stavu 4. vi malo mešate materiju jer u drugim zakonima o ekologiji se kaže da ne može biti ministar poljoprivrede nadležan da određuje uslove, nego ministar ekologije. Ono što još moram da prokomentarišem, to je ta čuvena centralna baza podataka. To je dobro zamišljeno, ali u praksi ne funkcioniše. Bar 5-6 puta godišnje vama pada potpuno sistem i u tom slučaju se sve zaustavlja. Promet životinja ne funkcioniše, veterinari imaju komplikovane situacije da kao u Valjevu stradaju vrhunski veterinari zbog toga što nisu na vreme uneli neke podatke, pa se posle toga naknadno nisu setili, jer je inspekcija tu vrlo rigorozna, a nisu krivi veterinari nego vi koji taj sistem treba da održavate. Uz to, ovo vam isto tako garantujem, stočarski lobi vam je provalio šifre i radi mahinacije sa ovom bazom podataka. Imam podatke i o tome, možemo da ih razmenimo, a možemo i kod tužioca direktno. Sve u svemu, posle usvajanja ovog zakona, bez obzira na amandmane koje ćete prihvatiti, oni će verovatno biti tehničke prirode, veterina više neće pripadati veterinarima, javno zdravlje će biti potpuno nešto o čemu nećemo razgovarati, nego ćemo u pola glasa govoriti, još će se suziti delokrug rada veterinarskoj struci, ali će zato ministar imati pune ruke posla. Hvala vam.
Hvala, gospođo Vojić-Marković. U elektronskom sistemu vidim da je vreme poslaničke grupe iskorišćeno i imam gospodina Milivojevića. Po kom osnovu?
Bio sam predsednik Komisije koja je bila zadužena za sprovođenje mera Uprave za veterinu na teritoriji Republike Srbije. Možda to gospođa Vojić-Marković ne zna, ali želim samo nešto da kažem. Istine radi, u vreme kada sam bio predsednik te komisije, ta komisija se sastajala nekoliko desetina puta. Niko od nas nije primao materijalnu naknadnu za rad u toj komisiji, svi smo radili volonterski. Taj posao smo obavljali tako što smo pozvali veterinarske inspektore iz svih opština, svih regiona, da nam kažu ko od veterinarskih stanica zadovoljava kriterijume broja veterinara i broja pregledanih grla, a nakon toga smo seli i utvrdili kriterijume po kojima ćemo vršiti raspodelu terena za sprovođenje programa mera. Kada smo ta pravila utvrdili, moram da vam kažem da nije ostala samo jedna javna veterinarska stanica, istine radi ostalo ih je šest. Jedna od njih je u Kruševcu. Gde god je postojala mogućnostjavne veterinarske stanice su dobile najveću teritoriju za sprovođenje programa mera, a ne privatne veterinarske stanice. Nikakvog uticaja privatnog veterinarskog lobija nije bilo, ni na mene, ni na bilo kog drugog člana Komisije. Komisija je dobila sve pohvale svih ljudi. U radu Komisije učestvovao je predsednik Veterinarske komore. Sve odluke su bile donete u skladu sa zakonom i nije bilo nijednog prigovora na rad Komisije koji nije razmatran ozbiljno, savesno i nije bilo razloga da sumnjamo da je taj posao odrađen najbolje što je moglo u tom trenutku. Moram da vam kažem, istine radi, još jedanput, taj posao je urađen najbolje u najboljem mogućem svetlu, na najbolji mogući način, pod pažnjom javnosti, uz učešće zainteresovanih grupa, pojedinaca, Veterinarske komore, stručne javnosti i, podvlačim, najveći deo posla su dobile javne veterinarske stanice tamo gde su one opstale. Tamo gde ne postoje dobile su privatne veterinarske stanice, jer zbog privatizacije velikog broja veterinarskih stanica koje su sad u postupku privatizacije prevedene u privatno vlasništvo. Za kraj, moram da kažem samo još ovo, dobili smo pohvale i od Veterinarske komore za taj posao, dobili smo pohvale i od strukovnih udruženja i od veterinara i nismo dobili ni jednu prijavu, ni jednu krivičnu prijavu, niti je i jednog trenutka taj konkurs bio predmet bilo kakve istrage ili nekih drugih istražnih radnji. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Milivojeviću. Po Poslovniku gospođa Vojić-Marković.
Pozivam se na član 101 – pogrešno protumačeno moje izlaganje. Ne znam na osnovu čega je gospodin koji je govorio prepoznao…
Izvinjavam se, to je pravo na repliku, a ja ću vam dati pravo na repliku, ne morate da se pozivate na Poslovnik.
Prosto imam iskustvo sa vama da nećete da mi date pravo na repliku.
Ovo je jedna sasvim druga atmosfera. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dakle, zaista nisam pominjala gospodina Milivojevića i njegovu vrsnu komisiju, niti sam pominjala bilo šta o čemu je on ovde danas govorio. Vrlo jasno, precizno i decidirano sam tražila odgovor koliko ima veterinarskih stanica koje su ostale u statusu javne veterinarske stanice? Koji je bio kriterijum da one ne budu? Koja je to koja je opstala? Koliko je to procenata? To je ono što sam postavila kao pitanje. Gospodin Mićović je uredno zabeležio. Nisam danas našla za shodno da treba da se hvalim, to inače nije moj manir, imala sam i ja neke šampione. Vidim da je ovde danas neka tema da se hvalimo danas sami sa sobom. Bavim se zakonom, gospodine. Vrlo bih volela da dobijem odgovore na pitanja koja sam tražila. Super je bilo u to vreme kada je bila Komisija, eto sad neka koja ne valja.
Tako sam i ja to nekako shvatio, ali ukoliko se gospodin Poturak prijavi u elektronski sistem, dobiće reč. Izvolite, gospodine Munire.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, kolege poslanici, mislim da Ministarstvo poljoprivrede i prošle godine i ove ima niz značajnih zakona koji su korisni i neophodni za funkcionisanje naših poljoprivrednika. I u ovom setu od sedam zakona, koji su međusobno prosto povezani jedni na druge, značajno utiču zakon o šumama, zakon o vodama, zakon o organskoj proizvodnji, nekako sa onim prethodnim zakonima imaju svoju neku zaokruženu celinu u korist naših građana. Usvojili smo prošle godine Zakon o proizvodima geografskog porekla. Prošle sednice smo usvojili zakon u oblasti nauke i tehnologije, Zakon o zaštiti oznaka geografskog porekla. Ovog trenutka možemo da kažemo za sve naše poljoprivredne proizvođače, sa bilo kog prostora Srbije, da mogu svoje proizvode sa svim oznakama posebnosti, sa oznakama posebne recepture da izvoze i prema zapadu i prema istoku. Veoma je značajno da kroz zakon o vodama istaknemo poentu da svaki čovek u ovoj Srbiji shvati koliko je briga o vodama važna za naš život. Ako neko od građana ukuca na Internetu samo reč voda dobiće informacija i koliko su nam dobre vode, i koliko su nam pitke, i koliko možemo da se pohvalimo našim kapacitetima, a sve se svede ili svodi na to da svaki naš čovek, odnosno organizam od 70-80% našeg tela čini voda. Ta voda je prenosnik svog i dobrog i lošeg što mi unosimo u telo i na osnovu toga se naše zdravlje čuva ili kvari. Ovo je taj tehnički deo, ali voleo bih da kroz ovaj zakon uputim poruku mojim sugrađanima u Novom Pazaru. Naš vodovodni sistem u Novom Pazaru je na neki način u lošem stanju i trebalo bi dosta sredstava da se uloži da bi se to saniralo, 60% gubitaka vode je u tom sistemu. Pored tehničkih nedostataka, postoje divlji priključci i ono što najvažnije za Novi Pazar nema dovoljno kapaciteta na samom izvorištu. Danas je bio sastanak ovde u Beogradu ekipe vodovoda, predstavnika opštine i Zavoda za zaštitu voda, pri čemu su se stvarale i planirale dalje aktivnosti u vodosnabdevanju grada Novog Pazara. Voleo bih da naši građani znaju da su akteri, pored ovih institucija, sami građani u narednom periodu. Svi moraju da vode računa i da štede vodu koji imaju. Nema je dovoljno, imaće je onoliko koliko budu svi štedeli i ravnomerno koristili. Ne bih hteo svoje komšije da plašim i da brinem previše, ali ako se jedna havarija desi na izvorištu Pazarišta, gde je akumulacija ove vode, dug je proces oporavka, grad ceo je vezan za to izvorište i može da bude mnogo problema. Iz tog razloga i ovo ministarstvo, i ovaj zavod, i grad Novi Pazar, sa svojim stručnim ljudima iz vodovoda, pokrenuli su se da planski, akciono odrade u ovom pravcu zadatak. Svrsishodno u ovom pravcu pomaže luksemburška vlada, u prvom delu sa milion i sedamsto evra i sad u drugoj fazi, gde se radi projektna dokumentacija, sa planom izvodljivosti od 4,5 miliona evra. Molim vas, gospodine ministre, da preko svojih stručnjaka iz Zavoda za vodu pomognete da se još jedan deo sredstava, pošto postoji tamo plan da se na dinar, opštinski ili gradski, izdvoji jedan deo sredstava iz ministarstva kako bi se problemi koji postoje u Novom Pazaru trajnije rešili. Druga stvar koju bih hteo da napomenem, a vezano za zakon o stručnim službama u poljoprivredi, ako se išta dobro i korisno uradilo pa se stalno govori o obrazovanju od sedam do sedamdeset i sedam godina, hteo bih da pohvalim i rad stručne službe u Novom Pazaru i rad stručne službe u Prijepolju, bar znam koliko su ljudi angažovani, koliko rade. Samo u ovom kvartalu, odnosno u ova prva tri meseca ove godine, stručna služba u Novom Pazaru ima 205 izlazaka na teren, 336 susreta u samoj kancelariji. Održano je devet predavanja za poljoprivrednike u prostorijama službe, 12 radionica sa angažovanim stručnjacima van Novog Pazara, devet radio nastupa, 39 TV emisija, četiri stručna članka su objavljena sa ovog prostora, pet stručnih publikacija i devet skupova sa poljoprivrednicima na teme koje su aktivne po osnovu subvencija i drugih vrsta podsticaja u ovoj oblasti. Korisno za naše poljoprivrednike jeste što se ovih dana pruža ruka svim opštinama od strane Ministarstva da mogu da dobiju kredite poljoprivrednici, deo sredstva od opštine, deo od Ministarstva i deo sredstava od Komercijalne banke. Ta tri stuba, u stvari, olakšavaju svim našim poljoprivrednicima da u narednih pet godina otplaćuju dobijene sredstva u ovoj godini za konkurentne projekte. Pored ovih sredstava, a svi poljoprivrednici treba da računaju na ova sredstva, treba da računaju i na sredstva subvencija. To je još jedan deo sredstava koja su u paketu onih, da kažem, besplatnih i jeftinih para za naše poljoprivrednike. Od sledeće nedelje naši poljoprivrednici će biti upoznati sa konkursima za subvencije. Ovom prilikom, takođe, želim da istaknem da na sajtu seoskog turizma postoji 12 seoskih domaćinstava sa prostora Sandžaka, da su uvršteni u domaćinstva za seoski turizam. Sredstva i ove godine mogu da koriste od subvencija i iz Fonda za razvoj postoje sredstva za ruralno područje sa tog prostora, da mogu sa 1% da koriste do pet godina. Molio bih vas da svako odmojih kolega poslanika sve ove benefite nekako da prezentujemo našim poljoprivrednicima i da svi oni koji imaju prilike da nas gledaju, zato što je ovo prilika, da se na najbolji način upoznaju koliko imaju mogućnosti, a stvarno imaju mogućnosti. Od 2007. godine sa prostora Novog Pazara, Tutina i Sjenice, mogu da vam kažem, po prvi put preko 300 poljoprivrednih gazdinstava je koristilo subvencije. Nekada su dovoljna, nekada bi trebalo da budu veća, ali mislim da svi postaju svesni da treba bolje da se organizuju i da se radi na planski način. Ovaj zakon o stručnim službama je u stvari u svrhe planiranja. Na osnovu evidencije koje se prati u ovim stručnim službama. izvode se pravila, zakonitosti, po osnovu čega se formira budžet u ovom ministarstvu, pa se onda i sa manje para nekada više uradi zato što se novac usmerava na ispravan i konkurentan način. Meni i Udruženju poljoprivrednika u Novom Pazaru ste pomogli svaki put kad su se ti ljudi obratili i pomerili ste rokove za prijavljivanje za subvencije, pa su one fiskalne račune, zbog sazrevanja biljaka kasnije zbog klimatskih uslova, prihvatili ste za nekih mesec dana, pa ste prihvatili da se uvrste u mehanizaciju i manje mašine, motokultivatori i ostale, zbog ruralnog ili brdovitog područja i manjih kapaciteta tih poljoprivrednih gazdinstava. Odazivali ste se uvek. Hteo bih malo i nas poslanike ili Odbor za poljoprivredu da pohvalim. Gospodin Krstin, gospodin Mašić i svi članovi Odbora su, na poziv poljoprivrednika sa prostora Pazara, Sjenice i Tutina, organizovali 17. i 18. sastanak Odbora za poljoprivredu, pri čemu se prezentovalo šta će se raditi u narednom periodu. Mislim da u oblasti poljoprivrede i u Odboru za poljoprivredu ne postoji razlika, osim namere da i kritikama i pohvalama učinimo da ovo radi na najbolji način. Pored ovih sredstava, ne mogu da preskočim da ne pomenem da postoje i sredstva donacija. Na tom prostoru je nemačka organizacija "Help" pomogla sa tri staklenika preko ovog Udruženja poljoprivrednika, na teritoriji Srbije sa preko 30 plastenika i to najviše na nerazvijenim područjima, jugu i istoku Srbije. I tu je bilo potrebno da ljudi na vreme znaju i konkurišu. Ako neko ne konkuriše, ako nije uradio svoj biznis plan, najiskrenije niko više novac ne daje na lijepe oči. Pored ovih subvencija, pored podsticajnih sredstava, donacija, gospodin ministar Saša Dragin je napomenuo i važnost osiguranja od elementarnih nepogoda u poljoprivrednoj proizvodnji. Možda na području odakle dolazim ljudi nemaju naviku da koriste ili da se osiguravaju, ali i naučnim načinom ili praćenjem češće se dešavaju klimatske ili elementarne nepogode, možda one mogu da se predvide, ali ne može da se reaguje na vreme. Iz tog razloga svi oni komercijalni, ozbiljni proizvođači u poljoprivredi trebalo bi da koriste mogućnost osiguranja, jer često čitavu svoju zaradu u toku prethodne godine investiraju za narednu godinu kako bi se održali ili povećali svoje prihode i često je to ugroženo jednim talasom elementarnih nepogoda. I za to postoje određena podsticajna sredstva. Ono što bih na kraju da napomenem. Po ovom Zakonu o poljoprivrednim službama radi 225 stručnih savetnika. Postoji oko 600.000 poljoprivrednih gazdinstava, od toga je 300.000 registrovano. Nije dovoljno 225 savetnika. U Pazaru, Sjenici, u Tutinu mislim da ima oko 16 agroinženjera raznih struka nezaposlenih ili su negde na Zavodu. Ovo je prilika da se uposle, zato što licenca nije vezana samo za stručne službe koje su sad organizovane, nego su propisani uslovi, način na koji ljudi mogu to da spreme, polažu i dobiju licencu. Oni mogu da budu i kao samostalni, u vidu preduzetnika, mogu da budu u okviru nekog pravnog lica, ali je dovoljan prostor za njihovu aktivnost i da mogu da rade i zarade svoju platu, da ne čekaju hoće li ih neko uposliti konačno. Na svako ovakvo radno mesto, pokušavam da uputim poruku našim građanima, privrednicima, stručnjacima, da i za njihovo radno mesto postoji novac i kroz Nacionalni zavod za zapošljavanje, postoji novac i u Fondu za razvoj i u Ministarstvu za poljoprivredu. Iz svih izvora novac može da se crpi za njihovo zapošljavanje. Nije nekad dovoljno, ali je za početak dovoljno da se krene u posao. Ovo, nažalost, što kažu, jeste jedna otvorena konkurencija i tržište, ali dobro je zato što se konkuriše znanjem. Gospodo, vi iz Ministarstva dolazite uvek sa ful ekipom i to znači da ste vrlo otvoreni i pred nama poslanicima, 250 iz svih delova Srbije dolazimo, i idete svugde i sa svim ljudima, licem u lice razgovarate i sretnete se i sa dobrim i sa lošim stranama, ali verujem da i u bilo kojem drugom delu Srbije, ali na prostoru odakle dolazim, stanje se sigurno duplo popravilo, bar otkako znam, 2007. godine, kako pratim i kako sam drugi put u Odboru za poljoprivredu. Način na koji ljudi sada sa tog prostora razmišljaju, ima i sigurnost u onome što se radi i nije više dramatična situacija sa Sjeničkim sirom, kakva je bila prošle godine. Ne pakuju ljudi više u kacama od 50 i 100 kilograma,nego pakuju onako kako mogu da ga prodaju i imaju svoje etikete i taj sir se nalazi ovde po ovim tržnim mrežama. To isto se i sa onim brendom sjeničkim jagnjetom, za šta je naš poljoprivredni proizvođač klaničar iz Sjenice dobio prvu nagradu – najbolje iz Srbije, i tri proizvoda sa tog prostora su na listi za oznaku sa geografskim poreklom, posebna receptura i posebnost mesta i kraja. Mislim, nisam želeo, nemam nameru politički da uzdižem situaciju, nego šaljem poruku da svim ljudima iz tog prostora, ljudima u Srbiji kažem da nekakvom ličnom inicijativom mogu da pospeše i svoj bolji život i iskoriste pogodnosti koje postoje. Potrebna je saradnja i sa tim stručnim službama. Mislim da ih ima preko 20 na prostoru Srbije. Mislim da su tamo ljudi veoma angažovani. Možda bi trebalo finansijski više da im se pomogne, da se i oni ohrabre. Za razumne ljude mislim da je dovoljno da razumeju da svako vodi i da ne štede sa novcem koji se ima i da se usmerava u pravcu poljoprivrede. [[Aplauz.]]
Preostalo vreme poslaničke grupe ZES je 28 minuta. Reč ima gospodin Vitomir Plužarević. Preostalo vreme 47 minuta i 40 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas raspravljamo o setu zakona. Imam čast da predstavim od ovog seta samo tri zakona zbog vremenskog perioda koji smo dobili, tako da ću početi sa zakonom o proizvodnji sorti poljoprivrednog bilja. Zakoni iz 998. i 2002. godine ovu oblast nekada suregulisali,a zakonom od 2005. godine je došlo do promene tog prethodnog zakona, gde su voćke, vinove loze, hmelj, zakon o semenu, priznavanje sorti je bilo regulisano sa ova dva zakona. Donošenjem ovog zakona rešile bi se sve nesuglasice koje nisu mogle da se definišu prethodnim zakonima. Još u doba našeg velikog naučnika Mihajla Pupina mi u Srbiji smo se bavili ovom delatnošću koja se zove kalemarstvo i voćarstvo i on je još iz tog belog sveta slao poruke Srbiji – gajite, kalemite i proizvodite najkvalitetnije voće i povrće, jer ovo podneblje i ovo sunce daje najkvalitetnije plodove na zemaljskoj kugli. Danas svi naši instituti su devastirani.To je bio cilj aktuelne vlasti kojom upravlja strani kapital i struka. Tim strancima je bio osnovni cilj da unište našu struku, nauku i dovedu Srbiju u zavisnost, da Srbija mora da kupuje te strane sorte, odnosno njihov je cilj bio samo profit. Mi danas moramo da uvozimo sva semena iz Amerike, Evrope i da to tržište naše seme i sve što je domaće mora da se ogadi proizvođačima na raznorazne stručne načine. Mi smo izvozili seme kukuruza, seme pšenice, seme suncokreta. Govorile su moje kolege o tome. Danas od tog izvoza nema ništa. Izvozili smo vinovu lozu. Danas smo glavni uvoznici loznih kalema. Srbija je proizvodila 60-80 miliona kalemova vinove loze. Izvoz je bio u bivši Sovjetski Savez i prostor bivše SFRJ, Hrvatska, Makedonija. U Sovjetski Savez smo izvozili 40 miliona loznih kalemova. Ako je današnja cena kalema na svetskoj pijaci od jedan do dva evra, izračunajte sami kolika je to bila korist za Srbiju. A danas uvozimo, "Raušedo" firma iz Italije, "Rihter" firma iz Francuske. Zamislite koliko bi radnika i porodica bilo zaposleno samo na tom poslu. Znamo mi kada je to počelo i traje do današnjih dana. To je počelo dolaskom gospođe za ministra poljoprivrede, ona je sve učinila da napravi štetu našim proizvođačima i da sadni materijal dobije što crnji izgled. Setićemo se tih instituta koji su se bavili ovim poslovima. To je Zaječar, to je Radmilovac, Sremski Karlovci, Čačak, Vučje i ostali. Prilikom uništavanja tih naših kuća imali su zadatak da unište i hemijsku industriju koja je pratila voćarstvo i vinogradarstvo. To su bili "Zorka" Šabac i "Župa" Kruševac. Ako ovaj zakon bude mogao da revitalizuje ove ruševine o kojima samgovorio, to neće biti loše, ali smatram da je to nemoguća misija i da je za to potrebna ogromna količina novca i duži vremenski period da povratimo tehnološki niz iz ove oblasti. I danas kod mene u Sremu se sade novi zasadi, koji repromaterijal sadnog materijala se uvozi iz Italije i Francuske. Da li neko zna koliko je njihova upotrebna vrednost? Ne zna. Da li će zakon, to što je cilj, omogućiti da se povećaju zasadi vinove loze i svih voćnjaka? Vreme je pred nama, videćemo. Imao sam zadatak da podsetim Ministarstvo da oni znaju i da vezano za ovaj zakon obezbede dovoljnu količinu para kako bi povratili to što smo izgubili u prethodnom periodu. Vode, zakon o vodama. Ovaj zakon o vodama je morao biti donet pre mnogo zakona koji je ovaj parlament usvojio iz nadležnosti zaštite životne sredine i poljoprivrede. Zakon o vodama je morao da sagleda sve negativne uzroke i posledice koje su se dešavale u prošlom vremenu, na primer, poslednjih sto godina, i da na osnovu tih i takvih parametara donese nove metode upravljanja vodenim resursima. Na primer: šta uraditi sa klizištima? Kako pripremiti korita reka i rečica koje su činile ogromne štete poljoprivredi i naseljenim mestima? Sve to da bude sažeto u ovom novom Predlogu zakona, a Evropsku uniju ostaviti po strani, jer naša voda ne ide ka Evropskoj uniji, već njihove prljave vode i prljave tehnologije zagađuju naše reke i prostore. U svetu značaj ovog resursa se menja. Ako znamo da je na zemaljskoj kugli živelo šest milijardi ljudi, a za 40-ak godina biće devet milijardi. Ako to predstavimo na primeru jednog kubnog metra vode, videćemo taj odnos zagađenosti i upotrebe tog kubnog metra vode. Znači, ovaj resurs mora biti planiran i organizovan na jedan način, da mi kao sastavni deo tog sveta vodimo računa u našoj Srbiji, o tim i takvim vodenim resursima -a to je šumovitost naših prostora mora da se poveća od 27%, koji sada, pa na 43% koje planiramoi više. Na primer, u Vojvodini je sada 5% šumovitosti, težimo ka 14%. Na primer, kanalska mreža u Vojvodini je posekla svu drvnu masu i na tim mestima su sada šikare, a te površine su oko 12 hiljada hektara koje imaju za cilj da obezbede i opšte koristi od šume, a ne samo da zaštite obalje i priobalje. Kad znamo da jedan metar kvadratni šumskog zemljišta u toku godine zadrži 100 litara i više vode, šuma je rezervoar, ali ičuvar te i takve vode. To je priča koja nije ušla još u uši ministarstva koja su zadužena za resurse vode. Zagađene aktivne materije nam dotiču sa Kosova i Metohije Ibrom, a tamo je Euleks kao reprezent Evrope. Šta on tamo čini da se ta zagađenost smanji? Ništa. Zašto ovim zakonom o vodama nije sistemski rešen kanal Dunav – Tisa – Dunav, a vezano je za navodnjavanje i odvodnjavanje? Kaže ministar da će ovim zakonom podsticati navodnjavanje i da će se sistemi kojih danas ima od 6-7% se povećati na 10% poljoprivrednog zemljišta i da će ti poljoprivredni proizvođači dobiti umanjenu taksu vezano za odvodnjavanje i navodnjavanje, ako budu koristili ova sredstva iz budžeta. Zašto ovim zakonom nismo predvideli da taj veliki talas Dunava u ulasku u našu zemlju prevedemo u neko novo korito koje može da sprovede taj visoki talas, odnosno da napravimo kanal Dunav – Sava, koji bi se prokopao na granici Hrvatske i Srbije kod sela Erdevika, pa da ide preko Vizića, pa do granice Save, odnosno Kuzmina. Taj kanal bi se koristio kao plovna površina, a mogao bi ceo Srem da navodnjava. Cena i predračun kopanja tog kanala se meri kao što košta kilometar nekog asfaltnog puta, autoputa. To znači, milion – milion i po evra, a možda bi to bilo i nešto skuplje. To znači da ovaj zakon u odeljku 84, 85. i 86. to je trebalo da predvidi. Kažete da u zakonu da voda ima ekonomsku vrednost koja se snažno reflektuje na razvoj svih segmenata privrede i društva? Kako to mislite da realizujete, a znate da smo kao privreda u kolapsu, da se ne vidi izlazak iz krize? Koji korisnik da plaća kad nam je sve uništeno: kultura, nauka, prosveta, zdravstvo, privreda, vojska, policija, sudstvo, ko će biti taj korisnik da plaća, kad nema ni za hleb, a znamo da je voda uvek bila džabe? Ovo je vrlo interesantna direktiva Saveta 80/68 EC i 2006/118/EC o zaštiti podzemnih voda od zagađenja. Ta ista Evropa vrši pritisak na vlast da se nuklearni otpad i opasni materijali deponuju baš u Srbiju, u napuštenim rudnicima i lokalitetima koje oni odrede. Koliko vremena treba da prođe da se očiste vodotoci koje je zagadio NATO kada su nas bombardovali? O tome u ovom predlogu ni reči. Plaća zagađivač. Ko će od njih da naplati da li će to biti naš ulog pre ulaska u NATO alijansu, a napravili su nam štetu od 200 milijardi dolara? Upamtite, 200 milijardi dolara. Taj dobar status voda neko mora da plati, a mi u Srbiji nemamo takve građane, nisu oni danas sposobni da to plate. Načelo jedinstva vodnog sistema, upravljanje vodama u okviru jedinstvenog vodnog prostora mora se odvijati u skladu sa regionalnim razvojem Srbije. Kako? Zar mislite da to rešite Zakonom o regionalnom razvoju, jer voda je čudna, ona ne može da se zaustavi i da sačeka da se tamo neka dva predsednika opštine dogovore o količini i brzini, kakvoći, hemijskom sastavu i svim ostalim faktorima. O šumama imam nešto vremena da upotrebim i za taj zakon. Taj zakon su moje kolege komentarisale, a bilo je i dosta kolega iz pozicije koje su uglavnom hvalile zakon, što je logično da hvale. Daću jedan presek, odnosno koliko mi vreme dozvoljava, možda neću stići sve zbog vremena, ali koliko stignem, to ću upotrebiti. Zakon o šumama ima za cilj da ustavno-pravni sistem uskladi sa faktičkim stanjem šuma na terenu. Šuma je uvek činila ogromnu materijalnu sigurnosti i državi i vlasnicima šuma. Danas je po nekim procenama stanje šuma u vlasničkom smislu -47% privatne šume, a 53% državne šume. Ima i podataka da se taj odnos promenio i da on iznosi 52 privatne šume i 48 – državne. To će tek biti veliki zadatak Ministarstva i svim subjektima da se to raščlani onako kako treba da bude. Zakon propisuje mere radi stalnog postojanja šuma, a mi kao narod i država moramo stalno imati na umu da je šumovitost u Srbiji 27, a da naš zadati cilj treba da bude 41%. Da bi taj cilj postigli, država mora da obezbedi veliku količinu para putem budžeta i ostalim donacijama i prilozima, i da se te pare ulože namenski u podizanje novih, mladih i kvalitetnih šuma. Taj danas ulog u šume sutra za 80 ili 100 godina će omogućiti novim generacijama da kvalitetno žive sa tim šumama i da imaju mogućnost da stalno održavaju taj fond i taj procenat od 41% šumovitosti i povećaju za njima realne mogućnosti. Malo smo tu komentarisali i polemisali oko tog procenta šumovitosti. Ministar kaže – nismo mi tu daleko od Evrope. Ali, ovim mojim komentarima stalno njima dajem do znanja da mi moramo imati veći procenat od tih koji nama daju zadatke. Znači, mi smo, konkretno Šumadija je bila nekad pokrivena šumom i ta šumovitost je bila vrlo visoka. Da bi ispunili sve te pretpostavke koje nudi zakon, moraju se i kadrovi šumarske struke pripremiti za taj posao. Kako? Tu mora Ministarstvo i prosvete, i Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo zaštite životne sredine da naprave operacioni plan kako bi došli do tih novih kadrova koji će voditi brigu o šumama. Ali, potrebna su i finansijska sredstva da bi to sve bilo učinjeno, a budžet za upravu šuma je mali i taj problem mora da se reši. Tu smo komentarisali oko tih para koje su bile namenjene vezano za šume. Reći ću par rečenica o šumama Vojvodine i šumovitosti tog regiona. On danas iznosi 5%, a zacrtani cilj je 12%. Povećanje šumovitosti u Vojvodini je izvodljivo, pošto postoje površine, i o tome su govorile kolege, koje su uglavnom šumska zemljišta i te površine treba privesti nameni. To su kanali obalja i priobalja. Tih kanala ima oko 12.000 hektara koji su sada obrasli šikarama i te šikare treba prevesti u kvalitetne ekonomske šume. Član 7. ovog zakona ima obavezujući karakter i on glasi: "Sopstvenik, odnosno korisnik šuma dužan je da sprovedi mere zaštite šuma". Kako on to može da učini kad imovinsko-pravni odnosi nisu još rešeni? Mislim na Zakon o restituciji. Ili, kad se vrate ta dobra starim vlasnicima, a oni nisu učestvovali 50 i 60 godina u akumulaciji sredstava od tih šuma, oni su sada nemoćni da se pridržavaju tog člana 7. ovog zakona. Prioritetna opštekorisna funkcija šuma – član 14. ovog zakona, kazuje da se opštekorisne funkcije obezbeđuju, osim finansiranja. Kako će to da se finansira? Zakon kaže da predlog zainteresovanog pravnog lica, to je neobavezujuće. To vam je isto kao kad stavite pod zaštitu neki objekat od istorijskog značaja i na kraju on padne jer nije bilo para u toj instituciji, odnosno nije moglo, znate to već kako se dešava. Vezano za planiranje, šumsko područje. Kod ovih područja moralo se zakonom utvrditi globalno stanje sa merama i ciljevima ka povećanju šumovitosti, tipovima šuma i globalnom drvnom masom, a krajnjim ciljem da se konkretno područje, sad ja komentarišem, može da bude i sremsko, banatsko ili bilo koje banatsko područje, obeleži njegova šumovitost, na primer od procenta, a težimo tamo opet procentu, da to stoji u zakonu. Tada bi inspektori nezavisno od politike pratili zakon i time činili dobro šumi, što bi im bio postavljen cilj, a do cilja se stiže planom ili zakonom. Planovi razvoja šume nacionalnih parkova - to smo već pominjali kod opštekorisnih funkcija šuma. Kako je to zakonom regulisano, kad znamo da u tim šumama ne može da se vrši proizvodnja po ekonomskim principima drvnih sortimenata na osnovu stanja prirasta, ophodnje i ostalih parametara, već tu funkciju mora neko da plati? Ko je to neko? Mi smo do sada bili socijalističko društvo, a danas naš ustavnopravni sistem je kapitalistički, a narod navikao da šeta slobodno po nacionalnim parkovima, šumama. Kako to sistemski rešiti, a da ne ogradimo površine ogradama? Kojom metodom ili tehnologijom? Finansiranje tih i takvih nacionalnih parkova se svodi i svodilo se 95% na sopstvene prihode. Član 31 - Izvođački planovi. U zakonu nema mesta za detaljisanje, ali struka sa terena poručuje ministru da obrazac 19 po starom zakonu treba pojednostaviti. Službe u ministarstvu znaju o čemu se radi, da ne detaljišem. Član 58 - vršenje doznake. Bilo je i tih komentara. Ministar bliže propisuje način i vreme doznake, doznačne knjige i sve to što je vezano, odnosno doznačne knjige nisu praktične za rad na terenu. Rubrike za evidenciju stabala premale za rad na terenu, te ih treba uskladiti sa novim potrebama. Član 71 - Gazdovanje šumama sopstvenika. Sredstva su obezbeđena iz budžeta. To znači da će sopstvenici moći da se udružuju u udruženja. Ovaj član zakona bi morao da reguliše i onaj procenat privatnih šuma u Srbiji 52% i time da taj procenat reši pitanja vezano za organizovanje vlasnika privatnih šuma u zemljama zapadnog Balkana: Bosna i Hercegovina, Hrvatska, Makedonija, Srbija. To je dobrovoljno organizovanje vlasnika privatnih šuma u Srbiji. Ko je taj ko predstavlja vlasnike šuma u šumarskoj politici Srbije? Pitanje je da li po ovom novom zakonu vlasnici privatnih šuma mogu gazdovati svojim šumama na održiv način? Koje su razlike i sličnosti između šumarstva privatnog i državnog sektora? Kako bi trebalo da izgleda privatna šuma, veličina poseda, struktura i sve ostalo? Kakav je tretman vlasnika šuma u postojećem, a kakav u Predlogu ovog novog zakona o šumama? Statistika kaže: prosečna površina privatnog šumskog poseda u Srbiji je oko 4 hektara, a prosečna drvna masa i zapreminski prirast su manji nego u državnim šumama. Smatramo da je vlasnicima šuma potrebna javna i materijalna podrška države u održivom gazdovanju njihovim šumskim posedima - subvencije. Mora se stvoriti jak lobi koji će savetovanjem i drugim stručno-pravnim aktivnostima poboljšati sadašnje stanje privatnih šuma. Vi verovatno mislite da će saveti ili komore moći da reše ovo delikatno pitanje, ići čak i do te mere da se za privatne šume u Srbiji organizuje ministarstvo za privatne šume ili neki niži oblik kojemneću sada da dajem ime. Do sada u Srbiji je formirano 10 lokalnih udruženja i ne postoje regionalna i nacionalna udruženja. U susednoj Austriji postoji interesna organizacija vlasnika šuma sa obaveznim članstvom. To znači da je svaki vlasnik šume po zakonu ujedno i član interesne organizacije vlasnika šume - komore. Privatne šume u Srbiji čine 1,2 miliona hektara i tu veličinu šumskih poseda treba ozbiljno shvatiti i o njima povesti računa da se ne dozvoli da taj 1,2 miliona hektara postane neprijatna površina u Srbiji, a može pametnom tehnologijom i zakonskom regulativom da se privede ekonomskoj funkciji, uz višestruke koristi. Član 75 - Savet za šume. To je radna stručna grupa koja mora biti sačinjena od eminentnih, sa referencama, šumarskih stručnjaka. Nemojte da taj savet sačinjavaju nestručna, politikom odabrana lica, kao što danas to činite sa direktorima javnih preduzeća, bilo je govora prethodnih kolega. Bitno vam je da je gospodin član vaše stranke, ostalo vas se ne tiče. E, tada teško i šumama i narodu. Zakon nije doneo mnogo radikalnih promena u odnosu na stari zakon. I o tome su kolege govorile. Struka se nije mnogo mešala i davala neke posebne specijalitete. Znači, uglavnom ovaj zakon će nastaviti u nekom kontinuitetu, na šumarima je da ovaj zakon privedu nameni i da ta šumovitost u datom trenutku sa novim generacijama da kvalitetan rezultat. O etatima, o prirastima i o svim onim ostalim segmentima nisam hteo da vas zamaram, ali uglavnom evo to je deo našeg izlaganja.
Iskorišćeno je 23.20 od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Kenan Hajdarević.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Ministarstva, kojih ima očigledno više nego nas narodnih poslanika, želim da iskoristim priliku da iskažem privrženost Liberalno-demokratske partije putu Srbije ka Evropskoj uniji, koji se između ostalog pokazuje i harmonizacijom zakonskih propisa u oblasti poljoprivrede sa zakonodavstvom Evropske unije, kao i primenjivanjem dobre prakse iz onih zemalja Evropske unije koje su prošle kroz tranzicioni period, kao što je Srbija, u naše zakonodavstvo. Međutim, pored zakonodavstva koje je potrebno da usaglasimo sa Evropskom unijom, da bi naši poljoprivrednici imali istu korist, kao i poljoprivrednici iz drugih zemalja koji su prošli ovaj period treba da imamo i dobru praksu na terenu. I mi moramo da iskoristimo ovu priliku da kažemo da poljoprivrednici, odnosno poljoprivredni proizvođači koji su u svojim zemljama preživeli proces tranzicije, postali su najveći dobitnici pridruživanja svojih zemalja Evropskoj uniji, odnosno da su se njihovi prihodi povećali u proseku za 200%, što samo pokazuje da je ispravnost puta Srbije ka Evropskoj uniji s jedne strane, a s druge strane pokazuje i opravdanost da i mi kao država ulažemo u naše poljoprivredne proizvođače. Da bi mogli da ulažemo u poljoprivredne proizvođače to ne smemo samo da radimo kao Ministarstvo poljoprivrede, jer pored onoga što radi Ministarstvo poljoprivrede izuzetno je važno da proces poljoprivredne proizvodnje prate i druga ministarstva i druge agencije Vlade RS. Tu prevashodno mislimna Ministarstvo infrastrukture. Tu prevashodno mislim na poljoprivredne proizvođače iz brdsko-planinskih područja, odnosno iz područja odakle dolazim, područja Sandžaka, jer je nemoguće da imamo jako poljoprivredno gazdinstvo na tim područjima ako imamo izuzetno lošu infrastrukturu, s jedne strane. S druge strane, ne možemo da imamo jakog poljoprivrednog proizvođača ako se samo orijentišemo na subvencije od strane Ministarstva poljoprivrede, a da naše lokalne samouprave to isto ne rade. Imamo primere nekih lokalnih samouprava gde se te subvencije poljoprivrednih proizvođača ne rade na transparentan način, s jedne strane, a s druge strane to koriste one političke stranke koje danas propisuju jednu demagošku priču, a na lokalnom nivou gde su na vlasti pokazuju kako su vladali prethodnih godina i kako bi vladali da imaju i dalje priliku da vladaju Republikom Srbijom. Želim da kažem i da obavestim ministra o dva primera, odnosno dva pitanja koja su uputili građani sa područja Sandžaka, a vezana su i za rad njegovog ministarstva, odnosno to je neka vrsta upozorenja. Prvo pitanje se tiče građana sa teritorije opštine Tutin koji žive na granici ka KiM, gde dolazi do nelegalne seče šume sa strane KiM. Šta se tu dešava? Dešava se da šumari nisu u mogućnosti da reaguju zbog straha za sopstveni život. Mislim da tu državni organi RS moraju malo da više obrate pažnju. Drugi primer jeste sugestija građana iz opštine Prijepolje, mjesna zajednica Brodarevo, tiče se vodoprivrede, odnosno tiče se projekta izgradnje dvije hidroelektrane na području opštine Prijepolje, odnosno dvije hidroelektrane koje treba da obuhvate mjesnu zajednicu Brodarevo, odnosno da se Brodarevo nalazi između dvije hidroelektrane, između dva jezera, odnosno da se Brodarevo sažme na prostoru šest kilometara između te dvije hidroelektrane. Građani, odnosno nevladine organizacije, udruženja građana su se obratili našoj poslaničkoj grupi tražeći odgovor i od nadležnih ministarstava, a samim tim i od vašeg ministarstva, da l' to utiče na život građana, da l' to utiče na život poljoprivrednih proizvođača, odnosno da l' to utiče na prinose koji će oni da ostvare i koje će ostvarivati onoga trenutka kada te hidroelektrane postanu realnost u njihovom životu? Na kraju, želim da iskažem jedan primer kako ne može samo jedan segment poljoprivrede da razvija poljoprivredu. To najbolje pokazuje, za razliku od gospodina Poturka, primer Sandžaka, jer ne možemo da imamo jakog poljoprivrednog proizvođača koji može normalno da prodaje svoje proizvode ako imamo loše odnose sa državama u susedstvu. Jer, gdje mogu poljoprivredni proizvođači Pazara, Sjenice, Tutina, Priboja, Prijepolja da prodaju svoje proizvode ako to neće da prodaju u CG, BiH ili na području Kosova. Ako mi kao država imamo loš odnos i tražimo protivnike u CG, u BiH, ne uspostavljamo normalne odnose sa kosovskim Albancima, džaba nam i subvencije, džaba nam i pospešivanje proizvodnje, jer ti poljoprivredni proizvođači neće imati kome da prodaju svoje proizvode.
Reč ima narodni poslanik gospodin Milan Škrbić.
Nije teško. Ceo dan smo ovde, pa ćemo izdržati. Da ponovim, ako se nije čulo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva i poštovani građani Srbije, osnovna primedba i na ovu sednicu, kao i na mnoge prethodne jeste ova i ovakva objedinjena rasprava, i to moram da kažem zbog građana koji negoduju i zbog struke koja se u toku dana javlja i sa kojima smo u kontaktu, jer pričamo o sedam zakona i sedam ratifikacija, a obuhvatili smo, čini mi se, dve-tri teme ili nijednu do kraja definitivno i konačno ili detaljno. Bezbroj je razloga za ovakvu primedbu i ne samo iz poslaničke grupe SRS, nego i kompletne opozicije, pa i mnogih poslanika iz vladajuće koalicije sa kojima van sednice razgovaramo. Ispada da je ovo takmičenje između ove vladajuće koalicije i prethodnih vlada i koalicija – ko je više zakona za svog mandata usvojio, a kada dođe vreme izbora onda počinju hvalospevi o tome. Kasnije dolazimo, zbog brzine i načina donošenja brzinskih zakona, kako ih neko naziva, u situaciju da ih dorađujemo, dopunjujemo izmenama i dopunama zakona i tako u stvari gubimo dragoceno vreme za brzi put ka EU, ka kojoj tako žurno težimo od 2000. godine naovamo, znači deset godina, a još uvek ništa. Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, pretpostavljajući da će biti malo onih koji će u gomili ovih zakona, konvencija i ratifikacija govoriti o novom zakonu o pivu, a eto i bio sam u pravu kada sam rekao danas niko nije govorio o tom zakonu. Malo ću da se našalim, trebalo bi ovu suvoparnu raspravu da malo zalijemo pa da se oraspoložimo. Petak je popodne, je li tako? Govorim o ovom zakonu za koji smatram da je morao biti donesen. Međutim, smatram isto tako da je nedorečen. Imamo u osnovnim odredbama ovog zakona, u članu 1, 2. i 3, u kojima se govori o sledećem: gde se uređuju uslovi proizvodnje piva, kvalitet i kontrola kvaliteta sirovina koje se koriste u proizvodnji piva, kvalitet, kontrola kvaliteta, pakovanje, deklarisanje i stavljanje u promet piva, kao i nadzor nad sprovođenjem ovog zakona. U članu 2. sirovine koje se koriste u proizvodnji piva moraju da ispunjavaju propisane norme kvaliteta utvrđene ovim zakonom i propisima kojima se uređuje njihov kvalitet. Pivo mora da ispunjava propisane norme kvaliteta i uslove u pogledu pakovanja, deklarisanja, utvrđene ovim zakonom i propisima kojima se uređuje njegov kvalitet, pakovanje, deklarisanje itd. U članu 3. se kaže da pivo jeste fermentisano piće dobijeno tehnološkim postupkom od ječmenog slada, nesladovanih sirovina, hmelja, vode i kvasca. Pokušaću da vama iz Ministarstva skrenem pažnju na veoma važnu stvari koje su po nama propuštene prilikom izrade ovog zakona. Prilikom izrade ovog zakona moralo se voditi računa i jasno staviti u zakon neke definicije kako bi sami proizvođači imali na uvid i bili unapred spremni na napore, rekao bih višegodišnje napore, da dobiju od EU tzv. zaštitni znak, a niko ga ne spominje u zakonu, a to je veoma bitna stvar. Bitna je stvar u pripremi proizvodnje i izvoza finalnog proizvoda u EU. Trebalo je, po nama, jasno navesti da su to piva izrađena po posebnom postupku. Toga nema u zakonu, da su to piva sa sadržajem alkohola između 2,6% i 6%. Znak ''srpsko pivo'' neće imati svako pivo proizvedeno u Srbiji, jer EU razlikuje tri vrste registracije: zaštićena oznaka izvornosti, zaštićeno geografsko poreklo i garantovano tradicionalni specijalitet. Dok prve dve zaštitne oznake potvrđuju da se proizvod delimično ili potpuno proizvodi u određenoj geografskoj oblasti, u trećoj kategoriji su specijaliteti koji mogu da dokažu tradicionalnu proizvodnju i sastav. Znam da imamo Zakon o geografskom poreklu i baš zbog toga smo ga morali uneti u nekim članovima, da bi bilo jasnije i da bi kroz sam zakon proizvođačima jasno stavili na uvid da EU razlikuje te tri vrste registracije, a jednu od njih i imamo i to je Zakon o zaštićenom geografskom poreklu. Ono što je u zakonu trebalo navesti a nije navedeno, a bitno je, kao što ste i sami u svom uvodnom kratkom izlaganju izneli, jeste sam izvoz ovog proizvoda, a Srbija je veliki proizvođač piva. Higijena, kao osnovni faktor nečega što se proizvodi, a spada po mnogima u prehrambeni proizvod. Mnoge zemlje ga svrstavaju u prehrambeni proizvod, higijena kao imperativ i uslov dobrog proizvoda. Obzirom da je pivo tečna hrana kako ga mnogi nazivaju, proizvođači piva moraju da se potrude da u samom startu obezbede najviši nivo uslova higijene i zajedno sa najsavremenijim metodama finog kuvanja piva daju primer dobre proizvođačke prakse, a sve u cilju bezbednosti proizvoda i zaštite naših potrošača. Dokaz za to su internacionalni sertifikati… ISO 9001, 2000, kao i sertifikat za ekologiju ISO 14001, koji definitivno potvrđuju kvalitet celog procesa proizvodnje, od porekla sirovina do gotovog proizvoda. Sve ovo što sada navodim nisam pronašao u ovom zakonu o pivu o kome danas jedini govorim. Ovim navodima, koji bi morali stajati u zakonu, dalo bi se u startu definicija šta sve treba za uspešnu proizvodnju. Ti proizvođači piva, kojih nažalost ima sve manje u ovoj državi zbog loše privatizacije, dalo bi se do znanja pivarskoj industriji da postanu vlasnici tih standarda, bez kojih se danas u Evropi proizvod ne može staviti u promet. Siguran sam da se i vi slažete sa mnom, gospodine ministre, ali zbog kratkog vremena koje imam na raspolaganju navešću samo neke po nama nedefinisane članove ovog zakona, naravno dobronamerno. Mi smo podneli 20 amandmana i uglavnom su smisleni, da bi poboljšali zakon i da bi proizvođačima dali mogućnost da se bolje pripreme za eventualni sutrašnji izvoz i samu proizvodnju koja je osetljiva. Definisali bi u pogledu ispunjavanja propisanih normi i uslova, a sve u skladu sa ovim zakonima, dodavanjem nekih reči ili stavova, preciznije bi se definisao sam pojam piva, a sve u skladu sa ovim zakonom o pivu. Preciznije bi morali definisati ko sve može u skladu sa zakonom da se bavi proizvodnjom piva i da se upiše u registar proizvođača piva. Spomenuli smo tu i laboratorije. Danas pričamo o zakonu o vodama. Voda je najveći sastav u proizvodnji piva i te vode svakodnevno su sve zagađenije. Zato su potrebne te laboratorije, kojih opet u zakonu nema. Naveli smo tu svakodnevnu kontrolu tih tehničkih voda ili pijaćih voda, ili iz tih bunara, kako koja pivara se snabdeva, neko iz bunara, neko sa izvora ili na neki drugi način. Bez obzira na sve, svaka voda koja dolazi u tehnologiju proizvodnje piva mora proći laboratorijski nalaz. Zbog mnogih nejasnoća, a ističe mi vreme jer smo se tako dogovorili, moraćete izraditi izmene i dopune ovog zakona ili izraditi novi pravilnik o kvalitetu piva u kome se svi ovi detalji biti jasno definisani. Na kraju, gospodine ministre, podneli smo 20-ak amandmana na predlog ovog zakona, sa željom da ga bolje definišemo, poboljšamo na način da ne kvarimo i ne rušimo osnovnu zamisao ovog predloga. Nadam se da ćete usvojiti veliki broja amandmana koji je podnela poslaničke grupa SRS i njeni poslanici. Gospodine ministre, budite prvi koji će prihvatiti kvalitetne amandmana, bez obzira iz koje poslaničke grupe dolaze. Hvala vam na pažnji.
Iskorišćeno je 10 minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Saša Dragin.
Pre svega bih se zahvalio gospodinu Škrbiću na uvek kvalitetnoj diskusiji. Ono što bih hteo da napomenem je da je zakon napisan na takav način što su korišćenja iskustva svih evropskih zemalja koje imaju takve zakone i oni su nas pratili u pisanju ovog zakona. U izradu zakona je učestvovala i industrija proizvodnje piva, što je bilo značajno, jer pre svega njih interesuje zbog definisanja kvaliteta i zbog njihovih izvoznih potencijala da je ova oblast proizvodnje, kako ste rekli tečne hrane, daleko bolje uređena u našoj zemlji. Ako pažljivo proučite zakon videćete da se svugde ističe potreba za uvođenje najrigoroznijih kriterijuma što se tiče kvaliteta sastojaka koji ulaze, kao i uvažavanje najosnovnijih i najzahtevnijih standarda vezanih za higijensko-sanitarnu, bakteriološku i svaku drugu ispravnost ovog pića. Ono što moram da pomenem, to je da je i zakonom o bezbednosti hrane vrlo jasno definisano koji su to standardi koje proizvođači moraju da imaju i iz tog razloga mislim da će ovaj zakon umnogome doprineti većem razvoju ove grane koja kod nas predstavlja izuzetno važnu granu, jer industrija piva u Srbiji je najjača u celom regionu, ako ne i u jugoistočnoj Evropi, i ostvaruje velike prihode koji su važni za našu zemlju. Naravno da sve što se predloži mora da bude i razmotreno i da ćemo mi, kao što ste i sami rekli, svaki dobar amandman usvojiti, bez obzira iz koje političke opcije dolazi.
Hvala ministre. U televizijskom prenosu smo do pola osam i ako budemo efikasni završićemo pre. (Milan Škrbić, sa mesta: Samo pola minuta bih govorio.) Nećemo biti efikasni. Izvolite, naravno.
Samo da dopunim. Hvala vam najlepše. Samo da dopunim ono što nisam naveo u mom izlaganju. Ja sam iz Apatina. Znači, sve vam je jasno, Apatinska pivara lider prodaje piva na Balkanu i zato je bila dobra namera naša iz SRS da dopunimo ovaj zakon. Hvala lepo.
Hvala. Dobra namera je i ministra. Reč ima dr Zoran Mašić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, saradnici u Ministarstvu, dame i gospodo narodni poslanici, u ovo vreme koje imam na raspolaganju nastaviću prepodnevnu raspravu. Želim pre svega da kažem još nekoliko reči vezano za Zakon o organskoj poljoprivrednoj proizvodnji i o onome šta on treba da donese. Pre svega, želim više da kažem o tome šta bi naša država trebalo u narednom periodu da uradi, u smislu omasovljenja te proizvodnje, pre svega, jer imamo izvanredne resurse prirodne i druge objektivne resurse. Nažalost, u našoj zemlji znatno manje se u svim proteklim godinama koristilo veštačko đubrivo u poljoprivrednoj proizvodnji. Samim tim će biti mnogo lakše preći konverzijom na organsku poljoprivrednu proizvodnju. Pogotovo značajne resurse imamo u tzv. marginalnim područjima, znači brdsko-planinskim ili na prelazima iz ravničarskih u brdsko–planinska područja, gde postoje izuzetno dobri uslovi za organsku proizvodnju, sa mnogo većim obimom te proizvodnje da se pojavimo na svetskom i evropskom tržištu, nego što je to danas. Ne smemo zaboraviti da cena proizvoda iz organske proizvodnje je najmanje 50 i najčešće 100% skuplja nego proizvodi iz konvencionalne proizvodnje. Svakako da bi se omasovila ta proizvodnja neophodno je da država pokaže više interesovanja i više pažnje, a pre svega da obezbedi veća sredstva u smislu podsticaja te proizvodnje. Sa sajta Privredne komore Srbije došao sam do podataka da u zemljama EU subvencioniranje po hektaru jednogodišnje ratarske proizvodnje u organskoj poljoprivrednoj proizvodnji je 600 evra, a subvencioniranje višegodišnjih ratarskih useva opet u organskoj poljoprivrednoj proizvodnji je 900 evra po hektaru. Ako smo mi za ovu godinu, tj. vi u Ministarstvu ste predložili raspodelom agrarnog budžeta da za podsticaj organske poljoprivredne proizvodnje bude namenski opredeljeno 10 miliona dinara, to je nekih 100 hiljada evra. Ako bi se primenila stopa subvencija ova koja je u EU, sa ciljem da povećamo tu proizvodnju, onda bi stvarno veoma mali broj korisnika tih podsticaja mogao ostvariti to. Stoga sugerišem da se izvidi mogućnost iz postojećih sredstava da li se može više opredeliti za organsku proizvodnju. Takođe, oni koji se opredeljuju za tu proizvodnju da im se omogući, ako ništa drugo, da pod povoljnim uslovima dobiju dugoročne kreditne podsticaje. Znači, da se njihovi zahtevi u tom smislu uvaže kod poslovnih banaka, s kojima su napravili aranžmane za davanje dugoročnih podsticaja, a iz onog dela koji je Ministarstvo opredelilo u smislu pomoći kod dugoročnog kreditiranja da takođe bude namenski opredeljeno i za organsku poljoprivrednu proizvodnju. Time će se omogućiti onima koji su zainteresovani da se bave tom proizvodnjom da dođu do većih novčanih sredstava, jer apsolutno je istinito da ta proizvodnja značajno više košta nego konvencionalna i ulaganja u takvu proizvodnju i sprovođenje takve proizvodnje neuporedivo je skuplje nego konvencionalne. Isto tako, da bi ta proizvodnja u pravom smislu zaživela, neophodno je dodatno edukovanje, pre svega, kroz visoko obrazovanje. Poljoprivredni fakulteti i oni koji školuju poljoprivredne stručnjake trebalo bi u nastavnom procesu da uvedu obavezno i smer organske poljoprivredne proizvodnje. Kroz tu edukaciju da se iškoluju stručnjaci, koji će stvarno na pravi način pomoći u organizovanju i afirmisanju te proizvodnje, jer ovako ipak je velika nepoznanica kako se ta proizvodnja sprovodi i šta je sve potrebno obezbediti i u suštini šta ona donosi. Molim predsedavajućeg da mi kaže još koliko minuta imam na raspolaganju? (Predsedavajući: Imali ste ukupno 10,50 minuta). Dobro, još pet minuta. Još par reči bih rekao, da ne bude kao veterinar da se nisam maltene osvrnuo na izmene Zakona o veterinarstvu. Svakako pozdravljam te izmene, one su bile neophodne u postojećem zakonu, i pre svega su izazvane donošenjem zakona o bezbednosti hrane i najveći deo izmena je upravo usaglašavanje ovog zakona sa tim zakonom, ali i neki drugi poslovi koji su Zakonom o veterinarstvu bili regulisani na drugačiji način, donošenjem novih evropskih uredbi, pa je bilo neminovno da se izvrši usklađivanje i u ovom zakonu. Izmenama ovog zakona su definisani neki novi veterinarski subjekti ili su neki malo drugačije definisani i određene su im nadležnosti. Tu pre svega mislim na veterinarsku laboratoriju, koja kao takva je postojala i u postojećem zakonu, i mislim na referentnu laboratoriju koja se uvodi kao nešto novo i u ovom zakonu o veterinarstvu, mada je ona definisana i u ovom zakonu o bezbednosti hrane, a još preciznije možda određene su nadležnosti te laboratorije. Što se tiče laboratorije, ja je nazivam "veterinarska", jer je ona tim Zakonom o veterinarstvu određena, definisano je da ta laboratorija vrši: dijagnostička ispitivanja, bakteriološka, serološka, virusološka, parazitološka, zatim hemijska, biohemijska, fizička (koja ne znam baš kakva su), patološka i radiološka. Ono što mislim da je ovde predlagač propustio da definiše – to je neki kadrovski minimum koji mora da zadovolji ova laboratorija, jer ovo što je definisano za ovu laboratoriju, to radi laboratorija u specijalističkim i naučnim institutima, i za ta pravna lica, za te laboratorije u tim institutima, odnosno za institucije koje imaju te laboratorije definisano je da moraju imati – specijalistu mikrobiologa, da moraju imati specijalistu iz patologije, epizootologije, vezano opet za dijagnostiku zaraznih bolesti, reprodukciju veštačkog osemenjavanja. Ovde to nije definisano na taj način, nego je data mogućnost ministru da on bliže odredi koje kadrove ta laboratorija može imati, da joj odredi ovlašćenja. Bojim se da formiranjem nekih novih veterinarskih laboratorija ili nekih opštih laboratorija koje će da obavljaju ove poslove – da će te laboratorije dobiti ovlašćenja i preuzeti poslove od specijalističkih veterinarskih instituta, te institucije postoje duži niz godina i ulagale su u svoje kadrove, opremu i sve ostalo. Znači, daje se pravo ministru da on odredi jer sada imamo situaciju da jedna laboratorija u jednoj kompaniji, recimo Sojaprotein, ovlašćena je da vrši određena ispitivanja hrane za životinje, proizvoda životinjskih porekla, sa obrazloženjem da je dobro opremljena i da ispunjava određene uslove i da je ovlašćena. Sutra to može biti neka druga, treća i faktički dovešćemo u situaciju naše institucije koje godinama postoje da će ostati bez posla. Što se tiče referentnih laboratorija, mislim da referentna laboratorijamora da postoji i tu su pobrojane značajne nadležnosti.Ono što mislim da je nešto što se ne može operacionalizovati, to je tek u fazi zaživljavanja, aovde su određene nadležnosti jasnije definisanje da ta laboratorija treba da obavlja, pa između ostalog, recimo, testiranje i proveru kvaliteta vakcine i dijagnostičkih sredstava i reagenasa. To su dosad radili upravo naučni instituti jer su imali kadrove i opremu i prostorije jer tu trebaju i žive životinje i sve ostalo. Mislim da je prevelik zalogaj sad prenet na tu laboratoriju. Da li će ona moći sve da ispuni? Imamo obećanje od direktora da ću već sledeće nedelje otići da vidim šta to tamo postoji i kako će se organizovati, pa možda ću i promeniti mišljenje, ali zasad ove nadležnosti koje su ovde definisane prosto ne može ta laboratorija prihvatiti, a kad se donese ovaj zakon on stupa i na snagu i takva laboratorija počinje da živi, a objektivno mnogo štošta nema u sebi. Isteklo mi je vreme, predsedniče, poštujem. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Mašiću na striktnom i dobrom poštovanju Poslovnika i prakse. Reč ima gospodin Dobrislav Prelić,preostalo vreme poslaničke grupe SRS je 13, 5 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ste danas imali prilike da se uverite da se SRS ne zalaže samo deklarativno za bolji status naše poljoprivrede, a pogotovo za bolji status naših individualnih poljoprivrednih proizvođača. Bez obzira što imamo primedbu na ovakav način rada gde su objedinjeni zakoni, uverili ste se danas da smo podelili zakone između sebe i da smo se potrudili da što konkretnije i što preciznije damo do znanja i vama, a i javnosti, pogotovo našim poljoprivrednicima, da imamo nameru da u svakom slučaju poboljšamo ove zakone, u jednoj korektnoj komunikaciji sa međusobnim uvažavanjem sa Ministarstvom poljoprivrede, sve za dobrobit naše poljoprivrede. Osvrnuo bih se u svom izlaganju na organsku proizvodnju. Mislim da smo mi, kada kažem mi mislim na Srbiju i na naše poljoprivredne proizvođače, pioniri u ovom poslu. Da su nam mogućnosti velike, svakako da jesu, ali da bi dostigli jedan zavidan nivo u organskoj proizvodnji svakako da je neophodna pomoć i države, a pre svega Ministarstva poljoprivrede. Mislim da naši poljoprivredni proizvođači nisu dovoljno upućeni uopšte kada je organska proizvodnja u pitanju, ali se nadam da će u budućnosti doći do kvalitetnijih saznanja, da će imati nesebičnu podršku, pre svega mislim na manja poljoprivredna gazdinstva, jer mislim da je ovo jedan način da oni lakše dolaze do prihoda, a pogotovo ako budemo ispoštovali sve što je i ovim zakonom predviđeno. Uslovi za otpočinjanje organske proizvodnje su pre svega izuzetno strogi. Da bi zemljište dobilo sertifikat za proizvodnju organske hrane potrebno je da najmanje tri godine ne bude tretirano hemikalijama, a dozvoljena je jedino upotreba stajskog đubriva. Zemljišta i farme moraju da budu izolovane i daleko od otpadnih voda ili polena genetski modifikovanih useva. U svakom slučaju da je važno da i voda za navodnjavanje i vazduh budu kvalitetni. Najveća dilema kod naših proizvođača je kakvo zemljište odabrati. Naime, kod nas ne postoje tačno određene lokacije u Srbiji gde bi mogla da se vrši organska proizvodnja, ali su neke pretpostavke da čak 80% našeg zemljišta zadovoljava potrebe ovakve proizvodnje. Na svakoj parceli koja ispunjava opšte uslove mogu se proizvoditi organski proizvodi. Međutim, potrebno je ipak udaljiti se od fabrika, autoputeva i parcela na kojima se poljoprivredne kulture uzgajaju na konvencionalan način. Povrtari moraju dobro da pripreme i očiste zemljište za ovakvu proizvodnju, a najbitnije je ispoštovati period konverzije, odnosno vreme potrebno da se sa standardne proizvodnje pređe na organsku. Da li će proizvođači ispunjavati sve ove uslove procenjivaće ovlašćena sertifikovna organizacija, na osnovu čijeg izveštaja se izdaje odobrenje. Proizvođačima organskih proizvoda nije trenutno potrebna dozvola Ministarstva poljoprivrede da bi se bavili organskom proizvodnjom, ali moraju da zaključe ugovor sa jednom od ovlašćenih sertifikacionih kuća koje kontrolišu i sertifikuju organske proizvode. Ono što treba svakako reći, to je da su površine pod organskom proizvodnjom povećane u zadnjih par godina, ali svakako da su nam mogućnosti mnogo veće i da bi trebalo da bude mnogo veći broj površina zastupljeno. Ono na šta naše ministarstvo mora posebno obratiti pažnju je svakako jedan veliki problem koji se nadvija nad Srbijom, a to su genetski modifikovani organizmi. O tome smo pričali i prošle godine. Činjenica je da je u Srbiju ušla semenska soja koja modifikovana, a svakako i da je činjenica da je "Monsantu" dozvoljeno da vrši oglede na našim površinama, gde se vrše ogledi semenskog kukuruza, a imamo saznanja da će doći kod nas i genetski modifikovan krompir, pa čak i paradajz, što je ovde jedan od kolega rekao. Moramo se opredeliti čemu ćemo dati prioritet u svakom slučaju, a ja sam siguran da će i Ministarstvo poljoprivrede i naša Vlada smoći snage i hrabrosti da kažu velikim kompanijama, pre svega "Monsantu", ne, i da ćemo se okrenuti ovome što može da bude profit, a i ovo što svi znamo i svesni smo činjenice da je poljoprivreda jedina grana gde ostvarujemo suficit. SRS smatra da to može da bude na mnogo većem nivou, ali da bi to bilo na mnogo većem nivou svakako da mora i Vlada da pomogne. Ministar je ovde u svom uvodnom izlaganju rekao da su ovo sistemski zakoni, a ja moram da kažem da stičem utisak da ova naša Vlada sistemski urušava poljoprivredu. Zbog čega? Vi ste rekli, gospodine ministre, da je nivo subvencija povećan, i jeste, da je budžet podignut na 3,1% i to je svakako dobro, ali se postavlja pitanje da li je dovoljno? Nadam se da delite i vi naše mišljenje da nije. Da je budžet 6% siguran sam da bi bilo daleko lakše i vama da radite i da ne biste morali da pribegavate nekim stvarima koje ste uradili u prošlosti, pre svega kada su subvencije u pitanju. Vi ste jednostavno bili primorani na tako nešto, a tu pre svega mislim na subvencije gde ste uredbom skinuli poljoprivrednim penzionerima na 30%. Hteo bih da vam kažem jednu činjenicu sa terena. Možda je to u tom datom momentu i bilo na neki način opravdano, ali ti poljoprivredni penzioneri, još uvek ima na selu domaćinstava gde žive i poljoprivredni penzioner i njegov sin, pa čak i unuk i svi se bave poljoprivredom. Imali su mogućnost, znam da ćete reći da se jedan od mlađih članova profesionalno registruje, ali šta sa manjim poljoprivrednim gazdinstvima, on kada plati doprinose i, recimo, kada ima tri hektara, njemu bukvalno ne ostane ništa. Zatim, ima još jedna primedba na koju verujem da i vi nećete imati primedbu, a to je da ste ukinuli pomoć nekomercijalnim poljoprivrednim gazdinstvima kada su penzioneri u pitanju. Vi znate da su oni imali pomoć od 40.000 dinara i da im je ukinuta. Poljoprivredne penzije su na nivou od 8.200 dinara. Mislim da je to stvarno jedna mizerija i da je, pre svega Vlada, a i Ministarstvo moglo da smogne snage toliko da ti ljudima na neki način izađe u susret i da im ne ukine tu pomoć na godišnjem nivou. Drugo, siguran sam i da treća rata, to je ujedno i pitanje, za poljoprivredne penzionere nije isplaćena, u iznosu od 24.000 dinara. Mislim da bi trebalo i to da imate u vidu u nekom narednom periodu. Svakako da je dobro što više subvencija našim poljoprivrednicima, ali danas ste rekli da ne možete direktno da utičete na cene na tržištu. Mislim da ipak Ministarstvo može da utiče donekle na cene na tržištu, pre svega kada su robne rezerve u pitanju. Znate i sami kako je došlo do pada cene mleka. Često se ovde u parlamentu priča o cenama mleka. Ima tu još jedan dodatni problem. Mnogo ljudi je dobilo otkaze u svojim firmama i okrenuli su se poljoprivredi, podigli su kredite, a podigli su kredite, gospodine ministre, u vreme kada je mleko bilo 32 dinara, kada je evro bio između 78 i 82 dinara. Sada je cena mleka od 18 do 27 dinara za ekstra klasu, ali verujte da cena jako puno varira i da jako mali broj ljudi ostvaruje ekstra klasu mleka. Znate i sami da je potrebno mnogo toga, somatske ćelije, bakterije, tačkamržnjenja, kada ima dosta mleka nađu bilo koji razlog da obore cenu. To je činjenica. Nadam se da ćete se složiti da je jedan od problema što nemamo nezavisnu laboratoriju. Mislim da je to neophodno i da na tome mora ozbiljno Ministarstvo da poradi, da moramo imati nezavisnu laboratoriju u što skorije vreme. Ne sumnjamo u vaše loše namere, ali sumnjamo u loše namere Vlade. Verujem da vam je teško da se izborite za budžet. Jako puno ministarstava, kolač mali, ali moram da kažem nešto zbog javnosti: ne može da prođe nijedna sednica u našem parlamentu da nemamo neki novi kredit kojim se Srbija zadužuje. Podižemo kredite da pokrivamo dugove javnih preduzeća, sada smo dobili kredit od Ruske Federacije da pokrijemo rupe u budžetu. Zamislite da dobijemo 200 miliona evra kredita da vi upumpate u našu poljoprivredu. Mislim da Vlada mora da se okrene mnogo ozbiljnije poljoprivredi, da da i vama podršku, jer je to, pre svega, u interesu svih građana, a vidite i sami da nam sela ostaju pusta. Moglo je nekada lepo da se živi od poljoprivrede, ubeđeni smo da može i dalje lepo da se živi od poljoprivrede, ali da, u svakom slučaju, treba da ima više razumevanja i da moramo ozbiljnije da se posvetimo našim poljoprivrednim proizvođačima. Imamo još jedan problem, gde trenutno samo registrovana poljoprivredna gazdinstva i profesionalni poljoprivrednici dobijaju subvencije. Pogotovo mislim, kada je organska proizvodnja u pitanju, da biste trebalo tu da ubacite i zemljoradničke zadruge i sva poljoprivredna društva koja su registrovana i kojima je osnovna delatnost poljoprivreda. Sami ste rekli da nemate trenutno novca da na takav način podržavate nešto, ali kada je organska proizvodnja u pitanju, mislim da to nisu velike površine i da bi tu mogli da smognete snage i da izađete ljudima u susret. Nadam se da ćete naše današnje diskusije shvatiti krajnje dobronamerno, da ćete pogledati naše amandmane. Mislim da ima prostora da dosta amandmana i usvojite, u interesu naših poljoprivrednika. Napominjem, SRS smatra da suficit koji ostvarujemo može da bude i tri puta veći i da zajedničkim snagama možemo da obezbedimo pristojan život našim poljoprivrednim proizvođačima i da što više mladih ljudi ostaje na selu. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujemo se i mi vama. Ministar Dragin.
Hteo bih da se zahvalim na dobroj diskusiji. Ono što je bitno da napomenemo još jednom, Ministarstvo poljoprivrede je ove godine dobilo 25% veći budžet nego prošle godine. Pre svega, to moram da se zahvalim našem predsedniku države gospodinu Borisu Tadiću, koji se založio za to, i predsedniku Vlade gospodinu Mirku Cvetkoviću. Ministarstvo poljoprivrede namerava da sve do zadnjeg dinara od tog budžeta potroši isključivo na profesionalne registrovane poljoprivredne proizvođače, ljude koji su od jutra do večeri na njivi, odnosno u štali, voćnjaku, povrtnjaku ili čime se bave. Nažalost, mi nemamo više sredstava da nekog drugog van te kategorije sufinansiramo. Ono što je bitno, to je da finansiramo samo one poljoprivrednike koji su manji, koji ne mogu sami, ne mogu bez pomoći države. Dogod ne budemo imali zaista daleko značajnija sredstva, mi ćemo isključivo ovu grupu poljoprivrednika podržavati. Svake godine povećavamo subvencije, redovno isplaćujemo, za razliku od zemalja u okruženju, gde možda veće subvencije postoje, ali se isplaćuju sa dve godine zakašnjenja. Trudimo se da u što kraćem roku usvojimo što više zakona iz evropskog korpusa zakona i da na taj način takođe pomognemo malim poljoprivrednicima. Sve što radimo, sve do zadnjeg dinara koji imamo je usmereno prema tim ljudima. Naravno, uvek postoje razlike i među njima. Oni koji su u marginalnim područjima moraju da dobijaju više i po blažim kriterijumima od onih koji su u bogatijim delovima zemlje. Tako ćemo i nadalje da radimo. Hvala vam mnogo na podršci.
Hvala, gospodine ministre. Ovim smo iscrpili sve prijavljene govornike na listi poslaničkih grupa. Ukoliko se gospodin Željko Brestovački ne javlja za reč, zaključujem zajednički i jedinstveni načelni pretres. Nastavljamo u utorak, 13. aprila 2010. godine, u 10.00 sati. Lepo provedite vikend. Zapamtite atmosferu iz koje smo otišli, nadam se da ćemo je zateći kad budemo stigli u utorak.