Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 139 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali trenutno prisutna 103 narodna poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuju gospodin Janko Guzijan, državni sekretar u Ministarstvu finansija, i gospođa Ružica Stoiljković, pomoćnik direktora Uprave za trezor. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu. Uručen vam je Izveštaj Republičke izborne komisije o dodeli mandata narodnom poslaniku. Takođe, uručen vam je Izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, s predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku. Na osnovu Izveštaja Republičke izborne komisije i Izveštaja i predloga Administrativnog odbora, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Snežani Stojanović-Plavšić, izabranoj sa Izborne liste Za evropsku Srbiju - Boris Tadić. Čestitam poslaniku na izboru i pozivam da uđe u salu. Takođe bih htela da vas obavestim da će konstitutivne, molim vas, sačekajte da završim, dobićete reč, videla sam, samo sačekajte par obaveštenja, sednice odbora biti održane danas, i to u 11,15 – Odbor za nauku i tehnološki razvoj, u 11,30 – Odbor za lokalnu samoupravu, u 11,45 – Odbor za predstavke i predloge, u 12 – Odbor za saobraćaj i veze, u 12,15 – Odbor za urbanizam i građevinarstvo i u 14 časova – Odbor za međunacionalne odnose. Molim vas da uzmete učešće u radu ovih odbora. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2008. GODINU I IZMENE I DOPUNE FINANSIJSKIH PLANOVA ZA 2008. GODINU: REPUBLIČKOG FONDA ZA PENZIJSKO I INVALIDSKO OSIGURANjE, NACIONALNE SLUŽBE ZA ZAPOŠLjAVANjE I REPUBLIČKOG ZAVODA ZA ZDRAVSTVENO OSIGURANjE (pojedinosti) Po Poslovniku se, najpre, javio gospodin Slobodan Maraš, zatim gospodin Aligrudić Miloš, pa gospodin Zoran Ostojić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, javljam se u skladu sa članom 225, a u vezi sa članom 198, znači, o odnosu Skupštine i Vlade. Danas je četvrtak, danas je sednica Vlade i danas pozivam sve medije, a i narodne poslanike, pre svega, vas, predsednice Skupštine, da ne dozvolimo obmanu koja se sprema, obmanu da je izvršena revizija oko priče koju smo pokrenuli, a vezanu za gas, priče koju smo pokrenuli u vezi sa "Srbijagasom" i "Jugorosgasom", i da se na tu priču stavi prašina od strane Vlade. Ta priča ne može da se zaključi. Mi smo čuli od ministara koji su direktno učestvovali u najštetnijem mogućem ugovoru za državu Srbiju, kojim su oštećeni građani Srbije, a to je ugovor koji je sklopljen sa "Jugorosgasom". Ovde imam delovodni broj, potpis ministra Naumova i tekst, odnosno Ugovor o poveravanju obavljanja delatnosti od opšteg interesa "Jugorosgasu". Znači, ono što je pričao bivši ministar, gospodin Velimir Ilić, da Srbija nije imala para, ovde u skupštinskom holu, jeste najteža povreda dostojanstva ove skupštine, pošto je godišnja proizvodnja, odnosno dnevna proizvodnja nafte, gde ulazi nafta, gas i sve ostalo, u državi Srbiji 14.400 barela, puta 67 dolara, to je 900 i nešto hiljada dolara. Petodnevna proizvodnja mogla je da pokrije kupovinu 25% "Jugorosgasa". Ono što je pokušala pre neki dan poslanica G17, da skrene priču u drugom pravcu, optužujući Sašu Ilića za potpis ugovora vredan 700 miliona dolara, samo je dokazalo da je provizija 35 miliona evra. Ovde imam dokument potpisan od Miloša Milankovića, direktora "Srbijagasa", potpis i pečat, upućen Ministarstvu energetike,to ćemo podeliti svim novinarima, u kom se kaže – ekonomski je povoljnije za "Gasprom". Ljudi moji, direktor "Srbijagasa", potpredsednik "Jugorosgasa"; u "Srbijagasu" – 3.000 evra, u "Jugorosgasu" – 9.000 evra. Čije on interese brani? Slušajte ovo, ''ekonomski je povoljnije za "Gasprom" da se snabdevanje gasom pojedinih zemalja realizuje preko kompanije ćerke, što je uobičajena praksa "Gasproma". Čije je on interese branio? Dalje, ono što je predsednik G17, ministar Dinkić, pokušao da obmane javnost, pričom da su Rusi tražili, Miloš Milanković u obraćanju, sve sa potpisom i pečatom, ministru energetike kaže – posebno bismo hteli da istaknemo da nije bilo nikakvih pritisaka ruske strane u smislu sklapanja nepovoljnijeg ugovora od postojećeg, već se sklapanje ugovora sa "Jugorosgasom" obrazlaže već pomenutom praksom, ekonomskim razlozima i zaštitom velikog ulaganja "Gasproma" u kapitalne energetske objekte u Srbiji...
Vreme, gospodine Maraš.
Nemojte vreme, pričaćemo mi o amandmanima. Pričaćemo šta je Miloš Šarančić, direktor javnog preduzeća uradio, kupio automobile od 2,2 miliona evra.
Gospodine Maraš.
Pričaćemo mi o tim amandmanima. Nemojte da utišavate, nemojte da skraćujete priču.
Molim vas, vi insistirate na poštovanju Poslovnika. Govorite tri minuta i 30 sekundi. Pozvali ste se na član 198, a znate da u ovoj fazi sednice poslanička pitanja nisu dozvoljena. Prema tome, mogu da shvatim vašu želju da pošaljete određene poruke, ali poštujte vreme, molim vas.
Ovo nije bilo poslaničko pitanje. Poštujem vreme.
Ali, pozvali ste se na član 198.
Da, javiću se ponovo, pogledajte debljinu ovoga, dosta ćemo danas pričati o tome.
Gospodin Miloš Aligrudić. Izvolite.
Član 27, koji se odnosi na vas. Vi i dalje nastavljate da tumačite Poslovnik na taj način da dajete reč povodom povrede Poslovnika samo onda kad otvorite tačku dnevnog reda, premda je sesija Parlamenta započeta onog trenutka kada utvrdite radni kvorum. Od tog trenutka, valjda, postoji mogućnost kršenja procedure, pa se neko može pozvati na kršenje procedure. Da li treba da čekamo da počne tačka dnevnog reda da bismo onda primetili da li ste, ili niste, ili neko drugi, prekršili Poslovnik? O tome toliko. Drugi osnov je član 104. i odnosi se na šefa Poslaničke grupe DS-a, odnosno na Nadu Kolundžiju. Gospođi Nadi Kolundžiji bi bilo bolje da komunicira s nama preko govornice i pozivam je da to redovno čini kada se ne slaže s onim što je ovde izneto i kada misli da treba da brani interese određene grupacije u Parlamentu, o čemu će još biti reči, nego da vija novinare po hodnicima i da tamo daje izjave, kao što je u jednom dnevnom listu, da je, recimo, jedna grupa ...
Izvinite, gospodine Aligrudiću, termin ''vija'' za vašu koleginicu, zaista, nije u skladu s vama i s vašim stepenom obrazovanja.
Hvala. Juri novinare po hodnicima. Dakle, kada je reč o tome, ona kaže da je jedna grupa poslanika govorila tako da je izrekla uvredljive reči na račun poslanika i poslaničkih grupa, kao i na račun čitavih kategorija građana, pri čemu je mislila na kategoriju građana penzionera, a poslanici o kojima je govorila, u stvari, to su moje kolege i ja. Da li je moguće da Jovan Krkobabić predstavlja 1,7 miliona penzionera u Srbiji? Da li je moguće da će, kada se kaže bilo šta što jeste istina, koliko god bila uvredljiva za one kojima se kaže, to potresti ili naterati 1,7 miliona penzionera u Srbiji da se identifikuju s tom malom grupom koja ovde sedi, i to sa šefom te grupe, koji je sada u ministarskoj fotelji, koji je decenijama vodio penzioni fond, za koji znamo kako je završio i pre Miloševića, a kamoli za vreme Miloševića? Ista grupa ljudi koja je još 2000. godine organizovala razne izlete na Kadinjači i slično, pokušala da organizuje penzionere da glasaju za Slobodana Miloševića, ista grupa ljudi koji je tvrdokorno bila vezana za sistem koji je vodio Slobodan Milošević devedesetih godina, ista grupa ljudi koja je uspela da uništi penzioni sistem i penzione fondove?! Onda se predsednik najveće vladajuće stranke, Boris Tadić, s njima dogovorio da naprave vlast, pristajući na ucenu od 70% povećanja penzija, koje je neostvarivo, da bi na kraju, juče smo čuli samog predsednika države i predsednika DS-a Borisa Tadića, rekao da je to nerealno, da je tih 70% nerealno i da toga nema nigde u svetu, ali da ćemo, pošto smo obećali to, možda, jednog dana to i uraditi.Naravno, pretekao ga je sam Krkobabić, koji je odložio čitavu stvar do 2010. godine. Ovo je pitanje poverenja. I, kada je reč o vređanju, kada je reč o tome ko je ovde povređen, povređeni su, pre svega, oni koji su lagani, a ne možemo da vređamo mi one kojima kažemo da su druge lagali. Kako može biti to uvreda? To ne mogu da shvatim. Ne mogu da shvatim kako možemo transponovati tu tzv. uvredu na 1,7 miliona građana. Ti ljudi nas sad gledaju. Verujte mi, penzioneri u 10,25 sve nas ovde gledaju. Mogu sad sve otvoreno da ih pitam. Da li je, kad kažemo da je Jovan Krkobabić, zajedno sa Borisom Tadićem, lažov, to nešto što njih vređa? Čisto sumnjam.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Predsednice, koleginice i kolege narodni poslanici, javljam se po čl. 225. i 226. Tačno pre osam dana sam ovde postavio pitanje Vladi – ko je suvlasnik firme ''Jugorosgas'', onih 25% koje je kupio Ali Šen, koji se nalaze u Beču, i nisam do danas dobio odgovor. U međuvremenu, saznajemo da ruska strana ne želi da uloži 500 miliona evra u modernizaciju naše naftne industrije, nego predlaže da se uzme kredit i da se taj kredit garantuje imovinom NIS-a. Sve ovo što se dešava na polju energetike dovodi nas u situaciju da, zaista, pomislimo da neko radi protiv interesa ove zemlje. Nisam pravnik, pričao sam s nekim pravnicima i pitao ih da li je moguće u svim ovim aktivnostima kojima smo svedoci proteklih meseci naći elemente veleizdaje, ako takvo krivično delo postoji. Neki su rekli – ne, neki su rekli – da. Da podsetim, uprkos tome što je Odbor za industriju tražio od Vlade da ne poskupljuje gas, odnosno da vrati cenu gasa na prethodni nivo, Vlada to nije učinila. Da vas podsetim da je uralska nafta pala ispod 60 dolara. Znači, svi parametri kojima se određuje cena gasa padaju, samo se u Srbiji gas prodaje 60% skuplje. Dakle, insistiram da mi se odgovori – ko je od državljana Srbije suvlasnik u toj firmi, zbog čega je ''Jugorosgas'', prvo, prepušten strancima, u većinskom paketu akcija od 75%, a onda uveden kao posrednik? Zbog čega ruska strana ne želi da uloži svojih 500 miliona evra u modernizaciju NIS-a, nego želi da se uzme kredit, i da li je tih 500 miliona evra, koji se pominju u tom energetskom sporazumu, u stvari, nafta koju će ruski partner, kad preuzme kontrolu nad NIS-om, prerađivati u NIS-u po onim lošim ekonomskim standardima, za koje se obezbedio potpisujući ugovor sve do 2012, i da li ćemo na taj način još više izraubovati NIS? Hvala.
Kada je reč o pitanjima iz čl. 225. i 226, nema roka u kome poslanik dobija odgovor, no ja se potpuno s vama slažem da taj odgovor treba da bude uvremenjen i u skladu s nekim aktuelnim trenutkom, tako da se i ja pridružujem današnjem vašem ponovnom zahtevu i upućujem ga Vladi, odnosno resornom ministarstvu. Mislim da će to značiti i da ćemo ubrzati odgovor za vas. Reč ima Srboljub Živanović, a zatim Đuro Perić.
Dame i gospodo poslanici, želim da upoznam ovu skupštinu i javnost, građane Srbije, da se noćas desio vandalski čin u opštini Vladimirci. Zamolio bih, ako bi mogle dotične dame da se umire.
Molim vas, dozvolite da čujemo poslanika Živanovića.
Desio se vandalski čin. Došlo je do paljenja prostorija SRS-a i do paljenja prvog sprata Opštinskog suda u opštini Vladimirci. To se desilo zbog toga što je SRS stalno govorio da postoji povezanost, simbioza između vlasti, političara i mafije, zato što je u opštini Vladimirci na vlasti SRS i SPS. Ono što je vrlo bitno, jeste da se kaže da je protiv bivšeg predsednika opštine podneta krivična prijava zbog zloupotrebe položaja i zbog kriminalnih radnji koje je u prethodnom periodu obavio, ili izvršio. On je član DS-a, ali moram vam reći da je, u svom intervjuu, građanin, ili otpad broj jedan, kako ga zovem, Tomislav Nikolić, sa svojom političkom strankom, pozivao na taj vandalski čin, da se u opštini Vladimirci to desi. Zato postavljam pitanje Ministarstvu unutrašnjih poslova i tražim da se što pre pronađu vinovnici i da se kazne za takav čin koji su naneli građanima opštine Vladimirci i SRS-u. Nije prvi put da se ovakvi slučajevi dešavaju, ali smo uvek prelazili preko toga. Smatrali smo da pojedinac ne može naneti takvu štetu SRS-u. Ovog puta, Opštinski odbor i Okružni odbor SRS-a u Šapcu tražiće da se vinovnici pronađu i da se najoštrije kazne. Dame i gospodo, ovo je početak obračuna, kako vi kažete, s mafijom i kriminalom. Videćemo da li ste u pravu i da li je laž da sa reči prelazite na dela, jer se veliki broj kriminalaca nalazi u vašim redovima od ''petooktobarske revolucije'', kada ste došli na vlast. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, povreda člana 104. od strane aktuelnog ministra, gospodina Škundrića. Na Odboru za energetiku je slagao da se ovaj dokument, obaveštenje ''Srbijagasa'' da želi da kupi 25% ''Jugorosgasa'', koji je u vlasništvu ''Progresgas trejdinga'', ne nalazi u Ministarstvu energetike. To je apsolutna laž. Pošto smo, ipak, država, u svakoj državi se dokumenti koje neko pošalje, a pogotovo javno preduzeće, Ministarstvu, tamo i nalaze. Njega je obmanuo njegov pomoćnik gospodin Prodanović, koji drugi put na Odbor nije smeo da dođe. Taj gospodin Prodanović je u toj istoj odluci Upravnog odbora ''Srbijagasa'' obavezan i zadužuje se da sprovede odluku ''Srbijagasa''. To je čovek koji je bio pomoćnik ministra energetike u prošlom sazivu. To je čovek koji je i sada pomoćnik ministra energetike. To je čovek koji mora da ide na robiju. Sada ću da vam kažem zbog čega su još sredstva NIP-a, u vrednosti od 11,1 milion evra, bila dodeljena Banatskom Dvoru za pravljenje podzemnog skladišta gasa. Zato što je ''Srbijagas'', a to ćemo pitati, takođe, gospodina Milankovića, sklopio ugovor sa ''Molom'', u Mađarskoj, gde skladištimo gas. Svi koji se iole razumeju, znaju da je skladištenje gasa najskuplja stavka. Zbog toga nam je bio potreban ''Banatski Dvor''. Raspisuje se tender za ''Banatski Dvor'', međutim, veštom rukom pomoćnika Prodanovića, tender ne glasi da je za ''Banatski Dvor'', nego je pridodato i da se gradi gasovod i gasovodni objekti radnog pritiska preko 16 itd....Gospođinci, Banatski Dvor. Tih 11,1 milion evra, umesto da ode na izgradnju podzemnog skladišta gasa ''Banatski Dvor'', da se završi postavljanje jastučnog gasa, tamo jeste uloženo, i da Srbija može da skladišti, da bismo i u teškim trenucima imali gasa, da ne zavisimo od Mađarske, dolazimo u situaciju da je neko, teškom zloupotrebom, prebacio sredstva za izgradnju gasovoda, dao ih firmama koje su konkurisale na tenderu, a o tome kako je raspisivao tendere, i o tome ćemo govoriti. Ministar Škundrić nas je obmanuo, slagao da ovaj dokument ne postoji. Ovaj dokument postoji u Ministarstvu energetike. ''Srbijagas'' je tražio da kupi 25% ''Progresgas trejdinga'' i, zaista, pozivam javnost da ne dozvoli obmanu, da ne dozvoli da se ova priča gurne pod tepih. Žestoko su oštećeni interesi Srbije. Hvala vam.
Reč ima gospođica Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, pozivam se na čl. 225. i 226, mada ne znam, s obzirom na ovo što ću reći, od koga da tražim obaveštenje, jer su svi demokratski principi, počev od organa lokalne samouprave, do ove krađe mandata SRS u Narodnoj skupštini Republike Srbije, urušeni pod vlašću DS-a i pod direktnom kontrolom Borisa Tadića i njegovih naloga da se tako nešto radi. Da je namera Tadića, Mantera i Vordsvorta bila, početkom septembra, da kroz vrbovanje i kroz instruisanje, zajedno sa domaćim tajkunima, Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića, izvrše puč u SRS-u, to je sada jasno i vrapcima na grani i građanima Srbije, koji su prozreli njihove namere, njihov lopovluk i mafijašluk, svuda i na svakom mestu, pa i u Vladimircima. Međutim, za vas pitanje, gospodo iz DS-a, i vas, gospođo Kolundžija. Ako stalno govorite, a držite tu šačicu kvaziposlanika, koji mogu to da budu u američkom Kongresu, ako ih Manter tamo odvede, objasnite mi onda, molim vas, gde je svest o tome da vi to radite naočigled cele javnosti, koja vas optužuje, jer oni su samo vaš prirepak, kada na takav brutalan način vlast DS-a otima prostorije SRS-u? U Batočini je na vlasti DS. Predsednik opštine je izvesni Radiša Milošević, zovu ga Duda, a to je pravi pravcati duduk. Ne znam da li postoji bolji srpski izraz za nekoga, za tu pojavu, nego što je taj Duda, odnosno duduk. Gospođo Kolundžija, ne znam, vi predstavljate nekog funkcionera DS-a, jer ne biste bili, valjda, šef Poslaničke grupe, objasnite mi, kako je moguće da prostorije SRS-a u centru Batočine, stranke koja ima pet odbornika u toj opštini, taj duduk i neki njegov, ne znam već kako se zove taj drugi, predsednik Skupštine, dodele na korišćenje toj otpadničkoj grupi, isključenoj iz SRS-a? Znači, 11 godina koristimo kancelarije za koje plaćamo zakup. Zasnovali smo sa ''Telekomom'' Srbije potrošački odnos 1998. godine, na Srpsku radikalnu stranku. Uredno plaćamo račune za električnu energiju. Objasnite mi, molim vas, kako je moguće da se na takav način ponašate, a da zagovarate, navodno, da imamo s vama neke korektne odnose, da dogovorimo ovo ili ono? Ne možemo mi ništa s vama da dogovorimo, jer vi ste autokratska stranka i vlast koja hoće na takav način da vlada. Građani, ne samo Batočine, nego i Vladimiraca i svakog grada u Srbiji gde se na takav način ponašaju vaši čelnici, znaće to da vam vrate. Prozreli su vaše namere. Ovisu im sada potpuno nebitni, jer vide ko su i šta su i već su i sami počeli da se hvataju za vratove. Na toj slavi, pre neki dan, tukli su se i udarali šamare jedni drugima i šutirali se u deset gradova u Srbiji. Ali, tamo gde je DS preuzela odgovornost da vrši vlast, kao u Batočini, da se dekretom jednog čoveka otme kancelarija, to će da završi kao i otimanje mandata u Kragujevcu – pred nadležnim sudom. Moraće, gospođo Kolundžija, i ako mislite da nećemo do kraja da se borimo, grdno se varate, jer mi smo tamo, kao i u celoj Srbiji,respektabilna snaga i nijedan srpski radikal, tome nas je naučio Vojislav Šešelj, neće nikada dati da bilo ko udari na njega. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, poštovani građani Batočine, vi znate ko je vaš predsednik opštine. Nema potrebe da ja branim predsednika opštine Batočina sa skupštinske govornice, to su najbolje uradili građani Batočine, 11. maja. Gospođice Jovanović, gospodin Radiša vas je otresao kao dudkinje.
Izvinite, po kom članu ste se javili? SRĐANMILIVOJEVIĆ: Po članu 104. Poslovnika – povreda dostojanstva Narodne skupštine, jer je ovde grubo izvređan predsednik opštine Batočina, grubo su izvređani svi oni građani Batočine koji su u velikom broju glasali za Radišu na tim izborima. Zaista ne mogu da dozvolim da se predsednik opštine, jedne uspešne opštine, koja ima veliki broj stranih investicija, možda, najveći u Srbiji ovoga trenutka, na ovako grub način vređa. Molim vas, ako vređate na ovakav način predsednika jedne opštine gde dolaze strani investitori, vi vređate sve ljude koji su glasali za tog čoveka, vređate sve one investitore koji dolaze u Batočinu i investiraju ovoga trenutka tamo, vređate sve ljude koji misle da su Batočina i Srbija dobro mesto za investicije. Kažete, sada svima onima koji gledaju prenos, stranim diplomatama, ljudima iz sveta – tamo u Srbiji su neki duduci na vlasti, nemojte tamo da investirate, idite u Bugarsku, pa investirajte, idite u Mađarsku. Mi iz DS-a volimo Srbiju i smatramo da ovde treba da se investira i da treba podržati one ljude iz DS-a koji su uspešni, dokazani, sposobni i koji umeju da svoju opštinu razvijaju onako kako to radi Radiša u Batočini. Ako imate problema unutar vaše brakorazvodne parnice, molim vas, to rešavajte na sudu, obratite se zvaničnim sudskim organima, nemojte maltretirati građane Srbije i nemojte vređati uspešne ljude iz DS-a. Jer, kada tikva pukne, ona nikada ne pukne na ravne kriške, obično tu cure semenke, obično curi onaj gnjili sadržaj koji nije za jelo. Molim vas, vaše probleme rešavajte na sudu, ali nemojte vređati one koji uspešno vode svoje opštine i ovu zemlju. Hvala. Replika, gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, o ozbiljnim stvarima mogu da razgovaram samo s ozbiljnim ljudima. Računam da je gospođa Kolundžija ozbiljna žena i videla sam, iz vaše reakcije, da i vi osuđujete takav čin otimanja stranačkih prostorija stranci koja je parlamentarna već dugi niz godina, od 1996. godine u opštini Batočina. Što se prethodnog kolege tiče, znam da je "Kapija Šumadije" jedno lepo mesto. Inače, to je kafana na ulazu u Batočinu. Svrati se tamo, pojede se i nabode neki ćevap, pljeskavica, vešalica ili već šta. Nastavite vi da se gostite na račun izvesnog Radiše Miloševića, zvanog "Duduk". U Srbiji žive časni i pošteni ljudi, a u pojedinim opštinama, kao što je Batočina, na vlasti su lopovi iz DS-a, predvođeni izvesnim Dudom. Hvala.
Gospodin Srboljub Živanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo, izvinjavam se predsedniku Skupštine, zato što će ovo na šta ću ukazati, verovatno, otići van ove teme, ali moram da vam kažem da sam u toku noći primio jednu značajnu informaciju. Mislio sam da ću kasnije da vas obavestim o tome, ali kada je dotični gospodin pričao o rodnom mestu čoveka, Batočini, koji nije zaslužio da se o njemu govori, moram vam reći da je pre neki dan iz Subotice u Batočinu stigao majmun. Postavljam pitanje i Ministarstvu i Vladi – da se preispita kako je iz Subotice u Batočinu mogao da stigne majmun? Ima indicija da on ponekad, gospodin Tomislav Nikolić, odnosno građanin, ''otpad'' broj jedan, ponekad tog majmuna prošeta kroz Skupštinu. Zato i tražim da se hitno preispita kako je taj majmun došao iz Subotice u Batočinu, odnosno iz Batočine u Beograd, da se može po Skupštini s njim šetati. Hvala vam.
Gospodine Živanoviću, vi ste se unapred izvinili, ali i vas i sve poslanike molim da vodite računa o terminima koje koristite. Gospodin Milan Škrbić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemam običaj da izlazim ni na replike, ni povodom povrede Poslovnika, ali me je govornik koji je pre poslanika SRS-a Živanovića govorio podstakao na to kada je hvalio gradonačelnika Batočine i velike investicije koje Batočina dobija. Pokušaću da vam objasnim, radi javnosti i građana Srbije, kako te investicije idu, a javio sam se po članu 104. jer je povredio dostojanstvo, jer nije govorio istinu. Ratnim vojnim invalidima u opštini Apatin, odakle dolazim, iz japanske donacije, komisija koja je bila u Apatinu dodelila je 35 stanova. Lokacija je određena, infrastruktura je dovedena, sve o trošku opštine. Par puta su dolazili i, odjednom, nije više nikoga bilo, a od tada je prošlo tri godine. Na moje pitanje šta se desilo s tim, dva puta za ovom govornicom, od ministra Lalovića, pa naovamo, nisam dobio nikada odgovor. U međuvremenu sam saznao da je ta donacija Japanske vlade, u vidu 35 stanova ratnim vojnim invalidima, otišla u opštinu Inđija. Zašto se baš velikom gradonačelniku Inđije sve gura i onda on ispada najsposobniji gradonačelnik, najbolji gradonačelnik, jer sve ide i sve je usmereno ka opštini Inđija?! Bilo je svojevremeno sve usmereno i u opštinu Zrenjanin, pa vidite kako je taj gradonačelnik završio. Pitam se, da li je gradonačelnik opštine Inđija, gospodin Ješić, sledeći na tapetu u obračunu protiv kriminala koji je najavio predsednik DS-a Boris Tadić? Da li je opština Inđija ta u kojoj će se otkriti mnoge malverzacije koje se dešavaju? To će utvrditi istraga i doslednost onoga što je predsednik vaše stranke, DS-a, izjavio, a mi čekamo da vidimo koliko će to da traje i da li će opština, uopšte, da dođe do te istrage. Investicije dobijaju isključivo veliki gradonačelnici DS-a, zato što su pripadnici vladajuće koalicije i tako su forsirane te opštine da oni postaju veliki gradonačelnici samo zbog toga. Hvala lepo.
Narodni poslanik Milorad Krstin, pa onda Sulejman Spaho.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 104, gde se kaže – narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Narodni poslanici su dužni da se jedni drugima obraćaju s uvažavanjem i nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izjava, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Gospodine Milivojeviću, vi branite neke predsednike opština. Ne znam zašto ne rešite pitanje između Pajtića i Gorana Kneževića, između Pajtića i Nikole Kalasa, zašto ne rešite pitanje između Pajtića i Tomice, pokrajinskog poslanika? Govorim o opštini Zrenjanin. Nemojte dozvoliti da svako jutro otvaram novine i vidim da je uhapšen ponovo član DS-a u opštini Zrenjanin.
Narodni poslanik Sulejman Spaho, izvolite.
Pozivam se na član 104. Izašao sam da bih rekao da gospodin Srđan Milivojević iznosi neke pretpostavke i navode da DS voli Srbiju. Da li je moguće, gospodine Srđane, da DS voli Srbiju, a ostali ne? Evo, ja, daleko više volim Srbiju nego svi vi, što se tiče DS-a. Dao sam mnogo za ovu Srbiju kada je trebalo, otišao sam da se borim, da branim braću Srbe od ustaškog noža i otići ću uvek. Takvi ljudi, a ima ih i u vašoj stranci, vole Srbiju. Nemojte izlaziti i govoriti o tome ko voli Srbiju. Srbiju voli onaj koji to dokazuje svojim radom, a vi ništa niste dokazali od 2000. godine. Šta ste uradili? Spalili, pokrali i još uvek kradete. Vi volite Srbiju? Volite Srbiju do poslednjeg dinara. Ja je volim i nemam ono što imaju neki drugi, oni blizu Batočine; juče smo pokazali ovde šta imaju. Oni su se kleli u Srbiju i ja sam im verovao, ali, nažalost, uvek neko nekoga prevari. Sada on ima i voli Srbiju, isto kao i vi, gospodine Srđane. Srbija se voli samo delima. Nemojte više izlaziti, bilo ko, da kažete da Srbiju voli više ova ili ona strana. Srbija se voli kada se pomogne i nacionalnim manjinama. Srbija se voli, gospođo predsednice, i kada dobijete pismo od Roma kojima hoće kuću da sruše. Tim ljudima treba da se pomogne da bi voleli Srbiju, da bi voleli narod. Već mesec dana pokušavam da kažem da se čoveku sa pet članova porodice pomogne. To gospodin Vito dobro zna i zamoliću ga, ako može, da ode u Aleksinac i da vidi, da pomognemo toj porodici. Sve vas molim, a teško nekoga molim, ne volim da molim, pomozite toj porodici, pomozite Srbiji, a oni su Srbi, samo druge nacionalnosti. Hvala.
Gospodin Slobodan Maraš.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, članovi 225. i 226. Hteo sam da obavestim javnost, a u isto vreme i da pozovem Vladu da bude odgovorna, da, prvo, ukine posrednika, što je bio zahtev LDP-a i Odbora za industriju, da ukine posrednika u trgovanju gasom između Srbije i Rusije, da skloni "Jugorosgas" sa tereta građana Srbije. Ponavljam još jednom, po izjavi ministra Škundrića, vrednost izražena u evrima, koju će građani Srbije morati da plate zbog ovog povećanja gasa, jeste oko 35-40 miliona evra. To je ista ona vrednost koju uzima "Jugorosgas" za svoje posredništvo, "Jugorosgas" koji je u većinskom vlasništvu ruske države; 25% – turska firma iz Beča, čiji je vlasnik Turčin, a koji radi za "Gasprom", 50% – "Gasprom" i 25% –"Jugorosgas". Ne treba nam posrednik. Druga stvar koja je jako važna, a koju mora da uradi Vlada, i to hitno, pošto je osnivač "Srbijagasa", jeste da učini sve što je u njenoj mogućnosti da se direktor "Srbijagasa" više ne nalazi na mestu potpredsednika "Jugorosgasa", jer dobija tamo tri puta veću platu. U čijem interesu radi, ako dobija tri puta veću platu na mestu firme gde je potpredsednik, firme koja nije u vlasništvu Srbije? Za čiji interes radi? Naravno da će raditi za interese firme koja ga tri puta više plaća. Očekujemo da Vlada povuče još jedan potez, da sa mesta pomoćnika ministra energetike hitno smeni Milutina Prodanovića, najodgovornijeg za to što je Srbija ostala bez svog vlasničkog udela od 50%, najodgovornijeg što su proćerdane pare, odnosno pogrešno usmereno 11,1 miliona evra za ''Banatski Dvor'', čime smo opet došli u situaciju da skladištimo gas u Mađarskoj. Takođe, tražim odgovornost za onoga ko je sklopio takav ugovor sa "Jugorosgasom" da preuzimamo gas na Beregovu, na ukrajinskoj granici, da se svi troškovi, sve opasnosti koje su na tom putu, da gas iscuri ili bilo šta drugo, nalaze na teretu Republike Srbije. Tražimo odgovornost i da onaj koji je to potpisao odgovara, zato što je skladištenje gasa u Mađarskoj strahovito skupo. Neko od toga uzima proviziju. Znači, pozivamo Vladu da bude odgovorna, da sve što je u njenoj moći učini da zaštiti energetsku stabilnost Srbije, da zaštiti budžet građana Srbije, da ukine posrednika, da ne dozvoli da direktor "Srbijagasa" bude u isto vreme i potpredsednik "Jugorosgasa".
Izvolite, narodni poslanik Petar Jojić.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pre neki dan, poslanici SRS-a postavili su pitanja vezana za haos na tržištu cena. Tražio sam objašnjenje – šta Ministarstvo za trgovinu preduzima, koje mere, da se cene na tržištu srede i da se stanje promeni, jer je došlo do enormnog povećanja cena i pojedini profiteri, u ovom vremenu i u ovim okolnostima u kojima se nalazi Srbija, dobro zarađuju, trgovci, koje niko ne kontroliše? Juče je gospodin ministar Milosavljević, na konferenciji za štampu, kada je govorio o uspehu Vlade za sto dana, rekao da je u službi građana. "Akcija – tržišna inspekcija u službi građana i privrede počinje od ovog trenutka", najavio je ministar Milosavljević. Šta je Ministarstvo i ministar Milosavljević radio do sada, što baš od ovog trenutka, kad to godinama nije niko kontrolisao? Šta rade trgovci, kolike su marže i ko ovde profitira na štetu potrošača, na štetu građana? Zbog toga tražim objašnjenje i obaveštenje od ministra Milosavljevića – šta je to konkretno što će tržišna inspekcija da preduzme vezano za cene, a videli ste da kubik drva košta 50 evra, a da 2800 dinara košta kubik kukuruza? Kako to da četiri kilograma kukuruza treba prodati da bi se kupilo jedno jaje? O tome smo i prošli put govorili. Dame i gospodo, na tržištu cena vlada protivpravnost, nezakonitost i lopovluk. Poznato je da imamo na hiljade tržišnih inspektora i na hiljade poreskih činovnika koji naplaćuju poreze od strane građana, a šta nam radi tržišna inspekcija? Zašto dozvoljava da divljaju cene, a da ih niko ne kontroliše? Molim objašnjenje i obaveštenje – šta su ministar Milosavljević i Ministarstvo radili do sada, zbog čega se nisu preduzele mere i koje su mere od dolaska ove vlade? Gospodin Milosavljević je bio i u onoj vladi. Prema tome, koje mere Vlada želi i namerava da preduzme da bi se stanje na tržištu cena brašna, šećera, mleka, kukuruza, pšenice i ostalih proizvoda dovelo na meru koja odgovara Srbiji?
Vreme.
Zašto su cene u okruženju, u zemljama EU, niže u odnosu na određene poljoprivredne proizvode i prehrambene artikle nego u Srbiji gde je to skuplje, a Srbija je agrarna i poljoprivredna zemlja? Znači, ovde mangupi uzimaju pare iz džepova naših građana, nezakonito.
Primili ste ostavku Vidoja Petrovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika, te predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stavova 2. i 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stavova 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Vidoju Petroviću, izabranom sa Izborne liste Za evropsku Srbiju – Boris Tadić. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Povodom navedenih tačaka dnevnog reda – Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, sa pratećim dokumentima,primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Radoslav Mojsilović, Milutin Jeličić, zajedno – Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić, Aleksandra Janković i Zlata Đerić, zajedno – Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Laslo Varga, Esad Džudžević i Bajram Omeragić, Aleksandar Pejčić, Zoran Šami, Miloš Radulović, zajedno – Željko Tomić i Jovan Palalić, Arsen Đurić, Milan Dimitrijević, Zoran Nikolić, Svetlana Stojanović, Miroslav Petković, Milica Vojić-Marković, Milica Radović, Nikola Lazić, Dragan Šormaz, Donka Banović, Vladimir Milentijević, Vladan Jeremić, Mirko Munjić, Radiša Ilić, Dobrislav Prelić, Dragan Živkov, Petar Jojić, Jadranko Vuković, Boris Aleksić, Marko Milenković, Nataša Jovanović, Dejan Mirović, Marina Raguš, Momir Marković, Gordana Pop-Lazić, Milan Avramović, Sreto Perić, Aleksandar Martinović, Milorad Buha, Vjerica Radeta, Dušan Marić, Lidija Dimitrijević, Zoran Krasić, Milorad Krstin, Kenan Hajdarević, Ivan Andrić, Judita Popović, Zoran Ostojić, Nenad Milić, zajedno – Slobodan Maraš i Zoran Ostojić, Vladan Batić, Ljubomir Kragović, zajedno – Vesna Pešić, Nenad Prokić, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević, Nenad Prokić, Nebojša Ranđelović, Nataša Mićić, Slobodan Maraš, Riza Halimi, Stefan Zankov, Jelena Budimirović, Zoran Mašić, Veroljub Arsić, Božidar Delić, Zoran Babić, Jorgovanka Tabaković, Predrag Mijatović, Mileta Poskurica, Mićo Rogović, Saša Maksimović, Dragan Čolić, Zoran Antić, Vučeta Tošković, Ljiljana Miladinović, Gojko Radić, Borislav Pelević, Olena Papuga, zajedno – Milan Lapčević, Mile Ilić i Nikola Savić i narodni poslanik Nenad Popović. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Milan Dimitrijević, pisanim putem, povukao je amandman na član 5. razdeo 3. Predloga zakona. Takođe, narodni poslanici Miroslav Markićević, Radoslav Mojsilović, Mladen Grujić i Milutin Jeličić, pisanim putem, povukli su amandmane na član 5, razdele 9, 14. i 19. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. Zakona o budžetskom sistemu. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, razdeo 14. stoje subvencije u privredi. Bilo je 3.991.800, a ja sam predložio da bi trebalo privredu, a posebno prehrambeni deo industrije, povećati za nekih dve milijarde, a to je 5.991.800 dinara. Onda, subvencije u poljoprivredi, bilo je predviđeno 24.986.506.666 dinara, a ja sam to povećao za četiri milijarde, sa 24, na 28 milijardi dinara. Smatra da to nije dovoljno urađeno. Postoji više razloga, ali kako bi vam bilo jasno šta bi trebalo uraditi, trebalo bi utvrditi ciljeve i mere unapređenja poljoprivrede da bi Srbija povećala svoju ratarsku proizvodnju i prosečne prinose po hektaru, što znači da Srbija mora da poboljša subvencioniranje, naglašavam, subvencioniranje i kreditiranje poljoprivrede, da poveća upotrebu mineralnih đubriva, da poveća i osavremeni svoje lučke kapacitete i sisteme za navodnjavanje, da obnovi srpsko selo, koje je decenijama zapušteno, i unapredi seosku infrastrukturu, da spase što spasti može od srpskog stočarstva i iznova izgradi svoj stočni fond. Treba da donese strategiju razvoja u kojoj bi poljoprivreda i srpsko selo imali ključnu ulogu, da shvati da je razvoj poljoprivrede i srpskog sela ključ razvoja u savremenom svetu i glavna šansa za Srbiju, kao i da donese niz mera koje će voditi do ostvarenja ovih ciljeva. Do navedenih ciljeva možemo doći ukoliko država, sa svojim zakonodavnim i kontrolnim mehanizmom, potpuno stane iza razvoja poljoprivrede i srpskog sela. Može se doći ukoliko se donesu mere kontrole svih inputa vezanih za poljoprivrednu proizvodnju, uvede obavezna analiza zemljišta i obavezna kontrola, koja neće biti korumpirana, ponavljam, koja neće biti korumpirana. Zatim, da se uspostavi sistem javnih skladišta i informativna mreža koja će velikom agrokompleksu i malom seljaku davati sve potrebne informacije vezane za njegovu zemlju, seme i useve. Malo ću se osvrnuti na analizu poljoprivrede Srbije za 2008. godinu, koja je urađena, i izneti činjenicu koja se tiče tih subvencija. ''I pored intenzivnog procesa liberalizacije cena uvoza i izvoza poljoprivrednih proizvoda, još uvek su prisutne subvencije proizvođačima'', pa ću navesti koji je to procenat za pojedine evropske zemlje. Tako su one u Švajcarskoj 69%, Evropskoj uniji – 34%, SAD i Kanadi – 20%, u Češkoj – 17,u Mađarskoj – 12, u Rumuniji – 24, Sloveniji – 38, a u Srbiji su samo 5%. To je još jedan razlog zbog čega sam u onom razdelu – subvencije u poljoprivredi, predložio da bude bar četiri milijarde dinara više od ovog što ste vi predložili. Međutim, u ovoj analizi koja je urađena stoji još ovaj ključni deo, gde se kaže, govorim o izveštaju, ''problem sa upotrebom veštačkog đubriva u Srbiji jeste i kontrola i kvalitet đubriva. Trenutno prava kontrola ne postoji, a inspekcija je mahom korumpirana''. Gospodo, ovaj izveštaj je od Ministarstva poljoprivrede. Ovo dovodi do toga da, čak, i kada naš seljak koristi đubrivo, efekti su sasvim mali. Imali smo u Odboru za poljoprivredu odgovor ministra poljoprivrede, u stvari, njegovu konstataciju da su se u veštačkom đubrivu nalazile supstance, a to je pesak. Sada vi vidite, kada se uradi 50 hiljada tona koje bi poljoprivredni proizvođač trebalo da kupi po nekih 29.830 dinara, a na tržištu se već nudi po četiri hiljade dinara, koja je to subvencija, baš me interesuje. Kako je to država, Ministarstvo poljoprivrede uspelo da dođe do toga da 50 hiljada tona ima na tržištu, a da se prodaje skuplje za 1.000 dinara po jednoj toni? Izračunajte onda vi 50 hiljada tona i koliko to neko sebi stavlja u džep. Čuo sam se s Udruženjem poljoprivrednika Srbije, sa gospodinom Stanisavljevićem, i pitam – gde su te četiri hiljade tona koje vam je neko iz Robnih rezervi dao u razdelu za pšenicu. Kaže, još pronalazimo te bankarske potvrde gde bismo mogli da te četiri hiljade tona ipak dobijemo, da bismo mogli izvršiti razmenu 1:2,5, odnosno za jedan kilogram đubriva dva i po kilograma pšenice. Sada, malo da pređemo na kukuruz. Kaže ovako, bilans nekih osnovnih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda za ekonomsku 2008. godinu, pa procena – kukuruz, početne zalihe – milion i 300 hiljada tona, proizvodnja – 3.917.358 tona, raspoloživo – 5.217.358 tona. Raspodela: potrošnja za stočnu hranu i preradu je 4.600.000, gubici 90.000 tona, zalihe i rezerve – 527.358 tona, a izvoz – nema. Evo, zbog toga je došlo do te haotične situacije u poljoprivredi, jer je prošla vlada zabranila izvoz od avgusta do marta, stvorile su se zalihe kukuruza i pšenice u 2008. godini. Ovu proizvodnju koja je u 2008. godini skladištari su iskoristili tako što je onaj višak, zbog nedozvoljenog izvoza, ostao u skladištima, ne može da se proda, i onda danas možete naći, u stvari, skladištar vam nudi cenu od 6,5 do 8 dinara, mada je, tobože, ponuda na berzi 7,2 dinara. Verujte mi, ja ne znam, neka mi neko napravi kalkulaciju, po hektaru ako se baci MPK 3 – 15. 300 kg, ako bacite ureje 200 kg, ako uračunate kombajniranje, prskanje, skladištenje, da vidim gde je tu poljoprivredni proizvođač koji može da kaže, e sad sam po hektaru zaradio bar jedan dinar više. Kaže se – agrar je dostigao najnižu stepenicu ekstenzivnosti u stočarstvu, u njegovom društvenom bruto proizvodu učestvuje sa 36%, pa onda kaže – sve ispod 50% je karakteristika nerazvijenih zemalja. Nemojmo da pričamo ovde, sa govornice, kako smo mi, ni slučajno, nerazvijena zemlja. Nismo baš ni suviše razvijeni, ali smo razvijena zemlja. To je vaša konstatacija, i predsednika Vlade, i pojedinih ministara, koji bi trebalo malo više da se bave ovom procenom. Idemo sada na oranične površine po načinu korišćenja. Pa se kaže, u ovoj tabeli, pošto izlažemo u hiljadama hektara, u 2002. godini, ugar i neobrađene oranice – 156.000 hektara, u 2006. godini je bilo 248.000 hektara, a procena je da će u 2008. godini ugara i neobrađenih oranica biti negde oko 350.000 hektara. Ovaj pokazatelj govori da se zemljoradniku, ili poljoprivrednom proizvođaču, registrovanom poljoprivrednom gazdinstvu, seljaku, paoru, ne isplati više da radi zemlju. Apsolutno se ne isplati da radi zemlju, jer je ovo jedan maćehinski odnos prema poljoprivrednim proizvođačima i nije u redu. Idemo sada na žitarice. Kaže se, pšenica se mora sejati, opet pričamo o jednom ministru koji je napravio ovu analizu – pšenica se mora sejati na 650.000 do 700.000 hektara da bi Srbija stalno imala za izvoz 500.000 tona hlebnog zrna, a ne da se na svetskom tržištu pojavljuje od slučaja do slučaja. Kada bi pšenica bila strateški proizvod i svake se godine u Srbiji sejala na 650.000do 700.000 hektara, uz znatno bolju upotrebu agrotehnike i veštačkih đubriva, što bi doprinelo povećanju prinosa i do pet tona po hektaru, Srbija bi svake godina mogla da ima izvoz najmanje 1,5 milion tona pšenice. Ali, setite se samo 2001, 2002, 2003. godine, kako je tadašnji ministar govorio – nemojte sejati pšenicu, nama treba što više voćarstva, što više vinogradarstva, jer pšenica nam ne treba. Dok, međutim, drugi ministar, u 2008. godini, kaže – treba nam najmanje posejati 650.000 do 700.000 hektara. To isto je govorila i Ivana Dulić-Marković 2004, 2005. i 2006. godine. To isto je govorio i 2007. godine Milosavljević, ministar poljoprivrede. Otkud sada Milosavljević, iz redova Demokratske stranke, koji je to govorio u 2007, ima kontroverznu priču sa ministrom poljoprivrede, sada, dr Sašom Draginom? Konstatacija je da pšenice mora da ima, ali pšenice koja će biti kao hlebno zrno. Još jedan pokazatelj da imamo različite aršine o poljoprivredi. Stočarstvo. Stočarstvo se u Srbiji, pored izrazito povoljnih prirodnih uslova, nalazi u velikoj krizi. Broj stoke poslednjih decenija opada po godišnjoj stopi od 2% do 3%, a opala je i proizvodnja mesa za 600.000 tona, devedeset godina, 450.000 tona je danas. Onda, velikim slovima stoji – ''srpsko stočarstvo je u poslednjih 18 godina, a posebno u poslednjih osam godina, upropašćeno, ruinirano i opustošeno''. Izjava ministra poljoprivrede. Stvarno ne znam šta bi trebalo Vlada da uradi kada ovakvu jednu analizu uradi ministar poljoprivrede i dokaže da je poljoprivreda, kao nosilac ekonomske sigurnosti Srbije, pala na neku granu koja ne može više da izdrži, ni onaj koji se bavi stočarstvom, ni onaj koji se bavi povrtarstvom, ni onaj što se bavi ratarstvom. Ne može više da izdrži, jednostavno je došlo do ove činjenice koju sam pročitao. Ukoliko imamo oraničnih površina, jednostavno su neobrađene. Mislim da biste vi, ministre morali da se pozabavite amandmanima koje je Poslanička grupa Srpske radikalne stranke - dr Vojislav Šešelj podnela na osnovu ovog rebalansa budžeta. Nemojte da shvatite da mi ovde izlazimo samo da bismo se dodvorili glasačima, nego izlazimo sa činjenicama, ciframa, s novcima i ukazujemo koliko su nečinjenjem, u ovom rebalansu budžeta, zakasnile subvencije; dok ih vi odobrite, dok rasporedite, ostale su samo u naredna dva meseca. Ne znam šta će moći, uopšte, Ministarstvo da uradi za ova dva meseca, a dobro znate da niste još počeli isplatu, kako reče gospodin Stegnić, zamenik ministra poljoprivrede, tek ste stigli sa subvencijama do 20. maja, sa registrovanjem poljoprivrednih gazdinstava, koje im sleduje na osnovu onih uredbi koje ste vi doneli. Prema tome, gospodo iz vladajućeg ''žutog preduzeća'', vaš ''semafor'' se polako gasi, a pokazatelj za to je i ovaj rebalans budžeta koji je restriktivan prema poljoprivredi. Sačekaćemo da vidimo, ako uopšte do toga dođe, da vidimo i taj novi budžet za 2009. godinu, a vi ste, gospođo ministar, najavili da će biti još restriktivniji. Hvala.
Najpre se po Poslovniku javio gospodin Damjanović, pa onda vi, gospodine Aligrudiću.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, nisam hteo da se javim, pošto su počeli amandmani, ali povodom izlaganja gospodina Srđana Milivojevića nisam mogao a da ne izađem i kažem nekoliko reči. Kao potpredsednik svetske organizacije, kao prvi potpredsednik Svetskog parlamenta Roma, izabran na Svetskom kongresu u Zagrebu, 23-25, imam obaveze kao čovek zadužen za Republiku Srbiju, za Romsku zajednicu. Mi smo danas u 21. veku, mi smo danas u demokratskom sistemu, pa, molim vas, najbrutalnije je u demokratiji kada kažemo –rušenje. Pa, nećemo više da rušimo. Nema više, što kažu, jednoumlja, nema više komiteje. Nećemo da rušimo, već treba da gradimo. Zašto se to rušenje odnosi samo na najniži faktor građanstva i na Romsku zajednicu? Da li ima u ovoj državi, u lokalnoj samoupravi, drugih modaliteta koje možemo da primenimo, da ne bi samo članovima porodice Branković Aleksandra rušili kuću? Pa, najlakše je rušiti onima koji ništa nemaju. Ne sme se tako raditi u demokratiji, moramo da imamo razumevanja i poštovanja podjednako prema svim građanima u ovoj Srbiji. Iako je moja populacija romska, ne smete da rušite. Nama su rušene kuće, ne samo tu, i na drugim mestima, nama su mediji rušeni, isključeni, zatvoreni. Pa, molim vas lepo, koje mi imamo pravo onda u ovoj državi? Cenim gospodina Milivojevića kad kaže – volimo Srbiju, ali mi smo deo Srbije, i nas treba da volite, jer smo se mi ravnopravno sa srpskim bratskim narodom, u istoriji, borili za ovu Srbiju. Ako ništa drugo, hajde radi istorijskih dela kojima smo dali doprinos. Hoću samo da vam kažem kako se voli Srbija. Srpska radikalna stranka, na čelu sa dr Vojislavom Šešeljom, šta je uradila? Mi nismo imali kanalizaciju, vodovod, asfaltirane ulice, elektrifikaciju, bilo je strašno; da dođe do epidemije – atomska bomba, da kažem, u celom gradu. Shvatila je SRS, Šešelj je uložio milione maraka i mi sad to imamo, kao i svi drugi građani, i u jednom naselju romskom i u drugom, gde ima negde oko 20 hiljada Roma, imamo sve kao i svi građani grada Zemuna. Molim vas, mi smo uradili to i u Batajnici, u Surdulici, Bogojevu, Deronji, Novom Sadu – Bangaldešu, i u Novom Sadu - Romskom ritu, gde ima puno Roma. Uradili smo sve što smo mogli. Mi ne možemo da kažemo da volimo a da ništa ne radimo. Ako volimo, moramo i da poštujemo i da ne rušimo. Tražim od gospodina ministra za prostorno planiranje, gospodina Dulića, da se ne dozvoli da se ruši dom i kuća, već da se nađe neko drugo rešenje. Takođe, hoću da kažem da je Svetska organizacija u kojoj sam potpredsednik potpisnik Dekade Roma. Mi imamo Savet za Dekadu Roma. Uvažavam gospodina Đelića, koji je predstavnik Dekade Roma. Zašto nema mene tu? Ja sam Rom i dobio sam poverenje od 10 miliona građana u celom svetu da budem predstavnik i Dekade, imamo rešenje za Dekadu Roma a mene nema tu. Dajte, molim vas, ako cenimo, volimo i poštujemo nacionalne manjine, dajte onda da se to strukturno tamo uvaži i da damo doprinos kako će se rešavati problemi.
Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Poštovana predsednice, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se povodom povrede Poslovnika, čl. 225. i 226, u stvari, reklamiram da bih dao potpunu informaciju. Pre nekoliko minuta, moj uvaženi kolega Škrbić je dao neke paušalne informacije oko raspoređivanja stanova iz donacije Vlade Republike Srbije, u kom kontekstu je spomenuo i neproverenu činjenicu da je Vlada najveći broj stanova izgradila u opštini Inđija. Zbog kolege Škrbića, a ponajviše zbog ratnih vojnih invalida i, naravno, javnosti i vas, uvažene kolege narodni poslanici, dozvolite mi da u svojstvu predsednika Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja Skupštini Republike Srbije dam kompletnu informaciju. Naime, u okviru realizacije projekta ''Socijalno stanovanje za ratne vojne invalide, izgradnja stanova iz donacije Vlade Japana'', ukupno 326 miliona dinara, izgrađeno je206 stanova. U Kikindi – 16 stanova, Novom Sadu – 24, Inđiji – 14, Pančevu – 15, Beogradu – 50, Smederevu – 15, Loznici – 11, Kragujevcu – 20, Nišu – 24, Leskovcu – 10 i Kruševcu – 23. Matematika kaže da broj stanova koji su izgrađeni u opštini Inđija, od ukupnog broja stanova izgrađenih iz sredstava koja su donacija Vlade Japana, čini 6,7%. Čisto, zbog povratne informacije kolegi Škrbiću, a ponajviše zbog istinitosti i verodostojnosti, molio bih da se i ubuduće služimo tačnim podacima, ili da, barem, od nadležnih institucija tražimo prave informacije. Evo, bio sam u obavezi toliko. Zahvaljujem na pažnji.
Narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, drago mi je da se i poslanici vladajuće većine javljaju po čl. Poslovnika 225. i 226, s obzirom na nameru da u novom poslovniku izbegnete, da pokušate da onemogućite poslanike da se javljaju po ovim članovima, odnosno da ih potpuno izbrišete. Vidite da uvek dođe vreme i potreba da se po ovim članovima neko javi, bez obzira na to da li je u poziciji ili opoziciji. Pre svega, javljam se zbog toga što bih hteo da skrenem pažnju gospodinu Mehi Omeroviću da se matematika i statistika, nažalost, kad se upotrebljavaju u politici, u velikoj meri zloupotrebljavaju. Nisam pratio ovu temu, ali na osnovu podataka koje ste pročitali, vrlo jednostavno mogu da zaključim da razlozi koji su nekoga vodili da ima, hajde da kažem, neke aršine meni nisu prihvatljivi. Rekli ste da Inđija ima 16 izgrađenih stanova, a Leskovac ima 10 izgrađenih stanova. Ako uporedite te dve opštine, broj stanovnika itd., onda je očigledna nesrazmera. Očigledno je da su neki razlozi vodili onoga ko je gradio stanove da ovakva brojka bude u opštini Inđija i u opštini Leskovac. Znam sigurno da je Jablanički okrug, posebno Leskovac, u vreme svih problema koje smo imali 90-ih godina, imao izuzetno veliki broj ljudi koji su se odazivali na poziv Jugoslovenske narodne armije, posebno kada je došlo do NATO agresije, odnosno zločina koji je izvršio NATO prema Saveznoj Republici Jugoslaviji. Prema tome, samo te dve brojke govore da neke stvari, ipak, nisu takve kako ste ih vi ovde izneli. Ako ste hteli baš, zbog građana i zbog poslanika, trebalo je onda da kažete – slušajte, na osnovu donacije koja je bila tolika i tolika, mi smo utvrdili određene kriterijume, pa da kažete koji su to kriterijumi, broj invalida ili ne. Znate, ne možete vi odokativnom metodom da kažete – ovde ćemo dati ovoliko, a onde onoliko, i sad tvrditi da je to bilo potpuno nepristrasno. Ne govorim da jeste, ali kad se setim šta sve pokušavate da uradite za opštinu Inđija, koliko je ona medijski protežirana i koliko pokušavate da tu opštinu predstavite kao najuspešniju itd., onda se kod mene rađa sumnja, jer na osnovu ranijih iskustava mogu da sumnjam u to. Prema tome, potpuna informacija bi bila samo da, sa kriterijumima koji su vas vodili, kažete tačno i precizno zbog čega je koja opština dobila toliko stanova. Hvala vam.
Narodni poslanik Milan Škrbić.
Poštovani građani Srbije, očito da me gospodin Meho Omerović nije dobro razumeo. Kada govorim o tim stanovima, moram da kažem da je u opštini Apatin, u vreme onog nesretnog progonstva naših Krajišnika, svaki 3,6 stanovnik u opštini bio prognano, izbeglo lice, da je i dan-danas puno ljudi ostalo da živi na tom prostoru opštine Apatin, zato što su vezani sa Krajinom i Krajišnicima. Da napomenem da je Apatin najveći lički grad posle Čikaga i da je puno izbeglih i prognanih ljudi ostalo da živi u Apatinu. Po svim logikama, konkursima, Apatinu su dodeljena 34 stana. Delegacija Vlade Japana i predstavnika iz Beograda, u to vreme, ne znam koji su bili, bili su u Apatinu, ja sam prisustvovao tom sastanku; određena je lokacija, saglasnosti su sve dobijene, i infrastruktura i sve, i odjednom je sve stalo. Nikakvih informacija opština nije mogla da dobije do dana današnjeg. Dva puta sam za ovu govornicu izlazio, u ono vreme bio je ministar Lalović, postavljao sam pitanje poslaničko – zašto, zbog čega je to, jer su ljudi već saznali i obradovali su se tome da će dobiti neke stanove. Nisam dobio odgovor ni dan-danas, a pitam se zašto. U međuvremenu, Inđija je dobila to. To sam onda govorio i sada tvrdim. Ministar Lalović, njegova supruga, koja radi u Domu zdravlja, u ustanovi u Inđiji, to je bio razlog zašto je opština Inđija dobila toliko. Vi, gospodine Omeroviću, tada niste bili na ovom mestu gde ste sada, verovatno to niste ni znali, to vrlo dobro pratim i znam, već šest godina sam ovde. To je razlog zbog koga sam izašao i pitao, jer se pitaju ti nesrećni ljudi šta je s tim stanovima. Oni tumaraju, idu ulicom i pričaju sami sa sobom, jer su sve izgubili u svom zavičaju. Hvala vam.
Reč ima gospodin Saša Dujović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pošto sam i sam ratni vojni invalid i predsednik Udruženja ratnih vojnih invalida Srbije, imam obavezu, pre svega, zbog građana, ali i zbog vas, da vas zamolim da probleme ratnih vojnih invalida ne stavljate kao stranačke probleme, da se prepucavate. To je prvo. Drugo, vezano za stambenu izgradnju iz donacije Vlade Japana, izgrađeno je 318 stanova i tačno je da je opština Apatin bila u prvom delu, međutim komisija koju je formirao gospodin Lalović, znate kojoj političkoj opciji on pripada, donela je odluku da to ne ide u Apatin, već da ide u Inđiju. Kriterijumi po kojima su pravljeni stanovi vodili su računa o broju ratnih vojnih invalida i porodica palih boraca, a od 318 stanova, negde oko 80% stanova su dobile porodice palih boraca. Tačno je da je opština Apatin dala saglasnost, međutim nije tačno da je to uradila sadašnja komisija, ili sadašnje ministarstvo, već prethodno. Sadašnje ministarstvo je sprovelo do kraja proceduru izgradnje tih stanova i ovih dana se useljavaju. Ako bismo gledali aršin koji je ovde naveden kao primer, a to je broj učesnika rata, ili broj raseljenih, izbeglih lica, onda bi Beograd trebalo da dobije mnogo, mnogo više, i zbog odziva na mobilizaciju, a i zbog samog broja članova, tj. zbog samih korisnika, ratnihvojnih invalida i porodica palih boraca. Nažalost, u Beogradu je izgrađeno samo 50 stanova. Nemoguće je da jedan Apatin dobije 34, iako treba da dobije 134, da svi reše, a Beograd samo 50. Znači, Apatin je u planu za sledeće rešavanje, Apatin i još 20 gradova, i prednost Apatina će biti što ima već odvojenu i infrastrukturu i plac, ali bih vas, na kraju, zamolio da probleme ratnih vojnih invalida ostavite, to su ljudi koji su moje kolege. Porodice palih boraca nisu predmet rasprave u Skupštini. Doći će zakon o boračkoj i invalidskoj zaštiti veoma brzo, nadamo se, do kraja godine. Tim zakonom je predviđeno formiranje stambenog fonda i svih ostalih stvari koje treba da poboljšaju život svih nas koji smo branili državu kada je to trebalo. Molim vas da onda pokažete veliki konsenzus i da taj zakon usvojimo. Tako ćete najbolje pomoći ovoj populaciji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Marina Raguš, po Poslovniku.
Dame i gospodo, javljam se na osnovu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, u kojem se govori o dostojanstvu Narodne skupštine, odnosno poslanika. U stavu 2. piše da su dužni da se jedni drugima obraćaju s uvažavanjem. Stav 1 – da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Zaista nisam mislila danas da koristim Poslovnik kako bih ponovila nešto što sam rekla prethodni dan i nešto što je, zapravo, u političkom opisu svih parlamentarnih stranaka, ali kolega Dujović me je, ne znam po koji put, motivisao da izađem za ovu govornicu i ponovim nešto što je zakonomernost Parlamenta. Kolega Dujoviću, nije ekskluzivnost da pričate ni o jednoj kategoriji društva. Predstavljate ratne vojne invalide i mi to uvažavamo. Mi smo ovde svi legitimni da pričamo o svim političkim pitanjima, a o svim političkim pitanjima se institucionalno, i to je zakonomernost parlamentarizma, raspravlja u Narodnoj skupštini. Molila bih vas da ubuduće nijednoj stranci ovde ne oduzimate, kako vladajućoj, tako ni opozicionim strankama, pravo da govore o problemima koji čine svakodnevni život naroda u Srbiji. Ratnih vojnih invalida kao članova SRS-a ima, zaista, puno. I, zaista, dajemo sve od sebe da se svakodnevno izborimo za prava i bolji život tih ljudi. Vi nama nikako ne možete oduzeti pravo da u ovoj skupštini, za skupštinskom govornicom, javnosti, narodu Srbije skrećemo pažnju na to šta ćemo konkretno da uradimo po pitanju tih ljudi. Isto tako, da amandmanski, ili kroz traženje objašnjenja ili obrazloženja od predstavnika Vlade, pokušamo zajedno da nađemo rešenje za užasno ranjivu kategoriju društva, koja je skrenuta na marginu, ne našom voljom, nego voljom vladajuće većine. Dakle, drage kolege, dame i gospodo narodni poslanici, zaista, apelujem i na političku kulturu, i na politički moral. Floskula je užasno teška, nesvarljiva, da vi govorite o tome da se ovde politički ne raspravlja o bilo kom pitanju. Sva pitanja za ovom skupštinskom govornicom i te kako imaju mesta, imaju svoj prioritet, zato što u državi Srbiji apsolutno ništa ne funkcioniše. U ovoj državi je urušen sistem, a mi se svi ovde trudimo iz petnih žila da postavimo temelje tog sistema. Ne uspeva zato što određeni ljudi pokušavaju da uvedu diktaturu. Molim vas, izvinjavam se što prekoračujem vreme, završavam misao, da ubuduće vodite računa da su ovde predstavnici naroda i da svi imaju legitimno pravo da pričaju o svemu za ovom govornicom, u okviru institucije sistema. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović.
Biću kratak. Nisam imao nameru da ikome solim pamet ovde, da mu pričam šta treba da radi u Skupštini. Naravno da ovde sede predstavnici naroda i očekujem da se tako svi i ponašamo. To je pod jedan. Pod dva, zaista bih vas zamolio za konsenzus u vezi sa zakonom o boračko-invalidskoj zaštiti, gde ćemo imati svi pravo da ispravimo sve nepravde koje su prema ovoj kategoriji građana napravljene. Naravno, očekujem i zaista bih zamolio uvaženu koleginicu da ne smatra da nekome solim pamet, da ograđujem nekoga kako će da deluje. Kako ko deluje ovde, to narod Srbije najbolje vidi. Neka svako radi svoj posao. Kada sam zamolio da ne pričamo o ovoj kategoriji, kojoj sam pripadam, smatrao sam, mada može da se usvoji, a i ne mora, to je vaše pravo, da zaštita ratnih vojnih invalida i porodica palih boraca mora biti institucionalizovana i uvedena u zakonske okvire, a tu je prednost svih nas zajedno da donesemo dobre i povoljne zakone kojima ćemo to da rešimo. Hvala.
Pre nego što pređemo na sledeći amandman, samo bih da vas obavestim da je delegacija Zajednice srpskih opština tražila prijem kod mene danas, u 14,15 časova. Molim sve poslanike sa Kosova da budu zajedno sa mnom kada ih budem primala. Nema prostora za ostale, ali prenećemo vam šta će biti. Oni su tražili prijem kod predsednika Skupštine. Ocenjujem da je pristojno da pozovem i poslanike s Kosova. Dozvolite da i ja imam pravo da ocenim ko treba da učestvuje u tom radu. Nisu tražili prijem kod svih poslanika, nego kod predsednika Skupštine. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. Zakona o budžetskom sistemu. Gospodin Krasić želi reč.
Moram na početku da kažem da je Vlada potpuno u pravu s ovim mišljenjem. Ovaj amandman, ali ne samo ovaj, nego i svi amandmani koji su slični po svom karakteru i po svojoj sadržini, a podneti su na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, ne ispunjavaju taj uslov, kako ste vi to napisali u obrazloženju. Međutim, to uopšte nije razlog da vi taj amandman ne uzmete u razmatranje, pa da, ukoliko se slažete s idejama koje su iznete u tih 5-6 amandmana različitih poslaničkih grupa na član 1, ukoliko smatrate da ima nekog osnova, to uzmete u razmatranje i, eventualno, svojim amandmanom to ispravite. Međutim, to, očigledno, nije ideja koja vas je rukovodila prilikom izrade Predloga zakona o rebalansu. Moram na početku da ukažem na to šta poslanici koji su podneli amandmane na član 1. Predloga zakona, u stvari, hoće. Oni hoće ono što bi gospođa ministar vrlo rado htela da se uradi, ali to ona ne može da kaže, zato što je ministar, zato što se nalazi u Vladi, a u svakoj vladi postoje neki odnosi i neki politički interesi, neki politički ciljevi, i onda ne može ministar da istupi kao profesor, kao stručnjak, kao neko ko se razume, nego kao deo jedne ekipe, jednog tima. S obzirom na to da ovde imamo i amandmana koji se, otprilike, zasnivaju na principu – koliko imaš, toliko trošim, taj princip je prihvatljiv. On ima svoje opravdanje, to moram da kažem, ali ima i neke probleme. Krenuću od najpoznatijeg problema. Kada je Nikolae Čaušesku vratio sve dugove inostranstvu, obavestio naciju da Rumunija više nikome ništa nije dužna, oni su ga ubili. Taj dužničko-poverilački odnos između neke suverene države, kako bi to rekle demokrate, ovako suverene, i MMF-a, Svetske banke, ili ovih kreditora, mora da bude uvek prisutan, jer ukoliko nema tog dužničko-poverilačkog odnosa, onda vladari svetski kažu da nešto nije u redu, jer ako se taj mnogo osamostali iz ove ekipe, ovog tima i iz ovih pravila, on predstavlja opasnost za neki kapital itd. Drugi primer tog nekog razmišljanja jeste nešto što su pravila Evropske unije. Svi naši ministri od 2000. godine naovamo su vrlo verno to prenosili, pa su rekli – budžetski deficit je moguć do 3% društvenog bruto proizvoda, to je podnošljivo itd. Međutim, ima jedan problem, već godinama Francuska i Nemačka imaju deficit koji je 5%. Razgovaram s njima i oni mi priznaju. Nemojte da čitate te knjige. Nemojte, gospođo, da čitate knjige. Vi ste čitali knjige, pa studentima pričate jedno, dođete kao ministar i pričate nešto sasvim drugo. Nemojte baš mnogo te knjige da vrtite. Mlađa je vrteo te knjige, pa je pokazivao suficit, pa mi pukosmo kao dulek, od suficita. Mi smo prva zemlja koja je pukla zbog suficita. Ako sam do sada malo pripremio teren da shvatite o čemu se radi... Gde je Dragan Vujadinović? Nema ga, otišao je da piše kolumnu. Budžet je uvek političko pitanje, nikada ekonomsko pitanje. To svi moraju da znaju. To je Kardelj pokušao, pa je umesto – politička ekonomija, rekao – ekonomska politika. Ma, nije ljudi. Uvek je politika, ali poslednjih 250 godina politika je ekonomija, zadire u ekonomiju. Ekonomija kao nauka koja izračunava vrednost itd., ako pođemo od te definicije, šta je poenta ovog budžeta? Poenta ovog rebalansa jeste da treba da se legalizuje nešto što je već potrošeno. Sada se postavlja pitanje – kako ste mogli da potrošite više nego što vam je odobreno? Može, nije nikakav problem. Zašto? Zato što postoje instrumenti kratkoročnog zaduživanja, gde država ide na tržište, odnosno emituje kratkoročne hartije od vrednosti, obezbeđuje pare da premosti trenutne probleme budžeta i nedostatka sredstava, a onda se, na kraju, dođe s rebalansom i u taj rebalans utrče i sekretarice, i kola, i kabineti itd. Sekretarice, kola, kabineti i državni sekretari su kukavičje jaje, o kojima treba da se ovde raspravlja i priča. Vi s pravom to kritikujete, ali su oni to namerno podmetnuli, da se tu kritika vrši, da bi se prikrilo ono što je glavno. Tu sam sada raščistio i to vam je jasno. Šta treba da shvate naši građani? Svaki budžet, u suštini, predstavlja trošak svih građana Republike Srbije i prema tome se ceni da li nam je država skupa ili jeftina. S obzirom na naš ekonomski položaj i socijalnu bedu, naša država je preskupa. Sada ću da vam to objasnim, da je preskupo. Ako se pogleda bruto društveni proizvod, činjenica je da nam treba još 15 godina da s ovom stopom, kojom se ministarka hvali, od 6, 7 itd., dođemo na društveni proizvod iz 1990. godine. Međutim, mangupi su 2001. godine promenili metodologiju izračunavanja društvenog bruto proizvoda, jer su primenili međunarodne kriterijume, pa onda kažu da ova država nije kao što je nekada bila. Ma, nije. Nema ni onoliko vojske, imamo jedan avion koji je u stanju da leti i tri helikoptera. U međuvremenu, svi avioni, helikopteri, tenkovi, pretopljeni su kod Amerikanaca u "Sartidu" i prodati su, i "Sartid" je najveći izvoznik, uspešna firma; za 20 miliona evra su kupili nešto što košta milijardu. Pa, i ja ću da budem uspešan. Svako može da bude tako uspešan, i ovaj vaš primerak može da bude uspešan. Dobije sve za džabe. Takva je ekonomska politika. Ovaj nivo potrošnje utiče na sve segmente privrednog života i kada se pogleda šta je napisano u 1. članu, kako će država da ubire zakonom propisana sredstva, onda ovde nema mesta za domaći proizvod i za domaću proizvodnju. Tri puta više ćemo sredstava obezbediti za proizvode koji dolaze iz inostranstva u našu zemlju. U formiranju bruto društvenog proizvoda, to što dolazi iz inostranstva, dolazi samo kao trošak, odnosno kao cena neke usluge, jer se društveni bruto proizvod formira na bazi ne samo vrednosti nove robe koja je proizvedena, nego i usluga i svega onoga. Usluge su zdravstvene, obrazovne itd. Pošto nema proizvodnje, kada vidite kakav je ovaj budžet i rebalans, svi numerički iskazi su rezultat poželjne inflacije, koja se prikriva. Kod nas ona ne eskalira zato što postoje sasvim dovoljne količine deviznih rezervi, pa onda Jelašić, s vremena na vreme, ubaci malo tih deviza na tržište, smiri kurs, navodno, sve je u redu, što se bunite, pa to je prava vlada, to je pravi guverner, vidite kako je valuta stabilna. To pogoduje samo onim ljudima iz inostranstva i onima koji uvoze. Onda se javlja ta velika razlika – odeš u prodavnicu, tamo se ponašaš kao voajer, možeš samo da gledaš, da kupiš ne možeš. Kurs luduje kada su godišnji odmori, pred Novu godinu. Kada treba da se namame ovi da donesu devize, onda im se da malo dinara, ali kada treba deca da krenu u školu, onda je proces drugačiji. To su sve mangupske stvari. U ovoj prostoriji to, verovatno, 50 ljudi zna. Znači, tu niste izmislili rupu na saksiji, da budemo načisto. Ovo je stvarno veliki budžet za nas. Samo da vas podsetim, vi ste bili pripravnik, gospodine Vujadinoviću, u ovoj zemlji nekada su te finansije vodili gospodin Jovan Zebić, genijalac, zatim, ne znam da li me sada sluša, pošto ste je isterali i podneli krivičnu prijavu protiv nje, Mila Jezdimirović, od koje ste mogli da naučite kako se vodi budžet. Sve velikani. (Srđan Milivojević, s mesta: Sve velikani hiperinflacije.) Ne hiperinflacije, ti ništa ne znaš. Ovo su ozbiljne teme o državi. Ne pričam o Američkoj ambasadi, nego pričam o državi, dečko. Prikoči malo, slušaj malo ove sede glave. Nije to sve "hepening". Država je ozbiljna stvar. Idemo dalje. Znači, da ste koristili te stručnjake, oni su bili majstori da ovo malo prikriju, da se ne vidi sve, s razlogom su bili majstori, imala je da se brani država, ali sada je kod nas sve na izvolte. Kada je došao Svilanović, više nije postojala ni kripto zaštita komunikacije. Ne, pusti na faks. Ceo svet zna šta se radi. Ovo je skupo za nas. Da li ovo bitno utiče na ovaj naš život? Utiče. Da li je toliko bitno? Nije. Znate zbog čega nije? Zato što nema proizvodnje. U ovom budžetu nema proizvodnje. Postoje neke subvencije. Nisu to subvencije za podsticaj proizvodnje. Vi ste pod silom dali te subvencije. Mlađan Dinkić neće da čuje za subvencije, regrese i te stvari za podsticaj proizvodnje. U nekim trenucima, on jeste u pravu, ali naši robni fondovi, naše zalihe, ne mogu da se mere sa zalihama EU. Evropska unija u svojim stokovima ima robe, osnovnih poljoprivredno-prehrambenih proizvoda za sledećih pet godina. Oni se zafrkavaju s vama oko ovog šećera, zbog toga što vode unutrašnju borbu, unutar EU, u pogledu premija i nekih stvari koje treba da dobiju. Oni su postali neka sila kada su stabilizovali proizvodnju, kada su stabilizovali tržište hrane. Sve su u industriju preselili. Holandija je imala dve fabrike, jednu za helikoptere, jednu za kamione, jednu za kola. To je sve prebačeno na Istok. Više nemaju nijednu, nema "Lokida", DKV-a itd. Žive od usluga. Zašto? Prebogati su, 500-600 godina su držali ceo svet kao kolonijalna sila, kralo, kralo i navuklo veliko bogatstvo. Ne možemo mi s njima da se merimo. To je vaša osnovna greška. Kako možete da upoređujete igrača iz seoske lige i Ronalda? Ne može da se upoređuje, a vi uporno upoređujete. Zašto? Da biste pobegli od stvarnosti. Šta se sve finansira iz ovog budžeta i kako se formira prihodna i rashodna strana? Nemam vremena sada da vam pričam, ali ću se javiti povodom amandmana na član 1, jer ima još pet amandmana, pa ću kao predstavnik stranke, gospođo, samo ono što vi podržavate da kažem, kako se formiraju prihodi, kako se realizuju rashodi, zašto su rashodi tako veliki, gde mogu da se smanje, šta treba da se uradi da bi se smanjili rashodi, a posebnu ću pažnju da posvetim javnom dugu, zaduživanju, garancijama i svemu onome što, hteli to ili ne hteli da priznate, vodi Srbiju u dužničko ropstvo. Častim vas 30 i nešto sekundi.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. Zakona o budžetskom sistemu. Izvolite, gospodine Miroviću.
Dame i gospodo, amandman je podnet na član 1. Predloga zakona. Predlagač zakona je odbio amandman, uz obrazloženje da nije u skladu sa članom 10. Zakona o budžetskom sistemu, kojim je utvrđeno da se budžet sastoji iz opšteg i posebnog dela. Ovo tumačenje predlagača, po kojem on određuje šta može biti sadržina amandmana, a šta ne, najblaže rečeno, preširoko je i proizvoljno. To tumačenje se, čak, ne zasniva ni na odgovarajućim odredbama Zakona o budžetskom sistemu. Član 10. se odnosi, pre svega, na predlagača, tačnije Ministarstvo. U delu zakona pod naslovom: Priprema i donošenje budžeta i finansijskih planova, a to je posao koji obavlja Ministarstvo, tačnije, u članu 10, navodi se da opšti deo budžeta obuhvata, između ostalog pregled tekućih prihoda i rashoda, pregled kredita, otplate glavnice, kamata i garancija, odredbe o suficitu i deficitu, procenu poreskih prihoda, podatke o budžetskoj rezervi. Zatim se navodi da poseban deo budžeta obuhvata finansijske planove direktnih korisnika budžetskih sredstava i da opšti i poseban deo budžeta sadrže procenjene prihode i rashode za fiskalnu budžetsku godinu i za naredne dve fiskalne godine. Dakle, nigde se u ovom članu 10. Zakona o budžetskom sistemu, na koji se poziva predlagač u obrazloženju, ne pominje Narodna skupština, niti izmene predloga budžeta koje vrši Narodna skupština. Narodna skupština se pominje tek u delu Zakona o budžetskom sistemu koji reguliše donošenje budžeta. U članu 25. se navodi da Narodna skupština donosi budžet Republike, a u članu 26, pod naslovom: Ograničenja u donošenju budžeta, navodi se – izmene predloga budžeta koje vrši Narodna skupština moraju biti u okviru maksimuma deficita utvrđenog u predlogu budžeta Vlade. Predlog za povećanje izdataka u budžetu mora sadržati i mere za uvećanje prihoda ili umanjenje drugih izdataka za isti iznos. Dakle, ne pominju se opšti i posebni deo. Predlagač je, prilikom razmatranja amandmana, trebalo da se osloni na čl. 25. i 26. Zakona o budžetskom sistemu, a ne da proizvoljno tumači odredbe Zakona o budžetskom sistemu, i to uz pomoć člana 10, u kome se uopšte i ne pominje postupak pred Narodnom skupštinom i koji se, očigledno, odnosi na samo ministarstvo. Dakle, jasno je da se član 10, prvenstveno, odnosi na samog predlagača, a ne na Narodnu skupštinu, jer je na njemu obaveza da pripremi budžet, ili možda predlagač smatra da u svakom amandmanu mora da stoji celokupan predlog zakona o budžetu, od nekoliko stotina strana. Ipak, smisao amandmana je daleko od ovako naopakog tumačenja, koje, u suštini, nudi predlagač. Amandman je samo deo zakonodavne procedure. Svrha amandmana je ispravka loših rešenja u zakonu, a ne pisanje novih zakona. Uostalom, tako tvrdi pravna nauka. U knjizi "Uvod u pravo" autora prof. dr Koste Čavoškog i prof. dr Radmile Vasić, piše: "Zakonodavna procedura obično obuhvata podnošenje predloga", to je ono što se reguliše u članu 10. Zakona o budžetskom sistemu, "javnu raspravu", nažalost, kod nas je nije bilo, ako izuzmemo tzv. dobronamerne saveta MMF-a, "pretres i glasanje u zakonodavnom telu". To je upravo ono što se reguliše čl. 25. i 26. Predloga zakona o budžetskom sistemu i što predlagač prećutkuje u obrazloženju odbijanja amandmana. Na kraju ovog procesa, sledi glasanje u zakonodavnom telu, publikacija i stupanje na snagu. Takođe, isti autori navode sledeće: "Prema vrstama normi, kako su utvrđene, moguće je da zakon sadrži univerzalne opšte norme ili delimično opšte, odnosno posebne". Zatim se navodi, upravo za budžetske zakone: "Ovi tzv. privremeni zakoni, iako nisu za svagda, zadovoljavaju uslov opštosti, kao i zakoni koji se donose sa neograničenim vremenskim trajanjem, jer se opštost zakona, pre svega, odnosi na vrstu norme kojima se predviđene situacije regulišu". Dame i gospodo, posle ovakvog pravno-formalnog razjašnjenja, treba istaći da amandman nije trebalo odbaciti i zbog sledećih ekonomskih argumenata. Amandmanom koji je predlagač odbacio, uz obrazloženje koje očigledno nema veze s pravnim načelima, traži se povećanje rashoda za subvencije u privredi i poljoprivredi, ukupne vrednosti od 15 milijardi dinara. To je u skladu s odredbama iz člana 26. Zakona o budžetskom sistemu u kojima se navodi da predlog za povećanje izdataka iz amandmana sadrži i mere za umanjenje drugih izdataka za isti iznos. Konkretno, ovimamandmanom se traži, a u tom kontekstu se navodi detaljna tabela, smanjenje rashoda za korišćenje usluga i robe, to je ekonomska klasifikacija 42, zaoko 15 milijardi dinara. Dakle, radi se o značajnom prelasku u okviru ekonomske klasifikacije 45, to su subvencije, jer je za nju predviđeno ukupno oko 63 milijarde dinara. Ipak, ovih 15 milijardi, po zvaničnom kursu NBS-a od 28.10.2008. godine, iznosi oko 180 miliona evra. Dakle, ne radi se velikoj sumi u odnosu na one koje daju bogate zemlje Zapadne Evrope i Brisel svojim privrednicima i poljoprivrednicima u ovim oblastima. Zato je neophodno da se povećaju subvencije u budžetu, radi konkurentnosti naših privrednika i poljoprivrednika. Na primer, Evropska komisija je za sezonu 2005/2006 izdvojila oko 450 miliona evra za subvencije namenjene proizvođačima vina. Naravno, kao i obično, predviđeno je da bogate zemlje dobijaju najviše subvencija. To je jedno od pravila na kojima se zasniva poljoprivredna politika Brisela i to je realnost koja se ne može sakriti nikakvim frazama o tzv. evropskom putu i ravnopravnoj utakmici između naših i zapadnih poljoprivrednika. Konkretno, Španija je dobila 150 miliona evra, Francuska 160 miliona, Italija 99 miliona, a ostatak sume je podelilo još 11 država. Takođe, godine 2003, ukupne subvencije EU farmerima su iznosile: francuskim – sedam milijardi i 300 miliona evra, španskim – četiri milijarde i 200 miliona evra, nemačkim – tri milijarde i 900 miliona evra, italijanskim – tri milijarde i 130 miliona evra i britanskim – tri milijarde i 120 miliona evra. S druge strane, naša poljoprivreda nije napredovala nakon usvajanja tzv. saveta MMF-a i približavanja Briselu. Naprotiv, prema podacima koje je izneo saradnik Centra za naučno-istraživački rad u Privrednoj komori Srbije Vojislav Stanković, 2007. godine je ostvaren manji rod kukuruza nego 2006. i 2005. godine. Što se tiče izvoza u EU, ni tu nije mnogo bolja situacija. Npr., eksperti predviđaju da izvoz junećeg mesa u 2008. godini neće premašiti onaj iz 2007. godine, kada je inostranstvu prodato samo 20% od odobrene kvote. Kako saveti MMF-a utiču na razvoj poljoprivrede, pokazuju sledeći citati. Serž Alini, u časopisu "Le mond diplomatik", piše – države koje su poslušale savete Svetske banke i MMF-a žrtvovale su svoju prehrambenu poljoprivredu; one više nisu u stanju da se oslone na sopstvenu žetvu. Ovome treba dodati podatke Republičkog zavoda za statistiku – indeks poljoprivredne proizvodnje u centralnoj Srbiji u 2007. godini je bio ispod nivoa iz 1995. godine. Indeksi su izračunati na osnovu indeksne liste u koju je uključeno 56 ekonomski važnih poljoprivrednih proizvoda za koje statistika utvrđuje proizvodnju. Takođe, u ovom kontekstu urušavanja naše poljoprivrede i privrede, podatke o privredi smo izneli, inače, u načelu, treba istaći sledeće. Kao što je poznato, misija MMF-a je došla 28.10. u Srbiju da bi pomogla, kako se tvrdi, svojim dobronamernim savetima. Danas treba da počnu zvanični razgovori. Najavljuje se da će se razgovarati i o trenutnoj ekonomskoj situaciji. Pregovaraće se i o kreditima ako bude potrebno. Povodom dolaska ove spasonosne misije, naši građani treba da znaju sledeće. Britanski ''Gardijan'' je 20. oktobra 2008. godine, u komentaru povodom posete misije MMF-a Beogradu, izneo – Srbija ima relativno velike dugove u odnosu na ukupni BDP, što je, dugoročno gledano, potencijalno najveći problem. Upravo, suprotno od tvrdnje naše vlasti. S druge strane, ''Fajnenšel tajms'', istog dana, analizira situaciju u Turskoj, članici NATO pakta i zemlji koja se, kao i mi, približava EU,povodom njene saradnje sa MMF-om. U ovim britanskim novinama se navodi izjava turskog premijera Erdogana – ne možemo da pomračimo svoju budućnost ispunjavajući zahteve MMF-a. Na kraju, naša vlast je, povodom dolaska ''spasonosne'' misije MMF-a, svakako, trebalo da posluša savet svetskih ekonomskih stručnjaka, a posebno vodećih, kao što je Džozef Stiglic, dobitnik Nobelove nagrade za ekonomiju i bivši potpredsednik Svetske banke. Njegovi saveti su sigurno korisniji od onih koji će dati misija MMF-a. Stiglic smatra, upravo na osnovu svog bogatog iskustva, da su odluke i saveti MMF-a bili "donošeni na bazi nečega što je izgledalo kao čudna mešavina ideologije i loše ekonomije, tj. dogme, koja ponekad, činilo se, jedva da prikriva specijalne interese. Problemi sa kojima se suočavaju zemlje u razvoju su teški i MMF je često pozvan da pomogne u najgoroj od svih situacija, kada se zemlja suočava sa krizom, ali lekovi MMF-a su podbacivali često, čak i češće nego što su bili uspešni. MMF-ove politike strukturnog prilagođavanja, odnosno politike dizajnirane da pomognu zemlji da se prilagodi krizama, kao i trajnim debalansima, vodile su gladi i neredima u mnogim zemljama." Zato, dame i gospodo, treba prihvatiti ovaj amandman, povećati subvencije, pokrenuti privredu i poljoprivredu, prestati sa zaduživanjem i uraditi u najvećem broju slučajeva upravo suprotno od onoga što savetuje MMF. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Imate još tri i po minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, nadovezaću se na priču i amandman koji je podneo kolega Milorad Krstin, vezan za povećanje subvencija u privredi i poljoprivredi. Naime, uvaženi kolega je dao predlog da se u subvencijama za privredu, ukupan iznos poveća za dve milijarde, a za poljoprivredu – četiri milijarde. Vrlo je bitno i neophodno, kao što je i kolega Mirović rekao, ulagati u privredu i poljoprivredu, zato što imamo komparativne prednosti i tu imamo mogućnost da oživotvorimo sve ono što nam priroda i društvo daju, a u nelojalnoj konkurenciji koju imamo na svetskom tržištu, a i na domaćem tržištu, nemoguće je u ovim uslovima privređivanja ostvariti bolje rezultate bez pomoći države. Izvore sredstava moramo naći i svaki slobodan dinar moramo uložiti u privredu i poljoprivredu. Pitam vas sada, sve zajedno, evo, ja sam u ovom parlamentu tri i po godine, nijedan sporazum nismo ratifikovali u kome je predviđeno ulaganje u privredu ili poljoprivredu, nijedan zajam koji se odnosi na određena sredstava koja ćemo transferisati u privredu, pomoći, upravo onako kao što to čini EU i Amerika. Vidite šta je u ovoj globalnoj krizi učinila Amerika, a i Evropska unija, samo iz državnih sredstava. Znači, sve puca, sve pada, ostaje država. Isto to mi moramo. Znači, razbijeni smo, naša privreda, naša poljoprivreda je razbijena i tu moramo pomagati. Svaki slobodan dinar iz budžeta, iz raznih fondova, moramo pretočiti u subvencije i pomoći privredi. Kojoj privredi? Pre svega, izvoznoj privredi, onoj privredi koja oživotvoruje svoj rad i svoj uloženi kapital. Gde su nam rezerve? Gde su nam ti budući pravci ulaganja? U proizvodnju. Koju proizvodnju? U poljoprivrednoj proizvodnji imamo kvote koje nam je ostavila i omogućila EU da izvezemo određene gotove proizvode, kao što je šećer. Mi smo u 2007. godini proizveli 467 hiljada tona. Za naše potrebe je neophodno 220, imamo izvoznu kvotu od 180 hiljada tona i u 2007. godini smo izvezli 150 hiljada tona. Znači, 30 hiljada tona, za koje smo imali mogućnosti, putem ove kvote, da izvezemo u EU, nismo izvezli, zato što nismo proizveli više. Nismo stimulisali, nismo dali subvencije. Dalje, u proizvodnji vina imamo mogućnost izvoznih kvota od 67.000 hektolitara, a mi smo u prošloj godini izvezli svega nekoliko hiljada, u ovoj godini – ništa, a potencijalne mogućnosti za izvoz vina su nam ogromne.
Upravo je isteklo vreme, tri i po minuta.
Nastaviću kasnije. Hvala vam.
Možda možete da ostanete i sada. Vaš amandman je na redu. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. Zakona o budžetskom sistemu. Izvolite.
U ime SRS-a, podneo sam amandman na član 1. Predloga izmena i dopuna Zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu i njime izneo stav SRS-a u vezi sa budžetskim deficitom koji je definisan Predlogom, o nivou od 45 milijardi. Ovim amandmanom, SRS predlaže da se to stavi u okvir onoga koliko je bilo predviđeno budžetom za 2008. godinu, odnosno novčani iznos od 15.784.730.463 dinara. Zašto je neophodno smanjiti deficit, to ću reći u svom obrazloženju ovoga amandmana, ali bitno je ukazati na određene stavove predlagača. Naime, ministar finansija, obrazlažući Predlog budžeta za 2008. godinu, navela je da će ovaj budžet ostvariti prihode od pet do 10 milijardi. Znači, u odnosu na ukupna primanja budžeta od 650 milijardi, za ono što je bilo predviđeno budžetom za 2008. godinu, stavka od pet do 10 milijardi je jako mala, pa bismo rekli da je nepotrebno sa prihodne strane menjati budžet. Međutim, bitno je zbog toga što smo mi potrošili sredstva i moramo normativno, pravno, finansijski, ekonomski pokriti ono što smo već učinili. Znači, rashodna strana je u ovom slučaju bitna da bismo izvršili korekciju budžeta. U praksi rebalansiranja je uobičajeno, u svakom trenutku kada se stvore pretpostavke za korekcije, za određena izdvajanja u određene oblasti, da se vrši korekcija budžeta. Ali, u ovom slučaju, kada imamo na prihodnoj strani toliko malo sredstava, to jasno govori da smo, kada smo bilansirali prihodnu stranu, pošli od toga da maksimalno izvučemo ono što možemo izvući na prihodnoj strani. Mi smo ga skoro do kraja izvukli, jer 650 milijardi je vrh ovoga trenutka. Kada kažemo 650 milijardi, onda moramo reći da je prenapregnuto. Dovoljno je samo malo da se desi nešto u ekonomskom smislu, pa da dođe do korekcija. Očekujemo da ih do kraja godine neće biti, ali nemamo ozbiljne poteze od strane Vlade u smislu zaustavljanja negativnih tokova koji će se pretočiti iz sveta, koji polako dolaze i ovde, ne polako, nego ubrzano. Ubrzani voz dolazi, koji će izazvati, sigurno, i ekonomsku i finansijsku krizu, a ona će se pretočiti na socijalno polje i imaćemo ogromne socijalne probleme. Zato je i bitna sugestija SRS-a. Pozicije koje su predviđene u rashodnom smislu nemaju socijalno uporište, sem kod penzija. Brojnih korekcija nema. Ekonomska kriza, a i kreditna kriza, koja će nas zadesiti, najviši odraz će imati na socijalnom polju. Mi nikakvu rezervu nemamo. Pored ovog deficita u budžetu, imamo deficit u Fondu penzijskog i invalidskog osiguranja, imamo deficit u Fondu zdravstvenog osiguranja i razne druge deficite, o kojima ćemo, verovatno, u ovoj raspravi razgovarati i videti načine kako ih zatvarati. Zato je predlog SRS-a da se ovaj deficit svede na nivo od 15 milijardi. Naša prihodna strana ne može pokriti, ne možemo očekivati da ćemo do kraja godine moći pokriti 45 milijardi, onoliko koliko predlaže predlagač ovoga zakona. Kada govorimo o deficitu u budžetu, moramo poći od opšte ekonomske i finansijske situacije u kojoj se nalazi naša država. Moramo ovde spomenuti deficit platnog bilansa, a osnovne primedbe MMF-a, Svetske banke, ali i domaće ekonomske nauke, idu u pravcu zaustavljanja negativnih tendencija u platnom bilansu zemlje. Platni bilans zemlje iz godine u godinu raste. On je naročito izražen u ovoj godini, oko 6 milijardi evra. Mi pokrivamo i pokrivali smo to u prethodnim godinama iz privatizacionih prihoda, putem inokreditiranja i putem doznaka iz inostranstva. Pitanje je šta će se desiti s doznakama iz inostranstva i obimom doznaka koje ćemo imati u idućoj godini. Proces otpuštanja radnika u Zapadnoj Evropi je naglašen, kao i u Americi. Ta tendencija će biti još jača u 2009. godini. Recesija je u svetu. Sa recesijom dolaze i socijalni problemi, otpuštanje radnika, isplate zarada i možemo očekivati sve manje i manje doznaka. Sećam se situacija sa kreditnim sistemom; u toku 2009. godine imaćemo otežane uslove kreditiranja, visoke kamate i nemogućnost zaduživanja. To će sve izazvati probleme u platnom bilansu zemlje i stvoriti, na drugoj strani, ogromne probleme u socijalnoj sferi. Deficit u spoljnotrgovinskom poslovanju za prvih osam meseci ove godine je osam milijardi i 320 miliona dolara. Do kraja godine, procena je da će to biti negde između 13 i 14 milijardi dolara. To je samo rezultat nerada Vlade, iz godine u godinu. Znači, negde od 2001. godine, imali smo dve i po milijarde dolara spoljnotrgovinski deficit, ove godine smo to digli negde na raspon između 13 i 14 milijardi. Ne činimo ništa, Vlada ne čini ništa u smislu osmišljene politike u zaustavljanju uvoza i povećanju izvoza. Zato smo na početku i naglasili da moramo raditi na polju povećanja izvoza, stvaranja preduslova da se svaki slobodan dinar u budžetu prebaci u subvencije, u pomoć našoj privredi. Jer, tamo se uložen dinar uvek vraća daleko više nego u socijalnoj sferi. Naš spoljni dug treba da nas zabrine, on je sada na nivou, ovoga trenutka, oko 63% bruto društvenog proizvoda, a neka granica je 60%, ono na šta mastrihtski kriterijumi obavezuju države, normalne, realne države – do 60%. Mi smo to prešli i očekujemo iduće godine drastično povećanje. Ovoga trenutka je to 30 milijardi dolara do kraja ove godine, verovatno, u rasponu između 31 i 32 milijarde dolara. Treba to da nas zabrine. Inflacija koju smo planirali u rasponu od 6%, na kraju godine će biti, najverovatnije, dvocifrena. Ako tome dodamo da smo baznu inflaciju planirali u rasponu od 3 do 6%, ona je sada između sedam i osam odsto, znači, duplo je veća bazna inflacija nego što smo planirali. Imamo najveću referentnu kamatnu stopu u Evropi i, bez obzira na taj monetarni agregat i taj finansijski agregat, ne ostvarujemo rezultate koje smo predvideli sa referentnom stopom. Da li moramo spomenuti nenamensko korišćenje sredstava? Evo, ja ću vam spomenuti samo dva od brojnih primera gde smo nenamenski koristili sredstva, da barem SRS na vreme upozori i ukaže na svako nenamensko korišćenje državnih sredstava. Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja je angažovalo kuću koja će izvršiti procenu NIS-a, bez obzira na to što smo imali privatizacionog savetnika, koji je samo za posao procene i saveta u smislu privatizacije uzeo 420 hiljada evra. Ovaj drugi procenitelj uzeo je 480 hiljada evra, znači, otprilike, jedan milion evra je potrošen da bismo došli do određenog podataka. Pitam vas, da li je iko video procenu? Na temelju čega je ta kuća, koja je ugovorila posao sa Ministarstvom ekonomije i regionalnog razvoja, na temelju kojih pokazatelja i činjenica, došla do podataka o vrednosti NIS-a? U NIS-u imamo najmanje 1.000 visokoobrazovanih kadrova, koji, u svakom slučaju, mogu da dođu do ovih podataka daleko brže, daleko urednije itd., ali treba nam ova mogućnost ugovaranja da bismo oprali određene pare, da bismo potrošili državna sredstva, transferisali ih u privatne džepove i dobili – ništa. Mi nismo dobili ništa. Da li je iko video procenu koja je izvršena, sem što su sva sredstva informisanja, onoga trenutka kada je u političkom smislu trebalo da se objavi taj podatak, objavila – vrednost NIS-a je takva i takva? Vidite, mi bacamo sredstva, umesto da smo ta sredstva prebacili tamo gde je neophodno, gde će se oploditi, oprali smo ih. Ovo je za mene čisto pranje para. S druge strane, ovde sam postavio poslaničko pitanje vezano za jednu odluku Vlade o uplati Humanitarnom fondu ''Divac'' 40 miliona dinara, i to u akciji koju vodi ova humanitarna organizacija. Ona nije sporna, ne osporavamo pravo svim humanitarnim organizacijama da rade ono što po zakonu treba da rade i ova humanitarna organizacija radi određene poslove koji su, s aspekta izbegličke populacije i interno raseljenih lica, vrlo pozitivni, ali je ova odluka Vlade da odvoji sredstva, koja će se kasnije transferisati u privatna ulaganja i stvaranje preduslova za privatnu imovinu, nemoguća po Zakonu o budžetskom sistemu, Zakonu o budžetu, Zakonu o vlasničkim odnosima itd. Ona je u suprotnosti sa pravnim sistemom Republike Srbije i, kao takva, treba da doživi osudu. Odgovor na ovo pitanje nisam dobio. Ovde moramo razgovarati o ekonomsko-finansijskim podacima koji se odnose na dugovanja Javnog preduzeća "Putevi Srbije". Ovo javno preduzeće duguje putarima koji su obavili poslove 30 milijardi dinara. Ova sredstva koja duguje Javno preduzeće trebalo je izmiriti iz budžeta Republike Srbije, iz drugih izvora ih je nemoguće namiriti. Kada bismo ovu stavku od 30 milijardi dinara ubacili u budžet, a moraćemo je ubaciti kad-tad, mi to možemo prebacivati iz godine u godinu itd., međutim nalozi su stizali iz Vlade, iz ministarstava, poslovi su odrađeni, plaćanja su morala ići preko Javnog preduzeća "Putevi Srbije" i trebalo je da se izmire sredstvima iz budžeta, kršimo odredbe Zakona o budžetskom sistemu, ne prikazujući ta dugovanja koja pripadaju budžetu. Budžetom za 2008. godinu predviđeno je zapošljavanje od 0,1%. Zapošljavanja u ovoj državi nema. Zašto? Zato što su sredstva u budžetu koja su predviđena toliko mala...
Molim vas, privedite kraju vreme, prošlo je 15 minuta. Završite rečenicu.
Završio sam. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. Zakona o budžetskom sistemu. Izvolite.
Poštovane kolege, građani Srbije, u raspravi o pojedinostima u vezi s ovim budžetom, evo, prilika je da ono što ministar, gospođa Diana Dragutinović, naziva budžetom kompromisa, okarakterišem na drugačiji način. Ono što vi nazivate kompromisom, ja nazivam razlikama koje može da ispegla novac, zato što je on dovoljno moćan da ispegla sve nesporazume. Ono što je osnovna karakteristika odgovora Vlade na svaki podneti amandman, jeste obrazloženje da to nije u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, negde član 10, a negde neki drugi član. Radi javnosti ću reći sledeće. Zakon o budžetskom sistemu je u tri navrata bio na dnevnom redu ove skupštine u prošlom sazivu i skinut je s dnevnog reda, jednom, čak, posle raspravljanja o samom zakonu, a pred glasanjem. Znači, reč je o jednom vrlo važnom zakonu koji omogućuje da se Vlada ne udubljuje u rešenja koja se iznose amandmanima, već da rešenjem koje je sadržano u Zakonu o budžetskom sistemu lepo kaže – to nije u skladu, i tačka. Znači, razlog da ponovo raspravljamo o Zakonu o budžetskom sistemu je i izgovor koji Vlada ima u njemu. Za sve one koji su čitali jednu vrlo korisnu knjigu, koja govori o društvu i državi, a reč je o knjizi Morisa Žolija "Razgovori u paklu Monteskjea i Makijavelija", ova pojava je vrlo vešto objašnjena. Opoziciji u parlamentu ne treba dopustiti mogućnost da podnosi amandmane. Postojeći zakon o budžetskom sistemu, upravo, ima jednu vrstu takvog rešenja da amandmani, prosto, postanu obesmišljeni. To nas nije razuverilo da treba da odustanemo od amandmana, ali hoću da kažem suštinski razlog za izgled amandmana na član 1. koji sam podnela u ime Poslaničke grupe Napred, Srbijo. Reč je o tome da vi nama dajete primedbu da, kako bi narod lakše razumeo, spisak za kupovinu nije urađen kako treba, a možda i cifre nisu dobro sabrane. Postavljam suštinsko pitanje – ko će da plati račun za kupovinu koji se zove budžet Republike Srbije? Znači, nije reč o tehnici i nije reč o načinu kako se budžet predstavlja, jer nema te računovodstvene budžetske tehnike koja može da zamaskira rasipničko ponašanje i trošenje na ono od čega ukupan narod nema koristi. Isto onako kako marketing ne može da pobedi stvarnost i da najveštiji marketinški stručnjaci ne mogu da pobede istinu, odnosno da loš kvalitet učine dobrim i prihvatljivim, nije uputno da se Vlada brani ovakvim mehanizmima koji se zovu tehnika pravljenja budžeta, ili njegovo marketinško predstavljanje. Međutim, istom sistemu kako se budžet predstavlja u javnosti pribegava i Narodna banka Srbije, kada svoje loše poteze u monetarnoj politici predstavlja narodu. Narodna banka se, npr., kod priče o opasnosti od buduće cene koštanja kredita, brani time da je građanima davala informacije o tome, o stanju, i da je jedan od njenih osnovnih zadataka transparentna i široka komunikacija. To je, upravo, jedna formulacija iz Izveštaja o radu Narodne banke za prošlu godinu. Međutim, neko je tu pobrkao lončiće. Nije posao Narodne banke da informiše javnost o stanju finansijskog sistema, to rade mediji, to rade novine. Narodna banka mora da ima aktivnu, ili, kako se to moderno kaže, proaktivnu ulogu u tome da obaveštava javnost o mogućnostima za stabilnost i o onome što ugrožava stabilnost finansijskog sistema. Da se vratim na budžet. Vlada i ministar ne mogu poslanicima da podnesu na overu račun koji je neko drugi već sačinio, ne u smislu plana, nego u smislu potrošenih sredstava. To je, na neki način, i derogiranje Skupštine i zakonodavne aktivnosti, da se nama, uz osporavanje mogućnosti da amandmanski delujemo na ovaj račun budžeta, u stvari, i minimizira uloga u uticanju na pripremu plana rashoda i prihoda. Ovim amandmanom sam htela da ukažem samo na najvažniji problem ovog budžeta, a to je njegova uravnoteženost, zajmovi i garancije, kao nešto što osporava realno finansiranje. Narod bi rekao – prostiri se koliko ti je guber dugačak, a ozbiljna država mora da troši samo onoliko koliko stvara i mora da se, po definiciji, bez finansijskih inovacija, drži uravnoteženog budžeta. Nešto što je izuzetno važno reći, svi smo mi ljudi koji teže modernosti, ali ne smatramo modernošću baš da nam dužničko finansiranje bude postmoderan način života. Ne možemo da težimo ni kao država, ni kao građani, da budemo nečiji idealni dužnik, čiji će kreditni dosije da bude naša osnovna lična karta. Znate, oni koji ne uzimaju kredite, građani i države, a malo ih ima, prosto su neinteresantni, jer oni dovode u pitanje funkcionisanje bankarskog i finansijskog sistema, koji teži da bude osnova privrede i osnova kapitalizma danas. Da to nije dobro i da bez proizvodnje nema života, da bez realnog finansiranja nema ozbiljne države, govori i ekonomska finansijska kriza, čiji se talasi šire koncentričnim krugovima do nas danas. Ono što je potpuno nepoželjna inovacija, jeste da nam se ono što se zove izvor finansiranja, ili pasiva, znaju ekonomisti šta je to, kredit, obećava finansirati opet pasivom i izvorom finansiranja, a to je porez. U toj dobroj knjizi, koju čujem da voli da čita gospodin Dinkić, "Razgovori Monteskijea i Makijavelija u paklu", na vrlo slikovit način je objašnjena osnovna ekonomska istina – da ne možete pasivom finansirati pasivu. Upravo, na to ukazujem, jer ako ste 2005. godine doneli Zakon o javnom dugu i ako smo vam u prošlogodišnjoj proceduri usvajanja budžeta dali amandman, da ste nam uz svako zaduženje, da li je to obilaznica, da li je to zaštita životne sredine, revitalizacija Bora, nebitno, bilo koji projekat koji se kreditno finansira, dali jedno obrazloženje koje bi napravila Uprava za javni dug, koju zakonski jesmo osnovali i zadužili da to radi, o proceni kreditnog rizika, kamatnog rizika, o tome šta za državu i budžet znači to zaduženje, uverena sam da ne bismo došli do ove visine deficita i da bismo se opreznije zaduživali za bilo koju od namena. Nije dovoljno da npr. gospodin Pajtić da obrazloženje da je 20 hiljada radnih mesta otvoreno kreditima koje su oni dali. U kojim preduzećima? Kojih je to novih 20 hiljada radnih mesta otvoreno? Znate, to je kao kada guverner kaže – od 35 banaka, 28 je reklo da neće povećavati kamate i smanjivati kredite, ali ne kaže kojih 28 od 35. Onda će svaka od 35 reći, ne, nisam ja ta. Znači, preciziranje za šta idu krediti, koliko koštaju, ko od njih ima koristi, da li oni koji ih uzimaju, ili oni koji od tih kredita treba da dobiju radna mesta, u kom vremenskom periodu i koliko će to efekata biti u budžetu. Nismo mi ni nestrpljivi ni neuki. Želimo da prihvatimo obrazloženje koje se nudi. Ako imate sve instrumente da nam deficitarno finansiranje budžeta i ovakvo zaduživanje i izvršavanje garancija predstavite kao realnu, jedinu mogućnost da se razvijamo, nećete ostati bez podrške, ali zaista nam ostaje samo da pretpostavljamo koliko će nas to koštati. Svi krediti koje smo u prošloj godini uzeli, koji za osnovu imaju euribor, koji je bio ispod 4% na šestomesečnom nivou, pa je onda u septembru otišao na 5,28, sada se ponovo, za nekih nula zarez nešto procenata, snižava, ali to su za državu ozbiljne cifre i to su velike brojke u igri u kojoj se precizno zna ko gubi a ko dobija. Uprava za javni dug postoji i neophodno je da nam uz svako kreditno zaduženje dostavite izveštaj o tome. Ono na šta želim posebno da ukažem, jeste da je 45 milijardi dinara deficita u ovom budžetu nešto za šta danas nema mogućnosti u izvoru finansiranja, ni privatizaciji, a smanjene su strane direktne investicije i nema zaliha od onog što se zove sredstva prikupljena u privatizaciji. Znači, od 2000. godine do danas, raste trend kreditnog zaduživanja, koji je sada negde oko 29 milijardi dolara, u čemu privatni dug, a kada kažem privatni dug, mislim na preduzeća i građane, učestvuje sa 65%. Svega jedna trećina tog duga je država. Znači, oko devet milijardi dolara je državni javni dug. Postavlja se pitanje – iz čega će se isfinansirati taj dug, za koji je, na kraju krajeva, država garant, ako su prihodi iz privatizacije neizvesni? Nemamo računicu, građani je nemaju i mi nemamo informaciju da li su potrošeni i u kojoj meri. Imamo informaciju da su devizne rezerve manje, jer se te banke, čije su matice u zemljama van Srbije, ponašaju po logičnom modelu – što je za u kuću, ne nosi se ni u crkvu. Oni moraju svoju privredu da finansiraju. Iz čega ćemo mi ovakav deficit finansirati? Ne mislite, valjda, da ćemo progutati informaciju da nam visoki društveni proizvod omogućava ovoliko zaduživanje? Svaki profesionalno iskreni ekonomista i svaki obavešteni ekonomista mora da zna da jedan procenat inflacije, namerno dopuštene, povećava društveni proizvod, kažu stručnjaci, za 6,5 milijardi. Veštački uvećan društveni proizvod, u kojem su dati proizvodi po tekućim inflatornim cenama, nas uspavljuje. Mi prestajemo kao država da budemo oprezni u minusima koje stvaramo. Takođe, opštepoznata je stvar da je rast društvenog proizvoda, koji je u 2001. godini iznosio 12,5 milijardi dolara, a danas se barata cifrom od oko 34 milijarde dolara i više, u stvari, imao prirast u saobraćaju, trgovini, finansijskim uslugama i porezu. Hajde da objasnimo građanima šta je to.
Privedite kraju.
Završavam To je uvozna roba, koju neko mora da preveze, to su krediti da bi neko mogao da kupi uvoznu robu, i trgovina koju je tu robu morala da proda; uvoz koji jeste rak-rana ovog budžeta. Hvala. (Poslanici SRS-a lupaju sve vreme o klupe.)
Gospodin Zoran Krasić, o amandmanu. Izvolite.
Za amandman imam 15 minuta, kada bih išao po Poslovniku imao bih tri, 15 minuta da izrazim nezadovoljstvo, kritiku, neslaganje s tim što gospođa Slavica Đukić želi da ima svoju rezervnu stranku; kada je isteraju iz SPS-a, ona će kod svog Kragujevčanina. Gospođo Đukić-Dejanović, da vas upozorim, da ne ispadne da vam nisam rekao na vreme, pa da posle imam probleme sa nekoliko strana, prvo i osnovno, ovakvi građani postoji da bi načinili štetu Vojislavu Šešelju. Da vas obavestim Vojislav Šešelj je od danas dobio još jednu zabranu od 30 dana komunikacije. To je samo zato što ovi postoje u Narodnoj skupštini i što mogu, ovako, da izigravaju nešto – ja sam Bog, ja sam poslanik itd. Bilo bi opasno za našu javnost kada bi poverovala u ovo što je prethodni govornik rekao. Kada bi javnost poverovala u ovo što je rečeno, onda bismo svi ''obrali bostan'', ne samo u avgustu, nego i u novembru, decembru. To vam pričamo mi iz SRS-a na bazi iskustva. Verovatno gospođa ministar zna, ta grupa postoji da bi reketirala tajkune, pa jedna grupa tajkuna zastupa njihove interese protiv druge grupe tajkuna, pa kada ih dovoljno stegne, onda ovi drugi tajkuni kažu – nećemo ništa, pustite nas. Onda, kao rezultat te tajkunske svađe, posredstvom ovih naprednjaka, imamo situaciju da se jedan preseli na Dedinje, drugi pravi stan od 250 kvadrata, ništa njima nije dao. Ovo je samo aparatura za podršku, kao i ovi odbornici, oni se grabe, jadnici, za nešto, razmišljaju, sudovi vraćaju, brukaju se kao ljudi i kao pojedinci. Iz Palilule, došla su ova dva odbornika i kažu –katastrofa ljudi, pa, to je mafija. Bukvalno rečeno, mafija, ali to gospođa Đukić - Dejanović stoički podnosi. Zašto? Zato što još Boris Tadić i Srđan Milivojević to podržavaju. Više niko u ovoj zemlji to ne podržava. Apsolutno niko. Znam za sve prisutne iz DS-a da ne podržavaju ovo i da će to, u krajnjem slučaju, da bude vaša šteta. Pošto sam gospođi koja predstavlja Vladu obećao, ispunjavam obećanje. Dragi građani da biste shvatili šta je taj budžet i ovaj rebalans, nije to nikakav bauk. To je isti budžet koji vi pravite svakog meseca u kući. Na koliko para mogu da računam, s tim parama mogu toliko i toliko da potrošim, mogu, eventualno, da se zadužim na karticu, na ovo, na ono, ali i to stiže, a znate kako je od kako su došle ove demokratske banke, to kad stigne – pun je plac lizing vozila koja ste oduzeli. Ne mogu ljudi da ih isplaćuju. Nemojte da se sekirate, u Hrvatskoj se i kravate kupuju na lizing. Ovo vam sve pričam da ne biste napravili grešku. Bugarska više nema šta da privatizuje, imaju haos. Mađari sada preživljavaju tešku krizu. Unapred da vam kažem, prva sledeća zemlja koja će biti na udaru ovoga biće Italija, druga će biti Grčka, treća će biti Španija. Vi to, gospođo, dobro znate, pošto ste radili za MMF. Bili ste, valjda, neki predstavnik njihov, ispitivali ste bonitet itd. Da bi građani, kao moji koalicioni partneri, koalicioni partneri SRS-a, shvatili šta je to budžet i rebalans, to vam je otprilike ovako – država, odnosno Vlada Republike Srbije želi da projuri nešto kroz Narodnu skupštinu i da to postane zakon. Podnese predlog i mi kažemo da to nije dobro i da treba da se izmeni. Od kada je višestranačkog sistema, uvek je s ove strane bila vlast i onda se ono što je Vlada predložila ovde izglasa i postane zakon, kao da su ga donele i leva i desna strana. Po tim zakonima, imamo, s jedne strane, ovu levu stranu, gde se skupljaju sredstva, i imamo desnu stranu budžeta, gde se troše sredstva. Sada da vidimo kako se skupljaju sredstva. Sredstva se skupljaju tako što postoji nekoliko propisa. To je set finansijskih propisa iz oblasti fiskalnog sistema. To su propisi o porezima, svim porezima, propisi o doprinosima, svim doprinosima. Doprinosi nisu izvorni prihod države, ali se usmeravaju prema paradržavnim organima, za tržište rada, zdravstvo, za obavezno osiguranje. Upotrebljavam reč obavezno osiguranje. Kada neka država propiše obavezu osiguravanja, penzijsko-invalidsko, zdravstveno, za slučaj nezaposlenosti, onda je država garant i ona snosi odgovornost za kompletnu oblast. Ako u ove tri oblasti ne bude dovoljno sredstava po osnovu doprinosa, država je dužna da obezbedi nedostajuća sredstva. Odakle će da ih obezbedi, preko budžeta, a na bazi drugih propisa kojima se skupljaju sredstva. Tu smo završili priču sa MMF-om. Ne mogu oni nikoga u Srbiji da kritikuju što država iz budžeta vrši transfer sredstava, nedostajućih sredstava, za ova tri segmenta obaveznog osiguranja. Zašto? Država je propisala obavezno osiguranje. Oštrom akcijom SRS-a od 1991. godine, preko 1994, kada je u naš program to ušlo, pre godinu i po dana smo dobili još jedan stub osiguranja, to je tzv. dobrovoljno osiguranje, ali i tu muvaju, da znate. To nije izvorno ona naša kombinacija, o kojoj smo 1994. napisali jednu knjigu, niti je ona kombinacija koju smo ovde zastupali kada su se donosili ti zakoni. Mi smo, praktično, prvi protagonisti tih dobrovoljnih fondova, ali oni to upropašćavaju. O tome ćemo drugom prilikom. Postoje propisi o porezima koje građani plaćaju, porez na dohodak građana, porez na dobit korporacije, sada imamo i porez na imovinu itd. Tako se formiraju sredstva. Zašto? Da bi država ispunila svoje obaveze. Koje obaveze? Po Ustavu i po zakonu. Kako se ta sredstva planiraju, kažem, upravo, pravu reč – planiraju, to niko živi ne može da pogodi u dinar, ali se planiraju preko nekih stopa, pa se vidi broj poreskih obveznika, pa se vidi koliko će to u masi da bude. Tu je, naravno, i carina, tu su i druge stvari. Kako su oni kod carine i kod ove stvari planirali? Loše. Zašto loše? Zato što je naše tržište, sa gledišta carinske zaštite, otvoreno kao konzerva za sardine, pogotovo kada čujete onog Đelića kako kaže – niko nije prihvatio ovaj sporazum o pridruživanju, stabilizaciji itd., ali mi ćemo da krenemo sa tom primenom, nezavisno od toga da li su oni ratifikovali. On kaže – otvaram tržište Republike Srbije još više. Jednostavno, on nije projektovan da učini nešto dobro za Srbiju. Znači, kad vidite Đelića, znajte da je to nešto loše za Srbiju. To što on nešto malo "cicu-micu" i priča, glumi, izigrava, to je druga stvar, to je da vas prevari. Sve što je uradio je loše. To osećate po svom džepu i svakodnevnom životu. Šta je moguća situacija? Moguća je situacija da ta sredstva što se prikupljaju nisu dovoljna za državne funkcije, ali moguće je da budu i dovoljna, a moguće je da ima i više sredstava. Nekada, u ''trulo vreme'', kako ovi moderni ekonomisti kažu, ovi što su dobili diplome na nekom tečaju u Segedinu, ili su čekali kod nekog pozorišta da iz oluka ispadne diploma, to je karakteristika, pre svega, ovih iz G 17 plus, oni kritikuju ono što je nekada bilo, a nekada davno je bilo: ako je višak prihoda nad rashodima, to se namenski usmeravalo, ili se vraćalo onome ko je uplatio u odgovarajućoj srazmeri. Ta kategorija više kod nas ne postoji. Kada je došla demokratija, to više ne postoji. Šta god da se prikupi, njima je stalno malo. Sa sedam hiljada zaposlenih, došli smo na 20 i nešto hiljada. To su vaši podaci, gospođo, džabe okrećete očima. U stvari, došli smo do 260 hiljada onih za koje se iz budžeta obezbeđuju sredstva. To je vaš podatak, na 78. strani, čini mi se, zato što se promenila država, pa nam je došla vojska, pa smo sa sto i nešto hiljada vojnika spali na to da ih imamo manje nego policajaca. Godine 2000. je rečeno da Milošević ima 100 hiljada policajaca, a posle mesec dana Dušan Mihajlović, ministar, reče da imamo 18 hiljada, da nam fali još pet hiljada i da ih obavezno obezbedimo. Sada smo došli na 43 hiljade, čini mi se. Sada imamo i "kornjače", i "žabe", sve imamo u funkciji da se čuva režim. To je sve trošak. Što se tiče Vojske, katastrofa. Malopre sam vam rekao, jedan avion, dva helikoptera, a Šutanovac će da se slika, nema nikakvih problema. On će s kolegama ministrima da ode u Garmišpartenkirhen i da se dogovore sve. Znači, nema teorije da se vrate sredstva. Da li bi ona mogla da se vrate? Mogla bi, kada bi se smanjili troškovi. Ali, oni ne žele da smanjuju troškove države, oni povećavaju troškove države. Jedino tako može da se opravda da smo sa sedam i po hiljada došli na 23 hiljade zaposlenih, baš što se tiče Vlade i ministarstava. Koga su zaposlili? Svoje. Ko su ti? Mladi, pametni, lepi, eksperti. Koji je efekat njihovog rada? Katastrofa za državu u svakom pogledu. Mi stagniramo, nemamo nikakve koristi od te državne administracije. Kakve koristi imamo? Odete i kažete – donet je ovaj zakon, nešto nije u redu, a on kaže – čekaj da izvadim iz fioke, izvadi iz fioke i kaže – to je loš prevod sa slovenačkog na srpski, nije trebalo ovako, nego je trebalo ovako za restriktivni postupak. Koji ste vi eksperti? Šta vi znate? Da drpate, ništa drugo. Bukvalno rečeno, da drpate. Da li postoji reproduktivna sposobnost u ovom društvu, da se napravi akumulacija, da se krene s nekim razvojem itd.? Evo, Beograd osam godina ne može most da napravi. Naravno, grad Beograd ne pravi pare, dobija ih po osnovu poreza itd. Dve godine su pričali o nekom mostu koji je vidljiv, pa nevidljiv, nema ga. Apsolutno ništa nisu u mogućnosti da naprave, ali su u mogućnosti da od građevinskog zemljišta koje vredi hiljadu dignu da to vredi pet hiljada i da se posle proda po ne znam kojoj ceni itd. Znači, mućke, prevare, malverzacije, tu su majstori, to su usavršili. Gde? Na Zapadu. Na kom Zapadu? Nekom trulom, iz vremena prvobitne akumulacije kapitala. To su sada eksperti kod nas. To sve vi, građani Republike Srbije, plaćate, ne zbog ovih poslanika ovde, ne pita njih Boris Tadić mnogo. To je i zbog Dragana Đilasa, koga kuče nije imalo za šta da ujede pre 10 godina, ali on je u Češkoj napravio 50 i nešto miliona, tako se procenjuje njegovo bogatstvo. Možete da zamislite onog "Idola" Šapera? Ljudi su se krstili u gimnaziji kako je neinteligentan čovek, a njegovo bogatstvo je sada oko 100 miliona evra. Da ne pričam o ovim drugim tajkunima, ko su bili i šta su bili. Kako su oni uspeli? Imamo i ovog iz Bajčetine, on je znao da poseti dve lokacije: Frušku Goru i Goč. Pazite vi iz Vrnjačke Banje, tamo će sada da bude velika prevara, sada preko nekog svog sponzora, koji ima stovarište, pravi kampanju. Moguće je da poruši sve kuće, da napravi nove hotele za njegove tajkune. Obrali ste bostan vi u Vrnjačkoj Banji ako glasate za ovu grupu građana "Napred, Srbijo". Vidite, ova vlast nikada neće ići ka realnim finansijama, nikada neće ići ka nečemu što je realno, što je podnošljivo za građane Republike Srbije. Mi ćemo stalno da čujemo koliki je to trošak u odnosu na bruto društveni proizvod, ali šta ima čovek sa Seličevice od nominalnog iskaza bruto društvenog proizvoda? Kakve on veze ima sa bruto društvenim proizvodom? On zna da ono što je napravio ne može da proda, on zna da je bilo u njegovom selu 200 i nešto ljudi, a sada ih ima petoro. On zna da ne može da plati struju. Kakve veze on ima sa bruto društvenim proizvodom i time što će gospođa, vrlo učtivo, da nam objasni o učešću pojedine stavke u bruto društvenom proizvodu, o učešću neke stavke u ukupnim rashodima budžeta, sa rebalansom itd.? Nema vajde. Cela ova priča o brojkama, o nekim upoređivanjima sa Belgijom, Holandijom, Francuskom, Engleskom, pada u vodu u sukobu sa stvarnošću, a stvarnost u Srbiji nije onakva kakva je u ovim papirima. Ovde se ne poštuje ono što nam Ustav garantuje.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Miloš Radulović.
Čl. 225. i 226. Pre dva dana postavio sam pitanje predsedniku Vlade u vezis deviznom štednjom i cenom novca. To sam obrazložio na taj način što je kamata na deviznu štednju 9%, što je obavezna rezerva 40% i što taj novac banku košta oko 15,67%.Svaki privrednik koji želi da se kreditno zaduži plaća taj novac, minimum, 18 do 20%, kamata je 18 do 20%. Čak, za određena zaduženja ide i preko 29%. Juče je predsednik Vlade izjavio da krize nema i da Vlada radi odlično. Jedan drugi predstavnik Vlade, ministar, optužio je privrednike da se ponašaju nesavesno, shodno trenutku u kome se nalazimo, i da povećavaju cene proizvoda. Pitanje glasi: na koga će privreda da prevali toliko povećanje cene novca, da li na sirovine ili na gotov proizvod, ili da reaguje tako što će da otpusti određeni broj radnika da bi se smanjio trošak?! Mislim da je ovo ozbiljno pitanje i veliki problem za državu i za sve nas i da je, pre svega, potrebno da predsednik Vlade izađe sa jasnim stavom koja je strategija da se ova finansijska kriza reši na najbolji način po građane Srbije. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 1. amandman, s ispravkom, podneli su zajedno narodni poslanici Vesna Pešić, Nenad Prokić, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, s ispravkom, pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vesna Pešić. Izvolite.
Pre nego što prikažem u čemu se sastoji amandman koji je podnela Poslanička grupa LDP-a, htela bih da ukažem na jednu nelogičnost u samoj raspravi. Naravno, ovde se raspravlja o rebalansu i, u kontekstu krize, da li je trebalo za 45 milijardi ići u deficit u budžeta ili nije trebalo. Postoji jedna nelogičnost koja mi se čini, možda, još važnijom za samu raspravu. Kada se dodeljuju određene subvencije budžetom, kao što je, recimo, na ovaj član na koji sam podnela amandman još sa nekoliko kolega, vidi se da su Železnice Srbije dobile ukupnu subvenciju, zajedno s ovim rebalansom od 508 miliona, od preko 11 milijardi dinara. Htela bih da postavim pitanje i da ukažem na ovu nelogičnost. Zašto nemamo objašnjenje na šta je potrošena ta subvencija do sada i zašto je potrebna ova dodatna subvencija za Železnice od 508 miliona? Nema nikakvog obrazloženja. Moram da se pozovem ovom prilikom na Ustav, na član 92. stav 3, da nema završnog računa budžeta, tako da se ne zna zašto se traži ovih 508 miliona dodatnih dinara za Železnice Srbije. Ovo pitanje postavljam zato što ima nekakvih nelogičnosti koje su se pojavile u javnosti u poslednjem momentu. S obzirom na to da od gospođe ministra Dragutinović nismo čuli za ovako velike subvencije, ako se ona ne upušta u neke male izmene ili neke male subvencije, onda neka nam u svom izlaganju obrazloži za šta su potrošene dosadašnje subvencije, zašto se traže nove. Da li se ovako velika subvencija, a moram da kažem da su 11 milijardi, zajedno s ovih 508 miliona koji se sada predlažu, ogromna subvencija, bliži ovoj subvenciji koja se tražila sada za izborno obećanje u vezi sa penzijama za oktobarski račun? Mi smo, naravno, znali da se ovaj rebalans pravi zbog tog izbornog obećanja. Zašto se daje dodatnih 508 miliona, a 11 milijardi ide na subvencije za Železnice Srbije bez ijedne reči objašnjenja? Na šta su do sada potrošene i zašto je potrebno još 508 miliona? Ovaj nedostatak logike ruši celu priču oko ovog rebalansa, zato što ta priča o rebalansu ima smisla samo onda ako kažemo – budžetom je predviđeno ovoliko, potrošeno ovoliko, pogrešili smo u predikciji i sada ispravljamo tu predikciju u budžetu rebalansom, zato što nismo predvideli da će nam biti za ovu stavku potrebno još ovoliko novca. Zato vas, gospođo Dragutinović, pozivam da nam objasnite zašto je bilo potrebno da se još 508 miliona doda na subvencioniranje Železnice Srbije. Pokušala sam ovih dana da uspostavim lični kontakt, iako, ne znam, to možda spada u poslaničku dužnost, ali očekivala sam da ćete vi da kažete, bar kada je reč o tim velikim subvencijama, gde je otišao novac i zašto tražite još. Nema obrazloženja. Sada sam ponovo gledala onu kupusaru koju ste nam dostavili, ni tamo nema ničega o tome zašto se to traži. Juče sam zvala Železnice Srbije da pitam zašto im treba tih 508 miliona dodatnih subvencija. Naravno, nisam ih mogla pitati na šta su potrošili one prethodne pare, da li su potrošene itd. Dobila sam obaveštenje, nešto vrlo interesantno. Prvo, trebalo je da kažete, ako je to tačno, ne znam, možda su me lagali ti koje sam pitala, da oni traže tih 508 miliona dodatnih za plate. Da li ste vi to znali? Da li ste vi odobrili njima povećanje plata i ko im to odobrava? Znači, oni su rekli da su Železnice, u odnosu ne zna se na šta, imali manje plate i da im je Vlada obećala da će, ukoliko Železnice, ako je ukupna subvencija nešto preko 11 milijardi, prodajom svojih usluga zarade tih 11 milijardi, od Vlade dobiti ovih 508 miliona za izjednačavanje plata, ne zna se s kim, sa javnim sektorom, s nekim drugim preduzećem, u odnosu ne znam na koga oni to računaju. Drugim rečima, dobila sam informaciju da ovih 508 miliona, koje ste vi sada ubacili u rebalans, treba da ode na plate. Da li je to vama poznato? Da li vi znate? Da li možete da date neku informaciju o tome zašto se povećavaju tamo plate? Zbog toga sam u ovom amandmanu napisala, a ovu priliku bih iskoristila da kažem da se ovde provukla jedna greška, jer su tri nule bile izostavljene, mislim da je ta greška već stigla do vas. Znači, smatrali smo da kada je reč o subvencijama za Železnice, da im ne bi trebalo dodati ovih 508 miliona za lične dohotke, a evo iz kojih razloga. Za JP ''Železnice Srbije'', na strani izdataka budžeta predviđenih u tabeli 1, Predlogom rebalansa se predlaže povećanje traženih subvencija na 508 miliona u odnosu na postojeći budžet. LDP smatra da je i postojeći iznos subvencija previsok, naročito s obzirom na neefikasnost menadžmenta ovog javnog preduzeća. Zbog toga predlažemo da se ne dozvoli povećanje subvencija za ovako visok iznos, jer bi se time ohrabrilo neodgovorno ponašanje rukovodstava javnih preduzeća, a teret njihovog poslovanja dodatno prevalio na poreske obveznike. Molim vas, svima je poznato da je u vezi s direktorom Šarančićem, koji će sada, kako se predviđa, ostati na veoma visokoj funkciji, već bila jedna javna afera u vezi s kupovinom onih vagona i da je čak i šef te stranke Velja Ilić, u jednom dnevnom nastupu, rekao da nije bilo sve u skladu sa pravilima; nisu vagoni kupljeni na tenderu, nego je to kupljeno, otprilike, neka prodavnica obuće. Potpuno protivzakonito. Ako imaju menadžment koji ovako može da troši novac, nema nikakvog razloga da dodajete takvom jednom preduzeću 508 miliona. Hajde da idemo sada dalje, šta se u ovom trenutku dešava s tim istim preduzećem i zašto je javnost još više skandalizovana zbog ovih subvencija koje ste vi, gospođo ministar, predložili. Pogledajte, sada ide podela javnih preduzeća između DS-a i njihovog koalicionog partnera SPS-a. Mislim da su, što se G17 plus tiče, oni već ugradili neka svoja preduzeća, ali se DS i SPS, koji su se tu skoro pomirili i objavili nacionalno pomirenje, još uvek raspravljaju oko toga kome će koja javna preduzeća da pripadnu. Sada ću vam pročitati šta ste napravili i napisali, ne vi lično, u onom memorandumu o projekciji 2009/11 o javnim preduzećima i prihodima. Kada je reč o Železnici, predviđa se da gospodin Šarančić ostaje na visokoj funkciji. Trebalo je da bude neki gospodin Aleksandar Dobrić, čini mi se da se tako zove, za koga je u javnosti procurila vest da je od 1990. do 1998. godine iznosio novac na Kipar i da je, ne znam, to je bilo u svedočenju prilikom suđenja Mihalju Kertesu, to čovek koga opet gura SPS. Ne znam ko snosi odgovornost za to što takvi kadrovi, koji su prilično izblamirani u javnosti, dobijaju iz naših subvencija, iz naših džepova, da dolaze takvi ljudi na mesta sa ogromnim platama, ali, bukvalno, s ogromnim platama. Danas, takođe, u "Srbijagasu", gde se, kao što znate, povećava cena gasa za 60%, a preduzeće je u velikom minusu, gospodin Bajatović je bio toliko ljubazan da nam kaže da je njegova plata 270.000 dinara; to smo juče čuli, ali to je rekao i pre neki dan. Pri tom, on je, a to nije shvatio, u sukobu interesa, jer je predstavnik i u onom "Jugorosgasu", gde dobija još 5.000 evra, pa ovde 3.000 evra, tamo 9.000, 5.000, znači, to je već 11.000 evra, a ima određene akcije i u Baru, pa i tamo dobija po osnovu tog predstavništva. Pa, zar ne može neko drugi da bude predstavnik u "Jugorosgasu", nego mora da bude sve jedna te ista ličnost? Na osnovu kakve produktivnosti rada, na osnovu čega ti ljudi sebi pripisuju takve plate i na osnovu čega vi onda dodeljujete ovakve subvencije? Kažem, može čovek i da se ogreši, jer sigurno da od 20.000 zaposlenih u Železnicama ima ljudi koji sigurno primaju neku malu, bednu crkavicu i možda oni zaslužuju da dobiju nekakvo povećanje plata, ali ne mogu od ovih državnih tajkuna. To nisu privatni tajkuni, ovo su državni tajkuni i molim vas da od danas više ne govorimo samo o privatnim tajkunima, nego da govorimo o partijskim, državnim tajkunima, koji se sele iz jednog preduzeća u drugo. Da bude stvar još gora, kad je reč o Železnicama, zašto smo stavili zabranu da se tu povećavaju subvencije, što ste vi, naravno odbili? Zato što treba i Zoran Anđelković iz SPS-a da bude predsednik Upravnog odbora istih ovih železnica o kojima vam sada govorim, a to što će da zaseda Upravni odbor jedanput mesečno, jedanput u tri meseca, nije važno. Znači, za kompletno neradništvo, za kompletnu neodgovornost, jer nikad nismo videli da je neki predsednik upravnog odbora, niti direktor, za bilo šta preuzeo odgovornost kada je reč o javnim preduzećima, niko se ne poziva na odgovornost, za to što će biti upravnik, što će biti u upravnom odboru predsednik, dobiće 110.000, ni za šta, plus će imati svoje zanimanje, imati svoju platu i dobijaće ovo, takođe, iz budžeta. Kažem da to nije kraj te strašne, monstruozne priče. Sada možemo da vidimo, iako sam se ja juče raspitivala kako stoje stvari oko Železnice, zašto im treba tih 500 miliona dinara, jer vidimo da gospodin Šarančić, kao budući v.d. direktor, kupuje ogromni vozni park. Ne znam da li ste vi s tim upoznati, dva miliona evra i 200.000; čovek je kupio automobile, od kojih pojedini koštaju po 100.000 evra, po 53.000 evra. Evo, mogu sve da vam kažem, 26 putničkih automobila, ukupne vrednosti 848.961 evra, 28 terenskih i teretnih vozila vrednih 772.727 evra i 16 kombija, u vrednosti od 558.442 evra. Zatim, od srednje klase kubika, pojedinačna vrednost 53.000 evra, kao i 20 automobila, svaki po ceni od 21.000 evra. Znači, za ukupno 2.200.000 evra gospodin Šarančić kupuje automobile. Postavljeno je pitanje Železnicama Srbije – za koga u Upravnom odboru, za koga se kupuju ovi silni automobili po tako skupoj ceni? To su sve ''audiji'', sve najskuplji automobili. Oni na to nisu odgovorili, rekli su – voziće se zaposleni u Železnici. Oni jadni radnici, 20.000, oni će se voziti ovim ''audijima'' i ovim automobilima?! Pa, znate šta, zaista je strašno. Nemam reči da vi tražite subvenciju, a da nam niste rekli na šta je otišlo prethodnih 10 milijardiu tom preduzeću, da li je poboljšano, da li je uloženo, da li je učinjeno bilo šta, da li je podignuta produktivnost rada i na osnovu čega. Molim vas, ti partijski direktori se šetaju s jednog mesta na drugo. Ja ću da vas podsetim, juče je jedna veoma alarmantna vest izašla, a odnosi se na Demokratsku stranku, da će Petar Vulović, koji je ranije bio direktor JAT-a, ponovo da bude direktor JAT-a.
Vreme.
Sad su se usprotivili, pošto ne možemo sve mi poslanici da postignemo, sad je i Sindikat JAT-a rekao – ako taj čovek dođe, koji je za 29 godina radnog staža već uzeo onu otpremninu, a koji je u međuvremenu formirao neku privatnu firmu, ako hoćete da totalno uništite JAT, neka dođe taj gospodin za direktora. Znači, gospođo, završavam, ovo da kažem, za plate u projekciji memoranduma, koji ovde čitam više puta, znači, za 2009/ 2011. godinu,kaže se – plate u republičkim i lokalnim javnim preduzećima kretaće se u skladu sa kretanjem produktivnosti rada u tim preduzećima i stanjem na tržištu rada. Neopravdano je da se zaposlenima u monopolskim delatnostima, koji znatno veće imaju plate, koji na tržištu rada dobijaju identičan posao, plate povećavaju natprosečnim tempom. Oni su čak i ''golden parašut'' sebi, taj menadžment, ugovorili, u slučaju da u NIS-u dođe do promena, koliku otpremninu u milionima evra ti ljudi treba da prime. Zašto da se to primenjuje...
Gospođo, vreme.
... u tržišnoj privredi od 2009. godine? Pa, ovo je najobičnija zdrava logika, da plate treba, valjda, da budu usklađene sa tim kakav je uspeh preduzeća. Međutim, to je za partijske kase. Ja vas molim da pogledate na šta su trošena ta sredstva i da nas obavestite, jer ako se bude dalje ovako radilo, ovo je stvarno neviđena pljačka naroda ovim budžetom.
Po Poslovniku, gospodin Maraš, zatim poslanik Šami.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, javio sam se da kažem da su prekršeni neki članovi Poslovnika, pre svega, član 147. i član 52. Za to moram da optužim Vladu Republike Srbije, odnosno ministarku koja sedi ovde, koja je poslala državnog sekretara na Odbor za finansije. Evo šta se desilo na Odboru za finansije. Dobili smo svih 85 podnetih amandmana. Državni sekretar, gospodin Guzijan, kog je poslala Vlada i koji je ekonomista po struci, samo je preneo ono što je čuo iz svog ministarstva, odnosno iz nadležne službe Vlade, da 82 amandmana nisu pravno moguća i da zaista nema svrhe da o njima razgovaramo, pošto mi, članovi Odbora, a to mogu da potvrde oni koji su članovi Odbora, kao razumni ljudi, nismo hteli da razmatramo amandmane koji, po rečima državnog sekretara iz Ministarstva finansija, nisu pravno mogući. Međutim, dobijamo Izveštaj Zakonodavnog odbora, kome je, takođe, prisustvovao državni sekretar, gospodin Guzijan, gde stoji informacija da je 45 amandmana pravno moguće. U tih 82 amandmana, o kojima mi nismo vodili računa, zaista, ima puno smislenih amandmana o kojima nismo vodili razgovor. Amandmani koji su na Zakonodavnom odboru odbijeni, odbijeni su zato što nisu u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu. Moram da vam kažem, gospođo ministarka, da je odgovornost do Vlade, do vašeg ministarstva. Kako je mogao neko da pogrešno informiše, ili šta rade ljudi u Vladi koji su zaduženi za ocenu da li je nešto pravno moguće? Kako ste mogli da pošaljete čoveka koji će nam reći da su svega tri amandmana pravno moguća? Mislim da je to bilo neodgovorno. Hoću da kažem da smo mi u Odboru za finansije mogli da razmatramo i druge amandmane, mogli smo da o njima porazgovaramo, pa bi, možda, Odbor za finansije, u skladu sa članom 147, usvojio još neki amandman i predložio Skupštini da ga usvoji. Nažalost, bili smo uskraćeni za tako nešto. Pošto nam nije više vremena ostalo po ovom delu, hteo sam samo još da kažem nešto, takođe, vezano za Odbor za finansije. Nama je gospodin Guzijan rekao da su subvencije za Železnicu iz razloga što treba da se podignu plate. Smatrali smo, naravno, da ne možete ljude ostaviti bez plata. Kakva je bila projekcija budžeta za 2008. godinu, to najbolje govori, a sad smo čuli od gospođe Vesne Pešić da je proverila i da su plate podignute, pa zato treba. Zaista nam nije jasno kako može neko da povećava plate? Vi ste njima subvenciju podigli na 508 miliona da bi dobili plate, a, evo, izračunajte koliko je dva miliona i 200 hiljada evra – trećina i više od onoga što su potrošili na automobile. Zaista, mislim da nije u redu što smo obmanuti i o jednom i o drugom pitanju.
Reč ima gospodin Šami, o amandmanu.
Gospođo predsednice Parlamenta, dame i gospodo poslanici, gospođo ministarka, ovo je jedan od brojnih amandmana koji se meni čini sasvim suvislim i mislim da ga je valjalo prihvatiti. Javio sam se, zapravo, da nešto kažem načelno o svih 84 amandmana. Ne sećam se nijednog ozbiljnog zakona koji je Skupština donosila a da je, tom prilikom, Vlada odbila sve amandmane. Ne ulazeći sada u to koji je čiji amandman, praktično je nemoguće da od 84 amandmana koje su, koliko sam pogledao, podnosile, maltene, sve poslaničke grupe, baš nijedan ne valja i baš nijedan ne može da popravi zakon. To pokazuje nešto drugo, pokazuje jednu beskrajnu osionost Vlade, ako hoćete, vašeg zakona i vašeg ministarstva, koje ne oseća nikakvu potrebu da uđe u bilo kakav dijalog s ovom skupštinom. Izvinite, dijalog sa Skupštinom podrazumeva da poslanici pišu amandmane, da predlagač zakona te amandmane prihvati ili ne prihvati. Meni je razumljivo da jedan broj amandmana neće da prihvati, ali da baš nijedan, ni 5%, ni 10% podnetih amandmana, a ima, koliko sam video, krajnje suvislih amandmana, ne prihvati, nije u redu. Na neki način sam se namerno javio povodom ovog amandmana, koji nije podnela moja poslanička grupa, odnosno predstavnici moje poslaničke grupe, upravo da ukažem da je potpuno neprihvatljivo da se ne prihvati nijedan amandman. Mi ćemo vrlo uskoro raspravljati i o budžetu za 2009. godinu. Ne bi valjalo da u taj ozbiljan posao uđemo s ovakvim lošim manirima. Hvala.
Gospodin Maraš, po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, isti članovi Poslovnika. Znači, ovde imamo izveštaj Vlade, potpisao ga je Mirko Cvetković, gde je daleko više amandmana ocenjeno pravno mogućim. Hoću samo da kažem, ne želim više da oduzimam vreme, ali zaista smo bili uskraćeni da na Odboru za finansije razgovaramo o amandmanima koji su, evo, procenili ste, pravno mogući i da još neki predložimo. Kao što je rekao moj prethodnik, zaista je usvojen samo jedan amandman od tri, koji je podnela, na Odboru, naravno, Poslanička grupa manjina, a o ostalima nismo mogli da razgovaramo. Ima amandmana koji bi mogli da poprave ovo, samo da povedete računa o tome da, kad već dolazi neko na Odbor da vas menja, date čoveku pravu informaciju. Hvala.
Gospodin Krasić, o amandmanu.
Ja nisam završio ono, pa sad koristim priliku da kažem nešto povodom ovog amandmana i onoga što je rekla gospođa Vesna Pešić, a bogami je sve tačno rekla, to moram da vam kažem, a znate i vi, gospođo, da je sve tačno što je ona rekla. Nego, da nastavim i da nađem neophodnu vezu između ovog amandmana i onoga što imam namere da pričam, da ne bih dobio opomenu. O čemu se radi? Znači, da li su dobro planirane naše stope kojima su određeni porezi ili doprinosi? Neko bi rekao da te stope treba da budu veće, jer, po toj logici stvari, obezbediće se više sredstava, pa nema potrebe da se država zadužuje. To bi nekako bilo logično, ali u praksi logike nema, da znate. Ako bi se obezbedila veća uposlenost, pa na taj način povećao broj poreskih obveznika, onda bi, po sistemu: zrno po zrno – pogača, mogla stvar da se sredi, eventualno, čak, i da se smanji ta stopa. Međutim, mi imamo problema s vladajućom levom stranom u Narodnoj skupštini zato što oni ne ispunjavaju nijedno obećanje. Samo da vas podsetim, posle onih epohalnih predloga za sanaciju Bora, da dignu ruke od rude, a da se bave kikirikijem i proizvodnjom nameštaja, nešto slično je rečeno i u Majdanpeku. Nije prošlo nekoliko meseci, gospođo ministar, da vas obavestim, u to vreme predsednik Vlade je rekao – mi od 2005. godine uvozimo radnu snagu. Sada, kada vi kažete ovde – ja ću da zaposlenim 500 hiljada ljudi, ili smanjio se broj nezaposlenih, mislili smo da smo ih povećali, samo vas podsećam na ono što ste pričali – mi uvozimo radnu snagu. Zašto? Zato što imamo punu zaposlenost u Srbiji. Kada građani kažu da ne rade, kako mogu da ubede Vladu? Oni žele da uvezu još jedno 150-200 hiljada ljudi iz inostranstva, jer je ovde vrlo ekspanzivna ekonomija, potrebni su novi radnici, zato što na svakom ćošku cvetaju novi kapaciteti. Nema od toga ništa. Naravno da je laž u pitanju, to svi znaju. Kao što je laž – došao stranac, 2.000 evra po glavi budućeg zaposlenog, besplatna investicija, besplatna lokacija, besplatna infrastruktura, nešto slično kao u Kragujevcu. Očekujem da će Vlada od 2009. godine samo ''Fijatova'' vozila da vozi. Da donesete zaključak da samo ''Fijatova'' vozila, koja se proizvedu u "Crvenoj zastavi" Kragujevac, država može da kupuje. ''BMV'', ''audi'', ''mercedes'' – zabranjeno. Da uživate vi u plodovima vašeg rada i vaših obećanja, a ne da terate građane da uživaju u plodovima vaših obećanja, ne, nego vi da uživate u plodovima vaših obećanja, da se vi potrudite da vaša obećanja budu realna, da budu ostvarena. Ovako, predsednik Republike u elegantnom odelu, sa predstavnikom italijanske firme u džemperu, i to iscepanom, potpisuje ugovor od 700 miliona evra. Molim vas, koga možete da ubedite u to? Pa se onda Blaćko seti, pa kaže – imamo nekih problema, moramo i besplatnu železnicu, moramo besplatno put, moramo sve besplatno da im damo da bi se zaposlili. Šta će da se zaposli? Onda ugovor danas, pa sutra, pa za mesec dana, pa malo sutra, pa malo prekosutra ... laž, laž, laž, laž. Samo da vas podsetim, vi imate ministra odbrane. On je uzeo otpremninu da više ne radi u državnoj službi. Da li vi znate to? Kad je bio u Saveznoj vladi, neki zamenik tamo, pa se vršila rekonstrukcija, državna zajednica itd., on je podigao otpremninu, 40 i ne znam koliko plata. To znači: država te isplatila, da više ne radiš. On – fuć, kao poslanik, fuć, pa sad kao ministar, pa ponovo na državno jaslo. Mi ga platili da više ne bude državni službenik. Država iz budžeta odvojila pare. Evo, sad je dobio i vilu, šofere, pa je dobio i reklamu onu – Šuki-Zikri, to je za kosu. Molim vas, šta radite vi? Da ne pričam o ovim drugima, koji su, takođe, uzeli otpremninu, pa se vratili da rade u državnoj službi. Da li to može neko ko radi u privredi? Ne može. Zašto? On je trošak. Šutanovac, on nije trošak, on je funkcioner. To je ta tanana razlika, nije šija nego vrat. Znači, to nećete da smanjujete, ali nema, gladni ste stalno. Država, kako ispunjava svoje obaveze po osnovu obaveznog osiguranja koje je ona nametnula i radniku i poslodavcu. Sada ćemo malo i na tu temu. O čemu se radi? Svi građani koji su u radnom odnosu moraju da plaćaju doprinose za penzijsko i invalidsko osiguranje, slično nešto je i sa zdravstvom, ali kada te pare uđu u taj fond, onda postanu neki čudni kriterijumi za raspodelu tih sredstava. Pošto imamo neki modifikovani Kajzerov sistem – koliko se uplati, toliko se troši, pa, eventualno, država nešto uplati, kada je manji broj onih koji rade, ceo sistem štuca. Ali, dosetili su se majstori kako to da urade. Više nisu važni neki podaci koji su bili važni do 2003. godine, sada ste uveli neke nove bodove. Nikome nije jasno da li je penzija neko pravo po osnovu rada i iz radnog odnosa ili je socijalna kategorija. Da ste čitali program SRS-a bilo bi vam jasno, ali vi to nećete da čitate. Kažem vam, moraćete da pročitate i da primenite to. Zapamtite šta sam vam rekao. Imam razloga zašto kažem da morate. Prvo, niste hteli dobrovoljno, pa ste pročitali, pa ste uveli, ali, hajde de. Šta se sada dešava? Dosetio se neko, pa kaže, penzija može i ovako da se odredi, ali onda imamo i neke kategorije. Koje kategorije? One koje primaju ispod zakonom propisanog minimuma, pa se njima stvara fikcija – zakonom propisani minimum, a onda se ubaci u priču i neki procenat koliko to treba da bude u odnosu na nešto, ali opet u masi. To je kao neki socijalni faktor. Sad neko neće da vrši korekciju na bazi tog socijalnog faktora, u skladu sa zakonom, nego se ide s obećanjima. Znate kako je sa obećanjima? Obećanje, ludom radovanje, i ono kratko traje. Ako država ne može to obećanje da ispuni, zašto ispunjava druga obećanja? To je interesantna stvar. Ko je napravio tu selekciju obećanja? O tome ćete da se razmišljate, a odgovor ćete da dobijete za jedno sat vremena. Sada da vam otvorim drugu temu. Druga tema se odnosi na potrošnju. Takođe, građani Srbije treba da znaju, sve što se troši iz budžeta, mora da bude zakonom propisano. Kakvi su naši zakoni kojima je propisana potrošnja? Jedna od velikih stavki jeste plata zaposlenih u državi. To je 260 hiljada zaposlenih. Balinovac se dosetio da, nekom arhaičnom terminologijom, podeli sve koji rade u državnoj službi na državne službenike, zato što primenjuju Zakon o upravnom postupku, i na drugu kategoriju, to su nameštenici; oni su stvarno ''namešteni''. Njima je namešteno da nema gore. Kafe-kuvarica – 15 hiljada dinara, šofer – 16 hiljada dinara, ali savetnik ministra, znate onog Mileta drekavca, ono ''Mile tranzicija'', on je Đeliću bio savetnik za reciklažu, valjda je glumac, mnogo je lepo odglumio savetnika, ali koliko je mesečno on primao – koliko čistačica u Narodnoj skupštini za godinu dana. Tako je Nado, nisi ti kriva, Balinovac je kriv. On je to uradio po nagovoru Mlađe Dinkića, jer je Mlađan Dinkić tražio zakon kojim treba da se regulišu plate zaposlenih u državnim organima, kako bi on mogao da kontroliše masu, jer njemu je masa Trošak, a onda je uvideo da nešto nije u redu, pa policajac, kada ode u penziju, mora da čeka tri meseca rešenje, jer država nije platila doprinos zapenzijsko i invalidsko osiguranje za njega, pa onda mora jadniku na vezu da se uplati, papirološki, da bi dobio rešenje o penziji. Slično vam je i u Inspekciji rada. Zapamtite ironiju. U Inspekcija rada, koja goni, koja kontroliše to, inspektor rada, ako ode u penziju, mora, takođe, tri meseca da čeka da se smiluju gospođe iz Ministarstva finansija, Trezor, resorni ministar, da bi se napravio papir kako je fiktivno plaćen doprinos, da bi državni službenik mogao da ostvari pravo na penziju. Juče, ili prekjuče sam vam rekao, ako država ne ispunjava obaveze po zakonu, kako možete da jurite vulkanizera? Vulkanizer na tržištu ima jednu dozu neizvesnosti, da li će da se pocepaju gume, da li će da seprobuše, da li će kod njega da dođe mušterija, da li će da zameni, koliko će da naplati, da li će da mu da račun, ili neće da mu da račun, da li će na lepe oči. Ima poslovnu neizvesnost. Koju poslovnu neizvesnost ima država? Nikakvu. Šta god da napišu na ovom ovde, ova grupa izglasa, to postaje zakon, i onda kreću poreski i policijski, svi drugi organi, reketira ih, bato, do ovog iznosa. Koja je vaša poslovna neizvesnost? Da li će 127 poslanika da glasa protiv vas? Nećete to. Sada ste dobili novih 20. Zato vi to čuvate. Tu je problem. U ovom rashodnom delu budžeta, 100% treba da se prikaže da je potrošnja na osnovu zakona, da je zakonom propisano kakva će biti ta potrošnja. U kom smislu? Kao što je kod državnih službenika plata propisana, pa se znaju kriterijumi, pa se izračunava. Međutim, u budžetu imamo taj tzv. programski deo, koji, takođe, izvire iz zakona, doduše, ima nekih obaveza koje izviru samo na osnovu ovog zakona, ali ovaj zakon je tehničko sredstvo. Iz čega oni, suštinski, izviru?Iz programa ili zaključka Vlade? Šta se tu troši? Znatan deo sredstava, to je taj programski deo budžeta, jeste ulaganje u nešto. Od koga zavisi? Od koalicionog sporazuma. Tu se provlači sve i svašta. Tačno je, sve je to tačno, nemojte da mi kažete da nije tačno, pa bio sam u Vladi, znam kako funkcionišu koalicione vlade. I meni se smučilo, pa sam hteo pet puta da pobegnem, kao što se nekome od vas smuči, ne može da trpi kritiku, pa bi hteo da pobegne, ali, dao si banku, ušao si u kolo, moraš da trpiš. Tako je to u politici. Odgovaraš čak i za društvo, iako nemaš veze s tim društvom. Takvi ti kompanjoni. Sada imate ta unutrašnja drmanja, ali ta drmanja su samo za pozicije, pare, kola, zapošljavanje itd. Ovde ima vrlo interesantnih stvari u pogledu potrošnje. Ima nešto o čemu će gospođa ministar da razmišlja dok se ponovo ne javim, a to su usluge po ugovoru. To mi nekada nismo imali u budžetu kao stavku, kao nešto za prikazivanje, ali sada je to vrlo značajno. Tu se javljaju razni tipovi. Nisu to usluge za popravku foto-kopirne mašine. Tu se javljaju i Hiber, i Vodinelić, i neki eksperti s auspuhom koji pišu programe, vrše neka sagledavanja, pišu nacrt nacrta zakona itd. Oni tu svoju poziciju da mogu da pišu ne dobijaju iz stručnog znanja koje imaju, nego zbog toga što su bliski s nekima iz inostranstva, te tako nama kao struka ulazi nešto iz inostranstva. S obzirom na to da je gospođa Pešić potrošila dva minuta više, častim vas ovih 16 sekundi.
Zahvaljujem. Reč ima Zoran Nikolić, o amandmanu.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, koristim povod, dakle, amandman koji je podnela, između ostalog, i gospođa Vesna Pešić, a tiče se subvencija koje se izdvajaju za javna preduzeća, ali ne zbog samog amandmana, već zbog odgovora koji je došao od nadležnog ministarstva, odnosno Vlade, koji treba da sugeriše nama poslanicima, ali i celokupnoj javnosti, da Vlada ima jasnu strategiju kako se rukovodi javnim preduzećima. To, naravno, nije slučaj i ja ću postaviti pitanja ministarki finansija u tom kontekstu. Čini mi se da Vlada, apsolutno, nema jasnu strategiju. Vi ste u svom ekspozeu rekli da vam je, dok god koristite naučne principe u kreiranju budžeta, odnosno pravila koja se koriste u finansijama, savest mirna, ali meni ovde neke stvari nisu jasne. Naime, podsetio bih vas da je ova skupština usvojila Zakon o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije i to je bilo jedno od veoma bitnih obećanja ove koalicije koja je sada formirana. Mislim da smo priču o penzijama završili i da oni koji grubo obmanjuju javnost više neće imati hrabrosti da ovde izađu i da brane svoje stavove. Zapravo, nemaju šta da brane, sem da potvrde da su grubo obmanuli javnost, tako da u kontekstu rebalansa budžeta možemo da govorimo i o rebalansu obećanja. Tog obećanja, apsolutno, nema. Partija penzionera je prevarila svoje građane. Međutim, u kampanji je, takođe, tvrđeno da će privatizacijom šest preduzeća biti besplatne podele akcija i da će svi građani, a njih blizu pet miliona se prijavilo za te besplatne akcije, dobiti, orijentaciono, iznos od oko 1000 evra. Preduzeća koja je trebalo da se po ovom zakonu prodaju jesu "NIS", "Telekom Srbije", "Elektroprivreda Srbije", Javno preduzeće za vazdušni saobraćaj – "Jat ervejz", Javno preduzeće Aerodrom "Nikola Tesla" i Akcionarsko društvo "Galenika". Mi smo danas imali priliku da u štampanim medijima pročitamo izjavu direktora "Jat ervejza", gospodina Vlaisavljevića, da je to preduzeće dobilo ponudu od Aerodroma ''Nikola Tesla'' da za 35 miliona evra kupi deo imovine ''Jata''. To je sada dosta interesantna situacija, jer mi se čini da kada ste obećavali građanima da će se ova preduzeća prodati, a to, svakako, jeste bila želja i namera DSS-a, trebalo je da prilikom prodaje ovih preduzeća, pre svega, nađemo strateške partnere koji će investirati u njih i koji će podignuti portfolio tih firmi, od kojih ćemo zaista imati koristi. Sada se suočavamo s tim da se jedno preduzeće koje je predviđeno da se proda i da pronađe svog strateškog partnera, a kojeg nije uspelo da pronađe do sada, čiji je osnivač država, sada javno pojavljuje kao kupac drugog državnog preduzeća, čiji je osnivač, takođe, država. Ovde se pominje i konkretna cifra, navodim reči gospodina Vlaisavljevića da će se kupiti deo imovine ''Jata'' za 35 miliona evra. Koji deo, koliki deo, odakle baš ta cifra od 35 miliona? Ono što se ovde, takođe, kaže, jeste da postoji podela u posmatranju ovog pitanja u samoj Vladi i da Ministarstvo ekonomije i Agencija za privatizaciju zagovaravaju prodaju zgrada u zemlji i inostranstvu. To smo imali prilike da prethodnih dana čujemo i pročitamo u medijima koji su vlasništvo ''Jata'', dok Ministarstvo finansija i premijer Mirko Cvetković smatraju da ''Jat'' može da se oporavi bez rasprodaje imovine. Podsetio bih, znam da to znate, javnost da je tender za ''Jat'' raspisan 31. jula, da je utvrđena minimalna cena od 50 miliona evra, da se niko nije javio da otkupi tendersku dokumentaciju i da je taj rok već istekao krajem septembra. Dakle, bilo bi dobro da nam objasnite u čemu je ovde ideja, da jedna državna firma otkupljuje drugu državnu firmu, jer ste izrazili optimizam da ćemo u sledećoj godini imati investicije, naravno, prihvatajući, ali, po mom sudu, dosta ravnodušno, da nas taj finansijski udar, koji dolazi do nas, neće ozbiljno pogoditi kao neke druge zemlje i da se neće odraziti na investicije u narednoj godini. Plašim se da je ovo jedan od prvih pokazatelja da onih pravih investitora nema i da pokušavate, nekakvom gimnastikom, da sada ostvarite svoja obećanja, koja, zapravo, ne možete da ostvarite. Ako krenemo tom logikom, onda bi "Elektroprivreda Srbije" mogla da otkupi deo "NIS-a", tako udružene bi mogle da otkupe "Telekom Srbije", pa svi skupa da se pojave kao strateški partneri "Galenici". Da li je to ta iznenadna sreća o kojoj ste nam govorili u vašem ekspozeu, da se na taj način pojave investitori, da li bi taj novac, faktički, ušao na prihodnu stranu budžeta i da li na taj način mislite da pokrijete veliki deficit koji imamo? Sve u svemu, bilo bi dobro da objasnite i nama i javnosti šta iza ovoga stoji, a ono što je sasvim sigurno, jeste da su u ovom slučaju kolateralna šteta građani Srbije, da je neko debelo nasamario građane Srbije zarad dobijanja glasova. Obećavao je da će, čim se dođe na vlast, građani biti u prilici da dobiju po 1000 evra i na taj način primorao milione, pet miliona građana da stoje na šalterima i da popunjavaju određene obrasce. Već na prvom koraku, na prvom stepeniku, vidimo da od tog obećanja, baš kao i od obećanja da će iznos penzija biti 70% od prosečne plate, neće biti ništa. Javnosti ćete biti veoma dužni, odnosno bićete dužni da na mnoga pitanja u budućem vremenu odgovorite na pravi i istiniti način. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Gospodin Markićević, o amandmanu.
Poštovana predsednice, kolege narodni poslanici, građani Srbije, javljam se povodom amandmana o kome rasprava još teče, a koji je podnela gospođa Vesna Pešić i grupa poslanika LDP-a, radi prave istine i razjašnjavanja nekih informacija za koje mislim da su iz jutarnjih brojeva štampe, juče ili danas, pročitani, pa ovde komentarisani, i zato što se radi o jednom ozbiljnom, da tako kažem, državnom sistemu, kao što su Železnice Srbije. Mislim da ne treba ovde nikoga da upozoravamo da su železnice ponos svake zemlje. Ako japanska železnica ima donaciju od države Srbije, onda znate šta svaka železnica za svaku državu znači. Radi istine i javnosti, a ne spinovanja kandidata, budućih kandidata za funkcije u Železnici Srbije, preko određenih partijskih glasova, koji imaju ambiciju da se kandiduju, zbog tih nekoliko desetina hiljada ljudi koji rade za mizerne i male plate jedan častan i odgovoran posao, zbog ponosa tih ljudi što su železničari, ili što su železničarska deca, hoću ovde da iznesem neke činjenice. Javno preduzeće ''Železnice Srbije'' u ovom trenutku raspolaže sa 645 drumskih vozila, od čega su 330 putnički automobili, teretni kombiji i vozila – 300 komada. Prosečna starost je preko 15 godina, a imamo veliki broj drumskih vozila proizvedenih 80-tih godina prošlog veka, pa je neophodno obnavljanje voznog parka. Zbog starosti tih vozila, preko 15 godina, Železnice imaju velike troškove. Samo jedan podatak, u toku 2007. godine, za popravku ovih vozila izdvojeno je 57,4 miliona dinara, a to je preko 700 hiljada evra, a za prvih 10 meseci 2008. godine – 53,5 miliona, odnosno preko 650 hiljada evra. Pre pola godine, deset direktora direkcije iz sektora u JP "Železnice Srbije", za potrebe svojih službi, podnelo je zahtev za nabavku novih 117 drumskih vozila, ali je posle saglasnosti Uprave za javne nabavke, ponavljam, saglasnosti Uprave za javne nabavke, a za direktora te uprave i ljude koji tamo rade mi iz NS-a ne možemo reći da su naši prijatelji, na predlog generalnog direktora, Upravni odbor "Železnica Srbije" doneo odluku o nabavci 70 drumskih vozila, od čega, 28 kamiona i teretnih vozila, 26 putničkih vozila i 16 kombi vozila za potrebe organizacije rada na prostoru cele Srbije, dakle, "Železnice Srbije", za sve radne jedinice, koliko sam shvatio, u celoj Srbiji. Iz nekih dnevnih novina se moglo protumačiti da je to direktor Šarančić, ili nekih desetak rukovodilaca, direktora, da su oni sva ta vozila kupili za sebe. Javni poziv, tender na kome su svi mogli da učestvuju, objavljen je u "Službenom glasniku" broj 85, od 16.09.2008. godine. Od ukupno deset partija, po različitim modelima, drumskih vozila, Komisija za izbor najpovoljnijeg ponuđača je donela odluku o najpovoljnijem ponuđaču, od čega za samo četiri partije, zbog samo jedne prispele ponude, ili visoke cene, mora da se obnovi postupak. Netačne su informacije kojima se ovih dana spekuliše u nekim dnevnim listovima i televizijama, da se nabavljaju dva automobila pojedinačne vrednosti po 106 hiljada evra, već su oni daleko jeftiniji, jer se, prema planskim okvirima, na cene automobila dodaju lizing troškovi na četiri godine. Takođe, ne stoje ni komentari da nema para za pružne prelaze. Moram da vas podsetim da su tek posle 2000. godine, a građani Srbije neka povežu ko je tada bio na čelu "Železnica Srbije", ti pružni prelazi, uopšte, počeli da se rade i obezbeđuju, ne sporeći da ima još mnogo tih crnih tačaka gde se, nažalost, još uvek događaju nesreće. Za te potrebe potrošeno je preko sedam miliona evra. Dakle, jasno je da se u vreme kada su stigli zahtevi za nabavku drumskih vozila, s obzirom na to da je to bilo neposredno nakon održanih izbora, nije znalo ko će posle šest meseci biti na čelu "Železnica Srbije" i u Upravnom odboru i da odluku donosi komisija, odnosno upravni odbor koji formira Vlada Republike Srbije. Ovde se nešto imputira kadrovima Nove Srbije, koji su još uvek na nekim funkcijama, i našem predsedniku. Mogu da vam kažem da u Upravnom odboru JP "Železnice Srbije" ima samo jedan član NS-a. Ima ih iz mnogih stranaka koje sede ovde i očekujem da se jave i da otvoreno, pred građanima, komentarišu, kao što ja komentarišem. Jasno je da su poslednjih dana pojedini mediji postali partijska glasila. Objasnio sam zašto. Zato što je velika trka i borba za funkcije, pošto se dve vladajuće stranke nisu dogovorile kome pripadaju "Železnice Srbije". Nova Srbija je opozicija i to što je čovek iz Nove Srbije još uvek direktor "Železnica Srbije" ne mogu drugačije da tumačim nego da vladajuća koalicija nema bolji kadar, ili nisu mogli da se dogovore. On čeka da preda dužnost. Raniji pokušaj proizvodnje afera, s nabavkom putničkih garnitura iz Švedske, imao je isključivo političku pozadinu, jer su se ta vozila, kroz smanjene troškove goriva i ostvarene uštede, otplatila već u toku prve godine saobraćanja, ali je, nažalost, to nekome smetalo. Dakle, čudno je da se sve ovo vreme ne objavljuju informacije o tome šta je sve dobro na Železnici urađeno u odnosu na nasleđeno stanje, odnosno od kada je Velimir Ilić bio ministar za kapitalne investicije, a kasnije ministar za infrastrukturu. Samo da vam kažem da je restrukturiranje, ta najbolnija mera, izvršeno u Železnici tako da je broj radnika smanjen za osam hiljada, prihod dva puta veći, s takvim brojem smanjenih radnika, da je povećan broj ispravnih lokomotiva u saobraćaju, da je Železnica za ove četiri i po godine vratila iz sopstvenih prihoda preko 170 miliona evra nasleđenih dugova, da je izvršena kupovina novih teretnih vagona prvi put posle 25 godina, da nije bilo štrajkova kao pre toga i da posle formiranja ove vlade Republike Srbije, u kojoj NS ne učestvuje, Železnica i dalje funkcioniše bez ikakvih problema. To znači da kadrovi NS-a, kojih malo ima tamo, ne vrše nikakvu opstrukciju, jer im je važniji sistem funkcionisanja Železnice od svoje političke pripadnosti. Na kraju, želim da kažem da sam gospođi Pešić rekao da ću povodom njenog amandmana diskutovati i da ne želim da shvati da diskutujem zbog toga što je ona izašla, već da bude prisutna da bi se uverila u neke informacije, da informacije ne prima iz dnevnih novina koje se kupe, pa onda komentarišemo. Nisu ovde važni direktori, oni su prolazni. Nisu ovde važni ministri, i oni su prolazni ljudi. I mi poslanici smo trenutno poslanici. Važna je desetina hiljada ljudi koji tamo rade za male plate. Ne treba raditi preko njihove grbače i njihovih jadnih života i malih plata, a časno i odgovorno vrše taj posao, jer tvrdim da biti železničar, tako ti ljudi to shvataju, znači ponos. Možda bi neki trebalo da odgovore zašto su se u Građevinskoj direkciji u Beogradu, tamo gde su rekli da će na konkursu da biraju direktore, sada više o tome ne pričaju, dve stranke dogovorile da direktor i zamenik direktora imaju dupli potpis. Tako ja shvatam, a objasniću ako bude potrebe za to. Znači, pričam o građevinskom zemljištu u Beogradu, "Luci Beograd", "Beku" itd., pa ćete da vidite da je ovo što je gospođa Pešić govorila još jedna dimna bomba koju je ispalio Čanak, drug Nenad, da bi se zamaglila suština nekim podacima koji se stiču iz dnevnih novina.
Po Poslovniku, najpre, gospodin Velja Ilić, pa onda gospodin Ostojić.
Poštovani narodni poslanici, meni je jako žao što o jednom velikom problemu Srbije, o ''Železnicama'', govori gospođa Pešić, koja trenutno nije u sali. Ona navrati ovde u prolazu, možda kad pođe na pijacu, da nas malo obiđe, vidi, pogleda, nasmeje se i ode. Gospođu Pešić razumem, tu su njene kolege penzioneri u parku, pa malo sedi s njima i skokne na dva minuta, nešto kaže, a ne zna ni ona, jadna, šta kaže. Mislim da je nju vreme pregazilo, izgubila je kompas i ne zna o čemu se ovde razgovara.
Gospodine Iliću, molim vas da vodite računa o dostojanstvu.
Ne mogu da dozvolim da o jednom velikom problemu Srbije, "Železnicama Srbije", govori neko ko nema pojma.
Svaki poslanik je kompetentan.
Nemojmo se ljutiti kada neko iznese neargumentovane činjenice i priča raznorazne gluposti.
Molim vas da u kvalifikaciji ličnosti gospođe Pešić vodite računa o njenom dostojanstvu i dostojanstvu Skupštine.
Čuli ste ovde o čemu se radi. Nabavljaju se vozila, kombiji, kamioni, poli vozila, uslužna vozila, jer su postojeća stara 15, 18, 20, 30 godina itd. i više tehnički ne mogu da se održavaju. Sada je neko video vozilo, pa smatra da su to putnički automobili. Neka pogleda tamo koliko je to vozila. Znači, Upravni odbor ''Železnica Srbije'' je doneo odluku o nabavci, odradio je svoj posao; to je neka redovna procedura da se svake godine zanovi deo voznih sredstava. On se zanavlja. Ne može se odjednom. Zašto Vlada vrši subvencije? U svim državama u svetu su železnice pod subvencijama, u iEngleskoj, i u Francuskoj, i u Švedskoj, i u svim zemljama, najrazvijenijim zemljama sveta. Zašto su ''Železnice Srbije'' interesantne za Srbiju? Zato što vezuju ceo metalski kompleks. ''Železnice Srbije'', u sistemu metalskog kompleksa, najveći su potrošači i vezuju za sebe preko 150 hiljada radnika. Tu radi i ''Želvoz'' i ''Šinvoz'' i ''Goša'' i ''Vagoni Kraljevo'', da ne nabrajam sve firme koje rade u sistemu ''Železnica'', Niška mašinska industrija i svi ostali koji prate taj sistem. Znači, država, povratno, iz celog sistema ''Železnica'', kao glavnog potrošača, puni budžet, zapošljava 150 hiljada ljudi, 150 hiljada plata se prima u sistemu ''Železnica''. Zato su ''Železnice'', kao veliki potrošač, koje za sebe vezuju mala i srednja preduzeća, mnoge firme, usvakoj državi pod subvencijama. ''Železnice Srbije'' su imale problem rata, dugog perioda sankcija i desetogodišnjih neulaganja. Vi znate da je pre mog dolaska na čelo Ministarstva u ''Železnicama'' bio štrajk svakog meseca.
Vreme.
Četiri i po godine nije bio nijedan štrajk. Stanje se potpuno umirilo i stabilizovalo i ''Železnice'' su stale na noge. Vlada, jedna, druga, i ova, sada čini sve da ''Železnice'' budu na nogama. Tu je složen kadar, komplikovan, tu su ljudi koji su iskusni, otpravnici; nemamo političkih funkcija na ''Železnici'', to su izuzetno stručne funkcije. Zato vas molim, nemojmo pričati o ''Železnicama'' napamet, tek tako da se nešto tamo krade, uzima; tamo nema šta da se uzme, treba da se doda. Bolje da smo pričali o Aerodromu, da li je neko prodao zemlju na Aerodromu, da li je neko uzeo …
Vreme.
…tamo, četiri miliona evra, kako su kupljeni džipovi od tih para, koliko stanova za raznorazne političare itd…
Gospodin Ostojić, replika, pa ćemo tek onda dati pauzu.
Gospodo iz Nove Srbije, da, svaka zemlja treba da se ponosi svojom železnicom, ali se Srbija ne ponosi svojom železnicom. Između ostalo, i zbog gospodina Šarančića, koga ste vi namestili za vreme prve vlade Vojislava Koštunice. Stručnost, a znate li koliko je puta Vesna Pešić stručnija od ugostitelja Šarančića da vodi ''Železnicu''? Kako vas nije sramota da izađete ovde i da govorite to o ženi koja profesor može da vam bude. Što bi rekao jedan poslanik, kada biste mogli svoj magistarski rad da ponovite žmureći, trebalo bi da dobijete doktorat. Mi ovde kažemo da povećanje subvencije za ''Železnicu'' od 508 miliona, što je negde oko šest miliona evra, u trenutku kada ta ista železnica troši 2,2 miliona evra, nije normalno. Mi smo, kao liberali, protiv subvencija, mi smo za privatizaciju. Znam zbog čega je ovolika bitka sada za ''Železnice''. Samo u Beogradu, samo na Topčideru, ''Železnice'' imaju 700 ha i počela je bitka među njima, očigledno, da zadrže uticaj na to, subvencije i ovakvo rasipanje para, protiv čega smo mi, pa smo predložili amandman. Amandman nije usvojen. U redu, nije usvojen nijedan. Mi smo obrazložili zašto mislimo da ''Železnica'' ne treba da dobije tih šest miliona evra, ili 508 miliona dinara povećanja. Vesna Pešić, kao dobar đak, raspitala se i rečeno je da to ide na plate, da treba da se povećaju plate i sve je to u redu. Nije normalno da u trenutku kada svi mi donosimo odluku, većina će je doneti, da građani Srbije daju tih šest miliona evra ''Železnici'', oni troše ovoliki novac na te automobile. Mogli su da sačekaju sutra, ili je možda nekakva provizija, pa je vaš, koji ima potpis, pretekao, pa mora da potpiše da je tako otišao, s otpremninom. Zašto se žurilo? Nemojte da pričate o kriminalu i korupciji vi koji ste sedeli sa Koštunicom i Dinkićem u dve vlade. Da vas podsetim da je, dok ste vi bili ministar u toj vladi, Državna lutrija Srbije pretvorena u deoničarsko društvo…
Vreme.
… to znači nema tendera za javne nabavke, sve je privatno. Nema privatizacije kroz aukciju ili tender, nego može i slobodnom pogodbom. To ste vi uradili. Nemojte sada da kažete, to je ovaj do mene, ali ja nemam veze s tim. Vlada je Vlada, pa tako treba da funkcioniše, kao tim. Hvala.
Već je vreme za pauzu, tako da ću zamoliti, gospodine Iliću, da sačekate, počećemo s vama nakon pauze, u 15,05 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. U prepodnevnom delu, rasprava je prekinuta kod pojedinosti na član 1, tj. amandmana s ispravkom, koji su podneli zajedno narodni poslanici Vesna Pešić, Nenad Prokić, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević. Za reč u raspravi o ovom amandmanu javila se narodna poslanica Zlata Đerić. Da li još neko drugi želi reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 13. stav 2. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da je prilično neozbiljno da nastavimo raspravu o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu bez ovlašćenog predstavnika Vlade Republike Srbije. Ali, ako ste rešili tako, to dokazuje samo koliko je ovoj vladi stvarno stalo do ovog predloga zakona o budžetu. Kada se pogleda sam Predlog zakona o budžetu, postavlja se pitanje u kakvoj mi to zemlji živimo, da li je ovde blagostanje, da li je nas svetska ekonomska kriza zaobišla? Zašto jedan ovakav budžet, kada se sve zemlje, koje su daleko bogatije od nas, imaju daleko razvijeniji privredni,ekonomski i finansijski sistem, okreću štednji, a mi se opet okrećemo rasipništvu? Za član 2. Vlada kaže da nije u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, a ja se ne slažem čak ni s tom tvrdnjom Vlade Republike Srbije, jer su svi amandmani koje je predala Poslanička grupa Napred, Srbijo – Srpske napredne strane, usaglašeni, međusobno povezani i ispunjavaju uslove koji su neophodni po Zakonu o budžetskom sistemu. Treba samo neko da sedne, da ih pažljivije pregleda i ustanoviće da je to, u stvari, jedan drugi budžet Republike Srbije. Da pročitam taj član, čije sam brisanje tražio – Potrebna sredstva za finansiranje rezultata koji je utvrđen u članu 1. ovog zakona i sadrži budžetski deficit (23.888.288.463 dinara), izdatke za nabavku finansijske imovine (21.896.442.000 dinara) i izdatke po osnovu otplate glavnice duga (46.334.000.000 dinara), iznosiće nekih 92 milijarde dinara, ili negde oko 1.100.000.000 evra. Da pogledamo kako izgleda ta otplata duga u iznosu od 46.334.000.000. Kaže se, otplata duga domaćim kreditorima – 36.635.000.000, otplata duga stranim kreditorima i otplata duga po osnovu aktiviranih garancija. Zamolio bih ministra finansija da mi objasni kakve su to aktivirane garancije, prikazane na rashodnoj strani budžeta Republike Srbije. Interesuje me za koga su izdate te garancije, da li taj koji nije izvršavao svoje obaveze, a dala je Republika Srbija za njega garanciju, ima nameru da sredstva vrati u budžet? To su pitanja na koja tražim odgovore, jer, evo, već u sledećem članu 3. piše kome će se sve izdati garancije za nove kredite, ili su već izdate po nekim ranijim osnovama, imajući u vidu da je ovo rebalans budžeta. Ministar reče da ne možemo previše da se zadužimo, zato što se u 2008. godini manje zadužujemo nego što vraćamo kredit. Znači, po projekciji budžeta koju ste dali, vraćamo nekih 46 milijardi. Ako se pogleda samo član 1, izdaci za nefinansijsku imovinu – 28 milijardi, izdaci za nabavku finansijske imovine – 21 milijarda, ako pogledamo da ceo Nacionalni investicioni plan finansiramo iz kredita, postavlja se pitanje koliko mi to, u stvari, zadužujemo državu? Ovde piše da ćemo iznos od 92 milijarde 118 miliona dinara obezbediti iz privatizacionih primanja, kredita, donacija, finansijske imovine budžeta i kroz emitovanje državnih hartija od vrednosti. Sad, ako ste već naznačili koliki ćete iznos da finansirate iz ovih prihoda, interesuje me koliki je to prihod po osnovu privatizacije? Reč je o preko milijardu i 100 miliona evra, kada je u pitanju taj iznos, znači, u 2008. godini, dva meseca pred istek fiskalne godine. Mene interesuje, znači, sada već možete da date prilično tačan odgovor, od te 92 milijarde, koliko je iz privatizacije? Tvrdim da tu nema ni 5% od ovog iznosa, jer nije privatizovana ''Naftna industrija Srbije'', od ''Jata'' je Dinkić rasterao strateške partnere, stalo se kod ''Elektroprivrede Srbije''. To će malo duže da ide od dva meseca, nemate baš toliko vremena da tako značajan prihod napravite u sledeća dva meseca. Što se tiče kredita, ne znam koliko ste do sada uspeli da zadužite državu, ali znam da su svi krediti koje ste do sada podizali, uglavnom, bili vezani za euribor; došlo je do strahovitih poremećaja na finansijskom tržištu u čitavoj Evropi, pa i u svetu. Interesuje me da li se više isplati u ovim trenucima podizati kredite, pogotovu što ne možemo da odredimo kolika će biti cena tog kapitala koji ćemo da upotrebimo kao kredit? Donacije, to je priča koja traje već osam godina i mislim da je smešno da se više nalazi u budžetu Republike Srbije kao neka ozbiljna stavka. To bismo mogli da stavimo kao – ostali prihodi. Finansijska imovina budžeta kroz emitovanje državnih hartija od vrednosti. Šta je emitovanje državnih hartija od vrednosti nego isto što i štampanje novca, apsolutno isto, jer je efekat potpuno isti. Vi odmahujete glavom i kažete da nije u redu, ali mene sada interesuje, zašto ćemo da emitujemo hartije od vrednosti kada u prvom članu piše – izdaci za nabavku finansijske imovine, emitovaćemo naše hartije od vrednosti da bismo kupovali druge? Da li je to u pitanju? Izgleda mi da je to u pitanju, tako da je čitav ovaj član 2. Predloga zakona, u stvari, osnova da opravdate pravi deficit koji postoji u budžetu, koji je 92 milijarde dinara po raznim osnovama. Ne znam kako ćete, i ako uspete da se zadužite, pod kakvim uslovima ćete da zadužite državu, a ja sam vam rekao, još kad je bila rasprava u načelu, najveći problem u budžetu Republike Srbije je taj što se naš čitav privredni sistem oslanja na uvoz robe široke potrošnje. Dao sam jedan klasičan primer. Pogledajte samo prihodnu stranu poreza na dodatu vrednost po osnovu uvezene robe, pogledajte prihodnu stranu budžeta Republike Srbije od prodaje domaće robe i sve će da vam bude jasno. Pošto je Vlada Republike Srbije donela odluku da se Spoljnotrgovinski sporazum primenjuje jednostrano, takođe me interesuje koliko je realna prihodna strana budžeta, odnosno izmene i dopune budžeta Republike Srbije za 2008. godinu, koliki će biti gubici budžeta Republike Srbije za 2008. godinu? Kad pokušate da to sagledate, a verujem da ni vi u Vladi nemate prave podatke i još uvek niste uspeli da sve činjenice sagledate, jer vreme ide, čini mi se, malo korak ispred vas, doći ćete do istog zaključka. Ako pokušate da nam jedan ovakav budžet, kroz samo mesec dana, ponudite kao budžet za 2009. godinu, onda mogu da kažem – neka nam je Bog u pomoći. (Sve vreme trajanja govora narodnog poslanika Veroljuba Arsića, poslanici SRS-a su lupali o klupe.)
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, vas je gospođa Slavica Đukić-Dejanović malo, čini mi se, prevarila, možda namerno, možda nije namerno, ali ovaj što je bio pre mene, pre dvadesetak dana je ukrao polovni kompjuter i sekretaricu. Kompjuter je vratio. Jeste. Ne verujete? Odneo je i kompjuter i sekretaricu iz naše kancelarije i otišao kod Tome Nikolića. Koliko vidim, tu ima elemenata za patologiju. Inače, on je trenutno u fazi da se predstavlja da je narodni poslanik samo zbog toga da ne bi odgovarao, zajedno sa Tomislavom Nikolićem, s obzirom na to da je i on bio ovlašćeno lice za potpisivanje tokom predizborne i izborne kampanje, i on je potpisivao tamo one naloge. Naravno, kad je otišao Tomislav Nikolić, on je ostao malo da skupi dokumentaciju, pa je onda otišao i on, pa je otišla, čak, i službenica koja je bila knjigovođa. To je sada vaš problem, vi ste vlast. Vaš problem je gradonačelnik Zrenjanina, vaš problem je Bojan Pajtić, vaš problem je gradonačelnik Inđije, vaš problem jeste i Tomislav Nikolić. Čuli ste ove građane kako aplaudiraju, kroz otvoreni prozor smo čuli "Glas Amerike" itd. Gospođa Čomić shvata o čemu se radi, znam da guta knedle, ali šta da radim, takva joj je pozicija i moraće ovakve stvari da trpi. Poenta u ovom amandmanu je da član 2. uopšte ne postoji, odnosno, da budem precizniji, ostao je onaj stari član 2. iz Zakona o budžetu. Naravno, ne mogu da utičem na vas da glasate za ovaj amandman, jer građani mogu da daju sugestije, primedbe, da predlože nešto nekoj poslaničkoj grupi, ali da građanin dođe da potpiše i kaže da je to amandman, i da to uđe u proceduru, mislim da je nemoguće. Ovde je, nažalost, sve moguće, jer od kada je došla ova vrsta demokratije imamo i tu situaciju. Nego da se vratim temi, pošto imam monolog, odnosno dijalog sa gospođom koja predstavlja Vladu Republike Srbije. Ono što građani Srbije treba da shvate, cela operacija zvana rebalans jeste kako da se poveća deficit, i samo deficit je povećan. To što nas je Vlada obavestila u obrazloženju da su morali da menjaju Zakon o budžetu zato što su se povećali izvorni prihodi, mogao je da bude razlog i da se smanji deficit. Međutim, mi sad imamo situaciju da su se povećali, navodno, izvorni prihodi, ali se povećao i deficit, sa 42, na 45, ako nisam pogrešio. Pogrešio sam? Sa 41, na 45. Dobro, shvatićete, sa brojevima slabo stojim. Znači, povećao se deficit. Sad se postavlja pitanje, da li je to stvarno deficit ili nije deficit? To, suštinski, jeste 92 milijarde, ali to je već neka druga operacija, sad neću da se ponavljam, to sam pre dve godine objašnjavao Dinkiću i on je to lepo shvatio. Po ovom vašem predlogu, članu 2. Predloga zakona, kažete da će taj deficit da se pokrije iz privatizacionih primanja. Sad da vidimo i to. Znači, još nešto treba da se proda, uđe u proces privatizacije, i kada se to proda, država treba da dobije pare, a s tim parama će da pokrije ovo. Nema, to ne postoji. Ili, ukoliko se bude to ostvarilo, onda će nešto što košta 100 da se proda za 15 da bi se nakupila ova sredstva, navodno. Međutim, kada je pravljena ova vlada, posle nekoliko dana je bilo govora o tome kakvi su problemi sa budžetom, sa Vladom itd., predsednik Vlade, a bivši ministar finansija, rekao je – znate, imamo problema sa budžetom, u toku ove godine ništa nismo prodali. To je njegova izjava, svi mediji su je objavili. Kaže - imamo problema s budžetom a ništa još uvek nismo prodali. Znači, taj deo budžeta se popunjava tako što se prodaje. Tu je važna ona seljačka domaćinska politika – šta se prodaje. Kad seljak nešto prodaje? Zašto prodaje? Ali, ovde kod nas imamo proces. Vrši se prodaja, vrši se isterivanje radnika, dolazi novi vlasnik, izdaje to u zakup, ili od proizvodnih pogona pravi neka skladišta, ili je, možda, samo hteo stratešku poziciju, kao što je, recimo, Pivara u Pančevu, koja je privatizovana, zatvorena, pošto je u centru grada. Ne bi me iznenadilo da poruše i prodaju za novi poslovni prostor, jer je tu mnogo veća zarada, a pivaru ima već u Zaječaru, pošto je kupio čovek dve-tri pivare. To su poslovni potezi. Mi ne možemo da utičemo na poslovne poteze privrednika. Oni se ponašaju prema tržišnim uslovima. Gde može više da zaradi, on taj posao tamo i radi. Ali, možemo da pričamo o državi, šta ona prodaje. Sledeći izvor kojim će da se pokrije budžetski deficit. Očekivao sam da su prihodi od privatizacije nešto što redovno dolazi, vi ste rekli da je to izuzetak, ako ga bude, biće ga, ako ga ne bude, šta da radimo. Sledeće, kaže, krediti. Zašto krediti? Zašto kreditima da pokrivamo budžetski deficit? Uzmeš kredit da bi nadomestio nešto što nemaš. Taj kredit treba da se vrati. Čime ćete da vratite taj kredit? Nečim što imate. Kako ćete da imate, kada ste uništili osnov za imanje? Kad ste uništili osnov za imanje, onda promovišete nemanje. Vrlo prosto. Donacija. Tu je problem. Ako vam OEBS da donaciju, ne znam da li će vam OEBS dati donaciju. Ne znam ko bi dao donaciju ovde? Gospođo, ne znam da li ste upoznati s tim? Haški tribunal je pukao kao tikva. Oni sada više nemaju para da plaćaju ove svoje svedoke koji idu tamo, nego ih finansira Rasim Ljajić. Da li znate da Rasim Ljajić finansira Haški tribunal? Ne znate. Rasim Ljajić je najveća vlast u ovoj zemlji. On je najduže ministar. Svi možete da se menjate, Rasim Ljajić je tu. On je sada glavni finansijer Haškog tribunala, preko onog svog komiteta, Nacionalnog saveta za saradnju, i on plaća kartu. Ne verujete meni? Evo ga gospodin Ljubiša Petković. Njega su, navodno, ovde uhapsili, da ga hitno vode u Haški tribunal. Kada su rekli, dobro, vodimo ga, ali, dajte, platite kartu, rekli su – ne, nećemo da platimo kartu. Rasim Ljajić je morao da se ''otvori''. On je platio njegovu kartu da ga prebace u Hag. Kada je došao u Hag, oni su se svi uhvatili za glavu u Hagu, kažu, aman, šta će ovaj čovek ovde, ko je ovog čoveka doveo? Kažu im, pa vi ste napisali neki nalog. Odgovaraju – da, jesmo ali šta će on ovde, imaćemo samo katastrofu ovde s njim. Da bi pokrili to što ste zabrljali, on je morao četiri meseca da leži u zatvoru, ni kriv ni dužan. Takva je naša vlast. Takav je stomatolog Ljajić. Da li vam je jasno? Poreski obveznici finansiraju Haški tribunal. Zašto? Na osnovu kog zakona, na osnovu koje odredbe Ustava? Vi finansirate Haški tribunal. Donacija? Ko vama da da donaciju? Znam da su te donacije sada usmerene prema Tomislavu Nikoliću, da završi ovaj prljavi posao, i on je primio vrlo važne donacije. Te donacije će neko drugi da razmatra, a vi biste mogli da pokrenete postupak odakle mu te donacije, ali ne smete, pošto će Boris Tadić da vas obriše sve redom tamo. Finansijska imovina budžeta i kroz emitovanje državnih hartija od vrednosti. Na poslednjem mestu se nalazi glavni instrument kojim se finansira deficit. Kako? Neke banke su dužne da kupe državne hartije od vrednosti, a da bi država obezbedila novac, ona mora da im da daleko veću kamatu od one koja je na tržištu. To pričam nestručno, da bi me moji birači shvatili. Svake godine vrši se emisija tih hartija od vrednosti i na taj način se, u suštini, prelivaju obaveze. Banke se grabe da kupe te hartije od vrednosti zato što je kamata dobra i zato što je platiša dobar. Verovatno, neki deficit treba da postoji. Verovatno, neki deficit i izlazak države na tržište sa svojim hartijama od vrednosti je potreban, ali da li u ovom obimu i da li da se o ovome priča 60 dana pre kraja budžetske godine? Sada vas opet vraćam na početak. Kada dignete ruke i glasate za rebalans budžeta, vi, bukvalno, kažete – da, Borise Tadiću, bio si u pravu što si potrošio daleko više nego što je budžetom bilo planirano i mi te častimo na taj način što ćemo da glasamo i da ti omogućimo da i ovaj dodatak potrošiš. Na taj način će se napraviti budžetski dobra pozicija za sledeću budžetsku godinu, jer nikada budžet iz sledeće godine ne može da bude niži od budžeta za tekuću godinu. Tako dolazimo do onoga da je naša vlada i uzrok i posledica inflacije i svega onoga što sputava normalan ekonomski život u našoj zemlji. Pa onda dođe druga tačka dnevnog reda – otpis, mirovanje itd. i tako, Jovo, nanovo. Tu su novine, mediji koji to treba da prevare, tu je ''Fiat'', tu je ovo, tu je ono, o Euleksu nema potrebe da pričamo, zato što imamo ''Natoleks'', nema priče o Euleksu. O statutu Autonomne pokrajine ne smemo da pričamo još uvek, o rasparčavanju, o uništavanju – ne, samo moramo da budemo fini, mazni, kulturni i milozvučni, da ne bismo uvredili predstavnika Vlade u Narodnoj skupštini. Naravno, to može da prođe samo ukoliko postoje primerci za to. Oni se ne rađaju, oni se sami javljaju, znate. Zato je član 2. ovog predloga zakona o izmenama i dopunama opasan. Zašto? Zato što nam se predstavlja da je nešto nužno i neophodno na strani rashoda budžeta za šta nas Vlada nije ubedila da postoji zakonsko pokriće, da postoji zakonska obaveza, osim što nam je rekla – to je cena koalicionog sporazuma i činjenice da postoji ovakva konfiguracija Vlade. Znači, svaki feud mora da se zadovolji, pa kada se svi feudi zadovolje, ako ništa ne ostane, a treba neke zakonske obaveze da se ispune, onda ćemo da projektujemo deficit. Praktično, putem rebalansa, vi koji glasate za to, povećavate samo deficit i ništa više, sa 41, na 45 milijardi, a ovo drugo je sve stvar projekcije. Jedne godine nas je Dinkić prevario. On je naduvao budžet, pa kada je došao kraj godine, on kaže, pa, nismo mi toliko potrošili, bili smo štedljivi. Neće da kažu da je to nenormalno zamišljeno, ne – mi smo bili štedljivi. To je sve moguće kada je u pitanju budžet, ali nema završnog računa za 2001, 2002, 2003, 2004. i 2005. godinu. To što ga imate na internetu, nije prošlo u Skupštini, nije donet zakon o završnom računu za te godine. To ne pokazujete. Zašto? Tu treba da se vidi kakva je bila potrošnja. Ova revizorska institucija neće još da zaživi, budite sigurni u to. Ona treba da bude brana od nezakonitog i neracionalnog ponašanja naše vlade.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Munir Poturak.
Poštovane kolege, poštovani predsedavajući, hteo bih samo da skrenem pažnju na iznošenje činjenica gospodina Krasića malopre. Pre svega, nije tačno da je gospodin Rasim Ljajić stomatolog. On je doktor medicine. Neki drugi je stomatolog, za kojeg vi bolje znate. Ni druge stvari nisu tačne, pre svega, o finansiranju haških optuženika. Gospodin kojeg ste spomenuli se sam, dobrovoljno, javio, a to što je karta finansirana, ili nije, najiskrenije da kažem, ne znam. I da jeste, neka je, i treba za naše ljude. Mislim da se vi borite od početka za to da se svim ljudima koji su na nekoj listi optuženi i treba da dokazuju nevinost pomogne i tim ljudima je dodeljena kompletna finansijska pomoć, i porodici i njima, da mogu da se časno brane. Molim vas, zbog svih nas ovde, pogotovo zbog nas koji se tretiramo kao nacionalne manjine, nije svejedno izgovoriti s ove govornice, za te ljude, da li su to ljudi koji poštuju državu, zakon i mesta na kojima brane ovu državu i ministarstva. Mislim da nije u redu da se odavde, na taj način, prozivaju ljudi koji su časno u ovoj državi, otpočetka, branili dostojanstvo i interes građana ove zemlje. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Krasić traži reč, osnov za repliku. Izvolite, član 101. Pravo na repliku.
Gospođo Čomić, vi ste čuli da me je pomenuo. Moj prethodnik je sve pobrkao. Da krenemo redom. Da li je stomatolog, nije ni bitno, u krajnjem slučaju. Izvinjavam se, pogrešio sam, zadovoljni ste, koljite me, ako treba. Moram da vam kažem da uopšte nisam pričao o nacionalnim manjinama, to je prva stvar. Druga stvar, ništa vi mene niste razumeli. U ovoj skupštini je donet Zakon o pomoći porodicama i optuženima koji su pred Haškim tribunalom. Taj zakon se ne primenjuje. Da li vi to znate? Ne primenjuje se zato što je Mlađan Dinkić rekao: "Ja taj zakon neću da primenjujem", pa smo mi pokrenuli postupak pred Ustavnim sudom, ja konkretno, u stvari ne, Beljanski, Vojin Dimitrijević i ovi su pokrenuli postupak, a ja sam kao zamenik predsednika Zakonodavnog odbora išao da branim Zakon, pa je Ustavni sud, pre nego što je organizovao tu raspravu, već doneo privremenu meru i obustavio primenu Zakona i taj zakon se ne primenjuje. Pomoć porodicama i optuženima ne postoji po zakonu. Vrlo precizno sam pričao samo o jednoj stvari, da Haški tribunal ne plaća više troškove prevoza za svedoke Tužilaštva koji idu u Hag. Vrlo precizno. Vi ste izašli i ispričali ste nešto, a ja o tome uopšte nisam pričao. Onda sam vam rekao da gospodin Ljubiša Petković nije dobrovoljno otišao, kako vi pričate, nego su došli, pa su ga spakovali i odneli da bude svedok Tužilaštva, pa je naša država rekla – dobro, mi ga dovodimo kako ste naredili, ali hoćete li da platite njegov put. Oni kažu – ne, i onda se ''otvorio'' Rasim Ljajić. Ovo su nesporne činjenice, ne znam zašto vi prigovarate na to. Sami od Haškog tužilaštva morate da tražite da vam vrate pare. Kada su ga videli tamo, uhvatili su se za glavu i rekli – što Srbija dovede ovog čoveka, pa da bi pokrili tu svoju glupost, ni kriv ni dužan je morao četiri meseca da bude u pritvorskoj jedinici. Da li vi shvatate o čemu pričate? Kako možete da mi replicirate na ovo kada nemate niti jedan papir, niti jedan dokaz, niti znate jednu činjenicu, a onda mi ubacujete tu – ja napadam čestitog Rasima Ljajića? Ma, šta ja imam njega da napadam, ja napadam ovaj njegov potez, konkretan potez. Pričate mi da optužujem čestite pripadnike nacionalnih manjina. Nisam pomenuo nacionalne manjine, šta pričate? Da li ste vi portparol B92? Šta dalje da pričamo?
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu podnela sam, ispred Poslaničke grupe SRS-a, amandman kojim se predlaže, u članu 2, brisanje reči: "privatizacionih primanja, kredita". Predlogom zakona o izmenama i dopunama, finansiranje deficita budžeta Republike Srbije i otplata duga u 2008. godini predviđeni su 2. članom, koji glasi ovako: "Potrebna sredstva za finansiranje rezultata koje je utvrđen u članu 1. ovog zakona i sadrži budžetski deficit (23.888.280.463), izdatke za nabavku finansijske imovine (21.896.442.000 dinara) i izdatke po osnovu otplate glavnice duga (46.334.065.000 dinara)'', ove sam podatke radi javnosti pročitala, ''iznose 92.118.795.463 dinara i obezbediće se iz privatizacionih primanja, kredita, donacija, finansijske imovine budžeta i kroz emitovanje državnih hartija od vrednosti''. Amandmanom je predloženo brisanje reči: "privatizacionih primanja" i reči: "kredita", kako bi se isključila mogućnost da se privatizacioni prihodi uključuju u izvorne prihode budžeta Republike Srbije, jer su to prihodi koje treba plasirati u fondove za razvoj. Što se tiče kredita, u ovom trenutku, kada Srbija ima ogroman spoljni dug, blizu 30 milijardi dolara, dalje zaduživanje bi bilo pogubno za naše društvo i državu. Vlada predlaže Narodnoj skupštini da odbije ovaj amandman, uz sledeće obrazloženje: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je u osnovi suprotan članu 10, stav 2, tačka 3), kojim je predviđeno da opšti deo budžeta u slučaju deficita mora da sadrži izvore za njegovo finansiranje. Ukoliko bi se prihvatio navedeni amandman, izostali bi realni izvori za finansiranje predloženog deficita". Dame i gospodo naši vlastodršci, predvođeni ''žutim preduzećem'', sredinom juna 2001. godine su usvojili set zakona i uveli novi model privatizacije u Srbiji. U periodu od 2002. do 2007. godine prodato je 2.190 preduzeća, uključujući tu i manjinske pakete 493 preduzeća iz državnog akcijskog fonda. Ova preduzeća su prodata za oko 2,7 milijardi evra. Na osnovu ovih podataka, ali mnogo više na osnovu iskustva iz prakse, zaključak je da se proces privatizacije sprovodi na nedomaćinski i vrlo nepošten način, pa većina novih vlasnika može slobodno reći da je od države Srbije dobila društveni, odnosno državni kapital srpskih preduzeća i drugih subjekata privatizacije na poklon. Ovaj novi model privatizacije sproveden od naših vlastodržaca naneo je ogromnu štetu građanima Srbije. Sve je prodavano po cenama daleko nižim od realnih, a mnogo radnika je ostalo bez posla. O socijalnim programima je smešno i govoriti. Navešću nekoliko primera nepoštenih privatizacija u Leskovcu, gradu u kome živim, koje su ostavile traga na privredu ovog grada i čije će posledice osećati još mnogo godina generacije stanovnika. Dugo su samozvani eksperti, kao primer uspešne privatizacije, navodili privatizaciju Hemijske industrije "Zdravlje" iz Leskovca. Od javnosti je sakrivena strašna istina. Privatizacija ''Zdravlja'' je izvršena među prvima u Leskovcu, naravno, najpre je trebalo prodati ono što je najbolje. "Zdravlje" je prodato po ceni koju je sramno izgovoriti, za svega 3,5 miliona evra. U trenutku privatizacije, zalihe gotovih proizvoda bile su u vrednosti od oko 10 miliona evra. Treba napomenuti da je tada "Zdravlje" imalo odlično opremljen vozni park, zgrade u odličnom stanju, tehnologiju, prava na licence, patente i sve ono što karakteriše jedno uspešno preduzeće ogromne vrednosti. Sve je poklonjeno novom vlasniku za svega 3,5 miliona evra. U trenutku privatizacije, svojim radom je porodice izdržavalo više od 2.000 radnika. Danas u "Zdravlju" radi nešto više od 800 radnika. Tekstilna industrija je bila nešto po čemu je Leskovac bio prepoznatljiv, kako u Srbiji, tako i u svetu. Nakon privatizacije, nijedna fabrika tekstila ne radi,ni "Leteks", niti bilo koja druga, a što se tiče radnika, u svakoj od njih sada radi po nekoliko radnika, i to uglavnom bez zarade. Najveće hotelsko, turističko-ugostiteljsko preduzeće u Leskovcu je prodato za oko 80 miliona dinara, ili oko jedan milion evra. U sastavu ovog preduzeća nalazi se više restorana, dva hotela, jedan motel, oko koga se nalazi komplet zemljišta čija je vrednost oko 120 miliona dinara. Takođe, mnogo radnika je ostalo bez posla, uz smešne socijalne programe za dobrovoljni odlazak sa posla. U Fabrici "Tomako", nekada su se proizvodili konditorski proizvodi visokog kvaliteta. Nakon privatizacije, novi vlasnik, kako bi naterao radnike da sami odu sa posla, nalagao im je da rade u objektima van sedišta preduzeća, na mlinu, u kome, inače, nije bilo posla. Da bi otišli tamo, morali su da naprave putne troškove koje nisu imali čime da pokriju, jer zaradu nisu primali. Ovo je samo nekoliko primera privatizacije u Leskovcu. Sve ostale privatizacije u Srbiji sprovedene su na sličan način. Situacija u kojoj se trenutno nalazimo nije nimalo povoljna. Novcem dobijenim od privatizacije Srbija nije postala nimalo modernija, niti u pogledu infrastrukture, niti ostalih pokazatelja kojima bi privukla investitore. Posebno je loše stanje kada je u pitanju administracija, jer je postupak dobijanja raznih dozvola dug i spor, a uz sve ovo treba dodati i veliku korumpiranost na svim nivoima. Upravo je veći deo prihoda od privatizacije otišao na finansiranje te iste administracije. Sada se želi povećanje administracije, koje je rezultat namirenja postkoalicije. S obzirom na to da su potrebe za sredstvima kojima bi se finansirao deficit budžeta, otplaćivao dug u 2008. godini, velike, vlast želi da se opet zaduži putem kredita. Svi znamo da smo već prezaduženi i da će buduće generacije morati da vraćaju sve ovo što sadašnja vlast nemilice troši. Proizvodnja se u ovoj zemlji sistematski uništava, uvozi se mnogo proizvoda široke potrošnje, jer je jak uvoznički lobi, a jasno je da kada nema proizvodnje, male su i mogućnosti za zapošljavanje, pa se tako partijski kadrovi zbrinjavaju u državnim organima, u upravnim odborima, s enormno visokim platama, a poreski obveznici, građani Srbije, sve to moraju da podnesu. Dokle?
Da li još neko želi reč? Da, narodni poslanik Srboljub Živanović. Poslanička grupa SRS-a ima na raspolaganju još sedam minuta.
Dame i gospodo poslanici, neću pričati o majmunu, on je vezan, pričaću vam o ovom problemu o kojem danas raspravljamo, tj. o budžetu. Kada smo u načelu raspravljali, fokusirao sam se na nekoliko tačaka, ali sam rekao da ću, prilikom diskusije o amandmanima, u stvari, govoriti o problemu koji je trenutno prisutan, a vezan je za budžet. Zato postavljam ministru jedno pitanje: da li su revizorske kuće, ili revizorska institucija koju je trebalo da predloži Skupština, a ne Vlada, obavile svoj zadatak? Znamo da od kvaliteta revizorske institucije zavisi kako će biti kreiran budžet, biti stvorena klima i stabilnost budžeta, biti stvoren teren za pozitivno ekonomsko ulaganje i, na kraju, to je borba protiv korupcije i kriminala. Čini mi se da je revizorska kuća koju je izabrala Vlada ono – "kadija te tuži, kadija ti sudi", što i ne donosi određene bitne rezultate, odnosno istinitost svega ovoga što treba da bude prikazano, a sami znate da ni na nivou lokala, po opštinama, takođe, nemamo prikazan pravi budžet, već se oni plaše da revizorske kuće izvrše reviziju tog opštinskog budžeta. Dame i gospodo, ono što je, takođe, vrlo bitno jeste da, ako pogledam dijagram koji sam napravio, ovde su prihod i rashod, to vam je kao kad pogledate jednu košnicu, pa vidite da su na jednoj strani pčele, a na drugoj strani trutovi. Da li pčele mogu da izdrže sve vreme da donose prihod i da nadvladaju trutove? Mislim da je to u ovom pogledu, u Srbiji, nemoguće. Zbog čega? Ako pogledate od severa prema jugu i od juga prema severu, nijedna privredna organizacija danas ne funkcioniše, osim tri-četiri privredna subjekta koja, na neki način, rade i mogu izvoziti svoju robu. Ostalo što pričate u ovom šifrovanom dokumentu, da ga nazovem knjižicom, koji ste nacifrovali brojkama da biste prikazali prihod, a, na drugoj strani, da prikažete rashod, to je veliki broj onih koji sisaju ovaj budžet, jer su neproizvodne delatnosti, počev od Narodne skupštine, ministarstava, da ne nabrajam. Znači, sve ono što je uključeno u rashode ovog budžeta. Niste naveli odakle će se to naplatiti i na koji način. Vi stalno napominjete – mi ćemo putem poreza naplatiti, odnosno da će tako doći do priliva u taj prihod. Kako je prof. dr Vojislav Šešelj još 2001. godine rekao, "ovca se jednom šiša u toku godine". Ako je šišate više puta, ona će da manjka. Vi šišate privatnike, odnosno uzimate, tako da je nemoguće da oni obnavljaju i svoje resurse i proizvodne pogone, da bi mogli da pomognu u realizaciji ovog prihoda. Ono što je, takođe, vrlo bitno, zamolio bih predsedavajuću da se pozicija umiri. Čini mi se da su oni nezainteresovani, jer nemaju nijedan amandman vezan za ovaj zakon, pa ih, verovatno, uopšte ne interesuje. Ne interesuje vas ovih 80 miliona evra, koliko je potrebno da se pokriju penzije poljoprivrednih proizvođača. Ne interesuje vas ta prehrambena industrija, koja je u Srbiji uništena. Ne interesuje vas da potegnete pitanje, jer dobro se sećam da je Ilić pokrenuo pitanje poljoprivredne setve u ovom periodu, a ministar, kada je izašao za govornicu, kaže da zna kada je setva i kada je žetva. Ne verujem da vi znate, jer je trebalo još ranije određena sredstva da odredite. Šta vi mislite, koliko je potrebno jednom poljoprivrednom proizvođaču da bi posejao jedan hektar pšenice? Vi to ne znate. Ne možete da znate, jer ne ulazite u tu materiju. Vi kažete da su subvencije stizale. Ne možete to da kažete, jer ja sam jedan od velikih proizvođača i mesa i hrane. Prema tome, dobro znam da od maja nisu uplaćene bilo kakve subvencije, naročito subvencije koje su vezane za kupovinu poljoprivrednog oruđa. Prema tome, sve ovo što ste rekli, sve ovo što govorite, kada bi seljak uzeo ovo da čita i da sedi, kako obično mi u selu kažemo, na vratinama, i da plače, on ne bi mogao vas i nas da nahrani, jer vi ga, u stvari, sisate kao pijavice. On može da izdrži jednu pijavicu, ali ne može da izdrži ovoliko pijavica koliko ste vi naneli u ovom rashodu. Dame i gospodo, bliži se minutaža mog izlaganja, ali znajte da selu i seljaku ništa niste dali, ono što ste u predizbornoj kampanji obećali, a obećali ste da ćete zaposliti pola miliona. Gde ćete da ih zaposlite, kod koga, kad nijedan privredni subjekt ne radi? Govorim o privredi u Šapcu, Hemijska industrija ne funkcioniše, najveća fabrika mineralnih đubriva uopšte ne funkcioniše, a radnici dobijaju neku socijalu. Prvo su dobijali 15 hiljada, pa osam hiljada, a sada ne dobijaju ništa. Pričali ste o periodu od pre 2000. godine, kako su funkcionisala preduzeća, završavam. Pa, funkcionisala su jer su radila. U tom periodu, u Vladi nacionalnog jedinstva bili su srpski radikali, kada je bio najveći preporod Srbije, to je bila prava vlada, na čelu sa prof dr Vojislavom Šešeljem. Stalno mi ispada ova sličica o Bajčetini. Moram vam reći, ovde se nalazi taj majmun kojeg nisam mogao jutros da vam pokažem, gde je obično zatvoren kada dođe njegov gazda u Bajčetinu.
Pre nego što pređemo na sledeći amandman, obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 85. Poslovnika, da ćemo danas raditi i nakon 18 časova, raspravom u pojedinostima, s obzirom na to da ima preko 80 amandmana. Trenutno smo na desetom amandmanu. Međutim, ne posle 20 časova, po dogovoru sa poslanicima, bez obzira na to što nemam osnovu u Poslovniku da vam i to saopštim. Dogovor je među predsednicima poslaničkih grupa da toliko produžimo rad. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Ne. Na član 3, amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Dušan Marić i Stefan Zankov. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 3. Predloga ovog zakona, kojim je predviđeno da država Srbija izda garancije za inostrane kredite u iznosu od milijardu i sto miliona evra. Pošto je većina ovih garancija već izdata, ovaj amandman ima više smisao nekog simboličnog protesta, zbog činjenice da je Srbija prezadužena država i zbog činjenice da se poslednjih godina nekontrolisano zadužuje, a posebno od 2003. godine. Godine 2003, spoljni dug Republike Srbije iznosio je 12 milijardi i 300 miliona dolara, u ovom trenutku iznosi nešto iznad 28 milijardi. Ako se zaduživanje nastavi ovim tempom, Srbija ne može da izbegne situaciju koju ekonomisti nazivaju dužničko ropstvo. U kakvoj situaciji se Srbija nalazi, dovoljno govori činjenica da u toku 2008. godine, samo za otplate kamata na kredite, Srbija treba da izdvoji 150 miliona evra. Dužan čovek nije do kraja slobodan čovek, dužna država, takođe, nije do kraja slobodna država, posebno, ako duguje nekom ko je jači od nje i ko je neprijateljski raspoložen, kao što je slučaj sa Srbijom. Što je dug veći, to je sloboda manja. Sada ću prokomentarisati neke parametre ekonomskih kretanja u periodu između januara i kraja jula 2008. godine iz ovog predloga zakona. Kaže se, stopa rasta u prvih sedam meseci ove godine, međugodišnja inflacija od avgusta 2007. do avgusta 2008. godine – 10,5%. Postoji jedno pravilo, kada država priznaje inflaciju, ta je inflacija u stvarnosti uvek veća. Čak i ako uzmemo da je ova inflacija stvarno 10,5%, i ona je daleko veća od inflacije koju su vam obećale ove proevropske snage, a posebno u predizbornoj kampanji. U januaru, pre izbora, Boris Tadić, Mlađan Dinkić i članovi sadašnje vladajuće koalicije su garantovali da će inflacija biti jednocifrena. Sledeći je broj zaposlenih. Porast broja zaposlenih u proteklih 12 meseci je -0,1%. U predizbornoj kampanji za predsedničke izbore 2007. godine, sećam se, ovi iz sadašnje vladajuće koalicije su obećavali do milion radnih mesta u sledeće četiri godine. Uoči izbora 2008. godine, u decembru, i u januaru ove godine, ta cifra je smanjena na 500 hiljada, da bi uoči majskih izbora, dobro se sećam, Boris Tadić, na jednom od predizbornih skupova, obećao da će u sledeće četiri godine ova koalicija ZES, ako dođe na vlast, zaposliti oko 200 hiljada ljudi. To znači da je ta računica tačna, da je za ovih pet prvih meseci u Srbiji trebalo da se zaposli do sada 20 hiljada ljudi. Znači, od završetka izbora, vidimo da ovde Vlada, koja je predlagač zakona, priznaje da ne da nije zaposleno 20 hiljada, nego, praktično gledano, u brojkama, nije zaposlen nijedan čovek. Broj onih koji su otpušteni sa posla je veći od broja onih koji su zaposleni. Sledeći je izvoz robe – četiri milijarde i 383 miliona, a uvoz robe je devet milijardi i 200 miliona. Samo u prvih sedam meseci ove godine, spoljnotrgovinski deficit iznosi četiri milijarde i 817 miliona. Postoji realna šansa da do kraja godine taj spoljnotrgovinski deficit dostigne cifru, ako bude išao ovim tempom, od oko osam-devet milijardi. Pre samo sedam-osam godina, kompletan spoljnotrgovinski dug Srbije je iznosio 12 milijardi. Došli smo u situaciju, blizu smo te situacije, kada će spoljnotrgovinski deficit u Srbiji, koju vodi ovaj proevropski blok, tj. godišnji deficit, biti jednak praktičnom dugu koji je Srbija imala onog trenutka kada su oni preuzeli vlast u zemlji. Ekonomski izgledi za 2008. godinu. Osnovni ciljevi ekonomske politike Vlade Republike Srbije su dinamičan privredni rast, rast zaposlenosti i standarda stanovništva i ravnomerniji regionalni razvoj. Kada kažete, u ovom trenutku, u Srbiji je privredni rast, to nekako i može da se prihvati, da se proguta, međutim, kada kažete – dinamičan privredni rast, to zaista zvuči kao neslana šala. Rast zaposlenosti i standarda stanovništva. Što se zaposlenosti tiče, čuli ste i sami kako raste broj ljudi koji je otpušten s posla, veći je od broja novozaposlenih. Što se standarda stanovništva tiče, mislim da u Srbiji nema nikoga ko će reći da mi u ovom trenutku u Srbiji živimo bolje nego što smo živeli u maju. Živimo mnogo gore. Ravnomerniji regionalni razvoj. Činjenica je da mi već 10, 20 godina prisustvujemo jednom procesu, koji bih nazvao ''beogradizacijom Srbije''. Znači, nema ništa od ovog povećanja, ravnomernog regionalnog razvoja, i dalje se, uglavnom, forsira razvoj Beograda. Što se tiče razloga za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije, kada se oni pogledaju, prvo što pada u oči je da tu nema nijednog ekonomskog razloga, apsolutno nijednog. U pitanju su sve politički razlozi. Rashodi budžeta se ne povećavaju zbog potreba privrede, što bi bilo normalno, zbog potreba ekonomskog razvoja, niti zbog preživljavanja stanovništva, recimo, onih 400 hiljada stanovnika Srbije koji žive ispod granice siromaštva, nego zbog preživljavanja političkih partija i vladajuće koalicije. Zašto kažem političkih partija? Zato što je očigledno da, posle svih ovih laži i predizbornih obećanja, u vladajućoj koaliciji postoje političke partije koje posle sledećih izbora ne bi bile parlamentarne i, praktično, ne bi postojale. Prvi razlog za rebalans budžeta su – ''potrebna dodatna sredstva za penzije po osnovu navedenog povećanja i redovnog usklađivanja'' i ukupno iznose 12 milijardi i 658 miliona dinara. Niko ne spori da građani Srbije koji su otišli u penziju imaju male penzije, da te penzije treba povećavati i usklađivati. Međutim, to treba raditi u skladu sa zakonom. To treba da bude jedna zakonska materija. Ni u kom slučaju ne sme da se dogodi da penzije zavise od koalicionih partnera, od sporazuma. Drugi razlog za rebalans budžeta – ''nakon stupanja na snagu Zakona o ministarstvima, potrebno je obezbediti uslove za nesmetano izvršavanje rashoda izdataka kod direktnih korisnika budžetskih sredstava kod kojih je došlo do promena u nadležnostima i kod novoobrazovanih ministarstava''. Znači, još jedan politički razlog. O čemu se ovde radi? Radi se o tome što je došlo do drastičnog povećanja broja ministarstava i do još većeg povećanja zaposlenih u tim ministarstvima. Mi smo svojevremeno u ministarstvima imali 12 hiljada zaposlenih, a, prema nekim podacima koje sam čuo u ovoj skupštini, taj broj sada iznosi 24 hiljade službenika u ministarstvima Vlade Republike Srbije. To je previše čak i pod uslovom da su sva ona predizborna obećanja ispunjena. Treći razlog je realizacija NIP-a po pojedinim projektima u periodu januar - avgust 2008. godine. Ukazuje se da se dinamika izvršenja pojedinih projekata ne odvija u skladu s utvrđenim rasporedom sredstava predviđenih Zakonom o budžetu Republike Srbije. Vi znate da je NIP izmišljen zbog predizbornih kampanja, zbog toga da bi dve vladajuće stranke, DS i G17 plus, dobile ekskluzivno pravo da same raspolažu, po nekakvim partijskim kriterijumima, ogromnim sredstvima iz budžeta, da ta sredstva usmeravaju u opštine, tamo gde su na vlasti pripadnici i predstavnici njihovih stranaka, i da kupuju, praktično, glasove birača. Šta se sada dogodilo? Ovaj budžet je pravljen, pa i ove stavke koje se odnose NIP, prošle godine. U međuvremenu smo imali izbore za predsednika Republike, pa posle toga parlamentarne izbore, pa su se ti prioriteti menjali. U međuvremenu su se pojavila nova predizborna obećanja u januaru, pa nova predizborna obećanja i preuzete obaveze prema biračima u maju i sad se mora izvršiti neko prekomponovanje, preraspodela tih sredstava, jer je nemoguće ispuniti sva ta predizborna obećanja. Peti razlog za rebalans budžeta, neophodno je obezbediti ... Zaboravio sam još jedan detalj koji se tiče obezbeđivanja sredstava za subvencije u poljoprivredi. Ovo je povezano s ovim zato što je ovo najočigledniji primer kupovine glasača od strane DS-a, G17 plus i ovog tzv. proevropskog bloka. O čemu se radi? Radi se o tome što su oni u predizbornoj kampanji obećali da će svako registrovano poljoprivredno gazdinstvo dobiti po 100 evra po hektaru obradivog zemljišta i onda se, odjednom, broj poljoprivrednih gazdinstava u Srbiji drastično povećao. U roku od mesec dana, broj poljoprivrednih gazdinstava se, prema ovom izveštaju, povećao za 70.000. U stvarnosti se događa jedan suprotan proces. Znači, broj poljoprivrednih gazdinstava se,zbog stanja u državi, smanjuje. Međutim, mi smo oborili svetski rekord, imali smo situaciju da se u aprilu i početkom maja broj poljoprivrednih gazdinstava poveća za 70.000. To su, otprilike, glasači DS-a i G17, pa ako tome dodamo i onih nekoliko stotina hiljada nesrećnika koji su poverovali u onu priču o besplatnim akcijama, o 1000 evra koje će dobiti svaki građanin Srbije, najmanje 1000 evra, a sad je to najviše 50 evra, onda dođete do cifre od nekoliko stotina hiljada glasova i do objašnjenja te izborne pobede koju je ostvario blok Za evropsku Srbiju. Peti razlog – rebalansom budžeta neophodno je obezbediti dodatna sredstva, u iznosu od dve milijarde i 300 miliona dinara, za saobraćajnice od nacionalnog značaja. Još jedan politički, a ne ekonomski razlog. Zašto politički? Pa, ovi projekti od nacionalnog značaja – zaobilaznice oko Beograda, Koridor 10, te potrebe postoje godinama, nisu se pojavile odjednom, ulaskom SPS-a u vlast, ali, očigledno, SPS procenjuje da će na taj način ojačati svoje biračko telo, da će na taj način ispuniti neka predizborna obećanja data građanima i on insistira na ostvarenju tog razloga. Šesti razlog – privlačenje direktnih investicija u automobilsku industriju. Ovde se, konkretno, radi o izdvajanju milijardu i 980 miliona dinara za ulaganje sa "Fiatom" u "Zastavu" u Kragujevcu. Ovo je, takođe, posledica predizbornih obećanja. Sećam se da je u predizbornoj kampanji pominjano ulaganje od 700 milina evra, koje će "Fiat" uložiti u proizvodnju automobila u "Zastavi", sad se ispostavlja da će "Fiat" uložiti 350 miliona evra, a ostalih 350 miliona evra uložiće država Srbija, kroz budžet, rebalans budžeta itd. ,i grad Kragujevac. Sedmi razlog, koji ću sada komentarisati, jeste izvršenje sudskih presuda, prinudnih naplata. Ovo je da se ne poveruje, kaže se ovako: ''U protekom delu godine značajno je povećan broj sudskih presuda koje se prinudno izvršavaju, umanjivanjem odgovarajućih budžetskih sredstava budžetskih korisnika itd., a na kraju se kaže da je do sada, u prvih šest meseci ove godine, izvršeno 42.346 naloga prinudne naplate, u ukupnom iznosu od oko 30 miliona evra. O čemu se ovde radi? Radi se o tome što državni organi rade, i to, sudeći po ovim brojkama, masovno, protiv države. Kad ove brojke izračunate i uporedite sa brojem dana, dođete do zapanjujućih podataka. Mesečno, državni organi naprave 7.057 prekršaja, zbog kojih posle država plaća građanima odštetu. To je 236 prekršaja dnevno, 30 prekršaja na štetu države od strane državnih organa, 30 prekršaja na sat; na svaka dva minuta ove skupštinske rasprave, jedan državni službenik u Srbiji napravi neku nezakonitu radnju zbog koje posle država Srbija treba da plaća kazne iz budžeta, a, u stvari, to plaćaju građani Srbije. Pošto je pri kraju vreme, javiću se kasnije. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, pa narodni poslanik Janko Veselinović.
Pružiću vam priliku da i građani imaju malo bolji uvid u vaš protest, pa, s obzirom na to da je moj kolega Stefan Zankov trenutno u predizbornoj kampanji u Knjaževcu, evo, dozvolite meni da umesto njega obrazložim ovaj amandman, a odnosi se na garancije, odnosi se na javni dug. Želeo bih, pre svega, da kažem da je SNS nezadovoljan odnosom koji Vlada Srbije ima prema javnom dugu i time sa kojim se omalovažavanjem odnosi prema privatnom dugu. Privatni dug uopšte nije zanemarljiv. Ukupan javni dug je nekih 28 milijardi dolara. Tačno je da je, od toga, državni dug – nekih 8-9 milijardi, ali blizu 20 milijardi je privatan dug. Privatan dug utiče i na platni bilans, kroz tekuće transakcije. Isto tako, utiče i može bitno da utiče na makroekonomsku stabilnost, kroz devizne rezerve, na monetarni kurs i stabilnost, jer, pre svega, kupovinom deviza, privatnici iznose te devize i utiču na ponudu na domaćem tržištu. Mislim da imamo situaciju koja je jako loša, a to je da se najveći deo tog privatnog duga investira u proizvodnju za domaće tržište, pa, prema tome, imamo i onu dodatnu opasnost, opasnost od nezaposlenosti. Znači, loša privredna situacija, kakva je danas u Srbiji, i apresijacija dinara koju imamo može dodatno da utiče na makroekonomsku nestabilnost u Srbiji. Prema tome, SNS, Poslanička grupa Napred, Srbijo - Tomislava Nikolića smatra da Vlada treba da prestane s nepotrebnim zaduživanjem. Postavljaju se neka osnovna pitanja kada je reč o zaduživanju, a to je da li je profitna stopa, znači, da li je korist od ovih kredita, od ovih garancijakoje mislite da date od ovih dodatnih zaduživanja, veća od kamatnih stopa koje su predviđene ovim ugovorom, a pojavljuju se kod nas već dugo, jer je rizik pozajmljivanja, nažalost, danas u Srbiji manji nego rizik ulaganja. To je jedan od osnovnih razloga zbog čega su strane direktne investicije tako male u Srbiji, zbog čega se produbljuje ekonomska kriza u Srbiji. Onošto je, isto tako, važno kada je dug u pitanju, jeste da li je ovaj dug održiv. Moje kolege su već dosta toga rekle o deficitu platnog bilansa. Deficit platnog bilansa je poprilično veliki, on se uvećava iz godine u godinu, već sada prelazi nekih 20% bruto domaćeg proizvoda, a i sam predsednik Vlade, gospodin Cvetković, rekao je da u sledećoj godini, u 2009, ne očekuje privredni rast preko 4%. Znači, imaćemo manji bruto domaći proizvod, pa prema tome i mogućnost za finansiranje dugova se smanjuje. Mislim da je, s tim u vezi, krajnje vreme da se izađe i pred građane, naravno i pred nas poslanike, da se govori o tome šta smo dužni, u kom pogledu ćemo morati da vraćamo te dugove, jer ono čime se pravda Vlada, da je udeo duga u bruto domaćem proizvodu mali, da je ispod nekih 60%, stoji, ali je činjenica da je naš izvoz mali u odnosu na zaduženja i da su perspektive našeg izvoza i te kako male. Prema tome, svako zaduženje koje nema ozbiljnu ekonomsku računicu problematično je za državu, problematično je za ekonomiju Srbije i neće biti podržano od strane SNS-a. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarko, prilikom kreiranja rebalansa budžeta, Vlada Republike Srbije pokazala je posebnu odgovornost za socijalno ugrožene, odnosno za socijalno osetljive grupe. Posebno ću se osvrnuti, upravo, na ovaj član 3, poziciju pod rednim brojem 4, na šestoj strani, gde je preko Ministarstva za rad i socijalnu politiku izdvojeno 10 miliona evra, odnosno 830 miliona dinara za stambeno zbrinjavanje izbeglih i prognanih lica, za izgradnju 400 stanova za izbegla i prognana lica, odnosno za bivše izbeglice, pošto su mnogi od njih već dobili srpsko državljanstvo i žele da se integrišu u ovo društvo, kao i 100 stanova za druge socijalno ugrožene grupe. Ova pozicija rebalansa omogućava trajno rešavanje izbegličkih problema za ove porodice. Naravno, Srbija je i do sada izdvajala značajna sredstva za izbegla i prognana lica, za kolektivne centre, za zdravstvenu zaštitu itd. Međutim, ovde se radi o trajnim rešenjima, jer krov nad glavom je ono što žele sve socijalno ugrožene kategorije, naročito ova posebno ugrožena kategorija – izbegla i prognana lica. Novi zakon o socijalnom stanovanju, koji je ušao u skupštinsku proceduru, daće dodatni zamah u zbrinjavanju ove populacije. Ovakav pozitivan pristup Vlade prema izbeglicama, svakako, ima, odnosno treba da izazove pozitivan odnos kako nas u vladajućoj koaliciji, tako i opozicije, jer ko bi mogao da glasa protiv odredaba rebalansa budžeta koje daju krov nad glavom socijalno ugroženoj kategoriji lica. Drugi pozitivan efekat koji donosi ova pozicija o rebalansu je i činjenica da se, po prvi put, daje šansa urbanim izbeglicama, znači, izbeglicama koje žive u gradovima, među kojima su mnogi intelektualci i fakultetski obrazovani ljudi, koji su ne svojom voljom morali da napuste svoj dom. Po prvi put se daje njima mogućnost da reše svoje stambeno pitanje. Uz mere otkupa seoskih kuća za ljude koji žive na selu i koji žele da se bave poljoprivredom, ovo je kompletiranje mera u ovoj oblasti. Naravno, ove mere treba da prate i mere samozapošljavanja, zapošljavanja, pomoći u školovanju dece ovih lica i druge mere, da tako kažemo, pozitivne diskriminacije. Na ovaj način, Vlada Srbije i država Srbija daje primer BiH, a posebno Hrvatskoj, u potrebi, ovo posebno želim da naglasim, pune primene Sarajevske deklaracije iz januara 2005. godine. Da podsetimo, ova deklaracija je potpisana od strane vlada triju zemalja, BiH, Hrvatske i Republike Srbije i ona, u jednom delu, koji ću, dozvolićete mi, citirati, ''potvrđuje pravo izbeglica da se odluče između prava na siguran i dostojanstven povratak i pravo na lokalnu integraciju'', dakle, u zemlji izbeglištva, pa se obavezuju države na preduzimanje nužnih državnih i upravnih mera kako bi se omogućilo izbeglicama ostvarivanje njihovih pojedinačnih odluka, te da se pravedno reši izbegličko pitanje. Izuzetno uspešna spoljna politika Vlade Srbije i predsednika Srbije stvara dovoljno garancija da će, kroz međunarodne institucije i uz bilateralne kontakte, biti primenjene sve odredbe Sarajevske deklaracije, pre svega, one koje se odnose na dostojanstven povratak izbeglica u Republiku Hrvatsku i pristup oduzetim pravima. S druge strane, za lica koja su se odlučila za integraciju, ovaj rebalans je realna nada za rešavanje egzistencijalnih problema, znači, za dobijanje krova nad glavom. Naravno da će naša koalicija podržati ovaj socijalno odgovoran rebalans i ove pozicije koje se odnose na zbrinjavanje socijalno ugroženih kategorija ovih lica. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je još jedan u nizu amandmana koji Vlada nije prihvatila na Predlog izmena i dopuna Zakona o budžetu. Meni je interesantan jedan deo obrazloženja zašto Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Kaže – sredstvima kredita za koje će Republika Srbija izdati garanciju realizovaće se projekti čiji je cilj jačanje finansijskog sistema i održavanje makroekonomske stabilnosti, odnosno sveukupni razvoj Republike Srbije. Činjenica je da vlada globalna finansijska kriza i ministarka je u svom uvodnom izlaganju rekla da je to trenutno najveća opasnost i za Republiku Srbiju. Finansijska kriza se primakla već na obale Srbije. Videli ste šta se događa u Mađarskoj, kako je MMF morao da interveniše da bi spasao i Vladu Mađarske a i finansijski sistem u toj državi. Znači, više ne pričamo da je kriza u Kanadi i SAD-u, ili ne znam gde, već je došla na obale Srbije. Želim da postavim pitanje, šta radi Vlada Republike Srbije da spreči da posledice ove finansijske krize budu što manje? Ministarka je rekla da je Vlada poslednja linija odbrane. Mi želimo da znamo ko je u toj odbrani golman, ko je u half liniji, da ne bude na kraju, kada se pojave problemi, da imamo situaciju da se puca penal bez golmana. Dobro vam je poznato da u našoj zemlji funkcionišu na tzv. A listingu Beogradske berze četiri banke. Imamo situaciju od pre nekoliko dana da je jedna od te četiri banke dobila rešenje kojim se skida sa Beogradske berze. Podsetiću vas samo da je upravo ''Metals banka'', 22. avgusta 2008. godine, dobila rešenje izdato od Komisije za listing i kotaciju, kojom se stavlja na A listing, pravi market ove liste, da bi nepuna dva meseca nakon toga, znači, 28. oktobra, bila skinuta, na osnovu rešenja o privremenoj obustavi trgovanja akcijama izdavaoca iz ''Metals banke'' AD Novi Sad, iz razloga što izdavalac nije ispunjavao svoje obaveze u vezi s izveštavanjem i obaveštavanjem Berze u skladu sa zakonom, podzakonskim aktima, aktima Berze i ugovorom zaključenim sa Berzom. Mene interesuje, s obzirom na to da je više banaka u Srbiji sigurno deponent kod ''Metals banke'', da li ćemo ovih dana imati takvu situaciju, bez namere da širimo paniku, kako su proglasili pre nekoliko dana kada smo podneli Predlog zakona o osiguranju depozita? Znači, bez širenja panike, da li ćemo već sutra pročitati u novinama da je neka od banaka koje egzistiraju u Republici Srbiji propala? Da li možemo da dobijemo tu informaciju, jer je to veoma bitno i za građane i, naravno, za privredu Srbije? Danas sam imao priliku da pročitam, takođe, izjavu gospođe ministarke, koja je izjavila – situacija je pod kontrolom, pa podseća da Vlada i Narodna banka imaju plan da smanje negativno prelivanje svetske finansijske krize u Srbiju. Prema njenim rečima, pripremljen je set zakona, odnosno mera, koje će biti primenjene ukoliko to bude potrebno. Mislim da narodni poslanici, Narodna skupština, treba da dobiju još večeras od vas informaciju šta znači – ako bude potrebno, i koje će to biti mere, koji je to set zakona koji Narodna skupština treba da usvoji da bi se finansijska kriza što manje osetila u Srbiji?
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 3, amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Vjerica Radeta i Zoran Babić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospođo potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, koleginica Vjerica Radeta je podnela amandman u ime Poslaničke grupe SRS-a. Zamislite čuda, što bi ovi Englezi rekli, koincidencije, da je njen amandman istovetan sa nekim ko se lažno predstavlja kao poslanik, s izvesnim građaninom iz Vrnjačke Banje, a zove se Zoran Babić. Tek da vam kažem da je koleginica Radeta u Vrnjačkoj Banji. Uskoro treba da krene u selo Lipovar, jer se nalazi u kampanji srpskih radikala pred ponovljene lokalne izbore 9. novembra, a taj građanin Babić, takođe, živi u Vrnjačkoj Banji, ali se bavi prevarama, što zelenaštvom, što raznoraznim sumnjivim ugovorima, naravno, sve pod patronatom njegovog gurua Tomislava Nikolića i lokalnog tajkuna Predraga Mikića, zvanog ''Trgomen'', koji hoće, zato se i održavaju, ako niste znali, po slovu zakona, izbori u Vrnjačkoj Banji. Dakle, taj Nikolićev prijatelj i kum, pošto ga je ovaj naknadno i venčao, ne ovaj Nikolića, jer je Nikolić odavno u tim pričama, i u nekim drugim, gleda me gospođa Kolundžija, ali to je stvarno informacija sa lica mesta, jer sam dva dana provela u Banji a i to znam već nekoliko meseci unazad, zbog činjenice da je želja Nikolića i njegovog kompanjona, lokalnog tajkuna Mikića, da ovaj postane gazda Vrnjačke Banje. Zašto su tamo održani izbori, to ću nekako da povežem, ali zaista će biti, videćete, gospođo ministre, suvislo i s argumentima za ovu dužničku krizu u kojoj se Srbija nalazi. Građani žive na zaista visokom stepenu zaduženosti – 450 evra, to su informacije koje sam dobila, odnosno saopštio ih je predsednik Udruženja banaka, Veroljub Dugalić, pre tri meseca. Dakle, prosečna zaduženost svakog građanina Srbije je 900 evra po glavi stanovnika, što znači da je danas, a daj Bože da ih bude sve više, svako dete u Srbiji koje se rodi zaduženo sa 1.000 evra, pa neka razmišlja kako će i kakva će mu sudbina u ovoj državi biti. Dok su građani tako prezaduženi, dok jedva žive, u Vrnjačkoj Banji ljudi nemaju posla, tamo su najskandaloznije privatizacije izvršene, poput one ''Autoprevoza'' Vrnjačka banja, sećate se svi, a to zna i kolega Novaković, trenutno nije tu, pošto je bio predsednik Odbora za privatizaciju, i godinama smo se bavili tim problemom, za to vreme, nekima lepo ide. Što bi naš narod rekao – ima se, može se. Inače, to, takođe, dobro znate svi vi narodni poslanici, poznajete svaku tačku na mapi Srbije, planina Gledić, odnosno podnožje Gledića, Bajčetina, toliko pominjana u vezi s ovom Nikolićevom vilom od 600.000 evra, toliko je blizu Vrnjačke Banje da se ovaj samo spusti, i to radi redovno unazad nekoliko godina, niz onaj put od svoje vile koju je tajkunskim parama napravio, pa krene preko sela Čukojevac i Stubal i skrati put do Vrnjačke Banje, i lepo mu je, odnosno do Ratine, gde ga kompanjon čeka; sjaj, elegancija, vozni parkovi, ne samo za Mikića i njegovu ženu, nego i za Nikolića i za ostale članove porodice. Sada to građani Vrnjačke Banje znaju. Pitaju se, a zašto mi imamo nekoliko meseci posle održanih parlamentarnih i lokalnih izbora ponovljene izbore, pa nama je izbora preko glave?! Zato što je 14. jula održana sednica, u onom poslednjem roku, u onom danu "D", kada je bila pat pozicija, ni tamo, ni ovamo, što bi se reklo. Evo, zbog čega. Naime, kada se malo bolje sve to pogleda i napravi jedna razumna rekonstrukcija, jer su se na ovom republičkom nivou umešali Manter, Vordsvort, Tadić, MI6 agenti i tako dalje, koji su radili sistematski sa Nikolićem i Vučićem na ovom projektu, na lokalnom nivou je bio zadužen Mikić. On je rekao, hajde vi sad, lepo, srpski radikali, koji su to tada bili, a u stvari nikada i nisu, jer ih tamo preziru ovi Vojini radikali, građani, jer ne smeju da pomole glavu na ulicu, hajde vi sada, lepo, kažite rukovodstvu stranke, a to je ovaj Nikolić, koji, kao, ništa nije znao šta se radi, da naši potencijalni koalicioni partneri, tj. DSS i SPS, traže da se za 300% povećaju komunalne takse. To je neprihvatljivo i to je nemoguće. Ne može da se opstane, da se živi. Kako će jadan Mikić da živi i da stiče još nekoliko miliona evra ako se takse povećaju za 300%? Ali, to je sve bilo laž, znaju ljudi iz DSS-a i SPS-a, ne za obične građane, ne za ove o kojima je kolega malopre pričao, za građane bez krova nad glavom, za izbeglice koje hoće da prave sebi mesto stanovanja, nego baš za takve tajkune kao što su Mikić ''Trgomen'', Nikolić i ostala bratija, koja se ovih dana vitla po Vrnjačkoj Banji. Kako da se ljudi ne zamisle nad tom činjenicom, em država ovoliko prezadužena, 30 milijardi ukupnog duga je naša zaduženost. Spoljnotrgovinski deficit je, evo, malopre me je podsetio kolega Milenković, iako je on profesor muzikolog, ali prati oblast ekonomije, kao svaki odgovoran poslanik, 13 milijardi dolara do kraja godine, dvocifrena cifra za stopu inflacije, ovoliko građani zaduženi, nema posla. U Vrnjačkoj Banji, pazite, tendenciozno pričam o tome jer dolazim sa lica mesta i tretiram jedan problem, jer tamo će biti održani izbori za sedam dana, isto su ljudi zaduženi sa po 500 evra, odnosno 900 po glavi stanovnika. Neko će da kaže da je prihod Banje 400 evra zato što je to razvijena i turistička opština, a, u stvari, tamo ljudi izuzetno teško žive. Da nema ovih sada izbora, koje su indukovali tendenciozno Nikolić i ovaj tajkun Mikić, da je zaista primenjena ta taksa, ali samo za takve tajkune i za one koji hoće da grade i da prave, ovaj je, uzgred budi rečeno, započeo silne projekte na raznim lokacijama, da je to bilo za njih, a za građane – koliko mogu da doprinesu punjenju opštinske kase, bilo bi za sve i opština bi, uz ovaj celokupan porez na imovinu, uz turističku taksu, imala dobar budžet, koji bi se dobro punio. Mogao bi da se napravi i solidan agrarni budžet, jer Vrnjačka Banja nije samo ona promenada i ona mesta koja se nalaze u hotelskim kompleksima, to su i sela poput Novog Sela, gde ćemo sutra uveče, u 19 časova, da imamo tribinu, i Lipove, u koju Vjerica danas ide, ali to njima nije odgovaralo. Sada se ljudi pitaju, dokle je došla država Srbija? U šest meseci imaju ponovo izbore, da se izjašnjavaju i da biraju između čega? Između DS-a i ove odmetničke grupacije Nikolića, Mikića i Babića, tih lokalnih prevaranata, a, s druge strane, ljudi koji nisu to želeli i rekli su – mi hoćemo da ova kraljica turizma Srbije, ne samo banjskog, nego zaista biser u našoj turističkoj ponudi, bude prihvatljiva, apsolutno, za sve, da ovde dođu normalni ljudi, da investiraju, da se radi, da se gradi, a ne da pojedinci stiču ogromna bogatstva. Kako ćemo da dođemo do ovih međunarodnih standarda održivosti makroekonomske politike u jednoj zemlji, koji uzimaju za prosek 5% učešća u deficitu bilansa robe i usluga, kada je on kod nas veći i kada je to alarm i za vas i za sve ekonomiste u ovoj zemlji koji se bave tom problematikom? Kako ćemo da uverimo građane Srbije, bez toga da dižemo veliku paniku, i penzionere, koji su prevareni, da će njima biti bolje, kada je juče Boris Tadić, verujem da ga niste savetovali da to kaže, jer vi ne biste izgovorili takvu glupost, rekao – eto, u kampanji (u ovoj u kojoj su svi varali, kao i ovi banjski tajkuni, kandidati i svi funkcioneri iz liste Za evropsku Srbiju), nije mogao da se predvidi ovakav tok na svetskoj finansijskoj berzi, pa je to razlog zbog kojeg danas penzioneri moraju da trpe, a mi da dobijemo packe od Svetske banke, koja kaže – Srbija je visoko zadužena zemlja?! Razlika je 272, ili 275%, odnosno toliki je spoljnotrgovinski deficit između onoga što izvezemo, odnosno uvezemo. A šta mi to proizvodimo za izvoz, a mogli bismo i u tom kraju o kome govorim, i u kraju gospodina Srboljuba Živanovića. Pratim kako neozbiljno ljudi reaguju na sve to što on priča. Čovek je, je li tako, Srbo, ili ste za koji dan doktor tehnoloških nauka, a i ugledan domaćin sela Jelenče kod Šapca? On svakoga dana u 4 sata ustane i vodi računa o svom domaćinstvu i o svom stočnom fondu, a država mu nije pomogla, kao što nije ni milionima seljaka u ovoj zemlji, pa onda sve to završi, pa se bavi naučnim radom, pa dođe u Narodnu skupštinu da otvoreno i iz srca, kao pošten čovek, priča i da svakome, naravno, on to i može, u lice da kaže da je lopov. Tako rade ozbiljni i odgovorni ljudi, a naša država je dovedena u situaciju da je vode neodgovorni, jer da ste radili drugačije i da nismo išli u ovako progresivna zaduživanja, mi ne bismo morali da se danas nalazimo u, zaista, ponižavajućoj situaciji, da tražimo, i to na mizeran način, otpis pojedinih naših dugova. A, ovo je sve lepo, gospođo Dragutinović, što u ovom odeljku, za koji gospođa Radeta traži da se briše, članu 3, odeljku B, postoji.Međutim, u stvarnosti, znam da vi u ova tri meseca niste u mogućnosti da pratite realizaciju mnogih projekata, ali ako bismo krenuli s tom pričom, daleko bi nas odvela. Stavku po stavku, oko regionalnog razvoja Bora, o tome sam pričala pre mesec dana, zaista, mnogo, o energetskoj efikasnosti u Srbiji. Objasnite mi, molim vas, zašto smo ratifikovali, odnosno vi, pre par dana, 300 miliona evra kod ove nemačke banke, za rekonstrukciju naših termoelektrana, kada građani, u računu za struju koji im dolazi, u zavisnosti od toga kolika je angažovana snaga, već plaćaju od 156 do 192 dinara za rekonstrukciju elektroenergetskog postrojenja u našoj zemlji? Šta, dva puta treba da ih pljačkamo? Zašto mi nemamo izveštaj, govorio je o tome kolega Krasić, kao i mnogi poslanici, odnosno završni račun budžeta od 2001. godine do današnjeg dana? Najlakše je bilo da kažemo da nemamo državnu revizorsku instituciju. Ova Džinićka, koja je radila taj posao, odnosno koju je Dinkić ovlastio, slala je dopise svakoj jedinici lokalne samouprave i rekla – ne morate eksternog revizora da angažujete, kao i u Kragujevcu, naravno, šta će Stevanoviću eksterni revizor kada je najbolje da se lovi u mutnom, ali zato su radikali, tamo gde su bili na vlasti, tražili i ovlašćene revizorske kuće angažovali. Moram da istaknem primer kolege Saše Valjarevića, gradonačelnika Požarevca, srpskog radikala, koji je u prošlom sazivu bio narodni poslanik i direktor najuspešnijeg komunalnog preduzeća i dobio je nagradu za to, u 2006. i 2007. godini. Angažovao je revizorsku kuću, izvolite, dođite da vidite šta se radi, kako se radi. Mnogo bismo mogli da pričamo o ovome. Kolega, moram da vam kažem da tzv. sarajevski sporazum nije implementiran na način na koji vi to govorite u šumadijskim selima. Reći ću vam za ustanički Orašac. Bilo je pokušaja od više prognanika iz Republike Srpske Krajine da, kako vi rekoste, uz intervenciju države, dobiju povoljne kredite i da se nastane u nekom seoskom domaćinstvu i kući. Uspela je samo jedna porodica i morala sam, kao potpredsednik Skupštine, da zovem, zato što je u pitanju porodica sa dvoje male dece i zato što je već isticao svaki rok kada čovek treba da da kaparu za tako nešto. Prevara je mnogo. Ovo što se u institucionalnom smislu dešava i kako su građani varani ovoliko godina, nas ne čudi, s obzirom na to ko vas je doveo na vlast, pod čijim ste patronatom, ko upravlja makroekonomskom politikom, ali ja moram da upozorim građane da se i drugi prevaranti šetaju Srbijom. Evo, ja sam uočila jednog, odnosno čula sam, mada smo se mimoišli juče, prekjuče, da se šeta po gradovima Srbije. Pazite, u pitanju je opasan čovek. On je zamenik predsednika nekakve stranke, ime mu je Aleksandar Vučić i čovek je koji se bavi raznim vrstama prevara. Može da vam traži pare i da kaže – to mi treba za to, može s vama da ugovori neki aranžman, da li su u pitanju mediji, da li je u pitanju neka kombinacija za neki posao, a onda će fakture da stižu na račun SRS-a, od 400 hiljada evra, pa nadalje. U tom slučaju, pošto se kreće i po Vrnjačkoj Banji, Rumi, morala bi da reaguje policija, a s obzirom na to kako se lažno predstavlja i kako tugaljivo govori, u nameri da obmane građane Srbije, moglo bi, ako ga ima negde, proverila sam u Banji, nema, a možda u Rumi ima, da interveniše i lokalno amatersko pozorište. Hvala vam puno, a što se tiče ovolike zaduženosti građana i svega onoga što nas čeka u našoj nesigurnoj budućnosti, govoriće i druge kolege srpski radikali, povodom amandmana koji slede.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana?
Hvala, predsedavajuća. Ovaj amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada ga je odbila, jer je rekla da obrazloženje koje je dato uz ovaj amandman, da je neophodno prestati sa daljim zaduživanjem, s obzirom na to da nisu poznati uslovi pod kojima se zadužuju budžetski korisnici, nije prihvatljivo, jer aranžmani sa pojedinim institucijama sa kojima treba sklopiti ove kreditne linije nisu do kraja poznati. S jedne strane bi se to obrazloženje moglo prihvatiti, jer to načelno može biti tačno, a, s druge strane, ne možemo dati nekoliko primedaba na rad Vlade i, uopšte, na način na koji se ovaj rebalans podneo, koje, na kraju krajeva, uskaču u trbuh onome što je od strane Vlade, kada je reč o obrazloženju zbog čega se ne prihvata ovaj amandman, dato. Prvo, kada se pogledaju ovi razdeli, s kim i po kom osnovu treba sklopiti projekte zajmove u iznosu, kako se ovde kaže, od 67 milijardi 367 miliona i 872 hiljade dinara, onda vidimo da su, uglavnom, ove budžetske stavke navedene krajnje paušalno. Ne postoji nikakav detalj oko svega toga, niti se ovde može govoriti, niti je ikada bilo reči za ovom skupštinskom govornicom, kada je reč o pojedinim ovim stavkama, zbog čega su tu upravo ti iznosi. Zašto je to bitno? To je bitno upravo zbog ovoga što kada god vučete neke zajmove, ili povlačite neke kreditne linije, ili pravite kreditne projekte, kao što su ovi, morate voditi računa u kakvim okolnostima se to radi. Dakle, mi ovde nemamo sliku budžeta, nego rebalansa budžeta, koji se pravi sada, u novembru, do kraja ove godine, a suočićemo se sa budžetom za 2009. godinu. Moje pitanje je vrlo prosto, da li ovaj iznos od 67 milijardi 367 miliona i 872 hiljade dinara, da li je Vlada do tog iznosa došla juče, prekjuče ili pre sedam-osam dana? Ili je do tog iznosa došla ranije? To je jako važno, jer vidimo da je Vlada reagovala na elemente svetske finansijske krize, koja je, očigledno, zahvatila našu državu tek u proteklih nekoliko dana. Da li su ovi iznosi koji su dati u rebalansu u korespondenciji, da li korespondiraju s onim izazovima o kojima mi ovde pričamo, ili ćemo na ovaj način srljati u unapred utvrđene iznose, u zajmove za kredite koji su sada, ili će biti u narednom periodu, skuplji nego ikada? Ne kažem, neću da tvrdim, svako ima pravo da obrazloži svoj amandman i da govori o njemu na način kako on hoće, ali ovaj amandman me je povukao da o njemu pričam iz ovih razloga. Da li je moguće da je ovaj iznos koji je nama dat, realno, onaj iznos koji država Srbija može da izdrži u periodu za koji se planira ovaj rebalans budžeta? Ne verujem u to. Ne verujem vam iz razloga, vi ste sada govorili, evo i Šami je, pre neki dan, o tome da se banke mogu štititi povećanjem kamatnih stopa, zar ne. To će, s jedne strane, biti u redu, a sa druge strane ćemo biti suočeni s onim sa čime već jesmo, s padom cena nekretnina na domaćem tržištu, i onda će se stvoriti jedan cirkus seriozus od koga nećemo moći da pobegnemo. S druge strane, danas ovde imam izveštaj o akcijama s najvećim dnevnim promenama za preduzeća u Srbiji. To je datum 30.10.2008. godine, gde vidimo najmanje sedam banaka koje beleže drastičan pad u ovoj situaciji. Prema tome, u tim okolnostima, kako možemo da vam verujemo da su iznosi koje ste ovde naveli ispravni i kako možemo da vam verujemo da je ovo zaduživanje, koje ste ovde predvideli, zaduživanje koje je bezbedno za budžet Republike Srbije i bezbedno za građane Srbije, bezbedno čak i za ove projekte koje ste ovde naveli? Za razliku od koleginice koja je maločas govorila, uopšte neću da ulazim u pitanje opravdanosti tih projekata, nego ću krajnje benevolentno da pođem od toga da su oni, svi odreda, kako su ovde navedeni, neophodni. U tom smislu, mislim da je bilo mnogo pametnije da Vlada Republike Srbije u ovom međuperiodu izađe sama, a nije izašla, s amandmanom na ove iznose, da kaže kako se oni odnose prema aktuelnoj situaciji, prema porastu kamatnih stopa, prema ukupnoj ceni kredita koja se da očekivati, jer se ovde ovi krediti ne vuku od domaćih banaka, koje su, nažalost, počele da doživljavaju ovo što na ovom papiru piše, nego se ovi krediti vuku iz inostranstva, sve po stavkama kako su ovde navedene. Dakle, da se odmah razumemo, mi nismo protiv kredita, jer krediti ovoj zemlji mogu pomoći za razvoj, kako je ovde predviđeno, ali smo protiv toga da se krajnje paušalno tome prilazi i da mi nijednog trenutka više nismo sigurni u to da li ova vlada ijednog trenutka misli da radi ozbiljno. Imali ste obećanje da će se penzije podići do nivoa od 70% do kraja ove godine, tj. do 1. januara 2009. godine. Vidimo da se to odlaže za 2010, odnosno nikad, pošto je Boris Tadić rekao juče da je to nešto što je sasvim nerealno. Zašto ste to uradili? Stvar je vrlo prosta. Morao je da se smisli neki razlog zbog čega se ne bi napravila jedna politička konstelacija u Srbiji, da bi se za nečiji tuđi interes, pre svega, zbog secesije dela teritorije, napravila jedna druga politička konstelacija, jedna izmišljotina od nekog obećanja, jer u Srbiji je ''obećanje ludom radovanje'' za sve živo, što se kaže. Kada smo suočeni s nemogućnošću da se to sprovede, što smo mi od starta znali, nego samo nesrećni ljudi koji u to veruju nisu bili u prilici to da znaju, jedan dobar deo ljudi u Srbiji, onda smo suočeni s tim da se to obećanje ne može ispuniti. Ista stvar je i kada je reč o besplatnim akcijama u javnim preduzećima i svemu ostalom što je ova vlada obećala. U odnosu na to, postavlja se vrlo logično pitanje. Ne znam da li treba ili ne treba prihvatiti amandman Vjerice Radete. Možda je brisanje ovog dela pod B drastična mera kada je reč o reakciji na Predlog ovog rebalansa budžeta, ali ovo što je ovde predloženo ne uliva ni minimum poverenja. To je samo jedan od onih razloga zbog čega DSS ne želi da glasa za ovaj rebalans budžeta, niti da ima s tim ikakve veze, a vi ćete s tim imati veze i ponosićete se svojim malim nestašlucima koje pravite kada je reč o neorganizovanom vođenju državne i ekonomske politike, pre svega, kada bude došao dan da se to naplati, a to će od vas naplatiti građani Srbije tako što će dati poverenje onima koji su u stanju da vode odgovornu ekonomsku politiku države, odgovornu državnu politiku, a vi ćete, naravno, svoj ceh platiti onako kako dolikuje.
Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, verovatno bih mogao nekoliko članova da navedem, ali mislim da nema potrebe. Dovoljno je da samo kažem čl. 225. i 226. Poslovnika. O čemu se radi? Naravno, dobro je da Narodna skupština radi, dobro je da se razmatraju tačke koje su na dnevnom redu. Važna tačka jeste i rebalans budžeta Republike Srbije za 2008. godinu, bez obzira na protivljenje, bez obzira na primedbe itd. Međutim, stičem utisak da nas možda neko zloupotrebljava, nas prisutne u Narodnoj skupštini. Izvan ove skupštine, preko puta, u zgradi Predsedništva, dešavaju se neke stvari koje su stvarno vrlo teške i bolne za sve građane Republike Srbije. O tome najbolje govori današnja agencijska vest "Bete", koja kaže: "Zvaničnici Evropske unije, Euleks, pod okriljem UN, na celom Kosovu". Naravno, u ovom tekstu se pominje Boris Tadić, Havijer Solana, Kristina Galjak itd. Mi odavno pričamo da nema ovde na dnevnom redu ni rezolucije, ni deklaracije, ni odluke koja se tiče Narodne skupštine, a onaj Bogdanović, vajni ministar, više se ne zna ni čiji ministar, da li u Vladi Republike Srbije ili u onoj tamo gde je prvi put bio ministar, priča nam kako su oni u teškoj svađi sa EU povodom Euleksa, da ne prihvataju Euleks, a ovde imamo potvrdu da su oni već, maltene, postigli dogovor. Ne znam kako predstavnik Vlade može dalje da zastupa rebalans budžeta, imajući u vidu ove nove činjenice i nove okolnosti. Neko, verovatno, ovde tera Narodnu skupštinu da priča o važnim stvarima, a da se još važnije stvari završavaju u apsolutnoj tišini, u mraku, po sistemu: realna politika; otprilike – pala je kometa, šta da radimo, krater je toliko i toliko, možemo samo da konstatujemo koliki je krater. Mislim da Narodna skupština mora i preventivno da deluje na "Cvetka", da ovakve stvari nisu dobre za Republiku Srbiju, a sada nam je apsolutno jasno zašto se ide u ovaj kontrolisani haos. Od strane Amerikanaca, Engleza, napravljena je ova grupa koja treba da smeta SRS-u, kao, mi ne možemo da alarmiramo. Ma, sve mi alarmiramo, sve mi žigošemo. Sada nam je potpuno jasno zašto vi izbegavate ovu diskusiju. Tražim obaveštenje da li je ova agencijska vest tačna. Naravno, vi ne možete da mi odgovorite, ali možete da tražite od Nikite Rakića, šefa kabineta predsednika Republike, ili od direktora BIA, a možete i Vučića i Nikolića ...
Tri minuta i 30 sekundi.
Izvinite, molim vas.
Za tačnost naslova agencijske vesti da će misija Euleks biti na Kosovu i Metohiji samo pod okriljem UN-a, možemo se obratiti samo agenciji "Beta". Narodni poslanik Milan Avramović dobacuje da je to moje lično mišljenje. Narodni poslanik Zoran Krasić izašao je pozvavši se na članove 225. i 226, a uvidom u stenogram možete da pročitate da je citirao naslov "Misija Euleks pod okriljem UN". Jedino sam izgovorila skraćenicu Ujedinjene nacije u punom značenju, tako da vas molim, em da ne zloupotrebljavamo Poslovnik, em da ne dobacujemo s mesta, da ne bismo izlazili iz prećutnog dogovora o upotrebi i zloupotrebi Poslovnika pri ometanju govornika, ometanju predsedavajućeg Narodne skupštine i kršenju ugleda Narodne skupštine tokom sednice.
Gospođo Čomić, bio sam izuzetno precizan. Uopšte nisam tražio da mi odgovori Agencija ''Beta'', niti Tanjug, niti deo Vlade zadužen za odnose sa javnošću. Zamolio sam vas, posle onog uvoda, i naveo sam razloge zašto sumnjam da se radi o nekoj prevari, podvali, inače, najgorem što može nama da se desi, da mi obaveštenje i objašnjenje, koje ta dva člana Poslovnika propisuju, daju, pre svega, Boris Tadić, njegov šef kabineta, direktor BIA-e ili neko drugi, ne mogu sada sve da znam. U svakom slučaju, obratio sam se onako kako ta dva člana nalažu, državnom organu. ''Beta'' nije državni organ, mada postoje problemi oko finansiranja nekih agencija itd. Nemojte vi mene da upućujete na privatne ''Beta'', erefi, agencije itd. Želim od moje države, od vlasti u Republici Srbiji da me ona obavesti. Nije to samo moja potreba ili moja želja. Veliki broj poslanika s ove desne strane traži objašnjenje i obrazloženje zašto se ove stvari rade mimo svih postojećih odluka Narodne skupštine i ja sam vas lepo obavestio da vidim da postoji neka podvala. Nećemo da to bude na dnevnom redu, to je vlast, ova leva strana, blokirala. Blokirali su raspravu u Narodnoj skupštini. To im uopšte ne smeta da budu u kontaktu sa Havijerom Solanom. Gospodo, to je onaj što je pritisnuo dugme, potpisao i ljudi su stradali u Srbiji. On je ubio te ljude. Po komisiji koja je ispitivala NATO kampanju, specijalna komisija koja je formirana u Tužilaštvu Haškog tribunala, kolateralna šteta – to je zločin protiv mira. U Statutu Haškog tribunala ne postoje zločini protiv mira, postoje ratni zločini, kršenje zakona, običaja rata, zločini protiv čovečnosti. Znači, neka vrsta krivice je dokazana. Vi ste povlačili tužbe, vi ste povlačili krivične prijave, da bi Solana i svi drugi mogli da normalno borave ovde, da ne budu nepoželjne osobe. Oni nastavljaju svoj krvavi pir prema Srbiji. Svi to vide, jedino predsednik Republike ide sa nekim alternativama – ako bude pod okriljem, ako ne bude pod okriljem, ako smo saglasni, ako nismo saglasni. Dajte Predlog rezolucije, dajte Predlog odluke koji smo predložili ovde da njega obavežemo i sve druge državne funkcionere da nas ne samo ne brukaju, nego da nam ne uništavaju vitalne interese. Molim vas, nemojte da tumačite ono što sam rekao, vrlo precizno sam rekao ko treba da da objašnjenje i obaveštenje.
Narodni poslaniče, tražili ste i dobili reč dva puta. Prvi put, uvidom u stenogram, možete videti, rekli ste da tražite obaveštenje o tome da li je tačno ono što ste citirali kao novinsku vest agencije ''Beta''. Sve što mogu da vam kažem je da možemo da pitamo Agenciju ''Beta'' o tačnosti vesti. U drugom javljanju o povredi Poslovnika i upotrebom čl. 225. i 226... Narodni poslanik Milan Avramović dobacuje iz klupe i ometa predsedavajućeg pri vođenju sednice. Izričem vam prvu opomenu. Dakle, u drugom javljanju, tražili ste obaveštenje o toku vrlo ozbiljnih pregovora koji se u Vladi, u Ministarstvu inostranih poslova i, naravno, u okviru nadležnosti predsednika Republike, vode. Pošto je već bilo takvih zahteva za obaveštenjem, molim službu da stenogram ovog drugog javljanja narodnog poslanika Zorana Krasića uputi Ministarstvu za Kosovo i Metohiju, jer je to adresa na kojoj morate da dobijete odgovarajuće informacije koje su vam potrebne za rad. Reč, po Poslovniku, na osnovu povrede Poslovnika, ima narodna poslanica Elena Božić-Talijan i dobija je na osnovu člana 100. stav 1.
Članovi 225. i 226. Dame i gospodo narodni poslanici, pitanje se odnosi na istu informaciju – da li je državna politika prema Kosovu i Metohiji promenjena? Pitanje je upućeno i Borisu Tadiću i nadležnom ministru u Vladi. Takođe, da li predsednik Republike krši svoja ovlašćenja i protivustavno se ponaša zato što se bavi spoljnom politikom, a što nije u njegovoj nadležnosti? Podsetila bih vas da to što ''Beta'' prenosi, nezvaničnim delom informacije se neću baviti, ali Kristina Galjak, predstavnica za štampu visokog predstavnika Havijera Solane, ponovila je ono što se već toliko puta ponovilo, a što su i zvaničnici Vlade izneli. Dakle, da se obavljaju razgovori između Solane i Ban Ki Muna i srpskog predsednika Tadića o predlogu od šest tačaka koje je Ban Ki Mun u julu uputio srpskom predsedniku Tadiću. Dakle, podsetiću na ono što je Tadić zamerio generalnom sekretaru UN-a na sednici Generalne skupštine 21. 6. 2008. godine. Tada je rekao – UN ne može, niti sme da ode sa Kosova. Takođe je rekao da sve dok se ne završi proces određivanja budućeg statusa Kosova koji je predviđen Rezolucijom 1244, međunarodna zajednica, predvođena UN-om, mora da zadrži svoju centralnu ulogu u očuvanju mira i stabilnosti na Kosovu i Metohiji, kao i da misija UN-a nije završena. Drugim rečima, ona nije ispunila svoj mandat. U takvim okolnostima, UN niti može, niti sme da ode sa Kosova. Predsednik Srbije polemisao je i sa drugom Banovom tezom – da je kosovski ustav tako koncipiran da nastoji da UNMIK-u, kao privremenoj civilnoj upravi, oduzme efektivna ovlašćenja. Sve što sada radi je u suprotnosti s ovim što je izjavio. Očigledno je da se, putem dogovora o ovih šest tačaka, ide postupno ka dogovoru koji će oni nazvati neophodnom saradnjom i dogovorom o tzv. praktičnim stvarima, koji vode ka priznanju nezavisnosti Kosova. Dakle, ovde su mnogi poslanici opozicije tražili da se hitno održi rasprava o ovom pitanju. Vi to ne dozvoljavate. Još jednom, SRS ponovo upućuje zahtev da se hitno zakaže sednica na kojoj će se razgovarati o ovim pitanjima. Hvala.
Molim službu da stenogram izlaganja narodne poslanice uputi Ministarstvu za Kosovo i Metohiju. Narodni poslanik Milan Avramović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, znam da se najmanje raduju poslanici SRS-a kada vi sednete da predsedavate za tim stolom. Ono što je veoma važno, da bi vas neko ometao dok govorite, vi morate da izađete za ovu govornicu da govorite, pa da kažete – neko je ometao govornika. U slučaju kada vi predsedavate, znate da se pozivamo svi na čl. 225. i 226. U ovom slučaju, član 226. moram da citiram, radi javnosti, a ne radi vas, znam da dobro poznajete Poslovnik – Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama o pitanjima iz okvira prava i dužnosti svih funkcionera i nadležnosti organa na čijem čelu se nalaze, a koji su mu potrebni za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Samo sam dobacio s mesta da ste dali odgovor koji je vaše lično mišljenje, a ne u skladu sa Poslovnikom. Kada se postavi pitanje, traži se odgovor od nadležnih organa ili od nadležnog ministarstva. Sami sebe ste demantovali drugim izlaskom gospodina Krasića, kada ste rekli – molim da se uvidom u stenogram utvrdi i da se tada dostavi odgovor narodnom poslaniku. Onda sam ponovo dobacio i rekao – da li vidite da sam bio u pravu i da je to bilo vaše lično mišljenje, a da je gospodin Krasić morao da izlazi dva puta za ovu govornicu, tačnije, drugi put da vam pojasni da nije tražio pitanje od Agencije ''Beta''. Ako mislite da, zbog toga što vi niste u pravu, nama izričete opomene, mi nemamo oko toga nikakvu dilemu. Vaše pravo predsedavajućeg možete da zloupotrebljavate, nije ništa sporno, ali je važno da građani Srbije to vide, a pogotovo kada je u pitanju tema Kosovo i Metohija. Znate, niste mogli opomenu da izričete kada je bila tema manje važnosti, nego kada je veće važnosti, pogotovu kada demantujete sami sebe. Zato vas molim da ne zloupotrebljavate položaj koji imate, da budete što manje na tom mestu i da ne izričete opomene zbog vaših grešaka. Hvala.
Narodni poslaniče, uvidom u stenogram vašeg izlaganja, može se videti da ste dva puta rekli – dobacivao sam s mesta. To je osnov za izricanje opomene, bez obzira na prethodne razloge. To znamo svi mi koji čitamo članove Poslovnika o obavezi ponašanja na sednici Narodne skupštine. Uvidom u stenogram izlaganja narodnog poslanika Zorana Krasića, pri prvom i drugom javljanju, videćete da je njegovo izlaganje različito po sadržaju, odgovorila sam... Narodni poslanik Milan Avramović dobacuje s mesta treći put, izričem vam drugu opomenu. Narodni poslanik Zoran Krasić je u drugom javljanju, u promenjenom sadržaju, obavezao predsedavajuću da stenogram njegovog izlaganja uputi nadležnom organu, tj. Ministarstvu za KiM. Nisam povredila nijedan član Poslovnika Narodne skupštine pri ovom delu toka sednice. Za raspravu u pojedinostima javio se narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite. Poslanička grupa DSS-a ima na raspolaganju sedam minuta i 30 sekundi.
Poštovana predsedavajuća, amandman koji je sada na dnevnom redu, kojim poslanik Zoran Babić predlaže da se u članu 3. deo pod B. izbriše, odnosno da se preispita dalje zaduživanje zemlje, nešto je o čemu sam govorio pre neki dan, smatrajući da je veliki deficit koji se javlja u budžetu, odnosno u predloženom rebalansu budžeta, a za koji ste vi predvideli, odnosno predlagač, Vlada i Ministarstvo finansija, da se popunjava zaduživanjem u inostranstvu, umnogome sličan onome o čemu sam razmišljao i govorio, naime, da je stanje u budžetu Srbije i trenutno dešavanje u privredi Srbije nešto što teško može da ima opravdanje za dalje zaduživanje zemlje. Sam podatak da je trenutna zaduženost zemlje negde oko 20 milijardi evra, a da će za dve godine da poraste na čitavih 30 milijardi evra, govori dovoljno o tome da ćemo morati po tom osnovu narednih godina da izdvajamo mnogo više i za kamate i za glavnice za otplatu tih dugova, a da pri tom imamo potpuno suprotnu situaciju u privrednim kretanjima zemlje, u rastu društvenog bruto proizvoda, u onome što treba da stvori taj novi prihod, kako bi država imala čime da vraća te dugove i da održi finansijsku makroekonomsku i svaku drugu stabilnost u zemlji. Rebalans koji predviđa ovoliki deficit u budžetu, svakako, ne može da se nazove održivim, i to ministarka finansija sigurno jako dobro zna. Verujem da se ni ona lično ne slaže s ovakvim načinom prevelike javne potrošnje, a ta javna potrošnja se, nažalost, ne smanjuje ovim predlogom rebalansa budžeta, već se dodatno uvećava. Neke činjenice koje moram da iznesem da bi se stekla prava slika o tome u kakvim okolnostima se donosi ovaj rebalans budžeta, jesu sledeći. Pored pomenutog povećanja javne potrošnje sa 40 na 45 milijardi dinara, zbog, naravno, predizbornih obećanja, tu je i povećanje troškova i izdataka za nova zapošljavanja u državnoj administraciji. Podsetiću vas da je pre šest ili sedam godina državna administracija Srbije brojala negde oko sedam hiljada zaposlenih. Danas prevazilazi 27-28 hiljada i dodatno je uvećana za nekih 300 ljudi u ova tri meseca od kako je formirana Vlada. To se jasno može videti i po strukturi rashoda u prvom delu rebalansa budžeta, gde se govori o izdacima za zaposlene i za kabinete potpredsednika Vlade za privredni razvoj, za evropske integracije itd., gde se bezmalo dva miliona evra izdvaja samo za te namene. Prevelika su izdvajanja i za troškove putovanja, usluge po ugovoru, gde se, i kod potpredsednika Vlade, i kod raznih ministarstava, te sume kreću od pet, pa i do 20 miliona dinara, kako je predviđeno kod prvog potpredsednika Vlade, odnosno kod kabineta potpredsednika Vlade za evropske integracije, pa čak i do milijardu i 600 fantastičnih miliona kod Ministarstva odbrane. Zaista mi nije jasno gde će Ministarstvo odbrane, ministar i njegovi saradnici putovati za čitavih 20 miliona evra. Činjenice još koje moram da pomenem, a koje su povezane s ovim rebalansom budžeta, jesu i te da se povlače strani investitori. Prema rečima guvernera Jelašića, evidentno je da se mnogi strani investitori povlače, odnosno strane investicije, i da ćemo, kao rezultat toga, u ovoj godini imati milijardu i po evra stranih ulaganja u Srbiju, a podsetiću da su pre dve godine ulaganja u Srbiju bila četiri i po milijarde. Znači, tri puta su manja u ovoj godini. Sam premijer kaže da će naredne godine stvarna ulaganja biti još manja i da se može očekivati da će privredni rast biti mnogo manji nego što je ove godine. Bez privrednog rasta, koji je minimum 7%, i bez stabilnosti kursa, odnosno velikih stranih investicija, nemoguć je i neodrživ ovakav budžet i ovakva javna potrošnja, a kamoli dodatna uvećanja koja će, očigledno, nastupiti u narednoj godini. Beogradska berza beleži najveći pad u svojoj istoriji i taj pad i dalje nije zaustavljen. Jedan od koalicionih partnera koji je verovatno bio jedan od najzaslužnijih za formiranje ove vlade, gospodin Dragan Marković-Palma, u jednoj emisiji prošle nedelje je, na pitanje novinara – kako ide s predizbornim obećanjima i zašto se ona ne ispunjavaju, rekao da su oni, kada su došli, ne znam na koga je to mislio, zatekli praznu kasu i velike dugove, misleći verovatno na novoformiranu koaliciju. Pri tom je čovek, verovatno, smetnuo s uma da je tu tzv. praznu kasu nasledio od sadašnjeg premijera. Dakle, sadašnji premijer je bio ministar finansija i on je ostavio praznu kasu samom sebi. Nije vredno dalje komentarisanje. Premijer, takođe, imajući u vidu, verovatno, i svetsku ekonomsku krizu, najavljuje da će naredne godine, pored pada rasta društvenog bruto proizvoda, doći i do dodatnog pada uposlenosti, odnosno da će stotine hiljada ljudi naredne godine, ili narednih godina, ostati bez posla, upravo zbog te svetske ekonomske krize. Kada smo prošle nedelje, ili pre dve nedelje, kao Poslanička grupa DSS-a, predložili zakon kojim se povećava osiguranje depozita na 20 hiljada evra, dobili smo ovde salve kritika na taj naš predlog, jer time, navodno, dovodimo građane u paniku i podbunjujemo ljude da krenu na banke da podižu svoj novac. Prošlo je samo nedelju dana i Vlada je predložila povećanje osiguranja depozita na 50 hiljada evra. Pri tom, naravno, nije obezbedila u predloženom zakonu, odnosno u budžetu, da se to povećanje osiguranih depozita i pokrije budžetskim sredstvima, iako je očigledno da minimum 500 miliona evra nedostaje u budžetu za osiguranje svih depozita koji su predloženi.
Osam minuta.
Završavam. Dakle, banke dižu kamate na devizne depozite, evro raste, inflacija počinje. Da vam ovo možda ne liči na neke godine koje su iza nas, a koje su proizvele veliku ekonomsku krizu u Srbiji? Kada banke podižu kamate na deviznu štednju, već pre neki dan sam video da jedna banka nudi 11% kamate na oročenu deviznu štednju, to samo može da me podseti na Jezdu i Dafinu. Ako je to tako, a ovoliki je deficit u budžetu, bojim se da to ova zemlja ne može da izdrži i ovakav rebalans budžeta neće moći da doprinese stabilnosti zemlje. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč želi narodni poslanik Slobodan Maraš. Ima pravo na raspravu u pojedinostima. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, reklamiram povredu člana 104. u vezi sa članom 200. Stigao je odgovor od ministra Škundrića, u kome se ponovo iznosi neistina da Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo za energetiku nikad nije dobilo dopis ''Srbijagasa'' da želi da kupi 25% ''Progresgastrejdinga''. Prvo, svi znate da na svakom upravnom odboru javnih preduzeća koje je osnovala Vlada uvek sedi predstavnik Vlade, pogotovo kad je NIS, odnosno ''Srbijagas'' bio u pitanju. Tada su sedeli ili ministar ili pomoćnik ministra na sastancima Upravnog odbora ''Srbijagasa''. Tražimo od Ministarstva energetike da nam pruži dokaz da nisu dobili odluku o otkupu 25 % akcija u ''Jugorosgasu'' i tražimo od ''Srbijagasa'', odnosno NIS-a, da nam pruži dokaz da su poslali odluku. Nakon toga, ukoliko ne budemo dobili informaciju, obratićemo se Povereniku za informacije. U krajnjoj liniji, i da nisu nikada dobili tu odluku, morali su da je traže, morali su da traže odluku Upravnog odbora. Znači, nije u pitanju razglednica ili čestitka za rođendan, pa da je neko poslao nekom u Ministarstvo. Poslali su odluku Upravnog odbora koja je tada bila od vitalnog značaja za Republiku Srbiju. Dalje, u ovom odgovoru, na pitanje da li će Srbija još uvek imati posrednika, pošto smo sklopili istorijski sporazum sa Ruskom Federacijom vezan za gas i naftu, odgovor je da je gospodin Saša Ilić potpisao aneks ugovora i da će to, kada Upravni odbor ''Srbijagasa'' potvrdi, važiti za 2009. godinu. Želim da Vlada odgovori – šta će biti 2010. godine? Hoće li i dalje postojati posrednik? Hoćemo li i dalje imati veću cenu gasa nego što je neophodno? Molim vas, pogotovo vas koji ste u vladajućoj koaliciji, učinite sve da se ispitaju ove stvari. Učinite sve da građani Srbije saznaju istinu. Velike su malverzacije u pitanju, zaista. Država Srbija trpi. Mi ćemo biti istrajni u tome. Želimo i vašu pomoć, sto puta će lakše biti da otkrijemo ko je i zbog čega doneo ovako loše odluke, odluke koje se žestoko odražavaju na građane Srbije. Hvala.
Nema povrede člana 200, pošto taj član ne može da bude u primeni tokom ove sednice, jer se odnosi na poslanička pitanja i nije u primeni u današnjem radnom danu, a o članu 104. možemo da se izjasnimo u danu za glasanje, ako želite. Da li želite, narodni poslaniče Slobodane Marašu? (Slobodan Maraš, s mesta: Da.) Molim da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi člana 104. koju je izneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić. Želi da učestvuje u raspravi o pojedinostima, ili je povreda Poslovnika? Povreda Poslovnika. Pitam zato što Poslanička grupa LDP-a ima 15 minuta za ovaj amandman.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarko, na osnovu čl. 225. i 226, postavljam pitanje Vladi, odnosno sledeće pitanje. Da li firma ''Aleks kompani'' izvodi građevinske radove na Aerodromu u Beogradu? Da li je vlasnik te firme slučajno u rodbinskim ili kumovskim vezama s direktorom Aerodroma Beograd, gospodinom Bojanom Krištom? Vidim da ovo, možda, deluje smešno, gospođo ministar, ispostaviće se da je žalosno. Da li je firma ''Aleks kompani'' svojevremeno izvodila neke radove za potrebe Lutrije Srbije? Koja je bila cena tih radova? Da li je bilo tendera i da li je te radove platilo zavisno preduzeće ''Srbijalot''? Da li je ta firma i dalje izvodila radove u hotelu ''Jugoslavija'' za potrebe ''Grand kazina'', za velike pare? Da li znate ko je vlasnik ''Grand kazina''? Da li znate da je to Martin Šlaf? Verovatno svi znaju čiji je on prijatelj, kad je Srbija u pitanju. Dakle, tražio bih odgovore na ova pitanja, budući da je Demohrišćanska stranka Srbije tražila od Vlade Republike Srbije da se smeni direktor Javnog preduzeća Aerodrom "Nikola Tesla", koga postavlja Vlada, a koji u novinama, slavodobitnički ili, maltene, čak ne ni slavodobitnički, nego pomalo prezrivo i ljutito, kaže da ima platu od svega 300 i nešto hiljada dinara, što je preko 10 prosečnih plata građana Srbije. Nadam se da se vi, gospođo Dragutinović, s tim slažete. Dakle, ja ništa od ovoga ne tvrdim, samo pitam. Hvala.
Molim službu da stenogram, sa zahtevom za obaveštenja narodnog poslanika Vladana Batića uputi Ministarstvu za infrastrukturu. Narodni poslaniče, da li je Ministarstvo za infrastrukturu jedna adresa, ili želite ....? Ne možemo da uputimo Vladi, možemo generalnom sekretaru u Vladi, ili kabinetu predsednika, ali Vladi ne možemo. Znači, razumeli smo se, da se uputi i da se dostavi narodnom poslaniku informacija. Reč povodom povrede Poslovnika tražio je narodni poslanik Dušan Marić, pa narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, na osnovu člana 226. Nacrtom zakona o sedištima i područjima sudova Republike Srbije predviđeno je ukidanje Opštinskog suda za prekršaje u Velikoj Plani. Tražim objašnjenje od Ministarstva pravde, na osnovu čega je izradilo ovaj predlog, jer smatram da postoje svi racionalni i opravdani razlozi da Sud za prekršaje u Velikoj Plani nastavi rad. Navešću samo nekoliko razloga. Prvi razlog je broj stanovnika. Velika Plana ima 50 hiljada stanovnika i ne izgleda mi racionalno i opravdano da jedna opština koja ima 50 hiljada stanovnika ostane bez suda za prekršaje. Drugi razlog je geografski položaj. Velika Plana je čvorište više značajnih regionalnih puteva, nalazi se 60 km od Beograda. Više od 50 km autoputa Beograd - Niš prolazi preko teritorije Velike Plane. Na toj deonici puta, bukvalno, svakodnevno se događaju raznorazni saobraćajni prekršaji koji zahtevaju intervenciju organa za prekršaje. Treći razlog je broj predmeta. U prvih devet meseci, Prekršajni sud u Velikoj Plani imao je u radu 5.827 predmeta, od kojih je 2.829 predmeta primljeno od 1. januara ove godine, a ostalo su predmeti koji se povlače iz ranijih godina. Prihod Suda, takođe, značajna stavka, na osnovu koje bi trebalo da se Ministarstvo opredeli prilikom pravljenja predloga o reorganizaciji sudova. Zaključno sa 30. septembrom, Prekršajni sud u Velikoj Plani ostvario je prihod od 13 miliona i 367 hiljada dinara za izrečene prekršajne kazne, što je više nego dovoljno za samofinansiranje i, hajde da upotrebim taj izraz, poslovanje Suda. Peti razlog je prostor. Opštinski sud za prekršaje je smešten u zgradi Opštinskog suda. Opštinski sud je organu za prekršaje izdvojio dovoljan broj prostorija. Za iznajmljivanje tih prostorija, Prekršajni sud ne izdvaja nikakvu nadoknadu, tako da ne postoje nikakvi dodatni finansijski izdaci kojima bi Ministarstvo bilo opterećeno, eventualno, zbog odluke daPrekršajni sud u Velikoj Plani nastavi rad. Poslednji razlog je tehnička oprema. Sud za prekršaje u Velikoj Plani tehnički je potpuno opremljen da nastavi da obavlja svoj posao. Iz tog razloga, tražim objašnjenje i apelujem na Ministarstvo pravde da dozvoli Sudu za prekršaje u Velikoj Plani nastavi rad.
Prema informacijama zamenika sekretara Skupštine, Vlada je danas raspravljala o zakonima koji će biti dostavljeni u skupštinsku proceduru, verovatno, u toku sutrašnjeg dana. Da li, ipak, želite da se stenogram uputi Ministarstvu pravde, pošto ćemo razmatrati to uskoro na odborima, jer je u proceduri Skupštine? Želite. Molim da se stenogram izlaganja narodnog poslanika Dušana Marića uputi Ministarstvu pravde. Narodni poslanik Petar Jojić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč po osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, tražim jedno obaveštenje od ministra, gospođe Dragutinović, i od ministra za poljoprivredu. Tražim obaveštenje od vas, da bih mogao odgovoriti građanima koji me svakodnevno pitaju, a vezano je za prodaju i izdavanje u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta. Koliko je, kome i kada Ministarstvo za poljoprivredu prodalo zemljišta, a koliko dalo u dugogodišnji zakup, i to poljoprivredno zemljište koje je vlasništvo države, Republike Srbije? Ko su bili zakupci, a ko kupci, odvojeno, poimenično, naziv firme i ime njenog vlasnika? Koji zakupac je izmirio obaveze po ugovoru u ugovorenom roku? Koji zakupac nije izmirio obaveze u ugovorenom roku? Koji je to ukupan iznos, s tim da se za svakog zakupca iskaže posebna obaveza i njen ukupan iznos? Da li zakupci koji su zapali u docnju plaćaju zateznu zakonsku kamatu na dugovani iznos i koliko iznosi zatezna zakonska kamata? Da li su Ministarstvo finansija i Ministarstvo poljoprivrede zahtevali da se izvrši naplata zatezne zakonske kamate na iznose koji nisu, po ugovoru, na vreme isplaćeni i koliki je taj iznos? Da li je Ministarstvo za poljoprivredu tražilo i raskinulo ugovore sa zakupcimakoji ne plaćaju zakupninu, ili nije, i koji je iznos bio u pitanju? Koliko je novca od zakupnine poljoprivrednog zemljišta uplaćeno na poseban račun budžeta Republike Srbije, broj 8474152284314, s pozivom na broj i model 97, šifra opštine, sa kontrolnim brojem u skladu sa pravilnikom o uslovima i načinu vođenja računa za uplatu javnih prihoda i rasporedom sredstava sa tih računa? Tražim da nam se ovi podaci, putem obaveštenja u pisanoj formi, dostave za 2007. i 2008. godinu, odvojeno za svakog zakupca. Ovo obaveštenje tražim iz razloga što mnogi zakupci traže državno zemljište a ne plaćaju zakup i ne pridržavaju se ugovora, a budžet Republike Srbije je u tom slučaju zakinut i oštećen sa desetinama milijardi dinara, koje bi i te kako mogle da pomogne da se povećaju penzije i invalidnine naših zaslužnih građana. Dame i gospodo, pošto se radi o korupciji i kriminalu, pošto se radi o velikoj i neverovatnoj šteti, molim da sinhronizovano, uporedo, Ministarstvo finansija i Ministarstvo za poljoprivredu daju odgovore na ova pitanja, jer ako ih bude Budžetska inspekcija uhvatila i izvršila kontrolu, doći će do neverovatnih podataka, do više desetina milijardi dinara koje treba da idu u budžet. Hvala vam.
Molim službu da stenogram izlaganja narodnog poslanika Petra Jojića uputi Ministarstvu poljoprivrede. Za reč se javila, u raspravi u pojedinostima, narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, predsedništvo, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, celokupna ova rasprava, koja traje već danima u Skupštini, u vezi s ovim budžetom, prvo u načelu, a sada u pojedinostima, podseća me na situaciju kada ljudima oštećenog vida dovedu slona i kažu – opišite slona kako izgleda. Tako smo i mi poslanici stavljeni u poziciju da se izjašnjavamo o ovom rebalansu budžeta a da u ovoj skupštini punih pet godina nije raspravljano o završnom računu budžeta, što je, inače, obavezujuće po članu 92. stav 3. Ustava i poznato svim narodnim poslanicima, ukoliko imaju Ustav, a pretpostavljam da ga imaju. Prema tome, ako nemamo završni račun, ako nemamo validan uvid u stanje budžeta već punih pet godina, kako uopšte možemo da raspravljamo svake godine ponovo o budžetu koji je predložen, o predloženim rebalansima budžeta, kako možemo validno da se izjašnjavamo o tome kako su sredstva pet godina planirana, kako su trošena, gde su utrošena itd.? Nisam stručnjak za budžet, ali mislim da umem racionalno i logično da razmišljam. Iz tog razloga, smatram da je osnovni problem i ovog predloga zakona o rebalansu budžeta činjenica da, u stvari, ne znamoo čemu raspravljamo. Imamo određene cifre o kojima treba da se izjašnjavamo, treba da ih pomeramo levo-desno, gore-dole, ovaj korisnik, onaj korisnik, a, u suštini, dobijamo jedno ništa, jer ne umemo da objasnimo građanima Srbije na šta se troše budžetska sredstva ove godine. Predočila bih vam jednu analizu koju smo mi u LDP-u uradili u pogledu najvećeg uvećanja rebalansa. To je transfer u organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, gde uvećanje rashoda iznosi 158 miliona. Kada smo radili tu analizu, rashod je iznosio 170 miliona. To je, otprilike, bilo pre nedelju dana. Pogledajte koja je to razlika, od 12 miliona, samo za nedelju dana! To možda zvuči lepo i krasno, evo, nije više 170, nego 158, ali mi ćemo morati negde da namaknemo onu razliku od 12 miliona, koliko je vama potrebno, upravo zbog tog budžetskog deficita. Za subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama, uvećanje rashoda iznosi 100 miliona. U momentu analize, to je bilo 110 miliona. Dakle, to je 10 miliona sada manje, ali to znači da će negde morati taj novac da se nadoknadi. Otplata kamata po garancijama je skoro dvostruko uvećana, odnosno rashodi su dvostruko uvećani. Novčane kazne i penali po rešenju sudova i sudskih tela – uvećanje rashoda iznosi skoro devet miliona evra, a bilo je 10. Naknada štete za povrede ili štete nanete od strane državnih organa – uvećanje rashoda iznosi oko 600.000 evra. Sredstva rezerve – uvećanje skoro za 20 miliona evra, ili, čak, sedam puta u odnosu na budžet. Pretpostavljam da je ovo dovoljno jak argument za sve ono što ovde tvrdimo, a uglavnom to tvrde sa ove desne strane skupštinske sale, dakle, samo opozicija. Mi od leve strane, dakle, od vladajuće koalicije, nismo čuli neke argumente, niti smo čuli odgovore na postavljena pitanja, a ima dosta pitanja koja su i jasna i veoma konkretna, a tiču se budžeta. Rasprava u Skupštini bi trebalo da izgleda tako da imamo argumente za i protiv. Međutim, mi smo ovde čuli samo protiv, jer opozicija i treba da kritikuje budžet, ali do sada nismo čuli neko validno obrazloženje zašto radimo rebalans budžeta, zašto povećavamo javnu potrošnju, zašto nam je potrebno da u toj meri opterećujemo ponovo naše građane, a pri tom pričamo o nekoj socijalno odgovornoj vladi i vlasti koja brine o dobrobiti svojih građana. Kako brine, ukoliko povećava javnu potrošnju? Sve ono što je obuhvaćeno ovim budžetom, sva ta povećanja koja su usmerena na poboljšanje egzistencije i na socijalni položaj građana, mogu i na neki drugi način da se reše, ne moramo baš sve to da guramo u budžet, sve to da tovarimo, da preraspodeljujemo na one koji mogu da plate, a mogu da plate samo oni koji rade. Vrlo dobro znamo da je danas sve manje onih koji rade, koji su zaposleni, čiji dohoci mogu biti opterećeni. Nema nekog privrednog razvoja koji će otvoriti nova radna mesta, niti se to iz ovog stanja budžeta i Predloga zakona o rebalansu budžeta vidi, prema tome, samo onaj ko trenutno radi, samo onaj ko privređuje, koji ulaže sve svoje kapacitete, može da plati dodatna opterećenja, kojih će sigurno biti i mora da ih bude, jer kako na drugi način ove velike apetite budžetskih korisnika namiriti. Zašto stalno opterećivati onog koji se trudi? Prema tome, bilo bi dobro da se razmišlja o nekom drugačijem sistemskom rešavanju tih budžetskih nameta, jer budžet se puni samo tako što jedna strana radi, da bi ona druga, koja nije za to sposobna, odnosno, iz nekih razloga je potrebna onoj prvoj strani, mogla to da koristi. Ozbiljni su novci u pitanju, kada imamo nekoliko kabineta, kada imamo kabinet za privredni razvoj, a nadležnosti koje taj kabinet pokriva mogu da pokrivaju i nadležna ministarstva, agencijei slično, a pričaćemo još i o ostalim ministarstvima i o ostalom potpredsednicima Vlade, odnosno drugim ministarstvima čije se potrebe dovode u pitanje, baš iz tog razloga jer dodatno opterećuju budžet. Možda to nisu sredstva u nekim milijardskim iznosima, ali, definitivno, svaki od njih nosi po koji miliončić, pa kada mi te miliončiće nazidamo, dobijamo uskoro i milijardu.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. stav 2. tačka 6) Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Gospođo Čomić, prvo moram da protestujem, da se solidarišem s gospodom radikalima, jer su malopre bili cenzurisani; kada sam okrenuo mikrofon prema njima, skupštinska režija je isključila taj mikrofon. Oni imaju pravo da protestuju, da su nezadovoljni mnome, da smatraju i da sam lopov, i da sam izdajnik, i da sam strani plaćenik. To je njihovo pravo, a vaša obaveza je da im omogućite da se ono što misle i čuje. Prema tome, ako dozvoljavate ovakav način rada Republičke skupštine, onda nemojte dozvoliti da imamo i cenzuru u Republičkoj skupštini. Jedino što meni, iskreno, smeta kod gospode radikala, jeste –zbog čega kriju ruke, ako lupaju u klupe. Ne stide se, valjda, ne plaše se, valjda, svojih komšija, prijatelja, članova, pa, oni to, valjda, rade iz uverenja. Ne plaše se, valjda, one kazne od 3.000 dinara, pa nije, valjda, da danas čast i poštenje radikala vrede 3.000 dinara!? Znamo se iz nekih boljih vremena, nije to, valjda, tako. Dajte, gospodo, ruke na klupe, onako časno i pošteno, kako doliči pravim radikalima, ili bar onim radikalima koje sam nekada poznavao. Kada se radi o ovom amandmanu, da kažem da sam podneo amandman na član 3, da se amandman odnosi na javni dug, na onaj deo javnog duga koji se tiče unutrašnjeg duga. Sve ono što sam malopre rekao kada sam se javio povodom amandmana mog kolege Stefana Zankova, kome želim sve najbolje u predizbornoj kampanji u Knjaževcu, ostaje i u ovom izlaganju. Neprimereno je da se na ovakav način Vlada i Ministarstvo odnose prema sredstvima koja su blizu devet milijardi evra. To su, otprilike, sredstva koja su slična iznosu ovog budžeta. U ovom budžetu naći ćete, na sedmoj strani, pobrojane sve garancije, sve dugove, sve kredite koje imamo nameru, ili sve dugove koje smo do sada uzeli, a na 114. strani naći ćete jedno kratko obrazloženje, isto tako, 5-6 strana, tako da u kompletnom budžetu nemate 13-14 strana koje se odnose na dugove, koji su poprilični, koji su uzimani godinama, nema govora o tome na koji način Vlada namerava da servisira te dugove u nekom narednom periodu. Mislim da je ono što je najlošije u ovom unutrašnjem dugu to što Vlada nije imala razumevanja, ponovo, prema penzionerima. Juče smo dosta o tome slušali, o tome kako treba uvećati penzije penzionerima, kako žive u jako teškim uslovima, a u ovom delu, unutrašnji dug je isplaćen onim penzionerima prema kojima je stvoren u nekom ranijem periodu, a odnosi se na zaposlene, ali nije ispoštovan onaj dug koji se odnosi na penzionere koji primaju poljoprivredne penzije. Mislim da je Vlada, pre svega, trebalo da brine o svojim dugovima, dugovima koje je napravila u prethodnom periodu, pa tek posle toga da pređe na uvećanje penzija, ovih koje sada isplaćuje. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Smatram da sve ove amandmane koji se odnosi na član 3. treba gledati kao jednu celinu, da bi se shvatilo šta je pod ovom trećom grupom, pod ovim, kako vi to kažete – V, a to je stanje javnog duga u Republici Srbiji na dan 31. avgusta 2008. godine. Građani Republike Srbije treba da znaju da je to osam milijardi 730 miliona 171 hiljada 955 evra. To je, ako mogu da kažem, dug koji priznaje ova vlada. To je samo deo člana 3. U prvom delu se nalazi šta je Vlada planirala u toku 2008. godine da omogući da se Republike Srbija zaduži, a da Republika Srbija da garancije. U zavisnosti od toga ko bi se zadužio, moram da vam skrenem pažnju da će Srbija biti garant za 80 miliona dolara, 60 miliona švajcarskih franaka i 960 i nešto miliona evra. Za to zaduženje Republika Srbija garantuje. To su oni zakoni o garancijama koji se ovde serijski usvajaju, po sistemu: mora da se usvoje ti zakoni, da Republika da garanciju, jer tako dolaze pare iz inostranstva, a vama je zinulo za pare po svaku cenu, jer računate da na taj način može nešto da se završi. Na početku su to bili strukturni krediti itd. Evo, Svetska banka, na prvom mestu, dalje, Evropska banka za obnovu i razvoj, treće, Evropska investiciona banka, četvrto, Nemačka razvojna banka KFW, pa su tu i strane vlade, Vlada Španije, Vlada Nemačke, Vlada Republike Austrije. Nemačka i Austrija, tradicionalno, imaju interes na ovom prostoru i njima je stalo da se nešto razvija ovde njihovim kreditima, ali da garantuje Republika Srbija, ako JP "Železnice Srbije" ne bude isplatilo, ako opština Kruševac ne bude isplatila, ako opet ''Železnica'' ne bude isplatila. Na šestom mestu imamo "Eurofimu", to je opet za ''Železnice'', na sedmom mestu su neke poslovne banke, tako da mi garantujemo, Republika Srbije se pojavljuje kao garant za neke kredite koje će da uzmu, pre svega, javna preduzeća i javne institucije, i ako ih oni ne vrate, onda će Republika morati iz budžeta da vraća. To je pod A. Pod B, Republika Srbija će u 2008. godini odobriti projektne zajmove u ukupnom iznosu, pa su opet date tri vrste valuta, od 67 milijardi. Znači, tu se Republika Srbija zadužuje. Opet je na prvom mestu Svetska banka, na drugom je Evropska banka za obnovu i razvoj, na trećem je Evropska investiciona banka, na četvrtom – Banka za razvoj Saveta Evrope, na petom je opet KFW, Nemačka banka, na šestom mestu su strane vlade, opet je to Španija, pa je Japan, pa Republika Italija, na sedmom mestu je Komercijalna banka ad Beograd. Ona treba da omogući Vladi 12,5 miliona evra da bi Vlada kupila ambasadu, verovatno, za misiju Republike Srbije pri EU u Briselu. Tako se oni snalaze. Znači, kupovina zgrade za ambasadu Republike Srbije u Briselu. Pod V, u okviru ovog člana imamo stanje javnog duga Republike Srbije. To je 8.730.171.955 evra. Sada je dato stanje javnog duga u domaćoj valuti. Međutim, ono se prikazuje i u evrima, zato što ni ova vlada ne veruje u dinar. Tu se nalaze razne hartije od vrednosti, da ne ređamo dalje, pa se pod II, u okviru V, stavlja javni dug u stranoj valuti, ovaj dug domaćim kreditorima. Ako se pretvori u evre, to je 260 miliona, ali ako se pogleda kakvo je stanje duga prema inostranstvu, ili u stranoj valuti, to je 8.469.358.816 evra. Kada se pogleda to, vidi se da imamo tu i Pariski klub, i Londonski klub, Vladu Republike Italije, razvoj privatnog sektora putem kreditne linije. To je neki dug od ranije, to je 30 i nešto miliona evra. Tako može da se čita po svim mogućim stavkama. Vidi se kakvo je stanje javnog duga Republike Srbije, što direktni, što indirektni dug. I direktni i indirektni dug pada na teret građana Republike Srbije. Ovo ima neku svoju dinamiku, s obzirom na ugovore, kad šta dospeva itd. Međutim, za sva ta zaduženja je karakteristično, od 2001. godine naovamo, da su, otprilike, tridesetak posto bile konsalting usluge kreditora. Znači, neko vam da sto miliona, 35% se vraća kreditoru, odnosno on naplaćuje svoje usluge što vam je pomogao da prevedete ugovor, da se ugradi neki njegov konsultant i da se plate predstavnici tih inostranih kreditora u zemlji, koji poneki put imaju prezime na "ić" i prepoznatljivi su. Ništa novo. U okviru toga smo imali i neke razvojne projekte, imali smo čak i čitave programe kako da se menjaju propisi, pa su se tako mnogi profesori s Pravnog fakulteta, Ekonomskog, beše i Begović, beše i poseban institut itd., poprilično lepo ugradili da nam protumače šta je napisano u ugovoru i šta treba da se uradi. Sve to građani Srbije plaćaju. Ovde je, ono što reče Judit, u pitanju slon. Čoveku koji ima slab vid pokažete slona i pitate – da li ga vidiš? Đavola ga vidi, on ne vidi ništa. Ovde građani Srbije ne smeju da vide o čemu se radi, ali zato će uvek ministar da izađe, ne ova gospođa, nego svaki ministar finansija i ima da kaže da Srbija nije prezadužena država sve dokle obaveze može uredno da servisira i da one ne opterećuju ništa drugo, a nama se deficit povećava. Sada imamo 46 milijardi dinara deficita. Tvrdim vam da je to fiktivno. Kad budemo dobili Vrhovnu revizorsku instituciju, ona će da kontroliše svaki predlog završnog računa pre nego što dođe u Narodnu skupštinu. Ma koliko da Narodna skupština ima tu kontrolnu funkciju, ona nije u mogućnosti da knjigovodstveno i računovodstveno prekontroliše sve što se radi u Vladi, u finansijskom smislu reči, i kod svih korisnika budžeta. Svrha Vrhovne revizorske institucije jeste, upravo, to da izvrše tu kontrolu kao revizori, da nas obaveste, da skrenu pažnju, ne da skrenu pažnju Vladi kako će da proknjiži nešto. Mi smo imali i tu situaciju ranije, dok je bio SDK, pa on kaže – budžet ste lepo spremili, ali morate da preknjižite ovo, ne ide na ovu poziciju, nego ide na onu poziciju. To je isto kao kad je Mićun renovirao ovo što su zapalili ovi petooktobarci. Oni zapalili zgradu Savezne skupštine, došla velika pomoć da se to sanira, Lučić i Mićunović napravili neki dogovor, pa prvo išlo ovako, pa onda mora da se napravi nevladina organizacija, pa preko nevladine organizacije, pa onda Mićun ugovarao i parket i ovo. Lučić više nije na državnoj funkciji, pokušali su da ga nameste da bude ovde zamenik sekretara, mi smo digli dreku oko tog kriminala. Ko je kriminal utvrdio? Gospođo, kriminal je utvrdila budžetska inspekcija, na čelu sa Mlađanom Dinkićem. Tu se stalo, jer ste posle morali zajedno. Znači, nema struke, nego koalicioni kapacitet. Tako se kod nas to dešava. Znači, mi smatramo da ceo član 3, naravno, pod V, prikazuje stanje. Može nama da se sviđa, ili da se ne sviđa, ali to je stanje – osam i nešto više milijardi je država zadužena. Kad kažem država, pre svega, mislim na ono za šta snosi odgovornost Vlada Republike Srbije. Inače, dug Republike Srbije, ako se uzmu pravna, fizička lica, preduzeća itd., prema inostranstvu je neuporedivo veći, ali Vlada kaže: "Mi s tim dugom nemamo veze, mi priznajemo ovih osam milijardi i 700 i mi to servisiramo na neki način''. Velika opasnost postoji kada se duguje stranim državama ili vladama stranih država. Ovde se ne pojavljuju neke države, a prema njima postoji ne samo materijalno-finansijska obaveza, nego postoji ona mnogo važnija, a to je politička obaveza. Recimo, tu su SAD i Velika Britanija. Vi njih nigde nećete naći u ovim knjigama, ali njihovi ljudi se nalaze u Ministarstvu odbrane, nalaze se u Sudu za ratne zločine, nalaze se u Ministarstvu pravde, nalaze se u Ministarstvu finansija. Možda nisu kod vas u kancelariji, ali se nalaze, kao i u drugim institucijama, i oni vrše tzv. monitoring, posmatraju, ''samo vas posmatramo''. Oni samo posmatraju šta ovi rade. U ovoj zgradi, na četvrtom spratu, bilo je jedno prislušno odeljenje koje su kontrolisali Šutanovac i još jedan čije ime neću da pominjem sada. Kada smo digli dreku, oni ih odavde prebace i sada su tamo gde je Beograđanka. Ova vrsta snishodljivosti i zavisnosti od američkog ambasadora, od engleskog ambasadora, postala je strašna. Čak, i neko ko se hvali da je opozicija mora da ih pozove u ''Sava'' centar, jednostavno, mora, nema druge. Dali pod zakup, a vi znate kako je kada se da pod zakup, ta vrsta i ta patološka želja grabi. Pojavila se neka mogućnost da iz inostranstva uzmemo neki kredit, zgrabi ga odmah. Ovde se to predstavlja kao epohalni uspeh. Zašto uspeh? Zato što mi postajemo apsolutno zavisni. Od koga? Od onoga koji nas je bombardovao, koji nas i dan-danas proziva. Da li vidite ljude i šta se dešava? Oko Račka se, recimo, čula istina sada. Niko ne snosi posledice, a samo da vas podsetim, Račak je bio jedan od neposrednih povoda za bombardovanje Srbije. Nije bombardovana Srbija na teritoriji Kosova i Metohije, nego je bombardovana i u centru Beograda, i u Novom Sadu, i da ne nabrajam sve redom. Država i ljudi koji vode državu moraju da imaju neko zrno morala. Da li na ovaj način donosite dobro građanima? Da li su ova zaduženja, ovi krediti, ove garancije i ovo kao prikaz stanja duga, u funkciji vitalnih interesa svih građana Republike Srbije? Nisu. Čiji interes predstavljaju? Jedne male grupice ljudi koja kreira naš život. Tu se nalaze medijski magnati, kao sredstvo pritiska, tu se nalaze pojedinci u vlasti. Ne mogu sve da ih optužim. Tu se nalaze ljudi iz NBS koji moraju da obezbede održivost bankarskog sistema, a čuli ste i sami, danas je sedam banaka registrovalo na berzi neke negativne stope. Nema, ne sme da se priča, to je zabranjeno. Gospođo Čomić, ne mogu da krivim vas, zato što svojevrsna kolateralna šteta jeste i kada neko izađe ovde, pa pomeri mikrofon, pa mora jadnik da se hrabri ovde da priča nešto. Morate da znate, gospođo Čomić, jure odbornike SRS-a i nude im velike pare, neki. Ako meni ne verujete, evo vam ga gospodin Tomislav, koji će da vam objasni, ne ovaj, nego ovaj Tomislav iz Leskovca, čime se služe ovi koje vi čuvate. Znam da vam je mrsko što su oni u ovoj sali, ali šta da vam radim, nemam ovde Borisa Tadića, moram vas da prozivam.
Narodni poslaniče, bez obzira na lične opaske i dijalog koji je pokušan da bude uspostavljen, nije izrečena nijedna povreda Poslovnika, te ne mogu da vam dan nikakvo objašnjenje, osim da se zajedno podsetimo da sam obavezna po članu 27, a to je da se staram o redu na sednici, što podrazumeva da se svi govornici saslušaju u miru i tišini, s dužnom pažnjom i poštovanjem. Narodni poslanik Tomislav Ljubenović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije me Krasić pomenuo, nego prethodni narodnjak. Kada je u pitanju dostojanstvo, poštenje i vernost SRS-u, upravo je to pokazala odbornička grupa SRS-a u Leskovcu, koja je istrajala pred svim pritiscima i svim ponudama koje su bile u Leskovcu. Nudilo se svakom odborničkom kandidatu, i u sredstvima informisanja, daću vam da pročitate, stalno su se, unazad za 10 dana, tražila tri odbornika koja bi prekomponovala drugu koalicionu grupu koja bi sačinila vlast. U celoj toj kampanji i euforičnoj situaciji, nudila su se sredstva, u početku od 3.000 evra, do 5.000 evra, pa se kasnije, što se bližilo skupštinsko zasedanje, 24, to povećavalo na 20, na 30, da bi dan uoči skupštinskog zasedanja to došlo i do 50 hiljada evra. Imenom i prezimenom mogu da obavestim organe unutrašnjih poslova, ministra policije, da to proveri. Imamo tačne informacije o tome koje su ljude posećivali, kojim ljudima je nuđeno i gde su u noćne sate naši odbornici posećivani. Na kraju krajeva, u celoj toj situaciji, iz ''žutog preduzeća'' su toliko bili zainteresovani da su iz Jablaničkog okruga, iz okoline ne samo Leskovca, iz Lebana, predsednik opštine Lebane je nudio zaposlenje za tri odbornika, da rade u SO Lebane. Jednom odborniku, njegovom članu porodice, isto je nuđeno da ga zaposle, koji je dobio rešenje, a prilikom izlaska, to rešenje mu je oduzeto. U svakom slučaju, rešenje koje je dobio, naš odbornik bi sigurno i vama prezentovao. Da je s veoma velikim nestrpljenjem, u celokupnom dosadašnjem periodu, upravo ''žuto preduzeće'' stvaralo takvu situaciju i tenziju, pritisak na SRS, tj. na odbornike, to stoji već mesec dana. Iz kojih razloga? Jeste da oni imaju 25 mandata, ali sa G17 i SPO, a sama SRS u Leskovcu je osvojila tri mandata. Upravo na zadovoljstvo građana opštine Leskovac je formirala vlast i sva ona pitanja koja su od velike važnosti za građane opštine Leskovac, na čelu sa gradonačelnikom Goranom Cvetanovićem, na njihovo zadovoljstvo, realizuje, sve one zahteve i potrebe građana opštine Leskovac koji su od vitalnog značaja. Da su predstavnici ''žutog preduzeća'' u Leskovcu mogli nešto, da su sposobni, da su imali potencijala da nešto urade, oni su imali prilike od 2000. godine do današnjeg dana i do prošlih izbora...
Tri minuta, narodni poslaniče, niste izrekli koji član Poslovnika.
... 225. i 226.
Molim vas da onda zatražite od nekog informaciju, inače stvarate osnov da vam izreknem opomenu zbog zloupotrebe Poslovnika Narodne skupštine. U članu 225. i 226...
... gospodina Antića, jer upravo Antić je pomenuo SRS i predstavnike SRS-a ...
Narodni poslaniče, pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe, zamenik predsednika poslaničke grupe, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, ako predstavnik druge poslaničke grupe spomene u negativnom, uvredljivom kontekstu poslaničku grupu koja traži repliku. Vi nemate pravo na repliku. Niste izrekli..
... predsedavajuća, osećam da se vi nalazite uvređeni, dozvolite mi da završim samo ovo jednom rečenicom.
Narodni poslaniče, nema ovde reči ni o uvredi, ni o dozvoli da imate prava imalo više od bilo kog drugog narodnog poslanika. Tražili ste reč na osnovu člana 100. stav 1. da kažete koji je član povređen. Niste to u tri minuta... Narodni poslanik Milan Škrbić dobacuje, što predstavlja povredu Poslovnika, člana 104, dok ja po dužnosti dajem objašnjenje narodnom poslaniku koji, očigledno, nije konsultovao Poslovnik Narodne skupštine, a tražio i dobio reč. Dakle, u trećem minutu, što je Poslovnikom propisano vreme da iskažete zahtev za traženjem objašnjenja, niste to učinili. Pitala sam vas, a onda ste rekli da tražite repliku. Ja vam zahvaljujem i molim vas da drugi put ne zloupotrebljavate Poslovnik, pošto je ovo osnov za izricanje opomene. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. stav 2. tačka 6) Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Poštovane kolege narodni poslanici, građani Srbije, podnela sam amandman na član 3, koji u delovima obeleženim kao projektni zajmovi, unutrašnji dug i indirektne obaveze Republike Srbije, u stvari, govori o zaduženosti i o načinu na koji Republika Srbija, preko svog organa koji se zove Vlada Republike Srbije, a u dokumentu koji mi žargonski zovemo rebalans budžeta, brine o tom javnom dugu. Primedbe koje sam pokušala da iznesem kroz ovaj amandman, biće obrazložene Memorandumom Vlade koji je bio objavljen 10. oktobra 2008. godine i potpuno zvaničnim podacima koje je objavio Republički zavod za statistiku, i to u svoja dva statistička priloga, jedan u broju 1/2008, a drugi – u broju 3, znači, govori o kraju 2007. godine. Ono čime želim da vas zaintrigiram da biste shvatili ozbiljnost problema o kojem govorim, jeste udeo godišnje otplate duga u bruto društvenom proizvodu. U 2001. godini, prema zvaničnom izvoru Zavoda za statistiku, svi smo, znači, građani Srbije, preko budžeta, izdvajali od ukupno proizvedene robe i usluga 3,7%. Godine 2007, udeo godišnje otplate duga u bruto društvenom proizvodu iznosi 29,8%. Matematički je dozvoljeno da ovih 29,8% zaokružimo na 30%. Kada uporedite 2001. i 2007. godinu, gotovo 10 puta je porastao udeo godišnje otplate duga u bruto društvenom proizvodu. Da li je gotovo 10 puta povećan broj radnih mesta, ili se time opravdavaju nova kreditna zaduženja? Da li je blizu 10%, ili deset ili devet puta povećan standard stanovništva, da bi krediti tako našli svoje opravdanje? Ono što zabrinjava jeste ona tehnika, o kojoj govorim u više navrata, kojom vlast pokušava da smanji efekte svojih loših poteza, time što spoljni dug izražava u milijardama evra, da bi to psihološki imalo utisak na građane da iznosi manje, jer 8,8 milijardi evra izgleda manje za građane koji se ne udubljuju, ili ne žele da se plaše, nego kad kažete da je taj dug 29 milijardi dolara, zvaničan podatak. Ta tehnika kojom se pokušava dug predstaviti manjim ne koristi se i u slučaju kada Narodna banka, na primer, predstavlja devizne rezerve kao rezultat svoje uspešne politike, kojima će, navodno, moći da brani kurs, štednju i stabilnost finansijskog sistema, a preko njega, i sistema čitavog realnog sektora. Zašto to nije moguće? Kakva varka. Zašto je takva varka nedopustiva, govori baš Memorandum o budžetu. Opet ću pomenuti Upravu za javni dug, koja je, po zakonu ovde izglasanom, dužna da brine o spoljnom dugu i o njegovoj održivosti. Neverovatno je da vi u 2008. godini, na strani 24, objavljujete strategiju za upravljanje javnim dugom, ono na šta ste zakonom obavezani 2005. godine, znači, da osnujete Upravu za javni dug, koja će funkcionisati u okviru Ministarstva finansija, Uprave za trezor i brinuti o onim prioritetima koje ste naveli, a oni su, na primer, smanjenje obima emisije trezorskih zapisa, otplata druge serije obveznica emitovanih po osnovu duga Narodne banke Srbije. Da prevedemo građanima, ne samo da ste dužni da smanjite kreditno zaduženje iz inostranstva, nego i štampanje hartija od vrednosti kojim povlačite novac iz opticaja, da to radite u skladu sa Zakonom o javnom dugu, koji kaže da država ima pravo da hartije od vrednosti štampa, znači, utiče na finansijske tokove, samo ako ima problema u dotoku sredstava i ako je taj dotok nekontinuiran, čime se mogu, bukvalno, peglati neravnomerni prilivi u budžet. Šta to znači? Vlada Republike Srbije se, preko svog ministarstva i nikada formirane uprave za javni dug, zarekla da će voditi računa o procesu emitovanja hartija od vrednosti i kaže, na strani 27 – da u proces emitovanja hartija od vrednosti Uprava za trezor može ući tek pošto se načelno dogovori maksimalni obim zaduživanja. Budžetsko pravilo trebalo bi da bude formalizovano nekim od pravnih akata.Pa se dalje kaže, ''to bi mogao biti Ustav''. U 2008. godini, Vlada u Memorandumu, svojoj bibliji, kaže – trebalo bi odrediti granice zaduženja i nekim aktom. Na početku svog izlaganja, rekla sam vam da je taj spoljni dug, sa 10 milijardi dolara u 2001. godini, bukvalno porastao na 30 milijardi dolara krajem 2007. godine, 29, precizno. Da li je takav rast održiv, da li je on zasluživao da ono što pišete da su obaveze već bude pretočeno u zakonske projekte i u formalno ponašanje? Ovo je taktika koju možemo nazvati – taktika gospodina Mlađana Dinkića, taktika obećanja koja narod treba da shvati kao pravo na upis besplatnih akcija. Gospodin Dinkić je ovde u ime Vlade, jer on ovde ne nastupa kao privatno lice, čime čitava Vlada deli odgovornost za njegovo ponašanje, izašao s obećanjem akcija koje će vredeti po građaninu hiljadu evra. Nije problem to što je to bilo u predizborne svrhe. Problem je što je izgrađen manir da građani obećanje moraju da prihvate kao stvarno činjenje. Problem je što se kroz proces privatizacije slivaju sredstva za denacionalizaciju, o kojoj niko nema pojma kad će se vremenski realizovati i na koji način. To je obećanje. Problem je što se nama obećava da će se voditi računa o kreditnom riziku, o valutnom riziku i o ročnosti kredita, ali se o tome ne vodi računa. Problem je što u Memorandumu koji ste dostavili, odnosno bili dužni da objavite u "Službenom glasniku", pišete kao cilj, iza kojeg ću uvek stati, da održiv nivo odnosa između javnog duga i bruto društvenog proizvoda mora da bude dopunjen i odnosom javnog duga i fiskalnih prihoda. Pozdravljam cilj, ali cilj nije činjenje, cilj nije delo, cilj je za poštovanje. Bruto društveni proizvod, koji se namerno naduvava da bismo se uspavali u zaduženjima, nije dovoljno korektivna mera da ulazimo u ovakve obaveze i da trošimo građanima, mladoj generaciji, budućnost. Pošto se krediti vraćaju iz budžeta i građani vraćaju sve kredite nabrojane na ove četiri strane i garancije, indirektne obaveze i direktne kredite, za koju god namenu da su, jedini kriterijum za nivo zaduženosti mora da bude odnos javnog duga i fiskalnih prihoda. Nije dovoljno da vi objavite Memorandum, koji se zove spisak lepih želja, vaša je obaveza, kaoVlade, da to i sprovedete u delo. Vaša je obaveza, kao Vlade, da napravite godišnji bilans stanja imovine i obaveza koje jedna država ima i ne može niko ovde da tvrdi, niti da dovodi u pitanje objašnjenje da je kredit obaveza. Pitanje koja ja ovde otvaram, jeste da li je kredit rashod? Da li je kredit trošak? Odgovor na ovo pitanje zavisi od toga u šta ste ga uložili, koliko je koštao i da li je rezultirao povećanjem prihoda u budžetu. Gde mi to da vidimo? Gde to da procenimo? Ne mogu da se složim s onima koji kažu – nema završnog računa. Ima, za 2007. ste nam dostavili, i za 2006. Neko ume da čita, neko ne ume, ali ga niste stavili na dnevni red skupštinskog zasedanja. Iz njega bismo morali da vidimo šta je ova vlada naplatila od prihoda, kako je iskoristila ove kredite, kakvo je stanje na računima budžeta i fondova, kuda teče novac od privatizacije onih ugašenih i rasprodatih banaka u dve kategorije, gde su devizne rezerve, a čuli smo ovih dana, u Americi, štednjom ovih građana razvijamo američku državu. Čuli smo i da su devizne rezerve u ''Bundes banci'', ali ne znamo koliko ova država naplaćuje kamata od tih deviznih rezervi. Vi ste dužni da u ovom domu kažete šta ste prodali, a šta ste prihodovali. Budžet i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o budžetu je prilika i mesto gde jedino možete biti procenjeni da li ste uspešno vodili državu ili ne. Ne može se ta uspešnost prenositi na tabloidne novine i na afere bilo koje mafije, bilo koje agencije i bilo koje zloupotrebe. Svaki organ mora da radi svoj posao. Tabloidne i bilo koje druge novine, novinari analitičari, moraju da ispituju, ali oni ne mogu da zamene nadležnost Skupštine Republike Srbije i vašu odgovornost za upotrebu ovih sredstava. Zašto to kažem? Ostvarenje ciljeva, povećanje zaposlenosti i standarda stanovništva, koje ste ovog puta stavili u Memorandum kao cilj, pozdravljam, ali može da bude ostvareno samo ako se u vršenju budžetske vlasti organizujete kao profesionalci koji će raditi u interesu svog naroda. Ovakvo zaduživanje bez izveštaja, bez podnošenja računa, jeste trošenje budućnosti, a ne odgovorno vršenje vlasti. Zahvaljujem. (Sve vreme trajanja govora narodnog poslanika Jorgovanke Tabaković, narodni poslanici SRS-a lupali su o klupe.)
Zahvaljujem gospođi Tabaković koja je, i pored toga što je Poslanička grupa SRS-a činila smetnje, imala koncentraciju i obratila se Parlamentu do kraja u skladu sa planom koji je sama sačinila. Reč ima gospodin Nikolić, po Poslovniku, a zatim gospodin Vujadinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da se izvinim građanima Srbije za ponašanje narodnih poslanika koje sam uveo u ovu salu Narodne skupštine. Zaista mi je drago što ste se vratili, gospođo Đukić-Dejanović. Vaše odobravanje ovog ponašanja liči mi na saradnju u kojoj profitirate vi ''žuti'', svesni toga da se pažnja javnosti skreće sa veoma teške krize u koju Srbija ulazi sigurno, zajedno s ostalim svetom, enormnim povećanjem cena osnovnih životnih namirnica, komunalija, svih infrastrukturnih usluga koje država pruža građanima Srbije, sa veoma riskantne situacije na Kosovu i Metohiji, a mi ćemo ovde da se zamajavamo. Ponavljam, drago mi je što ste tu, kao jedan vrstan neuropsihijatar, profesor na medicinskom fakultetu, sudski veštak, da potvrdite, ili da kažete da nisam u pravu kad mi se čini da je ovo stanje produženog puberteta, a da su ovi pokreti rukom veoma slični pokretima koje mladi ljudi u pubertetu vrlo često svojom rukom čine. Zato vam se, zaista, izvinjavam, poštovani građani, ni sami niste svesni koliko je bizarna situacija u sali Narodne skupštine. Izvinjavam vam se kao doajen među narodnim poslanicima. Ovo se nikada nije desilo i ovo se nikada više u Narodnoj skupštini neće desiti. Ovakvi ni na jednoj listi više u Narodnoj skupštini neće moći da prođu. Zbog toga vas molim, gospodo iz DS-a, nemojte više da kalkulišete, nemojte da se preračunavate, nemojte da se dogovarate kako da bude malo galame, malo da teče sednica. Idemo mi na nove izbore. Na novim izborima će Srbija da se podeli na dve normalne političke opcije, koje će se na normalan način, dostojanstveno, smenjivati na vlasti, da jednom konačno narodni predstavnik, narodni poslanik, liči na narodnog poslanika. Narodnom poslaniku koji se maločas usudio da me povredi nogom, da kažem, tačno je da kopito može da povredi ljudsku nogu, ali to nije spas za tog narodnog poslanika. (Sve vreme trajanja govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića, narodni poslanici SRS-a lupali su o klupe.)
Gospodine Nikoliću, vi se ljutite na one koje ste uveli u politiku, a meni prigovarate na vođenju sednice. Koristim i ovu priliku da upozorim poslanike SRS-a da ima dosta elemenata za izricanje opomena i drugih mera. Očekujem da ćete ovaj metod izražavanja sopstvenog nezadovoljstva i animoziteta prema poslaničkoj grupi koja je bila deo vas do pre nekoliko dana, promeniti. Ja vas, zaista, molim, i u ime građana, da to učinite. Dostojanstvo ove skupštine gradimo svi zajedno, ne samo predsednik. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Gospodin Mijaljević Slađan, po Poslovniku.
Poštovane kolege, poštovani sugrađani zemlje Srbije, imam neizmernu sreću što me gospodin Tomislav Nikolić nije uveo ni u politiku, a ni u Parlament države Srbije. U politiku sam, makar ovoliko koliko sam ušao, ušao sam, a u Parlament me je uveo dr Vojislav Šešelj, i to iz trećeg pokušaja. Presrećan samzbog toga, nakon ovih mesec dana kad vidim šta se sve dešava, što me Tomislav Nikolić nije mogao uvesti u nešto, ili navesti na nešto što danas propagira ovde, po zemlji Srbiji, sklapajući razne koalicije s onima koji su na nas bacali tone i tone bombi. Hvala gospodinu dr Vojislavu Šešelju na ukazanoj časti i poverenju što sam poslanik Narodne skupštine Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 104. Poslovnika – dostojanstvo Narodne skupštine. Pošto gospodin Nikolić tvrdi da je mene i ostale kolege uveo u ovaj parlament, ovom prilikom bih ga zamolio da nas uvede u onu vilu koju ima u Bajčetini, da nas uvede u jedan stan od 200 kvadrata, sa bazenom, u jedan džip ili neki drugi skupoceni automobil. Gospođo Đukić-Dejanović, vi tvrdite ovde da ne možete da radite zbog nas. Nije tačno. Mi ne možemo da radimo zbog vas. Po istom principu, kao što se sada obratio Tomislav Nikolić, sutra mogu dovesti deset, petnaest, dvadeset, pedeset mojih Nišlija, reći im o čemu treba da govore i da, praktično, ovaj parlament po ovoj tački dnevnog reda radi do kraja svog mandata.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Moram da vam, prvo, skrenem pažnju da član 27. i član 104. Poslovnika nisu policijske odredbe, nego vam član 27. daje obavezu da pazite i na primenu člana 104. Gospođo Đukić-Dejanović, vi to, očigledno, niste u mogućnosti, bolećiva ste žena i taj zemljački faktor je odigrao svoju ulogu, pa tako i ljudi koji rade na tome da Vojislav Šešelj nikada ne dođe, da umre u Haškom tribunalu, dobijaju mogućnosti ovde da dezavuišu dodatno građane Republike Srbije. Moram da kažem da je Četvrto opštinsko javno tužilaštvo napokon počelo da radi. Dali su nam jedan zahtev za prikupljanje potrebnih obaveštenja, pa, recimo, mesto gde je 78 narodnih poslanika dalo neopozivu ostavku, datum i čas kada su poslanici stavili svoje mandate na raspolaganje SRS-u itd., kako je glasio tekst ostavke, ko je daktilografski sačinio ostavke, da li je to zavedeno, da li nije zavedeno, da li je to neko potpisao, da li neko nije potpisao, a u drugom delu se nalazi, takođe, zahtev gde se traži da dopunimo krivičnu prijavu nekim podacima, mnogo manje podataka se traži, a povodom zloupotrebe službenog položaja od strane ovog velikog posrednika iz Bajčetine. Gospođo Đukić-Dejanović, znam da imate dogovor sa Borisom Tadićem, imali ste ga i onog momenta kada je trebalo da se isporuči Radovan Karadžić, imate ga i sada. Prljav posao nad Srbijom nije završen. Zadatak je suzbiti SRS, pa ako treba, može i prazna heftalica, može i kamenčić, može bilo šta, dajte da se građani Srbije bave otpadom, a da ove stvari prođu u primerenoj tišini. To je nemoguće. Ovo nije prvi put da se SRS čisti, baca ali ovo je prvi put da je strani faktor umešan i da on diriguje, da je na drugi način našao pogodno tle među nekim otpadnicima da se uključe u najprljaviji posao, da budu saučesnici, moram da vam skrenem pažnju, za sada, samo u pokušaju ubistva Vojislava Šešelja. Vojislav Šešelj je i danas dobio zabranu da 30 dana nema komunikacije, zahvaljujući tome što je neko prevario javnost, ali moram da vam skrenem pažnju, gospođo Đukić-Dejanović, u tome se citira jedan građanin koji je malopre došao ovde samo zato što ne plaća televizijsku pretplatu, pa da lepo posmatra kako teče Narodna skupština. Kao što ste videli, rasprava o amandmanima je bila vrlo temeljna, valjda će i Vlada da izvuče neku pouku, a građani su sigurno izvukli pouku. Onda vodite računa kada, dajete reč, kojim redosledom dajete reč, kome dajete reč i vodite računa, kada je prazna heftalica, ona se stavi na stranu.
Reč ima gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo Đukić-Dejanović, narodni poslanici, bila sam u kancelariji na drugom spratu kada sam čula izlaganje nekoga ko je isključen iz SRS-a, koji ne predstavlja nikoga više. Imam obavezu, s obzirom na ovo što je kolega Krasić pomenuo, ozbiljna je stvar u pitanju, krivična prijava za krađu ostavki narodnih poslanika izabranih na listi SRS - dr Vojislav Šešelj. To se kaže hipokrizija, jel tako, gospođo Đukić-Dejanović, u vašoj struci i gubistvo svake realne... Znate, za razliku od onih koji se smeju na to što slučajno napravim lapsus, gospođo Đukić-Dejanović, insistiram, pošto ste vi stručnjak za sve bolesti zavisnosti, a pratim kretanja pojedinaca ovde koji su građani, da ovde ustanovite belu liniju, da vidimo kako ovi pijani ljudi ulaze ovde i kako paradiraju po nalogu ovih En-Di-Aj-a (NDI), ili već onih koji ih savetuju, onih koji su već psihički otišli skroz. Što se tiče morala i onoga kako je to bilo s ostavkama, moram zbog javnosti, ne znaju možda svi poslanici SRS-a, da se vratim na 10. jun, negde oko 21 čas. Kao odgovoran član SRS-a, što sam bila od dana učlanjenja u stranku, poštujem stranačke organe i sve ono što treba da se uradi za interes stranke i da se odbrani narodna volja. Tog izvesnog pojedinca, koji je prijatelj Caneta Žapca i Žarka Zečevića Zeca, vidite kako kriminalci imaju nadimke, Zec, Žabac, znači da je on punoglavac ili Toma Čvorak, kako god, pozovem i pitam – jelte, kada treba da dođemo u Narodnu skupštinu, s obzirom na to da je za sutra zakazana sednica i treba da se verifikuju mandati. Pamćenje me zaista dobro služi i to znaju i ti pojedinci, te individue, zato što mogu da se prisetim razgovora i sa radikalima i sa drugim ljudima, kako neko reče, imam glavu za snimanje. Ne, nego imam dobar odnos prema onome što je čast i što je poverenje koje mi neko ukaže. Znate, ako je zakazano zasedanje za deset sati, moram da pitam, u danu kada se verifikuju mandati, da li treba da ja i ostale kolege dođemo dan ranije. Taj neko kaže – šta, šta me to pitaš, trebaju mi vaše ostavke, ma hajde, molim te, i onda ide i... ali ja, kao pristojna dama, ne mogu da govorim psovke koje su, inače, manir i rečnik tog pojedinca. Vidite da su ostavke bile potrebne, ali da se ukradu. Prema tome, na osnovu svih tih javno datih izjava, na svakom mestu, i sa skupštinske govornice, budite sigurni, dame i gospodo poslanici, građani Srbije, da će ta osoba, ta individua, da vrati te ostavke kao ''bela lala''. Radikali nemaju kopito, ali znate onu staru narodnu poslovicu, pošto je sada moderno da se bude ovakav ili onakav, a građani sve to vide, da se ovako izbaci noga ispred prolaza, jer ovo nije kafana u Bajčetini, nego je Narodna skupština – videla žaba da se konji potkivaju, pa i ona diže nogu, i to baš ovu ovde, koja je izbačena između dve klupe.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da ću da istrpim i da izdržim sve ovo što govore moji dojučerašnji prijatelji. Računam da malo govore i o sebi, ali ako smo već kod krivice za izgubljene ostavke, bio mi je pčelar Dačo iz Guče, odbornik SRS-a u opštini Lučani, i kaže da je gospođica Nataša Jovanović izgubila njihove ostavke i zato su sada oni, kao Srpska napredna stranka, odbornici u opštini Lučani, pošto mandati ne mogu da im budu uzeti. Da li je krivično delo to što ste vi, gospođice Jovanović, izgubili ostavke odbornika iz Lučana? Mislim da to nije krivično delo, a i ne optužujem da ste to hteli da date SNS-u. Ima nešto drugo u svemu ovome. Zar ne vidite šta sami sebi radite? Zar ne vidite da ste sve niži? Zar ne vidite na šta ste sveli svoje političko delovanje, ako smo mi takvi lopovi? A vama, gospodine Krasiću, kažem da se moje selo zove Bajčetina i da mi ne vređate 17 seljaka koji u njemu žive. Vrlo dobro znate kako se to selo zove. Ne vređam nikoga od vas, nemojte vređati bar seljake koji tamo žive. Zar ne vidite da je toj vašoj politici veoma vidljiv kraj? Izdržite nas još do 9. novembra i, ako nas bilo gde pobedite u ove četiri lokalne samouprave, prihvatam da izađete i da kažete šta god želite o nama. A šta ćete ako izgubite od nas u te četiri lokalne samouprave? Šta ćete ako vas narod kazni za ovo besmisleno lupkanje o klupe? Neki od vas i neke od vas su vežbali te pokrete rukom. Šta će onda da bude? Vi kažete da sam ja multimilijarder. Lažete da imam bazen. Prvi privatni bazen u kome sam se ikada u životu okupao pre 10 godina je bio bazen Vojislava Šešelja. Pa, kako je to moguće da neko može da ima, a neko ne može da ima? Kako vam to naloge izdaju na onim zvučnicima gore, kao posle Drugog svetskog rata, slušate predavanja na zvučnicima po kancelarijama. Molim vas, meni je žao da nestane SRS. Osećam se delom onoga što sam stvarao, a nisam stvarao, zaista, Srbo, tebe nisam stvarao i ne mogu da se setim, ne znam čoveka koji bi tebe mogao da stvori.
Gospođica Jovanović ima dogovor sa vama da pre svih vas govori, mada ima još nekoliko povreda Poslovnika.
Ovako nešto, ovakav nemoral i osobu koja na ovakav način može da zastupa bilo kakvu politiku, ako je neka osoba uopšte stajala ovde sa dignitetom, s integritetom, neko ko je vođa ili glava neke porodice, ne da ne može da okupa bazen časnog Srbina i junaka dr Vojislava Šešelja, nego ni Sava i Dunav, ni sva mora ovog sveta.
Gospodin Zoran Krasić.
Možda je dobro što javnost u Srbiji može da čuje šta se radi u ovoj narodnoj skupštini. Kada zavlada kriza identiteta i autoriteta, onda izađe čovek, pa, umesto obraza, demonstrira đon. Videli ste i sami, nijednog trenutka nije ni trepnuo, da kaže – ja sam ukrao 14 ili 18 mandata SRS-u i građanima koji su glasali za SRS, nego kreće sa Mitrovdanom – ako me budete, on je već siguran, on se već dogovorio. Ko mu garantuje? Američki ambasador, engleski ambasador, Roki, ''italijanski pastuv''. Ko mu garantuje još? Svi ovi koji će da kupuju glasove. Gde? U Vrnjačkoj Banji, u Knjaževcu, Prijepolju, Rumi. A zašto se kupuju glasovi? Da bi se nastavilo s ovim. Da li je ovo narodni predstavnik? Dok je bio u SRS-u, to smo mogli da držimo nekako pod kontrolom, ali kada krene kao slobodni radikal, to je kancerogeno i iz toga nastaju demokrate. To je istorija pokazala, istorija političke scene u Srbiji. Kada su se pojavili neki slobodni radikali, oni su napravili DS, međutim, sada DS pre njih postoji, a onda je ovo desna ruka Borisa Tadića i u ovoj zemlji, osim Borisa Tadića, niko ne podržava ovakve primerke. Ali, Borisu Tadiću su ti primerci potrebni da bi dezavuisao život u Srbiji, da bi glavna tema bila upravo ovo. Čestiti ljudi, pošteni ljudi, moje selo, tvoje selo, ja vređam, ti ne vređaš. Koga sam ja uvredio? Nijednog običnog čoveka nisam uvredio i nemam potrebe da vređam, ali nisam uvredio ni ovog građanina. Samo kažem, ljudi, vratite ono što nije vaše, i kada vratite ono što nije vaše, nema nikakvog spora. Daleko vam kuća. Putuj igumane, ali vrati ono što nije tvoje. A ovde je operacija bila sledeća, da se ukrade 50, pa da se kaže – e, ovih 28 nisu reprezenti, a Tadić bi rekao – tako je, i da se završi posao. Zbog čega? Da bi se uništila Srbija i da bi se pomoglo u ubistvu Vojislava Šešelja u Hagu.
Vreme.
Ne može niko u Narodnoj skupštini da podržava ono što predstavlja rasadnik potencijalnih ubica.
Hoćete li da privedete kraju, molim vas?
To je prava reč, gospođo Đukić, ovo su vam Brozovi tipovi, koji ispunjavaju uslove, upravo o tome se radi. (Isključen je mikrofon)
Gospođa Elena Božić-Talijan, zatim Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, hvala Bogu, te nas u Parlament nije uveo Tomislav Nikolić, nego ideologija i program dr Vojislava Šešelja i SRS-a. Tomislav Nikolić se suviše zaneo podrškom svojih moćnih prijatelja, finansijera, tajkuna. Egzaltiran je pohvalama američkog i britanskog ambasadora. Dobio je sertifikat britanskog ambasadora da je proevropski evoluirao, a taj sertifikat je dobio zahvaljujući tome što je iz sve snage pljunuo na sebe dojučerašnjeg. Po sopstvenom priznanju, on je od nevaspitanog, grubog, nekulturnog, primitivnog, preko noći postao vaspitan, fin, pristojan i normalan. Dakle, do tada je bio nenormalan. To je, zaista, svojevrstan psihološki fenomen, mora se priznati, i toplo ga preporučujem stručnjacima, jer se ljudi u oblastima psihijatrije i neuropsihijatrije godinama muče da postignu takve rezultate u raznim terapijama koje je on uspeo da postigne preko noći. Gospodine Nikoliću, vi ste, po sopstvenom priznanju, na pitanje novinara – zašto se do tada niste javno izjašnjavali o svojim susretima s američkim i britanskim ambasadorom, rekli – do sada sam poštovao ideologiju SRS-a. Pošto sada ne poštujete ideologiju SRS-a, vratite mandate koji nam pripadaju. Vi ste, gospodine Nikoliću, pukli i gotovi u svakom pogledu, u moralnom, političkom, a izgleda i u mentalnom.
Gospodin Sreto Perić.
Gospodine Tomislave Nikoliću, onog dana kada vas je isključila Centralna otadžbinska uprava iz SRS-a, mislio sam da ne pomenem nikada vaše ime. Ne javljam se sada zato što ste vi mene lično uvredili, niti zato što vi, možda, nemate takvu mogućnost, ili nemate tu nameru. Vi niste uvredili Poslaničku grupu SRS-a, poredeći pokrete njihovih ruku, jer to su čestite i časne ruke. Da se setimo ruke Dobroslava Prelića, Milana Škrbića, Srboljuba Živanovića i mnogih drugih ruku koje su ovde, a i drugih ruku po Srbiji. Vi mene niste uveli u ovaj parlament, verovatno ste na izborima, na toj listi, dobili više glasova nego što bih dobio ja, ali je sigurno da nijednom biraču niste rekli: "Glasajte za Sretu Perića". Ja to jesam činio za vas, kao za kandidata SRS. To je bilo i prošlo. Gospodine Tomislave Nikoliću, nemam nijednog neprijatelja, ni sa kim se nisam zamerio, ali postoje ljudi sa kojima smanjim komunikaciju. Ispričaju mi nešto u poverenju i nikada to ne koristim. Pričate da ste se kupali u nečijem bazenu. Čovek u čijem ste se bazenu kupali doktorirao je sa 24 godine, a vi ste diplomirali pre nekoliko dana. Valjda je taj čovek zaslužio da ima bazen toliko godina pre vas. Nisam se zbog toga javio. Javio sam se zbog sledećeg. Kao i svi iz SRS-a, volim sve građane Srbije, i mlade i starije, i muške i ženske, ali uvredili ste veliki broj omladine, građana Srbije, koji nisu u prilici sada da vam odgovore. Rekli ste da pokreti ruku liče na one omladince koji su u kasnom pubertetu. Pokreti tih omladinaca su napravili jednu takvu grupu koja sada sedi u Narodnoj skupštini.
Bojim se da ovaj dijalog nije na ugled ni bivšim ni sadašnjim radikalima, ali o tome vi vodite računa. Gospođa Elena Božić - Talijan.
Gospodin Tomislav Nikolić je nešto dobacivao ...
Samo recite osnov javljanja.
Dostojanstvo Skupštine, član 104. Nije gospodin. Nikolić, ne mogu da kažem gospodin. Dakle, Nikolić je dobacio nešto dok sam išla ka klupi i volela bih da kaže to javno, pošto je već dobio sertifikat da je proevropski evoluirao, da se ne ponaša pacovski.
Narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsednice, reklamiram član 27. Poslovnika i, po ko zna koji put, član 24. Poslovnika. Apelovali ste na Poslaničku grupu SRS-a da ne ispoljavamo naše nezadovoljstvo kada određena grupa građana ovde uzima reč i govori za govornicom. Opet moram da kažem da vas upozoravam da poslanici SRS-a ne mogu da podnose dalje ovu situaciju, da vi ne sprovodite ono za šta ste nadležni. "Stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine". U tom poslovniku jasno stoji kako se formiraju odbori Narodne skupštine. Kad pogledate sastav odbora, recimo, Odbor za prosvetu, vi ćete videti da je izvesni građanin Knežević, Poslanički klub SNS-a. Kakav je to poslanički klub SNS-a, a stranka je SRS? Vi ne reagujete na ovakvo ponašanje. Znači, vi kršite Poslovnik i zakon, a onda nama spočitavate što se zbog toga bunimo? Jednostavno, mi ne dozvoljavamo da je građanin Knežević, prof. dr Milan ''prebeg'', neko hoće da kaže i da je kriminalnim načinom stekao svoj status, koji vi ovde podržavate, poslanik iz SRS-a. Molim vas, izmenite to, pa će onda, verovatno, biti drugačije ponašanje i nas srpskih radikala. Zašto vi to nećete da izmenite, ne znam. Ako pogledate isti taj Odbor za prosvetu, za dva građanina koje vi tolerišete ovde da su Poslanička grupa SNS-a, a nema veze, na drugom delu našeg sajta piše da su Poslanička grupa "Napred, Srbijo". Šta je tačno – ne znamo. Imaju u ovom odboru dva člana iz te grupe, a SRS ima samo jednog. Ako bismo čak i usvojili da su legalno ovde, a nisu legalno ovde, njima pripada 8% mesta, a SRS-u 24%. Kako dozvoljavate ovakvo kršenje Poslovnika i onda se još čudite kako mi reagujemo? Reagovaćemo, naravno. Što se tiče gospodina Nikolića, kad neko bude jako visoko, pa padne, onda se strašno i ugruva. Ne bih se njime uopšte bavio, razumem jedino da je ljudski kad neko ne može da podnese da ne bude prvi. Strašno je sramotno da spominješ nekoga ko ne može da ti odgovori. Samo toliko. Vas molim za odgovor na ovo što već treći put ovde ističem, za kršenje Poslovnika, upravo od vas i od vaših pomagača, odnosno od vaše pomagačice.
Gospodine Momčilov, na vaše pitanje, u više navrata, i ja i ostali koji su predsedavali dali smo odgovor. Kako će se poslanička grupa zvati, ona odlučuje. Koju će skraćenicu koristiti, takođe, ona odlučuje. Verujem da ste vi nezadovoljni mojim odgovorom i činjenicom da ta poslanička grupa postoji, ali smo u više navrata govorili koje su to instance kojima se i vi možete obratiti da dobijete adekvatan odgovor. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, potpuno sam jasan. Nemojte da kažete da smo mi odgovorni da nešto preduzmemo. Vi ste, po članu 27, odgovorni da sprovodite primenu Poslovnika Narodne skupštine. U članu 24. jasno stoji: "Poslaničke grupe predlažu članove odbora srazmerno broju narodnih poslanika". Molim vas, nismo mi dužni da bilo šta pokrećemo. Kad vidite da postoji disproporcija, kako vam ne smeta da je građanin Knežević, prof. dr Milan, stranka SNS, uopšte to ne razumem. Šta mi treba da uradimo? Mi sada treba jedino da, možda, primenimo neke fizičke vaspitne mere, koje sigurno nikada ne bismo primenili, da bismo nekoga ubedili da gospodin Knežević iz SNS-a nije stranka SRS. To nije SRS stavila na sajt, to je vaša nadležnost. Mi nemamo upliva na to. Molim vas, nemojte da nama spočitavate da mi ne činimo. Nismo dužni, vi ste dužni da se poštuje ovaj poslovnik, a mi vam stalno ukazujemo da se krši. Ne treba mi da menjamo bilo čime ovaj poslovnik. Vi treba da pokrenete inicijativu i da kažete da u Odboru za prosvetu ima više poslanika neke poslaničke grupe, neka se zovu kako hoće. Mi ih zovemo izdajnici, naravno da su izdajnici, to je sada svima jasno, a vi ih zovite kako hoćete, ali ondakažite da neko od njih napusti ovaj odbor, i gde god postoji takva nezdrava situacija, izlečite tu situaciju.Mi vam samo o tome govorimo, ništa više. Nemojte da nam dajete zamagljene odgovore da smo mi krivi i da razumete naše nezadovoljstvo.
Gospodine Momčilov, gospodin Todorović, kao i svi šefovi poslaničkih grupa, dobio je i pismo od mene i usmeno smo se dogovorili o popunjavanju odbora srazmerno broju poslanika u poslaničkim grupama pre više od dve nedelje. Jedina poslanička grupa koja nije dostavila personalna rešenja srazmerno kvotama koje je dobila, jeste vaša poslanička grupa. Zahvaljujem vam ako se vi budete lično angažovali da dobijemo ta imena, jer ćemo onda već na ovoj sednici formirati odbore u skladu s tim. Dakle, nije, prosto, u redu, zbog javnosti, da mi stavljate primedbu za nešto što ne stoji. Onog momenta kada se promenio odnos u broju poslaničkih mandata po pojedinim poslaničkim grupama, mi smo seli, dogovorili se. U pismenoj formi sam obavestila sve šefove poslaničkih grupa, uključujući i vašeg šefa. Upravo, očekujem personalno rešenje, kako bismo i formalno taj posao na ovoj sednici priveli kraju. Unapred vam zahvaljujem, uverena da ćete argumentaciju koju ste ovde izneli izneti i na svom poslaničkom klubu. Po Poslovniku, izvolite, gospodin Šami.
Gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, javljam se po članu 225. Imam potrebu da obavestim poslanike, a i vas, da je Poslanička grupa DSS-a upravo predala Predlog zakona o izmeni dopuni Zakona o visokom obrazovanju. Mi smo nedavno usvojili izmene i dopune Zakon o visokom obrazovanju, ali je ostao jedan ozbiljan problem – šta se dešava kada veći broj studenata od broja koji može biti finansiran iz budžeta ispuni uslov da bude isfinansiran iz budžeta. Mi taj problem ovim predlogom zakona rešavamo, smatrajući da je najbolje takav problem rešiti zakonom, a ne ostavljati na dobru volju sudionicima u tom procesu, dakle i ministru i svima ostalima. Naravno, mi smo zahtevali hitan postupak, zato što su upravo u toku upisi sledeće školske godine na fakultetima. Zakon je predvideo, videćete i sami, potpuno pravedna rešenja u tom poslu, zadržavajući, naravno, ono što je dobro bilo učinjeno prethodnim izmenama, onaj jedan deo koji se odnosi na smanjenje potrebnog broja bodova. Molim i predsednika Skupštine, zbog hitnosti, da na prvu narednu sednicu, svakako, stavi i ovaj zakon i da se o njemu izjasnimo. Naravno, Poslanička grupa DSS-a je potpuno otvorena za sve eventualne predloge i dopune predloženog teksta. Mi smo u tom tekstu, videćete i sami, smatrali da jedini kriterijum koji tu treba da važi, jeste, upravo, uspeh studenata u dosadašnjem toku studija, bez favorizovanja bilo koje kategorije studenata. Dakle, i studenti koji studiraju a finansiraju se iz budžeta, i studenti koji se sami finansiraju, ravnopravno ulaze u trku, a oni najbolji, objektivno najbolji, koji su pokazali najbolje rezultate, stiču pravo da dalje se školuju iz budžeta. Ostalima ostaje mogućnost da se sami finansiraju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Zakon će biti uvršten u prvu narednu sednicu, s obzirom na to da ste predložili hitan postupak, a Skupština će se izjašnjavati o tom dnevnom redu. Dakle, biće predložen i po hitnom postupku uvršten u prvu narednu sednicu. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. stav 2. tačka 6) Zakona o budžetskom sistemu. Reč ima gospodin Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je na dnevnom redu rebalans budžeta i amandmani vezani za prihode koji se ostvaruju i koji se usmeravaju prema korisnicima, radi podsećanja, samo malo o budžetu. Budžet je akt predstavničkog tela kojim se predviđaju i odobravaju prihodi i rashodi republika, gradova i opština za određeni budžetski period, po pravilu, za jednu godinu. Budžetom se predviđaju i raspoređuju rashodi i prihodi radi osiguranja kontinuiteta u funkcionisanju javnih funkcija i usklađivanja potrošnje države s ekonomskom politikom i njenim mogućnostima. Ekonomska funkcija budžeta je višestruka. Preko budžeta se u savremenim državama traži više od jedne trećine nacionalnog dohotka. Preko budžeta može, direktno ili indirektno, da se utiče na proizvodnju, obim i strukturu potrošnje, reprodukcije, osnivanjem državnih preduzeća, državnim investicijama i raznim subvencijama u pojedinim sektorima privrede i sl. Značajnim nabavkama, uslugama i javnim radovima u celini, svojim rashodima, država se javlja kao krupan činilac tražnje i globalne ravnoteže na tržištu, kao i njenog formiranja. Budžetska potrošnja je značajna komponenta agregatne tražnje, koja ima uticaj na cene i privrednu ravnotežu. Iz tih razloga se budžetska politika uključuje u opštu privrednu politiku države. U sklopu antiinflacione politike, a naročito u stanju inflacije tražnje, budžet predstavlja značajan instrument kompresije tražnje. Država tada vodi restriktivnu budžetsku politiku, smanjuje se potrošnja države i sprovodi politika budžetskih viškova. U suprotnom, u okviru savladavanja privredne depresije, povećavanja budžetske potrošnje, povećava se agregatna tražnja i time stimuliše oživljavanje privrede. Ako se radi o inflaciji troškova, smanjenjem budžetskih prihoda, država rasterećuje privredu fiskalnih obaveza i stvara mogućnost za kompenziranje porasta troškova i izbegavanje porasta cena. Dame i gospodo, u odnosu na budžet Republike Srbije i u odnosu na rebalans ovog budžeta, istakao bih neke primedbe. Izmene zakonskih propisa u budžetskom sistemu Srbije posle 2000. godine otvaraju neka nova, a ne daju odgovore na neka ranije otvorena, a nerešena pitanja reforme ovog ključnog segmenta javnih finansija Republike Srbije. Ključne su sledeće činjenice. Sprovođenje tranzicionih reformi u celom fiskalnom sektoru, a posebno u javnom sektoru na polju fiskalne politike, podrazumeva izuzetno ozbiljan i dugoročan proces, koji se mora planirati u fazama, i to po godinama i strukturi sadržine reformi. Slovenci, su na primer, najpre napravili taj plan, posle razduživanja sa tom državom iz bivše SFRJ. Naime, ključna funkcija jedne države, a posebno države u tranziciji, jeste redistribucija nacionalnog dohotka, nacionalnog bogatstva, a to je glavna delatnost svake vlade u svetu. To se svuda u svetu radi kroz poresku politiku, ulaz prihoda i politiku izdataka, rashoda. Glavni dokument koji to sadrži jeste, svakako, budžet jedne države. Stručnjaci za budžet u svetu, obično budžet definišu kao glavni instrument po kome se vidi šta je vlada radila, šta vladi radi ili šta namerava da uradi u jednoj državi. Na strani prihoda, kao prvi uslov, vlada mora da poseduje fiskalnu obazrivost i odgovornost, odnosno da proceni fiskalni rizik, poresko opterećenje, u pogledu mogućnosti poreskih obveznika da izdvajaju sredstva za izdatke iz budžeta. Počev od 2001. godine, mnogo je promena u budžetskom sistemu Srbije izvršeno, ali mnoge od njih nisu dosledno uvažavale određene specifičnosti stanja u našim javnim finansijama, bilo da su bile iz uspostavljenog ranijeg sistema, Zakon o javnim prihodima i javnim rashodima, ili su u toku reformi javnih finansija i u najkasnije vreme neke započete promene ostale po strani, a na posledice tog nerešavanja se uopšte nije obraćala pažnja. Na primer, dugoročna strategija u planiranju promena u javnim finansijama, posebno u budžetskom sistemu, ni za narednih nekoliko godina, uopšte, ne postoji. Ozbiljne zemlje u tranziciji, kao što je, na primer, Slovenija, najpre su napravile plan promena i faze u kojima se planira kada se uvodi trezor, kada se konsoliduju, objedinjavaju, koja grupa je koji nosilac javnih rashoda, kao i budžetski korisnici, fondovi, PIO, zdravstvo i slično. U tom pitanju, važna karika u celoj reformi je informatička podrška, mašina, softveri, informatika, a naročito kadrovi i njihova obuka. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, poseban problem je što uopšte nema nijednog završnog računa od 2001. godine u Parlamentu, pa nije ni moguće utvrditi da li su i u kolikoj meri budžetske procedure dobre, a naročito se, bez revizije završnog računa budžeta i revizije budžetskih procedura, ne može oceniti da li su i ove do sada preduzete mere, reforme budžetskog sistema, sasvim dobre ili nisu. Način utvrđivanja krajnjeg rezultata, poslovanja budžeta kao finansijskog dokumenta, jeste metodologija za obračun suficita i deficita budžeta, i to, što je najstrašnije, u toku samog izvršavanja, trajanja implementacije budžeta, što, s obzirom na aktivno tekuće poslovanje budžeta, koji je jedan živ dokument i koji prati, preko trezora, sve nastale sadašnje i buduće, a naročito neizmirene obaveze, redovne u budžetu, ostavlja veliku dilemu kod svakoga od učesnika u budžetskom procesu, bilo da je on u nivou republičkog budžeta korisnik, ili na lokalnom nivou, korisnik opštinskog, odnosno gradskog budžeta. Ako se sećate potraživanja koja je imalo Preduzeće za saobraćaj i puteve i Direkcija, pre par godina, između pet i šest milijardi dinara je bilo dugovanje njihovim podizvođačima, preduzećima za puteve, a ta preduzeća duguju državi poreze, čije kašnjenje se, krivicom države, kamati po izuzetno visokoj kaznenoj kamati, koja se kretala, koliko se sećam, oko 20%, što je, u stvari, prava mera za inflaciju u jednoj zemlji, jer država nikad ne dozvoljava da joj se sredstva koja nije naplatila obezvređuju. Taj podatak se prilično krije, moguće ga je proveriti u svakom rešenju od strane finansijske, odnosno budžetske policije i budžetske inspekcije. U ozbiljnim zemljama se za ovakav postupak prevelikog poreskog zahvatanja postavlja pitanje odgovornosti Vlade i ministra finansija, pre svega. Dame i gospodo, kada pogledate da je budžet mikrohirurgija jedne države, rekao sam prošli put, najopasnija služba u državi je, u odnosu na budžet, Ministarstvo finansija i njegova desna, produžena ruka, poreska uprava, koja može da skrši privredu bez velike dreke i vike, i za vrlo kratko vreme, prostom i jednostavnom blokadom žiro-računa onih obveznika koji, upravo, stvaraju dohodak i od kojih zavisi budžet i njihovi korisnici, a u narednom periodu to će se vrlo negativno odraziti u našoj državi. Dame i gospodo, u 2007. godini predviđena je u budžetu Republike Srbije cifra od 42 milijarde dinara za specijalne usluge i robu. Zamislite, specijalne usluge. Koje su to specijalne usluge koje treba da iznose 42 milijarde dinara? Sada ću vas podsetiti, gospođo ministre, da je za 42 milijarde dinara moglo da se kupi 14 hiljada traktora srednje kategorije i da se ti traktori poklone individualnim poljoprivrednim proizvođačima, da ti individualni proizvođači proizvedu proizvode za državu i za izvoz, da ne dozvolimo da prodajemo, kao što se to kod nas događa, i kuću i avliju. U tome je Srbija tragična zemlja i zbog toga jedino srpski radikali mogu u ovoj državi da preuzmu obavezu i da izvedu ovaj narod na put, da im obezbede bolji prosperitet nego što bilo ko obećava na bilo koji način. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Palalić, izvolite.
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije, onako kako se popularno zove rebalans, jeste prilika da se na neki način, uoči najvažnijeg zakona koji ova skupština donosi, zakona o budžetu, jasnije sagleda nova politika nove vlade Republike Srbije. U više navrata u toku ove diskusije isticani su razlozi zašto ovaj rebalans budžeta predstavlja ono što nije dobro za ukupan razvoj Republike Srbije i ono što nije dobro, uopšte, u politici, a to je da se na kompromisima različitih političkih programa i na jednoj izrazito populističkoj kampanji, koja je vođena za parlamentarne izbore, formirajedan ovako važan zakon i donose ovako važne odluke. Ovaj rebalans jeste plod kompromisa političkih stranaka koje su formirale Vladu. On je izraz onoga što su pojedine stranke obećavale građanima u toku izborne kampanje. On je rezultat pritisaka pojedinih članica vladajuće koalicije da se na brzinu, odmah sada, kada Vlada treba da deluje u dosta teškim političkim i ekonomskim okolnostima, neka nazoviobećanja ispune. Zato ovaj predlog rebalanasa ima ovoliko nedostataka. Navođeni su ti nedostaci u više navrata kroz diskusiju, ali ono što jeste činjenica i što proizilazi iz Zakona o ministarstvima, koji definiše mnogo više organa državne uprave, jeste povećana javna potrošnja, da bi se jedan veliki, ogroman državni aparat, sada proširen u najvećoj mogućoj meri, zadovoljio i da bi se ti povećani troškovi opet prevalili na teret poreskih obveznika, a posebno na teret privrede, koja je i sada u mnogo teškoj situaciji zbog ove ekonomske krize s kojom smo svi suočeni. Znači, javna potrošnja jeste jedna od najvažnijih odlika ovog budžeta i ona, u svakom pogledu, diskvalifikuje obećanja koja je ova vladajuća koalicija pružila građanima u toku izborne kampanje, a pogotovo nakon ekspozea predsednika Vlade, gospodina Mirka Cvetkovića, tako da je u svih šest tačaka ova vlada pala na ispitu. Nijedna od šest tačaka, koje su istaknute u prioritetima Vlade Republike Srbije, nije realizovana. To je važno spomenuti kada se diskutuje o rebalansu budžeta, zato što je rebalans uvek šansa da se sagleda politika jedne vlade. Zaista je velika šteta i ja opet koristim priliku da uvaženoj predsednici Narodne skupštine uputim zahtev da gospodin Mirko Cvetković dođe u Narodnu skupštinu, da obavimo jedan otvoreni dijalog, otvorenu diskusiju o svim problemima koji su se nagomilali, a na koje Narodna skupština, narodni poslanici, građani, nemaju odgovor od predstavnika najvažnije institucije kada je u pitanju izvršna vlast, a to je Vlada Republike Srbije, jer ona, po Ustavu, utvrđuje politiku i tu politiku sprovodi. Mi nismo uspeli da dobijemo odgovor na sve ove probleme koji su se sada otvorili, a ti problemi su posledica neispunjenih obećanja. Mi smo ovih dana svedoci činjenice da jedno od obećanja, koje je uticalo na to da se jedna politička koalicija opredeli za formiranje vlade sa DS-om i koalicijom Za evropsku Srbiju, nije ispunjeno, iako je jedan od ključnih dogovora kada je formirana ta koalicija bilo, upravo, povećanje penzija. Građani s pravom reaguju i s pravom zovu i naš poslanički klub i pitaju – zašto se ovako ponašaju predstavnici vladajuće koalicije, zašto se ovo važno obećanje, koje je uticalo možda i na raspoloženje birača u jednom trenutku, sada potpuno diskvalifikuje, i to smo čuli ne samo od potpredsednika Vlade, koji je bio nosilac tog obećanja, nego, ovih dana, i od samog predsednika Republike, iako mi ne znamo u kom svojstvu je govorio o ovom pitanju, nemajući, kao predsednik Republike, nikakve nadležnosti da govori o politici koju utvrđuje Vlada Republike Srbije. Da ne govorimo o besplatnim akcijama kojima je obmanuto više od pet miliona građana, da ne govorimo o činjenici da ova socijalno odgovorna Vlada nije nijedan segment svoje socijalne politike ispunila, a upravo je promovisana kao socijalno odgovorna Vlada. Da ne govorim o padu investicija i, uopšte, indeksa na Beogradskoj berzi. Najproblematičnija, najspornija, koja će vam se tek olupati o glavu, jeste odluka o jednostranoj primeni Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Mi smo ušli u jednu potpuno nenormalnu situaciju, kao nijedna evropska država, da donosimo odluke da jednostrano primenjujemo akt koji ne želi da primenjuje druga ugovorna strana. Pitam se, zašto sada predstavnici vladajuće koalicije ne donesu jednostranu odluku da smo mi članica EU? Šta je problem da kažemo – mi smo, u stvari, članica UN-a, a kada ćete nas vi primiti i da li ćete ikada, to nas uopšte ne zanima, kao što je urađeno s jednostranom primenom Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, gde će tek naša poljoprivreda da vidi šta to znači?! Da ne govorim o činjenici da su nas ocenili kao zemlju gde je povećan rast korupcije, da Vlada nema i ne preduzima mere u borbi protiv korupcije, i niz drugih stvari, kao i činjenici da smo poslednja vlada u svetu koja je reagovala na ovu ekonomsku krizu i pokušala da donese određene mere, koje, bojim se, neće imati efekta na stanovništvo. Ovo je Vlada neispunjenih obećanja. Ovo je Vlada u kojoj nijedna tačka iz njenog ekspozea nije realizovana i zaista je trenutak da Mirko Cvetković, premijer ove vlade, dođe u Narodnu skupštinu. Ne znam zašto predsednik Vlade izbegava da se pojavi pred narodnim poslanicima. Svaka diskusija jeste u interesu građana. Poslanici DSS-a, svaki korak koji su učinili, svaki predlog koji su podneli, i kada je u pitanju podizanje štednih uloga, i ovo sada što je gospodin Šami predložio, sve su to predlozi konstruktivni, usmereni ka tome da se u svim segmentima društvenog života poboljša život građana. Sigurno bi predsednik Vlade Mirko Cvetković imao šta da čuje od predstavnika DSS-a i ubeđen sam da bi u toj otvorenoj diskusiji uvažio naše argumente, koji bi doveli i do promene u politici Vlade. Ono što je, takođe, jedna od karakteristika ovog rebalansa budžeta, jeste i činjenica da, pored povećanja javne potrošnje, ostaje veoma velika sumnja da li je ovaj rebalans budžeta u skladu sa Zakonom, odnosno vrlo su ozbiljne pritužbe da nije usaglašen s odredbama Zakona o budžetskom sistemu. Mi nismo čuli uverljiv odgovor od gospođe ministarke na ove pritužbe. Znači, mi moramo da pričamo u kontekstu u kom se donosi ovaj rebalans. On se donosi u situaciji unutrašnjih pritisaka u okviru vladajuće koalicije, donošenja odluka mimo institucija, konkretno, Parlamenta, najvažnijih odluka, i, u isto vreme, kao posledice jedne populističke, demagoške kampanje, u kojoj su učestvovali i predstavnici iz inostranstva, pokušavajući da na taj način kriju javno mnjenje i stvore vladu koja će, kao što smo videli ovih dana i uporno ponavljamo, biti i te kako popustljiva, i te kako fleksibilna, da ne kažemo kapitulantska prema politici koju EU želi da promoviše na prostoru KiM-a, tj. ova vlada je stvorena da bi prihvatila misiju Euleks. Sve ono što je obećavano i sve ono što je govoreno u kampanji, ima samo jedan cilj, da Vlada Republike Srbije prihvati misiju Euleks i da se ta odluka, krupna odluka za ovu državu, donese mimo Narodne skupštine, jer mi ne možemo drugačije da objasnimo činjenicu da ne raspravljamo o Rezoluciji o KiM-u nigde, čak ni na samoj vladi, nego u kabinetima najviših nosilaca izvršne vlasti, predsednika Republike i predsednika Vlade. To je kontekst i to je atmosfera u kojoj je donet ovaj rebalans – da se Vlada ne bi raspala. To je suština priče. Vlada bi se raspala da ovakav populistički rebalans, s ovolikim stepenom javne potrošnje, nije donet. Ovaj amandman se odnosi na sredstva koja su predviđena za regulisanje pitanja poplava u Vojvodini i čitava ta atmosfera u Vojvodini, koja je stvorena usvajanjem Statuta na Pokrajinskoj skupštini, jeste nešto što stvara atmosferu koja nije dobra u Republici Srbiji. Mi sada treba da uđemo u proces usvajanja Statuta AP Vojvodine u Narodnoj skupštini. Tu ima još jedan vrlo bitan akt, okom ćemo ovde raspravljati, koji se, takođe, tiče sredstava koja se definišu u okviru ovog budžeta i okviru, uopšte, nadležnosti AP. To je zakon koji definiše nadležnosti, poverene nadležnosti AP Vojvodini, tzv. ''omnibus'' zakon, koji je usvojen 2001. godine u Narodnoj skupštini, a sada, na osnovu Statuta, treba ponovo da se usvaja. Podsećam javnost i narodne poslanike na to da obrate pažnju da su nadležnosti, koje mi tek treba ovde da definišemo kao nadležnosti koje se poveravaju AP, već definisane u Statutu koji je usvojen u Pokrajinskoj skupštini. Narodna skupština Republike Srbije će biti stavljena pred svršen čin, da raspravlja o nečemu što je već definisano i da sutra, eventualno, bude optužena da je opstruirala volju političke elite u Vojvodini, tako što kroz amandmanske izmene može da promeni nadležnosti koje su u Statutu. Nemam dilemu, nemam sumnju da će skupštinska većina ovde usvojiti i taj zakon, ali se postavlja pitanje – da li je dobro da se na taj način ulazi u jedan ozbiljan, važan proces unutar države Srbije a da najviši državni organ o tome ne može da se izjasni na valjan način? Umesto da se jednom opštom normom u Statutu definisalo da će se nadležnosti rešiti posebnim zakonom, one su pobrojane i stavljeni smo pred svršen čin. Tako će biti i sa Euleksom. Isto ćemo biti stavljeni pred svršen čin. Neko će se dogovoriti, neko će taj problem rešiti, doći će pred Narodnu skupštinu i mi ćemo ovde, tj. vladajuća većina, tako nešto usvojiti. Samo skrećem pažnju da Narodna skupština ne sme da dopusti da se o tako važnim pitanjima, kao što je Euleks, kao što je Statut AP Vojvodine, ovde donose odluke kada već budu završene i dogovorene mimo Narodne skupštine, mimo najvažnijih institucija, već da mi, o tim najvažnijim pitanjima, kao u prethodnom periodu, u februaru, kada se Skupština izjašnjavala poslednji put o KiM-u, ponovo u Narodnoj skupštini donosimo najvažnije državne odluke, a ne da budemo samo servis odluka koje se donose na nekom drugom mestu, mimo svih institucija. Apelujem da obratite pažnju na taj zakon koji definiše nadležnost AP Vojvodine i videćete u kojoj meri ćemo mi, kao Narodna skupština, biti stavljeni pred svršen čin; ništa se nećemo pitati, a kada ispustimo te nadležnosti koje nam pripadaju po Ustavu, jer smatramo da je Statut neustavan, bojim se da će se sve manje Republika Srbija pitati o onome što se događa preko Save i Dunava. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, čuli smo gospodina Palalića i zaista je njegovo izlaganje iskreno. Trebalo bi da se baziramo na nečemu o čemu je on uopšteno govorio, a što je problem ovog društva i šta će nas sve čekati kada usvojimo ovaj rebalans, a odmah zatim pređemo na planiranje budžeta za 2009. godinu. Zašto onda ne govorimo otvoreno građanima Srbije da su mnogi računi vezani za prošlost, a i za ovaj budžet i, siguran sam, biće vezani i za plan budžeta za 2009. godinu, pa sada dolaze na naplatu, a stižu i novi, za učinjeno i neučinjeno nakon 5. oktobra?! Mnoge prilike su, dame i gospodo, propuštene, mnoge greške učinjene, i to treba priznati, uključujući i one koje se u politici i životu jednog malog naroda kakva je Srbija ne smeju činiti, odnosno ne smeju se propuštati. Ne smeju se propuštati neki momenti, a mnogi su momenti propušteni u poslednjem periodu, pogotovo u periodu posle petooktobarske revolucije. Našim izlaganjima, nas iz Poslaničke grupe SRS - dr Vojislav Šešelj, želimo samo da u granicama svojih mogućnosti, a nikada se nismo hvalili da smo najpametniji, doprinesemo da se ti propusti shvate, kolektivno osveste i koliko god je pre moguće saniraju, a ne da nešto, kako vi kažete, opstruišemo. Ovo govorim radi građana Srbije, jer znam da se prenos sluša sad, pre ''Dnevnika''. Nema nikakve sumnje da je Srbija jedno dezorijentisano društvo, to moramo da priznamo, duboko podeljeno i zavađeno samo sa sobom, pa i sa drugima. Da li je Srbija, pitamo se, u nekom stalnom, tihom, vanrednom stanju, još od ''Sablje'', pa naovamo? Da li smo rascepljeno društvo? To se pitaju i mnogi u Srbiji, a i mnogi van Srbije. Da li oni koji vladaju misle da se ponašaju kao da su građani Srbije, u stvari, jedno umorno i zbunjeno društvo, kojim je lako manipulisati? Posle svih ovih događanja, pa i ovih malopre, koji su bili za ovom govornicom, Tomislava Nikolića, koji se i meni obratio, kao i svima iz SRS-a, kao da me je on doveo ovde, moram da kažem građanima da me baš on nije doveo ovde. Mene nije doveo ovde ni Tomislav Nikolić, ni Dragan Todorović, niti iko od mojih kolega, mene je doveo prof. dr Vojislav Šešelj. S njim sam od 10. marta 1991. godine i ostaću dok god postoji SRS. Dame i gospodo, činjenica je sledeća. Ljudi koji su doveli ovu Srbiju, malu i napaćenu, u stanje u kakvom se danas nalazi, to je ekipa okupljena oko Demokratske opozicije Srbije, 5. oktobra. Setimo se 18 stranaka. Skupština Srbije je zakonodavni organ koji kontroliše i Vladu i ministre, ona ih i postavlja i bira. Ta praksa postavljanja predsednika partija na mesta ministara se, čini mi se, nastavlja i danas u ovoj koaliciji. Kako će onda poslanici da kontrolišu ministra kada im je on partijski šef? Odmah će ga skloniti s mesta poslanika. Ta praksa se nastavlja već osam godina i to je veliki problem ovog društva. Ne mogu oni isti ljudi koji su doveli zemlju u ovu krizu, svojom kreacijom da je izvuku, svojim novim projektima, svojim pozitivnim novim projektima; o njima ne mogu ni da govorim, oni su maksimalno dali sve da bi napunili svoje džepove. Znam da će se nekome ovo moje izlaganje i analiza učiniti previše dramatičnim, nažalost, to je istinito. Siguran sam da su se svi preračunali i u ovom budžetu, i u ovom rebalansu, i u narednom budžetu. Po svemu sudeći, smatrali ste i bili ste ubeđeni da je narodom lako manipulisati. Mislili ste da čovek ogugla na bol, da se ljudsko oko vremenom navikne na tamu i na pomrčinu. Mislili ste i sledeće, da će sve laži da se provuku kroz kratko pamćenje naroda, da će biti kao u onom primeru žabe, kojoj postepeno i kontinuirano zagrevamo posudu u kojoj se nalazi, pa na kraju neće ni primetiti da je skuvana. Valjda ste mislili da će se građani Srbije naviknuti na to da nenormalno uzimaju za normalno, da laži stalno opraštaju ili da na vanrednu okolnost počnu da gledaju kao na redovno stanje u ovoj Srbiji. Narodu je danas, posle svih prevara ove koalicije u predizbornoj kampanji, jasno više nego ikada. Dokaz su i mnoge SMS poruke koje nam šalju građani Srbije, i oni koji su članovi SRS-a, i oni koji nisu, da izdržimo u ovoj borbi sada kada nam je najteže, kada su nas napustili ovi izdajnici, kojih sada nema ovde, izašli su napolje, otišli su. Zašto nisu ostali ovde ako su u pravu, nego se jave, jedna grupa dođe, kaže i ode? Valjda, smišljaju ceo dan šta će da kažu, pa se povuku, nisu u stanju da izdrže odgovore nas iz SRS-a. Dame i gospodo narodni poslanici, čak i onima kojima rad na kolektivnom pamćenju spada u opis radnog zadatka, nije baš najjasnije kako smo uopšte dogurali dovde. Kad stigosmo da pogubimo tolike ratove, uključujući i one u kojima nismo ni znali da učestvujemo, a vladajuća koalicija to tako tumači? Kako smo se iz redova pobednika u dva svetska rata, preko noći, obreli na spisku malobrojnih hladnoratovskih gubitnika? Kako protraćismo tolike kredite i istorijski kapital minulih generacija? Mislite li da ćemo to kroz rebalans budžeta, ili budžetom za sledeću godinu, koji ćemo raditi, možda, za dve nedelje, sve to ispraviti? Ne, ovaj budžet je budžet kompromisa i pretkoalicionih dogovora. To moram da naglas kažem, radi građana Srbije, a i radi svih vas koji to znate, ali nećete da izađete, iskreno da kažete, mislim na poziciju, jer to ne smete da kažete. Kako to da smo proglašeni za agresore čak i unutar sopstvenih, priznatih međunarodnih granica? To je sve pod ovom vlašću. Kako smo uspeli da budemo osumnjičeni kao zločinci, čak, i tamo gde smo bili osvedočene istorijske žrtve? Stotinu pitanja – kako. Kako kraj tolike svoje državotvornosti završismo tako da ne znamo ni koje su nam granice, a do nedavno nismo znali ni simbole svoje države? Kako smo postali država koja u čitavom svetu nema uporediv pandan? Gde nestade petooktobarska nada, otkud u jednom polumodernom društvu tolika postmoderna relativizacija pojmova istine, pravde i morala? Kako dođosmo do toga da se ne možemo složiti ni oko toga da li je ubistvo - ubistvo, da li je krađa - krađa, špijunaža - špijunaža? Sada se ne možemo složiti ni da li je jedan saobraćajni udes - saobraćajni udes, ili ga pretvaramo u nešto drugo. Da li to sve zavisi od opozicije, ili od onih koji su na vlasti? Jasno je, politiku kroje koalicije koje su na vlasti, uz pomoć onih koji nameću to, da li parama, da li ucenama, ili nekim drugim stvarima. Kada bi sve zavisilo od američkih imperijalista i evropskih reakcionara, mnogo bi vode proteklo evropskim rekama pre nego što bi se Evropljani oslobodili američkog tutorstva i uradili najprirodniju stvar, ujedinili ceo evropski kontinent. Međutim, tzv. globalizacija kojoj su Amerikanci kumovali i od koje su očekivali da ostvari sve njihove imperijalističke fantazije, pokazala se kao mnogo složenija i opasnija stvar za svetske imperijaliste nego što je iko mogao da pretpostavi. Da bi se stvar bolje razumela, treba da se zna da je globalizacija primarno ekonomski faktor, opet vezan za budžet, ili primarno ekonomski fenomen. Suština globalizacije je preka potreba kapitalističkih korporacija da se šire i da kroz ekspanziju proizvodnje produže svoj život, jer najvažnija stvar u celom kapitalističkom sistemu je ekspanzija i proizvodnje i potrošnje. Morate se složiti s tim. Žao mi je što gospođa ministarka ne sluša moje izlaganje. Kraj ekspanzije je kraj kapitalizma. Da bi izbegli tu neprijatnu sudbinu, američki kapitalisti su krenuli i u Aziju, u kojoj su tražili jeftinu radnu snagu i porast profita, ali su oni tamo našli i ono što nisu očekivali, brzi industrijski i tehnološki razvoj azijskih zemalja, posebno Kine, koja je već danas treća industrijska zemlja u svetu i koja će, ako nastavi da se razvija istim tempom, za nekoliko decenija da bude najveća svetska ekonomska sila. To će biti početak kraja svih, ne samo američkih imperijalističkih fantazija. Naravno, svetski ekonomski centar će biti u Aziji, a Amerikanci će da podviju rep, da pokopaju svoje militarističke prnje i da idu kući. Verovatno im neće biti lako ni kod kuće, jer ih tamo čekaju potomci crnih robova i ona šaka Indijanaca koji su preživeli tretman kome su ih podvrgli preci današnjih imperijalista. Čekaju ih da naplate stare račune. Evropski kapitalisti mogu da se nadaju još goroj sudbini nego njihovi američki rođaci, jer su i oni dužni mnogim narodima sveta. Međutim, Evropska unija, tj. Evropa je ta koja nas uslovljava. Mogu da izvuku korist iz trijumfa kineskog naroda, da zaborave svoje istorijske grehe i da nauče da jedan u drugom vide prijatelje i saveznike. Tako Kina, koja nije doživela mnogo dobra od Evropljana, može jednog dana da izvede Evropljanina put saradnje, a iz te saradnje, vrlo lako, može da se rodi nova evropska kultura, a ''crna'' Amerika, koja će u to vreme da bude još crnja, može da se nada da će slobodni, ujedinjeni Evropljani, prvi put u svojoj istoriji, da priteknu u pomoć i urade nešto zaista dobro za svoje crne rođake. Što se nas Srba tiče, mi treba i moramo malo da mućnemo glavu i da prekratimo sve razgovore o odlasku u tu čuvenu Evropu. Treba da kažemo našim Evropljanima da su oni mnogo zakasnili s tom Evropom. Da je Broz hteo da ide u Evropu, to bi još imalo nekog smisla, ali danas to niko ozbiljno ne uzima. U stvari, ono što Amerikanci i naši vlastodršci hoće, to je da nas uguraju u NATO. To je poenta cele priče. O tome još ne govore otvoreno, ali ono na čemu oni vrlo uporno i otvoreno insistiraju, jeste da spreče svako zbližavanje Srbije sa svojim jedinim prijateljem i saveznikom, s ruskim narodom. Onima koji hoće u Evropu, treba reći da se tamo stiže preko Rusije. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? Reč ima Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam, u ime SRS-a, amandman na član 5. stav 1, da se iznos od: "623.233.827.601" zameni iznosom: "593.233.827.601", a to se uklapa u amandman koji sam, isto, u ime SRS-a uputio, u smislu smanjenja deficita budžeta sa 45 na 15 milijardi. Međutim, Vlada se razbacuje milijardama i ono što je trebalo da namenski uloži u određene projekcije i prioritete, koje je trebalo da utvrdi i koji su joj zadati raznim nacionalnim strategijama, nju ne interesuje, što se vidi i kroz budžetski deficit, koji je tako visokog nivoa da treba da nas zabrine. Mi ćemo ovaj veliki budžetski deficit pokriti iz privatizacionih prihoda i kredita. Sve ono što su generacije stvarale, mi ćemo prodati i ubaciti u budžet, a uzimajući kredite, mi ćemo zadužiti potomke. Nama će biti jako lepo. Uz ovu vladu i ovu koalicionu vlast, imaćemo i živećemo u izobilju, a to što su generacije stvarale za svoje potomke, to ćemo sada fino pokopati. S druge strane, kroz kreditna zaduživanja, čuli smo ovde puno priča o kreditnim zaduživanjima, opteretićemo svoje potomke da neće moći da izađu iz dužničke krize i ropstva. Moramo upoznati javnost da se na ruskom tržištu, s aspekta privrede Srbije, događaju vrlo pozitivni pomaci i da smo u poslednjih nekoliko dana zaključili nekoliko sporazuma o izgradnji građevinskih objekata. Pre tri dana, jedna građevinska firma je sklopila višemilionski sporazum, radi se o građevinskoj firmi koja će izvoditi objekte u gradu Krasnodaru, u Rusiji. Pored toga, pre mesec dana, nekoliko naših građevinskih firmi je formiralo jednu korporaciju, koja će zajednički raditi na izgradnji Moskve. Radi se o 80-ak miliona dolara. Vrlo je pozitivno samo zato što su nam Rusi stvorili preduslove da možemo doći na njihovo tržište. Možemo ravnopravno da se takmičimo, a u nekim situacijama, kao što je u Krasnodaru, bez tendera; bratski su nam izašli u susret i dali su mogućnost našim građevinarima da stvore uslove za rad i za zaradu. Ovo je nastavak vrlo pozitivne priče koja nam dolazi sa istoka, iz Rusije. Moramo ovde reći da imamo zaključen sporazum o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom. Ruska Federacija nam je izašla u susret, oslobodila nas je, kao i Belorusiju, plaćanja carine. To su sve pogodnosti koje moramo iskoristiti. Međutim, ovu vladu to ne interesuje. Nju interesuje EU i nemogućnost da živimo u ovim uslovima, da pretačemo sve ono što smo mogli ostvariti na ruskom tržištu. Ovde moram spomenuti, namerno ću spomenuti, baš zbog toga što sam napravio paralelu između Rusije i mogućnosti poslovanja, rada i privređivanja sa Ruskom Federacijom, koje nam prepreke stvara druga strana, odnosno Evropska unija. Krenuću od nama jako dobrog poznatog pisma Vilija Vimera, inače, potpredsednika Parlamentarne skupštine OEBS-a, iz 2000. godine, kojim se obraćao Gerhardu Šrederu, tadašnjem kancelaru Nemačke, s obzirom na to da je bio na sastanku u Bratislavi, gde su organizatori bili Amerikanci, članovi Spoljnopolitičkog instituta Republikanske stranke i predstavnici Ministarstva inostranih poslova SAD-a, gde su zauzeli vrlo bitne i ključne stavove vezane za Srbiju, srpski narod i srpsku državu. Između ostalog, na tom sastanku su se dogovorili: "Srbija mora biti trajno isključena iz evropskog razvoja, zbog obezbeđenja nesmetanog vojnog prisustva SAD-a (NATO), i Srbija nikada ne može postati punopravni član EU". To je zaključak sastanka u Bratislavi, koji potpredsednik Parlamentarne skupštine, inače, Nemac, iznosi svom kancelaru, Gerhardu Šrederu. Dalje, u tom pismu ističe da je neophodno ubrzano međunarodno priznanje nezavisne države Kosovo. Radi se o 2000. godini. Vili Vimer prenosi stavove sa sastanka. Znalo se 2000. godine, i u Evropi i u Americi su stvoreni planovi za priznanje nezavisne države Kosovo. Vidite, aktuelna vlast ciljano ide u pravcu Evropske unije, umesto da se ekonomski, politički, privredno, finansijski vežemo za Rusku Federaciju, gde imamo mogućnosti, imamo sve benefite, koje nema niko, samo Belorusija i Republika Srbija. Idemo našim neprijateljima, klanjamo se i ponizno molimo, umesto da ravnopravno radimo s našom braćom iz Ruske Federacije. Vlada nam u Predlogu ovog budžeta ide s određenim projekcijama i ciljevima makroekonomske politike, pa kaže da su osnovni ciljevi: dinamičan privredni rast i rast investicionih aktivnosti, rast zaposlenosti i standarda života. Ovog trenutka, niko u Evropi ne može s ovakvim ciljevima izaći. Evropa stenje, Amerika stenje, svet stenje, jedino Srbija velikodušno, idemo, dinamičan privredni razvoj, zapošljavanje itd. Hajde da vidimo kako mi to zapošljavamo, da vidimo šta je nacionalna strategija kod zapošljavanja. Imamo Nacionalnu strategiju zapošljavanja, koju je Ministarstvo rada usvojilo 2005. godine, a odnosi se na period od 2005. do 2010. godine, gde će, ističu, aktivno raditi na zapošljavanju, smanjenju siromaštva itd. i utvrđuju dinamiku zapošljavanja, odnosno smanjenja broja nezaposlenih, pa se kaže: ''U 2005. godini, stopa nezaposlenosti će se smanjiti, sa tadašnjih 19,1 na 17%. Dalje, 2006. godine, na 14,5%, 2007. godine – na 12%, 2008. godine – na 9,5%, pa 2009. godine, na 7% i 2010. godine – na 5%. Kažu da je to optimalna zaposlenost. Da vidimo šta kaže statistika za 2007. godinu. Imamo sledeće stanje 2007. godine. Po ovoj nacionalnoj strategiji zapošljavanja, morali smo biti na 9,5%. Kod nas je u 2007. godini bilo, po Republičkom zavodu za statistiku, 18,1%, a prema Nacionalnoj službi za zapošljavanje – 28%. Ovde kažu 9,5%. Ovo je lupanje. Neodgovorna vlast se ponaša ovako kako se ponaša. Da vidimo šta kažu sada, ko je preuzeo politiku zapošljavanja i konkretne mere iz ove nacionalne strategije. U Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja postoji Služba za zapošljavanje, koja ističe da će u 2008. godini da napravi sledeće. Kaže: "Bavićemo se aktivno politikom zapošljavanja u 2008. godini, podsticaćemo razvoj malih i srednjih preduzeća, koji će biti praćen merama finansijske podrške, otvaranjem novih radnih mesta i smanjenjem nezaposlenosti". U planu Službe za zapošljavanje ovog ministarstva ističe se: ''1) obezbediće se bespovratna sredstva za zapošljavanje, obezbediće se subvencije za preduzeća koja zapošljavaju novu radnu snagu, subvencije za samozapošljavanje, a za preduzeća koja zapošljavaju preko 50 radnih mesta obezbediće se subvencije od 80.000 do 160.000 dinara". Šta smo mi od svega ovoga dobili? Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja je od tog silnog zapošljavanja izdvojilo svega 2,8 milijarde dinara. Stvorili su preduslove za zapošljavanje 2.200 do 2.300 radnika, obezbedili su, po programu "Start-apa", kredita za 2000 i nešto preduzetnika. To će biti svo zapošljavanje koje je u planu ove vlade. Umesto da sredstva iz privatizacije, od prodaje državnog i društvenog kapitala, pretočimo u razvoj, unapređenje privrede, poljoprivrede, u zapošljavanje, mi to prebacujemo u budžet, finansiramo projekte Vlade koji su propali projekti i nemaju u sebi karakter razvoja, a posebno ne dinamičnog razvoja. Ova služba u Ministarstvu, u svom planu, predvidela je zapošljavanje 70.000 radnika. Videli smo, svega 2000 i nešto radnika ćemo zaposliti. Prema Predlogu budžeta, predlagač, odnosno Vlada, ta neodgovorna, socijalno neodgovorna Vlada, sama priznaje da će se broj zaposlenih smanjiti za 0,1%. U Memorandumu Vlade o budžetu i ekonomskoj i fiskalnoj politici za 2008. godinu, sa projekcijama za 2009. i 2010. godinu, stoji: "Očekuje se rast zaposlenosti od 0,7% u 2008. godini, od 1,2% u 2009. godini, od 1,5% u 2010. godini. Projekcija predviđa smanjenje nezaposlenosti, računato po međunarodnim standardima, sa 21,6 u 2006. godini, na 19,6% krajem 2006. godine". Sada ste videli podatke koje ne može niko povezati. Šta je suština? Nema zapošljavanja, nema programa Vlade za zapošljavanje. Razbacujemo tamo gde ne smemo razbacivati, budžetska sredstva nenamenski koristimo. Sredstva od privatizacije, koja bismo morali namenski, shodno odredbama Zakona o privatizaciji, prebaciti u razvojne programe, nenamenski trošimo, razbacujemo, a predstavnici SRS-a su otvoreno rekli gde se razbacuje i gde se troši, umesto da se ulaže u razvoj. Dinamičnog privrednog razvoja zapošljavanja nema i to nam mora biti jasno. Ova vlada će otići, i moraće otići, zbog toga što ne vodi socijalno odgovornu politiku. Za sebe kaže da je socijalno odgovorna, proevropska vlada, a nema nijedan plan, nijedan program, a, s druge strane, krši sve ono što je sama donela. Donela je Nacionalnu strategiju zapošljavanja, koju ne poštuje, Memorandum Vlade za 2008. godinu, gde kaže da će zaposliti 0,7%. Vidimo da toga neće biti, da će smanjiti broj zaposlenih, odnosno povećaće se broj nezaposlenih. Ova država s ovom vladom nema perspektivu. Vi morate ovde otvoreno reći narodu – snađite se kako znate i umete, mi vam to ne možemo omogućiti. To što smo napisali ovde, to ne vredi, sutra ćemo doći sa novim podacima, koji će se opet razlikovati od svih ovih ovde. Tri izvora sam rekao šta ste planirali i šta je isprojektovano...
Vreme.
... i šta je zvanično doneto, a od toga ništa.
Gospodin Krasić, po Poslovniku, pa onda vi, gospodine Obradoviću.
Dobro, kratko će biti ovo moje. Gospođo Đukić-Dejanović, nećete da se naljutite, mislim da je ovo interesantna stvar, pa može čl. 225. i 226. Sada smo dobili neku informaciju da se u Kraljevu zatvara stočna pijaca, što može da izazove veliki revolt, pre svega, seljaka, a i ostalih građana. Da li može neko da odgovori o čemu se radi? Zašto se vi, Nado, hvatate za glavu? Molim? U crnim džipovima, neki neidentifikovani tipovi dolaze i zatvaraju to tamo. Verovatno znate nešto. Ako je neka zaraza, valjda treba da se obavesti javnost. Ako je u pitanju nešto drugo, treba. Zašto se vi štrecate zbog ovih pitanja? Ako je neko pozvao, od ljudi koji su tamo, iz Kraljeva, pa kažu koji je problem, pa valjda je ovo mesto da postavimo to pitanje. Ako je u pitanju zaraza, alarmirajte odmah, da se ljudi sklanjaju, u krajnjem slučaju. Nemojte da se štrecate. Nisam izašao za govornicu da kažem gospodinu Milivojeviću da pozdravi Ranku Radonjić i da joj kupi karanfil da bi ličila na Miru Marković, nego sam izašao da, vrlo konkretno, postavim pitanje o stočnoj pijaci. Ako se vi ljutite, evo, neću više ništa da kažem.
Gospodin Obradović, o amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem. Javljam se povodom amandmana, pošto smo konačno prešli na član 5. Zakona o izmenama budžeta, odnosno rebalansa. Razgovaramo sada o onim konkretnim razdelima. Primetna je promena u načinu na koji je ovaj budžet koncipiran. To mora da se pohvali. To je razlika u odnosu na onaj prethodni deo. U obrazloženju, u onom delu gde se objašnjava kako je napravljen budžet, ovaj budžet je podeljen na dva dela. Jedan je linijski, a drugi je programski deo. Čini mi se, mada to ne piše u obrazloženju, da je ideja bila potpuno jasna, da se svi oni programi koji mogu da predstavljaju neke konkretne programe, koji daju konkretne rezultate, nalaze u tom programskom delu budžeta. Jasno je da bi za svaki od tih delova programskog dela budžeta trebalo da postoji kompletna analiza svih onih pozitivnih efekata koji mogu da budu jasno definisani i koji mogu da budu jasno merljivi. Na primer, ako je cilj da se smanje regionalne razlike, onda efekat tih mera može da se jasno meri nakon nekog vremena. Ako je želja da se postigne zaposlenost, i to, takođe, može da se izmeri, tako što se pažljivo prati realizacija tih projekata. Mi smo ukazivali u prethodnoj godini, u vreme kada smo mi bili deo vladajuće većine, da su dve krupne manjkavosti koje naša vlada ima – deo koji podrazumeva budžetsku kontrolu i deo koji podrazumeva efekte, odnosno analizu svakog ulaganja. Praktično, svako ulaganje i svaka nova investicija, da bi mogla da bude praćena odgovarajućim programom, mora da ima merljive efekte i da nakon toga možemo da vidimo šta se time postiže. Nažalost, to još uvek nemamo. To su bile primedbe i kada smo mi bili deo vladajuće većine. Čini mi se da su te dve funkcije i danas prilično slabe u Ministarstvu finansija i u Vladi. Državna revizorska institucija bi to mogla da ispravi, ali, nažalost, još uvek ne funkcioniše punim kapacitetom. Šta je ovde jedina zamerka? Podržavamo taj programski deo budžeta, međutim, programski deo budžeta čine Ministarstvo trgovine i usluga, Ministarstvo zdravlja, Ministarstvo prosvete, Ministarstvo državne uprave i Ministarstvo vera. Da li tu ima ijednog ministarstva koje ima realni problem na terenu? To je znatna količina sredstava, 119 milijardi. Međutim, cifra može da zavara, jer, od toga, Ministarstvu prosvete ide više od 90%, a ministar prosvete nam je rekao da je najveći deo tih sredstava određen za plate, tako da, u stvari, nema investicija. Od tih 106 milijardi, čini mi se da je rekao, 95 ili 96% su plate zaposlenih. Programski deo budžeta čini svega desetak milijardi budžeta, što nije neka cifra. Linijski deo budžeta su sva ona ministarstva koja imaju realne projekte na terenu. Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede – 24-25 milijardi, Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja – 14 i nešto milijardi, Ministarstvo infrastrukture, Ministarstvo kulture, Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja, pa onda baš nije jasno zašto se to uradilo. Ako Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja nije deo programskog dela budžeta, ili Ministarstvo infrastrukture, onda je pitanje da li uopšte treba da postoji podela na ta dva dela i ta početna ideja, koja je, u svakom slučaju, za pohvalu, ovakvom podelom, nije realizovana. Nije jasno kakva je, uopšte, bila ideja o podeli na ova dva dela budžeta. Neću govoriti ni o personalnim rešenjima, ni o pripadnosti pojedinim strankama, kažem, upada u oko prilično nejasna podela. Ako je Ministarstvo vera programski deo budžeta, onda mi uopšte nije jasna ta inicijalna ideja, koja je sigurno dobra i za pohvalu. Iskreno se nadam da ćemo sutra dobiti budžet, pa ćemo o tome razgovarati u okviru budžeta.
Zaključujem raspravu. Pretpostavljam da niko u ovom terminu od tri minuta neće moći da se izjasni o amandmanu gospodina Martinovića. Nastavićemo rad sutra, u 10 časova. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 138 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 100 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuju gospodin Janko Guzijan, državni sekretar u Ministarstvu finansija, i gospođa Ružica Stojiljković, pomoćnik direktora Uprave za trezor. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2008. GODINU I IZMENE FINANSIJSKIH PLANOVA ZA 2008. GODINU REPUBLIČKOG FONDA ZA PENZIJSKO I INVALIDSKO OSIGURANjE, NACIONALNE SLUŽBE ZA ZAPOŠLjAVANjE I REPUBLIČKOG ZAVODA ZA ZDRAVSTVENO OSIGURANjE (pojedinosti) Pre nego što pređemo na raspravu o amandmanu, po Poslovniku se javio gospodin Velimir Ilić.