Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, delegacija srpskog parlamenta posetila je albanski grad Pier, u kojem se od septembra prošle godine, uz finansijsku pomoć Ministarstva za dijasporu Republike Srbije, održava kurs srpskog jezika za više desetina polaznika. Poslanici su razgovarali sa đacima i njihovim roditeljima koji su islamske veroispovesti, poreklom iz okoline Sjenice, a doseljeni su u taj kraj 20-tih godina prošlog veka. Lider srpske zajednice u Pieru, Ekrem Duljević, izrazio je u razgovoru sa poslanicima žaljenje što je odbijen njegov zahtev, podnet pre dve godine, za dobijanje srpskog državljanstva. Predstavnici Skupštine Srbije rekli su da će nastojati da se ovaj slučaj preispita kod nadležnih organa u Srbiji, kao i da mu se omogući dobijanje dokumenata matične zemlje. Tražio bih objašnjenje ili obaveštenje od Ministarstva za dijasporu – da li ovo obećanje poslanika važi i za Albance i Bošnjake koji su se 50-tih i 60-tih godina prošlog veka masovno iselili za Tursku, a ne samo za one koji su izbegli u dva rata, jer postoji mnogo zahteva za povratak državljanstva koje su imali u ranijem periodu, pošto su rođeni u ovoj državi? Takođe, u ovom razgovoru sa poslanicima u Pieru data je i sledeća informacija: deca uče iz udžbenika na ćirilici, koje je izdao Zavod za udžbenike i nastavna sredstva iz Beograda. Na zgradi škole istaknuti su natpisi na srpskom i albanskom jeziku, kao i zastava Srbije i zastava Albanije. Pitanje u vezi zastave ostavio bih za neki kasniji period, jer kod nas ovo pitanje veoma problematično, nego bih podstakao pitanje udžbenika, jer od avgusta ove godine traje postupak za dobijanje saglasnosti, od Ministarstva prosvete, za bukvar za albansku decu u školama iz Preševa, Bujanovca i Medveđe. Saglasnosti još uvek nema. Prethodno se radilo sa bukvarom iz Prištine, za to se ne dobija saglasnost, a bilo je dosta obećanja da nema problema da se saglasnost dobije za bukvar iz Albanije. Nažalost, do sada to nije završeno. Ističe školska godina, a još uvek nema dozvole za upotrebu bukvara, a da ne govorimo o problemu stotinak udžbenika od prvog do osmog razreda, za sve četiri godine srednje škole u školama na albanskom jeziku, a za koje apsolutno nema nijedan odobren udžbenik, jer su se do sada koristili iz Prištine, a sada nema dozvolu za te udžbenike. Tražimo obaveštenje od Ministarstva prosvete šta će se uraditi jer je septembar tu, veoma blizu, a mi nemamo jasnu situaciju, jer je trenutno, kao što sam nekoliko puta govorio, što se tiče udžbenika u školama na ovom području situacija haotična. Nema ujednačene prakse, a radi se o jednoj državi, radi se o jednom školskom sistemu, a mi nemamo istu praksu od škole do škole. U ovoj državi od strane institucija nisu obezbeđeni adekvatni udžbenici. Sada se ne dobija odobrenje udžbenika iz Prištine. A, što se Tirane tiče, bukvar se već osam meseci ne može odobriti. Postavljam pitanje, veoma ozbiljno – da li se ova problematika za ovo veoma kratko vreme može ozbiljnije razmotri i da li se mogu naći odgovori na odgovarajuća pitanja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nikola Krpić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici želeo bih da postavim istovetno pitanje Ministarstvu zdravlja i Ministarstvu unutrašnjih poslova. O čemu se radi? Statistika govori da se najveći broj saobraćajnih nesreća na putu Raška-Kraljevo dešava u Ibarskoj klisuri. Pre neki dan imali smo stravičan događaj da je jedna cela porodica poginula, odnosno ostao je jedan dečak od pet godina. Došao je lekar iz Ušća kolima hitne pomoći, uzeo mališana, odveo ga do Zdravstvenog centra ''Studenica'', tamo su ga pregledali pedijatri i dete je dalje otišlo za Kragujevac. Šta je problem? Problem je u tome što vozilo hitne pomoći treba da bude adekvatno opremljeno za takve intervencije, a ovo nije imalo sve ono što bi trebalo da bude unutra, pa, iako je lekar bio u kolima sa detetom mališan je preminuo. Molim predstavnike Ministarstva zdravlja i Ministarstva unutrašnjih poslova, Odsek za saobraćaj, da sagledaju taj problem, jer se najveći broj saobraćajnih nesreća događa baš u Ibarskoj klisuri, zbog različitih klimatskih i drugih uslova. Zamolio bih da pogledaju da li je moguće da Zdravstvenoj stanici ''Ušće'', koja se nalazi na toj razmeđi od stotinu kilometara, neko bude darodavac ili da se obezbedi jedno takvo adekvatno vozilo, da bi mogli da intervenišu u slučaju takvih nesreća. Mislim da nam je svaki ljudski život dragocen i da bi ovo bila jedna bezazlena pomoć građanima u tom delu Srbije. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja za reč? (Da) Narodni poslanik Nemanja Šarović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nezaobilazna tema u srpskoj javnosti, u poslednje vreme, bila je finansiranje političkih stranaka i pre svega finansiranje čelnika političkih stranaka. Lično sam više puta upozoravao na činjenicu da SNS nemilice troši desetine miliona dinara i posebno je to bilo izraženo u predizbornim kampanjama, uprkos tome što je SNS jedina stranka u Narodnoj skupštini koja iz republičkog budžeta ne dobija ni jedan jedini dinar. To je logična posledica činjenice da oni nisu ni bili na izborima, nego su mandate stekli krađom ostavki, kasnije podrškom DS kada im je te mandate trebalo oduzeti. Ta podrška i ta polutajna ljubav između DS i SNS traje već duže vreme, što kroz direktnu finansijsku i medijsku podršku, što kroz zatvaranje očiju pred očiglednim zloupotrebama naprednjaka. Aleksandar Vučić, zamenik predsednika SNS, uporno tvrdi u javnosti kako on nije ni na čijem budžetu i kako ga građani Srbije ne izdržavaju. On je za "Blic" rekao: "Ja nisam na držanom budžetu i ne plaća me nijedna institucija, ni Skupština, ni Vlada. Ja sam vam ništa u ovoj državi." Tu se slažem sa njim. Jedino se oko toga i slažemo. Dalje dodaje da je zaposlen u agenciji "Profajler tim" i da mesečno prima 78 hiljada dinara. Utvrdili smo da "Profajler tim" finansira Aleksandra Vučića, ali ko finansira "Profajler tim"? Finansiraju ga građani Voždovca i građani Zemuna, naravno, iz opštinskih budžeta. A, kako? Naprednjaci su na vlast u Zemunu došli u drugoj polovini 2009. godine. Odmah, potom, krenule su isplate iz budžeta opštine Zemun preduzeću "Profajler tim" i, prva je bila već 11. novembra, na iznos od 460.200 dinara, druga je bila, ni mesec dana kasnije, već, 7. decembra, ponovo isti iznos 460.200 dinara, a treća je bila posle dvadeset dana, 30. decembra, opet, 460.200 dinara, tako da isplata za nešto više od mesec dana iznosi ukupno milion 380 hiljada 600 dinara. I, to je veoma, veoma, napredno. Na Voždovcu je SNS na vlast došla 27. januara 2010. godine i ubrzo, potom, "Profajler tim" koji plaća Aleksandra Vučića, ponavljam, postaje korisnik budžeta opštine Zemun. Dobili smo Izvod iz Uprave za trezor Ministarstva finansija, iz Fonda za razvoj, a već u martu je bila prva isplata od 330.400 dinara. Onda to kreće redovno i za godinu dana, verovali ili ne, bilo je, ni manje ni više, nego, 23 transfera iz budžeta opštine Zemun i iz budžeta opštine Voždovac na račun preduzeća "Profajler tim", i to: opština Zemun 14 transfera u iznosu od pet miliona 445 hiljada 700 dinara, a opština Voždovac devet transfera "Profajler timu", koji plaća Aleksandra Vučića u ukupnom iznosu od dva miliona 973 hiljade 600 dinara. Ne znamo koja je bila namena. Rekao sam za opštinu Voždovac – promet roba i usluga, finalna potrošnja. Šta su nabavljali zaista ne znamo, ali imajući u vidu iznos treba znati da je tu morao biti raspisan tender, a moralo se znati tačno koju su robu i pod kojim uslovima nabavljali. Ono što je posebno zanimljivo jeste to da je kod opštine Zemun u pitanju budžet, a kod opštine Voždovac je u pitanju Fond za razvoj Skupštine opštine i treba videti šta su to oni razvijali: da li Aleksandra Vučića, Miću Rogovića, SNS ili, onako kao su obećali, opštinu Voždovac? SRS zahteva od nadležnih organa da ispitaju finansijsko poslovanje opština Zemun i Voždovac! Koliko je meni poznato, Budžetska inspekcija je već boravila u opštini Voždovac i našla je brojne nepravilnosti, ali treba Budžetska inspekcija da ode i u opštinu Zemun i da ispita saradnju ove dve opštine sa "Profajler timom". Očekujemo odgovor od Ministarstva finansija, konkretno od Poreske uprave i Budžetske inspekcije, kao i od Odeljenja za privredni kriminal MUP-a Republike Srbije. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, želim u ime LDP da postavim pitanje predsedniku Vlade Mirku Cvetkoviću, a tiče se najnovijeg skandala koji je očigledno izazvao ministar spoljnih poslova Vuk Jeremić obraćanjem u Evropskom parlamentu, odnosno nekim političkim grupama u Evropskom parlamentu, sa neprihvatljivim zahtevima u odnosu na izvestioca Evropskog parlamenta za Srbiju, gospodina Jelka Kacina. Moje pitanje je da li je potez ministra spoljnih poslova istovremeno i odraz politike Vlade i da li će se predsednik Vlade tako postaviti, ako je već odlučio da konačno postane kapiten tog tima, pa kazniti na isti način na koji je kaznio neke druge članove Vlade, koji su odstupili od zvanične državne politike i koji su sebi dali za pravo da na negativan način komentarišu ili osporavaju politiku Vlade, i prema ministru Jeremiću? Naime, verujem da smo i po ovome jedina zemlja u Evropi koja ima nekakvu ambiciju da postane članica EU, čiji ministar spoljnih poslova tako otvoreno kritikuje, a u nekim situacijama gotovo da vređa zvaničnog izvestioca Evropskog parlamenta za Srbiju. Imali smo situaciju u Hrvatskoj pre nekoliko nedelja. Izvestilac Evropskog parlamenta za tu zemlju, Hans Svoboda, u nekim svojim izjavama doveo u pitanje izvesnost ulaska Hrvatske u EU tokom naredne godine, pa Hrvatska nije imala ovako drastičnu reakciju kao što je to u ovoj situaciji, mimo svih diplomatskih pravili, učinio ministar Jeremić, komentarišući izjave ili stavove Jelka Kacina, sa kojima bi se, mislim, predsednik Vlade, kome postavljam ovo prvo pitanje, složio. Ne znam šta je sporno u poslednjim izjavama Jelka Kacina, da li to da Srbiji na putu evropskih integracija trenutno ne bi odgovarali izbori? Da li gospodinu Jeremiću smeta stav Jelka Kacina, da je približavanje EU, u stvari, jedina preostala nada i da niko ne želi da preuzme odgovornost za dodatne prepreke na putu koji prema njoj vodi, itd? Takođe, da li stav Jelka Kacina da je Srbija, hajde da tako kažem, šampion među balkanskim zemljama u borbi protiv organizovanog kriminala itd? Sa druge strane, svi relevantni međunarodni igrači ovih dana komentarišu situaciju u Srbiji, izuzev same Vlade Srbije. To smo ovde juče i u parlamentu videli, članica vladajuće koalicije, pa se ministar Jeremić ili neki drugi član Vlade nije založio da oni koji rukovode tim institucijama budu ''persona non grata''. Nisam čuo da je iko, osim SRS, tražio da MMF i njegovi predstavnici postanu persona non grata. To je njihov politički stav koji poštujem, ali opozicioni. Iz Vlade takva ideja i takva kritika na račun MMF nije došla. MMF je u poslednjih nekoliko dana doslovce ponovio one tvrdnje, koje je u smislu stanja ekonomske situacije i socijalne situacije izneo i Jelko Kacin. Još jedna stvar je važna. Na kraju, ministar Jeremić je praktično u ovom trenutku ministar bez portfelja i to svi znaju. Ako već ne može uspešno da vodi spoljnu politiku i evropske integracije, onda ne treba na ovaj način ni da ih ugrožava. Mislim da u ovom trenutku ima jedan mnogo važan posao. Doduše, vidim da je u ovoj teškoj situaciji, odnosno u poslu pokušaja evakuacije naših građana iz Libije, ministar Dačić, zamenik predsednika Vlade ponovo preuzeo tu odgovornu funkciju i da rukovodi tim timom. Mislim da bi drugačije ponašanje ministra Jeremića pomoglo da u ovom trenutku dobijemo pomoć od nekih zemalja od kojih možemo da dobijemo pomoć, a to su pre svega zemlje regiona i zemlje EU. Dakle, zemlje koje u ovom trenutku mogu da nam pomognu ponašale bi se na znatno drugačiji način kada bi ministru Jeremiću bilo onemoguće da na ovaj način kompromituje naše odnose, pre svega sa EU i njenim zvaničnim institucijama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana potpredsednice, poštovani kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, poštovana potpredsednice, s obzirom na to da jedan duži period opravdano nisam bio prisutan, a imajući u vidu ono što se događalo juče u Narodnoj skupštini Republike Srbije, imao bih prvo jedno pitanje na koje očekujem odgovor od vas, pa bih onda postavio ona redovna pitanja, koja sam zamislio. Pitam, da li vladajuća koalicija u ovom trenutku, danas, 22. februara, u Narodnoj skupštini uopšte ima većinu i da li je ovo legalna sednica? Da li mi radimo uzalud, ako juče skupštinska većina nije imala većinu? Da li je takav slučaj i danas, i da li je onda ova sednica legalna? Ako nema većinu, da onda uzalud ne trošimo novac i nerve građana?
Da, a sednica je vanredna. Molim narodnog poslanika Dragana Todorovića da ne dobacuje. Zahvaljujem.
S obzirom na to da je potpredsednica Narodne skupštine rekla da je 125, koliko smo juče videli, većina u Narodnoj skupštini, to ću da prihvatim i da postavim pitanja koja sam i inače imao nameru. Pitanje je za novopečenog ministra zdravlja dr Rasima Ljajića, da ne budemo na kraj srca, po ustrojstvu Vlade, po Zakonu o narodnoj Vladi, on je najverovatnije ministar zdravlja 15 dana, mislim da će biti nešto više, ali ni to ga ne oslobađa, pošto verujem da je on dobrovoljno pristao na tu funkciju i obaveze, pa bih ga molio da mi odgovori na neka pitanja. Ovih dana, pogotovu u gradu Beogradu, pojavilo se masovno obolevanje građana od neke vrste virusa, gripa ili kako se već to zove, to znaju stručna lica, interesuje me, pošto od bivšeg ministra zdravlja, koji se legalno sklonio i pobegao iz duboko ličnih razloga, nisam dobio odgovor, a svi se dobro sećate da sam pitao sedam dana pre 31. decembra kada je isticao rok važenja, odnosno trajanja vakcina koje je ova država, nažalost, bez potrebe kupila, u visini od oko 20 miliona evra, dakle, da li su te vakcine uništene? Ako nisu, gde se one nalaze i šta se sa njima radi, pošto se kod velikog broja građana pojavila sumnja da se te vakcine i dalje upotrebljavaju? Koje su moguće reperkusije i posledice, ako se eventualno te vakcine upotrebljavaju? O tome ne treba da govorim ja, nisam zdravstveni radnik, nego onaj ko je nadležan, a to je ministar zdravlja, dr Rasim Ljajić. Takođe, pitam novopečenog ministra zdravlja dr Rasima Ljajića, šta je sa bolnicom ''dr Dragiša Mišović''? Želim da podsetim građane, u ova dva minuta koja imam, a kolege poslanici znaju šta želim da kažem, da je novoizgrađeni deo bolnice ''dr Dragiša Mišović'' izgoreo u noći. Desetine i desetine miliona evra otišle su u vetar. Hvala Bogu da niko nije bio povređen. Imamo jedan divan slučaju, da je za sat vremena uspelo da se nađe preko 300 slobodnih kreveta. A, mi koji smo iz Čačka imamo emotivnu vezu sa bolnicom ''dr Dragiša Mišović'' u Beogradu, jer je dr Dragiša Mišović jedan od najvećih Čačana u istoriji. Istina, bio je levičar, a nama koji smo desničari ništa ne smeta. Bio je dobar čovek i veliki humanista. Utoliko smo više povređeni, jer posle toliko meseci od kada sam prvi put postavio pitanje nema nikakvog odgovor od svih državnih organa. Da se razumemo, pitao sam i ministra unutrašnjih poslova direktno, gospodina Ivicu Dačića – dokle je došla istraga? Šta se tu radi? Verujte, prvi odgovor od MUP glasio je – ''neispravne instalacije''. To je klasičan odgovor. Kada mi je neko došapnuo da je to novi objekat, tek izgrađen i spremljen za prijem, a kada je trebalo predstavnici EU, koji su tu dali velike pare, da dođu i da iskontrolišu, pre svega, ministra, koji je pobegao, odgovorno tvrdim da je pobegao iz duboko ličnih razloga, bežeći od odgovornosti, a nadam se da neće uspeti od pravde da pobegne, i da će konačno da položi račune. Te noći je Bolnica zapaljena, kao što je zapaljena i Bolnica u Sremskoj Mitrovici. Prema tome, pošto ovde ima kolega iz SPO koji su smislili kovanicu – ''Rasime, spasi me!'' Rasime, druže, ministre, doktore, očekujem odgovor u roku od 48 sati, da lepo odgovoriš na ova pitanja – ko je zapalio bolnicu ''dr Dragiša Mišović'', da bi se tamo sakrili veliki lopovluci, krađe i malverzacije?! Hvala lepo. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kao što dobro znate, gotovo mesec dana, tačnije, danas je 26 dan kako traje štrajk u prosveti. Svakog dana nas bombarduju koliko škola štrajkuje, koliko ne štrajkuje. Bojim se da tu Ministarstvo prosvete sabira babe i žabe, jer uglavnom štrajkuju škole po velikim gradovima koje imaju po hiljadu učenika, a ne štrajkuju male seoske škole koje imaju po 40-50 učenika. Drugim rečima, danas tri četvrtine dece koja pohađaju školu nemaju urednu nastavu. S jedne strane, potpuno razumem zahteve prosvetnih radnika, jer u odnosu na prošlu godinu, oni imaju u realnom odnosu između 10-15% niže plate. S druge strane, od strane Vlade čujemo nešto što je tačno. Para nema, budžetski deficit ne sme da se povećava i, naravno, da ne sme. Tome bih dodao da će taj deficit biti i veći, jer sumnjam da će se ostvariti optimistički prognoze o punjenju budžeta koje stoje u Zakonu o budžetu za 2011. godinu, bez obzira što nas iz Vlade svakog dana bombarduju i uveravaju da Srbijom teče med i mleko, bojim se da je istina mnogo, nažalost, drugačija. Međutim, nije sporno pomoći prosveti, ali ne samo prosveti, problem je u tome što se nagoveštavaju štrajkovi i u zdravstvu. A podsetiću vas da su prosveta, zdravstvo, uz vojsku i policiju, četiri oblasti koje su svakako najvažnije za jednu državu. Svakako mnogo važnije od raznih drugih potrošača, raznih agencija kojih ima preko 500, koje i ako propadnu, sumnjam da će neko i da primeti, a ovo su institucije od vitalnog značaja za državu. Dakle, umesto što stalno kao papagaji iz Vlade ponavljaju kako nema para, rešenje je krajnje jednostavno i podsetiću vas na ono što je inače u vreme donošenja budžeta ovde, u ovom domu, DSS zastupala. Pomenuću vam samo četiri broja, mogao bih da pomenem i 404, ali to je nepotrebno i ne bi bilo vremena, koji će jasno da ukažu kako stoje stvari. Budžet, rashod budžeta Srbije, ove godine u odnosu na prošlu godinu povećan je za 10,74%. To je jedan broj. Povećanje prosveti iznosi 6,72%, prema tome, manje od toga. Povećanje zdravstvu, nećete verovati, iznosi 0,27%, dakle, sto puta manje od toga. S druge strane, potrošnja, i to uglavnom potrošnja koja ide na račun Vlade jeste malo drugačija. To bih mogao da vam ilustrujem na mnogo primera, a navešću vam samo jedan. Za robe i usluge, podsećam na onaj broj 1072, u ovoj godini je porast 17,67%. Za robe i usluge odvojeno je 47 milijardi, to je gotovo polovina ukupnog budžeta za prosvetu, a 12 puta više od budžeta za zdravstvo. Prema tome, rešenje cele ove situacije, a ne samo ove, nego, bojim se, i one koja dolazi jeste krajnje jednostavno – Vlada mora hitno pred Skupštinu da izađe sa rebalansom budžeta, da ono malo para što ima raspodeli pravično, da stegne kaiš pre svega sama Vlada i neki njeni sateliti, a da institucijama kao što su prosveta, zdravstvo, vojska, policija, da onoliko koliko ima, a to će reći, bar, onoliko više, koliko iznosi povećanje rashoda budžeta. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Da završim, moje pitanje je upućeno predsedniku Vlade, ne mislim da ministar prosvete i ministarka finansija imaju neke veze sa temom, da li namerava da hitno predloži Skupštini rebalans budžeta kojim bi se postupilo u smislu o kojem sam govorio? Hvala. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da koristi svoje pravo iz člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Aleksandra Janković. Pre nego što pređemo na dalji tok sednice, na osnovu člana 90. i člana 87, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas imati zajednički jedinstveni pretres o 3. tački dnevnog reda, tj. Predlogu odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini i po 4. tački dnevnog reda, o Predlogu odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Ukoliko rad po zajedničkom jedinstvenom pretresu po 3. i 4. tački dnevnog reda bude zahtevao da se radi duže od 18.00 časova, na osnovu člana 87, kako rekoh, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo tako raditi i da ćemo završetkom rasprave o 4. tački dnevnog reda okončati današnji rad. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom razmatranja 3. i 4. tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Dragana Šutanovca, ministra odbrane i Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, pozvala da sednici prisustvuju i: Tanja Miščević, državna sekretarka u Ministarstvu odbrane, Milorad Todorović, sekretar MUP-a, Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrane, Milan Mojsilović, brigadni general, zamenik komandanta Združene operativne komande Generalštaba Vojske Srbije, Milorad Perić, načelnik Uprave za međunarodnu saradnju Sektora za politiku odbrane u Ministarstvu odbrane. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: –PREDLOG ODLUKE O USVAJANjU GODIŠNjEG PLANA UPOTREBE VOJSKE SRBIJE I DRUGIH SNAGA ODBRANE U MULTINACIONALNIM OPERACIJAMA U 2011. GODINI Pre nego što pređemo na otvaranje 3. tačke dnevnog reda, narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovana gospođo predsedavajući, ja bih za razjašnjenje. Da li ste vi predložili da za 3. i 4. tačku imamo zajedničku raspravu? Samo, da tu budemo potpuno precizni.
Narodni poslaniče, ne treba preciznosti, ja to ne mogu da uradim.
Znate, sve se dešava, za svaki slučaj, da budemo potpuno sigurni u to, jer mi nismo usvojili...
U poštovanje odredbi Poslovnika Narodne skupštine možete biti potpuno sigurni.
Hvala lepo.
Dala sam obaveštenje o toku današnjeg rada, smatrajući da narodni poslanici treba da znaju šta je planirano da se radi tokom rada od 10.00 do 18.00 časova, odnosno u slučaju primene člana 87, i posle 18.00 časova. Dakle, prvo 3. tačka dnevnog reda, a kada je okončamo prelazimo na 4. tačku, i okončanjem rasprave o 4. tački završavamo. Radimo po dnevnom redu, a narodni poslanik Dragan Todorović ne poštuje odredbe Poslovnika o zahtevu za izricanje povrede Poslovnika. No, primili ste Predlog odluke, koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za odbranu i bezbednost, kao i izveštaj Zakonodavnog odbora, povodom razmatranja Predloga odluke. Pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, prema članu 192, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica – 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina –osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, na osnovu člana 96. stav 4, jer se nakon otvaranja pretresa ne mogu primati prijave za reč. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Konstantin Arsenović Poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Dušan Bajatović Poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Jovan Palalić Poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Mićo Rogović Poslaničku grupu Napred Srbijo, narodni poslanik Zoran Ostojić Poslaničku grupu LDP, narodni poslanik Vlajko Senić Poslaničku grupu G17 plus i narodni poslanik Konstantin Samofalov Poslaničku grupu ZES. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. (10.45 časova) Da li predstavnik predlagača, Dragan Šutanovac, ministar odbrane, želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, gospođo predsedavajuća, imajući u vidu da smo nedavno u ovom parlamentu doneli zakone koji se tiču angažovanja naših pripadnika Vojske i drugih snaga bezbednosti u multinacionalnim operacijama, ja ću, zaista, u kratkim crtama da obrazložim današnji predlog Godišnjeg plana upotrebe Vojske i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, kao i da vam se stavim na raspolaganje da odgovaram po svim pitanjima. Ministarstvo odbrane je, u saradnji sa Ministarstvom unutrašnjih poslova, izradilo ovaj predlog Godišnjeg plana, koji se radi na osnovu zakona, i po tom predlogu imaćete priliku da vidite, ako ste ga pročitali, da Srbija trenutno participira u pet mirovnih misija. Videćete da smo u dve mirovne misije samostalni, da smo u tri mirovne misije u sklopu drugih kontingenata, a da želimo da naše prisustvo proširimo – jedno je proširenje koje se odnosi na Bliski Istok, u mirovnu misiju UNTSO, koja bi podrazumevala dva vojna posmatrača, kao i proširenje u Kongu, u kome bismo se, eventualno, prema potrebama Ujedinjenih nacija pojavili sa vodom od 36 lica. A, postoji interesovanje i za Liban, gde bismo se, takođe, pojavili sa 36 lica. Ono što je novitet i što je predviđeno ovim planom, a nadam se da će ući u realizaciju nakon potpisivanja sporazuma sa EU, koje očekujem da budu potpisani krajem februara meseca, koje će potpisati zamenik predsednika Vlade, gospodin Ivica Dačić, u ime Ministarstva unutrašnjih poslova, i za potrebe Ministarstva odbrane, gospodin Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova, a to je mogućnost učešća u prvim misijama EU i to će svakako biti jedna od istorijskih činjenica, imajući u vidu da je bivša Jugoslavija i sadašnja Srbija participirala do sada uvek, jedino i isključivo u misijama UN. Te misije, o kojima pregovaramo jesu misije u kojima bismo mi učestvovali simbolično, sa manjim brojem predstavnika naše vojske, ali simbolika je utoliko veća što po prvi put učestvujemo u misijama koje se vode od strane EU. Poštujući Zakon o Vojsci, poštujući Povelju UN, smatramo da Srbija mora da bude svesna odgovornosti, ne samo za svoju granicu i za svoje građane unutar naše zemlje, već moramo biti svesni odgovornosti koja se očekuje od strane naše države i koja prevazilazi naše granice, i u skladu sa svim onim zemljama koje danas participiraju u mirovnim misijama, a verujte mi, teško da ćete naći ijednu, iole, važnu zemlju u međunarodnim političkim postulacijama koja ne participira u mirovnim misijama. Mi želimo da povećamo naše prisustvo i na taj način povećamo naš politički uticaj i van granica naše zemlje. Ministarstvo odbrane je do sada angažovalo 212 pripadnika naše vojske u raznim mirovnim misijama, u čijem sastavu su, naglašavam, bile 23 žene, što znači da postoji interesovanje i od strane žena da učestvuju u mirovnim misijama. Takođe, veoma je važno da naglasim da u mirovne misije idu, jedino i isključivo, profesionalni pripadnici Vojske Srbije, na bazi dobrovoljnosti. Prema tome, nikoga ne možemo da nateramo, niti možemo u bilo čije ime da donesemo odluku. Da pojasnim – mi raspisujemo konkurs za učešće u mirovnoj misiji, a onda se nakon toga pripadnici Vojske javljaju na taj konkurs i, ukoliko prođu sve testove koji su neophodni ulaze u najuži broj onih koji mogu, eventualno, da budu poslati. Ono što mogu da kažem jeste da u Ministarstvu odbrane postoji veliko interesovanje od strane pripadnika Vojske za učešće u mirovnim misijama, interesovanje kako komandnog kadra tako i onih koji su na nižem nivou, i to iz više razloga. Pored toga što bi se na taj način omogućila jedna finansijska injekcija za one koji rade u Vojsci, što je bitno na ličnom planu, ali ono što je važno za Vojsku, to je, da Vojska u realnim okolnostima ima mogućnost da izvodi određene operacije koje omogućavaju da budu na višem stepenu interoperabilnosti i obučenosti. Naravno da sve to ima i određene elemente opasnosti, ali, moram da vas podsetim da se radi o profesionalnim pripadnicima Vojske, koji su se opredelili za jedan poziv koji nije na spisku lakših poziva, već poziv koji je rizičan i taj poziv je podjednako rizičan kako u zemlji, tako i u inostranstvu. Sredstva koja su neophodna za realizaciju, videćete kasnije, Predlog Godišnjeg plana, iznose oko 640 miliona dinara, od čega, oko, 107 miliona dobijamo po osnovu ugovora sa UN. Najveći deo ostalog dela sredstava odlazi upravo u ruke pripadnika Vojske Srbije koji su angažovani van granica naše zemlje, tako da bilo koji komentar koji bi govorio o tome da trošimo novac ne bi li bili negde u inostranstvu ne odgovara istini. Želim da naglasim da trošimo novac upravo na pripadnike Vojske, kao i da se taj novac na neki način vraća putem realizacije u našu zemlju i u budžet. Ovo bi bilo ukratko što smo smatrali da treba da vam kažemo. Stojimo vam na raspolaganju. Hvala. [[Aplauz]]
Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? Narodni poslanik Dušan Bajatović, predsednik Odbora za odbranu i bezbednost? (Ne) Narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora? (Ne) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da) Narodni poslanik Konstantin Arsenović ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, PUPS podržava predloženi Godišnji plan upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Pre svega, mislim da je predloženi Plan u skladu sa važećim zakonima, da je deo obaveza iz ovog plana ova država već preuzela i, nastavak toga je, kao što je rekao i ministar, radi se o tri nova moguća aranžmana koja bi bila u 2011. godini. Sigurno, rečeno je, da našim skromnim učešćem ostvarujemo određenu misiju u svetu u pogledu obezbeđenja mira i stabilnosti, kao i drugih ciljeva, a što je inače i navedeno u obrazloženju. Sigurno da je to skromno, bilo bi bolje kada bismo mogli i više, ali takve su finansijske mogućnosti i okolnosti. Ono što je bitno za javnost, jeste da je, uglavnom, tamo gde se naše snage angažuju, u najvećem broju država, bezbednosna situacija dosta stabilna. Radi se o Obali Slonovače i Somaliji, ali, preduzimaju se sve mere da se životi tih ljudi, koji je sam po sebi rizičan, sačuvaju. Tako da, PUPS podržava ovaj plan. Da se ne bih ponovo javljao po sledećoj tački dnevnog reda, ne bih imao ništa novo da kažem, rekao bih da ćemo podržati i Odluku o učešću pripadnika Vojske u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Posebno želim da iskoristim priliku ovlašćenog predstavnika i da zbog javnosti dam određene komentare na jučerašnju raspravu, koji su bili od strane pojedinih poslanika. Pre nego što to učinim, želeo bih jednu napomenu da kažem. Uopšte se ne ljutim na one poslanike koji upućuju kritike na postojeće zakone, propise, odluke itd, na kraju krajeva, ponekad to i lično činim, sa dobrim namerama. No, ovde je veoma bitno da li su te kritike dobronamerne ili u cilju, na neki način, obmane javnosti i zloupotrebe. Bilo je juče reči o problemu plata i penzija. Ne može niko u Srbiji reći da je zadovoljan sa stanjem plata i penzija, a sigurno da bismo mi svi voleli da su one veće. Međutim, ekonomska situacija je takva i sa aspekta penzionerske populacije želim da kažem da smo mi novim zakonom o penzionom sistemu dovedeni u poziciju da delimo sudbinu zaposlenih u javnom sektoru. Prema tome, onako kako rastu plate u javnom sektoru tako će procentualno rasti i penzije. Jasno, ako ekonomska situacija bude bolja, biće i za sve nas bolje. Međutim, juče smo čuli informaciju, neću pominjati ličnost, da u Valjevu osoba prima penziju od oko 208, 400 dinara. Sada se postavlja problem Zakona o penzionom sistemu. Nisam hteo juče da reagujem, jer nisam imao podatke i informacije, jer znam da zakon to drugačije reguliše, pa sam u međuvremenu proverio. Dakle, radi se o poluistinama i o nedovoljnoj informisanosti javnosti. Radi se o osobi koja ima dvojnu penziju. Za ono što je radila u Srbiji, a njen staž u Srbiji je iznosio jednu godinu devet meseci i četiri dana, dobila je toliko koliko je zaslužila u Srbiji. Za onaj drugi deo penzije koji prima u BiH, za 22 godine, šest meseci i jedan dan, dobila je penziju u BiH. Prema tome, nije tačna informacija da ta osoba živi sa oko 500 dinara. To je čak i ponižavajuće, ako se takva informacija plasira u javnost i iznose netačni podaci. Ono što želim da napomenem jeste to da nemam ništa protiv da se ukazuje na probleme, mi ćemo samo kroz diskusiju i raspravu rešavati i poboljšavati, ali da se ne služimo neistinama, poluistinama itd. U tom smislu, osećao sam potrebu da ispred poslaničke grupe ukažem na ovaj konkretan problem i da ga bar učinim jasnim, da vidimo o čemu se radi. Hvala vam lepo.
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je pet minuta i 43 sekunde. Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović.
Poštovane kolege, nisam hteo da se javljam kao izvestilac Odbora za odbranu i bezbednost, jer je sednica protekla dosta glatko i dobili ste izveštaj. Izričito sam se javio samo zbog nekoliko napomena. Dakle, ovaj godišnji plan je zakonska obaveza, ali ponovo ukazujem na ulogu parlamenta. Ovakve odluke, o tome su ranije vođene velike polemike u našoj javnosti, u skladu sa Ustavom i zakonom, ne mogu se doneti bez odluke parlamenta, a parlament ne zaseda bez prisustva javnosti. I, dobro je da naša javnost apsolutno bude upućena u svaku upotrebu Vojske Srbije i drugih snaga odbrane, kako se ovde navodi, van granica naše zemlje, jer, objektivno gledano, bez obzira na ustanovljenje političke volje i na izvesnu pacifikaciju u odnosu, iz političkog ugla gledano, na to pitanje, mislim da danas, manje-više, ipak imamo saglasnost da su ovakvi aranžmani dobri za imidž Srbije, dobri za iskustvo koje mogu da steknu naši pripadnici oružanih snaga ili MUP-a, s jedne strane, a sa druge strane, mogu da budu vrlo bilateralno korisni. Mislim da ovu činjenicu koristi koju imamo od angažmana u mirovnim misijama UN, uključujući i činjenicu da sada možemo da se priključimo mirovnim operacijama UN, ali smatramo da oko toga postoji, manje-više, politički konsenzus i u samoj Srbiji, dakle, tu vrstu koristi treba odvojiti od onih rasprava i onih, vrlo često, nažalost, i objektivnih primedbi koje se odnose na angažovanje međunarodnih snaga ili oblika prisustva međunarodne zajednice na Kosovu i Metohiji, koji ponekad nisu u skladu sa onim što bismo mi želeli tamo da vidimo ili nisu u skladu sa onim što bi bila dobra međunarodna norma. Naravno da postoje, kada je u pitanju KiM, i vrlo pozitivni angažmani međunarodne zajednice i da sa pravom očekujemo da se pitanje trgovine organima baš u okviru Euleksa i angažovanja međunarodne zajednice, pa i EU, reši na pravi način. Mislim da u tome najzad imamo neke prave pomake. Dakle, to ne bih vezivao sa ovom odlukom. Što se tiče, da tako kažem, količine angažmana, ovde je sigurno precizan podatak, to je 256 ljudi iz Vojske ili iz Ministarstva odbrane, pošto pretpostavljam da hirurzi i medicinski tehničari možda nisu svi iz Vojske Srbije, ne znam kako to ide. Jesu? Super! Ali, iz tipa angažmana misija i očekivanja tih ljudi možemo da vidimo da će oni sticati različita iskustva i mislim da je to za pripadnike Vojske Srbije veoma značajno. Što se tiče MUP-a, vidimo da je u pitanju 11 pripadnika. Zašto sam nabrajao broj? Želim da istaknem jednu drugu činjenicu. Gospodin ministar Šutanovac je rekao koliko će to da nas košta, ja ću malo razložiti ovaj budžet koji je ovde predložen: ako mi kažemo da će za plate, dodatke i naknade zaposlenih, odnosno zarade biti izdvojeno 283 miliona dinara, moram da kažem da sam veoma zadovoljan. Jeste, mi imamo profesionalnu vojsku. Jeste, ne želimo da se tim pripadnicima ne daj bože nešto loše desi, ali je dobro da imaju pristojnu nadoknadu za ovakvu vrstu angažmana. Iz druge dve cifre gde se govori o troškovima obuke i pripreme, 109 miliona, i troškove nabavke tehnike u ukupnom iznosu od 53 miliona, što zbirno čini, nekih, 160 miliona, vidimo da ti ljudi neće otići neopremljeni i neobučeni, što mislim da je važno istaći. Ne bih dalje govorio jer bi sve ostalo bilo političko izoštravanje ugla, koji svaka stranka ili svaka poslanička grupa ima. Želim i lično da ocenim da ovo ima svoju, i političku i u bilateralnom smislu imidža, korisnost. Mislim da Ministarstvo odbrane i MUP vode računa prilikom izbora misije, a to se može videti i iz Predloga, dakle, da se nešto, ne daj bože, ne desi loše, ali ipak možemo da postignemo one ciljeve za koje smo zainteresovani. U tom smislu će Poslanička grupa SPS-JS podržati Predlog ove odluke. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je pet minuta. Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, učešće Srbije u multilateralnim operacijama i angažovanje vojske van granica Srbije definisano je u nizu akata i zakona koji su doneti što u Narodnoj skupštini, što od strane drugih institucija, pored Strategije nacionalne bezbednosti, Strategije odbrane, doktrine vojske i samog zakona koji definiše ovo pitanje učešća Vojske Srbije van granica Republike Srbije. Ovaj predlog odluke u ovom trenutku ima nekoliko spornih stvari o kojima bih želeo danas da razgovaram i da predočim Narodnoj skupštini i javnosti, koje sasvim sigurno dovode u pitanje da li treba da se u Narodnoj skupštini usvoji. Jedan je pravni nivo ovog pitanja, drugi je politički, a treći bih nazvao nivo ambicije vojske da proširi učešće van granica Republike Srbije. Što se tiče pravnog aspekta, pitanje je da li za pojedine misije, ovde konkretno hoću da kažem misije EU, može sada Narodna skupština da saglasnost da, a da prethodno ne bude potpisan bilo kakav bezbednosni sporazum. Mi smo čuli od gospodina ministra u uvodnom izlaganju da će taj sporazum biti potpisan vrlo brzo i da će na osnovu tog sporazuma biti uključen određeni broj pripadnika Vojske Srbije u mirovne operacije pod vođstvom EU, ali sada, u ovom trenutku, Narodna skupština treba da saglasnost da van postojanja bilo kakvog pravnog akta. Podsetiću vas da se i u samom zakonu, koji definiše ovo pitanje, govori da je moguće uzeti učešće u mirovnim misijama, na osnovu zaključenih međunarodnih ugovora u oblasti bezbednosti, tačnije, to je definisano članom 7.tog zakona. Što se tiče političkog aspekta, govoriću o, kako je ovde najavljeno, učešću Vojske Srbije prvi put u mirovnim misijama koje vodi EU. Tu je niz spornih političkih pitanja koja, sasvim sigurno, zaslužuju pažnju i ni na koji način ne mogu dobiti potvrdu da bi Srbija u ovakvim političkim okolnostima i odnosima koje ima sa EU, trebalo da učestvuje u misijama koje vodi EU. U samom obrazloženju ove odluke nemamo jednu od ključnih obaveza koje postoje po zakonu, a to je, da je učešće pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u skladu sa nacionalnim, bezbednosnim i odbrambenim interesima Republike Srbije. Mi obrazloženje ove tačke nismo dobili. Mi smo dobili da je to potrebno zbog evropskih integracija. Možda u nekom najširem kontekstu, sa stanovišta politike ove vlade i evropske integracije predstavljaju nekakav bezbednosni interes i da će se time definisati i ostvariti bezbednosni interesi, smanjiti izazovi, rizici i pretnje, ali sasvim sigurno nije dovoljno na ovaj način utemeljiti ovu odluku, kao što je ovde navedeno, nego smo morali čuti koji su to konkretni odbrambeni i bezbednosni interesi da učestvujemo u ovakvoj misiji. Kada su u pitanju UN, mi imamo obavezu, kao članica UN, i činjenica je, da poštujemo Povelju UN. Mi nismo članica EU, nismo ni kandidat za članstvo u EU, nemamo potpisan sporazum sa EU u oblasti bezbednosne politike, ne moramo da sledimo zajedničku evropsku bezbednosnu i odbrambenu politiku. Osim toga, sada dolazim do pitanja koje je, po nama iz DSS, najviše sporno, a to je, šta sadrži ta evropska bezbednosna i odbrambena politika i kako ona utiče na bezbednost Republike Srbije. Javnosti možda nije toliko poznato, oni koji se bave ovim pitanjem jako dobro to znaju, da je evropska bezbednosna i odbrambena politika deo zajedničke evropske bezbednosne politike i da ona ima svoja dva aspekta: i civilni i vojni. Mi smo juče ili prekjuče, u izjavi ovde prisutnog državnog sekretara Tanje Miščević, čuli da će Srbija učestvovati i u civilnim i u vojnim misijama pod vođstvom EU. EU ima oko 20, što civilnih što vojnih misija. Na njihovom sajtu se vide ti podaci, ali ono što se tiče Srbije, u situaciji potpisivanja takvog bezbednosnog sporazuma, jeste činjenica da je jedna od civilnih misija EU i Euleks na Kosovu. Srbija, zaključenjem sporazuma sa EU u oblasti bezbednosne politike, dolazi u mogućnost da učestvuje u okviru civilne misije EU na Kosovu – Euleksa. Sutra kada se takav ugovor zaključi, za to može biti upućen zahtev Srbiji. Osim toga, EU ima svoje misije u Bosni, u Makedoniji, u Gruziji posle 2008. godine, na jednom vrlo politički osetljivom prostoru. Da li Srbija, Vojska Srbije ili predstavnici civilnog sektora treba da učestvuju u takvim misijama koje su politički vrlo problematične, pogotovo prisustvo Euleksa na Kosovu, koje je, svi dobro znamo, u direktnoj funkciji sprovođenja Ahtisarijevog plana, koji nikada nije dobio podršku u Savetu bezbednosti UN. Želim ovde da podsetim i predstavnike Ministarstva da je u Strategiji nacionalne bezbednosti, koju je ovaj parlament usvojio, jednostrano otcepljenje Kosova proglašeno najvećom bezbednosnom pretnjom za Republiku Srbiju, s' punim pravom. Onda se postavlja pitanje kako je moguće dovesti tu vrstu bezbednosne pretnje sa ostvarenjem ovakvog cilja Vlade Republike Srbije da učestvuje u misijama EU, koja ima i te kako veliku ulogu u podržavanju institucija te lažne države. To radi Euleks, kao deo evropske zajedničke bezbednosne i odbrambene politike. Voleo bih da čujem o nivou ambicije Vlade Republike Srbije nakon zaključenja tog sporazuma, da li će Srbija imati slobodu da bira u kojim će misijama da učestvuje? Tu slobodu imaju članice EU. Jedna Irska, koja je proglasila vojnu neutralnost, i te kako je dovela u pitanje ratifikaciju i stupanje na snagu Lisabonskog sporazuma, upravo po pitanju učešća u zajedničkoj bezbednosnoj i odbrambenoj politici, tj. deklarisanju svojih trupa u one snage koje ima EU i učešće u pojedinim misijama. Mi koji nismo članice EU, u Narodnoj skupštini Republike Srbije usvojili smo deklaraciju da smo vojno neutralna država. Pitanje je da li učešćem u ovakvim misijama Srbija krši sopstvenu odluku koju je donela u Narodnoj skupštini i izlazi iz domena vojne neutralnosti? Mi za sada još ne učestvujemo ni u jednoj vojnoj operaciji pod vođstvom NATO pakta, kao država koja je zaključila sporazum, koja je pristupila sporazumu o Partnerstvu za mir. Učestvujemo, kao što je rekao ministar, samo u okviru multinacionalnih operacija pod UN, ali je pitanje, a to ne može da se otvori kao pitanje da li time izlazimo iz domena vojne neutralnosti, ali ovakvim angažovanjem, sasvim sigurno, to pitanje se otvara. Drugi problem i druga dimenzija učešća Srbije, tj. pristupanja ovom sporazumu, jer je ovo simboličan korak, mada, i o tome ću nešto reći, kakav odbrambeni interes ima Srbija da učestvuje u jednoj takvoj vrlo komplikovanoj i opasnoj misiji kao što je u Somaliji, ali pitanje koje se tiče generalno bezbednosti i generalno uloge EU na prostoru jugoistočne Evrope, pogotovo, i njenog odnosa sa NATO paktom, kao i međusobnog preplitanja njihovih resursa i svega onoga što čini mogućnost da zajednički deluju, jeste pitanje šta se ovim korakom i postiže? Niz misija koje vodi EU jesu, u stvari, misije koje je preuzela od NATO pakta: Makedonija, Bosna, na osnovu njihovog međusobnog ugovora, tzv. Berlin plus ugovora, gde su i komandna struktura i resursi i planiranje, faktički, stavlja u ruke NATO pakta. Sve države, kada potpišu taj sporazum, pristanu da učestvuju u takvim misijama, faktički ulaze pod komandnu strukturu zamenika komandanta za operacije u EU i NATO pakta, i postaju vođene od strane NATO pakta. Suštinsko pitanje, time dolazimo u drugi deo ovog problema, jeste da li u ovom trenutku Srbija treba da bude angažovana ili da se priprema za angažovanje za operacije pod vođstvom NATO pakta, u situaciji kada je ta organizacija podržala formiranje bezbednosnih snaga na prostoru KiM. Vidimo iz ovih informacija, izveštaja, koji kruže da je uprla iz sve snage da se formira ministarstvo odbrane KiM. U svojoj poslednjoj deklaraciji, koju je usvojila u Lisabonu u novembru 2010. godine, rečeno je da je uloga KFOR-a u obuci kosovskih bezbednosnih snaga bila toliko uspešna, da se tamo uspostavlja jedno novo kvalitetno i bolje stanje, kao i da će iz tog razloga broj pripadnika biti smanjen. Činjenica koja na indirektan način govori, iako formalno ta institucija nije priznala nezavisno Kosovo, jeste da se zalagala za očuvanje teritorijalnog integriteta svih onih država gde postoje teritorijalni sporovi od Jermenije, Moldavije, Gruzije, svih osim Srbije. To piše u Lisabonskoj deklaraciji ove organizacije. U takvim uslovima pitanje je našeg nivoa i našeg oblika učešća u Partnerstvu za mir. U nizu dokumenata ali i izjava, poslednja je bila izjava načelnika Generalštaba u intervjuu koji je dao ''Odbrani'', jeste da ćemo mi ući u jednu novu produbljenu fazu saradnje sa NATO paktom u okviru mehanizama Partnerstva za mir. Mi vidimo da Srbija učestvuje u nekoliko tih mehanizama, ali dva su najinteresantnija, a tiču se ovoga, jesu proces planiranja i revizije i koncept operativnih sposobnosti, gde se u stvari naše deklarisane snage, mi, javnost Srbije o tome apsolutno ništa ne zna, a bilo bi dobro da znamo koje su to snage i kakva je njihova uloga, pripremaju za neke nove operacije pod rukovodstvom i pod vođstvom te političko-vojne organizacije. Pitanje je – da li mi u ovom trenutku u ovako ozbiljno otvorenim političkim pitanjima imamo uopšte interes da na tom nivou dalje ostvarujemo učešće i angažovanje kao država Srbija? Dok se ne rasprave svi ovi sporni problemi i pitanja koja se tiču našeg najvažnijeg odbrambenog interesa kako je definisan Zakonom o vojsci i Strategijom odbrane Republike Srbije, ovde usvojenom, a to je očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije i zaštita građana, ne treba da učestvujemo u onim misijama sa onim organizacijama koje su podržavale separatizam na prostoru Kosova i Metohije i direktno ugrozile naš najvažniji odbrambeni interes, dok se ta pitanja ne rasprave. Ovde mislim i na EU i na NATO pakt. Prema tome, ne treba da učestvujemo u misijama pod vođstvom EU, zbog uloge Euleksa na Kosovu i Metohiji, zbog ukupne podrške, ja ću vas podsetiti da je prvi dan posle proglašenja nezavisnosti Kosova najviši predstavnik EU, tada je bio to visoki predstavnik, došao na Kosovo i Metohiju i maltene, nije to izustio, ali je rekao – eto, mi smo primili k znanju to što ste vi uradili, idemo dalje, a pre neki dan ovde je visoki predstavnik Sanino rekao da Kosovo treba što pre da uđe u EU, pa, do problema koji se tiču uloge NATO pakta u obuci tih, kako oni kažu, kosovskih bezbedonosnih snaga. Znam da su predstavnici Ministarstva, ministar i predsednik reagovali, ali ono što je čudno kada se to desilo, jeste da, sa jedne strane, imamo javnu reakciju, osudu i negodovanje što se to događa, a, sa druge strane, imamo proces produbljivanja odnosa unutar tih istih kojima smo uputili tu kritiku. Dok se ta politička pitanje ne rasprave naš status u okviru Partnerstva za mir ne bi trebalo ni na koji način produbljivati ili, kao što je najavio načelnik Generalštaba, ići već na zaključenje individualnog akcionog plana partnerstva. Ne, treba ga spustiti na status neaktivnog partnerstva dok se ova pitanja ne rasprave. To je uzrokovano događajima posle 17. februara 2008. godine i protivpravnog proglašenja nezavisnosti Kosova i uloge ovih institucija i međunarodnih organizacija u svemu tome. Ovde je upotrebljena jedna reč koja se u nizu dokumenata često pominje, ''interoperabilnost'', i u Strategiji o nacionalnoj bezbednosti i u Strategiji odbrane i u doktrini Strategijskom pregledu odbrane. Pitanje je samo da li ta interoperabilnost ili mogućnost naših snaga da učestvuju u zajedničkim vežbama i misijama treba da se odnosi isključivo za zemlje koje su članice NATO pakta, ili će izazova za bezbednost i pretnji za bezbednost biti širom zemaljske kugle i neće isključivo biti angažovane snage EU ili NATO pakta. Postoje druge bezbednosne organizacije koje žele i moći će da se angažuju u sprečavanju konflikata ili u upravljanju konfliktima. Srbija treba da ostvaruje tu vrstu interoperabilnosti i sa njima. Podsetiću ovde, Organizacija dogovora kolektivne bezbednosti, gde smo mi pozvani da učestvujemo u statusu posmatrača. Evo, gospodin Bajatović je izašao, on je bio na Parlamentarnoj skupštini u oktobru mesecu, održao je jedan sjajan govor, gde je vrlo ambiciozno najavio naše učešće u toj organizaciji, koja već sada ima definisane snage za različite mirovne operacije. Zašto ne bismo kao vojno neutralna zemlja širili mogućnost učešća u zajedničkim mirovnim operacijama sa mnogo zemalja i tu razvijali taj aspekt interoperabilnosti, jer se i u svim dokumentima koji su ovde usvojeni govori da će Srbija sarađivati sa drugim međunarodnim bezbednosnim organizacijama. Pa, nije to jedino Partnerstvo zamir ili NATO pakt. Drugi aspekt, o kome ću kasnije govoriti, jeste šta je učinjeno i dostignuto, možda je ovo prilika da ministar o tome nešto kaže, šta je učinjeno i dostignuto na tom nivou interoperabilnosti i standardizacije, kao i na operativnom i na materijalnom, a i na administrativnom. Mi vidimo samo da je urađeno ili se radi jedino u domenu učenja jezika, ali je u prezentacionom dokumentu navedeno niz oblasti gde bi se to dostiglo i niz oblasti gde bi se ta standardizacija uradila. Mi znamo da u budžetu izdvajamo sredstva za to, ali ne znamo, niti imamo ikakvu informaciju, šta se po tom pitanju uradilo i šta su krajnji ciljevi tog partnerstva, njih ne vidimo. U tom smislu bilo bi dobro dobiti informaciju, a u nekom narednom periodu nešto ćemo o tome reći. Sasvim sigurno, u svetlu tih okolnosti Srbija ne treba da produbljuje odnose sa NATO paktom i ne treba da se održi najavljeni Samit NATO pakta u Srbiji i on treba apsolutno da bude otkazan dok se ova spoljnopolitička pitanja ne rasprave. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima ministar Dragan Šutanovac. Izvolite.
Više stvari je rečeno, želim bez izazivanja bilo kakve replike da odgovorim građanima Srbije, pretpostavljam da svi poslanici znaju činjenično stanje. Prvo, da li možemo da biramo misije u kojima učestvujemo. Sama činjenica da naši vojnici, pripadnici Vojske Srbije idu u dobrovoljne misije govori da možemo da biramo da li ćemo učestvovati ili nećemo, jer ukoliko niko ne želi da učestvuje u nekoj misiji mi nemamo obavezu učestvovanja u misiji, čak ni u misijama UN. Dakle, ta praksa koja postoji jeste praksa koja je ustanovljena zakonom i ne može niko da je promeni i to je jasno da se razume. Druga stvar, ovo je Predlog plana. Zašto dajemo Predlog plana pre nego što smo potpisali Sporazum sa EU? Pa, ako se setite rečenice Zorana Đinđića – iz ugla puža svako je aktivan. Prema tome, mi želimo da budemo aktivni i da završavamo poslove pre nego što oni nas stignu ili sustignu. Naša je želja da u tom planu budu i zemlje u koje bismo išli zajedno sa EU, a sledeća tačka dnevnog reda je Odluka o angažovanju i upućivanju, u kojoj precizno definišemo ko i gde odlazi, što, naravno, mora biti u skladu sa ''planom'', ali ne mora biti u ''punom planu''. Dakle, tek kada se potpiše sporazum sa EU, tada otvaramo mogućnosti da učestvujemo u mirovnim misijama, i naravno, danas imamo razgovore sa određenim brojem zemalja. Jedna od tih zemalja je Grčka, članica EU, članica NATO. Prijateljski grčki narod nije priznao KiM i ako mislite da sa njima ne treba da participiramo u mirovnoj misiji, onda, recite otvoreno. Mi smo u proteklih godinu dana otvorili dve nove mirovne misije. Jedna je na Kipru, Kipar, članica EU, Kipar nije priznao KiM. Otišli smo sa Slovačkom koja, takođe, nije priznala KiM, koja je članica NATO i EU. Druga mirovna misija u je Libanu, sa vojskom Španije, takođe, članica EU, takođe,članica NATO, takođe, nisu priznali KiM. Postavlja se pitanje, jedne političke šizofrenije, u kojoj vi tražite da imate partnere u pomoći oko rešavanja problema KiM, a u isto vreme pokušavate da nas naterate da ne sarađujemo ni sa kim, pa čak ni sa onima koji imaju razumevanje za naše potrebe i koji žele da podržavaju našu politiku po pitanju najosetljivijeg političkog pitanja za Srbiju, a to je, svakako, KiM. Pitanje – gde mi to želimo da idemo u okviru Partnerstva za mir bilo bi sasvim logično da postavi neki predstavnik neke druge političke parije koje su u parlamentu, a ne, upravo, one partije koja nas je uvela u Partnerstvo za mir. Dakle, bilo ko drugi ima mogućnost da postavi pitanje i da se sled stvari logički posmatra, da mu nije jasno, ali ako znamo da smo 2006. godine pristupili Partnerstvu za mir, ako znamo da je Vlada tada donela odluku da učestvujemo čak i u NATO operacijama, onda je teško objašnjavati toj stranci zašto mi sada to radimo, mislim na Partnerstvo za mir, i zbog čega želimo da produbimo naše odnose i zbog čega Srbija napokon želi da pomoću svoje vojske bude važna onima koji su važni svetu. Na kraju, to više ili manje žele sve vojske u svetu i verujte mi to je jedan od načina da podižemo interoperabilnost. Interoperabilnost postavlja se kao pitanje, naravno, od onih ljudi koji ne prate sistem odbrane, pa, teško da mogu da razumeju, ali, 'ajde da to prevedemo na srpski ili da prevedemo na neki žargon koji razumemo svi, to je – standardizacija. Danas u svetu interoperabilnost po NATO standardu zastupaju, praktično sve vojske sveta. Učešće u mirovnim misijama, da li je pod zastavom UN, EU i NATO, sprovodi se upravo uz tu interoperabilnostkoja je neophodna, da bi vaša vojska bila na nivou da može da sarađuje. Taj nivo ne ostaje u tim zemljama. Priprema, obuka, oprema koja se kupuje, sve se to vraća u našu zemlju. Dakle, vojnici koji se obučavaju jesu naši vojnici. Vojnici koji su obučeni na terenu jesu i dalje naši vojnici. Ti vojnici kada se vrate u Srbiju spremni su za ispunjavanje sve tri misije definisane zakonom koji je donesen u parlamentu Srbije. Prema tome, ne postoji ništa što mi tu ulažemo više nego što je neophodno, a da, pri tom, nemamo korist kao država, kao Ministarstvo ili kao vojska. I, druga stvar, moram da vam kažem, pošto zaista mislim da je ovo jedna od stvari u kojoj ne bi trebalo da se delimo u parlamentu, podrška ovom predlogu jeste podrška svakom onom vojniku, oficiru i podoficiru koji je odlučio da za interes građana Srbije, vaše dece, svoje dece, štiti mir i bezbednost van granica ove zemlje. To je podrška svakom onom hrabrom vojniku koji je odlučio da se odvaži da ode na tri, šest meseci, van granica svoje zemlje i da učestvuje u nečemu što se zove globalni mir, u nečemu, u čemu je, pored toga što ima lične koristi, i sam svestan da radi u korist građana Srbije. Govoriti danas o misijama EU i o EU kao jednoj međunarodnoj instituciji, koja, naprosto, koliko razumem, nema simpatije u ovom malom delu poslanika Srbije, bilo bi kao govoriti o neučešću, recimo, u policijskoj saradnji sa zemljama članicama EU, ne sarađivati sa Europolom. Nema tu velike razlike. Možda to vama nije jasno i ne mora da vam bude jasno. Zaista, ne mislim da svima treba da bude jasno sve, ali ako malo analizirate vidite šta je učinjeno u nekom proteklom periodu u želji da se obezbedi bezbednost građana na višem nivou i kolika je saradnja učvršćena upravo sa zemljama EU u želji da se bezbednost stabilizuje u Srbiji., videćete da se ista stvar odnosi i na Vojsku. Ovim planom koji je pred vama, pored osam planiranih misija, koje, kažete, ne moraju da se izvrše, imamo i dve misije koje su policijske. Jedna je u Liberiji, jedna je u Haitiju. I sami smo svedoci kako je naša policija radila u Haitiju, u Liberiji, takođe. Ono što ne mogu da se složim sa poslanikom Arsenovićem, sve ove misije su na neki način opasne, više ili manje. Svedoci smo da u nekoliko dana čak i određene stabilne zemlje mogu da se destabilizuju, da dođe do masovnih krvoprolića i utoliko insistiramo da svi pripadnici i vojske i policije budu adekvatno obučeni, opremljeni, standardizovani i interoperabilni i sposobni da štite živote, pre svega svoje, a onda živote onih sa kojima su na terenu, a onda i onih koji su ugroženi, a to su u najvećoj meri domicijalno stanovništvo, kojima u velikom procentu pripadnici vojske pomažu. Takođe, želim da naglasim, radi se zaista o humanim misijama. Radi se o misijama za koje smo mi po prvi put posle dugog niza godina od UN dobili zahvalnicu da je Srbija uzela učešće, a podsetiću vas da su tekstovi u inostranim medijima, koji su izuzetno važni sa aspekta formiranja jednog imidža o Srbiji, takvi da naša vojska sada služi na čast i naših građana, ali i svih onih koji žele da vide mir u svetu. To, sa aspekta male Srbije, lavljeg srca, ne izgleda mnogo važno i ne izgleda kao neki veliki doprinos miru, ali verujte mi, oni koji su na terenu i oni koji broje saveznike među zemljama koje žele da obezbede mir u svetu, to se izuzetno, izuzetno poštuje. Postoji, zaista, mogućnost i politike neaktivnosti. To potpuno razumem, mi smo bili saradnici od 2000. godine nekoliko puta. Tu aktivnost sam video i na terenu i u Vladi, to je nešto što građani Srbije prepoznaju, ali to nije nešto za šta građani Srbije glasaju i daju svoju podršku. Naprosto, građani Srbije su se jasno opredelili za evropsku Srbiju. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Narodni poslanik Jovan Palalić je prijavljen. (Narodni poslanik Jovan Palalić, sa mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku. Molim narodnog poslanika Milana Lapčevića da ne dobacuje. Pravo na repliku je pravo o kojem odlučuje predsedavajući. Narodni poslanik Jovan Palalić je najveći deo između 16 i 18 minuta svoje diskusije govorio van dnevnog reda, postavljajući pitanje ministru. Mogu da vam citiram šta je sve bilo potpuno van teme dnevnog reda o kojoj raspravljamo, a ministar je odgovorio, što smatram potrebnim, jer sam dopustila da govorite van teme dnevnog reda. Narodni poslanik Željko Tomić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite, prijavite se. Zgodnije je kad imate karticu u poslaničkoj jedinici, onda je mnogo lakše da se prijavite u elektronski sistem. Moguće je da ta poslanička jedinica ne radi, pošto niste bili prijavljeni u sistemu, a bili ste prisutni u sali. (Narodni poslanik Dragan Todorović, sa mesta: Uključite mu struju.) Molim vas da opaske sa strujom zadržite za sebe. Strpljivo ćemo sačekati, pošto sam potpuno sigurna da narodni poslanik Željko Tomić zna kako je povređen Poslovnik. Izvolite.
Član 27, gospođo predsedavajuća, vi ste sada priznali da vi ne poštujete Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije. Vi ste rekli da poslanik nije govorio o temi, a niste našli za shodno da ga upozorite, prekinete itd. Dakle, vi ste prekršili Poslovnik i sami ste to priznali. I u danu za glasanje možemo da se izjasnimo da je preko dana svetlo, preko noći mračno i da je Gordana Čomić danas prekršila Poslovnik. To je evidentno, jer ste sami i priznali. Samo toliko. Hvala.
Narodni poslaniče, nepotrebno je potvrđivati očigledno. Dakle, rekla sam da je narodni poslanik Jovan Palalić govorio van teme dnevnog reda i da je postavljao pitanje, i da je zbog toga ministar, u okviru istog načina primene Poslovnika, dobio pravo da mu odgovori. Vama zahvaljujem na opaski da je time prekršen Poslovnik, jer jeste. I od ovog trenutka, svaki predstavnik i predsednik poslaničke grupe moći će da govori isključivo o temi dnevnog reda. Narodni poslanik Tomislav Nikolić dobacuje: "Ali ste prekršili Poslovnik". Rekla sam kako i zašto sam dopustila da narodni poslanik Jovan Palalić govori van teme dnevnog reda, smatrajući da je tačka dnevnog reda takva da je dobro za Skupštinu da se dopusti da se iznose neistine o tome da postoji ''deklaracija o vojnoj neutralnosti'', da je sve neistina. Taj dokument nikada nije donesen i ne postoji ''deklaracija o vojnoj neutralnosti''. Dozvolila sam da se govori o NATO-u, mada nije tema dnevnog reda, jer smatram da je važno da se o tome stvori dijalog. Dozvolila sam da se govori i o stanju bezbednosti na Kosovu i Metohiji, mada nije tema dnevnog reda, jer smatram da je važno da se o tome govori. Dozvolila sam da narodni poslanik Jovan Palalić govori i o potrebi da se mnogo više govori o temama koje on pokreće u svojih 20 minuta, a potpuno van dnevnog reda, zato što smatram da je to dobra primena Poslovnika. Pravo na repliku niste dobili zato što je, takođe, dobra primena Poslovnika da, ipak, ostanemo u okviru dnevnog reda. Vi ste pitali, ministar vam je odgovorio. Ako, s pravom, narodni poslanik Željko Tomić smatra da takav način vođenja sednice ne odgovara ovoj sednici, ja ću mu zahvaliti. O ovome će se izjasniti Skupština u danu za glasanje, a svi koji posle vas imaju reč moraće da govore isključivo i striktno o temi dnevnog reda, jer narodni poslanici smatraju da to kako sam smatrala da se primenjuje član 27. nije dobro za sednicu Narodne skupštine. Narodni poslanik Jovan Palalić želi da govori o povredi Poslovnika.
Gospođo Čomić, povredili ste član 103. Poslovnika, koji kaže da narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine. Član 104. stav 2. kaže da ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno na političku stranku, pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Gospodin ministar je rekao…. [[Isključen mikrofon]]
Narodni poslaniče, pravo na repliku ne može biti povreda Poslovnika. O tome nema pregovora. Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Ostojić ima reč. Izvolite.
Hvala. Koleginice i kolege, da se vratimo na temu koja je interesantna. Ovde ćemo čuti razna mišljenja ''za'' i ''protiv''. Ona koja su ''za'', a moje će biti ''za'', biće argumentovana, a ona koja su ''protiv'', biće, takođe, argumentovana, ali mislim da tih mišljenja – ''protiv'' ima dve vrste ili dve grupe razmišljanja. Jedno je zaista političko mišljenje koje ne želi integracije Srbije ni u Evropu ni u NATO pakt, odnosno ne želi uopšte integracije Srbije na tu, da kažem, zapadnu stranu. Ne kažem da ta vrsta mišljenja nije protiv integracije Srbije, ali na neku drugu stranu. Takvih je bilo u istoriji Srbije, bilo ih je i 1948. godine. A, druga grupa mišljenja koja je protiv ovog plana, ona je, recimo, više zbog toga jer ne shvata da integracija, solidarnost i odgovornost doprinose, na kraju krajeva, i imidžu zemlje, koje objektivno može i da se materijalizuje. Na kraju ću samo dotaći te dve grupe mišljenja. Ipak bih želeo da većinu vremena posvetim argumentima zašto treba usvojiti ovaj plan i zašto će LDP ovo podržati. Elem, globalni svet u kome živimo, koliko god da se nekima ne dopada, ali on je činjenica, a onaj ko to negira ponaša se kao čovek koji negira da pada kiša i ide bez kišobrana, to može činiti samo na svoju štetu, tako i neprihvatanje činjenice globalizacije i globalnog sveta može biti samo na štetu onih koji to odbijaju. Nije dobro kada su oni na čelu nekih država, jer je onda ta činjenica loša po državu i po građane. Srećom, 2008. godine kurtalisali smo se takvih. Solidarnost i odgovornost su dve vrednosti koje proizilaze iz globalnog sveta. A, zašto solidarnost i odgovornost? Pa, zato što biti odgovoran prema sebi i prema drugima podrazumeva u mnogim situacijama da pokažeš solidarnost i obrnuto, ko je u stanju da pokaže solidarnost, taj pokazuje i odgovornost. I, to se kad-tad vrati. Dakle, ova zemlja koja je bila deo jedne veće zemlje ima istoriju, tradiciju učešća u multinacionalnim operacijama. Tada je to za većinu, i onih koji su sada protiv, bilo dobro, podizalo ugled zemlje, kakva god da je ta zemlja bila, kako god da se završio njen život. Svi se sećamo, ili bar mi stariji, tog vremena. Niko tada nije imao nikakav problem da jugoslovenski vojnici, a među njima i vojnici iz Srbije, idu u mirovne misije, tamo gde je trebalo uspostaviti mir, tamo gde je trebalo stabilizovati prilike, jer smo svi bili svesni da to diže ugled tadašnje zemlje i da je to u principu jedan doprinos i solidarnost nekim drugima koji su se zavadili, zakrvili, počeli da se kolju, da to prestanu da rade i da rešavaju svoje probleme mirnim sredstvima. Ti koji su najviše voleli i bili deo tog sistema, oni su verovatno sada protiv iz nekih drugih razloga. Ne govorim o onima iz 1948, godine, koji su bili za neke druge integracije, a ne za nezavisnost ove zemlje. Od pet vojnih misija i jedne policijske, mi ćemo dobiti u ovom planu, ove godine, još nekoliko misija. 'Ajde da na primeru Somalije, koja se ovde pomenuta, dam nekoliko argumenata šta znači solidarnost i odgovornost. U Somaliji postoje pirati koji otimaju brodove i zarobljavaju ljude, vrše otmicu, svih nacionalnosti. Svedoci ste da se često dešavalo, unazad nekoliko meseci, da su na nekim stranim brodovima pirati otimali i naše državljane koji su tamo radili. Da budemo pošteni, šta je sporno pomoći svetu, somalijskoj vladi da povrati kontrolu nad svojom teritorijom, da se obračuna sa tim piratima, koji su, objektivno, u ovom trenutku prilična pošast za pomorski saobraćaj? S druge strane, da li doprinosi ugledu zemlje da molimo druge i da očekujemo od drugih da nam oslobode naše državljane koje zarobe pirati? Idem, sada, kontra. Zar nismo svi osećali neki stepen zadovoljstva kada je pre nekoliko nedelja naš avion iz Egipta, osim naših građana, izbavio i građane BiH i Makedonije? Da li je to podiglo ugled Srbije, bar u tim zemljama? Siguran sam da jeste. Da li je ugled Srbije u tim zemljama do tada bio veliki, pa sad već, nije? Nije. Do tada nije bio veliki, ali je sada svakako veći. To je ono što pokušavam da objasnim govoreći o odgovornosti i solidarnosti. Živeti izolovano kao Kastrova Kuba,, kao Enver Hodžina Albanija može nekome da bude prihvatljivo; nigde ne moramo da idemo, ni sa kim ne moramo da se družimo, sami sebi smo dovoljni, ''ješćemo korenje'', kada već nema jagnjetine, ali taj svet je završen. Neko možda želi takvu zemlju, ali, prosto, mi iz LDP želimo evroatlantske integracije Srbije i pokazati da si sposoban da se integrišeš možeš na nekoliko načina. U ekonomiji, evo, Sporazumom CEFTA. Ako ćemo ući u jednu veliku integraciju, onda bar možemo da pokažemo da možemo da sarađujemo sa našim komšijama, kada je u pitanju integracija u vojnobezbednosne strukture do koje će kad-tad doći i za koju ćete svi vi biti kada za to dođe vreme, bar vi koji ćete dobiti poverenje građana i sedeti ovde. Učešće u multinacionalnim operacijama je taj put, put u kome se usvajaju nekakvi zajednički standardi, u kome se uči da se koristi nekakva oprema koja se ne koristi, sistem veza, procedure itd. i tu ništa nije sporno. Otuda pozdravljamo što ćemo najzad učestvovati i u misijama EU, a ne samo u misijama UN, jer od 28 zemalja EU većina jesu članice NATO. Mislimo da će učešće u misijama EU biti korisno za naše buduće članstvo u NATO savezu. Da budemo pošteni, i evropske snage poštuju standarde NATO, zato što većina članica EU jesu članice NATO, pa čak i one koje to nisu i one poštuju NATO standarde, ne zato što je to NATO silom nametnuo, nego, zato što su ti standardi trenutno najbolji u svetu. Možda su izraelski njima ravni, pa, ako neko zagovara da ne poštujemo NATO standarde nego da poštujemo izraelske standarde, onda neka kaže kakva je to integracija. Sa druge strane, buduće mirovne snage EU na neki način jesu deo NATO snaga, jer, da budemo pošteni, učešće u mirovnim operacijama EU biće dobra priprema za buduće učešće u NATO operacijama, pošto je ipak NATO širi i veći za EU za SAD, Kanadu, Tursku, hajde da budem ciničan, u ovom trenutku za Hrvatsku i Albaniju, ali će i Hrvatska i Albanija uskoro, pre ili kasnije, nadam se ne mnogo pre nego mi, biti članice i EU. Zato budimo otvoreni, pošteni i recimo, ako je u pitanju politika, ko je protiv evroatlanskih integracija taj objektivno ima politički stav koji uvažavam iako se sa time ne slažem, ali ubacivanje Kosova kao argumente za to, zaista, nije u redu. Ovde se radi o ugledu zemlje. Ovde se radi o solidarnosti i odgovornosti, ako mi nekome pomažemo sutra možemo da očekujemo i nama neko da pomogne. Oni koji se pozivaju na svetlu srpsku ratničku tradiciju verujem da nisu, baš, srećni što su u Avganistanu: i Slovenci, i Makedonci, i Crnogorci, i Bosanci, samo nas, Srba, nema, a već se sprema nekakva zajednička jedinica od snaga država nastalih raspadom Jugoslavije. Samo nas, po našem mišljenju najvećih boraca i ratnika, tamo nema. Činjenica je kada je politika u pitanju legitimno je braniti taj stav i zagovarati neku drugu integraciju, zagovarati izolovanu zemlju, ali kada je u pitanju neznanje i argumenti koji ne dolaze do građana, ovo pričam zbog građana, a ne zbog kolega koji se protive Predlogu, moramo biti svesni da je ovo korisno. Često nismo bili u stanju tokom devedesetih godina da shvatimo šta je to korisno za nas, a radili smo nešto što je bilo za druge. Nikada nismo uspeli naš interes da prikažemo i pokažemo tako da ubedimo one koji odlučuju da je to njihov interes, nego smo naš interes pokušavali da ostvarimo mimo njihovog interesa, protivno njihovom interesu i zato se nije ni ostvario naš državni i nacionalni interes. Međutim, neki drugi su bili pametni pa su uspeli da prikažu svoje interese onima koji su moćni tako što su ih ubedili i objasnili da su to i njihovi interesi, pa su se ti interesi zato i ostvarili. Ovde mislim, konkretno, na kosovske Albance. Prema tome, daj bože da učestvujemo u Misiji Euleksa, jer to što se desilo na Kosovu to je realnost. Čak je i Međunarodni sud pravde rekao da je kosovska nezavisnost u skladu sa Rezolucijom 1244, a mi to prihvatili u Generalnoj skupštini. Da li treba da budemo srećni da u Misiji Euleks nema nikog iz Srbije, nema srpskih policajaca?! Po nama – ne treba da budemo srećni. Po nekima drugim – treba da budemo srećni. Sa druge strane, da li će ikada u budućnosti srpski vojnik, odnosno vojnik Vojske Srbije, jer to nije srpska vojska, nego Vojska Srbije, biti na KiM? Mi iz LDP mislimo da će biti, tada, kada budemo u NATO. Dakle, kada budemo u NATO imaćemo pravo da budemo na Kosovu, možda Srbin neće komandovati, komandovaće možda Slovenac ili Slovak, svejedno, ali pokušavam da vam objasnim, raspravljajući o ovoj tački dnevnog reda, da argumenti koje koristite da ovo osporavate nemaju veze sa suštinom, pa vam se sve vraća u lice, jer nisu argumenti nego je politikantstvo. To govorim o onima koji nemaju hrabrosti da otvoreno zastupaju svoju politiku, nego muljaju i sakrivaju se iza nekakvih argumenata, onima koji se plaše da će učešće dovesti do pogibije, do nesreće, da će ovde neko nama da se revanšira, a ja kažem da ekonomska, politička i bezbednosna budućnost ove zemlje zavisi od brzine evropskih i atlantskih integracija Srbije. Radna mesta zavise od toga da li će neko ko ima para i hoće da uloži želeti ovde da dođe, da li će se plašiti ovde da uloži ili se neće plašiti. Manje će se plašiti kada mi budemo kao i svi oko nas. Dok god bismo drugačiji izazivamo podozrenje, pa i u običnom životu ljudi koji su drugačiji od svih nas, koji se razlikuju, izazivaju podozrenje svih drugih. Ne možemo reći da mi ne izazivamo podozrenje ako svi idu jednim putem a samo mi izmišljamo neutralnost i skoro da ćemo, po nekima, da obnavljamo Pokret nesvrstanih, mada, čini mi se da Gadafi u tome neće učestvovati. Toliko za ovu priliku. Hoću da čujem još neke argumente onih koji ili ne shvataju o čemu pričaju ili neće da kažu zašto su protiv da mi bi, eventualno, dali priliku da im odgovorim. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je 15 minuta i 30 sekundi. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika. Imao je pravo da reč dobije pre narodnog poslanika Zorana Ostojića. Moje izvinjenje, razumela sam da se javljate kao predsednik poslaničke grupe. Izvolite.
Molim vas, rekao sam povreda Poslovnika. Na osnovu člana 103. ukazujem da ste povredili član 107. i sada biste mogli da kažete da je kasno pošto je već neko govorio, ali vi ćete da povredite Poslovnik i da mi date reč. Mene zabrinjava to što ste rekli dozvolila sam ovo, dozvolila sam ono, dozvolila sam ovo, dozvolila sam ono, a na kraju ste rekli – sad višeneću to da dozvoljavam. Molim vas da sednicu Narodne skupštine vodite tako da ne zavisi od toga da li ćete da dozvolite ili nećete. Ako je predsednik Narodne skupštine pre neki dan u jednom intervjuu rekla da ona voli da malo dozvoli rasprave između poslanika, pošto Skupština ne postoji ako se u njoj ne raspravlja i ne raspravi sve, onda vas molim da zadržite manir ili bar kada ukidate taj dobri manir da čovek može da malo izađe iz dnevnog reda da to ukinete svima. Nemoguće je da sada birate čija vam diskusija politički odgovara, čija ne odgovara, pa da onoga čija vam diskusija odgovara, kao što je to bio prethodnik, pustite da govori i o 1948, i o Titu, i o Gadafiju, o bogzna čemu, a da mu ne kažete da to uopšte nije tema dnevnog reda i da se te mirovne operacije ne odnose na 1948. godinu, a drugom poslaniku, koji pripada opoziciji, čija vam se diskusija ne sviđa, njemu da kažete – e, od sada ću da budem ''Bič Božiji'', imam korbač, od sada višenećete nijednu reč da kažete mimo dnevnog reda. Molim vas da imamo ovde, neki, dogovor. Ako poslanik ima na raspolaganju pet, 10, 15, 20 minuta, da ne morate sto puta da mu kažete – dnevni red, dnevni red. Šta to znači? Uzmite mu reč. Onda ćete brže da sprovedete i sednice Narodne skupštine i da donesete odluke. Dakle, ako zaista u duši imate demokratiju, izbegavajte reč – ''dozvolila sam''. Nemojte vi ovde ništa da dozvoljavate! Radite po Poslovniku, to je demokratija. Čim počne da zavisi od vaše dozvole, onda sumnjam da tu postoji demokratija. I, hteo sam da vam ukažem na to da postoje ovde velike povrede Poslovnika na koje ne ukazujete. Pretpostavljam da postoje politički momenti u kojima nekim ljudima svašta dozvoljavate, ali vas samo molim da uvek imate isti princip.
Dva minuta. Član 27. podrazumeva staranje o dnevnom redu. Pošto sam upozorena da nisam nijednog trenutka prekinula narodnog poslanika Jovana Palalića tokom obrazlaganja povrede Poslovnika, od strane narodnog poslanika Željka Tomića, imala sam obavezu da obrazložim zašto je dozvoljeno da narodni poslanik Jovan Palalić krši Poslovnik. I, to je isto staranje o redu na sednici u okviru člana 27. Ista prava koja je imao narodni poslanik Jovan Palalić, imao je i narodni poslanik Zoran Ostojić, a imaće i bilo ko drugi. Ukoliko sam se neprecizno izrazila kao u odgovoru i u obrazloženju narodnom poslaniku Željku Tomiću, izvinjavam se i vama i svima. Staranje o dnevnom redu u okviru ovakve tačke dnevnog reda podrazumeva da preuzmete na sebe odgovornost da poslanici govore i van, striktno, tačke dnevnog reda, jer je to dobro za raspravu, ali podrazumeva i obavezu da se rasprava nakon debate između poslanika i predstavnika Vlade ili poslanika posebice, ipak vrati na dnevni red, tako da mislim da nećemo imati nikakvog nesporazuma. U ovoj skupštini je dijalog odavno počeo i to zaslugom i radom svih narodnih poslanika, narodnih poslanika iz opozicionih stranaka prevashodno, ali i narodnih poslanika vladajuće većine. Da li još neko od narodnih poslanika ili predsednika poslaničkih grupa žele reč? (Da) Narodni poslanik Dragan Todorović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, razmatramo Predlog godišnje upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Ovim planom je predviđeno devet tačaka, odnosno devet angažovanja Ministarstva odbrane i dve tačke vezano za angažovanje MUP. U ime SRS predlažem da Skupština ne usvoji 7. i 8. tačku Predloga, da Multinacionalna vojna operacija EU za obuku bezbednosnih snaga Somalijske Republike u Ugandi i Multinacionalna vojna operacija pomorskih snaga EU u Somalijskoj Republici. Zbog čega je ovo? Pre svega, kada pogledate sve ove druge tačke, vidite da su sve ove druge operacije, odnosno angažovanje naših vojnih snaga i policijskih snaga, vezane u okviru operacije koje izvode UN. U ovoj situaciji mi treba da budemo u vojnim operacijama koje izvode snage EU. Sada bi trebalo razmotriti zbog čega prvi put treba da napravimo presedan i da učestvujemo u operacijama koje nisu pod nadležnošću UN. Pre svega, treba da vidimo ko su snage EU ili, kako se zovu, borbene grupe EU? Zbog čega Srbija treba da učestvuje u ovim operacijama? Kada pogledate malo istoriju, ne treba ništa da vas čudi. Ovo nije izmišljeno juče. Nekada su se oni u istoriji zvali vazali. Oni su bili obavezni da u određenom trenutku, za potrebe onih čiji su vazali bili, isporuče određen broj vojnika ''o svome ruvu i kruvu'' i da ratuju za njihove potrebe. Ovim mi bukvalno priznajemo vazalni odnos prema EU. Ono što bi za nas trebalo posebno da bude važno to je da znamo koji su ciljevi i na osnovu kojih principa deluju ove evropske snage, da bismo bili sigurni da li je to ispravno ili nije ispravno. Ko odlučuje o njihovim akcijama? Da li o njihovim akcijama odlučuju UN, Savet bezbednosti? Ne, o njihovim akcijama odlučuje Savet EU. A, njihovi ciljevi su sprovođenje zajedničke spoljne i odbrambene politike. Druga stvar, prvenstveno, ali ne isključivo, angažuju se pod pokroviteljstvom UN . I to je problem. To je problem zato što, nažalost, živimo u svetu dvostrukih standarda. Ono što bi svi trebalo da znamo, vojno angažovanje, u skladu sa Poveljom UN, može biti isključivo po odobrenju Saveta bezbednosti ili po članu 51, ukoliko je u pitanju odbrambeni rat. drugačije upotrebi vojsku. Još jedna stvar koju bi trebalo da imamo na umu kada je ovo u pitanju, a to je da bismo mi na ovaj način opravdali agresiju 1999. godine na Saveznu Republiku od strane NATO pakta, istih ovih sa kojima treba da idemo u mirovne misije. Jer, ako prihvatamo da se naši vojnici angažuju bez odluke Saveta bezbednosti, onda, na neki način, dajemo blagoslov ili pristanak na to što nam se desilo 1999. godine. Druga stvar o kojoj bismo morali da vodimo računa, jeste gde se to angažuju, pre svega, pripadnici, oružanih snaga EU? Manje-više, ovde je pomenuto da su to skoro uvek operacije koje su vezane za angažovanje NATO pakta. Ovo je na neki način, čak na mala vrata, ulazak Srbije u NATO pakt. Sada nam to više odgovara ovako, a posle određenog vremena ministar će verovatno, koji to i ne krije, uložiti svu svoju snagu da Srbija postane članica NATO pakta. Postavljamo vrlo jednostavno pitanje – šta je to NATO pakt, odnosno Amerika uradila do sada, recimo, od 1945. do 2009. godine? Kažu da je, po procenama, od 1945. godine do 2009. godine Amerika učestvovala u 29 operacija širom sveta. Između ostalog, i u ovim državama u koje treba da šaljemo naše vojnike, Somalija i Kongo, kao i da su u tim operacijama poginule desetine miliona ljudi, da je bio najveći broj civilnih žrtava. To je ono što za nas treba da bude jedan od najvećih problema. Ne bismo smeli da dozvolimo da naši vojnici pokrivaju zločine koje su započeli Amerikanci. Danas odlučujemo o Somaliji i Kongu. Za neko vreme, čuju se ovde i naznake, verovatno ćemo odlučivati i o Avganistanu. Kada kažem odlučivati, u našem slučaju već zvuči rogobatno. Jednostavno, mi ćemo morati da izvršavamo naloge koji nam stižu iz Vašingtona i iz Brisela. Zbog toga Srbija ni u kom slučaju ne bi trebalo da prihvati ni jednu jedinu operaciju koja je van okvira UN. Nažalost, imamo jako loše iskustvo. Da li treba da vas podsetim šta se desilo 1999. godine, koliko je hiljada tona bombi sa osiromašenim uranijumom izručeno na SRJ? A, između ostalog, ta se operacija zvala "Milosrdni anđeo". Koliko će desetina ili stotina godina biti potrebno da se područje Srbije očisti od osiromašenog uranijuma? Da vas podsetim šta se desilo kada je NATO pakt, i sve ove države sa čijim vojnicima mi treba da idemo u mirovne misije, i šta su sve uradili od onog momenta kada su ušli na KiM. Da li treba da vas podsetim da je preko 350.000 Srba moralo da izbegne pod terorom sa KiM? Da li treba da vas podsetim na Izveštaj Dika Martija o trgovini ljudski organima? Znam da ne volite ovu temu i da bi najradije da se o tome ne govori, ali to je u okviru operacija koje je tada izvodio NATO pakt. Otkud ste sigurni da neke sledeće operacije u nekim drugim državama, takođe, neće da doprinesu da se iste stvari događaju? Evo, Izveštaj o Kongu govori o nezapamćenim zločinima koji se vrše u Kongu i ništa se ne dešava. Da li mi treba da odemo tamo, pa da posle nekoliko godina čitamo šta je radila neka od grupacija, i to grupacija koje podržavaju SAD, jer tamo su dvostruki aršini, jedni se podržavaju, kao i u pitanju KiM, odnosno Srbije, postoje dobri i loši momci. Kada su u pitanju dobri momci, mogu da vrše kakve god hoće i koliko god hoće zločina, Amerika ne samo da neće uraditi ništa, nego će i sprečiti da UN intervenišu, a to su pokazali na KiM. Valjda nema nikoga ko ne veruje u to da su sve države koje su bile na KiM, njihove službe, imale podatke o tome šta se dešavalo na KiM vezano za trgovinu ljudskim organima. Postoje i izveštaji u UN. I, šta je urađeno? Urađeno je! Pokušali su na sve moguće načine da zataškaju te zločine, jer im to politički odgovara. Zato što im politički odgovara, ne treba istraživati zločine, a zločince, iako se zna ko su, treba pustiti da dođu i na najviše moguće položaje u toj državi. Da li treba da vas podsećam ko je Hašim Tači? On je 1994. godine ubio četiri policajca na kružnom prelazu, pravosnažno osuđen 1997. godine, dva puta hapšen, ali je puštan na slobodu, iako postoji crvena Interpolova poternica, ne znam da li je uz pomoć naših organa, neću u to da ulazim, ali, verujem, ako su tražili, da su tu pomoć dobili. Taj čovek je predsednik vlade. Taj čovek će verovatno biti ponovo predsednik vlade. On se dovodi u vezu kao jedan od vođa tog kriminalnog zločina vezano za trgovinu ljudskim organima, a mi preko toga treba da pređemo. I, mi sada treba da učestvujemo sa tim zemljama koje su to omogućile u nekim mirovnim operacijama?! Pa, to je ponovni zločin nad našim žrtvama i ne samo našim, nego i Albancima, a verovatno i nad državljanima nekih drugih država istočne Evrope. Vidite šta se dešava. U Srbiji se ćuti, mada zapadna štampa bruji o tome i o činjenicama šta se dešavalo na KiM do 2003, 2004. godine, jer mi ne smemo da branimo naše interese, nama se to nalaže i to je problem sa kojim se mi suočavamo. Zbog toga Srbija ne treba da učestvuje u ovakvim operacijama. Trebalo bi da pogleda i da vidi gde postoje okviri gde bi, eventualno, u nekim misijama srpska vojska mogla da učestvuje. Oni koji se zalažu za poštovanje Povelje UN, oni koji se zalažu za međunarodno pravo, oni koji se zalažu za poštovanje integriteta i suvereniteta svih država u svetu, sa takvim organizacijama mi bismo mogli da sarađujemo. Oni koji su svoje saveze stvorili isključivo za odbranu svojih teritorija, odbranu svojih članica, nama odgovara. Oni nemaju nameru da idu na bilo koju drugu državu, bilo gde u svetu, oni koji se bore protiv terorizma, koji se bore protiv trgovine narkoticima, koji se bore protiv trgovine ljudima, takve organizacije bi nama odgovarale. Jedna od takvih organizacija je i ODKB. Ali, vi očigledno nemate mogućnosti da odlučujete o onome što bi za Srbiju bilo korisno, nego odlučujete o onome što vam se nameće. Tu, apsolutno, mislim da nema niko dilemu da je ovo pokušaj da se na svaki mogući način Srbija uvuče u NATO pakt. Ukoliko usvojimo ovo što danas razmatramo, i ove dve tačke predloga o angažovanju naših vojnih snaga, to će, praktično, biti ulazak na mala vrata u NATO pakt. Zato predlažem poslanicima Skupštine Republike Srbije da ne usvoje ovaj plan. Hvala vam veliko. [[Aplauz]]
Od vremena predsednika poslaničke grupe iskorišćeno je 14 minuta i 30 sekundi. Narodni poslanik Tomislav Nikolić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre da zamerim Ministarstvu odbrane i policije što su uveli svoje kamere i time pokazali da nemaju poverenje, valjda, u direktni prenos ili u snimke koje bi dobili od Javnog servisa. Mislim da je to, malo, stavljanje iznad Narodne skupštine, ali to je vaša stvar kao predsedavajuće. Mogli ste lepo da im kažete da se sve ovo može videti u direktnom prenosu i da nije potrebno da se snima posebno, pošto ovde valjda nema nikakvih montaža. Ovde vidimo razlike u ministrima odbrane. Ranije smo imali ministre odbrane koji su potapali u Jadransko more ono što imamo od opreme, municije, naoružanja, a danas imamo ministra odbrane koji je veliki deo toga uspeo da proda, što je za mene pozitivno za ovog ministra odbrane. Međutim, njegova snaga u ovoj Vladi je tako velika da mi počinjemo ove sednice ovim planom, a ne raspravljamo o onome što je veoma bitno za Srbiju i što građane Srbije muči, pa se time vidi da Vlada nije dobro koncipirana, odnosno da su ambicije nekih ljudi u Vladi bile prevelike, a njihove mogućnosti male za te ambicije, tako da, kada imate jake ličnosti u drugim ministarstvima, onda se nameću ta ministarstva, a moram da priznam da mi je ovog časa bilo mnogo važnije da raspravljamo o nekim drugim temama nego o ovom angažovanju. Zato mislim da je gospodin Šutanovac, ako zaista ima takvu snagu i u svojoj političkoj stranci, a i u samoj Vladi, trebalo da preuzme neko od ministarstava od kojih nam život zavisi. To ozbiljno mislim. Mislim da vi nemate kadrova više ni za jedno ministarstvo, ali to što imate rasporedite najbolje što možete, dok možete. Mene mnogo više interesuje ekonomija, i finansije, i poljoprivreda, i unutrašnja trgovina, i pravda. Svuda ste zabrljali. Evo, sada ćemo samo da se hvalimo time kako smo u Ministarstvu odbrane, ne u Vojsci i u odbrani zemlje, nego u Ministarstvu odbrane, postigli neke rezultate. Ali, dobro, to neka budepriča za vas u okviru vaše vlade. Mene mnogo više interesuje pristup ovim mirovnim operacijama zato što time zadužujete građane Srbije, ovo odlučujete u njihovo ime, a ja sam ubeđen, i u ime SNS i preuzimate međunarodne obaveze koje ćemo mi morati da izvršavamo, baš kao i one kredite o kojima se razgovara ovih dana, i juče i danas i sutra. Dakle, naš principijelni stav je da učestvujemo u operacijama koje su uspostavljene rezolucijama Saveta bezbednosti UN i svih devet ovih o kojima se danas raspravlja jesu uspostavljene rezolucijama. Čudi me da niste odgovorili poslanicima koji to ne znaju i nisu čitali. Prema tome, svih devet operacija je u mandatu Saveta bezbednosti UN. To je organizacija čiji član želimo da budemo. I, to je organizacija koja ne deli države na one koje su joj drage ili nisu. I, u toj organizaciji UN postoji mnogo država koje su priznale nezavisnost Kosova i Metohije, pa se postavlja pitanje da li je nekima želja da istupimo iz Organizacije UN. Ne slažem se sa vama da se srpska deca brane u Somaliji. To nije dobra argumentacija za odbranu učešća naše vojske u mirovnim operacijama. Postoje politički ciljevi zbog kojih tu treba da budemo. Te ciljeve razumem i ja ih cenim sa stanovišta državne politike, ne čak ni sa strane Ministarstva odbrane. Ovo ne predstavlja neku naročitu obuku ako imate angažovano nekoliko desetina ljudi. Koliko nam godina treba, stotina godina nam je potrebno, da na taj način obučimo sve svoje ljude. S druge strane, veličali ste to naše učešće zajedno sa nekim državama koje nisu priznale nezavisnost Kosova i Metohije i to nije argument. Kakve to veze ima da li mi u tim operacijama učestvujemo sa Španijom ili učestvujemo sa Nemačkom? Nema nikakve veze. Čak, možemo više da naučimo, ako idemo da učimo više ćemo da naučimo od nekih drugih država. Uostalom, juče je ministarka finansija veoma negativno govorila o Grčkoj, pa me interesuje kakav stav Vlada Srbije ima o Grčkoj, kad vi danas kažete da je to divna država i da, valjda, nećemo da ne sarađujemo sa njima. Juče ministarska finansija kaže da, valjda, nećemo da se ugledamo na Grčku. Molim vas da malo uskladite te stavove u Vladi Republike Srbije. Ovo je veoma osetljiva tema i vi to vrlo dobro znate. O ovome se ne može razgovarati tako što bi svako iznosio svoj lični stav. Ovde treba pronaći interese Srbije. Interesi Srbije jesu da se umešamo sa celim svetom, i u podelu rada, ali, i podelu odgovornosti. Moje lično mišljenje bi bilo da nismo baš morali da trčimo u to. Ako smo već u to ušli, ne moramo to da veličamo kao veliki podvig Srbije – uspeli smo da stignemo u mirovne operacije. Mislim da se otvara mnogo žarišta u svetu i da će ove operacije pasti, da će izaći iz žiže javnosti, zato što se mnogo veće i ozbiljnije države lome. I mislim da podrška nekom režimu, makar koliko Srbija smatrala da je taj režim ispravan, može i da se loše završi, zato što neočekivano pobeđuju neki drugi režimi. Ispada da ćete kroz 15, 20 ili mesec dana biti u sukobu sa režimom koji je osvojio neku državu, uprkos nastojanjima mirovnih operacija, pošto mirovne operacije ne podrazumevaju bombardovanje teritorija, već samo pomoć, i dobru volju, i dobre namere, i dobre usluge. Obaveze su obaveze. Novac je novac. Mislim da ovo previše košta Srbiju. Mogao bih da vas podsetim koliko je to narodnih kuhinja i mnogo su važnije od toga da naši ljudi idu u mirovne operacije. Ako ne shvatate kako je teška kriza, možete da izađete na ulicu i da pogledate kako narod živi. Dakle, u svemu sada treba tražiti meru. Mera je da treba da budemo deo svetke zajednice, deo evropske zajednice, mera je da mi nemamo neprijatelje u svetu. Mera je da imamo prijatelje i na Istoku i na Zapadu, i na Severu i na Jugu. Mera je da naš narod preživi i da počne bolje da živi. To su, valjda, ciljevi svake vlade u Srbiji. E, sada da vam ispričam šta mi se jutros desilo, a vezano je za ovu temu. U Bulevaru revolucije video sam kako po onom snegu ide jedno kučence pa je došlo do spomenika ''Nikoli Tesli'' i obavilo fiziološku potrebu na spomeniku Nikoli Tesli. I raziđoše se, ono kučence ode kao kučence, a spomenik osta kao spomenik ''Nikoli Tesli''. Čujem da je jedan poslanik u Skupštini Srbije pokušao isto tako da obavi neku svoju fiziološku potrebu na jednom građaninu Srbije, na zameniku predsednika SNS koji nije u sali, pa mu kažem sad – možda je olakšan, al' on će i dalje da ostane ono što je bio, a onaj na koga se obrušio ostaće onaj na koga je bio. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je osam minuta i 13 sekundi. Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Mislim da, svakako, možemo razgovarati, ali pre svega imamo sukob sistema vrednosti. Taj sukob sistema vrednosti se sada oličava u tome da li je neko za evropske integracije, da li neko nije za evropske integracije, ali, imali smo prilike da čujemo da li se oličava u tome da li su važnija deca Srbije od dece Somalije. Nama su podjednako važna sva deca, i deca Somalije su isto ugrožena. Ne morate vi da vidite na koji način će biti ugrožena naša deca ukoliko to ne razumete, ali siguran sam da možete da razumete da su naši medicinski timovi, recimo, u Čadu pomagali deci Čada, a indirektno pomagali upravi deci Srbije, kao što to čine druge zemlje, a, verujte mi, spisak tih zemalja je ogroman. Ono što ste dezavuisali javnost, ili namerno ili slučajno, a ja vam ne zameram, jer često ne razumete nešto što se ovde priča, a to je da je ministarka finansija rekla da sistem javnih finansija u Grčkoj nije sistem za primer. Naprosto, to je činjenica. Govoriti o Grčkoj kao o zemlji u koju mi nemamo poverenje ili da ih ne uvažavamo ne stoji, bar ne sa stanovišta ove vlade, ako hoćete i lično imam veoma velike simpatije, na kraju krajeva, čovek koji mi je krstio decu jeste Grk. Tako da ta vaša priča, uz svu tegobu koju iznosite i brigu o odnosima Srbije i Grčke, naprosto, ne stoji. Tačno je to što ste rekli, i žao mi je što nisam bio u trenucima kada je gospodin Todorović završio svoje izlaganje, da su obe misije o kojima sada govorimo, kao o misijama EU, upravo formirane na osnovu odluka Saveta bezbednosti UN. Tačno je da to treba da se naglasi. EU i ne ide u mirovne misije ukoliko te misije nemaju podršku UN, odnosno Saveta bezbednosti. Prva Misija ''Atalanta'' uspostavljena je Odlukom Saveta EU i Rezolucijom Saveta bezbednosti UN br. 1814, a Misija u Somaliji uspostavljena Rezolucijom Saveta bezbednosti UN br. 1872. Te misije, kao takve, poverene su EU koja ima kapacitete da izvodi te misije. Činjenica jeste da će, kao što sam rekao, naše učešće u tim misijama biti simbolično. Mi nemamo mogućnosti da se trenutno pojavimo sa većim kapacitetima, iz više razloga. Naravno da su i finansije uslov. Moram da kažem da smo mi deo jednog velikog sveta, jednog sveta koji dosta pomaže Srbiju i koji je, na kraju krajeva, donirao neke ustanove u Srbiji, pa osećamo potrebu da se na neki način i mi uklopimo u taj veliki svet koji izdvaja novac svojih poreskih obveznika da pomogne Srbiji koja je takva kakva jeste. Sve je to jedan krug koji kruži u svetu, krug na osnovu koga postoji jedan međunarodni svetski poredak, krug na osnovu koga postoji političko poverenje. Kad sam malopre govorio o tome da treba da učestvujemo u misijama replicirajući kolegama iz druge poslaničke grupe, zaista, nisam želeo da se uvlačim u neku priču, zato što uživam u tome, nego da neke stvari demistifikujemo i da pojasnimo, da budu jasne. Kao ministar odbrane koji je odgovoran, zahvalan sam vam što me preporučujete za još neko ministarstvo, ali, ''čuvam se Danajaca i kad nam darove nose''. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Tomislav Nikolić, pravo na repliku, dva minuta.
Da, ali, to čuvanje nije sprečilo Danajce da osvoje ono što su hteli. Dakle, vi se slobodno čuvajte, a ''Danajci'' dolaze sigurno. Videli ste to 5. februara. Mislim da niste rekli istinu kada ste rekli da nemate potrebu, vi imate potrebu da se svađate sa poslanicima. Zaista sam bio blagonaklon prema vama. Čekam priliku da se otvori rasprava, ozbiljna rasprava, o vašem ministarstvu, onda ću ozbiljno da razgovaram. Ovo nema veze sa vašim ministarstvom, sada samo kupujete poene. Dakle, mnogo me boli to što ste govorili o meni kao čoveku koji ne voli decu. I sami znate da je to glupost. Prvo, ne postoji čovek na svetu koji ne voli decu. Ja to vama nikad ne bih rekao, a ja sam samo upozorio na ono što ste vi rekli i što sam ja protumačio na svoj način, da se naša deca štite u Somaliji, baš tako ste rekli, ''to je na dugom štapu'', trebalo je da kažete – hoćemo da zaštitimo decu u Somaliji i niko vam ne bi rekao reč protiv toga. A da vi mene ubeđujete da ćemo mi da odemo tamo da zaštitimo našu decu, nešto mi tu ne odgovara mom shvatanju života. Svako dete u svetu treba da bude zaštićeno. Gde god možemo da pomognemo da se zaštite tuđa deca, da pomognemo, ali nemojte da me ubeđujete da je to zbog naše dece. Nije! Ne daj bože da našoj deci bude potrebna takva pomoć! Našoj deci je druga vrsta pomoći potrebna: ''Naša deca moraju da imaju tri obroka. Naša deca moraju da imaju besplatno školovanje. Naša deca moraju da imaju bezbednost na ulici i u školi. Naša deca moraju da imaju dobar sistem obrazovanja. Naša deca treba da žive u dobrim stanovima.'' To je potreba naše dece. Prema tome, zadovoljite vi potrebe naše dece. Istovremeno ispunjavajte i ono što pomaže drugoj deci. Samo ne povezujte ta dva pojma. Previše je i gladnih, i sirotinje, i ugroženih, i tučenih, na ulici i u dvorištima, i u samoj Srbiji. [[Aplauz]]
Dva minuta. Zahvaljujem. Narodni poslanik Dragan Todorović, pravo na repliku.
Gospodine ministre, pretpostavljam da je i vama ovo poznato, jer ovde imate, u ovom delu vezano za borbene grupe EU kaže – čemu su namenjene borbene grupe EU. Pošto ste rekli da se isključivo angažuju u okviru odluka Saveta bezbednosti UN, precizno ću vam pročitati. Kaže: "Primarno, ali ne i isključivo, mogu biti angažovane u misijama koje EU preduzima pod okriljem UN, osposobljene su za vođenje borbenih operacija" itd. Dakle, "primarno, ali ne i isključivo". Ova rečenica je vrlo jasna i govori o tome da ove operacije mogu biti i izvan okviru UN. Da li su se ove dve operacije poklopile sa odlukom UN ili ne, ali ovde je suština u tome da oni sebi daju pravo da preduzimaju i akcije koje nisu odobrene od Saveta bezbednosti, odnosno UN. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Konstantin Samofalov. Izvolite, samo se prijavite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, mislim da je ovde bilo nekoliko pokušaja obmane javnosti vezano za današnju tačku dnevnog reda i moram na to da se osvrnem. Na samom početku želim da zahvalim hrabrim vojnicima i policajcima koji su do sada služili u ovim mirovnim misijama i onima koji se na bazi dobrovoljnosti javljaju da to i u budućnosti čine, jer će oni pronositi najbolji glas o našoj zemlji i pratiti najbolje tradicije naše zemlje još iz vremena bivše Jugoslavije, kada je hiljade ljudi učestvovalo u mirovnim operacijama i kada je upravo bivša Jugoslavija bila jedna od zemalja koje su davale najveći doprinos svetskom miru. Mi na ovaj način jačamo međunarodni ugled naše zemlje i to može biti višestruko korisno, pre svega, za našu državu i naše građane. Ono što je naš posao, to je dobro primetio kolega Bajatović, jeste da obezbedimo da ti vojnici i policajci budu najbolje opremljeni i najbolje obučeni da nekakve rizike u ovim kriznim žarištima gde odlaze i gde jesu, a to su neka opasna mesta, da svedemo te rizike na minimum. Ono što smo mi učinili kao Odbor za odbranu i bezbednost, to je da sada razmatramo jedan Godišnji plan rada, gde smo predvideli, nadam se da će to biti usvojeno u narednim danima, posetu Centru za mirovne operacije. Konkretno, radi se o obuci naših vojnika za ove operacije i predvideli smo eventualnu mogućnost da možda neki od članova Odbora obiđu jednu od ovih misija u inostranstvu, kako bismo se uverili u kakvim uslovima rade i eventualno stekli bolju sliku o tome na koji način da ih pripremimo i u budućnosti za ove izazove. Sada ono što su neke od kolega pominjali. Predstavnik SRS gospodin Todorović je govorio o nekakvim vazalima. To je veoma interesantno kada dolazi iz usta nekoga čiji su poslanici veoma često pominjali da bi trebalo da budemo nečija gubernija. Mislim da mi nismo ničija gubernija, niti smo nečiji vazali, mi smo jedna suverena država koja ima svoj Ustav, koja ima usvojene strategije, Strategiju nacionalne bezbednosti i Strategiju odbrane, u kojima je veoma jasno formulisano na koji način vodimo našu bezbednosnu i odbrambenu politiku, kao i na koji način nastupamo prema i nekim drugim državama. Kolega Palalić iz DSS, sa kojim inače često vodim diskusije i van ove sale, mislim da možda i bolje od nekih svojih kolega razume ovu problematiku, međutim, neke stvari mi ovde nisu najjasnije, jer upravo je vlada Vojislava Koštunice, iz čije stranke dolazite, odvela Srbiju u Partnerstvo za mir 2006. godine. Danas se zalažete za to da umanjujemo učešće u Partnerstvu za mir. To mi nije jasno, jer upravo naziv ove organizacije govori i o njenoj ambiciji, a to je da se u svetu osigurava mir. Dakle, ne znam u čemu treba da učestvujemo, ako ne treba u tome. Pominjano je i da možda narušavamo koncept neutralnosti, koji je definisan u jednoj rezoluciji, učešćem u ovim mirovnim misijama. Pa, mi učestvujemo i u mirovnim misijama UN. Da li je onda predlog da mi napustimo i UN i da ne učestvujemo ni u čemu gde sve druge civilizovane zemlje i te kako daju svoj doprinos? Ono o čemu su govorili i gospodin Nikolić i ponovo kolege iz DSS, ovde se govorilo o tome da je naša glavna obaveza, kada se radi o odbrani, da čuvamo sopstveni integritet. To je tačno i to jeste jedna od dve ključne misije Vojske Srbije. Možda je razlika u nekim shvatanjima između nas koji predstavljamo možda neku mlađu generaciju i ljudi koji su možda i dalje u vremenu nekakvih blokovskih podela. Razlika u razmišljanju je u tome što sam ubeđen da mi i bezbednost naših građana, naše države i bezbednost naše dece apsolutno branimo i van granica naše zemlje. O tome svedoče i ovi teroristički napadi koji se dešavaju u najrazličitijim gradovima u svetu, i u Moskvi na aerodromu, i u Njujorku, i u Madridu, i u Londonu. Jednostavno, takve pretnje nemaju granice i upravo zbog toga Srbija i svoju bezbednost štiti učešćem u ovim operacijama. Posebno je interesantno čuti kritike od predstavnika stranaka za čije je vladavine ili učešća u vlasti Vojska Srbije dovedena na marginu našeg društva, a vojna industrija u potpunosti razorena. Gde se danas nalaze i vojska i ta vojna industrija, dovoljno svedoče stavovi naših građana, gde je upravo Vojska Srbije, kada se radi o ispitivanjima javnog mnjenja, najcenjenija institucija u našem društvu. Vojna industrija je nedavno dostigla tih milijardu dolara, što već odrađenih poslova izvoza, što zaključenih. Hiljade ljudi su zaposleni, a za hiljade ljudi za koje nije bilo posla u propalim fabrikama, dok su neki od ovih poslanika bili na vlasti, oni su konačno uposleni i imaju mogućnost da prehrane svoje porodice, a danas ti gradovi mahom i preživljavaju zahvaljujući pogonima namenske industrije. Možemo govoriti o profesionalizaciji vojske, koja je možda i najveće postignuće ovog ministarstva odbrane i ove vlade, kada govorimo o oblasti odbrane, jer će upravo profesionalizacija vojske omogućiti da Srbija na jedan ozbiljniji način učestvuje u ovim multinacionalnim operacijama, jer ćemo imati veliki broj sposobnih i obučenih ljudi, mnogo sposobnijih od običnih regruta, koji, kada se radi o odbrani naše zemlje, odavde sigurno mogu bolje da odgovore na izazove koji ugrožavaju našu bezbednost. Koliki ugled uživa Vojska Srbije najbolje svedoči činjenica da se za dobrovoljno služenje vojnog roka prijavilo, za prvu martovsku klasu, duplo više ljudi nego što Vojska Srbije može da primi. Naravno, kada se radi o mirovnim misijama Ujedinjenih nacija da je to naša obaveza i kamo sreće da smo u decenijama iza nas kada smo bili izolovani umesto te izolacije imali neki drugačiji pristup, možda bismo lakše branili neke naše interese i lakše rešavali naše probleme umesto što smo sebično razmišljali gledajući samo svoje probleme, misleći da svet oko nas uopšte ne postoji. Kada se govori o troškovima, mislim da su troškovi ovih operacija mali u odnosu na ono što Srbija može da dobije. Pitanje učešća u misijama EU mislim da u potpunosti odgovara većinskom opredeljenju i raspoloženju građana Srbije koji većinom podržavaju ulazak Srbije u EU i, naravno, da doprinos zajedničkoj bezbednosno odbrambenoj politici EU jeste jedan važan elemenat u toj saradnji sa zemljama Evrope. Ne možemo mi u Evropu da ulazimo pod našim uslovima, postoje nekakva prava i obaveze, ali, ponavljam, uveren sam da učestvujući u ovakvim operacijama mi na kraju mnogo više dobijamo nego što možda u nekom trenutku dajemo. Takođe, mislim da na ovaj način pokazujemo da smo jedna ozbiljna država koja je spremna da sa našim partnerima podeli teret odgovornosti, ne samo za bezbednost u našem regionu, gde je Srbija definitivno jedan od najznačajnijih faktora stabilnosti u Jugoistočnoj Evropi, nego da smo spremni da delimo teret i za globalni mir i da tako pokažemo da smo jedna ozbiljna država, potpuno drugačija od one nesrećne zemlje iz vremena devedesetih godina. Mi smo na Odboru za odbranu i bezbednost juče doneli odluku da predložimo Skupštini da usvoji ovaj godišnji plan. Ja ću sigurno za njega glasati, siguran sam da će to uraditi i moje kolege iz DS, i ono za šta ću se lično zalagati jeste ne da zamrzavamo učešće u Partnerstvu za mir i drugim mehanizmima, već da ga dodatno uvećavamo u budućnosti u skladu sa svojim mogućnostima i tako pokažemo da smo zaista jedna ozbiljna evropska država. HVALA. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Jovan Palalić, najpre.
Poštovana predsednice, želeo bih da repliciram uvaženom kolegi. S obzirom na to da je i sam ministar to pomenuo u svojoj replici, zaista, potpredsednica Skupštine nije imala nijedan razlog da mi ne da repliku na izlaganje gospodina ministra. Postojala je osnova, mislim da i ministar voli raspravu ovde u Narodnoj skupštini o ovoj temi i sasvim sigurno bi zbog javnosti to bilo dobro. Što je rekao kolega Samofalov, to je činjenica i to je tačno. Za vreme naše vlade, za vreme Vlade koju je predvodila DSS čiji je predsednik bio Vojislav Koštunica, Srbija je primljena u Partnerstvo za mir, a okvirni dokument tog prijema je potpisao predsednik Republike Boris Tadić, u decembru 2006. godine, i to nije bilo sporno. U Partnerstvu za mir nalazi se i Ruska Federacija i niz drugih zemalja. Suštinsko pitanje oko čega se mi razlikujemo jeste da se za nas, za DSS, dogodilo nešto 17. februara 2008. godine i to uz ozbiljnu ulogu NATO pakta, a to je ''protivpravno proglašenje nezavisnosti KiM'', posle čega je, a i pre tog, NATO pakt učestvovao u obuci i podršci tzv. kosovskih bezbednosnih snaga. To je za nas političko pitanje, politički spor, par exellence, mi ga moramo sa njima raspraviti, jer je to tema kojom se udarilo na naš teritorijalni suverenitet i integritet i na naš najvažniji odbrambeni interes. Ne možemo posle tog događaja, sa organizacijom koja je podržala separatiste, produbljivati odnose. Voleo bih da čujem gde je tu bezbednosni interes Srbije da sa onima koji podržavaju urušavanja najvećeg odbrambenog interesa Srbije, očuvanje KiM i teritorijalnog integriteta, mi produbljujemo odnose. Tu se mi razlikujemo, mi hoćemo da ih posle toga snizimo, a vi ih produbljujete i to je razlika između nas i vas. Druga priča je oko mandata UN, pa, sve mirovne misije su pod mandatom UN. Ne može biti opravdanje…
Vreme. Zahvaljujem. Gospodin Dragan Todorović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, da li smo vazalna država ili ne to će proceniti građani Srbije, jer oni imaju prilike da se u to uvere, takoreći, svakodnevno. Juče ste, između ostalog, mogli da pročitate izjavu nemačkog ambasadora u Srbiji koji kaže – Srbija ima mnogo važnija posla nego da ide na vanredne izbore. Da vas ne podsećam na izjave engleskog ambasadora koji je delio lekcije, maltene, o tome šta će i ko zastupati u Skupštini Republike Srbije. Možete vi da krijete koliko god hoćete, ali u Srbiji se sve zna i tu ja nemam nikakve dileme. Preporučio bih vam da vodite računa o jednoj stvari. Što setiče SRS, mi se zalažemo pre svega za našu državu, za naše građane, a i za okolnosti i uslove koji bi omogućili da naša država živi normalnim životom, bez političkih pritisaka, kao i da sami odlučujemo o svojoj sudbini. Nažalost, to nismo u mogućnosti već 20 godina i plaćamo veliku cenu. Plaćamo veliku cenu zahvaljujući onima koji su vama, praktično, idoli. Samo da vas ponovo podsetim na ovu knjigu "Politika genocida", koju su pisali Amerikanci, predgovor je napisao Noam Čomski. Pretpostavljam da su to ipak neki autoriteti. Između ostalog, kada su Madlen Olbrajt 1996. godine pitali u UN da li je 500 hiljada iračke dece koja su umrla zbog sankcija koje su protiv njih preduzele SAD, što je mnogo više nego u Hirošimi, vredno toga cilja, ona je odgovorila – pa, mislim da jeste?! Mi sa takvima ne možemo da delimo takvo mišljenje i te vrednosti… [[Aplauz]]
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Prelazimo na učešće poslanika po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč dajem narodnom poslaniku Đorđu Milićević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku reći ću ono što je ovlašćeni predstavnik Poslaničkog kluba SPS-JS rekao u uvodnom izlaganju u vezi ove izuzetno važne tačke, o kojoj danas govorimo. Poslanički klub SPS-JS u danu za glasanje podržaće Predlog odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Kao što je rekao ministar u svom uvodnom izlaganju, Srbija u ovom trenutku učestvuje u pet mirovnih misija, u dve samostalno. Rekao je da je intencija Ministarstva da Srbija proširi svoje prisustvo i mi kao poslanički klub podržavamo intenciju Ministarstva, jer zaista smatramo da ćemo time povećati i naš politički uticaj, kako je između ostalog rečeno, van granica naše zemlje. Suštinski razlog donošenja odluke o kojoj danas govorimo, zapravo je u neophodnosti da se omogući učestvovanje profesionalnih pripadnika Vojske Srbije i MUP u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Dakle, suština je u tome da je neophodno izvršiti redovne zamene pripadnika Vojske Srbije i MUP kada je reč o operacijama koje su u toku i neophodno je dati odgovor, odnosno potvrdu UN kada je reč o operacijama čiji je početak planiran i čiji se početak očekuje tokom 2011. godine. Ono što je izuzetno važno, i što još jednom treba istaći, jeste da je plan sastavljen na osnovu realnih kapaciteta, i MUP, Vojska Srbije i Ministarstvo odbrane, prema tome, postojećih i trenutnih kapaciteta, raspoloživih sredstava i, naravno, trenutnih potreba UN kada je reč o angažovanju srpskih oružanih snaga. Tačno je da je ovo međunarodnopravna obaveza Srbije koja proizilazi iz potpisanih međunarodnih sporazuma, ali, sa druge strane, svojim učešćem Srbija pokazuje sposobnost, odlučnost, spremnost i volju da učestvuje u onom delu i da bude sastavni deo onih koji su spremni da održavaju mir u svetu. Reč je o misijama mirovnog i humanitarnog karaktera, a strateško opredeljenje Srbije je, svakako, očuvanje mira. Naravno da ova odluka doprinosi i povećanju kredibiliteta naše države u međunarodnim okvirima. Evrointegracije jesu prioritetan spoljnopolitički cilj Srbije i, naravno, da će učešće naših pripadnika u operacijama EU bitno uticati na celokupan proces evropskih integracija Srbije. Kada je reč o kompletnom sadržaju predložene odluke, dakle, pripadnici Vojske i policije nastavljaju u ovoj godini učešće u multinacionalnim operacijama UN u Kongu, Liberiji, Obali Slonovače, Libanu, Kipru, a prvi put na Bliskom istoku, kao i u mirovnim misijama EU u Somaliji i Ugandi. Pripadnici Vojske i policije prvi put bi trebalo da učestvuju u mirovnim misijama EU. Inače, kako se navodi u obrazloženju, Vojska Srbije će staviti određene kapacitete na raspolaganje UN za angažovanje u multinacionalnim operacijama i u tom smislu zaključiti stand by aranžman. Ukoliko parlament u danu za glasanje usvoji Predlog odluke Vlade Republike Srbije i pripadnici MUP, kao što je između ostalog rečeno, u ovoj godini će nastaviti sa svojim angažovanjem u dve misije UN – na Haitiju i u Liberiji. I, kada je reč o pripadnicima MUP slažemo se sa onim što je navedeno u obrazloženju ovog predloga, da će kroz administrativno angažovanje i obavljanje administrativnih poslova predstavnika MUP doći do novih znanja u oblasti i tehnologije i elektronskog poslovanja, kao i da će njihovo učestvovanje olakšati integrisanje naše policije u međunarodnu policijsku saradnju. Još jednom, na samom kraju, želim da kažem da će Poslanički klub SPS-JS u danu za glasanje podržati ovaj predlog. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Dajem reč narodnom poslaniku Jovanu Palaliću.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, evo, već je nekoliko kolega otvorilo temu uopšte bezbednosne politike i procene bezbednosnih interesa i saglasno tome donošenja odluka o učestvovanju Vojske Srbije u mirovnim misijama. Kao jedan od argumenata koji se mogao čuti u prethodnim diskusijama jeste da je dovoljna činjenica da su sve te misije, pa i misije EU, pod mandatom UN. To nije sporno. I NATO misije su pod mandatom UN, s tim što su taj mandat stekle u pojedinim situacijama i bez mandata UN, bez Saveta bezbednosti, kao što je to bio slučaj na početku rat protiv SRJ, a posle toga i rat u Iraku. Takođe, i Misija u Avganistanu je pod mandatom UN. I, da li je to, onda, dovoljan razlog da srpski vojnici ili sutra kao deo politike EU učestvuju u mirovnoj misiji u Avganistanu? Da vas podsetim, predsednik Avganistana je pre neki dan izjavio da je NATO odgovoran za smrt 50 civila u Avganistanu. Pre izvesnog vremena imali smo skandal u hrvatskoj vojsci gde je smenjen načelnik Generalštaba, zbog angažovanja i učešća hrvatske vojske u Avganistanu. Recite! To je bila vest i to je bio veliki politički problem u Hrvatskoj, zbog snimaka koji su se pojavili. Tamo se, takođe, vode borbe, i tamo je sve pod mandatom UN. Prema tome, ne može to biti opravdanje zarad procene bezbednosnih i odbrambenih interesa Republike Srbije. Pitanje koje se odnosilo, još jednom ću ga istaći, na učešće Vojske Republike Srbije u mirovnim misijama kojima komanduje i rukovodi EU, u nekoliko slučajeva, i to je ministar rekao u replici, da u tim misijama učestvuju i zemlje koje nisu priznale KiM, ali dominantno učestvuju one koje su priznale. Sada navodite kao argument, jer su tamo i oni koji nisu prijatelji i sa njima treba da budemo, da ćemo biti, usput, i sa onima koji nisu priznali, nije dovoljan razlog da bismo opravdali jedno takvo učešće. Pitam – da li će Srbija posle potpisivanja sporazuma sa EU i faktičkog početka usaglašavanja sa njenom bezbednosnom i odbrambenom politikom učestvovati u civilnim misijama EU? Sada dolazimo do suštinskog pitanja: hoće li Srbija posle toga, da li ima takvu državnu moć, a videli smo da je, baš, nema, kada je u pitanju usaglašavanje politike sa EU, kada je pristala da povuče sopstvenu ''Rezoluciju o Kosovu'' i prihvati onu koju je nametnula Ketrin Ešton, koja je daleko nepovoljnija za nas, sutra, moći da kaže "ne" ako EU kaže – morate da učestvujete u snagama Euleksa na Kosovu?! Apsolutno sam ubeđen da tako odričan odgovor od Srbije nećemo dobiti. Reći će vam – e, sada, kada ste potpisali sporazum, sada ćete faktički da uđete u Misiju Euleks, da prihvatite ulogu Euleksa na Kosovu, koja podržava Ahtisarijev plan, jer će to biti uslov za dalje napredovanje Srbije u evropskim integracijama. To je suštinsko pitanje na koje nismo dobili odgovor. Da li može ovde da se kaže – ne, nikad Srbija, ko god da je pritisne iz EU, neće prihvatiti civilne misije koje ona ne želi?! Da li imamo tu državnu moć i državnu snagu da to uradimo? Nismo pokazali ni u jednoj situaciji do sada da imamo, a to EU zna, i zato je početak – bolje da se mi odmah sada usaglasimo u domenu bezbednosne politike, pa da onda krenemo dalje u druge aspekte realizovanja, prvenstveno, interesa EU. Ponavljam, možda je koncept, to je legitiman koncept, da se svi bezbednosni problemi i sumnje Srbije reše tako što će ući u NATO pakt i u EU. To je legitiman koncept, i može da se kaže – tada mi nemamo problem pretnji, izazova i rizika koje sada imamo. Osim toga, da se stvarno na taj način razmišlja, želim da podsetim da je u dokumentu, koji se nalazi na sajtu Ministarstva odbrane, "Bela knjiga odbrane" rečeno, da opredeljenje zemalja jugoistočne Evrope za članstvo u NATO paktu doprinosi povećanju bezbednosti u jugoistočnoj Evropi i da će ta opredeljenost za evroatlantske integracije i članstvo u NATO paktu doprineti da jugoistočna Evropa bude bezbedna. E, tu postoji jedan problem, a to je, što i Srbija, da bi se čitava ta priča zaokružila, u tom konceptu bezbednosti treba da uđe u NATO pakt, time bi, onda, čitava priča bila završena. Taj koncept je poznat u nekim krugovima kao koncept bezbednosne zajednice. Svi mi imamo bezbednosne interese, hajde da ih usaglasimo – uvažimo jedni druge i time ćemo zajednički delovati i rešavati globalne, regionalne, nacionalne i bezbednosne izazove i pretnje. Ali, postoji jedan problem u ovom slučaju, u slučaju Srbije. Postoji jedna bezbednosna dilema, a to je Kosovo, koju je istakla sama Vlada, ministar, predlažući strategije ovde u Narodnoj skupštini, koje su vrlo konkretne, vidi se da su zasnovane na dobrom znanju ljudi koji su ih pisali u Odeljenju za strategijsko planiranje ili u nekom drugom sektoru Ministarstva, e, tu je rečeno da je Kosovo i proglašenje nezavisnosti Kosova najveća bezbednosna pretnja. Sada, imamo situaciju da je većina zemalja u jugoistočnoj Evropi, naših suseda, priznala Kosovo, da je NATO pakt prisutan na Kosovu da podržava bezbednosne snage, a sad u ovom trenutku mi hoćemo da kažemo – pa, dobro, to nije bitno, mi ulazimo u te integracije, Kosovo je ionako izgubljeno, smiriće ga tamo NATO pakt, jer mi nećemo biti ničim ugroženi ako budemo deo tih integracija. Pitanje koje je ovde otvoreno, na početku sam ga izneo, jeste – šta je konkretan nacionalni bezbednosni interes Srbije u Somaliji? Piše da je to uslov da bi se usvojio Godišnji plan upotrebe Vojske, da se on definiše. Mi ga nismo dobili u obrazloženju, mi ga nismo čuli danas u ovoj raspravi. Ali, on mora biti definisan da bi se oficiri poslali tamo i da bi ispunili svoju misiju, kako je i predloženo ovom odlukom. Ključni problem, naravno, i pitanje, jeste najava da će se održati samit NATO pakta u Beogradu, u junu mesecu, i najavljeno je da će se raspravljati o novom strateškom konceptu alijanse. Tako je bilo u medijima, možda to nije tačno, ali, bila je takva najava. U tom strateškom konceptu i u deklaraciji, koja je tamo usvojena, govori se o zvaničnoj ulozi NATO pakta u ojačavanju kosovskih bezbednosnih snaga i o unapređenju ljudskih prava i stabilnosti na Kosovu. Da li će se o tome raspravljati usred srpske prestonice i, možda, konstatovati ta činjenica, da je tu NATO pakt učinio sve, ojačao separatističke snage i, sada, može polako da se povlači?! Uz sve ove probleme, uz sve ove političke dileme, uz sve ove političke razlike takav Samit u Beogradu ne bi trebalo da bude održan i to, sigurno, u situaciji kada NATO pakt ugrožava bezbednost Republike Srbije, jer ako vi kažete u dokumentima da je nezavisnost Kosova najveća pretnja, a onda produbljujemo i jačamo odnose sa organizacijom koja njihove bezbednosne snage održava i podržava, dolazimo do kolizije u definisanju politike ili je, bar, nismo, baš, najbolje razumeli. Voleli bismo da dobijemo konkretan odgovor na pitanje – gde je tu bezbednosni i odbrambeni interes? U tom smislu, dok se sva ova sporna pitanja ne rasprave i sa EU i sa NATO paktom, s jedne strane, nikako ne bi trebalo učestvovati u ove dve misije, biće vrlo zanimljivo videti kakav će biti taj bezbednosni sporazum, a sa druge strane, ne produbljivati odnose u okviru Partnerstva za mir, međutim, treba tražiti informaciju o tome, a verujem da ćemo imati priliku da o tome raspravljamo, šta je do sada urađeno u čitavom tom procesu, s obzirom na to da niz tih dokumenata ili informacija o aktivnostima nemamo prilike da vidimo ni na jednom sajtu nijedne institucije. To je, takođe, problem, jer je vrlo bitno da Narodna skupština o tome bude informisana. Evo još dva pitanja: kada će Narodnoj skupštini biti predočen dugoročni plan razvoja Vojske, s obzirom na to da sam uspeo da vidim da su doneti uglavnom svi dokumenti koji su bitni, a to je tema o kojoj treba da raspravlja Narodna skupština, jer ćemo kroz to moći da vidimo, kao Narodna skupština, kakvi su, u stvari, ključni planovi po pitanju bezbednosnih integracija ove vlade? Da li se izbegava donošenje jedne ovakve strategije zato što nije doneta konačna politička odluka da li će se i kojom dinamikom ići u dalje bezbednosne integracije u okviru NATO pakta? Pitanje za predsedništvo Skupštine, s obzirom na to da je stigao Izveštaj o stanju priprema, trebalo bi da se obavi jedna rasprava u Narodnoj skupštini i o tom dokumentu, o tom izveštaju. Sigurno će, takođe, biti zanimljivo da se čuje, prosto, čitav proces ovoga što se radilo u vojsci kako je to teklo, kao i gde smo mi kada je u pitanju naša vojna moć i naše perspektive? Nećemo podržati ovu odluku. Mislimo da je politički štetna i da ne doprinosi ostvarenju nacionalnih bezbednosnih interesa Republike Srbije. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 11 minuta i 15 sekundi. Reč ima ministar odbrane, Dragan Šutanovac.
Suština naših odnosa u oblasti odbrane sa svim zemljama u svetu, bilo bilateralno, bilo multilateralno, jeste u stvari da gradimo partnerske odnose. U tim partnerskim odnosima niko ne može da vas primora da učestvujete u nečemu što ne želite. Naprosto, ta vrsta obaveze se ne preuzima, tako da nemate razloga da imate strahove po tom pitanju. Potpuno bih razumeo to što govorite apropo učešća u mirovnim misijama, da ne postoji jedna konkretna odluka Vlade iz 2006. godine za učešće u Misiji u Avganistanu, Vlade koju je upravo predvodio Vojislav Koštunica. Predsednik Avganistana Karzai mogao je i tada da kaže to što ste citirali, ali bez obzira na to vi ste se nosili interesom da Srbija po prvi put učestvuje u jednoj NATO operaciji. Razumem da se od tada desio 17. februar, ali nam nikada niste dali obrazloženje zbog čega ste tu odluku donosili na način na koji ste doneli, šta vas je tad nagnalo da takvu odluku donesete. Šta se promenilo u bezbednosnom interesu Srbije od 17. februara, jer, ukoliko i danas pitate Srbe na Kosovu i Metohiji ko im obezbeđuje stabilnost i mir, oni vam kažu, upravo, KFOR. Moram da vas podsetim da je Kumanovskim sporazumom, koji je definisan juna meseca 1999. godine, Vojsci Srbije, odnosno tadašnjoj Vojsci Jugoslavije, zabranjeno, ne samo prisustvo na Kosovu i Metohiji, već, u zoni od 25 kilometara oko Kosova i Metohije. U međuvremenu, mudrom politikom Zorana Đinđića, uspeli smo da se vratimo u taj prostor i da uspostavimo partnerske odnose sa onima koji upravo brinu o bezbednosti građana na Kosovu i Metohiji. I, danas dolazimo u jednu situaciju koja je vrlo neobična, a to je da građani u isto vreme žele priključenje EU, imaju problem da prihvate Euleks, ne žele ulazak u NATO, ali traže da ostanu jedinice KFOR na Kosovu i Metohiji. Interes Ministarstva odbrane jeste svakako da Kosovo i Metohija bude stabilna zona. Složićemo se da bez KFOR teško da postoji međunarodni autoritet koji može da održi stabilnost pre svega u interesu manjinskog naroda, a to su Srbi. Naš interes je pre svega bezbednost građana na Kosovu i Metohiji, ma koje nacionalnosti bili. Mi taj interes gradimo kroz partnerstvo sa onima koji tamo imaju moć da utiču na tu bezbednost. I nismo mi birali te partnere, sa tim partnerima ste vi uspostavili te odnose još u vremenu kada mi nismo bili na vlasti. Ulazak u Partnerstvo za mir bilo je 2006. godine, čime je to bilo obrazloženo? Sa kojom željom? Da Srbija bude deo sveta na osnovu partnerskih odnosa. U tom istom Partnerstvu za mir je veliki broj zemalja koji ne smatra da će im NATO ikada biti ishodište, što je, jedna, sasvim, prirodna stvar. Ono što je, takođe interesantno i danas kada razgovaramo o mirovnim misijama, nemamo mi dilemu, ni vi ni ja, da li je to dobro ili neophodno sa aspekta bezbednosti građana, jer u vremenu dok je Vojislav Koštunica bio predsednik Jugoslavije otvorili smo prvu mirovnu misiju od početka devedesetih godina. Otišli smo u Istočni Timor, nakon toga, 2004. godine, Liberija, Obala Slonovače, Burundi, Kongo. Dakle, to nije pitanje oko kojeg raspravljamo, mi raspravljamo o pitanju koje se zove – sistem vrednosti. Danas u parlamentu tačka o kojoj raspravljamo nije sistem vrednosti. To što ste vi protiv evropskih vrednosti, što ne želite da prihvatite da Srbija može da bude ravnopravni član EU i da odlučuje o svojoj budućnosti sa onima koji trenutno odlučuju i o našoj budućnosti, to je nešto sasvim drugo. To što želite da budemo neaktivni član, pa, zašto to niste rekli kada ste se učlanjivali? Šta se to promenilo sada u odnosima EU i Srbije, a kažete da je to 17. mart? Znam da je vama 17. mart izgovor za sve ono što ste pokazali dok ste bili na vlasti i sada kao opozicija, ali nije dovoljno. Naprosto, bezbednost građana na Kosovu i Metohiji ne može da zavisi od vaše volje; da zabijete glavu u pesak misleći da vam je donji deo leđa, takođe, u pesku. Prema tome, moramo da vidimo na koji način možemo da odbranimo građane koji imaju problem. I, to je jedino kroz saradnju. Da li volimo tu saradnju ili ne, pa, to je nebitno. Apsolutno nebitno. Politika je umeće rešavanja problema na izvodljiv način, a ne jedno filozofiranje u kome sada tražite da se Srbija povuče iz svih međunarodnih ustanova u kojima su ljudi koji su priznali nezavisnost Kosova i Metohije. Pa, kako nije? U čemu se razlikuje? Zašto bismo mi sada da se raspravljamo sa EU koja u globalu nije priznala Kosovo i Metohiju? Zašto je naš problem to u vezi priključivanja tom sistemu vrednosti koji građani Srbije žele? Ista stvar je i Partnerstvo za mir. Čak, mislim, nisam nikad prebrojavao, da u Partnerstvu za mir ima više zemalja koje nisu priznale Kosovo i Metohiju nego one koje jesu, ali, Srbija, bez obzira na svoje grčeve u stomaku u odnosu na prošlost, mora da razmišlja o budućnosti. Ne znam kako mislite da rešavamo problem, koji smo mi definisali kao bezbednosno veoma rizičan, ukoliko ne sarađujemo. Na koji način? Naprotiv, mislim, samo na način da budemo važni onima koji su važni i možemo da doprinesemo da utičemo na njihovo raspoloženje. Nažalost, pitanje učlanjenja u NATO da se otvorilo početkom 90-tih godina, gotovo izvesno, da bar nije bilo žrtava na način na koji je bilo u bivšoj Jugoslaviji. Tu viziju tadašnji politički establišment nije imao. Danas nemate vi. Nije ni ideja da o tome raspravljamo. Tema je – zašto je prihvatljivo da učestvujemo u jednim misijama, a, kažete, nije u drugim. EU, ako je to problem, onda imamo suštinski problem oko koga uopšte ne treba da raspravljamo u ovom predlogu? Nego, mi ćemo vas uveriti na nekim izborima gde ćete vi biti protiv EU, a mi za EU, pa će to da se reši veoma jednostavno i lako. A, druga stvar, često koristite neistinu. Pratim dešavanja, načelnik Generalštaba hrvatske vojske nije smenjen, kao što ste vi rekli. Tamo je, kao što znate, izabran novi predsednik, izabran novi ministar i novi načelnik Generalštaba. Jedan proces se dešava, jer je gospodin Lučić bio već dva mandata načelnik Generalštaba i desilo se nešto što je prirodni tok stvari. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Jovan Palalić. Razjašnjenje. Pravo na repliku. Dva minuta.
Oko saradnje sa partnerima na prostoru KiM zarad bezbednosti građana, upravo je tu problem, gospodine ministre. Dobro ga znate, ali sada ste u ovom obraćanju prećutali ili ga u toku samog izlaganja niste iz drugog razloga pomenuli. Sam NATO pakt i KFOR prenosom nadležnosti na separatističke kosovske bezbednosne snage i njihovo obučavanje, povlačenjem, na osnovu svojih odluka, u stvari, čine sve da u nekom narednom periodu zažive institucije samoproglašenog lažnog Kosova. Pa, to je suština priče. Ti partneri sa kojima treba da razgovaramo oni su odlučili da se povuku jer imaju negde drugde interese. U ovom periodu čine sve da ojačaju institucije u oblasti bezbednosti te lažne države i da te institucije, za koje znamo šta misle o Srbima, kojima su organe vadili, treba da garantuju bezbednost. Pitanje je u kojoj meri i na koji način se vodila polemika ili razgovor sa tim partnerima oko ovog pitanja? Da li im je predočeno, to što ste sada rekli, da je bezbednost tamo ugrožena, da niko drugi ne može da garantuje? Ne, nego se, jednostavno, učinilo to i pustilo da ide proces povlačenja KFOR. Drugo pitanje, kada pominjemo Partnerstvo za mir, jako dobro znate da je u Osnovnom dokumentu rečeno da će se raspravljati i konsultovati sa svim zemljama partnerima kada jedna od tih zemalja smatra da je ugrožen suverenitet i teritorijalni integritet. Da li je ikada od strane Srbije to pitanje pokrenuto u okviru programa Partnerstva za mir? Da li je taj mehanizam tog dokumenta aktiviran, rečeno… (Predsedavajuća: Dva minuta.) Mi smatramo da je naš suverenitet ugrožen.
Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Ovo je pitanje koje sam ja upravo hteo vama da postavim – zbog čega ste ušli u Partnerstvo za mir a niste postavili to pitanje? Zbog čega ste ušli u Partnerstvo za mir a niste postavili pitanje saradnje sa KFOR-om? Da li raspravljamo sa KFOR-om ili sa NATO vezano za smanjenje brojnog stanja KFOR-a? U svakom razgovoru, a verujte da postoje beleške sa svih sastanaka, od najnižih do najviših, da svakog momenta insistiramo na tome da sve što rade treba da bude u interesu svih građana koji žive na KiM i njihove bezbednosti. Nažalost, ne možemo da utičemo. Zašto ne možemo da utičemo? Pa, zato što nismo bili čak ni partneri, iako smo bili u Partnerstvu za mir, jer smo bili neiskreni na način na koji ste to zaobišli da potvrdite. Niste vi odgovorili – kako ste doneli odluku da učestvujete u NATO operaciji u Avganistanu? Tu odluku je donela Vlada, u kojoj je Koštunica bio premijer i, vešto ili nevešto, izbegavate da nam to kažete ovde. A, mi danas preporučujemo da idemo u Somaliju, sa dva kapetana bojnog broda, da otvorimo jednu novu eru odnosa Evrope i Srbije, u kojoj Srbija postaje partner sa Evropom i u bezbednosti, kao što je partner sa Evropom u policijskim poslovima tako da budemo i u sistemu odbrane, kao što smo partneri u mnogo čemu ostalom. Zašto? Smatramo da je to kapacitet koji imamo, koji nije iskorišćen dovoljno da naša spoljna politika ostvaruje uticaj van granica naše zemlje, u korist – koga? U korist građana ove zemlje! Ministarstvo odbrane, odnosno vojska je instrument spoljne politike. Sa kojom željom? Sa željom da se nametnemo kao neko ko je stvarno svestan težine vremena u kome živimo. Ta težina vremena se odnosi na naše okruženje. Zašto smatramo da je bolje da budu integrisane zemlje koje su oko nas? Zbog potpunog ubeđenja da će to homogenizovati njihovu političku scenu i omogućiti prosperitet na način na koji neće doći do ugrožavanja bezbednosti na njihovim teritorijama. Zbog čega? Zato što smo odgovorni prema svim građanima koji žive ne samo u Srbiji, već i u okruženju. Ne izdvajam Srbe u okruženju nego izdvajam celo okruženje, jer ne možete ni jedan tok bezbednosti napraviti tako da zaobiđe upravo vas. Naprosto, to tako ne može. Istorijske činjenice pokazuju da ono što smo radili ranije nije bilo dobro. Sada pokušavamo da nađemo način da ispravimo neke stvari i u svemu tome najteže je – kome? Pa, onima koji će učestvovati u mirovnim misijama i zbog toga vas molim da date podršku upravo njima. Ovo što pričate to nije tema ni za parlament po ovoj temi. To je tema za jednu javnu debatu ili televizijsku emisiju u kojoj ćemo vi i ja sučeliti stavove da li Srbija treba da se nađe u EU ili ne treba, kao i da li Srbija treba da zakopa sebe u neku rupu dok se dešavaju svetski integrativni procesi, dok ne rešimo naše najbolnije pitanje. Nažalost, ne možete ni u politici, ni u medicini, ni u čemu da rešite pitanje ukoliko ne priđete tom pitanju da ga rešavate. Time što ćete se okrenuti na drugu stranu nećete ga rešiti. Da li treba da vas podsećam ko je sve ušao na Kosovo 1999. godine? Voleo bih najviše da sarađujemo sa drugim zemljama koje su na Kosovu a nisu priznale Kosovo, ali njih tamo nema. Zašto ih nema? Pa, ne znam. Bile su, više nisu. KFOR je realnost, hteli mi to ili ne. Pitajte ljude koji su sa Kosova! Šta bi bilo da KFOR-a tamo nema? Pa, bio bi užas, slažemo se i vi i ja. Nemojte me terati da opravdavam nešto i objašnjavam nešto u čemu ste veoma efikasno učestvovali onoliko godina koliko ste bili vlast, a bili ste bezmalo koliko i mi, ako ne i više. Što je jednostavna stvar. Kažem, opet, banalizujemo veoma važnu stvar u svetu. Kada se donose ovakve odluke aplauzom se završavaju za one koji imaju hrabrosti da učestvuju u nečemu što se zove globalni mir i globalna bezbednost. Prave se veliki ispraćaji na stadionima za podršku tim vojnicima. Tih vojnika nema mnogo ispred Srbiji, ali hajde da im damo podršku i da kažemo – momci i devojke, svaka vam čast! To što radite jeste za budućnost i vaše i naše, i sve dece sveta. Jer, kao što vidite, toliko se brzo bezbednost ili nebezbednost preliva sa jedne tačke sveta na drugu. To vam je kao, virus, H1N1. Ne znamo gde je započeo, ali je vrlo brzo zavladao celim svetom. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Posle njega je narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa narodni poslanik Sreto Perić.
Poštovana potpredsednice, poštovani gospodine ministre, poštovani građani Srbije, vi koji gledate ovaj prenos, malo sam se informisao u vezi ove tačke dnevnog reda, uoči ovog vanrednog zasedanja Narodne skupštine, i video da u mnogim zemljama postoje organi koji odlučuju o učešću vojske tih zemalja u mirovnim operacijama na teritoriji drugih zemalja. U zavisnosti od stepena demokratije ili kako oni shvataju ulogu vojske u njihovim društvima, postoje razni kraljevi, predsednici, emiri, a u mnogim slučajevima i vlade dotičnih zemalja odlučuju o upotrebi svojih vojnih snaga na teritorijama drugih zemalja. koje Kod nas, hvala bogu, postoji i Ustavom je rešeno, zbog toga je ministar u Skupštini, da na predlog Vlade, odnosno resornog ministarstva, odnosno gospodina ministra, o tome odlučuje Narodna skupština. A, s obzirom na to da većina nas narodnih poslanika i građana zna za pozitivnu ulogu koju je naša zemlja, kako god da se zvala, od FNRJ, imala u tim mirovnim operacijama, pa bi shodno tome ovo trebalo da bude jedna od tačaka koja traje pet minuta, nepotrebna za promociju bilo koga, iako, priznajem, imam slabost prema ministru odbrane, komandantu vojske i Vojsci da ih gledam na jedan više pozitivan način, od kad znam za sebe, od kad sam bio vojni obveznik i maloletnik, nezavisno od režima, bio on demokratski ili nedemokratski, ko god bio na čelu države i ko god bio ministar odbrane. To ne znači, gospodine ministre, da ja, pre svega, kao član Odbora za bezbednost, ne mogu da vam postavim nekoliko pitanja, a postaviću ih, odnosno hoću ponovo da vam postavim pitanja na koja nisam do sada dobio odgovore. Možda ta pitanja nisu bila smislena, a možda i nisam dovoljno kvalifikovan, ali ste ipak mogli da mi uputite odgovor, bar smislu – to nije predmet današnje tačke, kao što ćete vi to i reći, ili to je pitanje državne ili vojne tajne. Znamo da svi članovi Odbora za bezbednost, prilikom verifikacije svog članstva u tom odboru, potpisuju izjavu da će čuvati neke državne tajne, vojne tajne, koje proglase nadležni organi, a mislim da to jesu i Vlada i Ministarstvo odbrane, kao i ministar. Pitao sam o takozvanim bezbednosnim procenama. Meni sa gledišta sistema vrednosti, kako vi kažete, gospodine ministre, uopšte nije problematično da ne znam koliko naših ljudi ode da pokušaju da spreče nesreću u nekom delu sveta ili da ublaže nesreću, ili da mire tamo neka plemena i ljude. Nažalost, i nas su mirili neki drugi narodi i neke druge vojske, sviđalo se to nama ili ne, na ovim našim prostorima, sadašnjim i bivšim. Želim da znam odgovore na pitanja koja uporno postavljam, a ne dobijam. Nadam se da niko neće zaključiti, pa ni ja, zato što ne dobijam odgovore na ova pitanja, da civilna kontrola, koja je u stvari svedena na Odbor za odbranu i bezbednost, u ovoj zemlji i ne postoji. Građani moraju da znaju da to što mi čitamo kao državne i vojne tajne mogu da pročitaju u svim dnevnim novinama, samo da budu malo pažljiviji i da ih to interesuje. A mi, nekim danima kad nam se to kaže, odlazimo u jednu sobu i onda, tamo, čitamo nešto što je smešno, samo po sebi, a ne vidim kakva je to državna tajna ako to ima u svim novinama, ako to zvanični državni funkcioneri govore i znaju to novinari, ali, dobro, mi i dalje glumimo Odbor za bezbednost i mi kontrolišemo. Da nije to tako, zato bih vam danas postavio pitanje – kako ću ja kao član Odbora za bezbednost da iskontrolišem ove ljude koje ćemo mi da pošaljemo u mirovne operacije, šta oni tamo rade? Da li oni zaista rade ono što im je mandat, ono što nam je svima želja, da dostojno, bilo u kontigentu neke moćnije strane zemlje, a čini mi se, Španije, neka oni imaju, gospodine ministre, i oznake naše vojske, nisam na kraj srca, i naš grb i našu zastavu, ali kako mi da znamo šta oni tamo zaista rade, pogotovo kada se radi o mirovnim operacijama koje se tiču Somalije? Tu postoje dve vrste operacija, ima ih u samoj Somaliji i ima ih u susednoj zemlji gde se obučavaju vojske, koje treba da podrže vladu, koja je, za sad, po međunarodnoj zajednici, legalna vlada, da je praktično dovedu na vlast. A vi vidite šta se ovih dana događa na Bliskom Istoku. I, neko pametniji od svih nas, čini mi se jedan novinarski glodur, napisa je ovih dana da malo razmislimo što se taj ''istok'' zove ''Bliski istok''. Evo, da uzmemo, recimo, Libiju: danas je jedan, a ne zna se sutra ko će biti drugi. Da ne ispadne, gospodine ministre, verujte mi da to iskreno pričam. A, mi podržavamo neki režim tamo koji treba da se uspostavi, a svi ti režimi su na ivici nekih demokratija i demokratičnosti, a sutradan da ispadne da su u stvari drugi na vlasti. Koji je onda bezbednosni rizik za nas? To se tiče mnogih zemalja, gde postoje klice i organizacije, raznorazne terorističke organizacije, kojima neću davati publicitet ni popularnost u ovom parlamentu, ali sam vas pitao prošli put, gospodine ministre, ko će da bude odgovoran ako pripadnik nekog plemena koga trenutno Savet bezbednosti ne tretira kao legalnog predstavnika države, odnosno legalnu vlast, dođe u centar Beograda sa 500 grama nekog eksploziva i uđe u autobus, dakle, ko će onda da bude odgovoran, uzimajući u obzir to i podržavajući ove misije, da pokažemo da smo se i mi na neki način bezbednosno stabilizovali kao zemlja, da možemo i drugima da pomognemo u održavanju reda u njihovim zemljama. Narod lepo kaže – ono što je za kuću ne daje se ni u crkvu. Zašto vam ovo kažem, gospodine ministre? Pre dve ili tri godine, umro je direktor jednog, 'ajde da kažem, važnog vojnog namenskog preduzeća. Umro je, gospodine ministre, samo zato što taj grad nije imao kardio-salu koja košta koliko košta ovo gde naši ljudi idu. Dobro znate o kome pričam, raspitao sam se. Vas apsolutno ne krivim za to. Bilo je spremno i Ministarstvo odbrane i vojska da daju helikopter i sve, ali je, čovek, bio bolestan od takve bolesti da nije smeo da se pomera. A, u obrazloženju piše, to niko nije pomenuo, da će to da košta, ukoliko dobro vidim, 642 miliona i tako redom. Toliko, otprilike košta ta angio-sala, da ne pričamo o sanitetima koji imaju neku adekvatnu opremu da se ljudi spasu, kao što su mene, gospodine ministre, pre tri meseca, hvala bogu spasli. Imao sam sreću da sam bio u Beogradu, inače bih završio kao ovaj moj sugrađanin. To su pitanja, a kada pričamo o ovoj temi, morate da shvatite da pričam o vama, pre svega, kao političaru i Ministarstvu odbrane. Ne pričam o Generalštabu, ni o oficirima, a ni o vojsci, jer imam posebne emocije i ne mogu možda da budem objektivan, a ni realan jer volim Vojsku Srbije, srpsku vojsku. Možda bih imao dosta toga i njih da kritikujem, ali ne mogu, jer za sada nemam bolju vojsku. Možda bi to trebalo, kao što je neko pre rekao, da to bude jedna posebna tema, a ovo je trebalo da bude jedna rutinska tema. A, pošto, gospodine ministre, nemamo šansu da govorimo o vojsci i o Ministarstvu odbrane, mi onda kada dođe ovakva tema, to koristimo, pa vas pitam – kako je moguće da u gradu iz kojeg dolazim, dom JNA, kako se zvao, krvavo plati grad Čačak? Krvavo i mislim potpuno nerealno! Sve je to narod gradio svojim rukama i isplatio do poslednjeg dinara grad Čačak, bez donacija i Dinkića i bilo koga, jer je to prostor u centru grada. Tu se narod nekada skupljao, a to je trenutno zapušteno. Obnovićemo, gospodine ministre, kada vojska i Ministarstvo odbrane pribave građevinsku dozvolu. Nažalost, kupili smo nešto, a vojska sada nema građevinsku dozvolu za to. Napravićemo tu i pozorište, biblioteku i pozvaćemo vas, kao ministra odbrane, da to otvorite. Kada to uporedim sa činjenicom, a mislim da sam to dobro zapisao, gospodine ministre, sa kasarnom ''Grošnica'' u Kragujevcu, mislim da se tako zove, ona se bez ikakve reči i bez ikakvog tendera, bez ikakve procedure poklanja stranoj privatnoj firmi, ne vojnoj, ''Fijatu'' – šta onda čovek da pomisli? Da smo mi u gradu Čačku diskriminisani zbog toga što su građani tako glasali?! U to zaista neću da verujem, jer do juče sam, do pre tri godine, učestvovao u vladajućoj koaliciji i znam kako su se svi ministri, sa svim greškama koje su imali i koje vi sada ovde nabrajate, a mogu ja još bolje da ih nabrojim, nije ništa sporno, ponašali prema svim gradovima. Eto, to su pitanja koja sam hteo ovde, gospodine ministre, da vam postavim, u najboljoj nameri. Verujem da ćete to tako da shvatite, a ako ne shvatite, biću spreman i da repliciram. Hvala lepo.
Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Žao mi je, gospodine poslaniče, što niste bili na uvodnom izlaganju pa biste čuli kada sam lično rekao koliki su troškovi i koliko plaćaju UN, a koliko mi plaćamo, koji deo ide za obuku, a koji deo ide za plate itd, tada biste videli da troškovi nisu toliki koliko vi kažete. A, stavljajući nam na teret da smo taj novac mogli da uložimo u angio-salu u Čačku, reći ću vam da smo uspeli posle dugog niza godina da kupimo novu angio-salu na VMA, ali da mi nemamo nikakav autoritet da kupujemo angio-sale po drugim zdravstvenim ustanovama širom Srbije. I, na kraju, veoma važna stvar koju namerno ne govorite na način da iskažete istinu, a to je da ''Grošnica'' nikome nije poklonjena. ''Grošnica'' će biti plaćena 660 miliona dinara za Ministarstvo odbrane; od toga, moći ćemo da sazidamo otprilike oko 25.000 kvadrata novih magacina koji su nam neophodni, da budu strukturisani na najbolji mogući način, da imaju bar kodove i da konačno kontrolišemo šta tačno imamo u tim magacinima. Za to vam mogu pokazati i odluku Vlade koja je donesena; u ovoj godini je 550 miliona, a za sledeću godinu je 110 miliona. Kada o tome pričate, da je nekome nešto poklonjeno, budite sigurni da, kao ministar odbrane, nikome neću pokloniti nijedno parče imovine kojim raspolaže Ministarstvo odbrane ili Vojska Srbije,nevezano ko je na vlasti u Čačku, ko je na vlasti u Subotici, ko je na vlasti u Leskovcu ili u Nišu. Svi moraju, u skladu sa procenama poreske uprave, da participiraju prema nama u odnosu na nepokretnost koju uzimaju. Ideja oko ''Grošnice'' je vrlo jasna. U sledeće dve godine mi ćemo napustiti naše magacinske prostore koji su dosta stari, neki su stariji i od 50 godina i na drugom prostoru ćemo izgraditi nove uređene magacine, a tu će biti izgrađene fabrike, za koje mi kao Ministarstvo odbrane nemamo uticaja, ali pretpostavljam da će se tu jedan dobar deo radnika, odnosno građana Kragujevca zaposliti. Po pitanju gospodina koji je, kažete, umro od srca, zaista mislim da je skroz neprimereno da na tu temu pričate, ja sam ga izabrao sa mojim saradnicima za direktora. Žao mi je što se to desilo, ali nema smisla da nam to stavljate na teret, pa makar i time što trošimo novac jer, verujte mi, dan zasedanja parlamenta košta neke pare i za taj novac mogu da se kupe neki drugi uređaji, pa nekom drugom da se pomogne i, ako tako banalizujete stvari, to što građani Srbije plaćaju vama dolazak u Beograd moglo je, takođe, nekome da bude za lek, pa da njemu danas bude bolje. Ta vrsta banalizacije, naprosto ne može da postoji, pogotovu ne u budžetu koji se tiče naših mirovnih operacija, koji nema nikakve veze sa zdravstvom, ni u okviru budžeta vojske.
Narodni poslanik Miroslav Markićević ponovo je prijavljen. Pretpostavljam da želite repliku, nemate osnov za repliku. Postavili ste pitanje, ministar je odgovorio. Van dnevnog reda je, svako ima pravo na jedno takvo skretanje sa dnevnog reda, da ne obrazlažem ponovo šta je sve staranje o dnevnom redu. Staranje o dnevnom redu podrazumeva da svakom od vas bude jasno da su pravila jednaka za sve. U četvrtak, 24. februara, biće sednica "Poslanička pitanja", biće sednice i sa aktuelnom temom. Molim vas da se vratimo dnevnom redu. Narodni poslanik Sreto Perić ima reč, a posle njega narodni poslanik Srđan Miković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospodine ministre, pored stručnosti i ljubavi za neki posao, verujem i to tvrdim, potrebna je i doza optimizma. Čini mi se da vi sa prevelikom dozom optimizma pričate danas o ovoj temi koja je na dnevnom redu. Ne želim da polemišem sa vama, nego zaista da na jedan akademski način govorim o ovim stvarima koliko je to moguće, to isto očekujem i od vas. Ali činjenica da mi danas odvojeno razgovaramo o dve tačke dnevnog reda, to je Predlog odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini i Predlog odluke u učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini, ukazuje na to u kakvim uslovima mi živimo i u kakvoj situaciji građani Srbije očekuju naredne dane. Kada nastupate sa takvom dozom optimizma kojom vi raspolažete vrlo često pomislim da ste vi možda ministar vojni u Švajcarskoj ili u nekoj drugoj državi koja nema nikakvih ekonomskih ili nekih drugih problema, ali mi smo ipak u Srbiji. Bilo bi lepo, gospođo predsedavajući, kad bi gospodin ministar i narodni poslanik Markićević razgovor nastavili u vreme pauze, ali meni neće smetati da nastavim dalje da govorim o ovoj temi, ono što bih želeo da kažem u ime SRS i svakako u ime građana Srbije. Gospodine ministre, pokušaću ulogu ministra odbrane da razdvojim na ono što je briga o materijalnim i tehničkim sredstvima i ono što se odnosi u operativnom smislu na Vojsku Srbije. Kada je u pitanju vaš materijalno-tehnički odnos prema onom što je vrednost s kojom raspolaže Vojska Srbije nemam nekih saznanja da niste pokušali na jedan prilično odgovoran način da raspolažete time, ali nedavno je moje razmišljanje o tome oboreno za jedan stepenik iz razloga što vas je pohvalio jedan od bivših potpredsednika Vlade Republike Srbije, pa, ako on nekog pohvali, stičem utisak... (Ministar Dragan Šutanovac, sa mesta: I Toma me pohvalio!) ... a taj pogotovo, teško onome ko očekuje naprednu Srbiju uz neke stranke koje se zovu slično. Ni to nije tema o kojoj želim da govorim. Zaista želim da govorim o angažovanju Vojske Republike Srbije u mirovnim misijama UN, pa vidim da ste vi ovde predvideli još dve lokacije o kojima mi možemo da govorimo. Ima još jedna situacija koja je mene zabrinula. Vi ste vešt govornik i ne verujem da vam se to otelo. Rekli ste da je interes Ministarstva odbrane – ''Kosovo i Metohija stabilna zona''. Zašto niste dodali ''stabilna zona u okviru Srbije'', jer vam se to nije slučajno omaklo? Onda, izražavam jednu sumnju, pa stičem utisak da ste vi više za globalni mir, koji ne smemo da potcenimo i moramo da mu poklonimo značajnu pažnju, ali prvo moramo da obratimo pažnju na ono što se dešava kod nas. Neko je rekao da je u martovskoj klasi vojnika koji žele dobrovoljno da služe vojsku duplo više ili tri puta, kako vi ispravljate, nego što Vojska Srbije može da obezbedi. A, znate li zbog čega je to, gospodine ministre? Pa, to je iz razloga što ova vlada nije obezbedila druga radna mesta. Samo zbog toga i što će biti plate, odnosno mogućnost onih koji odsluže vojni rok jeste da se i profesionalno angažuju, pa mislim da je to ono što dominira prilikom donošenja odluke tih lica. Međutim, ne zanemarujem da postoji još uvek veliki broj građana Srbije, kako srpske, tako i drugih nacionalnosti, koji žele da služe vojni rok, ali činjenica je (istina, je l' tako) da vi kažete – odbrana zemlje ostvaruje se učešćem u multinacionalnim operacijama. Odbrana zemlje ostvaruje se u nekim operacijama, u nekim aktivnostima koje se sprovode pre svega ovde u zemlji. Svakako, možda može da bude od uticaja i angažovanje naše vojske u mirovnim misijama na drugim tačkama. Pitam – ko proizvodi te krize gde mi želimo da pošaljemo Vojsku Srbije? Upravo oni za koje se vi vešto kačite i vi ste pokušali nama da objasnite ovde s kim će se pojavljivati Vojska Srbije u mirovnim misijama koje organizuje EU, pa ste naveli neke države koje nisu priznale nezavisnost Kosova i Metohije. Treba imati u vidu činjenicu, bez obzira koji su razlozi za nepriznavanje, mi to moramo da poštujemo, da oni to nisu uradili iz razloga što ista opasnost ili slična preti čak i njima. To je bio razlog zbog čega oni to nisu uradili, ali, kada ste vi došli na čelo Ministarstva odbrane, zbog čega niste pokušali, zajedno sa vašim saradnicima, da se ispoštuje Rezolucija 1244? Zašto niste nešto uradili? Zašto niste pokretali i otvarali te teme, da ispoštujemo ili bar da predlažemo, ili da zahtevamo od onih sa kojima mi sada hoćemo da sarađujemo da se poštuje i ta rezolucija? Sve to mene duboko uverava da vi više predstavljate činovnika koji želi neki globalni mir, nego da zaštiti interese Republike Srbije, a samim tim i njen petnaestoprocentni deo površine, jer ne pokazujete veliku volju i interesovanje što proizilazi iz činjenice da ste rekli da je cilj Ministarstva odbrane ''stabilna teritorija Kosova''. Pa, to ne može da bude bez Kosova u Srbiji. A, rekli ste ovde da pored učešća u mirovnim misijama koje organizuju UN i zbog simboličnog učešća i povezivanja sa EU, jer će se, kako ste vi rekli, uskoro potpisati neki sporazumi. A, šta ako bude kao što je juče jedan od ljudi koji su dobri poznavaoci bezbednosnih prilika u Srbiji, kaže – da sam na mestu tužioca Haškog tribunala, Serža Bramerca, ne bih verovao u ono što mi vlast priča u Beogradu? E, pa, nad tim, vi, kao ministar odbrane, morate da se zamislite i da date odgovor na takvo pitanje. Rekli ste da ne postoji obaveznost prilikom angažovanja u dobrovoljnim misijama, nego je to na principu dobrovoljnosti. Šta će se desiti ukoliko se ne prijavi potreban broj po planu? Otići će manje ili će neko ipak morati da ode? Sredstva koja će biti angažovana za slanje naše vojske u multinacionalnim aktivnostima nisu mala. I, vi kažete da će sve to biti vraćeno u našu državu jer će to njima biti isplaćeno kao naknada za odlazak. Ali, prvo, povediteračuna o pripadnicima policije i vojske koji se nalaze u Srbiji i koji rade u otežanim uslovima, a koji poodavno nisu dobili ono što im pripada, kada je u pitanju i ta njihova zaštitna oprema koju oni treba redovno da dobijaju. Prođe ponekad i duplo više vremena od onog koji je predviđen, a da oni ne dobiju ni čizme ili cipele, već šta, a kamoli da se razmišlja o njihovom unapređenju. Prvo moramo da sredimo stanje u okviru naše vojske, pa posle toga da ih šaljemo u mirovne intervencije, ako ima razloga za to i ako postoje mogućnosti, ali, prvo, nastojati da se ispoštuje Rezolucija 1244. Time ćete vi pokazati da s pravom, oni koji su vam ukazali poverenje, sedite na tom mestu, a sve dok to ne uradite i građani Srbije i mi sumnjamo u to. Na kraju, moram da vam kažem, teško onom ko očekuje boljitak od demokratije SAD, od NATO-pakta, od EU, od demokratije koju propagira DS i, svakako, od napredne Srbije koju obećava SNS. Hvala vam. [[Aplauz]]
Iskorišćeno je devet minuta i 20 sekundi. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, posle njega narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo, pred nama je Predlog odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, a, takođe, Narodna skupština će razmatrati i Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Činjenica je da Srbija nije van sveta i činjenica je da su građani Srbije posebno zabrinuti kada se dese neke turbulentne pojave, zabrinuti su za svoje mornare, zabrinuti su za radnike, za turiste, kada se u nekom delu sveta nešto desi. U svakom slučaju, da bi se obezbedio međunarodni mir, da bi svi građani sveta bili bezbedni, neki put je potrebno obezbediti taj mir sa strane. Upravo tu postoji specifična uloga UN u obezbeđivanju svetskog mira. Mi smo samim potpisivanjem Povelje UN preuzeli određene obaveze. Takođe, kao zemlja koja hoće da poboljša svoju ulogu uopšte, i u UN i u svetu, potrebno je da razmišljamo o našem doprinosu svetskoj bezbednosti. Angažovanje naših pripadnika u multinacionalnim operacijama postaje sve značajniji element spoljne politike naše države i u svakom slučaju značajan element uključivanja Srbije u međunarodne integracione procese. Hteo bih sa ovog mesta da odam priznanje Ministarstvu odbrane i Vojsci Srbije, kao i MUP, na dosadašnjem angažovanju. Moram da kažem da je ovde bilo potrebno planirano dobro, kvalitetno raditi. Is Ukazao bih na jedan podatak koji nije ovde mnogo potenciran, a mislim da je izuzetno važan. U dosadašnjim mirovnim operacijama učestvovalo je 212 pripadnika naših snaga bezbednosti, od kojih su 23 žene. Njima bih dao posebno priznanje, ukazao da u svim tim mirovnim operacijama nije bilo žrtava, nije bilo povređenih od strane pripadnika bilo koga ko je došao iz Srbije. Mislim da to ukazuje da su očigledno bili dobro pripremljeni i da se dovoljno razmišljalo i o obezbeđivanju uslova za njihovu bezbednost. U svakom slučaju, pošto smo informisani da je započeta procedura zaključivanja sporazuma o bezbednosnim procedurama za razmenu poverljivih informacija i da se započela procedura zaključivanja opšteg sporazuma za učešće Republike Srbije u operacijama EU za upravljanje krizama, očekujem da u narednom periodu Srbija nastavi u tom pravcu i ubuduće. Dakle, da se u narednom periodu uključujemo u sve operacije humanitarnog karaktera kao što su ove predložene, jer smatram da Srbija mora da ponese svoju ulogu u očuvanju mira, kao i stvaranju uslova za normalan život u oblastima pogođenim konfliktima. Konačno, kao poslanik Poslaničke grupe ZES, pozivam vas da u danu za glasanje podržimo ove dve odluke. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je četiri minuta i pet sekundi. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić, a posle njega Srđan Milivojević, pa nakon njega Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije i pripadnika Ministarstva odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Predlagači ove odluke, dakle, Ministarstvo odbrane, pozivaju se na Ustav Republike Srbije, odnosno na član 140. Ustava, gde se, između ostalog, kaže da se odbrana zemlje ostvaruje i u multinacionalnim operacijama. Naravno, ovde se pozivaju i na Zakon o odbrani. Međutim, ako se pogleda ova odluka, sa jedne strane, ona je formalnopravno ispravna i moguća. Ali, s druge strane, postavlja se jedno veoma važno i krucijalno pitanje, da li Republika Srbija i građani Srbije imaju koristi od jedne ovakve odluke, odnosno učešća u ovim operacijama. Ovde, pre svega, mislim na one operacije gde naši pripadnici oružanih snaga i Ministarstvo odbrane treba da učestvuju u jedinicama koje se formiraju pod okriljem EU. Naravno, duboko sam ubeđen da građani Srbije od ovog nemaju nikakvu korist. Naprotiv, mislim da ćemo imati samo i odgovarajuću štetu. Zbog toga nećemo ni podržati slanje ovih naših snaga, a pogotovo u okviru snaga EU. Ovaj parlament treba da donese odluku o slanju naših snaga u više različitih zemlja i ako se pogleda ovde iz Predloga odluke o kojim zemljama je reč videćemo da su u pitanju neke zemlje iz zapadne Afrike, Liberija i Obala Slonovače. Tu je i centralnoafrička zemlja Kongo, tu je i istočnoafrička zemlja Somalija. Jedan centralnoafrički pojas od obale Atlantskog okeana do obale Indijskog okeana. Tu su još i Kipar, Haiti i, kako se u Predlogu odluke kaže, Bliski istok, ovde se pre svega misli na Liban i Golansku visoravan, a znamo iz geografije da od Golanske visoravni gravitira nekoliko zemalja Bliskog istoka. Ovde se još kaže da se angažovanje kapaciteta Vojske Srbije predviđa i u okviru takozvanog stand by aranžmana pri UN. Predviđa se još i početno angažovanje dva oficira rečnih jedinica u okviru pomorskih snaga EU u Republici Somaliji. Ne znam zbog čega se ovo radi, kad svi dobro znamo i svi u svetu znaju da Srbija nije pomorska zemlja, ali, dobro, vi ste tako odlučili i to je vaša stvar. Početak operacija, o kojima je ovde reč, uspostavljen je rezolucijama Saveta bezbednosti u različitim vremenima, pa, tako vidimo da je jedna od prvih ili, da kažemo, najstarijih operacija gde idu naši predstavnici uspostavljena još 1964. godine na Kipru, dok je, da kažemo, najmlađa rezolucija uspostavljena 2009. godine i to u cilju obuke bezbednosnih snaga Republike Somalije i to u Ugandi. Kroz Predlog odluke daje se i pregled bezbednosne situacije u zemljama u koje se šalju naši predstavnici. Ocena te bezbednosne situacije je različita, počevši od stabilne, u većini ovih zemalja, kako se kaže, do potpuno nestabilne u Somaliji i možda je i to razlog što se obuka ovih snaga za Somaliju vrši i u Ugandi. Međutim, ovu ocenu stabilnosti bih uzeo sa odgovarajućom rezervom. Videli smo, i tu se mogu složiti sa ministrom, on je u replici nekom od poslanika rekao da je stabilnost relativna kategorija. Videli smo samo šta se u poslednjih mesec, dva dana dešavalo u zemljama Severne Afrike, koje su važile za stabilne zemlje, tako da ovu ocenu koju vi ovde prezentujete narodnim poslanicima i javnosti Srbije treba uzeti sa rezervom. Jer, ako je situacija zaista tako stabilna, kako se ovde kaže, onda se postavlja pitanje zbog čega se šalju misije? Prema tome, tamo gde je stabilno ne šalju se misije, a ovde vidimo da se to radi. Recimo, imamo primer Kipra. Tamo se situacija konstantno ocenjuje kao stabilna, a već više od 46-47 godina, koliko ima od toga, tamo su prisutne međunarodne trupe, u ovom ili onom obliku. Jedan od razloga za donošenje ovakvih odluka je održavanje mira i bezbednosti u svetu. To se kaže u vašem obrazloženju. Međutim, tu bezbednost bih definisao na drugačiji način. Pre svega, to doživljavam prema tome, sada se vraćam na našu vojsku, na naš teren, koliko je brojna naša vojska, koliko je sposobna, koliko je tehnički i materijalno osposobljena i koliko predstavlja respektabilan faktor u odnosu na sve one koji imaju nekakve aspiracije prema nama, pogotovo u odnosu na one koji su okupirali deo naše teritorije, reč je, naravno, o Kosovu i Metohiji. Nažalost, svi znamo kakva nam je vojska. Ona je danas takva da nikome ne predstavlja ozbiljnu prepreku u eventualnim lošim namerama prema državi Srbiji. Znamo i ko je krivac za sve to. Glavni krivac za stanje naše vojske i situacije do koje je došla naša vojska jesu sve vlasti od 2000. godine do danas, a znamo ko je bio prvi ministar na čelu te vojske, kada je ona počela da se urušava. Međutim, ova Vlada ima nekakvu koncepciju da se sve rešava diplomatijom, i da je sve moguće rešiti diplomatijom, a videli smo mnogo puta tu vašu diplomatiju na delu. Zato i imamo jedan deo okupirane teritorije i zato ima mnogo problema, ne samo kod nas, nego i u ostatku sveta. Podsetiću vas ovde, pre svega mislim na gospodina ministra, da je Oto fon Bizmark jednom prilikom rekao "Diplomatija bez oružja je isto što i orkestar bez instrumenata". Dakle, mi smo neopravdano doveli svoju vojsku, i brojno i na svaki drugi način, do tog nivoa da ona, nažalost, ne predstavlja jedan ozbiljan faktor ni za koga u svetu. Ako ste već namerni da šaljete naše ljude u određene misije, smatram da bi bilo mnogo bolje da se te misije prave na taj način da svi ti naše ljudi idu u jednu misiju, pod srpskom zastavom, pod srpskim grbom, pod srpskim znamenjem, pod srpskim imenom i da se zna da je u nekoj od ovih država, gde se ide, nekoga zaštitio srpski vojnik, da je nekome pomogao srpski vojnik, da je srpski vojnik pomogao da se negde uspostavi mir ili, eventualno, neka druga korist za to stanovništvo gde se ide. A, ovako, šalje se po nekoliko ljudi u ovu misiju, nekoliko ljudi tamo, nekoliko ljudi onamo. Jednostavno, kada bi bilo moguće izvršiti anketu u zemljama gde idu naši predstavnici, pošto tamo nema naših znamenja, sigurno da ti ljudi ne bi ni znali da se na njihovoj teritoriji nalaze i predstavnici srpske vojske. Smatram da ovako parcijalno slanje u različite misije mali broj ljudi, nema nikakve koristi. Zaista, mislim da bi, i pored ovih misija o kojima ovde govorimo i koje predlažete, Ministarstvo odbrane trebalo više pažnje da posveti nedavno formiranom Centru za vanredne situacije sa Ruskom Federacijom. Reč je o Centru koji se nalazi u Nišu. Pošto znamo da uskoro u zvaničnu posetu Srbiji dolazi ruski premijer Vladimir Putin, evo, imate idealnu priliku da se produbi saradnja o ovome, pa da Centar za vanredne situacije, o kojem govorim, i zaživi. Ako se pogledaju predlozi ovih vaših odluka, može se videti da je vrlo interesantno obrazloženje ciljeva koji se postižu upotrebom naše vojske u ovim operacijama. Tamo se kaže, citiraću to: "Učešće naše vojske daje konkretan doprinos poštovanju međunarodnog prava i zaštiti međunarodnog mira". Ovde se zaista vidi sva vaša doslednost i dalekovidost vaše politike. Te iste zemlje, sa kojima danas branite međunarodno pravo, samo pre desetak godina su na najgrublji način kršile taj međunarodni mir i to međunarodno pravo, i to, baš na primeru naše zemlje. Zaista je desetak ili jedanaest godina mali period da bi se neke stvari mogle tako brzo zaboraviti. Mislim da građani Srbije dobro pamte i da će uvek pamtiti, a to pamćenje je još uvek sveže, ko ih je bombardovao. Mi sada imamo naše predstavnike u sadejstvu sa njima u nekim drugim zemljama. Da li za vas međunarodno pravo važi od onog trenutka kada ste odlučili da šaljete naše vojnike u ove misije ili je ono važilo i onda kada su te iste zemlje, o kojima je ovde reč, sejale bombe po Srbiji. Tamo gde nema pravde za sve, nema je ni za kog. Tamo gde pravda ne važi uvek, ona ne važi nikada. Pri kraju moje diskusije želim još jedan osvrt na finansijski aspekt ovih odluka. Čuli smo da su ovde u pitanju sredstva od 640 i nešto miliona dinara. Suma od 640 miliona dinara je suma koja ovoj osiromašenoj zemlji i osiromašenom narodu predstavlja ipak neku značajnu sumu i mislim da su se ta sredstva mogla upotrebiti na jedan bolji i svrsishodniji način. Čuli smo od ministra da je, praktično, učešće u ovim operacijama dobrovoljno, ljudi se prijavljuju dobrovoljno, a onda ljudi iz Ministarstva odbrane vrše selekciju onih koji će zaista uzeti učešće u ovim mirovnim misijama. Imajući u vidu da je samo pre desetak godina kod nas na Kosovu bilo NATO bombardovanje, da imamo mnogo ljudi koji su uzimali učešće u direktnim borbama u suprotstavljanju neprijatelju, agresoru, pitam gospodina ministra – da li ima u ovim misijama onih ljudi koji su učestvovali u neposrednim borbama na Kosovu i Metohiji protiv NATO agresora? Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 13.35 minuta. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na ''Sretenje'' ove godine, 2011, Boris Tadić, predsednik Republike, uručio je, između ostalog, Zlatnu medalju za hrabrost "Miloš Obilić" i Biljani Lazarević, koja je bila pripadnik prvog kontingenta MUP-a u Mirovnoj misiji UN u Liberiji i komandant kontingenta srpske policije u Mirovnoj misiji UN na Haitiju. Kad god neko kaže – šta će srpska vojska i policija na Haitiju, šta će naša vojska u Liberiji, i da li treba ili ne da mi kao članica UN poštujemo našu obavezu i da učestvujemo u mirovnim misijama UN, kad god neko misli da naša vojska treba da bude samo obeležena onim čime je bila obeležena tokom 90-ih godina i da naša policija treba da nosi samo hipoteku one politike koja je ovu zemlju dovela tamo gde je dovela 90-ih godina, treba da pogleda ne mene u oči i ne sebe u ogledalo, treba da stane ispred gospođe Biljane Lazarević i da joj čestita, u ime države Srbije, u svoje ime, a onda treba da čestita i onima koji su doneli odluku da taj kontingent vojske i policije bude tamo poslat. Jer, da se neka druga politika pitala u ovoj zemlji, da su neki drugi ljudi odlučivali, nikada Biljana Lazarević ne bi otišla na Haiti, nikada tamo ne bi spasavala ljudske živote, nikada ne bi proslavila ime Republike Srbije, nikada svet ne bi saznao kako su hrabri i plemeniti naši vojnici i policajci, već bi naši policajci i vojnici isključivo nosili teret hipoteke iz 90-ih godina. Oni koji najglasnije kukaju nad odlukom da se ti vojnici i policajci pošalju u te mirovne misije, danas prolivaju krokodilske suze, a direktno su svojom politikom odgovorni za onu hipoteku koju su vojska i policija nosile tokom 90-ih godina. Istorija učešća naših vojnika u mirovnim misijama, istorija Srbije, je dosta duga. Mi smo u mirovnim misijama učestvovali i u okviru SFRJ i naši su se vojnici, ali pre svega oficiri, i te kako proslavili komandujući međunarodnim snagama, učestvujući u gašenju požara na brojnim ratištima, štiteći izbegle, štiteći nemoćne i na veoma častan način su taj posao odgovorno odradili, profesionalno i pre svega sačuvali ugled i vojske, a danas i policije i ove zemlje i onih koje predstavljaju u tim zemljama, a to su građani Srbije. Istorija učešća naših vojnika u mirovnim misijama, istorija Srbije, jeste dosta duga. Mi smo u mirovnim misijama učestvovali u okviru SFRJ i naši su se vojnici, ali pre svega oficiri, i te kako proslavili komandujući međunarodnim snagama, učestvujući u gašenju požara na brojnim ratištima, štiteći izbegle, štiteći nemoćne i taj posao su odradili na veoma častan način, odgovorno, profesionalno i pre svega sačuvali su ugled i vojske, a danas i policije, i ove zemlje, kao i onih koje predstavljaju u tim zemljama, a to su građani Srbije. Pročitaću vam šta je kazala gospođa ili gospođica Biljana Lazarević, iz Uprave policije, kada je primila medalju "Miloš Obilić": "Lično, ne bih isticala to što sam jedina žena ovde, jer je ovo nagrada za ljudskost, humanost i profesionalizam. Rado bih, opet, išla u neku mirovnu misiju, ali MUP sada učestvuje samo u dve, u Liberiji i na Haitiju, a ja sam bila u obe. Naši vojnici i policajci su na nivou onih koje smatramo najboljim", kaže Biljana. I, time, gospođa Biljana, najbolje odgovara svima onima koji kažu – ne treba naša vojska tamo da ide, ne treba naša policija tamo da ide! Bar ste mogli aplauzom da je nagradite kada je dobila tu medalju, ako već niste u stanju da shvatite značaj koji mogu i žene vojnici-policajci da daju u mirovnim misijama. Ako već ne shvatate gde svet ide, u kom se pravcu planeta okreće, onda bar nemojte da sprečavate nas koji želimo da se za ime Srbije čuje u pozitivnom svetlu, da donosimo smele i odvažne odluke, koje imaju za cilj da proslave ime Srbije širom sveta i da naši ljudi viteštvom, čojstvom, plemenitošću, hrabrošću, ponovo zadivljuju svet, kao što je to oduvek srpska vojska i radila. Hiljadili nam se ovakvi sinovi i kćeri kao što je gospođa Biljana Lazarević i daj bože da ih što više ide širom sveta, da proslavljaju ime naše zemlje, da proslavljaju ime Srbije i da nikada više strane vojske ovde ne dolaze, nego samo da idemo u mirovne misije širom sveta, jer time pokazujemo snagu naše zemlje. Zahvaljujem vam. [[Aplauz]]
Iskorišćeno je pet minuta od vremena poslaničke grupe. Ovim završavamo prepodnevni deo našeg rada. Određujem pauzu. Rad nastavljamo popodne, u 15.00 časova, nastavkom rasprave, a po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč, u jedinstvenom pretresu o Predlogu odluke iz tačke 3. dnevnog reda. Reč će imati narodni poslanik Bojan Mladenović, a posle njega narodni poslanik Mirko Munjić. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.10]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu raspravom na osnovu redosleda narodnih poslanika prema prijavama za reč u jedinstvenom pretresu o Predlogu odluke iz tačke 3. dnevnog reda, Predlogu odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Pravo na reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović, posle njega narodni poslanik Mirko Munjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, različiti politički stavovi oko toga da li treba Srbija da bude u EU ili ne sigurno da određuju današnju diskusiju, opredeljenje političkih partija, da li su za učešće u misijama pod okriljem zemalja članica EU ili ne. Što se tiče mirovnih operacija UN u Libanu, Kipru, Obali Slonovače, apsolutno nemamo ništa protiv, ali smo sigurno protiv multinacionalnih vojnih operacija pod okriljem EU. U ovom godišnjem planu navodi se da će učesnici u ovim misijama biti, između ostalih, i lekari, medicinski tehničari, hirurzi, ortopedi, anesteziolozi itd. Postavljam pitanje – da li ima uvek dovoljno dobrovoljno prijavljenih za obe misije, da li se može desiti da se na određena lica vrši pritisak, preti i otkazom ili slično kako bi se našao i obezbedio pre svega dovoljan broj lekara koji treba da učestvuju u ovim vojnim misijama? SRS apsolutno smatra da ne treba da učestvuje u misijama pod okriljem EU, jer smo imali veoma loše iskustvo kada su pitanju članice EU koje su učestvovale pre svega u bombardovanju naše zemlje. Imamo opravdani razlog da sumnjamo u njihove namere da li su one pravedne ili ne, da li zastupaju svoje interese ili interese SAD-a na tim područjima, kao što su to činile i na području KiM. Moram sve da podsetim da upravo članice EU nisu ništa učinile da zaštite srpski narod na KiM, koji je godinama ugnjetavan, ubijan, proterivan. Otvoreno su stale na stranu Albanaca, podržavaju ih nekoliko godina, priznale su tzv. nezavisno Kosovo, otimaju nam deo teritorije i to su činjenice koje nam ukazuju na to da članice EU ne interesuje pravda, već gledaju isključivo svoje interese. Ne želimo saradnju sa onim zemljama, u okviru ovih misija, koje su učestvovale u intervenciji NATO pakta, koja je izvršena bez odobrenja Saveta bezbednosti, bez odluke UN, čime je prekršena njena Povelja. Napad je izvršen na jednu suverenu državu koja nije ugrožavala nijednu članicu alijanse pod izmišljenim pojmom "humanitarna intervencija", jer humanitarna intervencija kao pojam ne postoji u međunarodnom pravu. Uprkos svemu tome dolazi do agresije na našu zemlju 1999. godine, gde smo mi bili samo probni poligon da li će se neko usprotiviti pre svega svetskom policajcu broj jedan, SAD, koja je odmah nakon toga intervenisala i u Avganistanu 2001. godine, zatim u Iraku 2003. godine. Članice EU koristile su municiju koja je punjena osiromašenim uranijumom, kao i kasetne bombe za bombardovanje civilnih ciljeva. Poginulo je preko 2.000 civila, a za te žrtve komandant NATO snaga je rekao da su kolateralna ili usputna šteta. Napadi su trajali bez prekida 78 dana. Pod okriljem tih zemalja EU proterano je, tj. izbeglo nekoliko stotina hiljada Srba sa područja KiM. U okviru ovih misija, kao što stoji u ovom godišnjem planu, naši učesnici treba da sarađuju sa Italijom, Holandijom, Nemačkom, Francuskom, Španijom, Belgijom, Luksemburgom i Grčkom. Prvih šest zemalja, od osam navedenih, učestvovale su u bombardovanju naše zemlje: i Italija, i Holandija, i Nemačka, i Francuska, i Španija i Belgija. Kako sada naši treba da sarađuju sa njima, da učestvuju u operacijama koje te države sprovode, kako uopšte možemo verovati nekome ko je ubijao nedužne civile na području cele Srbije, nekome ko je bombardovao bolnice, nekome ko je za cilj imao oko 40 ustanova i naselja, nekome ko je srušio ''Petrovaradinski most'', bombardovao ''Most slobode'' u Novom Sadu, takođe, most u Bačkoj Palanci, ko je bombardovao ''Toplanu'' na Novom Beogradu, u Čačku zgradu "Slobode", zgradu ''TV Novi Sad'', u Kuršumliji ''Drvni kombinat,'' u Kraljevu skladište goriva ''Beopetrola'', u Smederevu benzinsku pumpu, u Pančevu ''Rafineriju nafte''?! Kako možemo verovati nekome čijim su bombama u selu Gračanica bombardovane kuće, bombardovan manastir ''Gračanica'', u Vranju nastradale kuće u blizini autobuske stanice, u Nišu magacin ''Duvanske industrije'', obdanište, dečija klinika, u Lučanima ''Hemijska industrija'', u Somboru ''Naftna industrija Srbije'', u Zemunu ''Robna kuća'', u Aleksincu ''Dom zdravlja'' i "Hitna pomoć", u Bogojevu delimično porušen most?! Kako mi možemo da sarađujemo sa njima, kako možemo da im verujemo, da nam budu prijatelji, saradnici? Oni su gađali i oštetili ''Gradsku bolnicu'' u Beogradu i bolnicu u Vranju, most na reci Toplici, u Surdulici osnovnu školu, u Čačku dečiji vrtić, u Lučanima ''Hemijsku industriju'', u Nišu fabrike "Jastrebac" i "Fidelinka", Glavnu autobusku stanicu, zatim, Zavod "Crvena zastava" u Kragujevcu, sela Merdare, Aerodrom "Slatina" kod Prištine, putnički voz u Grdeličkoj klisuri, Fabriku automobila "Zastava" u Kragujevcu, na Banjici VMA, u Kruševcu stari most na Rasini, u Valjevu Fabriku "Krušik" itd. itd!! Naveo sam samo jedan deo onoga što su ove zemlje bombardovale i to samo u periodu od 24. marta do 17. aprila, u samo prvih dvadesetak dana agresije. Namerno sam nabrojao događaje upravo do 17. aprila, jer tog dana je poginula nedužna trogodišnja devojčica Milica Rakić, u kupatilu svoga stana u Batajnici! Njena smrt postala je simbol stradanja i patnje dece tokom i nakon bombardovanja naše zemlje. Nakon ovog događaja iluzorno je bilo šta dalje nabrajati. Jednostavno, ja to ne želim i ne mogu da zaboravim, niti želim da oprostim onima koji su to učinili. Zbog svih navedenih činjenica SRS smatram da ne treba da učestvujemo u vojnim misijama, bez obzira gde se one sprovode, ako su pod okriljem zemalja članica EU. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je šest minuta i 20 sekundi. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić i on je poslednji prijavljeni na listi govornika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vi ste malopre, u toku prepodnevne rasprave na ovu temu, dakle, na temu učešća naših jedinica u multinacionalnim vojnim operacija, rekli jednu rečenicu, na prvi pogled i naizgled kratku, ali, rekao bih, jako sažetu. Vi ste rekli, u kontekstu učešća naših jedinica ''sa aspekta male Srbije'' itd. itd. Kao srpski radikal, kome je koncept ''velike Srbije'' na srcu, želeo bih da vas nešto upitam u vezi ovoga i u kontekstu ove priče o učešću naših jedinica. Naime, u multinacionalnim vojnim operacijama pomorskih snaga u Somaliji, u Somalijskoj Republici, na primer učestvuju Italija, Holandija, Nemačka, Francuska, Španija, Belgija, Luksemburg i Grčka. To su sve zemlje koje na neki način izlaze na more, pomorske zemlje. Ovde se radi, gospodine ministre, i o pomorskoj operaciji i jedina je Srbija koja nije pomorska zemlja, a učestvovaće u ovoj operaciji. Pa, pitao bih vas, gospodine ministre, da li vi slučajno ne preferirate da Srbija sutra izađe na more? Ako je to u pitanju, onda možda i ne bih pričao ovo što ću vam reći posle, ali onda bi se morali složiti da se ovde radi o velikoj Srbiji, a ne o maloj, kako malopre rekoste. Ovde ste napisali: ''Bezbednosna situacija u Somalijskoj Republici je nestabilna, zbog prisustva kriminalnih grupa koje su organizatori piratskih napada u obalnom pojasu Somalijske Republike. Prisustvo vojnih pomorskih snaga, zemalja Evropske unije, Severnoatlantskog saveza, Rusije, Kine, Japana i drugih zemalja u zoni operacije, znatno smanjuje bezbednosne rizike i pretnje na moru''. Vi kažete, gospodine ministre, da Srbija treba da bude ponosna zbog učešća u multinacionalnim operacijama pripadnika Vojske Srbije, čime se pokušava da se uspostavi, taj, kako kažete, globalni mir. Ne zbog vas, siguran sam da odlično znate gde idu pripadnici naše vojske i na šta će sve oni tamo nailaziti, ali, zarad građana Srbije, javnosti, hteo bih da kažem nekoliko reči o nekim mestima, nekim destinacijama gde ćete uputiti ove naše vojnike i oficire. Somalijska Republika je jedna od najsiromašnijih država Afrike, jedna od najsiromašnijih država sveta. Njena obala je duga oko 2.700 km. Tamo ne postoji državna kontrola privrede. Tamo je socijalni, zdravstveni, obrazovni i drugi sistem nešto što isto tako ne postoji. Građanski rat u Somalijskoj Republici, sa kraćim prekidima, traje od 1977. godine. Ono što je isto tako vrlo važno i značajno, jeste to da je severna obala Somalije baza za pirate, koji napadaju pomorski saobraćaj između Evrope i Istoka. Iz ove države samo srećnici uspevaju da pobegnu i da napuste Somalijsku Republiku, da pobegnu u Jemen ili u Keniju, a više od milion ljudi tamo je smešteno u interne izbegličke kampove. U Somaliji vlada neka vrsta nomadskog društva, gde se otprilike pet klanova bore za prevlast. To je otprilike neka oblast u kojoj će naši vojnici, naši oficiri učestvovati u mirovnoj misiji. Ono što je vrlo važno, gospodine ministre, to su novi sukobi u Somaliji u februaru, ove, 2011. godine. Kažu da su žestoke borbe u Somalijskoj Republici koje su ponovo počele u februaru 2011. godine, pre nepunih mesec dana, i da se vode između zaraćenih klanova, da ima dosta mrtvih, povređenih itd.itd. Ovo je samo jedna od destinacija, jedna od država u kojoj će biti stacionirani pripadnici naše vojske. Kada ste dobili poziv za učešće u ovoj, kako vi nazivate, mirovnoj operaciji, mada mislim da od te odrednice "mirovne" nema ništa, interesuje me da li ste imali u vidu ovaj nastavak žestokih sukoba, da li ste znali za to, da li ste predočili onim ljudima koji će ići u Somalijsku Republiku, da li oni znaju gde idu, kakva je tamo situacija i na šta će sve naići?! Dalje, vi kažete da oni idu tamo dobrovoljno i tačno, oni idu tamo dobrovoljno. Međutim, postavlja se pitanje da li je nešto drugo u pitanju osim ove klasične i apsolutne dobrovoljnosti. Da li je ekonomski momenat možda suštinski prioritetan za njihov odlazak u ovako opasne destinacije? Ako nije, šta je onda tu prioritet? Bez trunke malicioznosti, ovo me interesuje kao jedno pitanje, a nadam se da ćete mi dati odgovor na to, zašto u ovom planu koji ste predočili Skupštini, a vezano za ove operacije u Somalijskoj Republici, nema decidnog izjašnjavanja koliko će ukupno biti angažovano pripadnika vojske? Ovde se samo kaže, naime, da Ministarstvo odbrane u 2011. godini planira početno angažovanje sa dva oficira rečnih jedinica. Je li tako? Zašto se samo kaže početno angažovanje? Nemamo podataka u ovom godišnjem planu, koji vi ovde predočavate Skupštini, šta posle tog početnog angažovanja. Da li vi smatrate da ovako dvosmislenom odrednicom sutra može da se podvede pod ovu odluku i sto, dvesta, trista, a možda i više vojnika? Hoće li vam biti potrebna nova odluka ili ćete sa ovom odlukom koju donesete, verovatno danas u skupštini, to podvesti? Ili, vi, možda ovde tražite neku blanko odluku Skupštine, pa da možete sutra da šaljete tamo koliko bude potrebe i koliko vam budu oni tražili? Nije naveden tačan broj vojnika koji će posle toga ići, pa me interesuje koliki je ukupan broj baš za ovu Somalijsku Republiku, koji će biti angažovan kasnije? Obično se, gospodine ministre, u tim nekim naručenim i plaćenim istraživanjima iznose podaci da je poverenje u našu vojsku poraslo. Da li ste se ikada zapitali da li je to zaista tako? Da li ste ikada sproveli neko nepristrasno istraživanje da biste došli do pravih podataka? Da li je poverenje poraslo zbog nekih stvari za koje vi kažete da su doprinele ili je u pitanju nešto drugo? Da li je u pitanju možda beda? Da li je u pitanju, gospodine ministre, beda, jad, siromaštvo, nezaposlenost? Da li je to od vojske napravilo socijalnu ustanovu za zbrinjavanje te kategorije ljudi? Šta mislite, da li, možda, nije to u pitanju?! Znate li, gospodine ministre, vidim da ste raspoloženi za repliku, da li ste to istraživali, evo malo pitanja za vas, koliki je procenat starešina i vojnika u našoj vojsci za odlazak u te multioperacije? Jeste li vršili unutrašnja istraživanja, ali nezavisna, koliki je procenat naših starešina i vojnika za ulazak zemlje u NATO? Bilo bi vrlo zanimljivo to istraživanje. Da li vi, gospodine ministre, smatrate da je plata od 30 ili 35.000 dinara dovoljna za profesionalizam vojske ili je to možda socijalna kategorija? Mislim da je to izuzetno socijalna kategorija, da se na taj način nigde u svetu neće uspeti, pa ni kod nas, da se izvrši profesionalizacija vojske. Tačno je, reći ćete da će i ovi što idu tamo zaraditi dosta više. To je, siguran sam, činjenica, međutim, postavlja se pitanje da li je ta zarada koju će imati u tim multinacionalnim operacijama vredna njihovih života. Zbog potreba EU, a ne zbog zaštite naše dece, kao što ste rekli, šaljete ih tamo u ruke tih somalijskih pirata, šaljete ih u ruke raznih bandi, raznih zaraćenih klanova itd. Gospodine ministre, da li imate jasnu strategiju ko će sutra, ukoliko bude bilo potrebno, a svaka država se sprema za to, braniti našu državu? Vi ćete od ove naše vojske napraviti socijalnu kategoriju, to je sigurno. Napravićete socijalnu ustanovu. Ljudi će se usled ovog ekonomskog kolapsa zapošljavati tamo, pokušati da nađu uhlebljenje u našoj vojsci, a zanemariće se onaj osnovni cilj bezbednosti i odbrane zemlje. Gospodine ministre, da li ste u vašem ministarstvu vršili bezbednosne procene povodom odlaska naših vojnika u te mirovne misije, bezbednosne procene u odnosu na brojne islamske terorističke organizacije koje deluju širom sveta? A, vi znate zašto vas ovo pitam. Uglavnom se radi o mirovnim misijama u zemljama koje su pretežno ili dominantno islamske zemlje. Da li postoji bezbednosna procena, kao što se to radi u SAD, u Rusiji itd, u pogledu ovih terorističkih organizacija koje imaju za cilj da deluju, sigurno, posle ovakvih nekih multinacionalnih operacija? Vojska se šalje u multinacionalne mirovne misije, a šta radi Ministarstvo po pitanju modernizacije naše vojske? Da li je to možda bio prioritetni zadatak u odnosu na slanje naših oficira i naših vojnika u te mirovne misije? Gospodine ministre, da li ste ikada, na primer, iznenada ušli u neku kasarnu izjutra, da vidite kako izgledaju naši vojnici i naši oficiri u pojedinim kasarnama prilikom jutarnjih postrojavanja? Da li je na zavidnom nivou njihova odeća, obuća itd? Da li je to regulisano kako treba da bude regulisano da bi naša vojska bila krajnje profesionalna, čemu vi težite? Kakvo je, gospodine ministre, naoružanje, oprema u našoj vojsci? Da li je to ono što zahtevaju neki evropski, da ne kažem svetski standardi? Da li smo tu postigli onaj cilj koji jedna savremena vojska treba da postigne? Gospodine ministre, sve su to pitanja koja traže odgovor od vas. Posebno je pitanje da li ste i koliko puta do sada tražili, kao što je malopre pomenuto, dosledno sprovođenje odredbi Rezolucije 1244 u pogledu prisustva naše vojske na KiM? Dame i gospodo, odgovornu nacionalnu politiku treba voditi po ugledu na neke druge. Ako već ne možete da je vodite po ugledu na srpsku istoriju koja vam daje brojne primere za to, ali izgleda da je ta srpska istorija mnogima ovde zaista strana, zašto se onda ne ugledate na neke iz novije istorije, iz sadašnje istorije, pa na kraju i druge zemlje mogle bi da se ugledaju na njih, recimo, na Kinu, koja je prilikom potpisivanja ugovora sa Beogradom, gospodine ministre, siguran sam da to znate, o ustupanju zemljišta na kojima se nalazila ambasada Kine koju su NATO snage bombardovale 1999. godine, imala u tom ugovoru samo jedanosnovni uslov – da nikada to zemljište ne bude prodato nekoj od zemalja NATO alijanse. Eto, dame i gospodo, tako se vodi odgovorna nacionalna politika, tako se misli o sopstvenim nacionalnim interesima. Dakle, oni zbog rušenja svoje zgrade ambasade, to parče svoje zemlje ne daju nikada da bude u vlasništvu onih koji su je porušili. A, ova država posle hiljade i hiljade nevinih žrtava 1999. godine, posle rušenja i štete koja se meri milijardama evra, izgleda da voljom nekih želi da ide u zagrljaj tom istom NATO paktu. Razmislite malo i o ovim temama. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 16 minuta i 25 sekundi. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana potpredsednice, svim kolegama je jasno da ne bih uzimao reč da sam mogao da dobijem repliku u prepodnevnom radu, ali zbog poslovničkih odredbi nisam i ja sam to vama poverovao, pa ću deo od ovog vremena, nadam se da će ministar biti konstruktivan i da neću iskoristiti sve vreme za ono što sam hteo da mu kažem. Odbijam svaku insinuaciju koju je ministar imao na moj račun i zbog porodice, a i zbog hiljada ljudi koji su bolesni od sličnih bolesti. To neka služi vama na čast. Mislim da svojim izlaganjem, gospodine ministre, nisam doprineo ni dao pravo nijednom rečju da mi tako odgovorite, ali to je vaš stil i vaše vaspitanje. Štaviše, mislim da sam vam za jednog opozicionog poslanika i poslanika Nove Srbije onako kako ja znam nekada da diskutujem, možda nisam ponosan na sve svoje diskusije, dao jedan primer tolerancije i jednog patriote koji je zabrinut za neke stvari, pa bih vam postavio neka pitanja. Vi ste odgovorili kako ste odgovorili. Ako tako želite, to je vaš problem, ali neću odustati od pitanja koje sam vam postavio, odnosno neću odustati od traženja odgovora na ta pitanja. Dakle, da li postoje izračunati bezbedonosni rizici u našim službama, pitam vas kao član Odbora za odbranu i bezbednost, zbog učešća naših vojnika u mirovnim operacijama, inače, protiv kojih nisam? Ponavljam –nisam! Da li postoje? Dovoljno je da mi kažete – državna tajna, vojna tajna i neću više da pitam ni jednu reč, samo da mi kažete da li postoje. Drugo pitanje na koje tražim da mi odgovorite, a niste, isto vas pitam kao član Odbora za odbora za odbranu i bezbednost – kako će po vama, vi možete da kažete, neka Odbor za bezbednost razmisli o tome, ali u civilnoj kontroli koju, između ostalog, u našoj zemlji vrši i Odbor za odbranu i bezbednost vojnih snaga, da ne kažem vojske, sarađujemo, mislim da je do sada ta saradnja, iako možda neki ne očekuju od opozicionog poslanika da ovako nešto kaže, u datim okolnostima i pred sadašnjim zakonskim propisima vrlo korektna, dakle, pitam, kako će Odbor za bezbednost, recimo, da iskontroliše rad naših ljudi u Somaliji ili u Ugandi, koji se tamo spremaju da dođu u Somaliju da pomognu privremenoj vladi? Dalje, imam pitanje, s obzirom na to da su neke kolege rekle o vrlo malim i niskim platama koje imaju u Vojsci Srbije, ne znam u Ministarstvu odbrane, znam za vašu platu koja za ministra odbrane uopšte nije velika, čak bih voleo da je ta plata veća, to bi značilo da i vojni budžet i vojska, i Vlada i cela država imaju više para, pa bih želeo da znam, pogotovo zbog izlaganja gospodina Srđana iz Kruševca, koji ovde napravi od naše sestre, koja je tamo nas časno zastupala, Milunku Savić, pa bih voleo da znam koliku platu imaju ti ljudi? Jer, odlazak tamo ipak podrazumeva i svojevrstan rizik, osim toga što već imaju dokazanu hrabrost. Kolike su plate podoficira, tehničara ili, kako kažete, jednoj ekipi – jedan lekar, dve medicinske sestre i dva administrativna radnika? Na pet ljudi ukupno 40% administrativnih radnika, to mi je malo čudno, ali bih voleo da znam kolike su plate? Mislim da to ne bi trebalo da bude tajna za javnost. Želeo bih da te plate budu što veće i da oni žive što normalnije u tim zemljama u kojima zastupaju našu zemlju. Jedno malo teže pitanje, gospodine ministre, ne morate da odgovorite ako nećete, da li je vama poznat podatak da su pre nesreće u fabrici "Sloboda", od pre dva meseca i nešto više, tu ulazili kamioni kraljevačkih registracija a da nisu bili registrovani? Hvala lepo.
Od vremena za predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je četiri minuta i 20 sekundi. Narodni poslanik Mićo Rogović. Vreme na raspolaganju je 12 minuta.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, zaista ne želim da pričam o političkim aspektima ove dve teme, ali neke stvari, o kojima ste danas vi govorili prilikom rasprave sa pojedinim poslanicima, jesu očigledne. Ne zavisi od nas iz opozicije kada će da radi ovaj parlament, neshvatljivo je da su danas razdvojene ove dve toliko slične tačke dnevnog reda, zašto je to tako možete da pitate gospođu Čomić, koja sedi iza vas, pa može da vam da obrazloženje na to pitanje, a, u pravu ste iz razloga što dan zasedanja parlamenta strahovito košta građane Srbije, poreske obveznike, ali to već nije naša obaveza. Međutim, da ova rasprava ima politički prizvuk može da se vidi iz izlaganja kolega iz vladajuće koalicije koji su pričali pre mene, kao i ozbiljnost govora predsednika Odbora za odbranu i bezbednost i još jednog kolege, od ukupno šest minuta, po ovom ne tako malo bitnom pitanju. U prilog tome govore i neki komentari stručne javnosti da ovo pitanje u Srbiji nije dovoljno ni medijski propraćeno, verovatno iz razloga što i u okvirima vladajuće koalicije ne postoje dovoljno jasni stavovi po ovom pitanju. Kada govorimo o Predlogu odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga u okviru multinacionalnih operacija u 2011. godini, kao i Predlogu odluke o učešća pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini moramo se zapitati zašto pred Skupštinom ne postoji predlog odluke o učešću pripadnika drugih snaga odbrane, u ovom konkretnom slučaju, Ministarstva unutrašnjih poslova? E, pa, to je ono što ste na brzinu donosili one zakonske akte krajem 2009. godine i to je pitanje za premijera, kao i za predstavnika Ministarstva unutrašnjih poslova, koji sedi ovde, da se o tome ozbiljno razmisli. Jer, ako u ovom parlamentu može da se usvoji odluka o Godišnjem planu učešća Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama, zaista nema nikakve logike da se ista stvar ne odnosi i na druge snage, a u ovom slučaju, konkretno, na Ministarstvo unutrašnjih poslova. Pitam – zašto bi, onda, Vlada na osnovu vašeg plana donosi odluku o učešću pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova u multinacionalnim operacijama?! To je pitanje za premijera, za Vladu, za predstavnike Ministarstva unutrašnjih poslova i ja se ne bih na tome dugo zadržavao. Još jednom kažem, ispred SNS, bez ikakve loše namere, da ne želim da pričam o političkom kontekstu ove priče, već moje dalje izlaganje biće usmereno na kapacitete i Vojske Srbije i Ministarstva unutrašnjih poslova, imajući u vidu jednu veoma delikatnu i veliku obavezu. Zaista bih bio saglasan sa vama, ili sa jednim od govornika, da kada donesemo odluku da ti pripadnici budu upućeni u ove operacije to svi dočekamo sa aplauzom. U obrazloženju dela teksta o Godišnjoj upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga stoji da se rad, recimo, policijskih službenika u misiji sastoji se od savetovanja, nadgledanja rada i treninga policijskih službenika Nacionalne policije Liberije i, u ovom slučaju, Haitija. Dalje u obrazloženju kažete: ''Učešćem u multinacionalnim operacijama pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova stiču nova iskustva i imaju priliku da tokom izvršavanja administrativnih delatnosti stiču znanja u primeni najnovijih tehnologija i elektronskog poslovanja.'' Pa, zar je moguće da takve pripadnike šaljemo u mirovne operacije? Toliko o neozbiljnosti ljudi koji su pisali obrazloženje vezano za učešće pripadnika MUP-a u mirovnom operacijama. Totalno jedan nesklad i nelogičnost što ste naveli u tekstu obrazloženja i zbog toga ne može da sledi onaj aplauz svih nas. Zaista, nema smisla to što ste naveli kao obrazloženje za učešće u multinacionalnim operacijamapripadnika MUP-a. Da steknu nova iskustva u Liberiji i Haitiju?! Za one koji slušaju prenos i za sve vas evidentna je činjenica da ste napravili promašaj u ove dve stvari ovde. Kada se govori o kapacitetima ne možemo da se ne pozovemo na deo nasleđa Republike Srbije, a zbog nasleđa SFRJ. Moram reći da iskustvo u ovim multinacionalnim operacijama postoji još od 50 i neke godine, pa naovamo, da je učešće u tim operacijama, u dve od pet zemalja, zaista bilo na velikom nivou od strane naših oružanih snaga, bivše SFRJ, i da smo u jednoj operaciji imali najveći kontigent, a da smo u jednoj, čak, imali rukovodioca, odnosno generala iz sastava tadašnje JNA koji je bio komandant kontingenta. Dobili smo takvo nasleđe, mislim na SFRJ i Srbiju kao naslednicu kontinuiteta SFRJ, da smo davali usluge, ali, nažalost, u prethodnom periodu, i mi smo bili korisnici tih usluga, kao što kaže kolega Šarović, iz poslaničke grupe. To iskustvo daje malo komplikovane odnose u pogledu mirovnih operacija vezano za Republiku Srbiju. Angažovanje naših snaga u mirovnim operacijama u funkciji izgradnje i očuvanja mira u svetu definisano je, u okviru tri misije, u Strategiji odbrane, kao i Zakonom o Vojsci Srbije, koji se decidno poziva na Zakon o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije. Ovo je posle 2004. godine, posle onog zakona, prvi primer da u mirovnimoperacija koje odobri Savet bezbednosti UN pored pripadnika Vojske Srbije, u njihovom sastavu budu i predstavnici Ministarstva unutrašnjih poslova, i verovatno Ministarstva spoljnih poslova, podrazumeva se pod tim, možda može, dakle, kao mirovne misije UN. Polemika je ovde razjašnjena na osnovu ova dva nova učešća naših, možemo reći, kontingenta, s obzirom na ranije učešće manjeg broja uglavnom vojnih posmatrača ili sanitetskih timova, koji se u poređenju sa nekim drugim jedinicama drugih rodova i vidova Vojske Srbije mogu smatrati i jedinicama, s obzirom na to da su sanitetski timovi. Poređenja radi, u odnosu na 2010. godinu, gospodine ministre, kada smo usvajali Godišnji plani i Odluku o učešću Vojske Srbije i drugih snaga, sada je rok pomeren. To smo radili krajem juna 2010. godine, kada su i pojedini mandati u određenim zemljama istekli, a sada radimo u februaru. Koliko je ovo značajno, verovatno, govori i to što se ova tema razmatra na vanrednom zasedanju. Mi ne možemo retroaktivno donositi odluke o učešću naših jedinica u misijama UN, pošto su one, praktično, ili završene ili u toku. Takođe, treba ovde reći i činjenicu da je u toku prošle godine završena jedna misija, da su zaslužili sve pohvale sanitetski timovi, kao i oni koji se trenutno nalaze u mirovnim operacijama; zaslužuju pohvale i naše misije koje su postojale u periodu i ranije, u poslednjih deset godine u kojima su učestvovale snage Vojske Srbije i kasnije snage MUP-a. Ono što je problematično, na čemu i dalje treba da se radi, to su kapaciteti sa kojima učestvujemo u mirovnim operacijama. Oni su, kao što sam i rekao, kao što je i dosta govornika reklo, u ovom trenutku i u ovoj situaciji, a i prethodnih godina, u kapacitetima sanitetskih timova i vojnih posmatrača. U finansijskom izveštaju za 2010. godinu, učešće u ovim operacijama koštalo je, oko, 201 milion dinara, a sada je ta cifra evidentno veća, negde, oko, tri i po puta, ako se ne varam, oko 650 miliona dinara. Vi ste bili u obavezi da istakne zbog čega je ta situacija. Ta situacija jeste i zbog činjenice da je sada u sastavu prisutan veći broj ljudi i opreme, čak i deo kontigenata u vojnim smislu u rangu voda, dva pešadijska voda, dakle, to je zbog toga. Ali, ne sme da se krije ni od građana Srbije, ni od nas, činjenica da UN u ovoj oblasti refundiraju 30 do 40% sredstava, a da u ostalim mirovnim operacijama to refundiranje i ne postoji. Ovde imamo planirane dve nove operacije u tekućoj godini, koje iziskuju veliki deo sredstava, a za čije učešće nama, našoj državi neće refundirati sredstva. Šta je još problem kada se govori o kapacitetima? To je činjenica da siromašne zemlje, gospodine ministre, u pojedinim mirovnim operacijama, zaista, delom i finansiraju svoje regularne vojske, svoja ministarstva. Kako se to dešava? Recimo, oružane snage Pakistana ili Urugvaja, u jednoj operaciji u Africi, u Aziji ima situaciju da se angažuju velike pešadijske jedinice, ranga bataljona i više, i automatski mogućnost angažovanja opreme. Vi znate da prilikom angažovanja većeg kontingenta oružanih snaga određene zemlje dolazi do refundiranja u većem iznosu tih sredstava i naši mirovnjaci znaju, recimo, da je Urugvaj u toj situaciji u Kinšasiju naplatio 100 kamiona, a efektivno je bilo upotrebljivo, i u toku dana i u toku cele te mirovne misije, deset njihovih kamiona, kao i da su oni dovukli na teritoriju, krizno žarište, i deo tehnike koja je zastarela, ali u principu UN refundiraju po kamionu na dnevnom nivou oko sto dolara. Možete da izračunate koliko je Ministarstvo odbrane Urugvaja, kao i njihove oružane snage, u tom periodu zaradilo. Postavljanje kapaciteta i pitanje kapaciteta naše Vojske Srbije, a pogotovo Ministarstva unutrašnjih poslova i u slučaju kada je to vezano za veće kontigente… (Predsedavajuća: Vreme je iskorišćeno, 12 minuta.) Zahvaljujem, nastaviću kasnije.
Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Zahvaljujem. Imajući u vidu da je postavljeno nekoliko pitanja za koja mislim da treba da dobiju odgovor, pre svega želim da kažem da je u evidencija Vojske Srbije u ovom trenutku, u trenutku kada je još uvek u procesu profesionalizacija, jedan broj vojnika na obuci za profesionalne vojnike, imamo oko 5.000 pripadnika Vojske koji su u bazi, koji su se dobrovoljno prijavili za učešće u mirovnim misijama, tako da to nije problem. Naprotiv, to je imperativ. Tačno je da je jednim delom imperativ i plata koja se dobija, ali ne bih potcenjivao pripadnike vojske i ne bih uzimao to kao jedini imperativ. Mislim da je vojnička uniforma nešto sasvim drugo. Ukoliko su hteli da zarađuju pare, bavili bi se nekim privatnim poslom i ne bi bili oficiri i pripadnici vojske, kao što je to ovde i rečeno. Plate nisu na nivou na kojem bih ja želeo da budu. Zavise od više parametara, od zemlje do zemlje, od takozvanog koeficijenta rizika, bezbednosti, uslova rada, od klimatskih uslova. Kreću se od, najniža plata za profesionalnog pripadnika vojske, koji je relativno nov, jeste 1.050 dolara, a najviša plata je 3.800 dolara. Na to svakako ide i plata koja se prima u zemlji. Kao što znate, u zakonu, koji ste izglasali u parlamentu, koji se tiče upućivanja pripadnika vojske i drugih snaga odbrane u mirovne misije, u članu 25. definisano je koje još prinadležnosti dobijaju oni koji se odluče za učešće u mirovnim misijama. Naglašavam da, bez obzira koliku dozu straha koju ste iskazali, pripadnici Vojske Srbije koji budu na brodovima grčke i francuske flote, neće biti ugroženi od strane pirata. Još nije zabeležen slučaj da je neko oteo vojni brod. Očekujem da se to neće desiti ni u budućnosti. Ta vrsta straha je neopravdana i možete slobodno da se opustite. Po pitanju ovih drugih misija, već sam u uvodnom izlaganju rekao da je svaka misija i svaka vojna služba sama po sebi izuzetno teška. Može da bude bezbednosno opasna. Ljudi koji rade sa oružjem su svakako pod posebnim stresom. Moram da vam kažem da u Srbiji mnogo više ljudi pogine u saobraćajnim nesrećama nego ovi koji rade sa oružjem, što ukazuje da ti ljudi imaju samosvest i veliku odgovornost i prema sebi i svojim kolegama, kao i prema poslu koji obavljaju. Verujte mi, ne postoji razlog da se u parlamentu na taj način razgovara o tim ljudima. Mi sprovodimo civilnu i demokratsku kontrolu u zadatim uslovima i na način na koji to rade i drugi parlamenti u svetu. Ukoliko imate ideju da delegacija parlamenta obiđe neku od naših mirovnih misija, dobrodošli ste. Svakako, troškove ćete snositi vi kao parlament, ali mi ćemo vam organizovati posetu u bilo kojoj našoj mirovnoj misiji, bilo da se radi o Kongu, Kipru ili o drugim mirovnim misijama, pa ćete moći na terenu da se uverite šta rade naši ljudi koji su tamo. Naglašavam, dobrodošli ste. Voleo bih da budete glasni i jasni u parlamentu i da tražite sredstva da otputujete na jedan takav put. Takav put nije jednostavan, ali možete to da vidite i da na licu mesta uradite civilnu i demokratsku kontrolu. To nije nepoznata stvar u svetu. Zemlje koje su bogate i koje imaju sredstva to relativno često rade. Ministri obilaze svoje vojnike koji su širom sveta. Imao sam ideju da ove godine obiđem našu misiju u Čadu, ali to košta više desetina hiljada evra, što je otprilike u vrednosti, na nivou, jednog diskaveri džipa koji koristi Vojska Srbije. Meni je iskreno bilo žao da zarad puta potrošim novac koliko vredi jedan džip. Ali, vidim da postoji veliko interesovanje kod vas, gospodine, i da želite ta sredstva da utrošite na adekvatan način. Kažem, dobrodošli ste i imaćete tamo hranu besplatnu, tako da samo treba put da rešite i, eventualno, dnevnice koje biste dobili. Sa druge strane, čuo sam da je više kamiona ušlo u Čačak i izišlo iz Čačka. To se svakog dana dešava, nemojte da brinete. Ako imate neko saznanje o bezbednosnim problemima, prijavite policiji. To će morati da reši policija što je moguće pre. Hvala. [[Aplauz]]
Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Pošto smo obavili pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O UČEŠĆU PRIPADNIKA VOJSKE SRBIJE U MULTINACIONALNIM OPERACIJAMA U 2011. GODINI (jedinstveni pretres) Primili ste Predlog odluke koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaj Odbora za odbranu i bezbednosti. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, prema članu 192, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica – 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, a sa redosledom narodnih poslanika, na osnovu člana 96. stav 4, podnošenje prijava za reč traje do otvaranja pretresa, što neposredno sledi. Obaveštavam vas da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Konstantin Arsenović, Poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Saša Dujović, Poslaničku grupu SPS-JS; narodni poslanik Mićo Rogović, Poslaničku grupu Napred Srbijo; narodni poslanik Željko Tomić, Poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica; narodni poslanik Zoran Ostojić, Poslaničku grupu LDP; narodni poslanik Vlajko Senić, Poslaničku grupu G17 plus; narodna poslanica Nataša Jovanović, Poslaničku grupu SRS i narodni poslanik Konstantin Samofalov, Poslaničku grupu ZES. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača Dragan Šutanovac, ministar odbrane, želi reč? (Da) Molim vas, samo se prijavite.
Na osnovu predloga plana, o kome smo raspravljali, Vlada Republike Srbije je na predlog Ministarstva odbrane donela odluku o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini i ova odluka operacionalizuje u jednom delu predlog o kome smo malopre raspravljali i ovim se praktično dobijaju precizni podaci šta je to što je u ovom trenutku izvesno kao učešće pripadnika Vojske Srbije u mirovnim misijama. Malopre sam napomenuo da u planu upotrebe može da bude i nešto što se neće realizovati, u zavisnosti od više faktora, među kojima može da bude i gašenje same misije, kao što se desilo u Čadu u jednom delu u kome smo mi bili ili, recimo, bezbednosna situacija koja nije na nivou koji je zahtevan ili nedostatak sredstava, itd. U ovom trenutku mi imamo odluku po kojoj će pripadnici Vojske Srbije da učestvuju u šest mirovnih misija. To su mirovne misije i sve su definisane kao mirovne misije UN. Prva je u Demokratskoj Republici Kongo, gde će otići devet pripadnika Vojske Srbije i Ministarstva odbrane. Druga misija je Republika Liberija, gde, kao što znate, pored policijskih službenika imamo četiri pripadnika Vojske Srbije koji su tamo i obnoviće svoje prisustvo. Takođe, treća mirovna misija, gde smo inače prisutni, jeste Obala Slonovače, gde imamo permanentno po tri predstavnika naše vojske, zatim, Liban – šest, Republika Kipar – sedam i na Bliskom istoku, gde će otići tri posmatrača koji će biti u funkciji i naših pripadnika koji se nalaze u Libanu. Apropo insinuacije da odlazimo isključivo i jedino u muslimanske zemlje, ako se samo malo pozabavite geografijom i ako pogledate, videćete da to naprosto nije tačno, ali nije naš izbor da li idemo u zemlje koje su muslimanske ili hrišćanske ili kakve god, naprosto, idemo u one zemlje u kojima UN traže pomoć od članova UN, između ostalog, i od Srbije. Sve su ove misije, izuzev misije na Bliskom istoku, nama već poznate. U njima učestvujemo već više godina i mislim da smo zaista opravdali poverenje, ono što je rečeno malopre ovde, a to je jedna misija koja je završena i koja je bila brojčano najveća, izuzetno zahtevna, imajući u vidu da mi nismo imali dugi, dugi niz godina odjednom toliko veliki tim na jednom mestu, što se desilo u Čadu. U početku smo bili sa norveškim kontingentom, kasnije samostalno. Pokazali smo da imamo kapacitete da možemo da budemo i samostalni u takvim uslovima, a to je nešto što je za respekt i poštovanje, jer na taj način dižemo i kapacitete u našoj zemlji. Kada govorimo o ovim kapacitetima i opremljenosti, postoje određeni standardi koji moraju da se ispoštuju i koje mi, naravno, želimo da ispoštujemo, svi pripadnici koji odlaze dobijaju adekvatnu opremu koja je zahtevana za taj nivo bezbednosti u onim delovima u kojima se tiče logistike. Nažalost, mi nijedan kontingent nemamo u toj meri veliki da bismo mogli sami da ga pokrivamo. Kao što vidite, naša najveća misija će biti sa devet predstavnika i to je još uvek dosta skromno u odnosu na logističke potrebe, da bismo mi organizovali i logistički život. Evo, to je ukratko. Ovo je, najkonkretnije, realizacija onog plana o kojem smo malopre raspravljali, s tim što postoji mogućnost, kao što sam rekao, da od druge polovine marta već budemo ponovo u parlamentu sa dopunom Odluke o učešću u nekim od misija EU, koje su već ponuđene u okviru pređašnjeg predloga. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Narodni poslanik Miroslav Markićević ima reč, pa narodna poslanica Nataša Jovanović.
Poštovana potpredsednice, poštovani gospodine ministre, prvo što mi pada na pamet jeste da bi bilo mnogo pametnije da su ove kolege koje su aplaudirale juče imale većinu, jer je ovo, očigledno, jedna tačka i ovo bi trebalo kratko da traje, da ne trošimo ni struju, ni vreme…
Narodni poslaniče, molim vas da u primeni Poslovnika, članova 27. i 106. stav 1, koji vas obavezuje da govorite o dnevnom redu i, naravno, otvorena za primedbe, da se ne staram o redu dovoljno dobro, a bez ponavljanja objašnjenja da ovu tačku dnevnog reda smatram takvom da se mora dozvoliti i ono što striktna primena člana 106. stav 1. ne podrazumeva, ja vas, ipak, molim da izuzmete iz rasprave teme koje, ali, nikako ne mogu da se smatraju, ni u najširem smislu, delom dnevnog reda, najlepše vas molim. Izvolite, nastavite.
Da vas obavestim, potpredsednice, kako smo mi dobili obaveštenje o toku ove sednice. Kada smo dobili tačke 3. i 4, priznajem da možda nisam taj mobilni pažljivo pročitao, izgledalo je kao da je jedna ista tačka dva puta ponovljena. Samo sam rekao da je ovo mogla da bude jedna tačka, da ne trošimo vreme. Ako vas je to toliko povredilo i ako sam ja toliko povredio Poslovnik, izvinjavam se i vama i svom pučanstvu, i građanima koji gledaju ovo. (Predsedavajuća: Prihvata se. Izvolite.) Samo hoću da kažem da juče nije bilo većine. Da je bilo većine, ovo bi bilo, kao što je normalno, jedna tačka. Očigledno je da je nama ministar u ovoj prethodnoj tački nabrojao gde će naša vojska da ide, a to je sadašnja tačka dnevnog reda, mi smo je praktično završili i u prošloj. Gospodine ministre, moram da dam jednu informaciju vama, da sam 21. januara, na sreću ili na žalost nekih građana, verovatno na sreću nekih, a i na žalost nekih, proslavio deset godina kako sam uzastopno narodni poslanik. Za sve to vreme, gospodine ministre, za svih deset godina nikada, nijednom nisam uzeo službeno vozilo, niti sam putovao bilo gde o trošku Narodne skupštine Republike Srbije, Vlade ili bilo kog državnog organa. Time se niti hvalim, niti ponosim, niti bilo šta drugo, hoću da kažem samo kao jednu činjenicu, osim što sam 2003. godine bio mešovitoj u grupi, koja je bila sastavljena od poslanika iz svih poslaničkih grupa, koja je išla na KiM. Pošto su oni išli iz Beograda, ja sam išao, gospodine ministre, iz Čačka svojim automobilom i bio dole dva dana. Ne mislite, valjda, i vi ili ne znam ko, pošto ste mi nekoliko puta spočitavali neke dnevnice, kako ja hoću, da vam ja ličim na čoveka koji bi mogao da bude na nekom nosaču aviona, sa onim slušalicama i sa onim zastavicama da skrećem avione, kao što su neki ministri, gospodine ministre odbrane. Hvala lepo.
Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Nisam ja od vas zahtevao da vi trošite pare parlamenta. Naprosto, skrenuo sam vam pažnju da, ako hoćete da kontrolišete vojsku kao parlamentarna kontrola, morate da se potrudite da dođete na mesto gde se kontrola vrši. Ako mislite da vama mi platimo trošak da biste vi govorili ovde kako niste nikada trošili pare parlamenta, a trošite pare Ministarstva odbrane, to nije prirodno. Prema tome, vi ste pozvani da dođete u koju god parlamentarnu kontrolu, civilnu, demokratsku kontrolu Vojske Srbije, gde god ona bila. Kako ćete doći, da li ćete doći kolima, službenim, privatnim, avionom, čime god, to je manje važno. Sada vam najiskrenije govorim, vidim da postoji kod vas toliko interesovanje za to i ja bih voleo da vi budete deo neke delegacije parlamenta koja će obići naše, recimo, u Kongu. To je, zaista, fer ponuda. Ne vidim što biste sada vi pričali ovde da niste nikad koristili službeno vozilo, jer to službeno vozilo nije predviđeno za neslužbene stvari, a ovo su striktno službene stvari i siguran sam da bi se Vojska Srbije, koja je tamo na terenu, obradovala, vama posebno.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe SRS. Posle nje narodni poslanik Saša Dujović.
Hvala vam, gospođo Čomić. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, da bi građani Srbije koji nisu pre podne pratili skupštinski prenos dobili osnovnu predstavu o tome o čemu mi danas sa vama raspravljamo ovde, misleći da utvrđujemo neku bolju strategiju za Vojsku Srbije, za bezbednost naše zemlje, za pomoć našim sunarodnicima na ugroženim područjima ili za eventualno vašu nameru, gospodine ministre, da na osnovu Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN zahtevate da, u onoj meri u kojoj to podrazumeva Sporazum Černomirdin-Ahtisari ili Aneks tog sporazuma, uputimo naše vojne snage na KiM, a naročito u svetlu novih dešavanja i Izveštaja za koje je saznao čitav svet i Rezolucije koja je usvojena u Savetu Evrope, koju je predložio Dik Marti, o monstruoznim zločinima koji su šiptarski zlikovci i teroristi počinili nad našim narodom, onda, kad su snage NATO pakta okupirale našu južnu srpsku pokrajinu i, nažalost, ne samo da se ta tragedija našeg naroda i dalje nastavlja, nego, zaista je pitanje, s obzirom na to da, očigledno ne govorim o vama lično, mada i vi ističete da je to i vaš stav, i politički i kao ministra – Boris Tadić i koalicija na vlasti žele da uvedu Srbiju, u nekoj skorijoj budućnosti, u takozvane evroatlantske integracije. Običan stanovnik, građanin Srbije, vojni beskućnik, onaj čovek bez posla, onaj koji je pamtio i pamti slavna vremena naše srpske vojske, razmišlja – zašto Skupština Srbije uopšte ovo danas mora da raspravlja i zašto se država Srbija odlučuje na ovo? Reći ćete i vi, a rekla je juče gospođa Tanja Miščević na Odboru za odbranu i bezbednost, da je to obaveza države Srbije po glavi VII i VIII Povelje UN. Međutim, gospodine ministre, obaveza je bila svih njih, ali, na svu sreću i što se kaže, kroz iglene uši, mi smo obezbedili u septembru mesecu prošle godine da prođe Rezolucija vezana za KiM. A, ova druga koja je promenjena SMS poruka Borisa Tadića, koju je uputio ministru Jeremiću, valjda vam dovoljno govori, gospodine ministre, o tome da se ono što su rezolutni stavovi Generalne skupštine UN od 1946. godine pa do današnjeg dana ne primenjuju više isto. Vi ste čovek koji zbog svog posla i zbog svog resora pratite sve nove događaje na karti sveta. Tako vidite, gospodine ministre, pošto ste dali jednu takvu izjavu (ako budem imala kasnije vremena, citiraću je) pozvali ste se, otprilike, na slavnu tradiciju JNA i činjenicu da smo mi, kao država, ona SFRJ, slali naše mirovnjake u određene misije. Sada mi danas recite, gospodine ministre, s obzirom na to da ti naši mirovnjaci idu u zemlje centralne i južne Afrike, zemlje Bliskog istoka itd, da li je ista politika ove države sada prema prijateljskim i takozvanim Nesvrstanim zemljama, danas, i od kada je DOS na vlasti, a samim tim i vi, jer ste i vi otpočeli svoj politički angažman kao poslanik DOS-a, posle 5. oktobra. Možda je to isto kao što je nekad bilo. U svetlu kojih događaja i koje geopolitike mi danas treba da raspravljamo o tome gde je tu mesto Srbije. Ozbiljni državnici, ozbiljne zemlje, bez obzira na to koliko da su, a vi ste danas pomenuli taj izraz i rekli ste da je ''naša mala Srbija manja'', e, kamo te lepe sreće da je na liniji Karlobag-Ogulin-Karlovac-Virovitica, to je ispravno, a ne kako vi obrnutim redom krenete odozgo od Karlovca, i kamo te lepe sreće da se svi ovde zajedno, bez obzira na to kojim strankama pripadamo, borimo za jedinstvo srpskog naroda, borimo da sačuvamo Srbiju, da se borimo da je osnažimo i ojačamo, onda, mi ne bismo morali danas građanima Srbije da objašnjavamo, gde god oni da žive, da naši mirovnjaci idu u Demokratsku Republiku Kongo, u Liberiju, Obalu Slonovače. Malopre ste rekli, hteli ste da izvrgnete ruglu jednog poslanika, pa, vojnom brodu ne preti nikakva opasnost u Adenskom zalivu i od pirata ništa neće da im se desi. Gospodine ministre, nemam ništa protiv vaših holivudskih i spektakularnih nastupa, kao onog u Sredozemnom moru i toga što vi imate taj stil ponašanja. Ali, ovo nije Holivud, a sada kad neka deca gledaju prenos Skupštine oni tamo zamišljaju Džonija Depa da on snima neke filmove i imaju neku drugačiju sliku, a u pitanju je ozbiljna stvar. A, ozbiljna stvar je ta da ste vi rekli, kao odgovor na to, zašto mi to radimo, i vi gospođo Miščević, pa i načelnik Generalštaba general Miloje Miletić, da su ta iskustva, sada citiram generala, "neprocenjiva, starešine i osoblje se osposobljavaju za rad u savremenom međunarodnom štabnom okruženju". Gospodine ministre, ovo je general Miletić izjavio, kao da on nije davnih godina, a bio je dobar i pitomac a kasnije i oficir, i sada je na toj funkciji, kao da uopšte ne zna kakvu je srpsku vojsku izrodila srpska majka. A vi zaboravljate da je zbog toga što smo se nalazili u najtežem mogućem međunarodnom štabnom okruženju, kada nas je napala, o tome je govorio i kolega Bojan Mladenović i kolega Munjić i ostali, najveća vojna sila – a šta je to što jedan oficir i jedan vojnik nije mogao da savlada u našoj borbi u toku 78 dana, u toj zlikovačkoj NATO agresiji, a vi ste prihvatili kao vojni ministar, i Boris Tadić i svi pre vas, da oni to nazivaju humanitarnom intervencijom, što sada treba da nauči u nekoj južnoafričkoj ili centralnoafričkoj zemlji, na Bliskom istoku ili bilo gde? Molim vas, nemojte na takav način da potcenjujete naše vojnike i naše oficire. Treba da nam kažete, mi smo to pitali na Odboru za bezbednost, ne juče, gospođo Miščević, jer vi, naravno, niste ni mogli na to da odgovorite. Reći će nam gospodin ministar. Kada je u Narodnoj skupštini usvajan Zakon o upućivanju u multinacionalne operacije, mi smo vas lepo pitali – zašto mi degradiramo činove srpske vojske i pojedinačno ih šaljemo u određene kontingente i grupe? Evo, vi meni odgovorite – da li će da se poštuje tamo čin našeg kapetana kao što jeste ili majora, ili će on morati da poštuje zvanje instruktora kog ima pred sobom, u sastavu tog kontingenta gde on ide?Mislimo da bez obzira na to što se vi pozivati na rezoluciju UN i, juče vaša koleginica državni sekretar, na Povelju UN, ipak, treba malo da se zapitate kakav je danas odnos snaga u tom telu, na koji način deluje Savet bezbednosti, ako on ima svoje stalne i nestalne članice, i da razmišljate malo kao naši prijatelji i braća iz Ruske Federacije. Jer, ako vi za sebe kažete da imate neku ideologiju i da imate nekakvu viziju, i da vi nekako vidite Srbiju u budućnosti, a vidite je pogrešno, jer nama nije mesto u EU, SRS je, a evo, vidimo i da je sve veći broj građana Srbije protiv tih evropskih integracija, nama nije mesto u zločinačkom NATO paktu, zašto se, onda, malo ne osvrnete na to i ne pogledate kako to ozbiljne države rade i kako posmatraju današnju konstelaciju snaga u svetu? Očigledno je, i laiku jasno, da SAD već godinama unazad, a o tome je još krajem 80-tih godina i početkom 90-tih u ovom domu govorio naše predsednik prof. dr Vojislav Šešelj, žele, pre svega, vojno da dominiraju. A kroz vojnu dominaciju, što su uspeli, nažalost, da ostvare i okupacijom naše južne pokrajine i geostrateškim ciljem koji imaju na Balkanu, naravno da će ekonomski da eksploatišu sve što im je dostupno, da ugnjetavaju, menjaju režime. I, sada gospodin Gadafi nije za vas verovatno isto u svetlu ovih događaja koje gledate ovih dana, jer se povodite za američkom demokratijom i njihovom diktaturom koje sprovode u svetu, kao što je bilo onda u onim godinama na čije se slavne dane JNA pozivate. Odgovorite na to pitanje. Ili ćete da sledite tu hipokriziju zapadnih evropskih zemalja koje žele svuda i svakoga da potlače koji nisu pod njihovom čizmom ili pod njihovim patronatom, ili ćete da se boriti za suverenost zemlje? Vi ste rekli da se tako jačaju ne samo odbrambeni kapaciteti, nego i spoljnopolitički kapaciteti naše zemlje. Zašto ne upotrebljavate, ako već imate spoljnopolitičke kapacitete, a jedino možete tako što ćete jasno i glasno zemljama koje su vaši politički mentori, a koje su članice EU, da kažete šta mislite, i pre svega o ovome što se desilo na Kosovu i Metohiji i Martijevoj rezoluciji, o čemu ćemo da razgovaramo u četvrtak, i da jednostavno prekidate sa tim projektom? Ne, vama uopšte nije bitno, hoćete u Evropu, pa makar se Srbija svela i na beogradski pašaluk! Niko nije danas naivan, a hvala bogu, pogotovo nisu naši prijatelji Rusi da ne znaju kako se to odvija i u UN i u Savetu bezbednosti. Kao što rekoh, pošto SAD već godinama unazad imaju pre svega svoj vojni cilj, a preko njega da ostvaruju i ekonomski, SRS i ja zaista smatramo da moramo građanima Srbije, a pre svega ovoj našoj deci i omladini, na ozbiljan način, putem ovih skupštinskih debata, ovakvim temama podiže moral i budimo nacionalnu svest. Na kraju, postoji i grupa roditelja, koja je sve veća u Srbiji, koja traži da se predmet ''patriotizam'' uvede u naše osnovne škole, da im kažemo da u budućnosti svaka zemlja koja želi da jača vojno, ekonomski i na svaki drugi način, da povrati svoju sigurnost, stabilnost, nacionalni ponos i dostojanstvo, treba da se odupire pritiscima i ucenama Amerike i zapadnih sila. To je jedini put koji mi možemo da imamo. Jer ako je to tačno, a tako danas procenjuju svi analitičari u svetu, da će Rusija u budućnosti biti glavni stub koji će da obuhvata apsolutno sve oblasti, od vojne preko ekonomske, preko svake druge saradnje, kulturne itd, onda je ispravan put kojim ide SRS. Uostalom, videli ste i kroz istraživanja kojima se bave neki drugi da je 90% biračkog tela koje glasa za SRS i našeg predsednika dr Vojislava Šešelja bezuslovno za saradnju sa Ruskom Federacijom. I na to smo ponosni, jer znamo da je to budućnost Srbije. Uostalom, videćete i 23. marta poruke ruskog premijera, ranijeg predsednika, gospodina Vladimira Putina. Ja bih bila, kao i svaki srpski radikal, najsrećnija da nam se on, iako to možda nije uobičajeno jer je u pitanju premijer, ali takav moćan državnik i čovek koji je uspravio i podigao zemlju koja je grcala i sa kolena je doveo na ovo što ona danas jeste, obrati i ovde u parlamentu. Gospodine Šutanovac, što se tiče svih ovih zemalja koje sam pobrojala, nemojte da mislite da te procene rizika bezbednosti za ljude koje upućujete tamo nisu važna stvar. Najpre želim da izrazim protest kao član Odbora za odbranu i bezbednost što nismo dobili procenu takvih rizika. Zašto vam je to bio problem da nam to doznačite, ili pod oznakom strogo poverljivo, da mi to možemo kao potpisnici te obaveze da pročitamo? Ovako, mi treba da razmišljamo šta će tamo da im se dešava. A, ja ću samo da se vratim na tu hipokriziju zapadnih demokratija koje sada sprovode sve ovo i u zemljama koje su nama izuzetno prijateljske i stvaraju krizna žarišta, i ovo što se jutros i ovih dana dešava u Libiji, evo da vam citiram nekoga ko je ratni izveštač i to iz zemlje koja nije prijateljska prema Srbiji, izveštač časopisa "Indipendent", iz Velike Britanije, nije važno ni kako se zove, koji je rekao – 2006. godine, to je jedna od prvih, znate to i vi i gospodin Mičević, misija EU koju su poslali u jednu takvu zemlju, dakle, poslali su je u Liban, kako je on to rekao, u libansku močvaru, u tom svom članku, ne da čuvaju mir, već da popune tampon zonu, i brani Izrael koji ima sukob sa Hezbolahom. Prema tome, nisu oni tamo otišli kao neki mirovnjaci, kao što i ne idu u sve ove zemlje, što su ranije moje kolege srpski radikali lepo primetili, a naši, ne daj bože da se to desi, ljudi mogu tamo da budu, kako bi to ovi NATO-vci rekli, kolateralna šteta. Znate, sve ove zemlje, za koje ste se odlučili i ljude koje tamo upućujete opredelili da tamo idu u određenom periodu, da budu u tzv. mirovnim misijama, jesu u mnogo većoj opasnosti od vremena kada smo mi, gospodine ministre, usvojili zakon ovde. Evo, budite iskreni pa recite šta se dešavalo na Obali Slonovače pre nekoliko meseci. Maltene svi svetski mediji i naši su svakoga dana izveštavali da je gotovo sve na ivici genocida. Šta se dešavalo isto tako u Liberiji? Šta se sada dešava u Libanu i u svim drugim ključnim područjima i žarištima? Rekla sam vam i onda kada ste prvi put govorili o tome i kada su prvi mirovnjaci upućivani, kada je bilo reči o Čadu. Pa i Čad i Darfur i sva ta krizna područja sami ne mogu, njihove vlasti nisu mogle pre nekoliko godina, 2007. godine, da izbroje kakav je to pokolj bio, koliko ima stradalih. Da li vi onda razmišljate u tom kontekstu, rekli ste da je to jedna humana misija, o humanosti na delu kada su u pitanju Srbi na Kosovu i Metohiji? Kako država pomaže njima? Kako ste se vi i kojim mehanizmima trudili da zaštite državu Srbiju? Kako je onda moguće, ako su vaše namere iskrene da branite teritorijalnu celovitost naše zemlje, što je i vaša ustavna obaveza i svih nas, da se Rezolucija u UN, kroz poruke koje Tadić šalje Jeremiću, tako menja i da Srbija već nekoliko meseci ne raspravlja o situaciji na Kosovu i Metohiji i o tome šta nam valja činiti dalje? Ali sreća je da, i to govorim građanima Srbije i svima onima koji su zaista poniženi danas i koji možda imaju poljuljanu svest o tome da treba na takav način svi zajedno da branimo našu zemlju, u ovoj skupštini postoji jedna jedina stranka, a to je SRS – dr Vojislav Šešelj, koja od tog patriotskog puta i od odbrane državnih, vitalnih i nacionalnih interesa nikada neće da odustane. Gospodine ministre, vi se veoma često smejete, ali meni to ne smeta, kada mi govorimo da su NATO pakt i saveznici te agresorske vojne alijanse i zemlje EU izrazito neprijateljski nastrojene prema našoj zemlji. Vama kao ministru odbrane ipak je moralo negde da proradi, pa, makar i da je zrno pšenice savesti, da se zapitate kada je u pitanju Haški tribunal, jer tamo je završio skoro čitav politički i vojni vrh naše zemlje. Naši generali, naši oficiri dobili su od tog kvazisuda, koji je ustanovljen bez odluke Generalne skupštine, već odlukom Saveta bezbednosti UN, preko hiljadu godina zatvora, dakle, najdrakonskijih kazni, a za to vreme je ova ''drenička grupa'', je l' tako kolega Stevanoviću, dobila za ubistvo preko 100 Srba samo 80 godina zatvora. E, onda ste morali da se zapitate, pošto ste ministar u Vladi Republike Srbije, a opredelili ste se za bespogovornu saradnju sa tim takozvanim Haškim tribunalom, kako je moguće da je jedan čovek, političar, koji je imao tu viziju i sve ove ideje, i sve ono što se danas, nažalost, ostvaruje u svetu, i stradaju ti narodi i njihove zemlje zato što hoće Amerika da ih potčini, da ih pljačka i da dominira vojno i ekonomski itd, da je naš predsednik dr Vojislav Šešelj, evo, biće prekosutra osam godina kako je dobrovoljno u tamnici Haškog kazamata, a njegovo suđenje još uvek nije završeno? I ne samo to da nije završeno, gospodine Šutanovac, nego od jutros, od kako mi razgovaramo o ovoj temi ovde, njemu je bilo suđenje i večeras će to građani Srbije moći, nadam se, da prate u odloženom prenosu na Drugom programu RTS, drugi put mu se sudi za takozvano nepoštovanje suda. Jutros sam vam, time ću da završim, poklonila jednu knjigu. Možda vam se učini, pošto je u pitanju satira našeg istaknutog publiciste i novinara Predraga Popovića, a knjiga je o Aleksandru Vučiću i zove se "Istorija jedne bolesti", ozbiljna je stvar i ozbiljna je bolest u pitanju… (Predsedavajuća: Dva minuta.) …završiću sa konstatacijom, evo, završavam, da su NATO- pakt i EU tvorci Haškog tribunala, neprijatelji srpskog naroda, a pokloniću vam knjigu zbog koje je danas u toku bilo suđenje i biće i sutra i prekosutra našem predsedniku, da on ne poštuje sud koji ubija Srbe, a zove se "Glupson iz Manitobe Brus Mekfarlen" i sa zadovoljstvom ću da vam je poklonim, da vidite o kakvim se zlikovcima radi. Ovaj što je došao iz Manitobe nije ništa drugačiji od nekih drugih koji su došli iz drugih krajeva sveta da primaju ogromne plate, da sude po međunarodnom pravu koje su oni izmislili, koje se ne poštuje… (Predsedavajuća: Dvadeset i jedan minut.) I, gospodine Šutanovac, krajnje je vreme da se okrenete patriotskoj svesti koju je srpski narod imao u sebi, samo vi još u sebi da treba probudite. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Moram priznati da tu vrstu patriotske svesti koju vi imate, niti poštujem, niti imam nameru da je ikada steknem. Zahvaljujući vašoj patriotskoj svesti mi imamo Kumanovski sporazum, vojska je napustila Kosovo i Metohiju, vojska je za 25 km morala da uđe u teritoriju Srbije, zahvaljujući upravo toj vrsti patriotizma, nakon čega je Vlada Zorana Đinđića uspela da povrati kontrolu bar nad tim teritorijama koje se nalaze u ovom delu uže Srbije. Sa druge strane, potpuno razumem vas i vašu poslaničku grupu koja ima averziju prema UN, naprosto, u vremenu u kome ste vi bili na vlasti, mi smo bili čak izbačeni i iz UN. To je nešto što je relevantno i zato vi i nemate odnos prema mirovnim misijama. Moja je greška, vidim da kolegama nisam dostavio dovoljan broj informacija, ali mi nije problem da vama sada kažem. Dakle, po pitanju ugleda na Rusku Federaciju i na ono što oni rade, recimo, ruska vojska je angažovana u ovom trenutku u Čadu, mi smo završili misiju u Čadu, u Sudanu, u Obali Slonovače, gde smo prisutni i mi, u Liberiji, gde ćemo mi, takođe, biti prisutni, u Kongu, gde smo, takođe, prisutni. Zatim, oni su angažovani u Zapadnoj Sahari, na Haitiju, gde je naša policija, na Bliskom istoku, Istočnom Timoru itd, itd. Kada se pozivate na informacije koje se tiču ruske vojske morate znati da smo u veoma prisnim odnosima i da smo zajedno u velikom broju zemalja upravo u mirovnoj misiji. Takođe, treba da znate da Ruska Federacija razgovara sa EU o mogućnosti angažmana njihovih vojnih efektiva zajedno sa EU, a postoji i čuveni tehnički aranžman koji Ruska Federacija ima sa NATO-om, vezano za angažman u Avganistanu. To je nešto što je opšte poznato i to je, naprosto, činjenično stanje. Često smo voljni da upoređujemo našu vojsku sa drugim vojskama. Moram da vam kažem da sam, kao nijedan ministar u poslednjih 20 i više godine, imao priliku da razgovaram sa velikim brojem ministara odbrane širom sveta, očekujem da u toku ove godine imam priliku da razgovaram i sa ministrom odbrane Ruske Federacije, sa gotovo svim najvažnijim načelnicima generalštabova vojski širom sveta, od kineske, ruske, do američke i brazilske, tako da imam jedno iskustvo koje je sada već skoro četvorogodišnje. Reći ću vam samo da u Evropi postoji nekoliko ministara koji su duže u mandatu na poziciji ministra odbrane od mene, a to je ministar odbrane iz Turske, zatim iz Crne Gore i mislim da je iz Estonije. Još uvek sam u prvih pet najmlađih ministara odbrane, tako da sam još uvek sposoban da učim i spreman da učim. Tako da, ovo što vi govorite naprosto to je jedna zabava za narod, ali daleko od toga da je istina. Vojska Srbije ima tradiciju koja je sadržana u našoj prošlosti. Vojska Srbije, u vremenu dok ste vi bili na vlasti bila je, nažalost, na pozicijama najnižeg poštovanja i respekta, kako u svetu, tako i među svojim građanima. Iz Vojske Srbije se onoliko bežalo u vremenu u kome ste… I od Vojske Srbije. Danas, za razliku od tog vremena imamo tri puta više prijavljenih za služenje vojnog roka dobrovoljno, nego što smo imali u vremenu kad su morali da služe pod vama. Tako da, kada razgovaramo o Vojsci Srbije, o patriotizmu, onome što je učinjeno i onome što se radi zaista teško je merljivo da govorimo vi i ja o tim rezultatima. Potpuno vas razumem da imate problem sa Haškim tribunalom, ali podsetiću vas da je upravo u vreme vaše vlasti, 90-tih godina, vaša koalicija isporučila Dražena Erdemovića, kao prvog čoveka koji je deportovan iz Srbije Haškom tribunalu. U to vreme ste se radovali njegovoj nesreći, danas vas je stigla ista sudbina. Žao mi je što ste tako ovo planirali, ali naprosto tako je moralo da bude i očigledno je da ste sami dali podršku, na samom početku, za neke stvari. Tako da, sve ono što stavljate nama na teret, verujte mi, to je sve nešto što vi očigledno u nekim snovima imate kao grižu savesti, pa vam je lakše da se valjda oslobodite te griže savesti. Ali, naprosto, to nije istina i nisu činjenice.
Narodna poslanica Nataša Jovanović. Pravo na repliku, dva minuta.
Počeću od kraja, gospodine Šutanovac. Kada već pominjete kako je to bilo, vi ste učesnik, zajedno sa Dosovskom vlašću, na čelu sa Zoranom Đinđićem, u pisanju optužnice protiv prof. dr Vojislava Šešelja. Zato je on, kada je ona napisana, dobrovoljno otišao u Haški tribunal. Ispraćen je sa preko 100.000 građana Beograda, koji su ga ispratili na Surčinski aerodrom. Najmanje će milion njih da ga dočeka kada se kroz nekoliko meseci bude vratio u otadžbinu, kao pobednik nad tim sudom. Uostalom i Karla Del Ponte je u svojoj knjizi napisala da je Đinđić lično rekao – ''vodite Šešelja i ne vraćajte ga više!'' Ali vratiće se Vojislav Šešelj, i kako građani kažu, i kako su skandirali u subotu u ''Sava'' centru, ''Šešelj dolazi'', ništa se vi ne brinite za to. Što se tiče vojnog Kumanovskog sporazuma, Sporazuma Černomirdin-Ahtisari, nemojte… to već, gospodine Šutanovac, jedino je Srpska radikalna stranka glasala protiv njega. Vi to znate, vi ste bili poslanik posle 5. oktobra, imali ste sa nama te okršaje i duele sa skupštinske govornice. Jednostavno, svako ko je tada pratio i prenos Skupštine zna, mi smo bili izašli iz Vlade Republike Srbije zbog toga, mi smo bili protiv okupacije Kosova i Metohije i to nikada ne možete da stavljate na dušu i na teret SRS. Što se tiče povlačenja iz takozvane Kopnene zone bezbednosti to se desilo zahvaljujući Nebojši Čoviću. Sećate se, gospodine Šutanovac, sednica Skupštine Srbije, kada ste i vi bili narodni poslanik do 2003. godine, kada smo oborili Dosov režim, da smo mi tada oštro kritikovali takvu politiku i da smo vam govorili, upozoravali vas, kada smo donosili jedinstveno, dakle, niko nije bio protiv od svih poslanika u Skupštini, seća se toga, i gospođa Čomić, Rezoluciju i Deklaraciju vezano za KiM, jer bez obzira da li smo na vlasti ili opoziciji… (Predsedavajuća: Dva minuta.) … naša nacionalna svest je važna. Rekli smo vam da će ovo da se desi, a vi zbog toga što povlađujete Americi i NATO paktu, Srbija ima ovako nepovoljan položaj. I ne… [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Ministar odbrane, Dragan Šutanovac ima reč. Izvolite.
Da sam hteo da govorim o liku i delu Vojislava Šešelja, ja bih vam rekao da je u Prvom zalivskom ratu, sa pripadnicima svoje stranke, otišao pred Američku ambasadu i tražio da se prijavi kao dobrovoljac da se bori protiv Iraka, što je činjenično stanje. Postoje snimci, zna se. Međutim, nije mi to tema. Tema mi je nešto drugo što pričate, što nije istina. Kopnena zona bezbednosti je formirana Kumanovskim sporazumom 1999. godine. Ulazak, iliti povratak, Vojske Srbije i snaga bezbednosti, policije u tu zonu desio se 2001. godine, upravo u vreme kada je bio Čović, to što je bio, i Zoran Đinđić, to što je bio. Niste mogli vi nas da kritikujete što smo mi napustili, jer smo se mi vratili na ono što je naše, a vi ste nam ostavili tu zonu u kojoj smo 2000. godine, u novembru mesecu, imali pobunu raznih terorista, imali zaista jako puno problema. Dakle, zamenjujete teze, sa idejom da, možda se poslanici toga ne sećaju, ali verujte mi, to je jedina istina i sve drugo što pričate, naprosto, izvrćete istinu.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović, posle njega narodni poslanik Željko Tomić.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od mojih prethodnika, držaću se današnje četvrte tačke tj. Predloga odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Ovde u Predlogu ispred nas je šest mirovnih operacija u kojima će naše oružane snage, tj. pripadnici vojske da uzmu učešće. Ono što me posebno raduje, jeste to što smo imali priliku pre nekoliko dana, ili pre nedelju-dve, da na Ušću vidimo opremljenost i osposobljenost naših pripadnika vojske u multinacionalnim operacijama. Moram da vam priznam, kao bivši vojnik i kao neko ko je imao prilike da bude opremljen na određen način, da sam fasciniran i da sam sa velikim ponosom doveo sina da vidi kako su momci opremljeni i obučeni da u svetu učine ono što je njihov prioritetni zadatak, a to je da pokušaju da doprinesu miru i stabilnosti. Naravno, bezbednost tih momaka ili tih vojnika, naših profesionalaca, u svakom slučaju uvek će se postavljati kao pitanje. Međutim, svi oni koji znaju šta je vojnik i vojnički zanat, znaju da je opasnost prva i osnovna stvar vojničkog zanata, bilo da je u pitanju učešće u mirovnim operacijama, humanitarnim operacijama ili da je u pitanju odbrana svog ognjišta, tj. svoje zemlje. Taj posao momci tj. vojnici profesionalno rade i zato smo ovde doneli još nekoliko zakona, uveli profesionalizaciju vojske i to je, samim tim, postao njihov osnovni zadatak. Bacio bih poseban akcenat na opremljenost Vojske Srbije danas. Ona je na jednom pristojnom nivou u odnosu na svetske standarde. Naravno, težnja Ministarstva odbrane, koje svakim danom čini sve veće napore da ta opremljenost bude još bolja, još veća, prati i neke naše životne standarde, i to zavisimo svi zajedno od nečega što se zove privreda, eventualno naše društvo u razvoju. Tehnološka opremljenost je u uzlaznoj putanji, kako bi se to praktično moglo reći. No, daleko zaostajemo za tehnološki razvijenim zemljama, pogotovo u sferi odbrane, tj. da kažemo vojničkim terminom, opreme za reagovanje i u nekim specifičnim situacijama. Zato smo danas u problemu. Ne možemo ni da kupimo, jer je samo društvo u problemu i sama država. Nemamo dovoljno novca da kupimo savremena tehnološka dostignuća, kada je u pitanju vojni zanat tj. Vojska Srbije. Učešćem u mirovnim misijama steći ćemo jedan ogroman kredibilitet kod tehnološki opremljenih zemalja, doprineti velikom razbijanju stereotipa, kada je u pitanju Vojska Srbije, da su to ipak neki ljudi koji su iz proteklog vremena nešto drugo radili, a ne branili ili donosili mir na nekim prostorima. Zadatak nije nimalo lak. Dobar je korak ovo što je Ministarstvo odbrane preuzelo, a to je da se za početak u te mirovne misije šalju stručne ekipe, medicinske ekipe, kvalifikovani oficiri, oficiri koji su u posmatračkim misijama, što u svakom slučaju u mnogo čemu doprinosi sticanju velikog iskustva i pravljenju nečega što se zove dobar imidž u svetu posle, da kažemo, blago rečeno, pošto je bila kreirana loše slike o našem narodu, a i o samoj vojsci. Ovde se postavilo od mojih prethodnika dosta toga kao neka problematika, tako nečega. Međutim, moramo da skrenemo pažnju da danas u mnogim zemljama gde se sprovode mirovne misije učešće uzimaju zemlje koje su u ne tako dalekoj prošlosti bile krvni neprijatelji, kako bi ih narodski nazvali, pa imamo primer da su Nemci i Francuzi negde zajedno u mirovnim misijama i donose mir nekoj zemlji, nekom narodu. Isto tako Nemci i Poljaci, a i mnogi drugi. Na nama je da zaboravimo, tj. da se potrudimo da što boljim izlaskom u susret integracijama taj naš zadatak sprovedemo i zadatak Vojske Srbije je tu neprikosnoven. Dobro je što se Vojska sa velikomtradicijom srpskog vojnika nametnula kao neko ko, pored diplomatije i svega ostalog, i Vlade Srbije, prednjači u tome da donese dobrobit i doprinese dobrom imidžu. Profesionalna vojska može da pomogne miru u bilo kom delu sveta, tako da može da bude veliki i dobar garant same stabilnosti i mira u Srbiji. Sa svim ovim rečenim želim samo da naglasim da ćemo podržati ovu odluku, takođe, da ćemo podržati sve moguće buduće odluke, koje će, kako sam ministar najavi, možda u martu biti ispred nas, te smatramo da će naši vojnici dostojno srpskom vojniku uraditi ono što im je zadatak, a to je – doneti mir negde u svetu. Za sada u ovih šest zemalja, u ovih šest misija, a nadamo se i u većem obimu i u sigurnijim lukama uvesti mir u neke narode koji su sada zavađeni. S tim u vezi, ponoviću još jednom, u danu za glasanju Poslanički klub SPS-JS i ja lično daćemo podršku ovoj odluci. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je šest minuta. Reč ima narodni poslanik Željko Tomić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moram na početku da pomenem da se u parlamentarnoj praksi, bar u poslednjih nekoliko godina, nije desilo da ovako dve komplementarne tačke dnevnog reda budu na sednici, a da ne budu spojene, što se tiče rasprave, ali da smo imali suprotne primere u praksi, da su nespojive tačke spajane, ali, eto, vladajuća koalicija nije mogla juče da obezbedi kvorum da se prirodno spojive tačke danas ne spoje…
Molim vas, vodite računa o članu 106. stav 1. Širina primene u cilju obezbeđivanja i staranja o redu i omogućavanja rasprave, člana koji mene obavezuje da vas podsećam o dnevnom redu, ne dopire do vaših komentara kojima nije mesto u ovoj diskusiji. Molim vas da izostavite to iz vaše rasprave. Izvolite.
Hvala vam. Gospodin ministar je danas rekao, i za prethodnu tačku dnevnog reda i za ovu, da su stvari precizno definisane. E, pa nisu, gospodine ministre. Čuli ste i nekoliko primedbi od mojih prethodnika, a čućete i neke malo manje bitne stvari i neke malo više bitne stvari, kako u stvari dosta toga nije precizno definisano i u ovom predlogu odluke i u ovom planu za 2011, što se tiče učešća pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u ovoj godini. Evo nekoliko primera. U Godišnjem planu se ne navodi dužina mandata za misije untso na Bliskom Istoku i UNOCI u Obali Slonovače. E, ima nešto što je vrlo interesantno. Plan navodi (citiram) ''… na sprečavanju obnove sukobe između kiparskih Grka i Oružanih snaga Republike Turske.'' Pazite na formulaciju. Pravno gledano, ne može tu da se radi o kiparskim Grcima, već o regularnoj vojsci Republike Kipar, koja je, podsetiću vas, član EU i ovakva nespretnost ne može da se podvede pod ono što ste rekli da je precizno definisano. Ako je precizno definisano da na Kipru nema regularne vojske države Kipar, nego nekakvih vojski kiparskih Grka, onda, mislim da ste u problemu i da sam zvaničnik države Kipar reagovao bih. Dalje, Godišnji plan navodi devet različitih misija u kojima će biti angažovani pripadnici Vojske Srbije, dok se u odluci odobrava učešće u šest misija. Zašto se odmah ne odobrava učešće i u ostalim misijama koje su predviđene ovim godišnjim planom, a tiče se Misije u Somaliji, eutm i eunavfor i angažovanja u sistemu stand by aranžmana UN. Postoji mogućnost da je razlog za ovakvu odluku činjenica da pripadnici Vojske Srbije nisu do sada učestvovali u ovim misijama, ali se pojavljuje činjenica da pripadnici vojske nisu učestvovali ni u Misiji untso na Bliskom istoku, a za njih se u ovom trenutku ipak traži odobrenje o učešću. Danas je bilo reči o ugrožavanja bezbednosti pripadnika Vojske Srbije u misijama, posebno u Kongu i u Obali Slonovače. I sam Godišnji plan kaže da postoje problemi u ovim državama, da je situacija u Obali Slonovače nestabilna, ( citiram) ''ali bez elemenata ugrožavanja bezbednosti angažovanih pripadnika Ministarstva odbrane i Vojske Srbije.'' A, čime vi to garantujete? Zašto vas to pitam? Samo pre mesec dana u sukobima u Obali Slonovače ranjena su tri pripadnika misije UN. Kada govorite afirmativno o ovim misijama, potpuno vas razumem i to je normalno, morate da ukažete i na određene opasnosti. To da je nestabilna situacija, to je jedna stvar, a da postoje konkretni incidenti gde su povređeni pripadnici misije UN, morate i to da stavite na uvid parlamentu i javnosti Srbije. Javnost to mora da zna, da postoji neposredna opasnost. U okviru čijih kontigenata će biti pripadnici Vojske Srbije? Samo se za Misije u Libanu i na Kipru navodi da će biti angažovani u okviru španskog, odnosno slovačkog kontingenta, za ostale misije taj podatak nije naveden. Ponovo nije precizno definisan. U Liban šaljemo inženjerski tim za razminiranje, u situaciji kada u Srbiji imamo i dalje veliki broj zaostalih bombi i mina iz prethodnih ratova. Kažite vi taj broj, da ne kažem ja, nekoliko hiljada je u pitanju, je l' je tako? Kažete da brinete o bezbednosti u svetu, a da li brinete o bezbednosti u Srbiji? Ko će da razminira te mine? Ubeđen sam da to manje košta nego razminiravanje terena u Libanu. Zašto Godišnji plan ne navodi finansijska sredstva potrebna za svaku misiju ponaosob? Želeli bismo da znamo po stavkama kako to izgleda i kako to planirate. Zašto se Godišnji plan ne usvaja pre usvajanja budžeta, nego se sredstva traže naknadno? Jeste da su uračunata u budžet za ovu godinu ranije, ali, svejedno, radi se naopako. Teoretski može da se desi da vam ovaj predlog odluke ne prođe i šta ćemo onda sa onim parama u budžetu? Naravno, ima gde da se troše, ali može teoretski da ispadne vrlo neozbiljno. To je još jedan dokaz da je Vlada iznad parlamenta, da može u budžet da stavlja šta hoće i kako hoće, naopakim redom. U svakom slučaju, izdaci su, takođe za kritiku. Radi se o više od pet miliona evra. Nedavno je u intervjuu rekla vaš držani sekretar gospođa Miščević, ovde prisutna, da je trenutno oko 40 vojnika raspoređeno u raznim misijama. Vi kažete da će se to malo povećati. Pa, više od pet miliona evra, u proseku, za šezdesetak ljudi za jednu godinu, malo je mnogo?! Ako govorimo o štednji i o racionalizaciji, ovaj parlament je pristupio tome. Predsedništvo, čuli smo Borisa Tadića da je pristupio tome. Vlada Republike Srbije, to vi najbolje znate, bar, kaže da čini određene korake u tom pravcu. A, gde se štedi, evo, po pitanju mirovnih misija? Da li mora, baš, tolika cena, više od pet miliona evra, nije mala suma. Štednje i racionalizacije po ovom pitanju, apsolutno nema, ovo su enormne cifre za realno mali broj ljudi. Nijednog trenutka nisam rekao da ne treba da postojimo u mirovnim misijama, ali da to bude racionalno i da to bude mnogo, mnogo, preciznije definisano. Član 17. Zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacija predviđa da Vlada na kraju budžetske godine usvoji Izveštaj o izvršavanju Godišnjeg plana, te da ga podnese Narodnoj skupštini. Bilo bi dobro ako biste imali volje i snage da to učinite, da parlament dobije Izveštaj o ovome, ali sa mogućnošću da raspravlja o tome, kao što sada raspravlja o Predlogu odluke, da vidimo na kraju godine Izveštaj, ali ne da ga dobijemo mi poslanici u koverti, nego da raspravljamo na plenumu, na sednici. Dakle, da vidimo šta se utrošilo, kako se utrošilo, da li je ta bezbednost bila baš na visokom nivou itd, da vidimo da li je učinjenom poslu mane bolo, da bismo se ubuduće opredeljivali i možda blagonaklonije gledali na ovo što radite. Ono što je posebno bitno i danas više puta pomenuto to je izjava vašeg državnog sekretara, gospođe Miščević, da će Srbija u drugoj polovini marta potpisati sporazum o učešću u civilnim i vojnim misijama EU. Tom prilikom je istakla da smo mi ( citiram) ''u ovom slučaju, zauzeli proaktivni pristup'', odnosno sami smo se ponudili da učestvujemo u misijama održanja mira i civilnim misijama koje EU gradi, što znači da sami prihvatamo evropski standard koji je jednoobrazan ili manje-više jednoobrazan za sve evropske zemlje, bile one u EU ili ne. Logično je da se postavi pitanje o jednoj misiji EU na našoj teritoriji, a to je Euleks. Danas je ovde bilo reči o tome, jedan poslanik je rekao da je dobro da Vojska Srbije bude na Kosovu, makar kroz misiju EU kao što je Euleks. Smatram da je to vrlo licemerna demagogija, jer teoretski, samo teoretski, i ubeđen sam da se to nikada neće desiti u praksi, ali vi dozvoljavate teoriju da srpski vojnik u nečijem kontigentu dođe na Kosovo, i zamislite, teoretski, nerede, u Zubinom Potoku, u Zvečanu, u Kosovskoj Mitrovici koje bi, recimo, teoretski, izazvali Srbi i da moraju da reaguju, na određeni način, pripadnici Misije EU, Euleksa, gde bi bili Srbi?! Šta bi se tada dogodilo? Govorim samo teoretski. Ubeđen sam da se to nikada neće dogoditi, ali vi ste tu teoriju dozvolili svojim ponašanjem. Danas je više puta spominjana skupštinska Odluka o vojnoj neutralnosti Srbije. Moram da podsetim, žao mi je, gospođa Čomić je upravo izašla, ona je opomenula jednog poslanika da se nije precizno izrazio, maltene, kritikovala ga je zato što je tu odluku krstio kao ''deklaracija o vojnoj neutralnosti'', pa koliko je bila prilježna da narodnog poslanika ispravi, zaista bih joj dobronamerno preporučio da ispravi na nekom forumu svoje stranke, DS, recimo, na Glavnom odboru, i sopstvenog predsednika koji tu skupštinsku odluku isto tako zove, a gospodin Šutanovac je, videli smo na video snimcima, bio neposredni svedok kada je Tadić rekao da se ''deklaracija Skupštine Srbije o vojnoj neutralnosti neće menjati za vreme mandata aktuelne vlade'', kao i da, ''Srbija dalje neće menjati svoj status u odnosu na NATO, bez obzira što su neke zemlje u regionu već blizu učlanjenja u tu alijansu''. Toliko o preciznosti, ponovo, o preciznim formulacijama. Ministar odbrane, gospodin Šutanovac, prisustvovao je promociji monografije ''Vojska Srbije'' i tom prilikom je rekao, a govorim o skupu koji je zakazan negde za jun, precizan datum će nam dati sam ministar uskoro, da će prisustvovati predstavnici NATO-pakta u velikom broju i da će taj skup, pored vojnog aspekta imati i turističku komponentu u promociji Srbije i najavio niz aktivnosti u promociji turističke ponude Beograda i zemlje. Rekli ste, gospodine ministre, ne bih se smejao na vašem mestu, verujte (citiram vas) – "Sa turističkim organizacijama Beograda i Srbije ćemo se potruditi da učesnici skupa dobiju sve informacije o Srbiji i Beogradu i da ih motivišemo da ne dođu u Srbiju samo kroz vojnu saradnju, već i kao turisti." Koje ste turističke destinacije odabrali, gospodine Šutanovac, i na šta biste mogli da pomislite? Da li biste mogli da pomislite na jednu predivnu klisuru, ''Grdeličku klisuru''? Da li bi tamo predstavnici NATO-pakta mogli da odu ili vi to ispitujete njihovu savest? Da li bi možda mogli da posete Varvarin, Aleksinac, bolnicu ''Dragiše Mišović'' u Beogradu? Prosto ne znam, ne smem dalje da ređam. Meni je to vrlo licemerno. Koje im turističke destinacije preporučujete? Predivna je ''Grdelička klisura''. Samo, još se čuju vapaji poginulih od NATO-pakta u toj klisuri, gospodine Šutanovac. Za kraj, želim nešto da kažem. Prvo jednom digresijom da se poslužim. Postoje razni oblici manipulacija i zabluda. Evo jedna bezazlena, recimo, ceo svet i danas misli da je jedna rečenica "Sviraj to ponovo, Sem", izrečena u filmu "Kazablanka", a ta rečenica tu nikada nije izrečena. Vrlo zanimljivo, a ceo svet misli da jeste. Prema tome, ceo svet je doveden u zabludu, bezazleno. A, evo nešto što je manje bezazleno i što ste upotrebili u prošloj raspravi o profesionalizaciji vojske, kada smo se onako žustro i žučno raspravljali, kada ste rekli – i opet će biti ona narodna: ''Rado ide Srbin u vojnike!'' E, da li iz neznanja, da li je zabluda ili manipulacija u pitanju, moram da vam ponudim jedno svedočanstvo Borislava Mihajlovića Mihiza, koji u svojoj ''Autobiografiji o drugima'' kaže sledeće – ''Prisećam se kako je čuveni, svakom mom sunarodniku znani stih – ''Rado ide Srbin u vojnike'', doživeo posuvraćenu sudbinu. Svako misli da je taj stih i pesma iz koje je, da uznosi spremnost ratnika srpske vojske da se bori u ustancima i oslobodilačkim ratovima svoje zemlje. A retko ko zna da nije tako i da je taj stih iz Graničarske pesme, takav joj je i naslov i veliča Krajišnike graničare, u službi austrijske carevine. Autor joj je Vasa Živković, a ključni stih bubnja u tuđinski ratni doboš: ''Kada zaželi svetlij car, u smrt skače graničar''. Iz pesme o vojnikovanju i odanosti bečkom ćesaru oteo se vremenom i trajanjem početni stih i postao patriotski ratni slogan. Svašta se zbiva i biva sa stihovima, a ne samo sa ljudima.'' A, kom ćesaru, vi, gospodine Šutanovac, vodite Srbiju u zagrljaj, ostaje da se vidi. Ali, svi u Srbiji znaju da aktivno radite na ulasku Srbije u NATO-pakt, a svi isto tako znamo da je ogromna većina građana, na sreću, protiv toga. Dajte taj referendum! Pitao sam vas prošli put, niste precizno definisali svoj odgovor – da li ste vi NATO lobista, a svi znamo da jeste, i to jeste pitanje i u junu očekujte proteste. Nisu ljudi za NATO-pakt i neće tako sa pogačom i solju dočekati one koji su nas bombardovali 1999. godine. Lično moram da kažem da ću radu učestvovati u svakom protestu koji je usmeren protiv NATO-pakta. Hvala vam. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Zoran Ostojić ima reč.
Hvala, predsednice. Koleginice i kolege, pred nama je donošenje odluke o slanju naših vojnika u šest mirovnih operacija. Ako sam dobro razumeo, u pet već učestvujemo. Nova je samo Mirovna operacija UN na Bliskom istoku. Tu nekako imamo tradiciju, učestvovali smo dva puta, naši vojnici zajedno sa drugima, pre više decenija. Tu ništa ne može biti sporno kada već učestvujemo u ovim operacijama. Dobro je što će se potpisati ugovor sa EU o učešću u operacijama oružanih snaga EU, odbrambenih snaga. Dobro je što sarađujemo i sa UN zato što smo članica UN, a biti član podrazumeva i nekakve obaveze i odgovornosti. Zbog toga i donosimo odluku, tj. u plan je ušlo i angažovanje vojnika na stand by za potrebe UN kada budu zatražili. Sve to će pokazati da će naše oružane snage biti sposobne, ili naša vojska i policija, u toj standardizaciji, po NATO standardima da odgovore onome što traži savremeni svet i pokazaće tu nekakvu solidarnost i odgovornost prema nesrećama drugih, kao što su pre više od deset godina i neki drugi pokazali solidarnost prema nesrećama na ovom prostoru i poslali trupe da spreče ili zaustave ono što se dešavalo. Lepo je i pozdravljamo to što naša država, naše snage daju taj doprinos svetskom miru i stabilnosti. To je jedan veliki zaokret u odnosu na neko vreme od pre petnaestak godina kada smo, takođe, davali doprinos, ali ne svetskom miru i stabilnosti, nego nečemu sasvim suprotno. U ovoj odluci radi se ukupno o 29 vojnika. Mislimo da je to malo za ono što naša vojska može, za ono što je naša tradicija i, pretpostavljam, za ono za šta postoji raspoloženje među profesionalcima. Jer, ako sam razumeo gospodina ministra, u obuci, u prijavi i pripremi na stand by nalazi se oko 5.000 ljudi koji su spremni, ili su pokazali želju, da učestvuju u mirovnim operacijama. Ovo ćemo podržati zbog toga što je to u funkciji evroatlantskih integracija Srbije. Kao što smo rekli, ovoj vladi ćemo pomoći na tom putu. Nažalost, do sada je toliko malo toga bilo, a juče smo Vladu kritikovali zbog daljeg zaduživanja zemlje, odnosno predstavnika Vlade gospođu ministarku. Sutra ćemo ih verovatno, opet, kritikovati zbog ekonomske politike, zbog spoljne politike, ali, svaki mali pomak ka ostvarivanju tog cilja za koji je većina građana Srbije glasala, ne samo za našu stranku, imaće podršku LDP. Priča o Kosovu i NATO bombardovanju, posebno na Kosovu, često služi kao izgovor da se ne bi išlo putem evroatlantskih integracija, ali, valjda su oni koji to koriste kao izgovor svesni da to nije baš popularno reći, pa, onda, uvijeno kroz kosovsku priču šalju poruku da bi da budu vojno neutralni itd. Pričamo o vojnoj neutralnosti kroz onu rezoluciju o Kosovu, gde se to pominje u pola rečenice. Svakako da sa ulaskom Crne Gore, Makedonije, Albanija je već tamo, Hrvatska je tamo, bosanski Srbi zajedno sa druga dva naroda doneli su odluku da žele da budu u NATO, pa će Srbija tada morati da se opredeli. Nažalost, to neće biti za vreme ove vlade, dobro. Biće za vreme sledeće vlade, siguran sam u to. Vama, gospodine ministre, ponovo postavljam pitanje i apelujem na vas. Da bi se sprečilo dalje manipulisanje, jer je poluistina, izostanak istine, plodno tlo za manipulisanje. Ponovo apelujem da se skine oznaka tajnosti sa broja žrtava i strukture žrtava u NATO bombardovanju, jer postoji za svaku žrtvu i ime i prezime, i mesto i način kako je tokom bombardovanja izgubila život, da li je bila vojnik, policajac ili civil, pa kada se o godišnjicama sećamo tih tužnih događaja, onako ''šamaranje'' u medijima – između 2.000 i 1.000, oko 1.500 itd, šalje poruku da smo nesposobni da prebrojimo svoje žrtve. Pošto jesmo sposobni da prebrojimo svoje žrtve i pošto su one prebrojane, a samo su pod oznakom tajnosti, to daje argument onima koji su protiv evroatlantske budućnosti naše zemlje, koji žele da našu zemlju ponovo vrate u izolaciju, izolovano ostrvo, koja će za račun drugih izvoziti nestabilnost, dakle, nestabilnost im daje dosta municije. Skinite tu oznaku, objavite je. Sada smo kroz memoare penzionisanog kineskog predsednika saznali koliko je naših vojnika poginulo u Kineskoj ambasadi. Saznajmo ko su ta 22 poginula u zgradi RTS-a, zajedno sa 16 civila, čija su imena poznata jer su civili! Uradimo to i idući u susret ovom NATO samitu! Otvorimo arhive, jer ako je do 5. oktobra Miloševićev režim imao razloge da skriva to, posle 5. oktobra oni koji su držali vojsku i imali odlučujući uticaj, imali interes da to skrivaju, čini mi se da sa vašim dolaskom za ministra odbrane ta potreba više ne postoji. To su tužni događaji koji su se desili, tragični za mnoge, za 1.300 i nešto ljudi to je tragičan događaj. Ali, saznajmo tačno koliko ih je bilo, saznajmo njihova imena! Njihove porodice znaju samo da su oni stradali, ali ne znaju gde, ni pod kojim uslovima. Jednostavno, suočavanje sa prošlošću zašta se i moja partija zalaže i oni koji su glasali za nas, podrazumevaju da ta tragična epizoda iz naše istorije ne ostane pod velom tajne, u interesu onih koji time žele i dalje da manipulišu. Svi smo osudili to. Kada kažemo da želimo da budemo članica NATO-pakta, ne kažemo zato što volimo NATO pakt. Voli se žena, deca i roditelji, a NATO-pakt ne može da se voli. To je za nas interes Srbije, dugoročni interes Srbije, kao što sve naše komšije okolo procenjuju. Mislimo da naš interes nije suprotan interesima naših komšija, nego je isti kao i njihov. Zato ćemo siguro u sledećoj Vladi, u kojoj će LDP imati svoju ulogu, ići tim putem. Ali, dajte da pre toga raščistimo one stvari, da ne bi propaganda koja je trajala bila upotrebljena od onih koji, u principu, ovoj zemlji ne žele dobro. Hvala vam.
Gospodine ministre, izvolite.
Imajući u vidu da je otvorena jedna tema koja nije vezana sa dnevnim redom, a u domenu je, verovali ili ne, mislim da je krajnje vreme da parlament napravi jednu komisiju ili odbor i da lepo, anketni odbor, utvrdi da li je ono što vi govorite istina ili nije. Govoriti o 22 lica koja su izgubila život u zgradi RTS-a, a, pri tom, da se to krije, naprosto, to je nemoguće. Razumete, nemoguće je. Logično gledajući nemoguće je. Od bombardovanja sam osmi ministar na poziciji ministra odbrane. Osmi sam po redu i jesam najduže, ali nisam saznao ni od koga pre da takvi neki podaci postoje. Često se koristimo nekim podacima koji su negde plasirani u medijima. Često postoje želje da se naškodi nekim svakodnevnim saopštenjima koja se puštaju iz nekog centra koji je za evroatlantske studije, a, pri tom, nije ni evro, a ni atlantski i autoriteti ga ne poštuju. Sada se u parlamentu koristi nešto što zaista izaziva veliku sumnju u odnosu na vojsku, ali i u odnosu na celu državu. Vi ste poslanik, predstavnik naroda, inicirajte anketni odbor. Mi ćemo kao Ministarstvo odbrane i Vojska Srbije ustupiti sve što postoji i dati vam ono što možda ne znamo da se traži i da zaista utvrdimo šta je činjenično stanje. Jer, način na koji neko, svako malo, dva, tri, šest meseci pa se podiže tema koja je za mene nepostojeća, u stvari, samo šteti sistemu. Ta mistifikacija vojske u kojoj može da nestane više stotina ljudi a da niko to ne primeti, prosto ne postoji. Nemoguće je. Sa druge strane, mi kao sistem odbrane, a moram da vidim, dali smo te spiskove, imali smo vrlo ozbiljne razgovore za sukobe koji su bili i u Hrvatskoj i u BiH, predstavnik ''Međunarodnog crvenog krsta'' koji je u Srbiji, na međunarodnim forumima navodi Ministarstvo odbrane Srbije kao jedno od najkooperativnijih po pitanju traganja za nestalim licima, za poginulima itd. Pitam se, zaista, ako vi čitate novine i iz novina saznajete da je u Kineskoj ambasadi poginulo itd, moram da vam kažem da je ta priča prilično stara, da je, čak, bila tema da se tamo organizuje neka večera, pa bal, mislim, to su stvarno neke stupidarije koje nisu za parlament. Zaista vas uvažavam i molim, pošto razgovaramo o ljudima, oni moraju da imaju ime i prezime. Ne možemo ovako paušalno da pričamo o tome, da neko, tamo, u vojsci, postoje neke odaje gde su neki mračni ljudi, pokriveni preko glave, sa svećama, koji, tako, kriju neke podatke. Verujte mi, mnogo to zvuči nemoguće. Ali, očigledno da postoji neka sumnja kod vas, ovo nije prvi put, više puta ste rekli da vi to tražite. Hajde onda da to formalizujemo. Prihvatam to kao predlog i dajem inicijativu, daću sve kapacitete koje imamo u Ministarstvu odbrane, i da bar na jednu stvar, koja je interes celog parlamenta i države, stavimo tačku i da kažemo – to desilo tako, imamo saznanja, a ne da izmišljamo neku istoriju i da stalno imamo neke legende i mitove u kojima i vi sami učestvujete, verovatno nesvesno. To su legende, urbane legende u kojima se njih 22 sakrivalo, ne znam gde, i izginulo, a sada ih, naprosto, niko ne traži. Da li zaista mislite da je to tako moguće? Nije moguće. Imamo potpisane spiskove svih koji su podizali dnevnice, lično sam to gledao u vremenu u kome je bila tema za ove koji su tražili još dnevnice. Znači, potpisane. Da li mislite da je bilo ko mogao da bude u vojsci i da odjednom, kao, nestane? Razumite, nemoguće je. Ljudi su, kako da kažem, to je stvar koja se bar u vojsci vodi vrlo jasno i vrlo jednostavno. Opet, kažem, podržavam i daću sve što treba da se da, da bar tu stvar stavimo van mistifikacije, jer nas ugrožava sve zajedno, uključujući i samu državu. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Ostojić.
Zaista ne želim, gospodine ministre, da otvaram dalje ovu priču. Uzeću da me niste razumeli, a ne da nećete da me razumete. Nisam rekao da neko skriva imena. Govorim, podsetite se 2009. godine, obeležili smo i prisetili smo se tužne desetogodišnjice. Nigde ne postoji javni podatak koliko je tačno žrtava bilo, tačno u broj. To je otprilike kao za bombardovanje Beograda 6. aprila, između 2.000 i 6.000. Ne, ti brojevi, ali ,otprilike, ''odokativno''. Ako me ubedite da je ozbiljna država ona koja nije popisala i ne zna tačan broj žrtava tokom NATO kampanje, onda vi kažete da je to neozbiljna država. A, upravo vam kažem obrnuto, država je ozbiljna i država taj broj zna, ne govorim o imenima. Jer, porodice onih koji su izgubili živote, oni su te ljude sahranili. Ne kažem o skrivanju mrtvih. Samo govorim o tačnom broju i strukturi žrtava NATO kampanje. Taj broj nije objavljen u medijima. Vi meni hoćete da kažete da ga nema ni u vojsci i da treba sada da pravimo anketni odbor da bismo utvrdili da je to 1.383 ili 1.745, da li od toga 200 civila a ostatak vojnici i policajci. To država zna. Upravo, verujući da to država zna, kažem da objavimo taj podatak. Ne kažem da neko krije nešto, spiskove i to, govorim samo o jednom broju i strukturi tog broja. Ako se prisetite, kažite vi meni – da li znate taj podatak? Nećete ga znati. Zna li bilo ko broj? Nikada nije objavljen. Vi ćete mi reći da to nije moguće da se sazna. Pa, moguće je i zna se. A, ako mislite da bivši predsednik Kine izmišlja i fantazira, dobro, moguće je.
Vreme. Zahvaljujem. Gospodine ministre, izvolite.
Moram da kažem da su objavljene knjige sa tačnim brojem. Ne samo brojem, nego i imenima za koje za koje se znalo. Postoji, ako se ne varam, a gospodin Odalović to zna i bolje, ne samo po pitanju 1999. godine, nego generalno šta se dešavalo u poslednjih deset godina prošlog veka. Dakle, ako imate bilo kakvu sumnju, predlažem vam da ne bežite od anketnog odbora. Zbog čega? Prema tome, imaćete mogućnost da uđete u svaku tajnu po tom pitanju. Ne postoji nijedna stvar koju sam ja izbegao da obelodanim. Čak sam skinuo zaštitu "vojne tajne" i sa one priče koja je vezana za ''Televiziju'', u kojoj se vidi da ono što se, nažalost, desilo nije bilo kontrolisano na način na koji nas neko optužuje. Nije tako! Moj interes nije da sakrijem bilo šta. Naprotiv. Moj interes je da se sve to istera na čistinu, kao i vaš. Ali, 'ajmo zajedno da radimo to. Vi kažete da "vojna tajna" nije skinuta, pošto to skidam ja, to ne skidaju kolege, to skidam ja, moj interes nije da se to ne skine. Ako imate saznanja gde se to nalazi, molim vas da mi date. Ali, knjige su objavljene. Jedino što možemo da uradimo to je da se napravi neki sajt, gde to može sve da se stavi i da eventualno, ukoliko postoje porodice još nekih ljudi koji su nestali, da se prijave i da kažu da njihova imena nisu na tom spisku. Ne možemo mi da izmislimo neke nove žrtve, niti da sakrijemo neke druge. Jer, radi se o ljudima. Nije to brojno stanje o kome se ne zna, pogotovo o onima koji su bili angažovani u samoj vojsci. To je tekegzaktan podatak. Dakle, nemam nikakvu zamerku na to što vi tražite, ali, naprosto, kažem da je to već urađeno. Ne znam da li imate takvo saznanje? Ako ne, 'ajde da napravimo taj anketni odbor. Mislim da bi to bilo zaista korisno i za građanstvo, za parlament, za Vojsku i da demistifikujemo tu više priču, po kojoj postoje neke, tamo, tajne stvari, a koje ministar odbrane neće da stavi na uvid javnosti. Nije tačno! Žao mi je što te stvari koje izađu na uvid javnosti ne zadovoljavaju one koji su bili na neki način bili vezani za nekakve vanredne događaje, ali, verujte, sve što se tiče toga, sve smo stavili na uvid javnosti i demistifikovali. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Mićo Rogović ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u vezi sa prethodnom tačkom dnevnog reda – Godišnji plan upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini, a zatim imamo i Odluku o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini, ako smo 2009. godine po Zakonu o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije stavili vojsku i policiju pod istu kapu, prvi put, zaista, ali pod istu kapu, zašto, onda, da o odluci o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama, tekuće ili naredne kalendarske godine, donosimo odluku u parlamentu, a da Ministarstvo unutrašnjih poslova bude izuzeto, da se o tome odluka donosi na Ministarstvu i na Vladi, a ne u parlament, jer su misije u kojima učestvuju, takođe, istog ranga? Doista, još uvek sa simboličnim brojem pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova učestvuje, iako je rekao gospodin ministar unutrašnjih poslova da će se potruditi, i prošle i ove godine, da deo tih snaga bude i znatno veći. Sada imamo situaciju da oni učestvuju samo u dve mirovne misije, pod pokroviteljstvom UN, i to Haiti i Liberija, sa istim brojem pripadnika u mirovnim operacijama. Moram da kažem ovde, zbog pripadnika jedne stranke koji su kasarne i Vojsku stavili u jedan neverovatno nizak položaj, odnosno nazvali ih centrima za socijalne ustanove, da kao pripadnik, i bivši pripadnik, Vojske Srbije zaista ne mogu a da ne stanem na stranu tih ljudi. Mislim da je Vojska Srbije, njeni pripadnici, imala i težih vremena nego što su trenutno, da ljudi još uvek, uglavnom sa patriotskog aspekata odlaze i prihvataju ova zvanja i ove dužnosti, nije samo iz tog jedinog razloga kao što ovde neki navode, već je to, zaista, i dalje i čast i nastavak tradicije koju je imala srpska vojska. Žao mi je što su u tom kontekstu pripadnici Vojske Srbije danas zloupotrebljeni, ni krivi ni dužni, ali, to je, malo, gospodine ministre, i zbog dela vaše polemike sa poslanicima, bavite se dnevnopolitičkom situacijom, onda izlazite iz okvira dnevnog reda, kao i poslanici, iz tekuće teme. A, tekuća tema je, zaista, vrlo bitna. Kao što kažete, veoma veliki broj ljudi zainteresovan je i ove godine, za razliku od prethodnih godina, i ovo je za nas, pripadnike SNS, možda samo simboličan iskoraku ka učešću u mirovnim misijama. Konstatacije radi i činjenice radi, do sada smo samo učestvovali sa vojnim posmatračima i sanitetskim timovima, a i sada imamo priliku i za drugo; gospodine ministre, vi to morate da znate, kao ministar odbrane, iako tada niste bili, da smo 2005. godine spremali deo jedinica ranga inžinjerijske čete, pešadijske čete, sanitetskog voda, pratećeg voda vojne policije i da je, nažalost, od 2005. godine, pa i kasnije, prošlo više godina, a taj resurs traje tri godine, jer period obuke je po važećem zakonu važeći samo tri godine, takođe, 2010. godine počeli smo pripremu jedinica Vojske Srbije u Zaječaru, gde su jedinice ranga pešadijske čete, zatim ABH voda i voda policije pripremane za učešće u mirovnim operacijama za 2011. i naredne godine. U Planu za 2011. godinu imamo vidimo da se planira upotrebe dve pešadijske jedinice ranga voda, snage, zbog gledalaca ovo govorim, 36 vojnika. Kako je to moguće sa aspekta rotacije, jer se zna koliko je potrebno snaga i sredstava da bude u rezervi, odnosno moguće izvršiti samo jednu trećinu? A mi obučavamo jednu pešadijsku četu, jedan pešadijski vod možemo upotrebiti u multinacionalnim operacijama. Mi imamo predviđanja za upotrebu dva pešadijska voda. Da li se tu još nešto desilo, neka situacija za koju ja ne znam ili da li su planovi u narednom periodu u tom smeru? Ali, zbog neophodne rotacije, nemoguće je zaista iz postojećih resursa izvršiti upotrebu naših snaga u multinacionalnim operacijama, prema Godišnjem planu, kao što ste predvideli za 2011. godinu. (Ministar Dragan Šutanovac, sa mesta: Nije tema.) Gospodine ministre, vi meni dobacujete da ovo nije tema. Vi sve vreme izlazite iz okvira tema, a ja pričam o učešću naših snaga u multinacionalnim operacijama i današnjoj odluci o učešću u multinacionalnim operacijama. Samo, zbog gledalaca, naglašavam zašto se o odluci o učešća pripadnika MUP ne raspravlja ovde u parlamentu, i vi meni prebacujete da ja iskačem iz dnevnog reda. Vi sve vreme pričate o drugim situacijama. Molim vas, zbog značaja Ministarstva koje vodite, to zaista nije korektno i ja ne želim sa vama da raspravljam na tu temu i na način kao što raspravljate sa ostalim poslanicima. Želim da naglasim zbog značaja Ministarstva odbrane i zbog značaja resursa i MUP i Vojske Srbije, zbog njihovih pripadnika, da oni i u ovako teškim uslovima ekonomskog života dostojno vrše i obavljaju svoje dužnosti. Ne spuštam se zaista na nivo rasprave sa vamai to mi nije želja. Moram i dalje da se pozovem na kapacitete koje, u međuvremenu, i prethodni ministri i svi njihovi saradnici, a i vi kao ministar odbrane, pravite na polju učešća u mirovnim operacijama. Ti kapaciteti su, s obzirom na to da kažete da ovo nije tema, ranga jednog boda. Ozbiljnost učešća u mirovnim operacijama najmanje je u rangu kontingenta bataljona. I zato sam vam i rekao da je ovaj iskorak kroz dva pešadijska voda, verovatno, dobar iskorak u učešću u mirovnim operacijama. Zbog pripadnika Vojske Srbije i zbog veličine sredstava koje sam u prethodnom govoru naveo, a ona su, negde, oko, 650 miliona, treba uporediti sa cifrom za prethodnu 2010. godinu. A, gospodine ministre, za vašu informaciju, kada uzmete odluku koju ste verovatno vi napisali, sigurno ste je i pregledali, u obrazloženju, u glavi III – Objašnjenje pojedinačnih rešenja, navodite da su ovo mirovne operacije za 2010. godinu. Toliko oko toga koliko je neko van teme ili nije van teme. Evo, uzmite odluku koju ste vi dostavili nama u parlament, gde u glavi III – Objašnjenje pojedinačnih rešenja, govorite o upotrebi Vojske Srbije u 2010. godini, a mi smo u 2011. godini. Ako je ta odluka i obrazloženje na tri lista, onda ovakav promašaj ni vašeg ministarstva nije smeo da se desi. Zbog pripadnika Vojske Srbije i zbog te cifre koja je u iznosu od 650 miliona dinara, zaista izuzetno velika za ovu kalendarsku godinu i učešće u mirovnim operacijama, a da ne bi bilo da su sva sredstva uglavnom usmerena za lična primanja tih ljudi, moram da navedem, zbog istih, da su ta primanja u iznosu oko 250 miliona, a da je iznos od 400 miliona raspoređen na ostale sisteme, obezbeđenja zdravstvene zaštite, putovanja i svega ostalog. To jeste velika cifra, ali ove godine je i povećan broj naših pripadnika u mirovnim misijama u odnosu na prethodnu godinu, tako da je to opravdavajuća stvar. Druga stvar, za razliku od policije koja je još uvek u kapacitetu osposobljavanja učešća u mirovnim misijama, jer ne postoji mogućnost da ovu temu dotaknem, zato i govorim o ovoj tački dnevnog reda, jer sa svojim kapacitetima nije ozbiljno radila na tome da pripadnici, a pogotovo na znanju stranih jezika, budu spremni za mirovne operacije, a još imamo i drastičnu situaciju da u MUP postoje samo dva lica koja su odgovorna za koordinaciju i sprovođenje mirovnih operacija u kojima učestvuju pripadnici MUP. U Ministarstvu vojske zaista postoji jedan veliki resorni kapacitet koji se ozbiljno godinama bavio ovom temom. S obzirom na tu situaciju, ne sme se ni pričati o velikim brojkama. Kao što ste i sami rekli, te cifre su od 1.700 dolara do 3.800 dolara na najvećem mogućem kapacitetu, što se tiče pojedinačnih slučajeva, odnosno plata pripadnika naših mirovnjaka. Deo sredstava u toj oblasti čak je pokriven kapacitetom Saveta bezbednosti, odnosno UN, refundiranjem dela sredstava, uglavnom kroz dnevnice. Onda, ostaje sposobnost naših ljudi koji su uključeni u mirovne misije da bukvalno uštede na svojoj bezbednosti, odricanjem od svoje bezbednosti i bukvalno odricanjem od nekih drugih uslova života, hrane i svega ostalog, koliko su uspeli na tome da sačuvaju, toliko su uspeli da vrate u zavičaj, odnosno svojim porodicama. Ne može se govoriti da je to isključivo jedini razlog zbog kojeg naši ljudi, bez obzira iz kog resornog ministarstva, odnosno dela snaga odbrane učestvuju u mirovnim operacijama. Na kraju, moram da konstatujem i da je ovo prvi i ozbiljan iskorak o učešću naših snaga u multinacionalnim operacijama, s obzirom na tradiciju i sve ono što poseduje srpska vojska, kao i da će se politički značaj ovog pitanja, moram da kažem, imajući u vidu da je to već jedan od kolega iz vladajuće koalicije u početku današnjeg izlaganja istakao, politički uticaj naše države biće još veći kroz učešće većeg kontingente ovih snaga, odnosno putem njihovog prisustva u misijama UN. Zahvaljujem.
Gospodine ministre, izvolite.
Nije korektno da sami u toku svog govora postavite više pažnje tačke koja je prošla, nego ovoj koja je sada, i govorite meni da ja iskačem iz konteksta. Plan upotrebe je tačka o kojoj smo pričali, u njoj se pričalo i o vodovima itd. Ova tačka podrazumeva šest mirovnih misija, odluku o upućivanju ukupno 32 pripadnika Vojske Srbije. Nije tačno da je 650 miliona kao što ste rekli, već je tačno 387.645.000 itd dinara. S druge strane, nije moja odluka da se u ovoj odluci ne nađe MUP. Naprosto, MUP svoje pripadnike šalje na osnovu odluke Vlade i to je definisano nekim posebnim zakonskim aktom, koji je na snazi. Tako da je neobično i ja treba sada da odgovaram zbog čega je takav zakon na snazi. Gospodine Rogoviću, znam da ste vi bili pripadnik Vojske Srbije, znam i koja ste klasa. Ne znam što ste napustili Vojsku Srbije ako vam je toliko draga i toliko blizu srcu, ali prihvatam svaku kritiku ako razgovaramo o ovoj tački. Ako ne, nemojte me kritikovati što vam odgovaram na ono što proširujete kao temu, što nije tema ove odluke. Ova odluka je samo na šest misija, 32 pripadnika Vojske Srbije. Kao što sam rekao koliko dinara, a vi ste duplo više rekli nego što jeste, a to vam piše.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, izvolite. (Narodni poslanik Tomislav Nikolić, sa mesta: Nisam tražio reč.) Vi ste na spisku narodnih poslanika prijavljenih za reč u jedinstvenom pretresu, drugi. Želite? (Narodni poslanik Tomislav Nikolić, sa mesta: Govorio sam već.) Ne, ne Mi smo sada na drugoj tački. Ovo je četvrta tačka dnevnog reda. Profesore, profesore, bože, izvinite.. Još niste samo profesor bili u zvanjima koje ste sticali, izvinite, molim vas. Gospodine Nikoliću, prijavljeni ste. Da li želite reč?
Vi vrlo dobro znate da ste se sada odali i da ste izneli svoje pravo mišljenje o meni. Hvala vam, najlepše i znate da to izlazi iz podsvesti, koju ne možete da kontrolišete. Dakle, sve što sam želeo da kažem ministru, a voleo bih da se ne upušta u rasprave saposlanicima, jer ga vidim na funkciji…
Dobili ste reč da govorite o tački dnevnog reda, a ne da držite pridike i da analizirate ''nesvesno'', za to, zaista, niste kvalifikovani. Hoćete li učestvovati u radu po ovoj tački ili ne?
Samo vas molim da poštujete svoju profesiju i da se ne upuštate u ono što vam je profesija u Skupštini. Za vaše ..
Samo vas molim da se vratite na temu. Nemojte moja profesija vas stalno intrigira.
Gospođo Đukić-Dejanović, za vaše i moje stanje postoje posebne ordinacije. Skupština nije mesto ni za vaše ni za moje stanje. I, neću da govorim pošto ste mi vi dali reč.
U redu. Reč ima narodni poslanik Donka Banović. Izvolite. Gospodin Rogović se sada javio. Želite da govorite? Replika? Imate pravo, izvolite.
Gospodine ministre, nisam ni krio da sam bivši pripadnik Vojske, uostalom svi smo mi doživotni pripadnici Vojske Srbije. Ne bih sa vama i ne bih zbog vas da ovde raspravljam na tu temu. Ima i moj dosije u Vojsci Srbije, tako da sam ponosan i sa tim delom svoje karijere. No, ono što ste rekli da odluka se odnosi na 300 i nešto miliona, ovo zbog javnosti, a Godišnji plan upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga je na 600 i nešto miliona. Učešće MUP je u rangu 10 miliona, uglavnom, to su sredstva koja su usmerena na učešće koje je planirao po današnjoj odluku i na ono što ćemo verovatno u toku godine odraditi. Nema razloga da vi mene pobijate sa nekim argumentima u prvom delu izlaganja sam pričao i o toj situaciji. Tako da, čisto, ne ostane nerazjašnjena stvar. Ne želim politički da se upuštam, jer vam na vašem mestu ne priliči da se upuštate u polemike sa poslanicima, pa sam shodno toj situaciji usmeravao ovaj komentar i govor koji sam imao. Hvala lepo.
Narodni poslanik Donka Banović.
Hvala gospođo Đukić-Dejanović. Meni bi to prijalo da ste rekli "profesor Donka Banović", a i prijalo bi mi da sam bila pripadnik Vojske Srbije, ali, nažalost, nisam, a, međutim, mislim da znam dosta stvari o tome. Tačka 4. jeste Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini i u toj odluci vidimo da je predviđeno učešće u šest različitih mirovnih misija UN, u šest različitih nestabilnih država i regiona u svetu. Iz te odluke se vidi da Vlada, odnosno Ministarstvo odbrane i MUP planira, bilo da su zamene ili nove misije, da šalje pripadnike u Kongo, Libriju, Obalu Slonovače, Liban, Kipar i na Bliski istok i sve su ovo operacije UN. Takođe, u obrazloženju ove odluke se navodi, naravno, i pravni osnov za donošenje ove odluke, koji je sadržan u članu 140. Ustava Republike Srbije koji propisuje da Vojska Srbije može da seupotrebi van granica Srbije, nakon što tu odluku donese ili ne donese Narodna skupština Republike Srbije. Kasnije su u tom istom obrazloženju tri razloga za angažovanje naše vojske u multinacionalnim operacijama. Prva obaveza koja se navodi je da se tako ispunjavaju međunarodno prihvaćene obaveze koje proizilaze iz članstva Republike Srbije u Organizaciji UN i da je potrebno izvršiti zamenu ljudi u onim multinacionalnim operacijama koje su već u toku i da je, takođe, potrebno potvrditi učešće u operacijama čiji se početak predviđa za 2011. godinu. Sva su ova obrazloženja jasna i tu ništa nije sporno, kada je reč o ovih šest misija UN. Takođe, znamo, vi ste nam danas nekoliko puta rekli, a i inače znamo, ko malo prati tu oblast, da ima oko 40 ili 35 naših pripadnika Vojske Srbije koji su trenutno angažovani u različitim operacijama širom sveta. To su uglavnom posmatrači ili sanitetske ekipe. Znamo da je iskustvo i angažovanje tih naših pripadnika bilo veoma visoko ocenjeno u kontingentima u kojima su. Recimo, meni je ostala u sećanju dobra ocena naše ekipe, doduše, bila je sastavljena od pripadnika policije, na Haitiju. Čak je, što se našeg tima tiče, na čelu bila jedna gospođa, tako da je njihovo učešće bilo zapaženo. Ministar zamera što mi nekako spajamo ovu četvrtu tačku sa trećom, ali one su nekako i prirodna celina. Izgleda mi u parlamentu kad bi trebalo da spojimo neke tačke to ne učinimo, a kad ne treba onda spajamo. No, nema veze, mislim da je sve to u ovoj temi. U tom godišnjem planu za 2011. godinu, mada je i moj kolega Željko Tomić nešto o tome govorio, ali on je govorio o tome da bi možda ti izveštaji mogli da budu precizniji, mi tu vidimo da će u jednoj operaciji, mislim da je u Libanu, naši pripadnici biti u okviru španskog kontingenta, da će u operaciji na Kipru naši pripadnici biti deo slovačkog kontingenta. Zaista za ove ostale četiri operacije niste naveli u okviru kojih će kontingenata oni biti angažovani. Sledeće, i to se pitanje već nekoliko puta ovde i postavljalo, da ste vi došli sa ovim godišnjim planom u kome postoji finansijski plan… (Predsednik: Gospodine Nikoliću, ometate profesora Donku Banović dok govori.) Mi profesori smo i navikli da govorimo iako svi okolo pričaju, tako da to meni ne smeta. Dakle, u Godišnjem planu su navedena i finansijska sredstva. Znajući koliko su odgovorni ljudi koji rade u vojsci, vojnici, pretpostavljam da su ovo na vreme uradili, ali vi to niste na vreme dostavili Skupštini. Logično je da ako već imate neki godišnji plan i imate tu predviđeno kolika su vam finansijska sredstva potrebna, onda je neki normalan redosled da se prvo taj plan ovde usvoji, pa da se onda to unese u budžet za tu godinu, a ne obrnuto. Ili vi imate tako beskrajno poverenje u skupštinsku većinu da će vam i ovaj godišnji plan biti prihvaćen? Inače biste pre to uradili, pa onda planirali sredstva. Još nešto što mogu poslanici da zamere, jeste to što niste pojedinačno po misijama naveli kolika su finansijska sredstva. Takođe, mogu da garantujem da je to neki sektor u vojsci uradio. To je bio podatak koji bi možda interesovao, mene bi konkretno interesovao, jer su sigurno različiti troškovi za različite misije, i što se tiče troškova putovanja, čak i broja ljudi koji su angažovani itd. To biste mogli u sledećem godišnjem planu da dostavite poslanicima. Ono što posebno zabrinjava kada je u pitanju plan jeste ova odluka gde su misije UN i gde naši pripadnici idu tu. Ništa apsolutno nije sporno, ali ono što zabrinjava kada je ovaj godišnji plan u pitanju, zbog čega mi u DSS smatramo da Skupština ne bi trebalo da glasa za usvajanje ovakvog godišnjeg plana, to je da vi planirate da pripadnici vojske i policije učestvuju u operacijama koje su pod direktnom komandom EU. To su dve operacije u kojima će naši tek da učestvuju u ovoj godini. To je vojna operacija EU za obuku bezbednosnih snaga Somalije, ali se ljudi praktično šalju u Ugandu, jer se tamo obavlja ta obuka. Druga je operacija pomorskih snaga EU u Somaliji, gde postoji veliki problem piratstva, odnosno otimanja brodova. Vi rekoste da će biti jedan ili dva naša čoveka angažovana. Dakle, ono što zabrinjava jeste da Vlada Republike Srbije hoće da šalje svoje pripadnike u misije na čijem je čelu EU, za koju znamo da ima i civilne i vojne misije. Nažalost, znamo za već tu čuvenu civilnu misiju koju je EU instalirala na Kosmetu. Mi u DSS mnogo puta smo vas upozoravali, molili, preklinjali da vodite računa šta radite. Euleks je ona misija koja je predviđena u planu Martija Ahtisarija. Najvažniji zadatak Euleksa, to se vidi iz ove kovanice – ''eu'', pa, ''leks'', ko zna latinski, ''leks'', zakon, njihov zadatak je da pomognu toj krhkoj mladoj državi, koju su oni priznali, da izgradi pravnu državu, da izgradi institucije itd. To je isključivi zadatak civilne misije EU, Euleks na teritoriji pokrajine Kosovo. U Euleksu je angažovano oko 1.000 ljudi različitih profesija: sudija, tužilaca, pravnika, policajaca itd. Opet naglašavam, njihov zadatak na Kosmetu je da izgrađuju nezavisno Kosovo. Sve to prema planu čuvenog mirotvorca i nobelovca, sada već, Martija Ahtisarija. Vlada Srbije uporno upliće i zapliće državu u služenu mrežu ugovora, dogovora, sporazuma, tehničkih sporazuma i sve to radi skriveno od očiju javnosti i tako puzeći, opet kažem, skriveno od javnosti, polako radi na tome da će u jednom trenutku priznati Kosovo kroz sve ove ugovore. Dakle, niko ne misli da će čak i ova vlada, valjda su toliko pametni, niko ne očekuje da će oni u jednom trenutku reći – Srbija priznaje Kosovo, ali sve ove korake koje preduzimate i sve ovo što se radi skriveno od očiju javnosti, kroz razne sporazume, dogovore itd, ovde niko od nas ne bi ni znao za postojanje nekih sporazuma da nismo poslanici. Zamislite onda koliko građani nemaju pojma, tako da ćemo se jednog jutra svi mi zajedno probuditi i videti da je praktično Srbija, a sve to uz pomoć svojih evropskih prijatelja, priznala nezavisno Kosovo. Može i dalje da se o ovome elaborira. Možemo da očekujemo za godinu ili dve, pošto potpišemo ovaj sporazum sa EU, taj okvirni sporazum, da sutra neko od ovih, na primer, sudija ili tužilaca, koji nisu prošli reizbor, tu su na raspolaganju, možemo očekivati da ih Vlada Republike Srbije rasporedi i pošalje u civilnu misiju Euleksa. Može dogoditi, teoretski, da sudija, policajac iz Leskovca, Valjeva, Sombora, Beograda, ode u Prištinu da radi na izgradnji krhkih institucija nezavisnog Kosova i da radi na izgradnji pravne države. Još jedna veoma opasna stvar, koju radite vaše ministarstvo i vi na čelu, da opet daleko od očiju javnosti, to je da praktično pregovarate i pripremate Srbiju za ulazak u NATO savez, bez obzira što znate da je ova skupština izglasala jednu rezoluciju, u kojoj, između ostalog, stoji da je Republika Srbija vojno neutralna. Vi gurate Srbiju u NATO kroz raznorazne sporazume, ugovore, dogovore itd, iako znate da prema poslednjim istraživanjima, decembar 2010. godine, svega 15,1% građana Srbije podržava ovu atlantsku integraciju. Kako se to radi? Navešću primer. Svi su poslanici u svom materijalu dobili taj predlog. Očekivala sam da će biti u okviru ovih predloga zakona, ali nije. Svi u skupštinskoj proceduri ovde imamo Predlog zakona koji je Vlada poslala 11. februara, pre nekoliko dana i taj predlog je u stvari ugovor između Vlade Republike Srbije i grupe nacionalnih direktora NATO za kodifikaciju, odnosno ovo je ugovor o usvajanju NATO kodifikacionog sistema u Srbiji. Potpisan je taj sporazum, to vidimo iz materijala, 25. maja u Edinburgu, u ime Vlade, odnosno Ministarstvo odbrane, gde je to potpisao gospodin Dušan Spasojević, a u ime NATO, pazite ime, Džordž Bond. Taj ugovor će regulisati razmenu podataka i usluge kodifikacije između Srbije i NATO, s tim što će Srbija, pored toga što ćemo usvojiti taj sistem kodifikacije i pored toga što je Srbija već potpisala, Vlada, nije još ovde potvrđeno, ugovor o usvajanju tog sistema kodifikacije sa alijansom, nego će Srbija i pojedinačno sa državama članicama NATO potpisivati bilateralne ugovore. To je ta mreža raznih sporazuma i ugovora. U istom tom predlogu zakona je i obrazloženje koje je već poznata matrica o tome kako je usvajanje, na primer, ovog sistema kodifikacije koje koristi NATO, jedini spas za našu vojnu industriju, za našu namensku industriju, da je njihov spas u izvozu, a da bi taj izvoz bio uspešan moraju da se usvoje kodovi i ta standardizacija. Opet ona ista priča – ili Evropa ili smrt, ili NATO ili propast čitave privredne grane. To nije zdravo, to što ova vlada radi ovom narodu, to nije zdravo. Nije zdravo da u životu nemate uvek ne dve varijante ili opcije. Morate da imate mnogo, pa onda birate. Najgore je kad vas sateraju u neki ćošak i kažu vam – ili to uzmi ili ostavi ili, ćao, nema više. To je matrica kojom se ova vlada već pet godina uspešno služi, odnosno to je jedan strašan model, kojim smo svi mi građani Srbije saterani u taj začarani krug. Imate tri godine ove vlasti, standard svih građana je veoma ugrožen. Imate umesto novih radnih mesta 400.000 ljudi koji su ostali bez posla, a onda imate ponovo, očekujem to u ovoj sledećoj kampanji koja predstoji, opet će biti priča – ljudi, da bi vam bilo bolje, moramo da idemo u EU, moramo da idemo u NATO, a tamo ćemo otići jedino ako glasate za nas. Tako se ispostavlja da vas jedni isti vrte u krug. Vi, kada su u pitanju NATO integracije idete i još jedan korak dalje, odnosno saznali smo, opet iz medija, da će na leto ove godine Beograd biti domaćin samita NATO zemalja, odnosno tu neće biti samo čelnici generalštaba članica NATO, već će biti i iz Partnerstva za mir i ukupno će tu biti oko 68, čini mi se, delegacija. Ono što, na primer, ističe ministar Šutanovac, da je to velika čast za Srbiju. Nije to nikakvo ni priznanje ni čast. Taj sastanak nije nikakvo priznanje za srpsku državu, već je još jedno poniženje i za srpsku državu, a i za srpsku vojsku. Srbija na leto treba da ugosti predstavnike saveza koji su 90-ih godina bombardovali Republiku Srpsku, sa mnogo žrtava i bombardovali su Srbiju 1999. godine i to je nešto što se tako lako ne zaboravlja. Moj kolega Željko Tomić govorio je sarkastično i s ironijom komentarisao ministrov komentar, kada je upitan – zbog čega sve to, da je to priznanje državi, vojsci itd, ali, bože moj, naveo je i kako je to prilika Srbije za razvoj turizma. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Radiša Ilić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Izneću neke opšte ocene sa gledišta SRS, pre svega što se tiče mirovnih misija naše Vojske. Niko od nas ne misli ništa loše o tom pitanju. Dobro je da se pomogne ljudima širom sveta koji su stradali u ratnim dešavanjima u njihovim zemljama, ali prvo moramo da sagledamo naše pozicije, naše materijalne mogućnosti, stanje u našoj vojsci, kao i neke činjenice vezane upravo za zemlje gde su predviđene te mirovne misije. Sada vidimo da su i ovde te misije na dva koloseka. Tu su UN, tu je EU. Treba to uzeti u obzir kao interes pojedinih zemalja koje, takođe, učestvuju u tim mirovnim misijama i to sa značajnim brojem vojnika. U II glavi, Razlozi za donošenje odluke, u četvrtom stavu navodite da će Srbija upravo na ovaj način jasno pokazati da je aktivni činilac očuvanja međunarodnog mira i bezbednosti u svetu. Zatim, tu pominjete međunarodno pravo, međunarodne odnose itd, sve u superlativu, da ne nabrajam dalje. Sada je pitanje – da li su i ostale zemlje članice UN na tom putu Srbije, po pitanju poštovanja međunarodnog prava, ili su baš u slučaju Srbije te zemlje, čiji će možda vojnici biti rame uz rame sa našim u Kongu i Liberiji, nekako to pravo upravo bacile pod noge. Pominjete u istom četvrtom stavu angažovanje kapaciteta Srbije. Kapacitet naše današnje vojske je takav da se vojne vežbe, da kažem simbolično, izvode na površini koja odgovora površini fudbalskog igrališta, a svi učesnici vežbe mogu da stanu u pet kamiona. Od 2001. godine pa do danas svesno se umanjivao kapacitet srpske oružane sile, da bismo danas došli u situaciju da u ovakvim prilikama, kada treba da se priključimo naporima UN, a sada vidimo i EU, za očuvanje mira u svetu, a ja kažem – ne dao bog da ih UN čuvaju onako kako su čuvali Srbe na KiM, ili u Krajini ili u Bosni, mi tamo nastupamo simbolički, sa nekoliko ili nekolicinom pripadnika oružanih snaga Srbije. Ta simbolika ista je kao kada bi neko iz pustinje ''Sahare'' otišao da se takmiči na zimskim olimpijskim igrama. U vezi ovih multinacionalnih operacija Vojske Srbije, načelnik Generalštaba, general-pukovnik Miloje Miletić, sam kaže da je prioritet u radu vojske, a i izjava je od 1. februara 2010. godine: prvo, obuka; drugo, program za učestvovanje u mirovnim misijama UN; treće, usvajanje doktrine, regulative; četvrto, profesionalizacija vojske i, peto, dogradnja komandi jedinica i ustanova vojske. Sve je to lepo zamišljeno verovatno negde u Briselu. Vojsku ćete transformisati tako da od nečega stvorite skoro ništa, da se sadašnja vojska pretvori u takvu vojsku koja neće moći da se odupre bilo kojoj ozbiljnoj oružanoj sili u našem okruženju. Što se tiče ovih misija, vi brinete brigu kako da obučite i obučete neznatan broj pripadnika vojske i policija i da ih pošaljete u ove zemlje koje se ovde navode i mislite da ste time rešili sve probleme. Za to ćete verovatno dobiti priznanje od Ban Ki Muna, a ovamo vaši prijatelji iz NATO i EU nisu ni prstom mrdnuli kao mirovnjaci da zaštite ne samo ljudska prava, već i živote Srba na KiM i šire. Pred očima tih mirovnjaka, pod zastavom UN, Šiptari su, predvođeni Tačijem, sprovodili Srbe na živo klanje, vadili im organe i prodavali širom Evrope i sveta. Zatvarali su oči, nisu hteli da spasavaju, da spreče, da zaustave taj užasan zločin, a sada se pravdaju, kako vidimo, kažu, pisali su neke dopise još 2003. godine, ali znate kako se to kaže – ''pisao gluv slepom, a nem čitao''. Naša je vojska sasvim sigurno svesna te činjenice da su to pre svega male misije sa malobrojnim ljudstvom, ali naša stvarnost u Srbiji je drugačija, a to je drastično umanjenje vojnika, pripadnika vojske pod oružjem koji treba da brane suverenitet Republike Srbije ukoliko bude ugrožen. Ovako, kako stvari stoje, ne možemo sa ljudstvom pokriti jednu ozbiljnu dugu liniju fronta koja bi pokrivala, recimo, veći deo državne granice. Da li je ministar odbrane svestan činjenice da Šiptari na KiM, trenutno okupiranom, mogu u roku od 24 časa staviti 150.000 ljudi pod oružjem? Da li ministar odbrane misli da se u takvoj situaciji naša vojska koja je tehnički osakaćena, a kasnije ću navesti primere, i tehnički uništena, brojno oslabljena, koja skoro i da nema rezerve, jer nekoliko generacija unazad, dobro znamo, mladih ljudi, služili su takozvani civilni vojni rok, u životu nisu uzeli pušku i kako od takvih očekivati sutradan da brane zemlju, i kako će moći neko da se bori da brani Srbiju ako mu iza leđa kaskaju ''Kandićke'', "Žene u crnom", Biserko i ko zna ko sve još iz onog repertoara ravnatelja pod zaštitom aktuelnog režima?! Prema tome, da li će ova sadašnja vojska moći da odbrani narod i državu? Gospodo, lako ćemo mi i za Kongo, i za Liberiju, i za Bliski istok i za Liban, treba mi prvo da se obezbedimo ovde u Srbiji. Jer, ako ovako nastavite da modernizujete vojsku, uskoro ćete celu srpsku armiju moći da smestite na stadion OFK ''Beograd'', na Karaburmi. To što vam NATO mecene ispiraju mozak pričom da su ratovi na Balkanu završeni za sva vremena i da nema ko sa kim da ratuje, to su priče za malu decu. Postoji hiljadu argumenata da se demantuje ta teza, a prvi je, veoma prosto, zašto je Amerika izgradila kod Uroševca ''najveću vojnu bazu u Evropi''?! Drugi argument je istorija, pogledajmo samo u 20 veku koliko su se puta prekrajale granice balkanskih država. Da se ponovo vratim na onaj četvrti stav, gde se pominje kapacitet Vojske Srbije i da vidimo do kakvog su stepena dovedeni kapaciteti današnje Vojske Srbije. Gospodin ministar odbrane je, inače, dobio pohvale na održanom samitu NATO u Lisabonu, krajem 2010. godine, a urađeno je mnogo toga da se postojeći kapaciteti posle 2000. godine ubedljivo smanje. Neposredno po kupovini ''Smederevske železare'' od strane američke kompanije "Ju-es stil", setite se genijalca Nemanja Kolesara, put ''Železare'' kreću konvoji tona i tona uništenog naoružanja i opreme, posečenih tenkova, topovskih cevi, bacača, protivavionskih topova, delova aviona, pešadijskog naoružanja i sve je to otišlo na pretapanje. Sve ono što je spaseno sa KiM, od tomahavki, fantoma, F117, posle tri godine je pretvoreno u staro gvožđe, a ono što je još više ponižavajuće, sve se to izvodilo uz prisustvo predstavnika zapadnih ambasada. I, koliko danas u Srbiji ima artiljerijskih oruđa, naravno, bez onih muzejskih? Spali smo na baterije koje po gradovima ispaljuju počasne plotune. Neko se pre dve godine našalio da imamo protivgradnu zaštitu, međutim, Vlada je prošle godine zaboravila da kupi protivgradne rakete, pa su seljaci ostali i bez te zaštite. Svi tenkovi T55 su povučeni iz upotrebe, a mogli su da se modernizuju, za to su postojali planovi. Smanjili ste kalibar automatske puške M70 na 5,56 milimetara, što znači da je sva municija kalibra 7,62 postala neupotrebljiva. Protivavionski sistem "Strela" je kompletno rashodovan, to je verovatno zbog nevidljivog F117. Samohodni sistem je, takođe, rashodovan, u pitanju je ZSU57. Da ne nabrajam dalje. Na kraju ste sve činove promenili po ugledu na NATO-pakt. Vi ćete verovatno doneti ovu odluku, jer imate potrebnu većinu, ali ono što ostaje kao neosporna činjenica jeste da UN, prvenstveno, na Balkanu na prostorima gde živi srpski narod nije uspeo ili, bolje rečeno, nije hteo da štiti srpski narod, njegovu imovinu, kulturu, versko nasleđe i tradiciju, već se postavio kao nemi posmatrač, kao u slučaju trgovine organima ubijenih Srba na KiM. To je istorijska činjenica koju nećete moći nikako da opovrgnete. Na kraju, ono što građani treba da znaju glava IV Finansijska sredstva potrebna za sprovođenje ove odluke, stoji suma od 387.645.633 dinara. Dakle, vi ćete iz budžeta za potrebe očuvanja mira u ovim navedenim zemljama Azije i Afrike izdvojiti 387 miliona, što je zaista previše, s obzirom na tešku finansijsku situaciju i ogromni deficit u državi. Ovim novcem, gospodo iz Ministarstva, možete da hranite dva meseca vojsku u Srbiji. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Uvažene kolege narodni poslanici, htela bih da vas obavestim da smo do 18.00 časova u direktnom prenosu, a onda će ići, za ostatak rada, odloženi prenos. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović, evo, nekako ja sam te loše sreće ili se uvek prenos ugasi ili predsedava gospođa Čomić, ili da ministar koji treba da bude tu nije tu. To mene neće ometati da iznesem ono što sam planirao, suštinski, odgovore nema ko ni da mi da. Nadam se da će neko od glasnogovornika DS da izađe u susret mojoj debati i dati neke odgovore, pa makar prenosa i nemalo. Ono što je bitna jeste da zamolim u samom startu samog ministra Šutanovca da pošalje jedno dva kontingenta mirovnih misija u ulicu Svetozara Markovića, da pregovaraju i posreduju između vojnih beskućnika i onih specijalnih jedinica koje su došle, sa šlemovima i štitovima, da izbace one iste vojne podoficire i oficire iz vojnog smeštaja, a da ne posreduju u korist neregistrovane Vojne ustanove ''Dedinje'', nego da pomognu i nađu neki modus da se ovi ljudi po ovom sneg, u šest ujutru, ne izbacuju iz "Bristola", iz "Galeba" u Durmitorskoj i iz vojnog hotela u ulici Svetozara Markovića. Mislim da bi takva jedna misija mogla najviše da pomogne i da, uostalom, reši problem, prvo u sopstvenoj kući, a onda da izađe u dvorište. Što se same odluke tiče, ona je proizvod Godišnjeg plana koji smo imali danas na dnevnom redu, upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u mirovnim misijama u 2011. godini. Međutim, sama odluka ima u sebi nešto što nema plana, a to je da su sve mirovne misije od strane UN, a ne i operacije misije EU, i to je dobro, gde god nema EU, u bilo kom dokumentu, to je za građane Srbije i za Srbiju dobro. Ono što je razlika između Odluke 2010. i ove odluke 2011. jeste to što nemamo iste države i iste misije, posebno nemamo Čad i jednu centralnoafričku državu, a zato smo dobili one standardne obaveze koje smo imali, posebno za državu Obalu Slonovače, o kojoj ću govoriti u toku same rasprave. Međutim, još jedna stvar koja karakteriše ovu odluku, kao i sam Predlog i plan za 2011. godinu, jeste godišnji nivo plana. Podsetiću vas da smo prošle godine u junu usvajali godišnji nivo, a da već danas u 2011, u februaru usvajamo, tako da godinu dana nije prošlo. Podsetiću vas i to da u ovim misijama, posebno u Kongu i na Kipru, mandat ističe 30. juna, a 15. juna za Kipar, dakle, opet pola godine. Onda možemo slobodno nazvati ovo polugodišnjim planom ili polugodišnjom odlukom, jer ne možemo biti toliko svesni da prejudiciramo da li će mandat da bude produžen ili ne, i ne možemo staviti mirovnjake u takav položaj da, ako se vrate posle pola godine, krše zakon, koji kaže da oni moraju da budu tamo na godinu dana. Prema tome, jedna igra reči koja može da košta i državu i zakon, i samo Ministarstvo, posebno za Obalu Slonovače i za Bliski istok, gde čak nije ni upisano koliko mandat traje. Može da traje i dva meseca i tri, može da traje i pet i šest godina, i svaki put ćemo biti u poziciji da na pola godine donosimo istu odluku. Ali, da kažemo da ta tema ne rešava suštinski problem i da je ta tema igra reči, kao i da se može rešiti preimenovanjem naslova. Ostale manjkavosti u ovoj odluci i u samom Planu jesu analize i to ono što jenajgora stvar u celoj ovoj priči, da nema izveštaja o stanju u prethodnom periodu. Od 2010. nemamo izveštaj naših mirovnjaka – da li su ugroženi zdravstveno, da li su ugroženi bezbednosno, kakvi su rezultati te misije, da li su finansijska sredstva dovoljna itd. Mi nemamo analizu i nemamo izveštaj i to je, gospođo Đukić-Dejanović i svi glasnogovornici DS, čist primer stavljanja vojske van civilne kontrole, što je očigledno, jer i skupštinski Odbor za bezbednost, a ni sama Skupština to nije dobila. E, sad, za skupštinski Odbor za bezbednost me i ne čudi, s obzirom na to da predsednik tog odbora više nije gospodin Dragan Todorović, nego neko iz pozicije vlasti. To je dokaz da se umanjuje civilna kontrola vojske, ma kako to vi želeli da prezentujete i da shvatite, to su činjenice. Zašto nije dostavljen izveštaj, da li je to vojna tajna? Podsetiću vas da smo juče raspravljali o davanju garancija SDPR za izvoz u Alžir, a niko ni dan-danas ne zna šta se tamo izvozi – da li se tamo prave hale, da li se izvozi naoružanje, municija, da li ljudski resursi, jer je Ministarstvo nosilac tog posla? Takođe, jako je bitno napomenuti i bahatost samog ministra koji kaže: ''ako vas zanima i ako ne verujete u civilnu kontrolu Ministarstva, vi platite pa obiđite misije''. To je slika stanja i prilika demokratije u državi, a i u samoj Skupštini, o kojoj neću dalje komentarisati, amislim da ona poprilično ima neku zaslugu da se pomene. U prevodu, raspravljamo o nečemu sa činjenicama sa kojima ne raspolažemo. Ne znamo kakvi su uslovi i da li će biti ispunjeni. Da budem uverljiviji, da se i tako izrazim, da jedna glupost prouzrokuje drugu jeste sam član 5. tačka 4) Zakona o odbrani, gde se kaže, da je propisano da se odbrana zemlje ostvaruje učešćem u multinacionalnim operacijama. Kada smo raspravljali ovih godina i o ovom zakonu, skretali smo vam pažnju da će ova glupost da prouzrokuje deset drugih. Sada vidite da smo u pravu. Ukazaću na taj primer, da upoznam građane pošto oni nemaju ovaj materijal ispred sebe, radi poređenja, u odnosu na Odluku iz 2010. godine, kako izgleda odluka, kada o kojoj raspravljamo za 2011. godinu – Mirovna operacija UN u Republici Obala Slonovače za 2010. godinu, piše, da su vojni posmatrači angažovani na kontroli popisa stanovništva, pripremi za postojeće izbore, pazite, sada, mirovnu misiju u pripremi za postojeće izbore, sprečavanju ilegalne trgovine u obavljanju redovnih zadataka patroliranja. Ako ovu konstataciju povežemo sa VI glavom, ove odluke, koja se odnosi na Raspoložive snage i materijalna i finansijska sredstva za učestvovanje u multinacionalnim operacijama, posebno sa stavom 2. evo šta kaže: ''Ministarstvo odbrane i Vojska Srbije raspolažu sa adekvatno obučenim ljudstvom za učešće u multinacionalnim operacijama, prema dinamici i strukturi Godišnjeg plana upotreba Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini.'' Hajde da kažemo koje su to druge snage, jer nećemo da raspravljamo o tome, ali Ministarstvo je spremilo misiju da sprovede izbore u jednoj zemlji?! Šta to znači u prevodu? U Predlogu odluke za 2011. godinu, možda je to smešno, i meni je smešno da to vojska radi, verujte mi, ali imam bojazan, od tog smeha mnogi su stradali u zemlji Srbiji, a i u inostranstvu, za istu zemlju, za Obalu Slonovače piše: ''Vojni posmatrači angažovani su na kontroli popisa stanovništva, sprečavanju ilegalne trgovine i obavljanju redovnih zadataka patroliranja. Situacije u Republici Obali Slonovače je nakon realizovanih predsedničkih izbora nestabilno, ali bez elemenata ugrožavanja bezbednosti angažovanih pripadnika Ministarstva odbrane i Vojske Srbije.'' Dakle, naši mirovnjaci su išlinegde da sprovode izbore i, odmah situacija nestabilna. I, to je zajedničko sa zemljom Srbijom. Kad god se oseti zemlja Srbija i ova vlast ugroženom, sprovešće izbore putem vojske i policije i osetiće se nesigurno?! Onda ćemo opet imati neku kvazirulju koja će da izgleda, kao, nezadovoljna da bi došla do istog cilja, tj. falširanih, lažnih rezultata sa izbora, da sprovede u postojeće ciljeve. Postoji ozbiljan razlog za zabrinutost svih političkih partija. Ko pažljivo pročita ova dva citirana odlomka može lako zaključiti, doneti zaključak, da se u Srbiji pripadnici Vojske i policije obučavaju i pripremaju za popis stanovništva i učestvuju u pripremama za izbore, da se za ovu namenu obučavaju u dalekim zemljama, da se vežbaju. Bogu hvala, ministar je stigao, to je ono što je i sam ministar rekao, da oni mogu bolje da se edukuju jer će tamo pratiti standarde drugih zemalja i bolje će se edukovati kako da sprovedu izbore, jer će pratiti standarde drugih zemalja. Da budem precizniji do kraja, aktivno će primenjivati i za buduće demokratske izbore u Srbiji, jer aktuelna vlast ove institucije, policiju i vojsku, smatra osnovnim osloncem svoje demokratije. Ako takva demokratija na ovaj način bude sprovodila izbore kao u Obali Slonovače, imaćemo ogroman problem! Međutim, tako tumačim ovaj predlog odluke, jer da nisam u pravu danas bismo imali ovde analizu izveštaja o radu mirovnih misija u prethodnom periodu, pošto o tome sada ne možemo da raspravljamo ili ako budemo ikada raspravljali, biće kasno, gospođo Đukić-Dejanović. Ono na šta bih još želeo da podsetim gospodina Šutanovca je to, da smo mi bili ugrožena zemlja od raznoraznih, psi rata, koje je organizovao Peti korpus 90-ih godina. Tada je bio najveći odziv i regruta, i dobrovoljaca i svih oficira i podoficira. To vam je najbolji dokaz kakvo je tada bilo poverenje u vojsku. Pošto ste razgovarali sa jednim poslanikom i oko toga niste imali nikakvu dilemu, oko rejtinga vojske. Gospodine Šutanovac, pošto niste bili u sali, molim vas da urgirate da se ljudi iz vojnih ustanova ne izbacuju u 6 sati ujutru, uz pomoć specijalnih jedinica, da pošaljete mirovnu misiju da posreduje između vojnih beskućnika i Vojne neregistrovane ustanove ''Dedinje'' i da spasete one oficire i podoficire od sopstvene vojske, jer je takav njen rejting. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Paja Momčilov ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poštovana predsednice parlamenta, mi danas, evo, vodimo raspravu sa ministrom koji zastupa Vojsku Srbije, a, opet, mi zastupamo i interese naroda Srbije. Može odmah čoveku da padne na pamet jedna interesantna činjenica, da ova kolona nas koji zastupamo narod, izgleda, ide u dve kolone. Vidite, mi iz SRS jasno smo rekli da ne možemo glasati za predloženi Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini i pokušaću isto da vam obrazložim, zbog čega mi to, zapravo, smatramo da nema mesta ovakvoj odluci Narodne skupštine Srbije. Neko je ovde govorio da je ovo izuzetno značajna tema. Koliko je značajna za naše društvo, vidi se po broju poslanika i po broju diskutanata. Ta diskusija će vrlo brzo utihnuti. Ono što hoću da kažem, podsećam naše uvažene predstavnike Ministarstva da mi živimo u zemlji gde je milion ljudi nema posla. Zvanični izvori kažu 18,8%, kažu 750 hiljada. Ozbiljni izvori kažu – milion. Mi živimo u zemlji na Balkanu koja trenutno ima najniži lični dohodak. Prosto ne mogu da verujem da Albanija ima niži, neko kaže ima Rumunija niži, ali da ostavimo i to, da se ne bavimo time. Mi živimo, gospodo iz Ministarstva vojske, u zemlji koja je ugrožena biološki. Znam da vam ovo smeta, kažete da ja ne vičem, a ja vičem zbog građana, ne zbog vas. Građani Srbije treba da znaju da nas svake godine ima 70 hiljada manje na prostorima zemlje Srbije, države Srbije, ako hoćete! I, vi, gospodine ministre, treba da znate, a ja ću vam reći da imate jako dobre razloge zašto biste vi lično to morali znati, da dve pošasti haraju Srbijom, a to su dve epidemije, kardiovaskularnih bolesti i raka, koje uništavaju naciju. Evo vam podatak iz Vojvodine, najrazvijenijeg kraja naše otadžbine, devet i po hiljada obolelih od raka u 2010. godini. Od toga: šest hiljada je umrlo, šest hiljada je moralo da primi zračnu terapiju, a primilo je samo dve i po hiljade! I, do čega smo došli mi u Odboru za zdravlje?! Došli smo do toga da Srbija nije ni tehnološki ni kadrovski spremna da pruži pomoć obolelim građanima Srbije. Fali 13 mašina, a kadrova, 'ajde nećemo sada ni da kažemo. To je problem, gospodine vojni, Srbije. Naravno, vi ćete meni kazati – pa, šta si se uhvatio ovih problema zdravstvenih? Šta to mene briga? Evo, ima dva razloga. Jedan najprostiji, sve ove vaše misije koje šaljete uglavnom su sanitetske ekipe. Složićete se, verovatno. Ja sam čitao. Zameram vašem papiru, što su zamerile i mnoge kolege, da nema kvalitetnih informacija o tim vašim misijama, na osnovu kojih bi mi mogli da procenjujemo ono što neko kaže da služi za ponos nama, da su naši ljudi tamo dokazali junaštvo i čojstvo. Kakvo junaštvo? Junaštvo je kad se braniš od neprijatelja. Čojstvo je kad braniš druge od sebe. Da li solidarnost pokazujemo? To je već nešto treće. A mi, nismo dobili nijednu informaciju od vas koja bi nas ubedila u tako nešto. Sada ćete vi kazati – pa, ja sam vojno lice. Naravno, nekada smo imali Narodnu armiju. Sada imamo Vojsku Srbije. Kako izgleda narodna armija, bili ste u Izraelu, lepo ste videli. Niste bili. Treba da odate. To vam je veliki minus. Najjača vojska, najjača armija i najbolje organizovana armija, a vi to ne znate. Idite tamo da vidite kako izgleda naoružani narod, a rezultati bi trebalo da su vampoznati! Ovi do vas su informisani, verovatno mogu da ostave podatke. Šta smo mi sad dobili? Mi smo sada dobili reforme. Šta smo dobili sa reformama? Profesionalnu vojsku. Plaćeničku vojsku. Sada kada vi gledate profesionalne vojske i plaćenici kad negde idu imaju gazdu i on ih plaća. Mi šaljemo naše vojnike u sumnjive misije i, gle, mi plaćamo naše vojnike. To ste vi vašom reformom napravili, uz sve vaše nepristojno dobacivanje nećete me nimalo poremetiti. Dobacujte i dalje, to je deo vaše ličnosti, vašeg vaspitanja i ja nemam ništa protiv! Da nastavimo mi tu priču. Dakle, kad vas pitaju novinari – gospodine ministre, evo, ja ću malo da citiram, pita vas novinar: "Izvesno je da para za kupovinu novog naoružanja i borbenih sistema nema, ali da li je novac iz budžeta dovoljan za remont postojećih sredstava, kako bi i dalje bili funkcionalni?" Vi niste ovako vickasti kao sad kada meni dobacujete i vrlo vešto izbegavate odgovor. A, šta kažete? Svako zna kakav je taj odgovor. "Mi smo u velikoj meri remontovali sredstva koja imamo. Ipak, postoji rok upotrebe tih sredstava i ona se ne mogu remontovati u beskonačnost. Takođe, tehnologije koje su postojale kada su ta sredstva kupovana i današnja tehnologija nisu kompatibilne. Tim sredstvima ističe rok, više ne vrede, iako mogu da se upotrebljavaju." Ima li para, pita vas jasno čovek, a vi mudro izbegavate odgovor da para nema. Koliko imate aviona i u kakvom su stanju, možete samo za paradu da ih prikazujete. Takvo je stanje u vojsci. Zašto ja ovo sve pričam? Pričam iz prostog razloga što vi tražite od građana Srbije da ulože u vaše misije koje se, eto, nalaze širom sveta i gde treba građani da izdržavaju boravak naših trupa u tim misijama. Za mene je interesantna stvar, Čad je odjedanput ispao. Nema Čada. U jednom intervjuu, u jednom propagandnom listu, vi ćete znati dobro koji je, pitaju nadležnu osobu za ove poslove, neću govoriti njegovo ime, kaže – za učešće jednog pripadnika u operacijama UN, Republika Srbija dobija naknadu od 1.028 dolara mesečno. Ako učestvujemo sa sredstvima kao što su poljska bolnica, itd. Prema tome, vi dobijate od UN 1.028 dolara. Ovo propagandno štivo koje čitam je evroatlantska inicijativa, a gospodin koji to govori se zove, 'ajde da vidimo i ime, pukovnik Jelisije Radivojević. Kako sad vi tražite pare za plate, a dobijate 1.028 evra. Smejte se vi, smejte se. Sada ozbiljno sumnjam da ovo što vi hoćete da uzmete za plate i lične dohotke ide negde drugde, jer ovi vojnici, evo, ovde piše lepo, ja ću vam to dati, pa vi to pobijajte, niste pobili nikada, tako izgleda. Ima druga stvar tu još, vrlo interesantna. 'Ajde da se pozabavimo malo tim Kongom. To vam je prvo. Zašto ste vi izbegli da kažete šta je Kongo? Koji je problem u Kongu? To je vrlo interesantno. Evo, da vam ja nešto kažem o situaciji u Kongu. Do 2007. godine, tamo, u Kongu je bilo 111 mrtvih pripadnika UN, ne znam dalje podatak, vi ćete imati bolji podatak, svežiji, pa ćete moći da kažete. Znam da naše misije tamo učestvuju u avionskom transportu do Kinšase, sa, nekog, nivoa dva na nivo tri itd. E, sada, svi misle da u Kongu ratuju osam nacija i 25 plemena. Svi misle da je taj rat, koji se zove Veliki svetski afrički rat, nešto što je uzrokovano lokalnim faktorom. Nije! U Kongu se nalaze najveća nalazišta minerala bez kojih ne može da funkcioniše nijedan kompjuter, nijedan mobilni telefon, a mineral se zove ''koltan''. Pretpostavljam da ovi vaši, do vas, znaju da vam to kažu, 80% te sirovine ide iz Konga, bivšeg Centralnog Zaira. Da ne pričamo o tehnologiji i o tim stvarima, ovo je dovoljno. Kofi Anan 2001. godine u svom Izveštaju UN, Savetu bezbednosti, optužuje ''Bajern'' koncern iz Nemačke da je on potpirivač sukoba da bi se došlo do što jeftinije sirovine, koju vade nesrećni ljudi rukama. Naravno, treba znati i to da je ta sirovina pomešana sa uranijumom i da izaziva rak kod tih ljudi. Neću da govorim o ceni i drugim stvarima, to daleko bolje znate od mene. Tri multinacionalne kompanije ''Nokija'', 'ajde da ih ne nabrajam sve, neću da ih nabrajam, jesu glavni protagonisti iza zavese koji potpiruju ratne sukobe u Kongu zarad, ovih, svojih interesa. Šta je sa trupama u Kongu? Smeje se dama koja predstavlja ministarstvo vojno, e, u Kongu su poznate afere sa pakistanskim kontigentom, sa indijskim kontigentom, oko nedozvoljene trgovine ovim sirovinama, naravno, i trgovine zlatom. Dakle, ima tamo i drugih zanimacija koje su interesantne. A, tamo je 50 i više zemalja sveta učesnik u trupama. Moje je pitanje, šta ćemo mi tamo? Šta mi tamo tražimo? Mi koji nemamo ni pristojan lični dohodak, koji nemamo posao, koji ne možemo da lečimo građane Srbije, evo nešto što za vas nije nikakav podatak, da ne kažete da sam destruktivan, te pare koje ste odvojili, odvojili ste veliki procenat za zdravstvenu zaštitu tog kontingenta. Da li tamo šaljete bolesne? Invalide? Koga šaljete? Zašto ste toliko para odvojili za zdravstvenu zaštitu tih ljudi? Objasnite! Da ne budemo mi radikali destruktivni, evo vam konstruktivan predlog – Kosovo. Evo Studija lekara sa Kosova, sa ortopedske klinike, od 1999. godine ima 162% povećanja karcinoma. Odvojte te pare i upotrebite taj vaš sanitet da ispitate ono što je vaša dužnost, posledice osiromašenog uranijuma na Kosovu i Srbiji!! Evo sad ne vičem, sad govorim polako ne bi li kod vas probudio ljudsku svest. Srbija ima ovo kao problem, a ne da se gura među 55 zemalja sveta na profitabilnom tržištu sirovina za elektronsku industriju. Prema tome, ono što sam vam rekao, nikako nećemo glasati za ovo, jer ne ide to da neko ko nema ništa – i prosjak se šire da bi se udvarao i da bude plaćenička vojska. Vi koji hoćete da kažete – kadpretučeš devojku i kada je siluješ treba da je uvedeš u brak i da bude srećna, nemojte to nama da pričate. Vi u tome uživajte, mi nećemo. Mi pamtimo NATO agresiju i mi znamo ko su naši prirodni saveznici. Mi bismo možda vama i verovali da je ovo iskreno i dobro, da postoji i prema multipolarnom svetu, koji se ponovo uspostavlja, ista distanca i isti postupak. Ne! Vi ste sluge jedne sumnjive rabote, a srpski radikali neće u tome da učestvuju! Hvala lepo. [[Aplauz]]
Uvažavajući zaista potrebu da iznesete svoj politički stav, mislim da je bilo termina i tonaliteta koji, zaista, nije.. (Narodni poslanik Paja Momčilov, sa mesta: Dobacuje mi.) Molim vas, u skladu sa potrebom da negujemo dostojanstvo parlamenta. Gospodine Šutanovac, izvolite.
Moram reći da je ova diskusija, zaista, bila, verovatno, i najgora danas. Tolika količina negativne energije, mržnje i govora mržnje koju ste vi ovde kao lekar izneli jeste zabrinjavajuća, da kažete nama da smo mi sluge. Vi ste ozbiljan čovek, u ozbiljnim godinama. To ne stoji da optužite pripadnike Vojske Srbije da učestvuju u nekim mutnim rabotama, gde ste rekli, u Kongu. Šta vam se dešava zaista u toj glavi da možete tako nešto pomislite. Koje probleme vi imate kad tako nešto možete da pričate ovde, pri tom, još klimate glavom da podržavate to što ste rekli. Razumem da vi u afektu kažete, da ste čovek koji se, eto, malo umorio popodne, teško vam je pala cela ova diskusija cela. Da vi optužujete pripadnike Vojske za tako nešto, vi, sa kojim kapacitetom? Poslaničkim? Pa šta. Naprosto, to ne može tako. Stvarno izražavam nezadovoljstvo. Ovo je kršenje svake norme. Sluge?! Dajte više, mislim! Žao mi je što niste imali strpljenja i mogućnosti, a i kapaciteta da slušate izlaganje na početku kad sam jasno rekao – da nam od 650 miliona sto i sedam, osam miliona daju UN. Da, ali malopre ste čitali i optužili nas da mi, maltene, uzimamo pare zato što je pukovnik Jelisije rekao da dobijemo od UN novac. Dobijamo od UN novac. Nije to nikakva tajne. To piše. Ako ste malo pažljivi, mogli ste da pročitate, sve je vrlo lepo strukturisano, slažem se sa gospođom Donkom Banović da smo, možda, mogli da ovo strukturiramo i da se svaka mirovna misija jasno prepozna i jasno vidi, a to ćemo da uradimo sledeći put. Ali vam neću dozvoliti da vređate pripadnike Vojske Srbije ovde, ma koliko bili poslanik i predstavnik naroda. Način na koji se vi obraćate ljudima u uniformi jeste apsolutno neprimeren. I, nisu moji avioni, i nije moja vojska, i nisu moje finansije, nego Vojska Republike Srbije! I, sa dužnim poštovanjem da se obraćate njima, bar u mom prisustvu. Ako imate problem sa profesionalizacijom, sa njenim neuspehom, reći ću vam, nisu plaćenici nego profesionalni pripadnici Vojske Srbije, kao što ste vi plaćenik na svom poslu. Radite neki svoj posao, pretpostavljam, primate platu. Oni, ljudi, rade isti takav posao i primaju platu. Još, postoje ljudi koji se dobrovoljno prijavljuju da služe vojni rok. I, gle, čuda, imamo, baš, upravo, poslanika, Konstantina Samofalova, koji se prijavio u ''prvoj generaciji'' da služi dobrovoljno vojni rok. Voleo bih da vidim nekog vašeg bratanca, sestrića, sina, da se prijavi dobrovoljno, pa da nam onda pričate kakvo je stanje u vojsci. Ta vrsta energije koju izlivate ovde neću vam dozvoliti, verujte mi! Možda je predsednica parlamenta dama koja vas uvažava više nego što treba, ali ja ću stati u zaštitu svih onih ljudi koji rade sa mnom, pa ćemo na izvorima videti ko radi dobro, a ko nije. [[Aplauz]]
Ovo je bio samo odgovor. Ne, nema mesta za repliku. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, SRS se slaže da Srbija ne može biti izvan međunarodne zajednice, narodski rečeno, ne može biti izvan sveta. Generalno, nemamo ništa protiv toga da Srbija učestvuje u međunarodnim mirovnim misijama. Međutim, u postojećim okolnostima, iz razloga koji su izneli moji prethodnici, o nekima ću ja govoriti, SRS smatra da nije opravdano da srpski vojnici učestvuju u mirovnim misijama u Republici Kongo, Liberiji, Obali Slonovače, Libanu, Kipru i na Bliskom istoku. Prvo, kad su u pitanju ove dve mirovne misije, u Somaliji, moram da kažem da bode oči činjenica da pored Srbije u tim mirovnim misijama učestvuju zemlje koje imaju izlaz na more, koje su pomorske zemlje i zemlje koje su članice NATO-pakta. Srbija, kao što znamo, nije ni jedno ni drugo. Drugo, u većini mirovnih misija koje postoje, glavnu reč vodi NATO-pakt. Smatram da je u pitanju jedno veliko licemerje, iz razloga što je NATO-pakt organizacija koja je samo poslednjih deset godina izvršila dva zločina protiv mira. Prvi zločin je izvršila 1999. godine, kada je izvršena agresija na SRJ, kasnije je ta agresija legalizovana kroz mirovnu misiju UN, a drugi zločin protiv mira NATO-pakt je izvršio tri godine kasnije, agresijom na Irak. U obe ove agresije ubijeno je nekoliko stotina hiljada ljudi. Treće, praksa od 1945. godine do danas, a ta je praksa posebno prisutna u poslednjih 20 godina, nakon raspada SSSR, govori da većina ovih misija ne služi međunarodnom miru, međunarodnom pravu i međunarodnom poretku, nego služi ostvarivanju određenih imperijalističkih ciljeva, pre svega SAD, a u novije vreme NATO-pakta i EU. Četvrto, to je činjenica, da se, pod firmom jedne međunarodne misije koja se sprovodi pod pokroviteljstvom UN, deo Republike Srbije nalazi pod formalnom i praktičnom okupacijom. Naravno, govorim o Kosovu i Metohiji. Navešću vam samo nekoliko najvažnijih i najkrupnijih rezultata Mirovne misije UN. Proterano je 250 hiljada Srba sa Kosova i Metohije. Više od 3.000 Srba je ubijeno ili kidnapovano, pa ubijeno. Nekoliko stotina srpskih vojnika nesmetano je odvedeno u Albaniju i tamo, bukvalno raščerečeno, radi prodaje njihovih organa. Postavljam sada pitanje – ko nama garantuje i da li nam neko može garantovati, to naravno, ne možete ni vi, da se trenutno pod firmom određene mirovne misije u Libanu, Liberiji ili Kongu, ne događaju isti ili slični zločini? Znam da ćete reći da je to neverovatno i zvuči nestvarno. Međutim, isto tako su nestvarno pre deset godina zvučala upozorenja Srba sa Kosova i Metohije da su njihovi rođaci živi iskorišćeni radi trgovine ljudskim organima. Pre nekoliko dana nakon izveštaja Dika Martija, imali smo priliku da vidimo jedan Izveštaj UNMIK-a od pre sedam-osam godina u kojem se jasno govori da postoje ti zločini. Iz tog izveštaja se jasno vidi da su zapadne zemlje koje učestvuju u okupaciji KiM znale za te zločine, ali su o njima ćutale, zato što su ih sprovodili njihovi miljenici. Zaista pitam – šta će se dogoditi, ovo je jedna hipotetička pretpostavka, ali nije daleko od realnosti, ukoliko se u nekoj od ovih mirovnih misija dogodi nešto slično? Ja smatram da će to oslabiti pregovaračku poziciju Srbije kad je u pitanju odbrana Kosova i Metohije. To je jedno. Drugo, smatram da će kompromitovati borbu Srbije da dokaže istinu kad je u pitanju zločin nad srpskim stanovništvom na Kosovu i Metohiji. Peto, meni, zaista, ne izgleda logično da jedna država čiji je deo teritorije okupiran, a ona ne čini nikakve napore da tu okupaciju završi, ja ne kažem da treba ili ne treba da je čini, samo konstatujem jedno činjenično stanje, svoje vojnike i policajce šalje u beli svet da oslobađaju neke druge teritorije ili da čuvaju neke druge teritorije. Šesto, u današnjoj raspravi, ne znam iz kojih razloga, pominjana su deca. Rečeno je od strane gospodina Šutanovca da je interes Srbije da sva deca u svetu imaju miran san, mirno detinjstvo i to je činjenica. Ali, isto tako je činjenica da je Srbiji najvažnije da miran san imaju deca u Srbiji. Po ko zna koji put vam skrećem pažnju na činjenicu da hiljade mališana na Kosovu i Metohiji srpske nacionalnosti nemaju miran san, ne mogu slobodno da idu u školu, ne mogu slobodno da se igraju! Postavljam jedno pitanje – da li će odlazak naših vojnika u Mirovnu misiju u Kongo ili Liberiju na bilo koji način poboljšati položaj srpske dece na Kosovu i Metohiji? Sedmo, o ovome je govorio moj prethodnik Radiša Ilić, Srbija se nalazi u jednoj teškoj besparici, budžetski deficit iznosi skoro dve milijarde evra, a učešće u ovim mirovnim misijama će Republiku Srbiju koštati 380 miliona dinara. Za one koji se ne razumeju u ovu problematiku, u pitanju je budžet velikog broja opština u Republici Srbiji. Dakle, imate više opština u Republici Srbiji koji nemaju budžet koji je veći od 300 miliona dinara. Sada postavljam pitanje – da li je ovaj novac bolje potrošiti na finansiranje slanja naših vojnika u mirovne misije ili je bolje taj novac iskoristiti za rešavanje pitanja 800 hiljada nezaposlenih, 550 hiljada građana Srbije, koji po zvaničnim statističkim podacima živi ispod granice siromaštva, ili onih 70 hiljada nesrećnika koji svakog dana preživljavaju hraneći se u narodnim kuhinjama? Osmo i poslednje, mi kao država i društvo, zaista, moramo da napravimo jednu ozbiljnu analizu i da tom analizom odgovorimo na nekoliko suštinskih pitanja. Prvo pitanje – koliko je slanje naših vojnika u mirovne misije u državnom interesu? Ovde ću se osvrnuti na dva slučaja: Mirovna misija u Obali Slonovače i Mirovna misija u Liberiji. Ja zaista postavljam pitanje – da li postoji državni interes Srbije da se meša u unutrašnje stvari ovih zemalja? Kakve mi dodirne tačke imamo sa ovim državama? Za Liberiju znam da su šverceri oružja, neki domaći tajkuni, za šverc oružja koristili brodove i zastave Liberije, a što se Obale Slonovače tiče, jedina dodirna tačka sa Srbijom jeste sjajni napadač ''Čelzija'' Didije Drogba i reprezentacije ove zemlje, koja je u kvalifikacijama igrala sa reprezentacijom Republike Srbije. Sledeće pitanje na koje treba odgovoriti – koliko je zaista učešće u ovim misijama u funkciji međunarodnog mira i sprovođenja međunarodnog prava, a koliko je u funkciji ostvarivanja interesa NATO- pakta i SAD? Sve ovo što se sada događa oko naše vojske, oko naše države, ovo bezglavo srljanje u NATO-pakt, kod mene izaziva jednu sumnju da se može dogoditi da mi u neko skorije vreme na dnevnom redu imamo predlog odluke o upućivanju naših vojnika u mirovne misije u Avganistan, Irak, Iran ili na neko drugo mesto gde Amerikanci i NATO-pakt naprave neku novu ljudsku klanicu, da naši ljudi ginu za profit ovih američkih multinacionalnih naftnih kompanija. Na kraju, sa nekoliko reči ću se osvrnuti na ovu misiju u Libanu. U Liban šaljemo šest vojnika da pronalaze i uklanjaju mine. Radi građana Srbije, skrećem pažnju na činjenicu da u Srbiji imamo nekoliko stotina minskih polja. Ta minska polja imamo i u susednoj BiH, i u Republici Srpskoj i u Federaciji Bosne i Hercegovine, a smatram da je mnogo opravdanije da uklanjamo i mine u Federaciji Bosne i Hercegovine nego u Libanu. Dakle, imamo na KiM, na delovima teritorije Republike Srbije koje nazivamo unutrašnjost Republike Srbije, takođe, desetine hektara zemljišta koji su zasuti kasetnim bombama i municijom sa osiromašenim uranijumom. Jednostavno, smatram da je bolje sve kapacitete, uključujući i ovih šest vojnika, na rešavanje tih problema na uklanjanju mina na teritoriji Republike Srbije i susednih zemalja, a ne to raditi u Libanu i nekim drugim svetskim destinacijama. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Imate još 20 minuta, gospodine Krasiću.
Razumem potrebu zašto je Vlada predložila ove dve odluke, one jesu stvarno u vezi i mislim da su dobar potez uradili, jer će napokon i pred domaćom i pred svetskom javnošću precizno da se odredi ko je to u Narodnoj skupštini proevropski i pronato orijentisan i ko nije. Mislim da će to biti najbolji putokaz za sve naše građane i za sve naše prijatelje, pa i one koji nam baš nisu neki prijatelji u inostranstvu. Ja to tako tumačim, jer zakonski osnov za ovakvu odluku postoji, ali videćemo u danu za glasanje, oni što kažu da bi pre od gospodina Šutanovca Srbiju odveli u NATO-pakt, oni što kažu da bi pre od Borisa Tadića Srbiju odveli u EU, ovo što je gospodin Šutanovac ovde zastupao, to je upravo opredmećenje nečega što je najviše evropsko i najviše usmereno ka NATO-paktu. I, ja to cenim tako i poštujem taj vaš potez, jer ste dosledni i iskreni, a i istrajni u onome što radite već godinama. Meni se to ne sviđa, ali to je već moj problem, to nije problem ovog teksta koji je na stolu. Naravno, SRS je na jednoj drugoj strani, o tome ću malo kasnije, ali bih ukazao na neke stvari koje ste naveli u ovim dokumentima, koje mislim da ne postoje. Jedna konstatacija koja se u obrazloženju vrti, to je da se odbrana zemlje ostvaruje učešćem u multinacionalnim operacijama. Meni nije jasno, kada se brani zemlja, onda se brani teritorija neke zemlje. Ne znam zašto bi sa nekoliko hiljada kilometara pet, šest medicinskih sestara branilo Republiku Srbiju, a mi ovde u Srbiji nismo u mogućnosti da obezbedimo suverenitet i teritorijalni integritet na celokupnoj teritoriji koja je opisana Ustavom Republike Srbije, koji je narod usvojio. To je neka nelogičnost, ali tumačim da svašta može da se stavi tu. Ili, recimo, konstatacija da je upućivanje naših medicinskih sestara u neku od ovih zemalja element naše spoljne politike, a to pokazuje da ćemo u odnosima sa državama članicama EU mi da se tretiramo kao ravnopravni partneri. To može da stoji na papiru, ali u stvarnosti to nije tako. Kad bi to tako bilo, onda bi Srbija odavno bila član EU. Sad smo na nekom statusu rešavanja rebusa koji se zove ''upitnik''. Kaže se da sa tih nekoliko medicinskih sestara dokazujemo da bi se Srbija integrisala u EU. Nije tako, da budemo iskreni. Ipak je nešto malo ozbiljnije. Onda se u jednom delu izbegava reč NATO zato što, s pravom, to nije popularna reč kod nas, u našoj državi, i kažete da se tu otvaraju dodatne mogućnosti za aktivno uključivanje u multinacionalne operacije pod okriljem UN i EU. Moram da vam skrenem pažnju da u svim ovim tekstovima reč UN i EU samo figuriraju kao nešto što je politička pozadina, nešto što je kao neko pokriće, ali vrlo vešto se izbegava reč NATO. Ta reč je nezaobilazna. Zašto je nezaobilazna? Vidite i sami, opet se vraćam na onu prvu rečenicu – dobar ste potez uradili zato što ćete da pocepate političku scenu, da se tačno zna ko je gde, ali moram da vam skrenem pažnju da ankete ukazuju na to da je NATO izuzetno neprijatna organizacija za većinu građana Republike Srbije. Prosto se plašim da, kada slepo zastupate te NATO interese, radite nešto na najdirektniji način protiv većine građana Republike Srbije. Ipak je većina rekla da je protiv NATO-pakta. Zašto je većina protiv NATO pakta? Verovatno postoji neki opravdani razlog. Setimo se 6. aprila 1941. godine, ova zgrada je bombardovana od Nemaca, a pred kraj rata 1944. godine i saveznici su bombardovali Srbiju, sećate se, i Leskovac i ova druga mesta. Sećamo se tih silnih mirovnih operacija. Setimo se, recimo, Republike Srpske Krajine, pa pre "Bljeska" je NATO-pakt porušio one radarske sisteme. Setimo se zapadne Slavonije, Pakrac, Okučani, da nije jedna četa mirovnjaka ostala, ko zna da li bi ostali i oni koji su bili u onoj enklavi. Setimo se Republike Srpske, setimo se onoga što se dešavalo sa SRJ. Mislim da su ta sećanja vrlo sveža kod svih građana i da imaju odbojnost prema NATO-paktu, a pogotovo kada znaju da NATO-pakt formira kosovske zaštitne snage, možda imaju neki drugačiji naziv, u veličini od 2.500 vojnika, kada KFOR povlači svoje vojnike sa KiM, ne znam da li su sada nešto ispod 10.000, gde demonstriraju da KiM više nije zona interesovanja NATO-pakta. Jeste u nekom drugom smislu, pošto se tu kontroliše kriza, ne samo na Balkanu, nego i u čitavoj Evropi. To je taj sistem kontrolisane krize: kada im treba, napravi se kriza, kad se otvara neko drugo krizno područje, onda primire, zamrznu malo krizu, a mi onda idemo u velika politička razmatranja i razmišljanja ''šta bi bilo kad bi bilo''. Kaže se ovde da mi na taj način doprinosimo svetskoj, evropskoj, regionalnoj bezbednosti, uz poštovanje međunarodnog prava i mira. Znate, teško je danas pričati o poštovanju međunarodnog prava kada se, recimo, pročita depeša "Vikiliksa", gde se kaže da je tamo neko iz administracije naredio da se prati, recimo, generalni sekretar UN; gde kupuje, koje kartice koristi itd. Posle "Vikiliksa" može čovek samo da bude modar u predelu grudi, zaklinjući se u međunarodno pravo i nastojanje za uspostavljanje mira. Međutim, vidite i sami da je stvarnost potpuno drugačija. U uslovima kada je, recimo, juče gospođa Diana Dragutinović ovde objašnjavala koliko je to blagotvorno kada se Srbija zaduži, a čini mi se da smo juče pričali o nekim kreditima, jedan je bio oko 400 miliona evra, da je to nasušna potreba, jer ukoliko to ne uradimo, shvatio sam da će ljudi da umiru po ulici. Onda dolazimo do zaključka da treba da se odvoje neka sredstva za učešće u ovim operacijama. Naravno, ima tu jedan deo što UN plaćaju itd, nije to ništa sporno, lepo ste to ovde prikazali, ukoliko je tačno. Međutim, postavlja se pitanje prioriteta. Smatram, u uslovima kada mi godinu završavamo, a to je najavila statistika, da oni procenjuju da će sa 31.12.2010. godine da se konstatuje da je, negde, između 35.000 i 40.000 ljudi iz Srbije više umrlo nego što je rođeno. Kada se uzme u obzir kakvo je naše socijalno i ekonomsko stanje, ne moramo da ulazimo u dublje analize, samo da gledamo šta centralne informativne emisije objavljuju o narodnim kuhinjama, o otpuštanjima, o mafijaškim obračunima itd, pošto je već teško pričati o tim crnim stvarima našeg svakodnevnog života. Onda se s pravom postavlja pitanje – zašto mi srljamo da idemo, pa makar neka bude i sa skromnim snagama, šta mi u stvari tu postižemo? Koja je to korist za našu državu? Znate, mi smo imali nešto što se zove mirovna misija, nije baš mirovna misija nego posmatračka misija na KiM, bio je onaj Voker. Kada je ta posmatračka misija napuštala teritoriju KiM oni su sve ostavili teroristima Albancima, Šiptarima; džipove, satelitske telefone. Onda su ti teroristi radili kao lokatori i obaveštavali NATO avijaciju i one američke snage koje su bile koncentrisane u okolini SRJ, gde da nas bombarduju, kako da nas bombarduju, kako da postignu najbolje rezultate, kako da postignu najveće uznemirenje kod naše javnosti. Ako meni ne verujete, gledajte malo na internetu prenose iz Haga i videćete da se predstavnici mirovnih misija vrlo često pojavljuju kao svedoci na suđenju i priznaju da te mirovne misije nisu baš bile poprilično mirovne misije, nego otvore dušu i kažu – imamo izveštaje da je, recimo, kada je u pitanju Republika Srpska i BiH, kako su Amerikanci na ''Aerodromu Tuzla'' dostavljali svoje naoružanje. Pa onda dobijamo preko "Vikiliksa" podatke kako su strane države, velike sile, kršile embargo, naoružavale jednu, drugu, treću stranu. Pa, onda, imamo svojevrsnu aferu u Austriji sa "Alpe-Adria bankom", sećate se, zbog toga što su oni, takođe, bili jedan ventil preko koga su se naoružavali i Hrvati i Slovenci u vreme kada je postojala zabrana, pa je i onaj Gajder tamo bio vrlo značajan, banka je naprasno ojačala, pa je pod misterioznim okolnostima i nestao. Ovo sve pričam telegrafski da bih samo podsetio prisutne da ipak moramo da budemo prilično oprezni. Jeste, kao članovi UN, mi nikad nismo isključeni, mi smo samo u jednom periodu bili suspendovani, to moram da ispravim, pošto sam jutros čuo taj pogrešan podatak. Država može i da izbegne tu svoju obavezu kada se nalazi u ovakvoj situaciji u kakvoj se nalazi Republika Srbija. Dokaz za ovu našu situaciju jesu i ovi silni posmatrači Svetske banke, MMF, što pokazuje da postoje opravdani razlozi da naša vojska bude samo na našoj teritoriji. Slažem se da je pre nekoliko godina doneta jedna odluka, pa sad nije bitan naziv te odluke da li je rezolucija, deklaracija ili odluka, gde se nagoveštava, proglašava da Republika Srbija želi da ima taj stepen neutralnosti. Slažem se da je pitanje da li mi možemo biti neutralni, ali sam apsolutno siguran da naš pravac nije prema NATO-paktu, nego prema nečemu što je stvarno u ekspanziji, a zove se ODKB. O tome ću nešto malo kasnije, jer i to ima status posmatrača, u Generalnoj skupštini UN, od 2. decembra 2004. godine, jedna perspektivna vojna alijansa, odbrambeni sistem, koja želi da obezbedi zonu sigurnosti na takozvanoj evroazijskoj kopnenoj masi, u njihovim planovima smo i mi, to moram da kažem. Postoji veliko raspoloženje u Republici Srbiji da pristupimo toj odbrambenoj organizaciji, da zaštitimo naše interese, ako ništa drugo, onda zbog toga što nas Rusi nikad nisu bombardovali. Dakle, oni nas nikad nisu bombardovali, oni su uvek pomagali. Mada se sada nalaze u vrlo neprijatnoj situaciji, čuli ste i sami, pa je i uzrečica – pa, mi Rusi ne možemo da budemo veći Srbi od Srba. O čemu se radi? Pa, znate, ako vrlo neodgovorni ljudi zastupaju državne interese sa pozicija vlasti Republike Srbije u nekim međunarodnim institucijama i onda skriveno daju pristanak promoterima te zapadne politike, pa, ruska strana, Kinezi i ovi drugi čuju da je Srbija pristala, oni se neće protiviti. I, to je ta naša tragedija koja nas je zadesila, gde se jednostavno brkaju neke stvari, pa se kaže – eto, vidite, i ovi su prihvatili. Pa, nisu oni prihvatili, nego su prihvatili volju predstavnika vlasti iz Republike Srbije. Tako je bilo i kada je Euleks dolazio, tako je bilo i povodom Generalne skupštine i one rezolucije povodom savetodavnog mišljenja, gde je EU izdiktirala, naši predstavnici obavestili sve one koji su nas podržali u borbi za očuvanje KiM u teritoriji Republike Srbije. Pa, onda su ljudi rekli – ako ste vi pristali, zašto bismo mi sad bili veći katolici od pape. To je ta priča koja nas muči, zaokuplja. Sklon sam da poverujem da, pošto je sasvim izvesno da, ove koristi koje se očekuju za našu državu od uključivanja i učešća naših pripadnika vojske i policije u ovim mirovnim operacijama nisu realni, pogotovo ovo za MUP, kaže – naučiće se elektronskom poslovanju. Nađite neki drugi razlog, nemojte ovako da određujete. Kaže – naučiće se elektronskom poslovanju tih pet, šest policajaca koji odu. Imamo valjda drugih mesta gde može da se uči kako da se radi na kompjuteru itd. Ali, 'ajde, neću da banalizujem baš te stvari. Znam da je problem u strateškom opredeljenju politike koja je danas dominantna u Srbiji. Vidim da ima nekih problema u Skupštini, da baš nije toliko dominantna, ali ono što sam siguran kod građana, ta politika više ne prolazi, to je tih sedamdesetak posto građana koji ni za živu glavu ne vide Srbiju u članstvu u NATO-paktu. Kazaće neko – pa, mi smo u Partnerstvu za mir. Pa i Rusija jeu Partnerstvu za mir. Rusija ima i druge specifične odnose sa NATO-paktom. To je NATO-pakt – Rusija. Pa, Rusija ima i takozvanu Šangajsku organizaciju za saradnju sa Kinom. Nešto se dešava, nešto se menja. Mi treba da se prestrojimo na vreme. Narod je osetio da treba da se okrenemo drugom pravcu. Voleo bih da idemo ka tom pravcu, a onda na kraju stičem utisak da razvoj vojne industrije i izvoza naoružanja, moguće da to, ako želimo da postignemo, treba da budemo dekorativno prisutni u mirovnim operacijama i vidim u tome vezu, jer između SDPR i Ministarstva poslednjih nekoliko godina napravila se čvrsta veza. Više ne znaš ko radi u SDPR, ko radi u Ministarstvu, bio nekad u SDPR-u, došao sad u Ministarstvo. Iz Ministarstva prešao u SDPR. SDPR verovatno sada želi da povrati svoj uticaj u namenskoj proizvodnji. Sećam se da se tu javljaju i neki Čupići, neki liferanti oružja i neke banke, ali nemam razloga da to sada tvrdim. Samo to navodim kao neku mogućnost i stičem utisak da ovo strmoglavo kretanje prema našem učešću u ovim mirovnim operacijama u stvari ima dva cilja. Prvi je cilj približavanje NATO-paktu i drugi cilj, da, verovatno manje ili više vidljivi liferanti pod plaštom razvoja namenske industrije, eto, najbolji izvozni rezultati su u izvozu municije i drugog naoružanja itd, pa pošto postoji ovde glad za parama, onda ljudi kažu – dobro, neka ide tako. Mislim da je to možda druga varijanta koja je tu postojala kao alternativa, ali vodite računa o jednoj stvari. Uvek se politika jedne države vodi u korist građana. Ako građani nisu za NATO-pakt, ako građani smatraju da su neke druge vitalne stvari za ovaj narod prioritetne, a pre svega mislim na zdravstvo, socijalno staranje, razvoj naše privrede, obnavljanje te privrede itd, onda, izvinite, molim vas, da se istovremeno zadužujemo i da istovremeno šaljemo u te, navodno, mirovne operacije, mislim da to nije interes ovog naroda, da to narod ne podržava. Kako će građani da se izjasne, to ne znam, to u ovom trenutku možda i nije toliko bitno. Međutim, smatram da naš pravi put ka jednoj trajnoj bezbednosti jeste ODKB. Nadam se da će i gospodin Putin 23. marta, ako ne nekom drugom, onda sigurno gospođi Slavici Đukić-Dejanović, da ponovi ono što je gospodin Medvedev pre dve godine ovde rekao. Tada je došao da samo priča o novom odbrambenom sistemu. Mislim da taj odbrambeni sistem više odgovara nama pošto je on u nekoj ekspanziji. To je, takođe, regionalna vojna i bezbednosna organizacija. Ima status zagarantovan u UN, ima partnerske odnose sa NATO-paktom, ali i istovremeno jasno stavlja do znanja NATO-paktu da ne sme da pređe neku crtu u pogledu širenja. Ne možemo da vodimo neku politiku koja bi bila toliko u oblasti odbrane samostalna, toga treba da budemo svesni, nismo mi taj igrač, niti taj faktor, nemamo te potencijale, ali ako već treba da biramo stranu, onda je ova ''istočna strana'', pogotovo zbog toga što se taj sistem pravi da bi obezbedio garanciju sigurnosti na evroazijskom kopnenom prostoru, gde nam je praktično i mesto. Mi sa Atlantikom nemamo ništa, nemamo potrebe da se vezujemo za tu stranu sveta koja nas je više puta i bombardovala, pa su se čak i hvalili da nemaju ni bilo kakvu odluku. Jednostavno, njih ništa ne obavezuje kada treba da sprovedu neku svoju silu i neki svoj naum. Moraćemo da vodimo računa i o KiM i o teritorijalnom integritetu. Smatram da ove dve odluke duboko zadiru u pitanje očuvanja teritorijalne celokupnosti i suvereniteta Republike Srbije, jer učešće u mirovnim misijama ne može biti na nekom važnijem mestu nego uspostavljanje vlasti Republike Srbije na celokupnoj svojoj teritoriji. Hvala vam.
Gospodine ministre, da li želite reč? (Da) Izvolite.
Samo bih u svoje ime, u ime pripadnika Ministarstva i Vojske i svih onih vojnika, oficira i podoficira koji će učestvovati u mirovnim misijama da zahvalim onim poslanicima koji su pokazali dovoljno svesti i dali podršku njihovim nastojanjima da se u svetu bore za mir, ne bi li i u Srbiji bilo bolje. Gospodinu Krasiću bih rekao da se mnogo ne obazirem na ankete koje on pominje. Kada bih se obazirao na ankete koje on pominje morao bih da vam kažem da ste i vi u nivou statističke greške, tako da ne bih imao sa vama šta da pričam, jer po tim istim anketama vi niste član parlamenta, vaša stranka je ispod cenzusa, ali ja vas uvažavam kao da su ankete i bolje. Zahvalio bih još jednom svima onima koji su radili na predlogu ovog zakona, MUP i da vam kažem da budete sigurni da, bez obzira što niste dobili sada izveštaj o našim mirovnim misijama u kojima smo učestvovali, možete biti ponosni na sve pripadnike Vojske Srbije i MUP koji širom sveta pokušavaju da učestvuju u nečemu što se zove globalni mir, sa svim zemljama sveta. Čuli smo da u velikom broju ovih misija u kojima se nalazimo ima i preko 50 do 55 zemalja, što znači da nismo samostalni, nismo izdvojeni, ne solviramo ni na koji način, već želimo da budemo deo savremenog, modernog sveta i da budemo ponosni kako na sebe tako i na našu vojsku. Hvala puno. [[Aplauz]]
Zahvaljujem, gospodine ministre. Nema elemenata za repliku. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam, da li neko ko nije iskoristio pravo iz člana 96. Poslovnika želi reč? (Ne) Zaključujem jedinstven pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstven pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. A, vama, poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, vama i vašim saradnicima, zahvaljujem na učešću u radu. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 78 narodna poslanika. Da bismo tačno utvrdili broj prisutnih poslanika u sali, molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, i da postoji uslov neophodan za rad na osnovu odredbi Poslovnika Narodne skupštine, odnosno da je prisutno više od 84 narodna poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Mirko Čikiriz i Aleksandra Janković. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENI I DOPUNI POSLOVNIKA NARODNE SKUPŠTINE Primili ste Predlog odluke o izmeni i dopuni Poslovnika Narodne skupštine. Primili ste izveštaj Administrativnog odbora. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa podsećam vas da, prema članu 193, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 Plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 26 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa DSS- Vojislav Koštunica – 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Đuro Perić Poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Milisav Petronijević Poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Veroljub Arsić Poslaničku grupu Napred Srbijo. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika, otvaram jedinstven pretres o Predlogu odluke o izmenama i dopunama Poslovnika Narodne skupštine. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Nada Kolundžija, želi reč? (Da)