Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obavaštavam vas da prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 189 narodnih poslanika. Molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su prijavili odsustvo sledeći narodni poslanici: Ljubiša Đoković, Branimir Trajković, Slavoljub Matić, Ištvan Ipšanovič, Anita Beretić, Karolj Kermeci, Zoran Mićović, Milija Jovanović, Dragan Pavlović, Boško Ristić, Arsen Kurjački,Radomir Naumov, Vladan Jovičić, Branko Bešević, Sava Popadić, Jon Čizmaš, ZoranNovaković. Pre podne odsutni, Mihajlo Marković, po podne Boris Karaičić, a Borivoje Mijatović je najavio zakašnjenje. Obavaštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADNIM ODNOSIMA (pojedinosti) Podsećam vas da smo, na sednici od 26. aprila, prekinuli rad po ovoj tački dnevnog reda u trenutku kada smo trebali da glasamo o amandmanu narodnog poslanika Gorana Cvetanovića, na član 6. stav 3. Sada prelazimo na glasanje. Amandman narodnog poslanika Gorana Cvetanovića na član 6. stav 3. Predloga zakona.
Poslovnik.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, želim još jednom da skrenem pažnju pre svega predsedniku Narodne skupštine, a onda i potpredsednicima koji ga u njegovom odsustvu zamenjuju, da krše Poslovnik o radu Narodne skupštine. Spomenuću član 93. stav 3. koji kaže: "Predsednik Narodne skupštine" (a u ovom slučaju to je bio potpredsednik gospodin Šabić, koji je predsedavao u četvrtak na kraju sednice) "prekida rad Narodne skupštine i u drugim slučajevima, ako to Narodna skupština zaključi". Mi smo vas već jednom upozorili da je predsednik Skupštine samoinicijativno prekinuo rad Skupštine, onog dana kada je sa sednice isključen predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke dr Vojislav Šešelj. Gospodin Šabić je to takođe učinio u četvrtak. Upozoravam vas znači, da ubuduće tako nešto morate da stavite na glasanje, jer jedino Skupština može da odluči da prekine rad pre vremena određenog za zasedanje u toku tog dana. Mi smo se na početku radnog dana dogovorili da ćemo raditi do pola osam, a ako je Skupština prekinula rad u 18,00 časova, onda je to uzurpacija prava odlučivanja od strane predsedavajućeg, a jedino mi kao poslanici možemo da odlučimo do kog vremena ćemo raditi, da li ćemo rad skratiti ili produžiti. Takođe, pošto predsednik obično ne zna šta hoću kada izađem za ovu govornicu, tražim da se konstatuje da je prekršen Poslovnik, nikakvo drugo objašnjenje me ne bi naravno zadovoljilo, sem priznanja. Takođe, hoću da vam ukažem i na član 134. koji se grubo krši, jer se on odnosi na raspravu u pojedinostima, gde jasno stoji ko sve ima pravo da učestvuje u raspravi po amandmanima. Jasno je rečeno da je to predstavnik poslaničke grupe. Šta smo hteli kada smo donosili ovakav poslovnik? Hteli smo da poslanička grupa nikada ne ostane bez svog predstavnika. Znači, ne piše predsednik poslaničke grupe, ne piše zamenik predsednika poslaničke grupe,nego predstavnik. Želeli smo znači, da u zavisnosti od toga koja je tačka na dnevnom redu odredimo koji je to koji je najkompetentniji da jednu poslaničku grupu predstavlja. Vi ste nam to pravo uskratili, a takvom praksom dovodite Skupštinu neprestano u jednu situaciju koja je incidentna i preuzimate na sebe krivicu što se rasprava vodi na ovaj način na koji se vodi. Onda dajete kojekakve izjave u štampi, da su srpski radikali ti koji ometaju rad Skupštine i traže nešto .... (Predsednik: Vreme.) ... što im ne pripada. Molim vas, ako nismo u stanju da se držimo ovog akta, koji smo sami doneli i pokažemo da na taj način poštujemo neka pravila ponašanja, kako ćemo poštovati zakone koje donosimo. Vama predsedniče stoji na raspolaganju pravo da ukoliko niste sigurni kako treba da postupite, odredite pauzu i sa svojim potpredsednicima dogovorite. Najlepše vas molim da ubuduće stvorite jednoobraznu praksu, kako se ne bi desilo da vi imate jedna pravila, drugi potpredsednik druga pravila, treći potpredsednik treća pravila i onda pravite konfuziju u radu ove skupštine.
Neću vam odgovarati na vaše primedbe, jer smo o njima već razgovarali proteklih dana. Jedino mogu da vas pitam da li predlažete da se Skupština izjasni o vašim primedbama na kršenje Poslovnika? U svakom slučaju, kada se radi o prigovoru na Poslovnik, mora da se odlučuje na ovaj ili na onaj način. Sada ćemo videti. (Gordana Pop - Lazić smesta: Ukoliko vi ne priznate.) O tome smo već razgovarali. Ako se ne varam, tu smo imali situaciju da je data pauza, mada nisam bio prisutan, nego je gospodin Šabić prekinuo sednicu i dao pauzu na samom kraju rada, a to je bilo negde oko sedam sati ili nešto čak i kasnije. Tako da po članu 93. on to ima pravo, u slučaju kada oceni da bi se izvršile potrebne konsultacije, pribavilo mišljenje ili da prekida rad Skupštine i u drugim slučajevima, ako Narodna skupština to zaključi. To je ono što vi predlažete, ali ima pravo da i radi potrebe održavanja reda na sednici, odredi pauzu koja je potrebna da se taj red uspostavi. Kako je to bilo na samom kraju rada, to tako razumem. Naravno, staviću vaš predlog na glasanje. Ili kao sugestiju, da se ubuduće o tome terminološki, preciznije onaj ko predsedava sednici izjasni, da li se radi o pauzu ili se radi o prekidu sednice, o čemu treba da se odlučuje . Pomozite mi, da li tražite izjašnjenje ili je ovo kao sugestija da se vodi računa.
Ne.
Nastavljamo sa radom. Stigli smo do izjašnjavanja o amandmanu narodnog poslanika Gorana Cvetanovića, na član 6. stav 3. Molim narodne poslanike da se izjasne o ovom amandmanu. Za 61, protiv 135, uzdržanih nema, nisu glasala četiri, ukupnoje prisutno 200 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 7. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, predlažem da se nalozi za isplatu minimalne zarade izvršavaju pre ostalih dospelih obaveza. Smatram da je egzistencija radnika prioritetna i po mom dubokom uverenju, da bi pravda bila zadovoljena, da bi radnik trebalo prvo da dobije minimalnu zaradu, a sve ostalo da idu kasnije, redosled isplata i naplata, što se tiče obaveza prema određenim fondovima i prema određenim subjektima. Postavlja se veoma delikatno pitanje, šta će da radi onaj čovek koji ionako ima minimalnu zaradu i na vreme je ne dobije, a ima porodicu od tri-četiri člana, od čega će ta porodica da živi? Ukoliko dovedemo u situaciju radnike da im se prvo isplaćuju i naplaćuju od strane poslodavaca i države u fondove obaveze iz radnih odnosa, u tom slučaju, ponavljam, biće dovedena u pitanje egzistencija hiljade i stotine hiljada porodica u Republici Srbiji. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Ima reč gospodin Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, da bismo objasnili delo poslaničke većine DOS-a, zbog čega i na koji način, mi smo upravo dostavili jedno pismeno kojim obrazlažemo naš zahtev da imamo predstavnika, odnosno zamenika predsednika poslaničke grupe po ovoj tački dnevnog reda, tako da odatle proističe moje pravo da vam se obratim, iako samo to pravo imao i kao predstavnik poslaničke grupe, ali to očigledno poslanička većina nije želela da dopusti. Želeo bih da vam ukažem na činjenicu povodom amandmana gospodina Jojića, da bi bilo dobro i da to ne predstavlja neko posebno opterećenje za Vladu Republike Srbije, odnosno za poslodavce i da ne bi trebalo da predstavlja problem poslaničkoj većini da ovaj amandman prihvati, pre svega zato što se samo na bolji način obezbeđuju prava radnika i ništa više od toga. Obezbeđuje se nešto veća sigurnost u isplati minimalnih zarada, odnosno te minimalne zarade će se isplaćivati pre ostalih dospelih obaveza. Znači, ne može se poslodavac izvlačiti činjenicom, odnosno izbegavati takvu vrstu obaveze činjenicom da ima nešto drugo što je neophodno da se isplati, ili nešto drugo što je neophodno da se učini, već najpre mora da isplati minimalne zarade. Čini nam se da je to, posebno u uslovima ovako niskih minimalnih zarada i teškog socijalnog standarda najvećeg broja naših građana, a posebno radnika, nešto što može da se prihvati, nešto što bi bilo dobro da se prihvati i nešto što bi i vama značilo. Mislimo da nema nikakvog razloga da ovakav amandman predstavnika Srpske radikalne stranke odbijete. Verujem da ćete pokazati razumevanje i verujem da ćete pokazati da su vam neka elementarna prava radnika i neka njihova elementarna statusna rešenja ipak mnogo značajnija nego samo preglasavanje srpskih radikala u Narodnoj skupštini. Hvala vam.
Ima reč gospodin Jovanović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ne radi se o nameri DOS-a, za preglasavanjem amandmana koji stižu iz redova opozicije. Radi se o uvažavanju Predloga zakona sa kojima se mi ovde suočavamo. Naime, ne postoji više garantovana zarada i ne postoji više razlika između primanja radnika i onog dela koji je do sada bio definisan kao nešto što samo po sebi ne ulazi u platu, a tiče se izdvajanja sredstava na ime troškova Fonda zdravstvenog osiguranja ili penzionog fonda. Minimalna zarada je zarada koju je radnik ostvario svojim radom. Minimalna zarada je zarada čiji je sastavni deo i izdvajanje sredstava za Fond penzionog, odnosno zdravstvenog osiguranja. Dakle, nema potrebe da se uvaži ovakav amandman, jer on ignoriše činjenicu da više ne postoji kao pojam garantovane zarade nešto što je postojalo u prethodnom Zakonu usvojenom 1996. godine i što je predviđeno, između ostalog, i kao zaštitni faktor, a tiče se naloga za isplatu garantovane zarade koji se izvršavaju od preostalih dospelih obaveza. Dakle, nema više tih ostalih dospelih obaveza, već su one sastavni deo minimalne zarade. Radnik svojim radom ostvaruje određena sredstva i sa tim sredstvima on raspolaže. To su sredstva koja on troši, između ostalog, i na Fond zdravstvenog osiguranja i na Fond penzionog osiguranja. Dakle, ne može se minimalna zarada sada deliti. Prosto, prevazišli smo takvu vrstu problema, jer više nemamo onaj odnos kakav je postojao ranije između garantovane plate i nečega što nije bilo definisano kao plata, a jeste bio neki izvesni oblik plaćanja. O tome smo razgovarali tokom prethodnih sednica, kada sam kroz primere pokušao da vam dokažem da radnik ne pravi razliku između garantovane zarade i onog što se izdvaja na ime troškova Fonda zdravstvenog osiguranja ili penzionog osiguranja. To je on stvorio svojim radom. Ako je to stvorio svojim radom, to je njegova plata. Ako je to njegova plata, onda nema razloga da se pravi razlika između onoga što je njegova plata i onog što je do sada bila neka naknadna obaveza, a što je danas sastavni deo te plate. Dakle, minimalna zarada je nešto što samo po sebi obezbeđuje pokrivanje svih troškova, tako da ne možemo uvažiti ovaj amandman iz tog razloga što je to amandman koji bi imao smisla da danas funkcioniše garantovana zarada, a ne princip bruto plate koju čine, između ostalog i te obaveze koje ste vi pomenuli. Dakle, one će same po sebi kroz isplaćenu minimalnu zaradu biti pokrivene.
Zahvaljujem. Da li se još neko prijavljuje za diskusiju po ovom amandmanu? (Niko.) Pošto se više niko ne javlja, stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 60, protiv 137, uzdržanih nije bilo, nisu glasala četiri, ukupno je prisutan 201 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije privhatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Pošto podnosilac amandmana nije prisutan, da li neko drugi od ovlašćenih želi reč? Gospodin Vučić, kao predstavnik poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni posalnici, ovaj amandman je tehničke prirode, pošto je predlagač zakona o izmenama i dopunama, Zakona o radnim odnosima, propustio da pošto je predložio ukidanje jednog člana, dalje sledi nazive ostalih članova, u skladu sa tim ukidanjem. Ukazao bih na jednu vrlo značajnu primedbu, a to je ono o čemu ste malo pre govorili, gospođice ili gospođo predsedavajuća, a tiče se mišljenja Zakonodavnog odbora. Zakonodavni odbor može samo da kaže da li je taj amandman pravno tehnički moguć ili nije moguć, a ne da kaže da li ga prihvata ili ga ne prihvata. To nema nikakve veze sa nadležnostima Zakonodavnog odbora, i dobro bi bilo da oni koji sede u odborima znaju svoje ingerencije, a ne da nas upoznaju sa onim što zaista nije tačno. Na žalost, ovakva jedna vrsta tehničke aljkavosti, nije prva. Vi se sećate da smo ukazivali na to, da smo imali nekada u delu teksta zakona, odnosno u zakonu o izmenama i dopunama, gde se govorilo o 35% visine, minimalne zarade i u odnosu na prosečnu bruto zaradu u Republici Srbiji, a onda u delu obrazloženja je pisalo da je to 40%. Onda je rečeno da je u pitanju štamparska greška, odnosno da je to valjda pogrešio daktilograf, a ne da je kriv sekretar za zakonodavstvo Vlade Repblike Srbije. Mi vas upućujemo na ovo, pošto je obrazloženje i odgovor Vlade, veoma su čudni, jer se kaže da je Predlog zakona pravno tehnički pripremljen na odgovarajući način i u saradnji sa nadležnim organom, pri čemu se ne radi o prečišćenom tekstu Zakona o radnim odnosima, pa bi bilo dobro da se ovo usaglasi i da se pomeri za jedan član. To nije nikakva suštinska odredba, već tehnički amandman i bilo bi dobro da se on prihvati. Bilo bi dobro, zato što je suviše aljkavosti u radu Narodne skupštine, od toga da narodni poslanik predlaže isključenje dr Vojislava Šešelja, pa do toga da se poziva na pogrešan .....
Molim vas da se držite teme, gospodine Vučiću.
Ja se držim teme, vrlo precizno govorim o amandmanu i na najbolji način ga obrazlažem. Ako smo to već činili mnogo puta, nemojte da to činimo i po ovom pitanju.
Da li se još neko prijavljuje za diskusiju, po ovom amandmanu? Ako ne, stavljam na glasanje amandman narodne poslanice Nataše Jovanović. Za glasalo 61, protiv 129, uzdržani je jedan,nije glasalo 6, ukupno je prisutno 197 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Prelazimo na član 15. Na član 15. stav 3. amandmane u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Srboljub Živanović, Vitomir Plužarević, Veroljub Arsić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor, nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, stavio sam amandman na član 15. stav 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, iza tačke 3. dodaje se nova tačka 4. koja glasi: "ako nije isplatio minimalnu zaradu zaposlenom u skladu sa zakonom". Ovaj predlog, u tački 4. sam predložio da bi radnik bio sigurniji i da ne bi imao obaveza, odnosno, inspekcijske službe bi imale manje aktivnosti po ovom amandmanu, odnosno radnik bi bio zaštićeniji, tako da bi ovaj zakon bio sistematičniji i ovo bi pitanje lakše bilo rešeno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, kao podnosilac amandmana.
Dame i gospodo poslanici, u članu 15. ovog zakona, govori se o restrikcijama koje se mogu preuzeti prema poslodavcu u slučaju da ne isplati lični dohodak i kao što reče gospodin ministar, ovaj zakon je navodno pravljen u interesu radnika i u ovom članu je predviđeno da ako poslodavac ne isplati lične dohotke, da mu se preduzeće zatvara na određeni vremenski period. Meni samo nije jasno da li će plaćati kazne i produžavati se zatvaranje, ako u trenutku zatvaranja ne isplati lične dohotke, odnosno ako ne isplaćuje lične dohotke dok preduzeće ne radi. Čini mi se da gospodin ministar i Vlada ne uzimaju u obzir, da preko 90% preduzeća u Srbiji i njihovo rukovodstvo razmišljaju na način da li da podele jednu platu i da zatvore preduzeće ili ta sredstva koja imaju da puste u obrt, da naprave određenu zaradu i isplate plate. Sada, kada ovaj zakon bude stupio na snagu, tu dilemu neće više imati, imaće sada drugu, da li će da im inspekcija rada zatvra preduzeće ili oni sami. U suštini, kao što je rečeno, ovaj zakon je tehnički loše napisan, a ako je to diplomski rad gospodina ministra koji je 30 godina student, onda ga verovatno neće ni dati, o pisanju ovakvog zakona ja ne bih hteo više da učestvujem i povlačim svoj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, podneo sam amandman na član 15. stav 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, iza tačke 3. dodaje se nova tačka 4. koja glasi: "ako nije isplatio minimalnu zaradu zaposlenom u skladu sa zakonom". Obrazloženje - u vršenju inspekcijskog nadzora, inspektor rada je ovlašćen da rešenjem naredi poslodavcu, odnosno direktoru da u određenom roku otkloni utvrđene povrede zakona ili kolektivnog ugovora, odnosno opštih akata i ugovora o radu. Inspektor rada, donosi rešenje o zabrani rada poslodavca ako poslodavac ne postupa po rešenju inspektora rada koji mu je naložio. Poslodavac je dužan da najkasnije u roku od 15 dana, od dana dostavljanja rešenja iz stava 1. od ovog člana, obavesti inspekciju rada o izvršenju rešenja. Inspektor rada zabraniće obavljanje delatnosti poslova i to pod 1) ako sa zaposlenim nije zaključen ugovor o članu rada, član 11. odnosno drugi ugovor iz člana 129. ovog zakona, 2) ako nije podneo prijavu na obavezno socijalno osiguranje, 3) ako nije zasnovao radni odnos za najmanje dva zaposlena u smislu člana 128. ovog zakona, 4) koji sam ja podneo, ako nije isplatio minimalnu zaradu zaposlenom u skladu sa zakonom. Zato mislim da će Skupština usvojiti ovaj amandman. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za diskusiju? Reč ima gospodin Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zašto mislim da ne bi bilo loše da se prihvati ovaj amandman, odnosno zašto smatramo da bi bilo dobro? Postoji, čini mi se, u delu teksta se već govori da ako inspektor rada u postupku kontrole utvrdi da poslodavac nije isplatio zaradu, odnosno minimalnu zaradu, zabraniće se obavljanje delatnosti poslodavcu. To je tačno, ali postoji tu jedan uslov, odnosno to je sve rečeno u kondicionalu. Prihvatanjem ovog amandmana, jer se kaže - ako se pronađe da je isplatio zaradu suprotno odredredbama određenog člana ili ako je raspolagao sredstvima, nije raspolagao sredstvima za isplatu na računu i tako dalje. Dakle, postoji ta opasnost za one koji primaju minimalnu zaradu, znači koji su ovako ili onako, iz kojeg god ugla posmatrali, na koji god način posmatrali, oni se nalaze u izuzetno teškom položaju. Dakle, mi smatramo da bi se ovim pojačala obaveza poslodavca koji bi u svakom trenutku morao da isplati svoje obaveze prema radnicima u vidu minimalne zarade, da bar onim koji su socijalno najugroženiji, koji dakle primaju minimalnu zaradu mogu to da obezbede na najbolji mogući način. Čini mi se da je to nešto što je potpuno normalno, jer ako neko prima minimalnu zaradu 7, 8, 9, ili 10 meseci prioritetnije je njemu dati 11 minimalnu zaradu, najvažnije nego čak dati 11 zaradu onome koji je primao 10 normalnih zarada, koje su dva, tri, četiri ili pet puta veće od ovih o kojima smo mi do sada govorili. Znači, smatramo da bi bilo dobro da se ovaj amandman prihvati kao bolja dopuna onome što postoji u tekstu, kao nešto što će predstavljati kongentnu normu, za poslodavca i činimi se da ne bi trebalo za vladajuću većinu ovo da predstavlja bilo kakav problem i mislim da bi to bilo nešto što je u krajnjoj liniji normalno i prihvatljivo. Čini mi se da ljudi koji razmmišljaju u DOS-u, ljudi koji bi želeli da učine nešto što nije nekakav poseban ustupak radnicima, da bi ovo zaista morali da prihvate. Još jednom smatram zaista da ste na neverovatno protivzakonit način isključili Vojislava Šešelja i Gorana Cvetanovića sa ove sednice.
Molim vas da se držite teme. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, kao predsednik poslaničke grupe.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mi ćemo izgleda dosta često dolaziti u ovakve situacije. Naravno ovo je dobar amandman, ali smo mi o tome vodili računa kada smo radili ovaj zakon o čijem predlogu danas raspravljamo. U članu koji se pominje postoje dva osiguravajuća mehanizma kojima se štite prava radnika na način koji je predviđen predloženim amandmanom. Podsetiću vas na sledeće: da će inspektor rada zabraniti obavljanje delatnosti poslodavcu ako sa zaposlenim nije zaključio ugovor o radu, odnosno drugi ugovor iz člana 129. ovog zakona. Ugovorom o radu veoma precizno su definisane obaveze poslodavca, između ostalog i sankcije ukoliko se te obaveze ne ispoštuju i podsetiću vas na drugi osiguravajući zaštitni mehanizam za zaposlene, koji kaže da će inspektor rada u postupku kontrole zabraniti rad poslodavcu ukoliko se utvrdi da poslodavac nije isplatio zaradu, odnosno minimalnu zaradu, kao i ukoliko je isplatio zaradu suprotno odredbama člana 64. stav 2. ovog zakona. Dakle, nije sporan ovaj amandman, ali u Predlogu zakona sa kojim smo izašli pred Skupštinu, postoji u ovom konkretnom članu dva osiguravajuća mehanizma kojima se garantuje isplata minimalne zarade zaposlenog i veoma oštro sankcioniše svaki onaj poslodavac koji pomisli da tako nešto ne uradi nanoseći štetu radnicima. Nema potrebe za njim, dakle mislim na taj amandman, nema potrebe za njim s obzirom da smo mi na konkretan način dva puta u jednom članu veoma precizno definisali obaveze poslodavca i sankcije koje će pratiti eventualnu zloupotrebu ovog zakona.
Da li se još neko prijavljuje za diskusiju? (Ne.) Stavljam amandman koji su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Srboljub Živanović, Vitomir Plužarević i Veroljub Arsić. Za 58, protiv 127, uzdržanih 5, nije glasalo 7, ukupno je prisutno 197 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. stav 6. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac želi reč? (Želi.)
U članu 140. Zakona o radnim odnosima koji je bio na snazi do ove izmene, u vršenju inspekcijskog nadzora inspektor rada je ovlašćen da rešenjem naredi poslodavcu, odnosno direktoru da u određenom roku otkloni utvrđene povrede zakona ili kolektivnih ugovora, odnosno opštih akata i ugovora o radu. Poslodavac je takođe bio dužan da najdalje u roku od 15 dana od dana dostavljanja rešenja iz stava 1. ovog člana obavesti inspekciju rada o izvršenju rešenja. Zabrana rada iz stava 2. ovog člana može da traje najduže 30 dana od dana dostavljanja rešenja. Novim Predlogom zakona o radnim odnosima ako inspektor rada u postupku kontrole utvrdi da poslodavac nije isplatio zaradu, odnosno minimalnu zaradu i ako je isplatio zaradu suprotno odredbama člana 64. stav 2. ovog zakona, a raspolagao je sredstvima za isplatu na računu, zabraniće obavljanje delatnosti. Zabrana obavljanja delatnosti iz stava 3. i 6. ovog člana može trajati od 30 do 90 dana. Žalba na rešenje ne zadržava izvršenje. Mislim da je u ovom ranijem Zakonu o radnim odnosima to bilo malo bolje rešeno. Ne znam koji je to poslodavac, koji nakon inspekcijskog zatvaranja od 90 dana, može ponovo da se vrati obavljanju svoje delatnosti. Mislim da ovim predlogom zakona činite medveđu uslugu radnicima. Oni će u prvom delu biti zaštićeni, poslodavac prisiljen da isplati neku zaradu pod kaznom da bude zatvoren 90 dana. Ako neki privredni subjekat zatvorite 90 dana, nema te sile ili snage u njemu koja će moći posle 90 dana stajanja da pokrene to privredno preduzeće. Amandmanom Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima posle reči: "zakona" brišu se sledeće reči: "a, raspolagao je sredstvima za isplatu na računu". Poslodavac nije ovim obavezan da isplati radniku zaradu. Ako nije raspolagao sredstvima za isplatu, nikakva sigurnost ne postoji kod radnika. Predloženim amandmanom u predloženom tekstu izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima ostavljena je mogućnost poslodavcu da isplatu minimalne zarade u skladu sa Zakonom vezuje za postojanje sredstava za isplatu na računu, čime se povećava ekonomska nesigurnost i ovako težak položaj zaposlenih. Predloženim amandmanom umanjuje se mogućnost izbegavanje isplate minimalne zarade zaposlenom od strane poslodavca.
Da li se još neko prijavljuje za diskusiju po ovom amandmanu? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je veoma slična ili blisko povezana norma sa onim o čemu smo malo pre govorili, možda još na precizniji način, specifičniji način određuje ono o čemu smo malo pre govorili. Tačno sam malo pre rekao da postoje određene norme koje na izvestan način ali nedovoljno precizno i pod određenim uslovima obezbeđuju prava radnika na minimalnu zaradu. Tačno sam pročitao stavove tog člana, člana 15. Ali, ovde se upravo radi o brisanju ovog uslova. Zašto je ovaj amandman gospodina Janjića veoma dobar? Zato što se briše ključni deo tog uslova pod kojim ne bi postojala obaveza poslodavca da isplati minimalnu zaradu radniku. Dakle, briše se ono što ga oslobađa obaveze da minimalnu zaradu isplati, a to je - "a, raspolagao sredstvima za isplatu na računu". Prvo, postoji jedinstven račun. Postavlja se pitanje ko zna koja su to sredstva za isplatu a koja nisu. Da li će postojati neke druge garancije za akceptne naloge ili nešto slično. Dakle, ovim se radnik na najbolji mogući način obezbeđuje. Nema više onoga kondicionala o kome smo malo pre govorili, a siguran sam da protiv ovoga ne bi trebalo da postoji bilo kakva vaša politička volja i čini mi se da je to nešto što bi bilo najnormalnije da se prihvati. Jer, ukoliko se to prihvati, nešto malo pre nisam rekao - ne može ugovorom o radu radnik da bude obezbeđen zato što postoje pojedinačni ugovori o radu i potpuno su različiti jedan od drugog i ne možete ih generalno određivati i opredeljivati na takav način to jest obaveze sankcionisati. Dakle, ovo je nešto čime bismo na najbolji mogući način u ovom trenutku zaštitili prava radnika i mislim da bi to trebalo da bude prihvatljivo i za većinu. A, uzgred, nije ni čudo, samo ću jednu rečenicu, da me ne biste prekidali, (nije ni čudo) što zbog ovakvih amandmana i zbog onogo što izlažu srpski radikali da se dogodi da, juče na programu Radio Beograda, za one koji nisu slušali, Srpska radikalna stranka i dr Vojislav Šešelj budu krivi za ubistvo Stjepana Radića, jer upravo smo mi organizovali Punišu Račića ...
Nemate pravo da govorite van teme dnevnog reda.
Ali vam govorim, zato što je to vezano za ovaj amandman. Jer, onda ćete opet reći ...
Nije vezano za amandman.
Vezano je za amandman i opet će neko reći da smo opstruisali rad parlamenta, da smo činili nešto što je suprotno interesima naroda ili bilo koga drugog.
Da li još neko želi reč? Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, narodni poslanici, mi smo dužni da prokomentarišemo svaki amandman i da kažem koji su to razlozi nas naveli da ga odbacimo i u skupštinskim odborima u kojima imamo svoje predstavnike i koji su razlozi sa kojima na ovoj sednici Parlamenta tražimo od poslanika da ne podrže ovakav amandman. Naime, on je suprotan prirodi posla i logici prirodnog okruženja u kome se mi danas nalazimo. Veoma je precizno definisana obaveza poslodavca da isplati minimalnu zaradu i veoma je precizno definisana sankcija ukoliko poslodavac raspolaže sredstvima za isplatu plate, a tako nešto ne čini. Ali, mi ne možemo obavezati poslodavca da on isplaćuje minimalnu zaradu čak iako ne raspolaže sredstvima. Ako je preduzeće propalo mi bi onda doneli jedan zakon kao Skupština koji u startu ne bi mogao da se primenjuje u svim onim situacijama u kojima preduzeća ne posluju uspešno i ne raspolažu sredstvima za isplatu čak i minimalne zarade. Upravo zbog toga predlogom ovog zakona su definisane one otpremnine o kojima smo toliko puta do sada pričali i koje praktično pokrivaju izvesne potrebe radnike u situacijama u kojima preduzeće više ne može da funkcioniše u privredi niti raspolaže sredtvima za pokrivanje onih troškova odnosno za isplatu zarada koje je radnik ostvario svojim radom. Dakle, što se tiče člana 15. odnosno člana 140. koji se menja, odnosno ovog amandmana koji je danas podnet na razmatranje, praktično bi mi u toj situaciji doveli Parlament u situaciju da podrži amandman, usvoji zakon koji sam po sebi ne bi mogao da se primenjuje u veoma jasnim i na žalost čestim situacijama. Dakle, ukoliko preduzeće ne raspolaže sredstvima ono ne može isplatiti minimalnu zaradu radniku i u tom slučaju se isplaćuju otpremnine, a ukoliko raspolaže sredstvima za isplatu plate a tako nešto ne čini biće veoma strogo sankcionisano.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Vi ste već govorili o amandmanu, a nema replike. Uopšte niste spomenuti, niti ste uvređeni, niti ste pogrešno protumačeni. Da li se još neko javlja za reč? (Niko.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 54, protiv 127, uzdržana 2, nije glasalo 7, ukupno je prisutno 190narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. stav 7. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Branislav Blažić i Lazar Marjanski. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite. Ima reč narodni poslanik Branislav Blažić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, restriktivnost, represije, hajke, progoni, politički procesi, širenje straha i mržnje - to je danas slika demokratske Srbije. Otkud vam gospodo iz DOS-a toliko negativne energije? Da to širite i sa tom negativnom energijom nećete nas baš napraviti ... nećete napraviti neki iskorak u moralnom i demokratskom procesu Srbije ...
Molim vas da se držite teme.
Sačekajte gospođo, nemojte glumiti ženskog Božovića. Ovo je jedan uvod za ovaj amandman. Prema tome, zašto ste tako nestrpljivi. Kada je gospodin Božović bio, njega smo i politički preživeli, i preživeli i nadživeli, pa ćemo i vas. Takvim manirima nećete ni vi imati nikakvog političkog uspeha. Hoću da kažem da je ovde u ovom amandmanu predviđeno da se izmeni - 90 dana zatvaranja, poslodavca, njegove firme, ili proizvodnje, zbog neosporno učinjenog prekršaja. Ali, radi se o tome koliko je restriktivno tih 90 dana zatvoriti nekog, nekome proizvodnju, i da li on može posle toga tu proizvodnju da pokrene. Koju korist od toga imaju, na kraju krajeva, i radnici zbog kojih je ovaj zakon i ovaj član zakona i donet. Koju korist to radnici imaju kada 90 dana ne rade i kada posle 90 dana taj isti poslodavac neće biti u mogućnosti da njima isplati opet zagarantovanu zaradu. Zašto se toliko oseća te bošljevičke mržnje i želje da se sve zatvori, da se sve zaustavi, da se svaka proizvodnja spreči. Pa, nije valjda to u programu demokratske opozicije Srbije, ili sam možda ja u nekoj zabludi kada je u pitanju ta demokratija, jer sam ovde čuo da svakakvih demokrata ima a ovde sam čuo da ima i krvoločnih demokrata. To mi je malo nespojivo ...
Gospodine Blažiću, na osnovu člana 100. i 101. izričem vam opomenu zato što se i posle upozorenja niste držali teme dnevnog reda.
Dobro gospođo, vi se ponašate kao Rišelje. Hoćete da izvučete jednu rečenicu i da imate razlog da nekog obesite. Ako nemate ništa protiv to je rečeno prošle nedelje ovde i nije izrečena nikakva opomena protiv tog poslanika. Mogu samo da kažem gospođi koja je to rekla da se ja kao hirurg ne gadim na krv, meni je dosta krvi. Mene, kad reši da prestane da bude tolerantna, ako može da me bace u gasnu komoru ili u ajhmanove peći, možda će to biti bolje. Prema tome, ovim amandmanom se jednostavno samo pozivamo i želimo da se malo razuma unese u jednu ovakvu represiju. Devedeset dana je nepotrebno, u amandmanu je predviđeno 15 dana da se zatvori ta firma, da se na takav način poslodavac kazni i da se novčanom kaznom kazni taj njegov uočeni prekršaj. Od toga će imati koristi i država, i ti radnici, i taj poslodavac, na kraju krajeva, a uostalom, postavlja se pitanje - šta ako se dogovore radnici i poslodavac da se jedan mesec ne isplati plata, da bi mogli da ulože možda u proizvodnju, da li će opet taj inspektor rada, koji naiđe, poštujući ovakav zakon, zatvoriti na 90 dana takvu firmu? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Lazar Marjanski.
Dame i gospodo narodni poslanici, rekao bih par reči oko ovog amandmana. Pitanje je - šta ako stane poljoprivreda, livnice, mlekare, naftna industrija, i tako dalje? Zar nije bolje i jednostavnije rešenje, ako dođe do toga, smeniti direktora, to je najjednostavnije rešenje. Zaustaviti i 15 dana jedno od tih preduzeća, livnicu, i tako dalje, mislim da je tragedija. Veoma teško se pokreće, iovako je loša naša tehnologija, lanac tehnološki u proizvodnji, kad se jednom prekine, izuzetno se teško pokreće. Jedno pitanje za gospodina ministra (mada nije tu) - šta sa firmama, ako imaju svog dužnika, i to državnu firmu, NIS, EPS, i tako dalje i ne mogu da naplate te pare i ne mogu da isplate lični dohodak? Šta se onda sa njima dešava, a država je dužna? Da li i onda treba zatvarati te firme? Mislim da je najbolje rešenje u ovom trenutku - ne zatvarati te firme, nego smeniti direktora i naći nekog drugog koji će to obezbediti.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč gospodin Vučić.
Prvo, ne razumem čemu tolika ostrašćenost predsedavajućeg i zbog čega izriče opomenu srpskim radikalima, kada ponove ono što su rekli poslanici DOS-a sa ove govornice, ali to pokazuje vaš paničan strah. Ja ne razumem više ni zbog čega, jer nema potrebe da se nas plašite, osim u političkom smislu. Što se tiče ovog amandmana, koji je na dnevnom redu, pošto mi malopre niste dali pravo na repliku, iako sam imao to pravo po Poslovniku, iskoristiću priliku.
Ne možete da iskoristite priliku, možete samo da diskutujete po amandmanu.
Iskoristiću priliku, jer je isti član, a vi to i ovako i onako ne razumete, o čemu god da govorim, vi to ne znate i ne razumete, pa je potpuno svejedno o čemu ću govoriti, tako da ću ja sada samo ukazati na nekoliko stvari, koje su nelogične i kontradiktorne u samom obrazloženju vladajuće većine i u samom odgovoru Vlade Republike Srbije na amandmane poslanika Srpske radikalne stranke. Naime, na amandman koji je podneo Branislav Blažić, narodni poslanik Srpske radikalne stranke, pogledajte, Vlada Republike Srbije je odgovorila (za one koji nisu čitali), rekli su - Ustavom Republike Srbije (tačno je, u članu 36. stav 1) zaposlenima je zajamčeno pravo na odgovarajuću zaradu, pravo na zaradu. Dakle, jedno od osnovnih prava iz radnog odnosa (to je sve tačno). Ali, ako već imamo u članu 15. stav 1, 2. i 3. da se govori da je neophodno plaćati socijalno osiguranje i da se govori da je neophodno zasnovati radni odnos sa najmanje dvojicom zaposlenih, zašto onda ne bi postojala i obaveza isplate minimalne zarade? Ako imate obavezu prema državi, zašto ne biste imali istovetnu obavezu prema radnicima? To je što se tiče ovoga o čemu smo razgovarali. A što se tiče ovog amandmana, ako već inspektori rada ustanove u postupku kontrole da nije ispunjen neki od ovakvih uslova, koji su navedeni kogentne norme, smatramo da bi trebalo skratiti ovaj rok, zato što, ako se, recimo, odredi 90 dana, donese odluka o prestanku rada određenog preduzeća, postavlja se pitanje - na koji način će to funkcionisati posle tih 90 dana? Kako će se neko konsolidovati, kako će neko uspeti da reši svoje unutrašnje probleme, da pronađe nove unutrašnje resurse i za 90 dana ponovo nastavi da radi, da isplati sve svoje obaveze, sve prinadležnosti, dospele onima prema kojima te obaveze ima, i onda da nastavi na najnormalniji način da funkcioniše? U Srbiji je situacija veoma teška, posebno u proizvodnim pogonima. Evo, saznali smo da je u Majdanpeku i četvrta transportna traka prestala da radi. Ako dođe do tih uslova, da ne postoji novac za isplatu minimalnih zarada, ili ne postoji novac za isplatu svih ovih zarada koje su predviđene članom zakona, umesto da mu se prekine na 15, ili 30 dana, odredi se neka druga vrsta kazne, dakle, da to bude najmanje moguće, da bi se što pre vratio u proizvodni proces (to pre svega govorim zbog onih firmi i onih preduzeća koja se bave proizvodnjom, dakle, ne trgovinom i uslugama), čini nam se da je to prioritet u ovom trenutku. Mislim da bi ovo bilo neuporedivo bolje rešenje. A ako neko to ne bude u stanju da isplati, znači, nije u stanju da svoje obaveze reši ni posle takvog perioda, onda mogu da se preduzimaju rigoroznije sankcije. Ali, prilično je besmisleno da se takve sankcije preduzimaju odmah, jer nikada neće isplivati iz dospelih obaveza poslodavac, ni na koji način te probleme neće moći da reši, a država time neće dobiti ništa. Hvala.
Ima reč narodni poslanik, gospodin Čedomir Jovanović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, još jedanput ću ponoviti da postoji u predlogu zakona veoma precizno definisana obaveza isplate minimalne zarade i da su sankcije, u kojima se govori u ovom amandmanu, sankcije koje se ne odnose na preduzeća koja imaju problem u poslovanju, ne odnosi se na Majdanpek, u kome je stala i četvrta traka, već se odnose na ona preduzeća koja ostvaruju profit i raspolažu sredstvima za isplatu zarada, a nešto tako ne čine. Dakle, imaju sredstva na računu, a radnicima ne isplaćuju plate. Brojni su primeri tokom poslednjih 10 godina, situacije u kojima su preduzeća beležila profite, a radnici propadali. Tako više ne možemo da vodimo državu i tako nešto neće biti dopušteno bez veoma precizno definisanih sankcija, pa neka onda poslodavac razmišlja o tome - da li mu je jeftinije da isplati zaradu radniku, i tako umanji profit, koji je ostvario, ili da bude sankcionisan sa zabranom rada od 30 do 90 dana, pri čemu to ne znači da će on u tom periodu biti oslobođen isplate zarada zaposlenima, jer će, naprotiv, biti dužan da i u perioduu kome je kažnjen, on izmiruje svoje obaveze prema svojim radnicima. Dakle, ovo su sankcije kojima se sankcionišu preduzeća, koja su uspešna, a taj svoj uspeh ne žele da podele sa onima koji su taj uspeh proizveli, dakle, sa radnicima, a ne ona preduzeća koja imaju problem u radu, bilo da je reč o industriji, bilo da je reč o poljoprivredi. Ukoliko preduzeća ne raspolažu sredstvima za isplatu minimalne zarade, na njih se neće primenjivati ove sankcije. To je jedina razlika u odnosu na onaj zakon koji je do sada definisao oblast radnih odnosa i to je jedina razlika koju, izgleda, opozicija ne želi da vidi, ili prosto, tako nešto neće da komentariše. Dakle, sankcije su usmerene samo ka onima koji imaju konkretan uspeh, raspolažu sredstvima na računu, a ta sredstva ne žele da proslede radnicima i ne žele taj svoj uspeh da podele sa onima koji su ga proizveli.
Da li još neko želi reč? (Ne želi.) Ukoliko ne, stavljam na glasanje amandman koji su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Branislav Blažić i Lazar Marjanski. Za 60, protiv 121, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 8, ukupno je prisutno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. stav 8. amandman je podneo narodni poslanikPetar Jojić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih ovim amandmanom da skrenem pažnju na odredbe Ustava Savezne Republike Jugoslavije i na odredbe Ustava Republike Srbije. Naime, u članu 26. Saveznog ustava regulisano je ulaganje žalbe na svaki akt državnog organa, a u članu 22. Ustava Republike Srbije takođe je normirano i predviđeno da građani imaju pravo uložiti žalbu na bilo koju odluku ili presudu, ili rešenje suda, državnog organa i druge organizacije. Naime, postavlja se pozitivno pitanje, zašto ne dozvoliti u određenim izuzetnim slučajevima da uložena žalba odlaže izvršenje? Prema Predlogu zakona, kako je predlagač predložio, isključuje se izvršenje odluke, jer žalba ne zadržava izvršenje. Veoma je značajno ukazati na činjenicu, da se postavlja jedno delikatno pitanje šta će biti sa onima, ako se 90 dana zatvori jedna firma i poslodavac ne može da posluje, a radi se o sezonskim poslovima. Za 90 dana neće moći nakon svega toga da nastavi proces proizvodnje niti proces rada. Postavlja se i sledeće pitanje, šta će biti ako poslodavac ne isplati zarade ni posle 90 dana. Firma, odnosno preduzeće, poslodavac zapada još u težu situaciju. Po mom dubokom uverenju, neće toliku sankciju da trpi poslodavac, a pogotovu neki poslodavci koji budu vešti da se snalaze i da se prilagođavaju novonastalim okolnostima, već će najveću kaznu da pretrpe zaposleni u firmi u kojoj ne primaju lične dohotke i u kojoj firma odnosno poslodavac ne posluje 90 dana. Šta će se desiti sa onima koji se bave živinarstvom? Zatvorite mu firmu 90 dana, a kome će on moći da proda proizvode, šta ćete da radite ako se zatvori firma onima koji se bave voćarstvom i koji su lagerovali velike količine i otkupili poljoprivredni proizvod, lagerovali, ali nisu uspeli da plasiraju na tržište. Nisu uspeli u datom trenutku da isplate zarade ili da izvrše obaveze. Šta će se desiti kada građanin odnosno radnik ili poslodavac uloži žalbu, na rešenje i na odluku? Drugostepeni organ usvoji njegovu žalbu. Pa nastupe štetne posledice u periodu od 30 dana ili od 90 dana. Ko će tu štetu da nadoknadi? Ko će biti onda u pravu? Da li onaj koji je doneo rešenje, državni organ i ko će radnicima nadoknaditi štetu. Sigurno je da položaj radnika u onoj firmi i onom preduzeću koje bude zatvoreno i bude mu zabranjen rad od 30 do 90 dana, a pogotovo ovaj duži vremenski period, najviše pogađa radničku klasu. Hvala vam.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, rekao bih povodom amandmana koji je podneo narodni poslanik Petar Jojić - ovde se radi o nekoliko veoma povezanih, a značajnih stvari. Naime, vi znate da mi imamo mnogo problema u našoj zemlji inače, imali smo sa tim problema i ranije, nije to nikakva novost, činimi se da te probleme samo pravimo još većim i proširujemo takozvano sporedno zakonodavstvo. Naime, postoje posebni zakoni koji regulišu odnos krivično - pravne materije, upravno - pravne materije i sve ono što se šire po drugim zakonima jeste u stvari pravljenje takozvanog sporednog zakonodavstva, a koje predstavlja suštinski problem. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci smatramo da bi bilo dobro da postoje, dakle, jedinstveni zakoni ili ti kodeksi po određenim pravnim oblstima i kojima je regulisana pravna materija, jer bi se na takav način izbegavala arbitrernost i korišćenja takozvanih specijalnih normi u odnosu na opšta načela i opšte norme jednog zakona. Naime, ovo o čemu se ovde radi jeste suprotno odredbama Zakona u upravnom postupku, a čak je suprotno odredbama Ustava Republike Srbije, član 22. stav 2. kaže, da "svakome je zajemčeno pravo na žalbu ili drugo pravno sredstvo protiv odluke kojom se rešava o njegovom pravu ili na zakonom zasnovanom interesu". Nema važnijeg prava i nema većeg interesa za svakoga koji obavlja određenu delatnost, za svakog od poslodavaca, nego da radi. Ukoliko mu se uskrati ovo pravo, njemu se uskraćuje njegov najveći interes i njegovo elementarno pravo. S druge strane, moram da kažem da je prilično nelogična malopređašnja konstrukcija šefa poslaničke grupe DOS-a, kada je rekao da će se time sankcionisati uspešna preduzeća, kaže, uspešna preduzeća koja ne isplaćuju plate. Pa, koje je to uspešno preduzeće koje ne isplaćuje platu. Jedan od elementarnih uslova da bi neko preduzeće moglo da se nazove uspešnim, je da isplaćuje zarade svojim zaposlenima. Da ne isplaćuje zarade valjda bi radnici prvi pobegli iz takvog preduzeća i takvo preduzeće ne bi moglo da bude uspešno. Nigde u zakonu, da sve to stavimo na stranu, ne piše da su to preduzeća koja ostvaruju značajan profit ili posebno uspešno preduzeća. To nigde u zakonu ne piše. Ne postoji takva norma. Ne postoji dakle, ni kao dispozitivna norma, uopšte je nema u zakonu. To je dakle jedno veoma slobodno i prilično neprecizno tumačenje predstavnika vladajuće većine koje ne govori o onome što se zaista dešava. Mislimo da ovakvo jedno obezbeđenje, dakle da se spreči izvršenje pre nego što svaki poslodavac može da iskoristi pravo na žalbu, svoje ustavno pravo, ništa više od svega toga. Dakle, činimi se da se to podrazumeva i da bi to bilo nešto što je najnormalnije. Smatram i pozivam poslaničku grupu DOS-ove većine da ovaj amandman prihvati ili jedan deo njihovih poslanika. Smatram da bismo time na značajan način zaštitili prava poslodavaca, a ne bismo dirali ni na koji način u prava radnika. Time bismo šta više zaštitili prava radnika, jer radnici ne mogu da dobiju ništa time što će na 90 dana biti zatvoren bilo kakav privredni subjekt, bilo koje preduzeće, bilo koja firma ili bilo šta drugo. Hvala vam.
Izvolite, gospodine Jovanović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, najbolje sami radnici znaju koliko su preduzeća i rukovodstva preduzeća u kojima oni danas rade tokom prethodnih deset godina delili njihovu sudbinu. Pokušajmo da se vratimo na suštinu ovog predloga zakona i da analiziramo sve one korake koji prethode sankciji od zabrane rada od 30 do 90 dana. Da vidimo u kojim situacijama se poslodavac suočava sa takvom sankcijom. Prvo, još jedanputa ponavljam, da to nisu - da se ne rade sankcionisanja onih preduzeća koja ne raspolažu sredstvima za isplatu, već samo onih preduzeća koja na računu imaju sredstva za isplatu plata, a nešto tako ne čine. Recimo, ta sredstva prebacuju na neki drugi paralelni račun i ne prikazuju ih u poslovanju svoje firme. Dakle, (sankcije se primenjuju) kada inspekcijski organ ovlašćen da vrši nadzor naloži poslodavcu odnosno direktoru da u odrđenom roku otkloni utvrđene povrede zakona ili kolektivnih ugovora, odnosno opštih akata i ugovora o radu. Dakle, inspekcija dolazi u preduzeće i konstatuje da se ne isplaćuje plata, da postoje sredstva na računu. Tog trenutka upozorava direktora da isplati radnicima platu i od tog trenutka počinje da teče rok od 15 dana. To je rok u kome je direktor dužan da ispoštuje inspekcijski organa. To je rok u kojem direktor takođe može da se žali. Ukoliko on u tih 15 dana ne isplati platu, primeniće se onda sankcija o kojoj govorimo, a pri čemu će on biti dužan da plati novčanu kaznu, s obzirom da nije nešto uradio, dok ga na takvu isplatu nije obavezao inspekcijski organ. Dakle, ne radi se o gruboj primeni i sankcionisanju koje podrazumeva momentalno zatvaranje preduzeća na 90 dana, već naprotiv o poslednjoj sankciji kojoj prethode ovi koje sam malopre pomenuo. Dakle, rok od 15 dana u kome je poslodavac dužan da, ipak, s obzirom da raspolaže sredstvima, ta sredstva prosledi radnicima kao plate. Što se tiče žalbi, žalbe ne odlažu izvršenje samo u najkritičnijim situacijama, odnosno u situacajama koje su precizirane u stavu 3. i stavu 6. ovog zakona. Dakle, sankcija, odnosno sankcija se ne odlaže ukoliko poslodavac nije zasnovao radni odnos za najmanje dva zaposlena i ukoliko je inspektor rada u postupku kontrole utvrdio da poslodavac nije isplatio zaradu, odnosno minimalnu zaradu, kao i ukoliko je isplatio zaradu suprotnu odredbama člana 64. stav 2. ovog zakona, a raspolagao je sredstvima za isplatu. Dakle, samo u ta dva ključna slučaja poslodavac trpi takvu sankciju, pri čemu žalba ne odlaže izvršenje. Podsećam da takva situacija nije ništa novo, niti je to presedan. Žalbe nisu odlagale izvršenje ni u slučaju, recimo, Zakona o informisanju, koji je predstavljao, verovatno, vrhunac pravne kreativnosti današnje opozicije. Mediji su mogli da se žale na presude sudova, ali te žalbe nisu odlagale izvršenje. Dakle, mi u ovom slučaju ne činimo ništa drugo osim da primenjujemo određene zakonske slobode i prava koja su definisana, između ostalog, i u našem zakonodavstvu. Žalba ne može odložiti izvršenje ukoliko poslodavac ima sredstva na računu i posle 15 dana, dakle, posle upozorenja od dve nedelje, on ta sredstva ne isplaćuje radnicima. On ne zaslužuje da dalje radi bez takve vrste sankcije, pri čemu se time ne dovode u pitanje prava radnika, jer je on paralelno dužan da isplaćuje, tokom tih 90 dana, plate svojim zaposlenima, jer raspolaže sredstvima na računu za tako nešto.
Da li se još neko javlja za reč?
Replika.
Nisam bio tu, ne znam da li ste pomenuti. Nemate pravo na repliku, bar prema onome što sam čuo. Niste pomenuti. Da li se još neko javlja za reč? (Niko.) Stavljam na glasanje amandman poslanika Jojića. Za 57, protiv 113, uzdržanih šest, nije glasalo 14, ukupno je prisutno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.) Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moj amandman se odnosi na član 16. predloženog zakona. U članu 16. u stavu 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, reči: "od 200 hiljada dinara", zamenjuju se rečima: "od 2.000 do 20.000 dinara". Ovaj amandman sam predložio iz razloga restriktivnosti ovog zakona, jer je raspon kazne za isto učinjeno delo u odnosu 1:100, što je stvarno preveliki raspon. Ako je najniža stavka povećana na 2.000, onda je trebala i najviša stavka da glasi 20.000 dinara, jer je suvišno da glasi 200.000 dinara. Ovim predlogom zakona može doći do zloupotrebe, od strane države prema onim poslodavcima koji ne ispunjavaju svoje obaveze, a one su taksativno navedene u članu 142. Zakona o radnim odnosima, gde ima 28 alineja kojima će se poslodavac kazniti ovom novčanom kaznom. Suština mog amandmana je da se ne daje prevelika lepeza i da se ne stvaraju kategorije poslušnih i manje poslušnih, politički podobnih, nepodobnih, da bi ovaj zakon bio isti za sve prema kojima se ove sankcije odnose. Ovim visokim kaznama i jako niskom kaznom mogu da se stimulišu neki. Znači, raspon je od jedne cene, minimalne zarade, do 110 minimalnih zarada, što je mnogo veliki opseg, naročito ako se odnosi na one poslodavce koji imaju od dva do 10, 20 zaposlenih u svom preduzeću. Tako da može da dođe do situacije da neispoljavanje ovih, da se za 10 radnika koje ima jedan poslodavac, ako neku grešku naprave, a greške mogu biti i banalne, ako na primer o izrečenim disciplinskim merama ne vodi evidenciju. Nekoga je kaznio, on mora to da čuva, da arhivira, kao jedan od najbitnijih dokumenata. Zbog toga može jedno preduzeće, na primer da se kazni sa 200 hiljada dinara, znači, sa maksimalnom kaznom, a to mogu da budu, kako sam već naveo, 110 minimalaca, znači, skoro godinu dana da ne rade, imaju obezbeđena ta sredstva. Zato predlažem i apelujem da se prihvati moj amandman, kako ne bi dolazilo do svega ovoga što sam naveo u obrazloženju za ovaj amandman.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj naš zahtev bi nekome mogao da izgleda kao kontradikcija u odnosu na ovo što smo malo pre govorili, ali suštinski, nije zato što nalazi pravu meru između obaveze poslodavca i prava radnika. Čini mi se da smo uspeli da pronađemo nešto što bi predstavljalo najbolje rešenje, a ne bi bilo demagogija ili ulagivanje i radnicima i poslodavcima. Zašto ovo govorim? Zato što nije naša želja da se dodvoravamo radnicima i da kažemo da poslodavce treba staviti ili baciti u bunar, a da radnici ne treba da rade ništa a da primaju ogromne zarade ili da imaju značajne nadležnosti, odnosno da poslodavce obavezujemo na sve moguće načine. Ovo je jedna od stvari u kojima se mora ići na ruku istovremeno i poslodavcima i radnicima. Jer, ako zbog nekih prekršaja, koji su zaista irelevantni za proizvodni proces, za rad, kao što je, recimo, ako zaposlenom odredi rad duži od punog radnog vremena suprotno odredbama ovog zakona i zbog toga bude kažnjem sa 200 hiljada dinara, onda možete da mislite koliko ćete takvih prijava imati, koliko ćete takvih žalbi imati, i svega drugog, i na koji način će onda bilo ko moći da funkcioniše. Ionako se ne možemo pohvaliti da smo kao narod vični strahovito radnim navikama, pa sad nam samo još ovo fali da svako može da prijavi svog poslodavca i za takve sitnice. U redu je ako može, ali da plati određenu sumu novca, pa do 20 hiljada dinara, ovako kako je to predviđeno amandmanom gospodina Kragovića. Ali, da zbog toga plati 200 hiljada dinara, ipak je previše, složićete se. Što se tiče malopređašnjeg upoređenja šefa poslaničke grupe DOS-a, on to ne razume. Naravno, meni to nije ništa čudno, ja znam da on pravo ne shvata, ne razume. To je nešto što bi bilo suviše i tražiti. Ali, što se tiče razlika u odlaganju, odnosno u tome da li žalba odlaže izvršenje kod primene Zakona o informisanju, ili kod primene Zakona o radnim odnosima, potpuno su drugačije stvari. Tamo se nije odlagalo izvršenje zbog onoga što su bila povređena prava drugih i to, pre svega, zbog najgorih mogućih laži, zbog najgore moguće vrste neodgovornosti, zbog toga što su ljudi proglašavani krivim za ubistva, bez ikakvog sudskog postupka, a kamoli pravosnažne sudske presude. Vidmo na šta se to danas odnosi, gde možete da lažete po novinama šta god hoćete, po televizijama šta god hoćete bez ikakve odgovornosti. Može da se kaže svakome šta hoće. To je mnogo veći i mnogo teži prekršaj nego bilo koja kazna koja se nekome za tako težak prekršaj mogla izreći. Nemojte samo da vas podsećam za koliko ubistava smo bili odgovorni, za koliko ludosti i gluposti. Na kraju se postavlja pitanje - gde su ta ubistva, ko ih je to izvršio? Kako to da ih sada nismo izvršili i za onu pasku Jović i za mnoge druge? Pričalo se da su neki zaklani i tako dalje, pa na kraju nema ništa od toga. Ali, zato kad je nekima bilo potrebno po čitave stranice su o tome objavljivali, po čitave stranice su o tome pisali, i neko misli da takva laž može da prođe. Ne može laž tako da prođe, kao što ne može da prođe ni priča o tome kako su neki demokrati, a sa puškama su upadali...
Molim vas da se držite teme.
Niste gospodine predsedniče opominjali malopređašnjeg govornika koji je o istoj temi govorio, pa vas molim, završiću za rečenicu ili dve.
Nisam bio tu, gospodine Vučiću.
Znači, demokrate su oni koji će da upadaju sa puškama u određena preduzeća, ali nisu demokrate oni koji će se pridržavati zakona. Što se tiče Zakona o upravnom postupku i specijalnih normi o kojima sam govorio, mislim da je to veoma važno, ali bi bilo dobro da ste o tome istom podneli i za neke druge zakone u ranijem periodu, i ja bih se sa tim složio, da nije dobro širenje, odnosno pravljenje takozvanog sporednog zakonodavstva,ni u oblasti krivično-pravne materije, ni upravno-pravne materije, niti bilo koje druge. Nikada takve vrste predloga nije bilo, osim hajke i harange na političke protivnike i ničega više. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom praktično pokušava da se umanji značaj one prve sankcije koja prethodi izricanju druge sankcije, odnosno zabrani rada poslodavca, odnosno obavljanju delatnosti u periodu od 30 do 90 dana. Kada bismo mi prihvatili ovaj amandman, svi oni koji danas u ovom trenutku zloupotrebljavaju pravo poslodavca, ne isplaćuju plate zaposlenima, a pri tom raspolažu sredstvima za njihovu isplatu, odmah bi pristali na to da plate kaznu od 2.000 dinara ili 10.000 dinara, a da pri tom ne isplate plate zaposlenima u svom preduzeću, recimo njih 100 ili 150. Veoma je precizno Predlog zakona definisao, raspon od 2.000 do 200.000 dinara. U tom rasponu će se izricati novčanasankcija, u obliku kazne za svakog poslodavca koji po odluci državnih organa, odnosno sudova, inspekcijskih organa ne poštuje Zakon o radnim odnosima i to je suština koja je stalno ovde ista, samo je osnov za neka naknadna tumačenja politike o kojima mi ne treba da raspravljamo, bar ne danas. Ovim se ne dovodi u pitanje ni pravo poslodavca, ni prava radnika, već se pocrtavaju obaveze, u ovom konkretnom slučaju,poslodavca prema radniku. Ako raspolaže sredstvima za isplatu, a tako nešto ne čini, u roku od 15 dana dužan je da plati novčanu kaznu državi i da pri tom izmiri obaveze premasvojim zaposlenima, a ukoliko se ogluši i o ovu novčanu snakciju, onda će biti sankcionisan zabranom obavljanja delatnosti od 30 do 90 dana i nešto tako zaslužuje, jer takvi poslodavci, takva preduzeća nisu potrebna ni našem društvu ni zaposlenima. Zašto bi neko radio u preduzeću koje ostvaruje profit, a pri tom to preduzeće nije spremno da taj profit deli sa onima koji ga stvaraju. Gde je tu socijalna pravda, gde je tu poštovanje zaposlenih, gde je tu borba, i efekti borbe za zalaganje, u smislu ostvarivanja prava radnika koje smo mi prethodnih nedelja slušali, a ovime se najozbiljnije dovode u pitanje. Svaki poslodavac će prekršiti zakon, platiti 2.000 dinara novčanu kaznu i pri tom odbiti da isplati 100 ili 150 plata svojim zaposlenima. Tako nešto, ako je do sada bilo moguće, od donošenja ovog zakona, neće više biti moguće i mi ćemo najstrožije sankcionisati ona preduzeća koja raspolažu sredstvima za isplatu plata, a tako nešto ne čine i prva sankcija je novčana kazna, druga sankcija je zabrana rada od 30 do 90 dana, pri čemu ta preduzeća moraju isplaćivati plate svojim zaposlenima, a isplaćivaće plate s obzirom da raspolažu sredstvima za isplatu, što utvrđuju inspekcijski organi. To je suština o kojoj mi danas govorimo i to je suština koja se stalno ovde ponavlja, kroz niz amandmana koji praktično jesu osnova za iznošenje nekih političkih polifikacija koje same po sebi nemaju nikakve veze sa ovim dnevnim redom. (Ljubomir Kragović, samesta: Replika, ja sam podnosilac amandmana)
Nije vas pomenuo uopšte. Dajate da vidimo još jednom u Poslovniku, šta stoji, morate biti pomenuti. On je izneo svoj stav, stav je drugačiji od vašeg, ali nije to to, to je polemika i nema tu replike. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Ako ne, stavljam ovaj amandman na glasanje. Za 50, protiv 113, uzdržana 2, nije glasalo 22, ukupno je prisutno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. stav 1. Amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop Lazić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Izvolite.
Više nas narodnih poslanika podnelo je amandmane na visinu novčanih kazni, pre svega imajući u vidu svrhu kazne. Kazna ima dve funkcije, preventivnu i represivnu. Preventivna uloga ogleda se u odvraćanju prekršioca da prekršaj vrši ili krivično delo, ili privredni prestup, a represivna uloga ogleda se u tome da onaj ko je učinio prekršaj, izrečenom kaznom bude pogođen finansijski, toliko da ga to odvraća od vršenja prekršaja. Nisam protiv kazni koje su odmerene tako da odvraćaju od vršenja prekršaja, ali prilikom odmeravanja kazni, mora da se vodi računa o primerenosti kazne koja bi destimulisala, u ovom slučaju, poslodavca da učini neku radnju predviđenu ovim članom. Predložila sam smanjenje kazne jer je ekonomska snaga poslodavca umnogome smanjena i raspon kazne je neprimereno veliki, od 2.000 do 200.000 dinara. Sam član 142. predviđa ukupno 28 slučajeva kada ta kazna može biti izrečena. Neki slučajevi su, da tako kažem, benigni i verovatno zaslužuju tu minimalnu kaznu. Kako će to u praksi izgledati, to ćemo tek videti, kako će prekršajni organi u Beogradu, u Kragujevcu, u Smederevu, odlučivati? Hoće li te kazne za iste prekršaje biti iste visine? Sumnjam. Zbog toga mislim da bi trebalo smanjiti raspon kazni. zbog toga smo mi poslanici koji smo uložili amandmane na visinu kazne, hteli da skrenemo pažnju Vladi da razmisli o tome da taj raspon bude manji, ili da se odluči da po težini društvene opasnosti, pojedinih prekršajnih radnji, izdvoji ove slučajeve i za neke propiše manju kaznu, za neke veću, kako bi ta praksa bila ujednačena i kako sudija za prekršaje, odnosno prekršajni organi, ne bi bili nekima majke, a nekima maćehe ili, a bilo je i takvih slučajeva i biće sigurno, za malu nadoknadu recimo nekog drugog poslodavca, konkurenta donesu odluku o mnogo većoj kazni, nego što bi to bilo primereno učinjenom prekršaju. Znači, dajemo mogućnost prekršajnim organimna da u izvesnoj meri i zloupotrebe svoju ulogu.Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za diskusiju? Ukoliko ne, stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 51, protiv 109, uzdržanih nema, nije glasalo 27, ukupno je prisutno 187 narodnih poslanika. Konstatujemda Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. stav 3. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Pošto podnosilac amandmana nije prisutan, da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima gospodin Vučić.
Želeo bih samo da ukažem na jednu stvar, pošto su vrlo srodni amandmani, koje su poslanici Srpske radikalne stranke podneli na predloženi član. O čemu je ovde reč? Ovde ne postoji kumulativna obaveza poslodavca na onaj način na koji je to malo pre govoreno, već jedna vrsta alternativne obaveze, ali mi ovde želimo da se napravi suštinska razlika između različite vrste prekršaja koje čine poslodavci. Ne može biti istovetna kazna u zakonu predviđena, ako je ostavite od 2.000 do 200.000, dakle u odnosu od 1 do 100. Ona ostavlja ogromnu mogućnost za arbitrernost, znači mora da se smanji taj raspon, ukoliko nebismo želeli da imamo takvu vrstu arbitrernosti kazne, dakle, ako se postave svi ovi članovi koji obavezuju poslodavca, odnosno koji ga dovode u nepovoljan položaj sa potpuno istom sankcijom, imaćemo nešto potpuno neprimereno bilo kom pravnom poretku. Nešto što je gotovo neverovatno, da vam je ista sankcija za nešto, recimo ako poslodavac ne prijavi slobodno radno mesto i uslove za rad na tom radnom mestu organizaciji za zapošljavanje, kao i ako zaposlenom ne isplati zaradu u roku utvrđenom u članu 64. ovog zakona, predviđena je po ovom zakonu potpuno istovetna sankcija. Da ne govorimo da je iz pravnog prometa isključen član 64, o kome je reč. Znate na šta je ovde Vlada mislila. To je ono o čemu gotovo ceo dan govorimo. Dakle, čini mi se da je neko morao da napravi tabelarnu podelu ili da izdvoji određene stavove, da se na različite načine prema njima odnosi i da budu različite visine predviđene, različite visine kazne. Tada bi bilo moguće govoriti o tome da li je neka dovoljno visoka ili je nedovoljno visoka kazna, a na ovakavnačin je to nešto što je apsolutno nemoguće i nema nijednog zakona u kome će kazne u odnosu 1:100 biti ostavljene nadležnom državnom organu da procenjuje da li će primeniti najnižu ili najvišu kaznu, odnosno kojom će ga kaznom kazniti. To ostavlja ogromne mogućnosti za ono što se naziva arbitrarno ponašanje državnih organa, a videli smo hvala bogu u ovom periodu kako su se arbitrarno gotovo svi državni organi, pa čak i pravosudni organi, o kojima ovde nije reč, ponašali.
Da li se još neko prijavljuje za diskusiju po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Za 53, protiv 112, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 20, ukupno je prisutno 185 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac želi reč? Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 17. Predloga zakona o radnim odnosima, gde smatram da je kazna previsoka koja se predviđa izmenama i dopunama ovog zakona, a koji se odnosi na član 143. dosadašnjeg zakona. Pre svega, smatram da bi ova previsoka kazna, koja je desetostruko veća od dosadašnje predviđene kazne za sankcionisanje poslodavca, uticala u mnogome na uopšte opstanak pojedinih samostalnih trgovinskih organizacija. Dakle, u dosadašnjem važećem zakonu u članu 143. visina novčane kazne je bila 1.000 dinara i takođe smatram da je poslodavac dužan da poštuje i sprovodi Zakon o radnim odnosima i treba sankcionisati sigurno poslodavca koji ne ispunjava obaveze, ne isplaćuje radnicima zaradu shodno ugovoru i tako dalje. Takođe smatram da bi u slulčajevima kada se primeni ova kaznena odredba, predložena u članu 17, na one poslodavce koji praktično nemaju ni dnevni pazar koliko je visoka ova zaprećena kazna, dovela bi mnoge tako male privatne zanatske radnje u situaciju da budu zatvorene. Takođe ovim članom nisu predviđeni rasponi, kao što je to učinjeno kada su u pitanju pravna lica. Dakle, ovde se kažnjavaju svi građani i kazna je jedinstvena. Dakle, jedinstvena je kazna i za one poslodavce koji imaju dohodak, odnosno stvaraju veći dohodak na primer od 100.000 dinara, kao i oni recimo obućari koji stavljaju pendžeta, koji ukupno ne mogu za mesec dana da ostvare u nekim slučajevima vrednost koja se ovim članom predviđa kao visina ove kazne. Zaista mi nije jasno (šta je cilj) ili možda jeste, šta je cilj ovog predloga zakona. Da li je cilj zatvaranje starih trgovinskih centara, zanatskih radnji, da se na mala vrata dovedu ono što građanima Srbije sada nije potrebno, a to je da se umesto srpske gibanice jedu hamburgeri i neki drugi Mc Donald s bućkuriši i da se na taj način umesto pendžetiranja cipela otpočne proizvodnja fantomskih najlon čarapa ala Batić. Dakle, imam nadu iako je na jedan veoma bezobrazan, nezakonit način isključen sa sednice Skupštine dr Vojislav Šešelj, Goran Cvetanović i Nataša Jovanović, a oduzeta reč Tomislavu Nikoliću.
Gospodine Kesejiću, molim vas da se držite teme. Izašli ste za govornicu kao podnosilac amandmana.
Dakle, imam nadu, iako se to učinilo na veoma bezobrazan način, da će DOS-ovska većina pokazati toleranciju prema ovim građanima koji podležu ovom zakonu i prihvatiti ovaj moj amandman, neće dovesti mnoge poslodavce i radnike kojima poslodavac obezbeđuje posao u veoma teškoj situaciji.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Za 49, protiv 114, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 22, ukupno je prisutno 185 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman.
Na član 17. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Vujić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 17. stav 1. Inače, članom 143. do sada važećeg Zakona u okviru kaznenih odredbi, u okviru ovog člana, bio je iznos od 1.000 novih dinara, kojim se sankcionišu poslodavci. Članom 17. predloga ove vlade predviđa se veći novi iznos od 10.000, znači desetostruko povećanje. Amandman koji sam podneo na ovaj član predlaže da se taj iznos od 10.000 dinara smanji na 6.000. Ono što me je usmeravalo da podnesem ovaj amandman leži u sledećoj činjenici. Nesumnjivo je, dame i gospodo poslanici, a i notorna je činjenica da Zavod za obračun i plaćanje, prateći finansijsko poslovanje pojedinih privrednih subjekata, ima obavezu kada ustanovi da taj privredni subjekt ne ispunjava obaveze koje ima, a u ovom slučaju zbog čega se član 17. i predviđa, da se ne isplaćuje minimalna zarada ili zarada uopšte, dakle taj zavod je dužan da o tome obavesti nadležno ministarstvo. Navodno, nadležno ministarstvo, primivši k znanju to obaveštenje, takođe ima obavezu i dužno je da o tome obavesti svoje regionalne odnosno područne inspekcijske organe. U ovom slučaju inspekciju rada. Kada inspektori rada dobiju od nadležnog ministarstva saznanje da se ne ispunjavaju obaveze, da privredni subjekti to jest poslodavci ne ispunjavaju obaveze koje su dužni, a u ovom slučaju to se odnosi na minimalne zarade, odlukom tog privrednog subjekta na licu mesta se izvrši sankcionisanje poslodavca, to jest privrednog subjekta za neispunjavanje tih obaveza. Sve je to u redu i sve je to normalan ciklus, koji se predviđa po zakonu. Sankcija od 10.000 dinara, kako predlaže Vlada verovatno bi trebalo da ima, s obzirom da je desetostruko povećan u odnosu na ono što je do sada važilo, predviđeno ovim zakonom, ima za cilj i svrhu da dozove pameti i svesti tog poslodavca i da na taj način još koristeći taj pravni oblik natera poslodavca da isplati tu minimalnu zaradu. Međutim, ako pogledate u kojim uslovima i kom ambijentu koji vi još do danas niste stvorili od kad ste 5. oktobra došli nasilno na vlast, niste stvorili privredi takav ambijent i takve načine, privredne okolnosti da privreda zaživi, da privreda krene da radi, kako bi ispunjavala sve ostale obaveze i prema svojim zaposlenim, a oni na taj način stvarali uslove za život i rad svojih porodica. Zašto predlažem 6.000 dinara? Zbog toga što privreda jeste u situaciji u kojoj jeste i zbog toga što vaš desetostruko veći namet ili sankcija koju predlažete nije primerena ovom trenutku. Mislim da bi smanjen iznos bio primereniji, a sa druge strane da se zadrži onaj pravni lek koji je potreban u ovom trenutku, a to je sankcionisanje privrednih subjekata koji ne podležu onome na šta ih ugovor o radu i kolektivni ugovor tera, a to je u ovom slučaju isplata minimalnih zarada. Mislim da bi Vlada trebalo da se seti u kom trenutku živimo, da donosi takve zakone, a u ovom slučaju i kaznene odredbe koje će biti primerene trenutku. Mislim da u svakom slučaju, pošto na taj način čak i nadležne inspekcije, a ni ministarstva od toga neće imati koristi, nego će ta sredstva ići kao dodatna sredstva u budžet, i verovatno posle strogo namenski u određene stvari, ona bi u ovom slučaju mogla da prihvati da iznos od 10.000 dinara koji jeste veliki smanji na 6.000 dinara.
Da li još neko želi reč? Izvolite, ima reč Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je već drugi amandman koji predlažu poslanici Srpske radikalne stranke kojim pokušavamo da ukažemo i dokažemo pre svega vladajućoj većini da bi bilo dobro da se smanje, a ovde su u pitanju, ono što je prilično značajno za one koji to nisu pročitali ili koji nisu upućeni u sam tekst Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona i tekst amandmana, takozvane mandatne kazne. Znači, ona kazna koja se izriče na licu mesta, koju inspektori izriču na licu mesta a mogu to da učine u bilo kojoj trgovinskoj, samostalnoj, zanatskoj radnji, dakle uđu kod obućara, dođu na pijacu na tezgu, ili bilo gde i izriču odmah ovakvu kaznu od 10.000 dinara. Mi smatramo da bi bilo neuporedivo bolje da je ta kazna niža. Videli ste da tu nismo želeli i pokušavali da kažemo da je potrebno za to platiti kaznu od 500 dinara, što bi u ovom trenutku bila demagogija, ali smo tražili da se ta visina kazne zaista smanji i da bude na određenom nivou, koji oni koji treba da plate zbog prekršaja koji počine mogu da podnesu. Čini nam se da su oba predloga, malopređašnji predlog da to bude 5.000 i ovaj sada predlog koji je na dnevnom redu, poslanika Božidara Vujića, njegov amandman, 6.000 dinara, da bi trebalo da budu prihvatljivi. I, još nešto. Ima jedna nelogičnost u odgovoru Vlade Republike Srbije na poslanički amandman, gde se poziva na Zakon o prekršajima i kaže se da su usaglašeni sa Zakonom o prekršajima, a kada to nije bilo potrebno, kada su se kršili drugi zakoni i kada je pravljeno ono o čemu sam govorio, dakle, sporedno zakonodavstvo, onda su govorili o nekim drugim realnim potrebama. Dakle, čini mi se da bi bilo dobro da postoji jedinstven mehanizam kojim bi se odgovaralo na amandmane narodnih poslanika a ne da oni budu samo dva ili tri člana potpuno protivurečna. Bilo bi dobro kada bi neko iz Vlade Republike Srbije bio prisutan da na to odgovara. Jer, niko iz vladajuće većine ne predstavlja Vladu. On može da bude za predlog Vlade, da govori, da hvali Vladu, da kritikuje Vladu, ali on ne predstavlja Vladu. Čini mi se da su ovde pozvani i predsednik Vlade i svi ministri Vlade Republike Srbije, i možda ja ne prepoznajem neke, ali ja ovde ne vidim ovde ni jednog. Molio bih da me vi tu ispravite gospodine predsedniče, ako nisam u pravu. Pozvao bih sve poslanike da glasaju za ovaj naš amandman a posebno zbog toga što je reč o takozvanoj mandatnoj kazni, čime se ničim ne bi uskratila prava države a da bi oni koji svoj posao obavljaju, a pre svega oni koji imaju trgovinske radnje, samostalne zanatske radnje, mogli na daleko sigurniji, bezbedniji i bezbolniji način svoj posao da obavljaju. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Ukoliko ne, stavljam na glasanje amandman narodnog poslanika Vujića. Za 55, protiv 112, uzdržana 2, nije glasalo 15, ukupno je prisutno184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. stav 1. amandman je podneo narodni poslanikVitomir Plužarević. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam da se u ovom amandmanu reči "od 10.000 dinara", zamenjuju rečima "od 3.000 dinara". S obzirom na tešku ekonomsku situaciju, smatram da su predložene kazne visoke, te zbog toga predlažem da budu manje. Kazne moraju biti realne, kako bi poslodavac bio u mogućnosti da to plati i da nastavi dalje da funkcioniše. Doći ćemo u haotično stanje. Plate nisu 10 puta povećane, pa tako i kazne moraju biti usklađene sa ovim realnim životom. Evo, i danas ste počeli sa kaznama srpskih radikala. Zašto vi to sistematski radite? I u prethodnom periodu ste nam kaznili, odnosno isključili iz rada naše najbolje predstavnike - dr Vojislava Šešelja, isključili ste gospođicu Natašu Jovanović, gospodina Gorana Cvetanovića, kaznili ste opomenama Tomislava Nikolića, i danas dr Branislava Blažića. Zar vi tako mislite da prevaziđete taj vaš Poslovnik o radu? Smetaju vam naši amandmani, smetaju vam naše replike, smetaju vam srpski radikali, smeta vam sve što dolazi od kvalitetne opozicije. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Pošto se radi o vrlo srodnim amandmanima, samo bih vas na još jednu stvar upozorio, pre nego što donesete odluku da li da glasate, ili ne, za ovaj amandman poslanika Srpske radikalne stranke, a to je da se ovim tekstom Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima briše onaj deo koji se do sada odnosio isključivo na svojstvo pravnog lica. Znači, sada se u potpunosti daju sva prava nadležnim inspektorima, koji mogu to da izriču, i onima koji više nemaju svojstvo pravnog lica, kao što je to bilo po prethodnom zakonu, kao što je to bilo u ranijim slučajevima, i time se obaveze svih onih koji imaju svoje samostalne zanatske radnje, trgovinske radnje, na strahovit način pojačavaju, a pružaju se neuporedivo veća prava i daju se u ruke neuporedivo veći prerogativi vlastima i čini mi se da se ponovo stvara jedna vrsta arbitražnosti o kojoj smo do sada govorili. Zaista, sada kada je govorio gospodin Plužarević, neverovatno je gospodine predsedniče da je danas ponovo izrečena opomena narodnom poslaniku Srpske radikalne stranke, a ostalim poslanicima nije izrečena, iako je samo govorio, ili čak odgovarao na ono što su drugi izricali ovde o srpskim radikalima, ali i to, čini mi se, na najbolji način govori o želji nekih da uspostave neravnopravne odnose u Narodnoj skupštini, da neki imaju određena prava, da neki mogu da govore o određenim temama, a da nekima određene teme moraju da budu tabu, jer čim počnu da govore, odmah ih treba opominjati, oduzimati pravo na reč, ili isključivati iz daljeg rada. Hvala.
Ako se više niko ne javlja za reč, stavljam amandman poslanika Plužarevića na glasanje. Za 52, protiv 114, uzdržanih nema, nije glasalo 18, ukupnoje prisutno184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. stav 1. amandman je podneo narodni poslanikDragan Čolić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 17. stav 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima. Reči "od 10.000 dinara", zamenjuju se rečima "od 6.000 dinara". S obzirom na tešku ekonomsku situaciju, smatram da su predložene kazne visoke, kao i činjenicu da su novousvojenim zakonima, sve vrste poreza i plaćanja enormno povećane, podnosim ovaj amandman i predlažem niži iznos kazni. Teška ekonomska kriza i socijalna beda, kazne drastično visoke, čime nezajažljiv apetit Vlada Republike Srbije pokazuje da i u sferi radnih odnosa DOS-ovska vlada nema milosti, niti ima osećaj za situaciju u kojoj se građani i radnici Srbije nalaze. Veliki porezi - ko nema da plati drastično visoke kazne, na radost građana i radnika Srbije, ko nema da plati, može i plenidba imovine. Predsednik Vlade, kancelar Zoran Đinđić, je izjavio na državnoj DOS-oviziji, da njegovi ministri nisu bili uspešni u odbrani predloženih poreskih zakona. Nisu ni mogli biti uspešni, kada su ih poslanici Srpske radikalne stranke razgolili pred građanima Srbije. Shvatili su građani kakva im je budućnost i šta ih čeka pod DOS-ovskom vlašću. Ukoliko Đinđićevi ministri nisu bili uspešni u odbrani harača koji su uveli, očekujemo da će na terenu poreznici, haračlije, biti veoma uspešni, čak surovo uspešni. Ministar za rad i zapošljavanje, Dragan Milovanović, bio je nekada na čelu Sindikata, predvodio radnike u borbi za njihova prava i interese, ulivao im nadu u bolje sutra, sada je u ministarskoj fotelji, sa koje su stavovi i pogledi drugačiji. Jedno je pričao kao sindikalni lider, a sada, opkoljen ministarskim privilegijama, rado bi da zaboravi svoju raniju ulogu. Zaboraviće on, ali radnici će ga uvek pamtiti kao veoma sposobnost sindikalnog kameleona.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Ako ne, stavljam amandman na glasanje. Za 51, protiv 111, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 24, ukupno je prisutno 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih hteo da menjam tok sednice i ove rasprave, ali ipak, čini mi se, mora se reći u vezi sa onim, na šta je u četvrtak pala jedna mala senka, na ovom skupštinskom zasedanju. Prvo, tri puta u toku zasedanja, mislim da je gospodin predsednik načinio grešku, kada sam ja izlazio za ovu govornicu. Prvo, kada sam rekao da je član 292, gde službenici državne bezbednosti ne bi smeli da budu u ovoj sali. To je u stavu broj 3. decidno i objašnjeno rečeno. Molim vas, nikoga neću uvrediti, samo ću....
Gospodine Živanoviću, ne radi se o uvredi, radi se o tome da ne vodimo o tome raspravu nego o zakonu u pojedinostima.
Stvarno vas molim ako mi dopustite, videćete da uopšte nikoga neću uvrediti. Međutim, videli ste da su službenici državne bezbednosti izašli iz ove sale. Znači, ipak su bili u ovoj sali. Drugo, gospodin Jovanović me isto tako uvredio, jer me je ipak poistovetio sa onim zlikovcima, teroristima sa Kosova koji su pušteni iz naših zatvora, a naši ljudi koji su pušteni iz njihovih zatvora, videli ste da leže u zatvorima polomljeni, izlomljeni i kada više za svoj rad i svoju egzistenciju nisu sposobni, kao i u bolnicama. Treće, a što je vrlo bitno, a što niko u ovoj skupštinskoj sali nije primetio, kada je gospodin Šabić prekinuo rad ove skupštine, službenik državne bezbednosti je stao iza kamere i tu kameru je znači usmerio ka poslanicima, a naročito ka poslanicima Srpske radikalne stranke. Zato molim, nemojte više da se to desi da se ipak službenici državne bezbednosti sklone sa vrata svih ulaza. Mi ćemo verovatno poštovati i poštujemo rad i red ove skupštine. Sada ću preći na tačku dnevnog reda. Dame i gospodo, svestan sam da je predlagač zakona hteo da stane na put sivoj ekonomiji i zloupotrebi radnika koji rade na divlje. Pitam vas, radnici koji su na plaćenom odsusutvu, u firmama, koji imaju regulisano penzinsko i invalidsko osiguranje, ali zato zaradu ostvaruju kod poslodavca na divlje. Dok se sve to ne reguliše, drugim vidom organizovanosti u preduzećima, ove kazne moraju biti manje, jer poslodavac na neki način štiti standard radnika, a ne država i preduzeće koje ga je poslalo na plaćeno. S obzirom na ekonomsku situaciju, da su predložene kazne visoke, kao i činjenicu da su neusvojenim zakonom sve vrste poreza i plaćanja enormno povećane, pa podnosim ovaj amandman i predlažem niži iznos kazne, koji se sa 10.000 zamenjujerečima na pet hiljada. Hvala.
Ako se više niko ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za 53, protiv 110, niko uzdržan, nije glasalo 21, ukupno je prisutno 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja konstatovao je da u članu 19. Predloga zakona treba izvršiti pravno - tehničku redakciju tako što, umesto broj: "64" treba da stoji broj: "65". Da li predstavnik Vlade prihvata predlog Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja da se u članu 19. izvrši pravno - tehnička redkacija tako da se umesto broj: "64" stavi broj: "65"? (Prihvata se.) Konstatujem da je predstavnik Vlade prihvatio ovu redakciju i da je ova redakcija postala sastavni deo predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona, u pojedinostima i odlučivanje o amandmanima, da li predstavnik predlagača želi da da zavrnu čre? (Ne.) Zaključujem pregres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, u celini. Molim narodne poslanike da glasaju. Za 122, protiv 53, niko uzdržan, nije glasalo 10, ukupno je prisutno 185 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima. Pošto smo završili 12. tačku dnevnog reda, u skladu sa članom 93. Poslovnika o radu, dajem pauzu od jednog časa, molim predsednike poslaničkih grupa da izvršimo konsultacije, da napravimo dogovor o daljem radu ove i eventualno još jedne vanredne sednice. Da taj sastank održimo odmah u kancelariji na prvom spratu. Nastavljamo sa radom 13 časova i 30 minuta. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, okolnosti nam nalažu da ne činimo pokušaj da nastavimo ovu sednicu sada, već ću predložiti da pauzu produžimo do 15,30 časova, uz obaveštenje o tome kakav je dogovor predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa učinjen u ovoj pauzi, i da vas obavestim o sledećem: Predsednici poslaničkih grupa svih stranaka su se dogovorili da ćemo današnju sednicu, po okončanju današnjeg redovnog rada u 19,30 časova, prekinuti. Naravno, o tome ćete se vi izjasniti. Sutra ćemo imati posebnu sednicu, novu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije, sa jednom tačkom dnevnog reda, a to je - Rezolucija o stanju na Kosovu i Metohiji i položaju srpskog naroda, a nastavak ove prekinute će biti u ponedeljak, dakle, prvog narednog radnog dana. Dogovorili smo se, takođe, da se razmotri predlog Rezolucije, da je donesemo sutra, da ćemo se potruditi da rasprava bude vrlo efikasna, da tu rezoluciju možemo da donesemo posle jedne efikasne rasprave u kojoj će učestvovati jedan do tri predstavnika svake poslaničke grupe, da ćemo po okončanju ove sednice zakazati posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije, na kojoj će se razmatrati, naravno, u tako izmenjenim okolnostima, bez ograničavanja vremena i broja govornika, na način kako smo se to sada dogovorili, povesti rasprava i doneti odgovarajući zaključci u vezi sa pitanjima koja ovde budu otvorena. O tome smo obavestili javnost. Molim vas da ovaj dogovor predsednika poslaničkih grupa svojom odlukom večeras pri kraju rada i potvrdite. Sada bih vas zamolio da načinimo još jednu pauzu, odnosno nastavak pauze do 15,30 časova. Hvala vam.
Poštovani predsedniče, uvaženi narodni poslanici, Vlada Republike Srbije je predložila izmene Zakona u oblasti zapošljavanja. Socijalno osiguranje je slučaj osiguranja za slučaj nastupanja rizika do kojih može da dođe u životu i u radu, uključujući tu i rizik kod nezaposlenosti. Socijalno osiguranje se temelji na načelu reciprociteta, koliko se ulaže - toliko se ostvaruju prava, uz određen stepen solidarnosti. Visina i uslovi ostvarivanja prava, zavisne od redovnosti, od visine isplate plata, odnosno zarada i uplaćenih doprinosa po tom osnovu. Po sistemu socijalnog osiguranja, zaštita od nezaposlenosti obuhvata, ne samo zaposlene, nego i ona lica koja su nezaposlena i koja su sposobna za rad i hoće da zasnuju radni odnos. Ovaj sistem pruža najbolju zaštitu osiguranim licima. Težište razvojne politike u narednom periodu, s obzirom na dostignut stepen privrednog razvoja, treba da bude na svojinskoj transformaciji, prestrukturiranju preduzeća, u proizvodnom, tehnološkom i organizacionim smislu, i realizaciji socijalnog programa koji će činiti sastavni deo procesa tranzicije. Za rešavanje problema nezaposlenosti i viškova zaposlenih, i stvaranje uslova da preduzeća posluju na tržišnim principima, neophodno je da država preuzme u obavezu da rešava položaj i prava zaposlenih koji će ostati bez posla. Obim pojedinih prava do sada je bio po sistemu utvrđen tako da je izuzetno mali broj zaposlenih mogao da ostvari, kao što su novnačna naknada, otpremnina, prilikom otpuštanja sa posla, a pojedina prava, isplata novčane naknade za slučaj nezaposlenosti, kasnila su po nekoliko meseci, jer nisu mogla da se obezbede sredstva. Dakle, bila su prava samo na papiru, a realizacija tih prava praktično nije bilo, ili je bila neznatna. Utvrđivanje prava na nivou i obimu koji omogućava preduzećima da brže krenu u transformaciju i prestrukturiranje, treba da obezbedi uslove za veće ulaganje i razvoj, veće zarade za one koji rade, a time i veća izdvajanja za otvaranje novih radnih mesta, penzije, socijalnu zaštitu i druga prava. Brojni su primeri da su zaposleni na prinudnim odmorima primali minimalnu zaradu od 280 dinara, a oni koji su radili, pored minimalne zarade koja je najčešće isplaćivana u robi, bonovima i na ruke, primali su i naknadu za ishranu u toku rada, i regres za korišćenje godišnjeg odmora. Ovim isplatama preduzeća su izbegavala plaćanje obaveza po osnovu doprinosa, a zaposleni koji nisu bili upoznati da nisu uplaćeni doprinosi, kada su hteli da ostvare pojedina prava, najčešće iz penzijskog-invalidskog osiguranja za slučaj nezaposlenosti, kao i dužeg bolovanja, dovedeni su u položaj da nisu mogli ta prava da ostvare. Uvođenjem u sistem bruto zarade, isplatom zarade u novcu, kao i obaveznog plaćanja doprinosa na sva lična primanja, obezbediće se da zaposleni po osnovu socijalnog osiguranja ostvaruju adekvatan obim prava, u plaćenom iznosu doprinosa. Osnov za ostvarivanje prava iz socijalnog osiguranja, su sva primanja na koja su plaćeni doprinosi. Naime, uvođenjem bruto sistema uspostavljena je jedinstvena osnovica, za plaćanje poreza i doprinosa, za obavezno socijalno osiguranje i zarada. Kod bruto zarada, uključuju se i druga lična primanja koja poslodavac isplaćuje po osnovu radnog odnosa, kao što su naknada za ishranu u toku rada, regres za korišćenje godišnjeg odmora i terenski dodatak, čime se šire obaveze, a smanjenjem stope doprinosa, stvaraju se uslovi za smanjenje fiskalnog opterećenja odnosno obaveze poslodavaca. Osnovica po osnovu koje se plaća doprinos, ulazi u ostvarivanje pojedinačnih prava. Najviši i najniži iznos novčane naknade do sada je bio utvrđen u neto iznosu, predloženo rešenje u nominalnom iznosu ostaje isto, samo što se procenti menjaju, s obzirom da se visina novčane nadoknade, naknadno utvrđuje, u odnosu na bruto zarade. Zadržane su najniže osnovice prema stručnoj spremi radnog mesta na koje se plaća doprinos, s tim što su u Predlogu zakona, utvrđeno je u nominalnom iznosu u odnosu na bruto zaradu. Ovim zakonskim rešenjem obezbeđuju se i veća prava po osnovu socijalnog osiguranja, jer je osnov za ostvarivanje tih prava uplaćen u doprinosu. Jedan broj poslodavaca izbegavao je plaćanje doprinosa iz obaveznog socijalnog osiguranja isplatom zarada na ruke, ili u robi, odnosno u bonovima, čime je zaposlene dovodio u izuzetno težak položaj jer nisu mogli da ostvare prava po osnovu penzijskog i invalidskog osiguranja, i osiguranja u slučaju nezaposlenosti. S obzirom da je pravo iz osiguranja, jedno od osnovnih zagarantovanih prava po Ustavu, te se utvrđuje i obaveza poslodavca da za zaposlenog uplati doprinose na najnižoj osnovici i kada nije isplatio zaradu. Pooštrava se kontrola uplate doprinosa i obavezuju se nadležni poreski organi, da preduzmu odgovarajuće mere protiv poslodavaca, ako ne izvrše uplatu doprinosa. Zakonom su predviđene i značajne izmene u načinu upravljanja Republičkog zavoda za tržište rada, kojim se obezbeđuje veća odgovornost, s obzirom da Upravni i Nadzorni odbor, imenuje i razrešava Vlada Republike Srbije. Članove Upravnog odbora predlažu udruženja poslodavaca, sindikalne organizacije nezaposlenih, organizovani na nivou Republike. Predloženim izmenama u potpunosti je uvažen postojeći pluralizam, u organizovanju poslodavaca, sindikata i nezaposlenih i obezbeđena je adekvatna zastupljenost njihovih predstavnika u upravljanju Republičkimzavodom za tržište rada. Hvala vam.
Da li se izvestilac Odbora javlja za reč? Ukoliko ne, predsednici poslaničkih grupa. Gospodin Nikolić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, skoro nezapaženo prođe izlaganje gospodina ministra koji brine o pravima zaposlenih, nezaposlenih lica, lica koja će ići u penziju, lica koja će ostati bez posla. Kako da ne prođe nezapaženo, kada je on pokušao da obrazlažući ovaj predlog zakona, pronađe samo ono što je po njemu, što je bolje, od dosadašnjeg sistema po kome je bila regulisana ova materija. Ovaj zakon je jedan od onih koji nas pripremaju za, ukoliko do toga uopšte i dođe kakva je situacija u zemlji, za period posle leta kada će nas po glavi lupati mnogo ozbiljniji, mnogo opasniji zakoni, koji će imati mnogo teže posledice po sve građane Republike Srbije. Ovo je jedan od zakona koji ćemo pokušati da kritikujemo tako da pokažemo koliko je za radnike lošiji od dosadašnjih zakona i koliko je za poslodavce lošiji od dosadašnjih zakona. Vlada Republike Srbije uspeva ono što nikome do sada nije uspevalo, da napiše predlog zakona kojim ne mogu da budu zadovoljni ni radnici, ni poslodavci. Sećam se pre više godine dok je današnji premijer bio u opoziciji, jedne godine pokušavajući da dobije izbore dovodio je i Kasandru u Beograd. Izgleda da bi ona bolje neke odnose regulisala u zemlji od ministara koje je nakupio na različite načine premijer Vlade Republike Srbije. Šta ne valja? Šta će biti lošije? Na šta treba da upozorimo građane? Vidite, i kada su donošeni zakoni o porezima i akcizama i kada smo govorili da nas očekuje udar, da će biti poskupljenja, Vlada je to pravdala analizom u dve - tri trgovinske orgnaizacije i govorila da nema nikakvih poskupljenja, a evo mi iz dana u dan saznajemo da su naši poslanici bili u pravu kada su ukazivali na to šta nas čeka ako usvojite ove zakone. Evo, danas se čak i novine bune protiv Zakona o porezu na promet, koji ste doneli svojom većinom, novine koje vas i dan danas podržavaju, ali sada teret podrške prebacuju na čitaoce, pa kažu - izvinite, do danas smo mogli sa 10 dinara, cenom dnevnih novina da se izdržavamo, a sada je stupio novi zakon i po novom zakonu ono što moramo da platimo na ime poreza je naš fond zarada mesečni. Po novom zakonu više nema remitende i od danas dragi čitaoci plaćate 15 dinara dnevne novine. Ovaj zakon, koji imamo pred sobom ponovo pokazuje jednu vrstu nehumanosti prema ljudina koji zalaze u godine. Ja znam da je to surovi kapitalizam i ponovo upozoravam da ne može tek tako lako da bude primenjen na naše društvo, tim pre što u vladajućoj koaliciji ima više stranaka koje u svom nazivu imaju odrednicu socijal, socijalno, socijalističko, kako se već zovu i koje bi trebalo da brinu malo i o onom ljudskom liku svakog građanina na koga će biti primenjen ovaj zakon. Već u prvom članu ovaj zakon kaže da ljudi koji imaju 30 godina staža i više, više ne treba da imaju neka prava koja su imali do sada pod diktatorskom vlašću. Ne mogu više da dočekaju mirno ili starosnu penziju, ili penziju po drugom osnovu, nego se stepenica spušta na 25 godina i oni praktično kada sa 31, 32, 33 godine staža ostanu bez posla upućuje ih ministar da traže novi posao. Kaže - odredbama člana 1. ovog zakona upućujemo one koji do sada nisu bili mnogo zainteresovani da nađu posao, (da posao nađu), da nađu posao u ovoj našoj Srbiji u kojoj je privreda u haosu od kako ste vi došli na vlast, u kojoj će privreda tek biti u haosu posle leta, da nađu posao ljudi koji imaju 33 godine staža, a naša deca nisu zaposlena. Sada zamislite surovog poslodavca, strateškog partnera koji dođe iz Francuske, pa kaže - neću ja da zapošljavam decu od 25 godina, ja hoću ove koji imaju 33 godine staža. Vidite, ti naši stariji građani koji su još uvek po zakonu sposobni za rad, a polovina ih koristi lekove, ne zato što su bolesni nego zato što biološki organizam dolazi u situaciju da srce, pluća, mišići ne mogu više da funkcionišu kao kod mladog čoveka i neki lekovi su im potrebni, a mogu da rade. Kada jutros ode u prodavnicu (apoteku) da kupi prilazid trebaće mu 780 dinara za kutiju,koja je koštala 120 dinara. Kada ode da kupi andol sada mu već treba 80 dinara za tablu. Vas to ne interesuje. Vi pričate šta je bilo, vi se neprekidno čudite kako je bilo loše. Ja mislim da ste vi u pravu kada kažete da je bilo loše, ali valjda nas ubediste za ovih šest meseci od kako ste na vlasti da jezaista bilo loše i vreme je da nas ubedite da može da bude bolje, ali nijednim predlogom zakona koji je do sada bio u proceduri ili koji je u proceduri ne ubediste nas da postoje bolja rešenja, već samo lošija. Sada poslodavac plaća po potpuno novim osnovicama doprinose. Šta to znači kada ste vi sa prosvetnim radnicima dogovorili negde oko 4.000 dinara prosečnu platu, da ćete im namiriti do jeseni, a na 7.000 dinara će njegov poslodavac plaćati poreze i doprinose. Sada već 12.000 postoji kao osnovica za uplatu doprinosa po ovom zakonu. Ko će imati takvu platu, osim narodnih poslanika i još po nekog direktora. Ja sam mislio da samo socijalisti imaju poslanike direktore i kada smo ovde, kada je konstituisana Skupština, u vladajućoj većini nijedan poslanik nije bio direktor. Evo sadanekoliko meseci posle konstituisanja već se raspoznaju direktori među poslanicima vladajuće većine i sve vode neka preduzeća u kojima nema odgovornosti za organizaciju posla, u kojima se posao sam po sebi pravi. Javna preduzeća, monopoliste. Ajde da vidimo gde je direktor koji će da ode u fabriku automobila, gde je direktor koji će da ode u "Sartid" i da bude narodni poslanik ovde, pa posle dva meseca da dođe i da izdrži ovakvu torturu vlasti, koji uopšte ne zna šta je proizvodnja. Ne valja ovaj predlog zakona. Ti da imaš pameti ti to ne bi pominjao, a da predsednik ima malo razumevanja za narodne poslanike ne bi sačekao kada će mene da opomene što ja reagujem na upadicu, nego bi rekao tamo ovome gore - nemojte da ometate govornika koji se nalazi za govornicom. Međutim, predsednik ima zadatak da oduzima reč, da izbacuje radikale i zato vi bez mozga koji o ovom zakonu ništa ne znate umete samo da dobacujete. Za razliku od vas ja umem i da dobacujem, a čitam i zakone, tako da je prednost uvek na mojoj strani. Ne treba prihvatiti ovaj zakon. Nije nas ubedio ni onaj koji je pisao ovo pisano obrazloženje, ni onaj koji je pisao ministru obrazloženje, nije nas ubedio da je ovaj zakon dobar, odnosno voleo bih da ovaj ministar koji brani sve ove zakone, da samo po jednom predlogu zakona izađe bez papira, da izađe ministar i da mi poslanici shvatimo da ovaj čovek ovu materiju potpuno poznaje. Evo ja gospodinu Milovanoviću izjavljujem, ima vremena do iduće tačke dnevnog reda, a mislim da je isto njegov zakon, ako se spremi da govori bez papira i da obrazloži taj zakon, evo ja ću da podnesem ostavku na mesto poslanika da neko drugi bude poslanik. Ali, kada takav čovek obrazlaže predlog zakona, koji mu je drugi napisao, koji mu drugi objašnjava, čovek koji je trebao da razmišlja kao sindikalni rukovodilac kada je čitao ovaj predlog zakona, kada se time više ne bavi, onda je pitanje čime više uopšte u životu može da se bavi. Gospodo iz sindikata, vi koji se još uvek bavite sindikalnom borbom, ne vi koji ste poslanici i ministri, čitajte ovaj zakon kao sindikalci. Da li vašem članstvu ovaj zakon donosi dobro ili loše. Mislim da donosi loše i da je mnogo nehuman zakon. To ćemo dokazati amandmanima bez obzira na to što ste pojmom bruto zarade nas naterali da matematički proračunavamo ono što će radnici od sada primati ina šta će biti dužni da izdvajaju poslodavci. Mislim da je ovaj zakon jedan u nizu onih koji donose loše i radnicima i poslodavcima, ali će doneti dobro strateškim partnerima. Hvala najlepše.
Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, kolege poslanici i članovi Vlade. Dozvolite mi da kažem nekoliko reči o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica. Mislim da ovaj Predlog zakona ne treba prihvatiti jer je nepravedan, za nezaposlene restriktivan, favorizuje interese države u odnosu na interese zaposlenih to jest pojedinaca i bez ikakve je dodatne socijalne komponente to jest socijalnog programa. Predlog zakona je nepravedan i restriktivan jer smanjuje postojeća prava nezaposlenih lica. Naime, prema dosadašnjim zakonskim rešenjima nezaposleno lice, koje je imalo penzijskog staža 30 i više godina, ostvarivalo je pravo na novčanu naknadu kod Zavoda za tržište rada do zaposlenja, odnosno do sticanja prava na penziju. Sada se pravo na novčanu naknadu može ostvariti najduže 24 meseca. Šta da rade lica sa preko 25 i više godina radnog staža? Šta da radi radnik sa 50 i više godina života, još ako je žena ili eventualno invalid? Ko će njih ponovo primiti na posao i u kakvim kolektivima će se zapošljavati? Šta znači obrazloženje - da takvi ljudi nisu stimulisani da traže zaposlenje? Ko to ne želi da se zaposli i u kakvim uslovima? Krajnje je nehumano ostaviti ovakve ljude bez posla, odnosno bez bilo kakve naknade ukoliko im Zavod za tržište rada ne ponudi posao. Smanjenje prava nezaposlenih posebno dobija na značaju u kontekstu postojeće ekonomske situacije koju sa stanovišta zaposlenosti karakteriše pad industrijske proizvodnje, niska uposlenost kapaciteta, porast nelikvidnosti i privrede, normalno porast troškova života, i ponovno povećanje broja nezaposlenih, koji će se sigurno u procesu privatizacije i dalje povećavati. To najavljuju i sindikati, a to se moglo čuti i od resornog ministra u obrazloženju Predloga zakona koji treba da bude na dnevnom redu ove naše skupštine. Industrijska proizvodnja je u periodu januar-mart 2000. godine u odnosu na isti period prošle godine manja za 0,8%, dok je u odnosu na prosečnu proizvodnju iz prošle godine manja za 1,2%. Institut za tržište i istraživanje pre neki dan je objavio podatak da je proizvodnja u aprilu ove godine u odnosu na april prošle godine u proseku manja za 3,9%. Uposlenost kapaciteta je niska i u proseku iznosi oko 30%. Nelikvidnost privrede poprima opšte razmere tako da se može tvrditi da je preko 60% privrednih subjekata nelikvidno. U takvim uslovima sasvim logično prekinut je prošlogodišnji jako blagi trend opadanja broja nezaposlenih. U februaru ove godine broj nezaposlenih je bio preko 730.000 lica. U odnosu na prošli period broj nezaposlenih se prosečno mesečno povećava za oko 4,5%. U narednom periodu taj broj će biti veći, rekao sam, zbog ekonomskih tokova i privatizacije koja nam sledi. Povećanje broja nezaposlenih lica je prirodna posledica stanja u kome se dakle nalazi privreda Srbije, gde Vlada ne poklanja, po mom mišljenju, dovoljnu pažnju proizvodnji, što se naravno moglo do sada videti i prilikom rasprave o budžetu i prilikom drugih izlaganja Vlade, odnosno predstavnika. Pod obrazloženjem uvođenja tržišne privrede Vlada u stvari stvara jednu nelikvidnu, neproizvodnu, jeftinu privredu sa niskom cenom preduzeća, stvara uslove za privatizaciju i transformaciju privrede koja će izazvati kao posledicu veliki broj nezaposlenih lica. Pored najgore stvari koja se može desiti svakom zaposlenom čoveku, a to je gubitak posla, ovim predlogom zakona nezaposlena lica, i to baš ono koja imaju dug radni staž i blizu su penzije, suočavaju se i sa situacijum da država smanjenjem ovih prava, praktično diže ruku od njega i prepušta ga svojoj sudbini. Ovakav odnos Vlade niti je socijalan, niti je human, niti je pravedan. Pod dva, Predlog zakona ne treba prihvatiti i zbog toga što favorizuje državu u odnosu na zaposlena lica, to jest građane. Državi je ovim predlogom očigledno stalo da zaštiti sebe to jest obezbedi sredstva a zaposlenom radniku u pogledu zarade kako bude. Ovim predlogom se inauguriše princip nejednakosti zakonodavca prema poslodavcu i zaposlenom i to na štetu zaposlenih lica. Naime, ukoliko poslodavac ne isplati zaradu u obavezi je da za zaposlenog uplati doprinose za socijalno osiguranje na najnižoj osnovici. Nije sporno da treba isplatiti zaradu i uz nju doprinose. Međutim, ukoliko poslodavac nema sredstava za isplatu zarade zaposlenom onda najverovatnije neće imati ni sredstva za uplatu doprinosa. Predloženo zakonsko rešenje u suštini znači - plati obavezno državi, a zaposlenom ako možeš. Smatram da u situaciji kada nema sredstava i za zaradu i za doprinose, da je trebalo naći razumno rešenje, pravedno rešenje, da sredstva ako ih ima budu jednako podeljena i na zaradu i za doprinose, da se ne mogu platiti doprinosi ukoliko se ne isplati zarada i obrnuto, a ne jedno može, drugo ne može. Iz navedenih razloga, a koji su sadržani u ovom Predlogu zakona, a koji su po mom mišljenju na štetu građana Srbije, kako zaposlenih tako i onih koji izgube posao, smatram da ovaj zakon ne treba prihvatiti.
Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Pošto se više niko ne javlja za reč, prvi prijavljeni narodni poslanik je narodni poslanik Stevan Gudurić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, 21. februara je u Skupštinu pred nas došao Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica, pa je onda 15. marta 2001. godine ponovo došao Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica, a prethodni predlog iz februara je stavljen ad akta, što samo za sebe govori, da Vlada ima viziju šta će se događati pa posle 20 dana promeni ono što je predložila na početku. U članu 1. ovog zakona se kaže da oni koji imaju više od 25 godina staža, a odu na biro iz nekog razloga, mogu to pravo da koriste dve godine. Ranije je bilo, onaj ko ode sa 30 godina, ili više, taj to pravo može da ostvari do penzije. I pomalo je cinično, moram ga pročitati, pošto to svi ne urade, a nije zgoreg da se čuje, obrazloženje - zašto samo 24 meseca. Pa kaže: "Prema dosadašnjem rešenju, nezaposleno lice koje je bilo osigurano 30 i više godina, ostvarivalo je pravo na novčanu nadoknadu do zaposlenja, odnosno, do ostvarivanja prava na penziju. Ovim rešenjem nezaposlena lica nisu bila stimulisana da traže zaposlenje. Najčešće su radili na crno, uz istovremeno ostvarenje prava na novčanu naknadu i uplatu doprinosa za penzijsko-invalidsko osiguranje. Stoga se predlaže da pravo na novčanu naknadu može da se ostvari najduže 24 meseca". Ovo teško da je mogao napisti neko ko ima 30 godina staža. Sa preko 30 godina staža ima nas u svim poslaničkim grupama, koji smo radili 20 i kusur, ili 30 i kusur godina. Znamo da pre 30 godina, ko se zaposlio, taj nije naučio da šalabaza. Možda sada neki koji počinju da rade misle da može da se šalabaza i da se ne radi. Ali, pre 30 godina, najveća sramota je bila zakasniti minut na posao. Mi ovde kasnimo svakog dana bar po sat vremena na početku. Prema tome, neozbiljno je, čak bezobrazno, takve ljude, koji su toliko godina proveli i radili, praktično okarakterisati ovim obrazloženjem kao neke poslednje giliptere i vucibatine, koji gledaju da nešto iskoriste, što im ne pripada. A biće da im pripada, svakako više nego onome ko je ovo predložio. Mi imamo jednu takvu situaciju, kao što je bila ova, da se dostavi zakon, pa se povuče, pa se dostavi neki drugi, koji se malo više doradi. Takva je jednaka, (slična), situacija i sa uredbom Vlade. S obzirom da sam ja prošli put ovde, komentarišući jedan drugi zakon, rekao da postoji uredba, pa mi je posle toga rečeno kako postoji još jedna uredba kod javnih preduzeća, ali to je samo jedno pravo, koje je bilo ukinuto (to da javno preduzeće može nekog novog zaposliti). Tom uredbom je bilo ukinuto, a drugom su dali pravo, a još uvek ni drugom, koja je valjda neka ćerka uredbe, kada je ona starija na snazi, pa se nekim sledećim ćerkama uredaba mora definisati pravo da radnik može dobiti, kada ode u penziju, da može dobiti stimulaciju, da može da ima prekovremeni rad, isplaćen u novcu, to zakon kaže. Čak se kazalo da moraju kolektivni ugovori da se usklade sa 1. junom, a kako da ih uskladimo, kada postoji neka uredba i tako dalje. Još jednu stvar hoću da kažem sa ove govornice, a to je da očekujem da konačno ova skupština zna jednu stvar - da u ovoj skupštini postoji odluka (to postoji odlukom 30% poslanika u Skupštini, koji su u stalnom radnom odnosu u Skuštini), i postoji 70% poslanika, koji svoja primanja ostvaruju negde drugde. Mislim da bi bilo konačno i korektno i pošteno da se odredi jedan dan u nedelji, da li će to biti ponedeljkom ili petkom, da Skupština ne radi, da oni koji primaju platu negde drugde mogu da se pojave, da ljudi ne zaborave da tamo još uvek ti ljudi rade i primaju platu. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica je sličan prethodnim zakonima. On je režimski. Zašto je režimski? Zato što ne idete s njim u Evropu. Jedan zakon vas vodi u Evropu, a drugi zakon vas vodi u 1948, pošto je i 1948. postrevolucionarna godina, isto je i 2001. postrevolucionarna godina. Kako ćete da zapošljavate radnike kad uglavnom želite da otpuštate, takav je stav Asocijacije slobodnih i nezavisnih sindikata, odnosno ministra Milovanovića. Želja vaših nalogodavaca je da se ovim zakonom obezbedi sigurna i jeftina radna snaga. Time bi novi vlasnici dolaskom, odnosno vlasničkom transformacijom dobili i kapital i jeftinu radnu snagu. Zakonom koji je na dnevnom redu u 18 članova, (još jedan je zakon)koji se iz konglomerata zakona menjaju, samo su sistem o kojem smoveć u prethodnim zakonoma videli suštinu i bit. Predloženim izmenama i dopunama zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica ne postiže se adekvatna zaština nezaposlenih lica. To iz razloga jer je ovaj zakon restriktivan u odnosu na ekonomsku moć poslodavca i planove za razvoj privrede u celini. Naime, osnovni cilj svakog društva pa i našeg je razvoj privrede, kojim se stvara mogućnost zapošljavanja radnika, prosperitet i napredak društva u celini. Tada bi svaka predložena zaštita radnika bila moguća, jer bi poslodavac mogao neometanao da stvara dohodak i vrši predložene naknade za penziono i socijalno osiguranje, pa ne bi bile potrebne ni ovoliko predviđene kaznene mere. Ne bi se ni dogodilo da radnici sa 25 i više godina ostanu bez posla. To bi bili samo izuzeci. Verovatno je ovako predviđene izmene i dopune moguće ostvariti u razvijenim zemljama Evrope. Razumem težnju DOS-a da ostvari zahteve Evorpske unije, ali i oni moraju da razumeju da se na nerazvijenoj privredi ne može graditi evropski standard. Moraju shvatiti da moraju dati onih 6 milijardi dolara da bi privreda mogla da radi i da bi poslodavci mogli da ispoštuju rokove predviđene za isplatu nadoknade po osnovu penzionog i socijalnog osiguranja. U uslovima u kojima živi i radi naša privreda ovo je nezamislivo i neostvarivo za 3/4 privrede. Ako imamo u vidu da su nam NATO agresori porušili veliki deo proizvodnih kapaciteta i da od tada nije prošlo ni pune dve godine, onda se stiče utisak da ova DOS-ovska vlast, koja je upravo došla na vlast svesrdnom i ekonomskom pomoći zemalja NATO agresora, želi da u potpunosti obezvredi i ono malo proizvodnih kapaciteta, koji su ostali i koje smo obnovili i to bud zašto proda onim zemljama koje su nas bombardovale. To ću prosto obrazložiti time što se predloženim izmenamakaže da onaj ko ne isplati nadoknadu za penziono i socijalno osiguranje, pored novčane kazne koje su previsoke za poslodavca, predviđa i zabrana bavljenja delatnošću u roku od 30 do 90 dana. Znači bolje je ne raditi, no raditi i stvoriti neki dohodak, pa radnika zaposliti, a siguran sam da će tako veći broj privrednika biti zatvoren i biće otpuštanja radnika. Njima se samo deklarativno pruža neka zaštita kroz nadokanadu za vreme nazposlenosti, kao i nadokanda pri preseljenju radnika. Te nadoknade su nominalno manje od onih koje danas primaju prilikom prestanka radnog odnosa. Osim toga, ovaj zakon je u tesnoj vezi sa prethodnim već usvojenim ekonomskim zakonima, jer je osnovica za oporezivanje bruto ličnih dohodaka i druga primanja. Sve je to pod farsom da radnicima penzije budu veće, a ko može da garantuje, prvo, ko će penziju doživeti i koliko uživati, zatim, da li neće doći ponovo do strahovite inflacije i slično. Cilj je napuniti budžet za 2001. godinu, a šta će biti sa radnicima i privredom, videćemo. Kao što su neki poslanici prošlih dana govorili, preduzetnik ili privrednik to jest preduzeće neće moći da isplati lični dohodak u namirnicama kao do sada, već samo u novcu, koga nema. Neće moći da kupi mašine za rad, ako je uzeo kredit i trenutno ima sredstva na računu, dok ne isplati potrebna davanja to jest doprinose državi. Međutim, pošto mi znamo da ćete ove izmene prihvatiti, jer ste u ovoj skupštini većina, predlažem da ih što pre prihvatite i budite sigurni kod prvog većeg otpuštanja, nekim novim bagerom idete u istoriju. Mislim da je vreme. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao poslanik Srpske radikalne stranke, glasaću protiv ovog predloga zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica. Razlozi mog nepoverenja u ovaj predlog Vlade Republike Srbije sastoje se pre svega iz nepoverenja prema predsedniku Vlade, kancelaru Zoranu Đinđiću, pa onda prema svemu što čini neprirodna i izrazito anacionalna koalicija DOS. Stanje u ovoj sferi i u sferi zapošljavanja je isto kao i u svim drugim sferama. Prouzrokovano je kolapsom privrede. Nijedna ozbiljna firma ne radi, svi nešto čekaju. Verovatno rezultate raznih belosvetskih donatorskih konferencija. Možda se nadaju da stigne šest milijardi dolara. Ljudi u preduzećima su bez ikakvih motiva. Bez ikakvih motiva su ljudi koji treba da rade i proizvode, a kakve motive tek imaju oni koji čekaju da se eventualno zaposle i bore za svoju egzistenciju. Od nekada vrednih stvaralaca, poznatih po marljivosti u celom svetu, sada pod DOS-ovskom vlašću postali smo najpoznatiji prosjaci, veoma uporni u očekivanju da nam Amerika ili Evropska unija nešto udeli za servilnu podaničku ulogu koju igra ova nenarodna vlast. Neće biti boljitka, dok svi ne shvatimo da iz ekonomske krize možemo samo uz postepen oporavak i dok se naša nadanja ne počnu zasnivati na veri u sopstvene snage, resurse bogatstva i pameti. Evropa nikome nije i nikome neće doneti bolje....
Gospodine Čoliću, ja vas molim da pređete na temu dnevnog reda.
A sve zlo što nam se kroz istoriju dogodilo je baš od Evrope i njene lude ćerke Amerike. Nemam poverenja u Vladu Zorana Đinđića, nemam poverenja u predstavnika Vlade po ovom predlogu zakona. Gospodine predsedniče, mislim da zaista govorim o temi. Srbiji je potreban ozbiljan čovek, pošten domaćin koji iznad svega voli svoju otadžbinu. Zoran Đinđić to nije. On se i pred ovim parlamentom deklarisao kao kosmopolit ili čovek neke novostvorene internacionale. Kako mogu da poverujem predstavniku Vlade, ministru Milovanoviću, kada je sve svoje ideje i nade veoma lako zamenio za ministarsku fotelju, a ulogu sindikalnog vođe promenio za glavnu ulogu u konfrontaciji sa onima kojima je do juče lider bio. Kamuflaža ministra Milovanovića je ravna kamuflaži kameleona, jer ovaj zakon koji danas nudite poslanicima na izglasavanje, ne može da donese bolje odnose u sferi zapošljavanja. Teorija je jedno, a praksa je drugo. Praksa nas uči da DOS-u ne treba verovati iz razloga što za sve ovo vreme ni od jednog do sada usvojenog zakona građani Srbije nisu i neće imati koristi. Osetili su samo gorak ukus pelena i žuči, posle ispijanja mnogobrojnih čaša poreskih obaveza. Građani Srbije sa velikim interesovanjem i pažnjom prate sednice Narodne skupštine i u čudu se pitaju šta su sanjali, a šta im se događa. Kažu, nisu za ovo glasali i ja im verujem, kao što verujem da će period njihovog razočaranja i osvešćivanja trajati do novih izbora, kada će imati priliku da isprave svoje pogrešno verovanje u DOS.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Veljković, a posle njega narodni poslanik Slobodan Tomović.
Poštovani narodni poslanici, i ove izmene i dopune Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica, kao i ostali zakoni iz oblasti radnog i socijalnog zakonodavstva, posledica su usvojenog poreskog paketa, koji je skupštinska većina ovde usvojila. Praktično, sve ovo što smo u ovoj skupštini usvojili, mislim u novom sazivu Skupštine, je zakonska priprema za ključni zakon koji vas iz DOS-a interesuje, odnosno koji interesuje Vladu Zorana Đinđića. To je Zakon o privatizaciji. To vas interesuje. Potpuno je izvesno, da ovako koncipiran zakon o privatizaciji, kako se već kroz štampu najavljuje neće doneti ništa dobro zaposlenima. Potpuno je izvesno da će armija ljudi ostati bez posla. Prethodni zakon koji je DOS-ova većina usvojila, a mislim na Zakon o radnim odnosima, imao je zadatak da buduće gazde što jeftinije prođu prilikom otpuštanja radnika. Zato ste tri puta smanjili takozvane otpremnine. Ovaj pak zakon, ima zadatak da državu odnosno ovu državnu administraciju manje košta to masovno otpuštanje radnika. To će neminovno nastupiti, kao posledica ovakvog zakona o privatizaciji, složitećete se sa mnom. Šta ste predvideli ovim izmenama i dopunama? Pre svega, da smanjite obaveze prema nezaposlenim licima u odnosu na postojeće rešenje. Maksimalno ste poreskim paketom uzeli od privrede i stanovništva, a imate nameru da narodu vratite vrlo malo. To je očito. Gde ćete potrošiti te pare, ako nemate nameru da vratite narodu. Mi, srpski radikali znamo gde ćete ih potrošiti, ali nije zgodno narodu još jednom reći gde će otići njihova muka i znoj, gde će otići njihove pare. Potrošiće ih Gašo Knežević na neke njegove reforme školstva, potrošiće ih Čović na formiranje svoje stranke, potrošiće ih zatim ove silne agencije koje ste formirali pri Vladi, a gde ste pozapošljavali vaše žene, vaše tetke, strine i šta ja znam koga sve. Za ove namene znači ima para iz budžeta, a za nezaposlene vrlo malo ili ništa. Mene interesuje kako vi mislite da amortizujete taj veliki udar nezaposlenih? Tako što ćete im dati tri meseca po pola plate? Da li je to vaš socijalni program? Da li su to argumenti sa kojima nameravate sa sindikatima da otpočnete takozvani socijalni dijalog, koji najavljujete. Ubeđen sam, da vam to kod sindikata neće proći. To što ste kupili jednog predsednika sindikata i postavili ga za ministra, a drugog ste imenovali za narodnog poslanika, neće vam pomoći. Oduvaće vas narodno i radničko nezadovoljstvo sa političke scene, ubeđen sam. Znate li onu narodnu, nije loše da se podsetite, tu knjazovi nisu radi kavzi, nisu radi turci izjelice, ali je rada sirotinja raja koja zulum trpeti ne može. To što ste sa predsednicima sindikata uglavili dilove, apsolutno ne znači da će to kod sindikata proći. Trebalo bi da poslušate ovu narodnu mudrost. Zatim ste ovde predvideli minimalne osnovice na koje se plaćaju doprinosi za osiguranike i to u rasponu od 3.000 do 13.000 dinara, pa to je znači osnovica na koje se primenjuje stope doprinosa za osiguranike. Svi znamo da je prosečna plata u Srbiji 4.000 dinara, a vi ste predvideli da prosek bude na plaćanje normalno doprinosa 7.000 dinara, otprilike kada se pogleda kvalifikaciona struktura i kada se napravi jedna analiza, to je to. Mnogo je brate alava ova vlada, mnogo je alava u prihodnoj strani kada treba da ubere prihode od stanovništva i privrede, ali je vrlo škrta kada treba to da vrati narodu. Pitam se, odakle će ova sirota privreda to da plati. I na kraju, najveći biser je taj da ste još predvideli da poslodavac mora da plati doprinose, bez obzira da li je isplatio zarade radnicima. Znači, državi se moraju platiti obaveze, bez obzira da li su radnici primili plate. Mene interesuje gde ima takvo rešenje u svetu. Pazite, to je vrlo interesantno, to je predložio, takvo zakonsko rešenje je predložio ministar koji je bio predsednik sindikata. Znači, radnički tribun. Ne znam da li je taj ministar posle svega ovoga i ovog prethodnog zakona i ovog zakona sme da se pojavi pred radnicima. Ja sumnjam gospodine ministre da ćete dobro proći, ako se pojavite. Znači, da završim, i ovakva rešenja su u ovim predloženim izmenama i dopunama zakona o zapošljavanju su u funkciji Zakona o privatizaciji. Zakona, koji vas iz DOS-a najviše interesuje. Očita namera ove vlade je da firme stavi u težak materijalan položaj, kako bi postale lakši plen budućim kupcima, odnosno, strateškim partnerima, kako ih vi zovete. Firma koja ne može da isplaćuje zarade radnicima, biće ili besplatno dodeljena ili vrlo jeftino prodata. Pazite, kada dođe kupac i kaže ta i ta firma već godinu dana ili pet meseci ne isplaćuje zarade radnicima, to je njemu odmah znači signal da ponudi vrlo malo i da traži od državeda mu besplatno dodeli firmu. Ovolikim fiskalnim opterećenjima vi ćete skoro sve firme u Srbiji dovesti u situaciju da ne mogu da isplaćuju zarade radnicima i na taj način pripremiti za jeftinu prodaju. Na kraju, verovatno naši gledaoci se pitaju, šta je motiv vama da ovakve zakone donosite. Znamo i mi šta je motiv, znate i vi šta je motiv, a pretpostavljam da i narod zna šta je motiv. To su provizije. Masne provizije.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović, a posle njega narodni poslanik Hranislav Perić.
Poštovani predsedniče, uvaženo predsedništvo, cenjeni gospodine ministre, dame i kolege narodni poslanici, ja sam takođe jedan od onih koji misli da Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica ne treba prihvatiti, ne treba bar u obliku koji je nama ovde predložen. Pre svega, zato što ne stoje razlozi za donošenje ovog zakona, a takođe i pojedina objašenja pojedinih odredaba nisu ni logična ni racionalna. Kao argumentaciju za ove tvrdnje nudim sledeće: 1) vezano za razloge za donošenje zakona. U obrazloženju razloga se kaže: "U bruto zaradu uključuju se i druga lična primanja koje poslodavac isplaćuje po osnovu radnog odnosa, kao što su naknada za ishranu u toku rada, regres za korišćenje godišnjeg odmora i terenski dodatak, čime se šire obaveze, a smanjenjem stope doprinosa stvaraju se uslovi za smanjenje fiskalnog opterećenja, odnosno obaveze poslodavaca". Prvo, ne vidim iz ovog zakona da se radi o nekim stopama. Ja bar nisam video koje su to stope kojima se to smanjuje. Čak i da jeste, mi nemamo dokaz kako to izgleda u krajnjem skoru. Jer, ako i smanjujemo negde neke stope, a na drugoj strani širimo osnovu, treba da vidimo da li i koja korelacija u tome postoji. U ovom obrazloženju mi za tako nešto nemamo dokaza. Drugo, već je moj kolega StevanGudurić citirao i ja neću da citiram taj član koji se odnosi na obrazloženje zbog čega neko ko je napunio 30 i više godina staža kad ne može više da ima ono pravo da do odlaska u penziju prima neku nadoknadu. Dakle, neću citirati ceo član, ali hoću da izdvojim samo jedan biser iz ovoga člana. Biser glasi: "Ovim rešenjem nezaposlena lica nisu bila stimulisana da traže zaposlenje, a najčešće su radili na crno, uz istovremeno ostvarivanje prava na novčanu naknadu i uplatu doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje". Ovakvo obrazloženje je, u najmanju ruku, maliciozno i cinično, jer to znači da onaj ko je napunio 30 i više godina staža, pa ostao bez posla, posle dve godine ako se ne zaposli, a ko će ljude koji su preko 30 godina staža i gde da primi, praktično, mora da čeka starosnu penziju, a dotle da živi kako zna i ume, bez ikakve obaveze onoga koji ga je poslao na ulicu ili koji ga je poslao da čeka, koji ga je poslao da te godine do starosne penzije provede na samoj ulici. Najzad, u članu 20. pominju se smanjenja od 70% na 60%, od 50% na 40% i tako dalje. Znate, ako tu čak i postoji neka korelacija između bruto, sada, zarade i onoga što se nekada zvala minimalna plata, ako čak i postoje korelacije, a takođe nemam dokaza da postoji korelacija, i zašto baš od 70% na 60% i od 50% na 40%, ali zašto onda ako se zalažemo da ovaj zakon posluži i radnicima, zašto sad ograničavamo i kažemo - a najviše do 80%, a prethodno smo imali 100%. Dakle, moje zalaganje jeste da se u onom delu ovog zakona, u kome se govori, da kad neko pređe 30 godina staža da mu važi isto kao da je 25, da to ne važi, nego da važi kako je to bilo ranije. Drugo zalaganje jeste da se ne ograničava to što se kaže do 80% nego na neki minimalni prosek. Dakle, to su moja zalaganja. Najzad, sasvim dobronamerno, iako sam najmanje ja pozvan da dajem savete gospodinu ministru ili da budem zabrinut za njegovu sudbinu. Gospodin ministar je postao ministar u Vladi, ne zato što je baš on bio najstručniji ili najkompetentniji, nego kao što je predsednik jedne asocijacije nezavisnih sindikata, učlanio se u DOS koja je na izborima bila pobednička stranka, i kao takav došao da bude ministar u ovoj vladi. Dakle, on je postao to zbog toga što su oni koje je predstavljao imali odgovarajuća očekivanja. To su očekivanja da će se boriti za njihova prava i da će ta prava ostvarivati i da će se truditi da se ta prava ostvaruju. Vaše dosadašnje zalaganje, ali to već nije moja stvar, očigledno ne ide u prilog onome zbog čega smo došli ovde, ali nadam se da ćete vi iz toga izvući pouke. Zaista, nije moje da vas savetujem. Hvala vam lepo gospodine predsedniče.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, a posle njega narodni poslanik Nebojša Jović.
Dame i gospodo poslanici, na dnevnom redu je još jedna izmena i dopuna Zakona. U starom Zakonu menja se član 14, 20, član 27đ, 27j, član 33, 36. i 41. i dobijamo novi zakon o zapošljavanju, u pravima nezaposlenih lica. U svim zakonima gde se predlažu izmene i dopune, menja se, umesto neto zarade stoji bruto zarada. Bruto zarada će biti osnovica za obračunavanje poreza, a to znači u prevodu da će se porez na zaradu plaćati na sve ono što primi radnik u preduzeću, i to: zarada po učinku, zarada na topli obrok, prevoz, regres, noćni rad, državni praznik, prekovremeni rad i tako dalje. Moramo da priznamo da je dobro zamišljen ovaj zakon da bi se napunio budžet, ali da ne postignemo kontra efekat i da za kratko vreme ispraznimo kase preduzeća i da radnici nemaju šta da primaju i stvorimo uslove da se preduzeća moraju prodati i to za male pare. Druga promena u svim zakonima je osnovica na koju se obračunava i plaća doprinos za osiguranike, koja je data tabelarno kod svakog zakona, u odnosu od 3.033 dinara do 4.427 dinara kod radnika, pa do 9.409 sa fakultetom, a najviše 12.724 dinara sa doktoratom. Pitanje je da li će morati ovo preduzeća da plate i da li ćemo na ovaj način plaćati rad ili diplome. Biće problema u primeni zakona u praksi. U praksi postoji da na istim poslovima rade ljudi sa različitim stepenima diploma. Da li će imati različitu osnovicu za obračun doprinosa, a kasnije i različitu visinu penzije, takođe i primanja? Treća izmena, koja je veoma bitna za rad preduzeća, a menja se kod svih zakona, u odnosu na postojeći zakon, su kaznene mere za preduzeća i pojedince, ako se zakoni ne primene. Da li nije bilo racionalno i da potrošimo i manje papira i da Skupština potroši manje vremena, da smo ove tri najbitnije izmene u zakonima stavili na papir i nabrojali sve zakone koje donosimo. Ako osnovicu za obračun doprinosa, koju je dao predlagač zakona, primenimo u preduzećima u praksi, za isplatu plata, da li je pravilno i solidarno, i ako primenimo zakon predlagača u preduzećima kod radnika za čijim je radom prestala potreba i pošaljemo dvojicu radnika sa 25 godina radnog staža na plaćeno 24 meseca, koliko imaju pravo po zakonu, po članu 20. stav 1., gde je utvrđena najniža naknada 40%. Jedan je radnik sa platom od 3.033 dinara, a drugi sa visokom spremom od 10.510 dinara. Da li to znači da će radnik primiti 1.400 dinara, a kolega sa visokom spremom 5.000. Obojica su izgubila posao, obojica sede kodkuće i pitanje je, gde je tu solidarnost. Ako je razlika kad rade, zašto pravimo razliku kad ne rade i kad nemaju učinak i kad ne prave dobit za preduzeće. Kaznene mere su u novcu do 200 hiljada za preduzeće. Imamo preduzeća sa 20 i 30 radnika, čiji je platni fond 200 hiljada da isplati plate i poreze. Ako preduzeće to nije u stanju, da li ima logike i svrhe da kaznimo preduzeće sa 200 hiljada? Kad smo kod kaznenih mera, u zakonu stoji da je preduzeće dužno da u roku plati sve poreze po osnovici i dažbine državi, a za radnike koliko ostane, a u više preduzeća i ništa, neredovno, i manje od osnovice nego što je obračunato poreza. Kad mi iz Socijalističke partije govorimo o porezima, stalno neko iz Vlade izađe i za ovom govornicomkaže da su porezi manji ili isti kao u prošloj godini i stalno su na ovu temu rasprave i replike. Lično bih voleo da je tako. To gospodo ministri možete govoriti do juna, dok ne stupe na snagu svi zakoni koje sada donosimo. Ne možemo govoriti dalje, ne možemo govoriti više, jer istina će ugledati videlo i videće se ko za ovom govorinicom govori istinu, a ko govori neistinu. Svaki građanin će se uveriti šta je šta, kada dobije sva rešenja i sve račune, i to, račun za struju, račun za telefon, porez na mobilni, porez za kola, porez za oružje, porez na imovinu, porez na zemlju, porez na kuću i stan, porez na komunalije, porez na prevoz, porez na topli obrok, i nadam se da ćemo do kraja meseca usvojiti još neki porez. Više puta, ministri kažu i pričaju kako se loše radilo i da prethodna vlast nije znala da radi. Voleo bih da jedan ministar izađei da nas za govornicomdemantuje, da nam kaže, šta vi radite, vi niste od juče na vlasti jer vreme prolazi, od oktobra je to više od šest meseci, a već u ovoj godini smo u petom mesecu. Godina nema 20 meseci, na vlasti ste, radite, nemojte da vam rad bude priča o nama, jer to je nekima postalo zanimanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović, a posle njega Rade Bajić.
Poštovani narodni poslanici, Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica, ukidate odredbu po kome nezaposlenom licu koje je bilo osigurano na 30 i više godina, novčana naknada se isplaćivala do dana zaposlenja, odnosno do ispunjenja uslova za penziju, za odlazak u starosnu penziju, u skladu sa propisima o penzijskom i invalidskom osiguranju. Izmenom postojećeg zakona, predlažete da pravo na novčanu naknadu može da se ostvari najviše 24 meseca, a to obrazlažete time da radnik nije bio stimulisan da traži zaposlenje, a najčešće se radi na crno, uz istovremeno ostvarivanje prava na novčanu naknadu i uplatu poreza i doprinosa i penzijskom i invalidskom osiguranju. Mislim da takva konstatacija ne stoji, jer ne znam koji je taj poslodavac koji ima želju i potrebu da zaposli radnika od 50 i 60 godina, u uslovima privređivanja kada svuda postoji višak radne snage. U današnjim uslovima, ne može da se zaposli mladi radnik, a ne čovek sa 50 i 60 godina. Zbog toga predlažem Vladi da iznađe način, da nezaposlenom licu koje je bilo osigurano na 25 i više godina, omogući pravo na novčanu naknadu do zaposlenja, odnosno u ostvarivanju prava na penziju. Ako se usvoji predloženo rešenje od 24 meseci, osigurano lice koje ima 30 godina radnog staža, i ako prima novčanu naknadu za 24 meseci, to su 32 godine radnog staža, a posle toga postaje socijalni slučaj. Ne bih želeo da Srbija postane zemlja socijalnih slučajeva i da ne daj Bože, dobije naziv - stradija. Visina novčane naknade određuje se u iznou od 60% prosečne zarade nezaposlenog lica, u skladu sa zakonom, odnosno kolektivnim ugovorom, u poslednja tri meseca kada radnik ostane bez posla, plus 2% za svaku godinu staža osiguranja. Ta novčana naknada ne može da bude niža od 40%, niti viša od 60%. Dosadašnje rešenje je bilo od 70% neto zrade, i vi smatrate da u nominalnom iznosu taj iznos neće biti ni veći ni manji, samo što se procenti menjaju. Nisam siguran da je to tako, jer ako Vlada smatra da će bruto zaradu činiti topli obrok, terenski dodatak, regres za godišnji odmor, da će to sve činiti lično primanje, mislim da to neće biti tako, jer u ovakvim uslovima poslodavac neće imati interesa, a ni uslova za isplaćivanje dosadašnjih naknada. Na ovoj skupštini mnogo je bilo tabelarnih pregleda, pa bih molio da se i ovde prikaže jedan tabelarni pregled, da vidimo tačno stanje, da li je taj nominalni iznos stvaran, da li je veći ili manji ili ostaje isti. Možda je on ostao isti, ali budite sigurni da vremenski nije isto, nije isto primiti novčanu naknadu do zaposlenja, i za odlazak u penziju, u visini za samo 24 meseca, a posle toga ne znam šta će biti sa tim radnikom. Što kaže ministar Đelić, možda je i to dobro. Pooštrava se kontrola uplate poreza i doprinosa, i mislim da svako ko je za pravnu državu, da to pozdravlja. Međutim, obavezujete poslodavca da u roku od tri dana, od dana uplate poreza i doprinosa, dostavlja Zavodu tačan obračun i uplatu poreza i doprinosa. Mislim da je to jedna čista statistika, a po članu 27j. zakona, obavezujete nadležnu organizaciju i jedinicu platnog prometa da na svom prostoru, poslodavac koji ne isplati zaradu ili nije platio poreze i doprinose, da se obavesti nadležni poreski organ da izvrši obračun i uplatu doprinosa, a nadležni poreski organ, u roku od 8 dana je dužan da to učini. Poreski organ će doneti rešenje, posle isteka roka, a žalba ne zadržava izvršenj -, doći će do blokade žiro računa, do prinudne naplate i šta dobijamo? Dobijamo da radnici ostaju bez posla. Koji inspektor može da zabrani rad od 30 do 90 dana, pitam se kako da plati te obaveze koje po jednom mesecu nisu isplaćene, a kako će da stvori za te mesece, za koje neće da radi. Uvođenjem bruto sistema, uspostavljena je jedinstvena osnovica za plaćanje poreza i doprinosa, za obavezno socijalno osiguranje, vi menjate osnovicu to jest bruto osnovicu, i više ne govorite o stopama. Stope doprinosa za sada ostaju iste. Ne znam kakvo je to poresko rasterećenje. Uvodite bruto zaradu, smatrate da u bruto zaradu treba da uđe terenski dodatak, regres za godišnji odmor iz razloga što je to činilo sivu ekonomiju. Mislim da je u ovoj sali svima jasno šta čini sivu ekonomiju, a posao je vama ministre, koji ste do juče bili predsednik Sindikata,to što tvrdite da jedan broj poslodavca izbegava plaćanje doprinosa za obavezno socijalno osiguranje, isplaćuju zarade na ruke, u robi i u bonovima, čime zaposlenog dovodi u izuzetno težak položaj, pa nisu mogli da ostvare prava po osnovu penzijskog i invalidskog osiguranja i osiguranja za slučaj nezaposlenosti. Moram da vas potsetim, a vi to treba da znate, da je Zakonom od 1996. godine i na ove isplate, bila obaveza uplate poreza i doprinosa. Mogu da vam dokumentujem rešenja nadležnog poreskog organa, finansijske policije, koja je bilau radnoj organizaciji gde su iznađene takve isplate, i tu su bili obračunati i porezi i doprinosi. Znači, takvo rešenje postoji, još u postojećem Zakonu iz 1996. godine. Mislim da je nešto što je dobro za radnika, to je da onaj ko se zapošljava u smislu člana 40a. ovog zakona, ima pravo na zaradu koja ne može biti manja od minimalne zarade, a to je ispravno rešenje kada se uzme u obzir da je do sada važila garantovana zarada od 280 dinara, koja zaista nije mogla da obezbedi status radnika. U zakonu se kaže da ministar nadležan za poslove finansija i ekonomije, ministar za rad, ministar za zdravstvo, ministar za socijalna pitanja, sporazumno propisuju način obračuna uplate poreza i doprinosa, kao i sadržinu obrasca iz stava 3. ovog člana i molim vas, gospodine ministre ako još sarađujete i ako ste jedinstveni, da pošto zakon stupa na snagu 1. juna propišete način obračuna i obrazac na kome će se to vršiti, ali ja vam predlažem, da ovaj zakon, ako ne možete, da ne stupi na snagu, ako ne, da stupi na snagu 1. septembra 2001. godine. Zbog čega? U članu 17. kažete da odredbe člana 20. stav 2. ovog zakona, primenjuje se za obračun i isplate novčane naknade, počev od 1. septembra 2001. godine. Taj član 20. stav 2. glasi - novčana naknada utvrđuje se u smislu stava 1. ovog člana i ne može da bude niža od 40%, niti viša od 80% prosečne mesečne zarade, po zaposlenom, ostvarenom u privredi Republike, prema poslednjem objavljenom podatku repbuličkog organa nadležnog za poslove statistike. Molim vas ministre, da, ljudski je grešiti i ljudski je primati grešku, da član 20. stav 1. ne može da stupi na snagu 1. juna 2001. godine. Zašto ne može? On kaže"visina novčane naknade utvrđuje se u iznosu od 60% prosečne zarade nezaposlenog lica, ostvaene se u skladu sa zakonom, odnosno kolektivnim ugovorom u poslednja tri meseca koji prethode mesecu u kome mu prestaje radni odnos, uvećane za 2% za svaku godinu staža osiguranja". Pitam vas, ako radnik ostane bez posla 2. juna kako će da mu se obračuna novčana naknada, u smislu bruto zarada. Vi za tri meseca možete da imate bruto zaradu samo 1. septembra, odnosno za jun, juli i avgust mesec. Znači, i ovaj stav 1. člana 20. mora da stupi na snagu 1. septembra 2001. godinei iz tog razloga vam predlažem da ovaj zakon stupi u celini 1. septembra 2001. godine, a ne kako predlažete 1. juna 2001. godine. Pogledajte ministre, shvatićete da ste pogrešili. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Rade Bajić, a neka se pripremi za diskusiju narodni poslanik gospodin Toma Bušetić.
Poštovane kolege narodni poslanici, čitajući i analizirajući zakon, odnosno Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica, uočio sam tri odrednice koje daju pečat ovom zakonu koji je pred nama, a koji u značajnoj meri ili bolje reći drastično pogoršavaju stanje i radnika i poslodavaca. O čemu se radi? Prva odrednica kaže - tačka 6. menja se i glasi 24 meseca ako je bilo osigurano lice 25 i više godina. Do sada je bilo 24 meseca od 25 do 30 godina, a od 30 godina bilo je bez prekida dok ne nađe posao preko tržišta za rad ili dok ne reguliše pravo na penziju. Kao što su moje kolege ovde već rekle i citirale, zaista stoji jedno cinično obrazloženje da lica preko 30 godina staža nisu uopšte stimulisana da traže posao. Ja ću vam reći, pošto se zaista krećem i imam dosta poznanika koji su na taj način ostali bez posla, šta oni rade. Oni jeste da rade na crno, ali samo da bi malo popravili svoju tešku materijalnu situaciju i uglavnom rade fizičke poslove u građevinarstvu. Mešaju malter, nose ciglu, i to je za desetak maraka, pa ako i to predstavlja sivu ekonomiju i ako on neće da se zaposli, onda zaista ne znam ko želi da se zaposli. Na kraju, ko će primiti radnika sa 60 godina kada ima toliko nezaposlenih i stručnjaka i radnika u punoj radnoj snazi. Praktično mi ćemo sa ovim načinom, jer mu tržište rada sigurno neće ponuditi posao, jer na posao čeka mnogo mlađih, dovesti ljude u starim i poznim godinama, u situaciju da budu socijalni slučajevi. Druga odrednica kaže - ako poslodavac ne isplati zaradu do 30. u mesecu za prethodni mesec dužan je da plati doprinose po osnovici zaI stepen 3.033 dinara, do VIII stepena koji iznosi 12.724 dinara. Kakav paradoks. Ako poslodavac nije mogao da isplati platu, znači da nije imao sredstava. Uzmite samo koliko je preduzeća iz kompleksa industrije, metalskog kompleksa, kože, obuće, tekstilne industrije i jednostavno ne može da skupi taj novac, nije mogao po onoj manjoj osnovici, a ne sada i ako prikupi nekih sredstava on mora platiti doprinose države, a radnik ostaje praktično bez sredstava. Treća odrednica, a koju opet inicira Služba platnog prometa koja je u određenom rokudužna da obavesti poreski organ da poslodavac nije izvršio svoju obavezu, je kaznena odredba, pa kaže - u iznosu od 10.000 do 200.000 kazniće se poslodavac pravno lice, odnosno od 5.000 do 100.000 ko nije pravno lice. Ako se prethodnog zakona podsetimo, koji je rekao - ako ne isplati zaradu jednaput mesečno, najmanje će za prekršaj platiti od 2.000 do 200.000, a sada kaže ako nije platio doprinose od 10.000 do 200.000 i gde ga dovodimo. Dovodimo njega i sve radnike praktično do socijalnog slučaja da ne primi nijedan dinar. Da bude još gore, još gora i strašnija odrednica koja dovodi poslodavce u totalno neravnopravan i bezizlazan slučaj i položaj je da mu može nadležni organ zabraniti rad, odnosno delatnost u trajanju od 30 do 90 dana. Svi ovde smo ili radnici ili smo barem u dodiru sa radnicima i poslodavcima. Uzmimo jedno privatno lice i zabrani mu se rad od 30 do 90 dana. Baš ga briga za zaposlene. On će prekinuti svoju delatnost, a njih će poslati na ulicu. Ne samo da neće plaćati ni doprinose, neće radnicima platiti nijedna dinar, jer nema odakle. On ne radi, i šta smo uradili, praktično smo doveli u mnogo goru situaciju ljude i mnogo drastičniju nego što je bila, a kome to treba. Gospodine ministre, vi ste vodili sindikat, borili ste se za radnička prava, a ovo vas sve čeka i ovo vam je živa istina. Ko će tim radnicima pomoći? Uzmite samo da ima jedan metalski kompleks, jedno preduzeće 500 radnika, a ima. Svako ozbiljnije preduzeće ima 500 radnika, ne radi, kapaciteti 20%, radnici tu i uzmimo da je prosek KV radnik. To je 5.200 dinara mesečni prosek pa puta 500 radnika, to je 2,5 miliona, a uzmimo da je smanjena stopa sa 105% na 80% i to je 2,100.000. On mora u startu platiti 2,100.000 za doprinose i poreze, ako nakupi i radnicima neće ništa. On je jedva skupljao, a i to su zabranili preko neke kompenzacije da dobije, pa da topli obrok dobije, a šta sada može, ne može ništa da isplati. Iz ovih razloga, znači iz ova tri osnovna razloga, ove tri nove odrednice koje daju pečat ovom zakonu, jednostavno čitajući ga i kao poslanik Socijalističke partije, a isto i moji drugari koji će sigurno reći još neku novu odrednicu, ne možemo ni da se složimo, ni da prihvatimo ovaj zakon i glasaćemo protiv.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a neka se pripremi za diskuksiju narodni poslanik Branko Ružić.
Uvaženo predsedništvo, poštovani narodni poslanici i ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica je restriktivan zakon i zakon koji drastično smanjuje prava svih zaposlenih lica. To je tako već u prvom članu koji kaže u odnosu na član 14. gde se briše zadnji stav koji govori o tome da nezaposlenom licu koje je bilo osigurano 30 i više godina novčana naknada ne isplaćuje se do njegovog zaposlenja, taj se stav briše, taj stav je bio dobar i u svakom slučaju smatramo i kasnije smo dali amandmane da ovaj stav treba zadržati. U članu 3. koji govori o osnovicama, o najnižim osnovicama, smatram da su najniže osnovice dosta visoke. Naročito su visoke kada govorimo o višoj spremi, visokoj, pa i o srednjoj spremi. Ako pravimo neku paralelu, primera radi u "Fabrici kablova" u Svetozarevu (Jagodina) sa VI stepenom 7.000 i plus 7.000 biće 14.000 i to je veliki namet, čak i ako dođe do određenog rasterećenja privrede, o čemu je bilo reči i o čemu je govorio ministar Đelić, to bi opet značilo nekih 12.000, što je značajno više nego što je sada. Sledeći stav koji govori o tome da osnovica iz stava 1. ovog člana ne može biti više od petostrukog iznosa prosečne mesečne zarade po zaposlenom u Republici i prema poslednjem objavljenom podatku republičkog organa nadležnog za poslove statistike, mislim da ga treba menjati i da ne treba praviti nikakve limite. Jednsotavno, ako neko ima 20.000 platu on će plaćati isto kao i onaj koji ima 30.000, a ovde smo se svi zalagali za to ko ima najviše tu i treba najviše da se zahvata i najviše da daju. Mislim da je ovaj limit apsolutno nepotreban. U smislu stava 2. ovog člana - usklađuje se tromesečno sa kretanjem zarada zaposlenih u Republici na osnovu podataka republičkog organa nadležnog za poslove statistike, mislim da treba promeniti i staviti - da se usklađuje tromesečno sa kretanjem zarada po zaposlenom u opštini. Zašto? Mi u Srbiji imamo sigurno 2/3 a možda i čak 3/4 opština koje su ispod republičkog proseka i nekorektno je tamo gde država treba da daje da ona uzima jednako i od siromašnih i od bogatih a tamo gde treba da daje, kada je reč o dečjim dodacima, onda se pravi razlika između opština. O tome ćemo govoriti kasnije u novim zakonima. Vrlo je važno pitanje člana 27. koji govori o tome, da su organizacije za poslove platnog prometa dužne da najkasnije do kraja tekućeg meseca obaveste nadležni poreski organ, o poslodavcima koji nisu izvršili svoje obaveze. A, ovaj poreski organ dužan je da prosledi obaveštenje poslodavcima o neizmirenim obavezama. Ne znam kako će ova nova vlast izvršiti finansijsku disciplinu, imajući u vidu da je godinama pozivala građane, poslodavce, na građansku neposlušnost, da ne treba da plaćaju ni doprinose ni poreze, ni mnoge druge dažbine, tako da će sada sve ovo na neki način biti veoma teško ostvarivo. Možda na prvi pogled nije toliko bitno pitanje izbora članova upravnog odbora. Po novom rešenju članove upravnog odbora treba da bira udruženje poslodavaca, organizovanih na nivou Republike iz reda poslodavaca, i na predlog sindikalnih organizacija, organizovanih na nivou Republike, koje imaju više od 10.000 članova. Mislim da i ova rešenja nisu korektna i nemaju pravo uporište. Smatram da su ranija rešenja vezana za izbor članova upravnog odbora bila solidnija, gde je rečeno da se članovi upravnog odbora imenuju iz reda poslodavaca ispred Privredne komore i iz reda Saveza sindikata. Zašto su ova rešenja bolja? Šta znači u novim uslovima - iz reda udruženja poslodavaca? Ko će određivati koja su to udruženja i kako ćemo doći do tih imena? Radi se samo o dva člana upravnog odbora. Kada je reč o sindikatima logično bi bilo da članove upravnog odbora da većinski sindikat. Koliko znam taj većinski sindikat je Savez sindikata Srbije, koji ima možda od 700.000 do 800.000 radnika - članova i imamo ovaj Nezavisni sindikat, koji priča, i kaže da ima od 300.000 do 400.000 članova. Logično, između ta dva sindikata, je da se biraju članovi upravnog odbora. Na kraju, ovaj zakon je u značajnoj meri smanjio prava radnika i predstavnici odnosno poslanici Socijalističke prtije Srbije ga neće prihvatiti, jer ima dosta nedostataka i manjkavosti. Lično izražavam veliko zadovoljstvo što ćemo sutra na Skupštini govoriti o problemu Kosova i Metohije i to je na neki način prvi pokušaj nove vlasti, pokušaj otpora prema NATO agresiji, o čemu smo mi pričali godinama, znači od uvođenja sankcija pa do bombardovanja 1999. godine i kasnije. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić.
Poštovani predsedniče, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, vladin Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica predstavlja jedan u nizu restriktivnih i rigidnih zakonskih predloga koji direktno utiču na pogoršanje položaja građana Republike Srbije. Naime, imamo slučaj da je prema dosadašnjim zakonskim odredbama nezaposleno lice koje je imalo penzijskog staža 30 i više godina ostvarivalo pravo na novčanu naknadu do zaposlenja, odnosno do ostvarivanja prava na penziju. Vladinim predlogom zakona to pravo na novčanu naknadu se praktično oročava na 24 meseca uz obrazloženje predlagača da nezaposlena lica shodno odredbama prošlog zakonskog predloga, odnosno rešenja, nisu bila navodno stimulisana da traže zaposlenje i da su isto tako navodno najčešće radila na crno a sve zbog, kako predlagač kaže, istovremenog ostvarivanja prava na novčanu naknadu i uplatu doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje. Ovakva argumentacija sadržaja u obrazloženju samo odslikava rigidnost i nebrigu Vlade za običnog čoveka i građanina Republike Srbije. Ukoliko ovakav predlog zakona prođe postavlja se opravdano pitanje - šta će raditi lica sa preko 30 godina radnog staža i bez zaposlenja, čiji će takav status, između ostalog, biti uzrokovan i primenom zakona o radnim odnosima koji ste ovde izglasali danas. Ko će te iste ljude ponovo primiti na posao i u kakvim će preduzećima ti ljudi raditi? Šta će se desiti sa tim ljudima ukoliko u roku od 24 meseca ne nađu zaposlenje. Ko će o njima voditi računa, jer se po ovom obrazloženju Vlade vidi da država izgleda neće voditi računa o njima. Šta znači konstatacija da nezaposlena lica nisu stimulisana da nađu zaposlenje. Pa, valjda su upravo ta nezaposlena lica životno zainteresovana da nađu zaposlenje. Naročito ako se ima u vidu novčana naknada za nezaposlena lica koja ne može da pokrije ni osnovne troškove života. Vlada čak smatra da nije celishodno ni da se isplatom novčane naknade navodno obezbeđuje materijalna sigurnost nezaposlenih lica do ostvarivanja prava na penziju. Ta briga Vlade za celishodnost zvuči vrlo čudno s ozbirom da o materijalnoj sigurnosti nema ni govora ni u slučaju zaposlenih lica koja ostvaruju pravo na redovan lični dohodak a kamoli u slučaju nezaposlenih lica, koja od te novčane naknade ne mogu da podmire ni elementarne troškove života. Imajući opet u vidu sve poreze i namete koje je Vlada propisala. Takođe, u obrazloženju razloga za donošenje ovog zakona, vezano za članove 4. i 5. utvrđuje se obaveze poslodavca da za zaposlenog uplati doprinose na najnižnoj osnovici i kada nije isplatio zaradu i ova obaveza uplate doprinosa uopšte nije sporna, međutim, postavlja se ligčno pitanje - da li će poslodavac u toj situaciji, ukoliko nema sredstava, da isplati zaradu zaposlenom moći da uplati te doprinose. Iz ovog primera proizilazi zaključak da ovaj predlog zakona u suštini znači imperativno servisiranje obaveza državi a radnicima će isplata uslediti ali samo shodno mogućnostima. Na kraju, kao poslanik Socijalističke partije Srbije, partije koja se zalaže za razvijanje države socijalne pravde, partije koja insistira daugrožene kategorije stanovništva budu zaštićene, ne mogu podržati ovakav predlog zakona, čija će primena u krajnjoj instanci imati jedan nehuman odnos kako prema zaposlenika, tako i prema nezaposlenim licima. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Rajko Baralić.
Kolege narodni poslanici, uvaženi predsedniče Narodne skupštine, cenjeni novinari, argumentacija koju su ponudile kolege iz Socijalističke partije Srbije, danas jasno govori zbog čega zakon ne treba prihvatiti. Ovde je potpuno jasno da se ovim zakonskim rešenjem i onim zakonima koje smo već usvojili, kao i onim što se nudi u predlozima zakona koji su pred nama, demontira jedan sistem koji mi zovemo socijalizmom i za političare on je interesantan sa ideološkog stanovišta, ali za one ljude prema kojima ovaj zakon ide kao posledica, to je pre svega socijalno i egzistencijalno pitanje. Zato mislim da će jedan broj ljudi, koji se suočava sa posledicama novousvojenih zakona, imati vremena da dobro analizira sve ovo što je ovde ponuđeno i sve ono što se nudi čitavim paketom zakona. Ovde ima nekoliko stvari (kolege su već govorile, ja ću takođe da apostrofiram samo neke), nije mnogo bitno vezano za zakon, ali u članu 27. na strani 46. se kaže: "Organizacija nadležna za poslove platnog prometa dužna je ...", itd. Dok ste bili opozicija, vi ste se zalagali da se poslovima platnog prometa ne bavi nikakva specijalizovana organizacija za platni promet, već poslovne banke. Ja sam se za to zalagao i onda, i sada. Mislim da bi bilo krajnje vreme da se dogovorimo ko se u ovoj zemlji bavi platnim prometom. Ako je to i dalje ZOP, onda treba da se izvinite onima kojima ste u izbornoj kampanji govorili da će biti drugačije, a ako to jesu poslovne banke, onda to treba da budu poslovne banke i poštanska štedionica, koja ima infrastrukturu, kadrove i znanje, da se ovim poslom bavi. No, ukoliko ostane kao što se ovde predviđa, poslovne banke se diskvalifikuju da se ovim poslom bave u narednom vremenu. Ja se zalažem da se poslovne banke bave platnim prometom, zato što mislim da to jeste potrebno i normalno. Ovaj zakon ima 20 članova. Ponovo, kao i prošli put, mislim da je jedan narodni poslanik ranije imao takvu intervenciju, kaže ovako - član 17: "Odredba člana 20. stav 2. ovog zakona primenjuje se za obračun i isplatu novčane naknade počev od 1. septembra 2001. godine". Ako je "ovog zakona", onda ne može biti, jer ovaj zakon ima 18 članova. Dakle, radi se o nečemu što se mora na određen način korigovati, kao što je ovde navedeno, to ne može da ostane. U članu 18. kaže: "Ovaj zakon stupa na snagu od 1. juna 2001. godine, osim odredaba članova 7, 8, 9, 10. i 15. ovog zakona, koji stupaju na snagu osmog dana od dana objavljivanja ...", i tako dalje. I za ovaj zakon, kao i za neke druge, neophodan je vodič, da bi zakon mogao da se prati i da se primenjuje, i da se privredni subjekti s tim u vezi ponašaju. Zato što donosimo zakon danas, a onda se u prethodnom zakonu kaže da se odredba člana 20. stav 2. primenjuje od 1. septembra, a sve ovo drugo, tačke 7, 8, 9, 10. i 15. od nekog drugog datuma. Razumem razloge koji su naveli predlagača zakona da ovo učini, ali ovo bitno komplikuje sprovođenje zakona, dakle, njegovo dosledno sprovođenje u život. Što se tiče upravnog odbora, imam takođe primedbu, kao što je izneo kolega Toma Bušetić - nije dovoljno jasno šta znači to da organizacije koje imaju 10.000 članova, ili više, imaju pravo da budu zastupljene u upravnom odboru, ako je ukupan broj članova svih organizacija dva? Šta ćemo ako ima 50 organizacija, koje imaju 10.000 članova, ko donosi odluku? Da li je to diskreciono pravo Vlade, ili samog ministra, i šta s tim u vezi zaista znači snaga koju danas čini najveći sindikat u zemlji, bez obzira što ste ga vi nekada zvali režimski? Kako god da ga zovete, u toj organizaciji danas ima više od polovine ukupno angažovanih radnika u Srbiji. Takođe mislim da u kontekstu svega ovoga, u nekim drugim zakonima, u kojima je praktično došlo do suspendovanja kolektivnog ugovora, uvođenjem platnih razreda i tako dalje, treba dobro da se zamisle oni ljudi, koji su se sindikalnom borbom izborili za kolektivni ugovor, kao najznačajniju tekovinu koju je jedan sindikat mogao da ostvari u prošlom vremenu. Danas imamo situaciju da jedan čovek, za koga ja ne mislim, kao što je rekao gospodin, ili moj drug, Slobodan Tomović, da je nekompetentan, ja upravo mislim da je gospodin Milovanović najkompetentniji mogući ministar za ovu oblast i mislim da svaki premijer portfelj nudi onome kome najviše veruje i pretpostavljam da je to bio kriterijum. Istina, imam neke druge primedbe, prošli put smo to govorili. Znam da je zaista gospodin Milovanović u prošlom vremenu drugačije govorio o svim ovim stvarima, ali to je politika, to je život. Ne bi bilo dobro da to danas citiramo. Takođe, ovde je bilo reči najviše o tome da se redukuju prava onim licima koja ostanu bez posla, posle 20, 25, 30 godina, i tako dalje. Vratiću se na prvu rečenicu koju sam ovde izrekao - to upravo jeste demontiranje socijalizma. Da li je to dobro, ili rđavo, ceniće oni koji se sa ovom posledicom budu suočavali. Zakon koji ćete danas usvojiti je zakon za poslodavce. Ovaj zakon je u direktnoj suprotnosti sa interesima zaposlenih. Kao poslanik Socijalističke partije Srbije, zalagaću se za one zakone, koji zaposlenima daju ona prava koja njihov život treba da čine dostojanstvenim. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Ovo je još jedan zakon koji bi trebalo, prema najavama Vlade, da reguliše oblast socijalne sigurnosti zaposlenih, i Vlada u svom objašnjenju, odnosno obrazloženju ovog zakona, tačnije rečeno, govori o suštini predloženih izmena i dopuna ovog zakona. Ako uzmemo obrazloženje koje je dala Vlada i malo ga bolje proučimo, videćete da je blago reći za ovo sve da je to ironija prema svima onima koji su trenutno zaposleni i pogotovu prema onima koji su bez zaposlenja. U obrazloženju Vlada daje tumačenje člana 1. i kaže, prema dosadašnjem rešenju nezaposleno lice koje je bilo osigurano na 30 ili više godina, ostvarivalo je pravo na novčanu nadoknadu do zaposlenja, odnosno do ostvarivanja prava na penziju. Vlada predlaže ovde izmene, tako što smanjuje ovu granicu od 30 godina na 25 godina, a osigurava odnosno daje sigurnost ovim licima maksimalno 24 meseca. U čemu je ironija? Kaže, ovim rešenjem nezaposlena lica nisu bila stimulisana da traže zaposlenje, a najčešće su radili na crno. Zamislite kakva ironija. Čovek koji je 30 godina radio u firmi ispada da mu odgovara da mu firma uplaćuje obavezno socijalno osiguranje i doprinose, a on će sa 30 godina radnog staža biti angažovan da radi na takozvano crnom tržištu. Gde je to masovna pojava, pa da je i Vlada na osnovu tog kriterijuma rekla, sada ćemo sprečiti tu pojavu, tako što ćemo u većini onemogućiti da radi na crno. Trideset godina radnog staža, kada dodate godinama starosti, kada je čovek započinjao svoj radni vek, a to su poprilične godine, i malo je blago rečeno smešno da ti ljudi mogu i na crno da se angažuju. Možda mogu najprostije fizičke poslove da rade. Recite mi, gde će to diplomirani pravnik posle 30 godina da radi na crno, gde će to da rade i VK i KV majstori na crno posle 30 godina radnog staža, a pogotovu kada je ovakva privredna situacija, kada je klima u privredi ovakva da i ono što je do juče radilo, od kada je ova korporacija došla na vlast, i to je zatvorilo kapije. Nema više mogućnosti da se radi i na redovnom poslu, a ne da se traži neki posao, kako vi kažete, na crno. U drugom članu kaže se da najviši i najniži iznos novčane naknade u nominalnom iznosu ostaje isti, samo se procenti menjaju, a s obzirom da se visina novčane naknade utvrđuje u odnosu na bruto zaradu, ovo ako uzme iole pismen čovek i počne da računa po dve osnove neto i bruto zarade, videće da je ovo ortodoksna neistina. Ne možete gospodo dva kriterijuma prilikom objašnjenja ili obrazlaganja dva zakona ili zakonska predloga koja je ova vlada predložila, da minimalnu zaradu, da minimalnu bruto zaradu kako vi do juče tvrdiste da je nominalno i realno veća od neto, sa smanjenjem za 10% ili 20%, kažete da se ništa nominalno nije menjalo. To su, a ja sam vam jednom rekao sa ove govornice, to su u sferi najprostijih matematičkih operacija i videćete da niste u pravu. Doduše, dovoljno ste dobro ovo izdefinisali da se najpametniji ne snalazi. Nije ni čudo, očito da ministru ovo neko drugi priprema, a na osnovu onoga kako je pročitao uvodno izlaganje, nije ga baš ni dobro pročitao, a kamo li dobro razumeo, jer da je uzeo sam malo da poradi na tome, čovek ima iskustva, ima iskustva i u proizvodnji, ima iskustva i u sindikalnom pokretu, pa bi video da je to nešto što se podmeće. Ali, zna se kako će biti odbrana od strane većinskog DOS-a. Izaćićete za ovu govornicu, pošto sada nema šefa poslaničke grupe, najverovatnije neko koga menja, izaćiće i reći, Vlada ima sigurnosne instrumente da obezbedi one koji ostaju bez posla, a pogotovu one koji su radili 30 i više godina u ovom novom predlogu zakona, 25 i više godina, a već smo čuli tu priču. To je onaj fond za prekvalifikaciju ili za socijalnu sigurnost. Koliki je gospodo taj vaš fond? Usvajali smo ovaj budžet, niste predvideli baš toliko velika sredstva. Bolje je da kažete i da priznate otvoreno javnosti Srbije, mi se pripremamo ili spremamo pogodno tle za buduću privatizaciju. Međunarodna zajednica odnosno Evropska unija je jasno stavila te i te uslove. Oni ne žele fabrike koje imaju veliki broj zaposlenih, oni ne žele da vode socijalnu politiku, oni ne žele u krajnjem slučaju da u Srbiji bude socijalni mir. Mi smo prinuđeni zbog eventualnih mogućnosti ulaska stranog kapitala ili dobijanja kredita da uradimo nove predloge zakona koji će to da regulišu i narod bi to prihvatio .Možda neko ne bi, možda neko bi, ali manje boli ako narodu priznate istinu, nego da iz dana u dan narod obmanjujete. Obmanjujete na taj način što svačiji predlog zakonski predlog, koji ste do sada predočili ovoj skupštini, u uvodnom obrazloženju kažete, to su uslovi Evropske unije. Mi vam srpski radikali uvek govorimo, ne ulazi se u Evropsku uniju na osnovu ovih predloga zakona. Kriterijumi za ulazak ili za kandidaturu u Evropsku uniju su sasvim drugačiji gospodo, morate postići rast proizvodnje, morate postići određeni nivo standarda, morate da stanovništvo ima kupovnu moć, dovoljno da bi stali pred vrata i na prag Evropske unije. Ne da nam bacate prašinu u oči, vi ste razmišljali i doneli ste neke zakone. Nije tačno. Rekli su vam, šta sve treba da ugradite u izmene zakona, vi ste to kao već prepoznatljivi i poslušnici uradili, a to što će socijalni nemir biti u Srbiji, to vi mislite da nećete vi rešavati. Rešavaćete gospodo, a tako ste tvrdili i za poreske zakone, da ti zakoni neće imati posledice na rast cena na porast troškova života, a evo šta je u stvarnosti. Čak ste toliko hrabrosti i smelosti imali preko ministra ste tvrdili da će ti poreski zakoni dovesti do smanjenja cena. I tu ste delom u pravu, smanjene su cene kožne galanterije, konfekcije i bele tehnike. Povećane su cene hrane, svega onoga što je i te kako neophodno za život. Zašto ne izađete pred narod i ne kažete iskreno, pošteno, onima koji su vas birali. Nisu vas birali da bi bili gori od onih što su ih smenjivali, nego su mislili da ćete doneti tih šest milijardi dolara koje ste obećavali. Nemate, ne daju vam, ne daju vam, daju vam na kašičicu, ali morate uslov po uslov da ispunjavate...
Gospodine Mirčiću, kako bi bilo da se vratite na temu.
Gospođo predsedavajuća, ja se stvarno uzdržavam da komentarišem bilo kakvu vašu upadicu ili primedbu, ali bih vas molio da ipak malo i vi uzmete ove predloge zakona, da ih proučite, da bi i vi bili u toku o čemu se ovde raspravlja. Ovde se raspravlja o socijalnim pitanjima, a vi dolazite turističko-avanturistički, jedva čekate da sednete, da vas vidi uža i šira porodica, e pa Skupština nije za to. Skupština je da se ovde raspravlja. Ja znama da je vama ovde teško...
Gospodine Mirčiću izričem vam opomenu za to što i pored upozorenja pričate van teme dnevnog reda. Ne bih da prekinem, nego moram da se držim Poslovnika, kada neko krši ....
Bilo bi sada i suvišan još jedan savet, ali te svoje emotivne ili emocionalne naboje ostavite za van ove skupštine, na hodniku možemo o tome da razgovaramo, pa pustite da završim, ostalo je par sekundi. Gospodo, preporučujem vam da posle ovog zakona pošto ni ministar nije tu i on ne može da ga brani, nema Čede da mu štiti leđa i Čedu ne možete da zaštitite, najbolje je da povučete ove odredbe zakona ili da otvoreno priznate da niste sposobni.
Reč ima narodni poslanik gospodin Jovan Todorović, a neka se pripremi sledeći za diskusiju narodni poslanik gospodin Slobodan Adžić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi jedan od možda najvažnijih zakona koji regulišu delatnosti u oblasti socijalnog osiguranja radnika. Samo su možda Zakon o zdravstvu i Zakon o PIO bitniji za građane Srbije od ovog zakona. Ni manjeg zakona po broju članova, ni više apsurdnosti u Predlogu zakona koji smo mi ovde danas dobili. Na žalost, nema gospodina ministra odnosno dolazi, drago mi je da ga vidim ponovo u našoj sali. Ja se nadam, svi bi mi ovde dobronamerno želeli ili bi bili zadovoljniji da smo od našeg ministra čuli nekoliko sledećih podataka. Koliko će se to sredstava po osnovu ovog zakona sliti u fond za zapošljavanje, odnosno u Zavod za tržište rada. Kako ovaj zakon nije samo zakon o ostvarivanju prava radnika za slučaj nezaposlenosti, nego i zakon o zapošljavanju, bilo bi dobro da smo čuli koliko će se radnika zaposliti sredstvima koja će biti ubrana na ovako višestruko uvećane osnovice. To su ta pitanja koja su suštinska, a na koja nikada ne dobijamo odgovore u predlozima zakona koja dolaze pred ovaj parlament. Mi ni danas ne znamo koliki će biti doprinosi po ovom zakonu. Znamo samo osnovicu, isto kao što znamo za penziono i invalidsko i za zdravstveno osiguranje. Osnovice su višestruko uvećane i to predlagač zakona nije ni hteo da sakrije, ali je zaboravio da od oktobra meseca sve veći broj ljudi u ovoj zemlji ima status nezaposlenih, počev od onih koji se nalaze na evidenciji Zavoda za zapošljavanje, kojih ima preko 750.000, do onih koji su zbog toga što je privreda, faktički, stala, de facto ostali nezaposleni radnici u ovoj zemlji. Mi danas ne znamo sa koliko ćemo sredstava raspolagati po osnovu ovog zakona, koliko ćemo ljudi zbrinuti po osnovu ovog zakona i na koji način mi to mislimo da iscedimo suvu drenovinu, kad niko u ovoj zemlji, ili skoro niko ne radi na način kako se to očekuje, da bi mogao da ove obaveze koje proističu iz zakonskih rešenja izmiri. Ako je za utehu poslodavcima, ništa ovaj zakon ne štiti više radnike od poslodavaca. Čak je možda i obrnuto. Draga gospodo, može nam se desiti da poslodavci jednog dana, ali vrlo brzo, primenom ovih zakona postanu nezaposlena lica koja će se pojaviti da upravo primaju naknade po osnovu zakonskih rešenja koja danas mi ovde donosimo. Za utehu je i to što poslodavac, odnosno predlagač zakona kaže da će osnovice za obračun doprinosa za ove namene biti ograničene i da ne mogu biti veće od petosrukog iznosa prosečne zarade koja se ostvaruje u Republici Srbiji. Čemu to zapravo služi? Služi da na jednoj strani pričamo o tome kako ćemo zaštiti radnike tako što ćemo iscediti suvu drenovinu, uzeti ono što nije realno da se uzme, a na drugoj strani sad pokušavamo, rekao bih blagu reč - demagoški da pristupimo tome i da kažemo - šta hoćete, to je ograničeno, nije više nego pet puta prosečna zarada u Srbiji. Slična su rešenja i u Zakonu o penzionom i invalidskom osiguranju, gde se kaže da osnovica ne može biti od pet puta veća, ali se zato i dalje zadržava najviša penzija od - prosečna plata puta 3,8. Sada govorim u paketu, zato što bi možda bilo i racionalno da smo o tome govorili u paketu, a mnoge smo stvari proturali u paketu. Ako je to možda opravdano i logički u zdravstvu, jer teško je poverovati da je neko pet puta bolesniji, prosečno, od nekog drugog koji izdvaja, onda to ovde nema nikakvog smisla. Jer, onaj ko može da isplati petostruki iznos prosečne zarade u Republici Srbiji, nema nikakvih problema da obračuna i ovaj deo doprinosa po osnovu nezaposlenosti. Konačno, na kraju ove priče, dakle, ona bi mogla da se priča jako dugo, ali sve mi je u ovom zakonu sporno. Vi kažete da radnik koji je radio u poslednjih tri meseca i zaradio je na primer 10.000 dinara, a ima i takvih radnika i takvih preduzeća, na žalost, malo, ima pravo na naknadu koja je 60% od njegove zarade u prethodnom periodu. Onda, u stavu 2. kažete - to ne može biti manje od 40% niti veće od 80% u odnosu na prosečnu zaradu koja se isplaćuje u Republici Srbiji. Onda predlagač zakona u obrzaloženju kaže da su nominalni iznosi isti samo su se procenti promenili, i onda nam protura jednu priču koju smo imali u pogledu broja otpremnina koja je radniku pripadala kada smo za ovom govornicom dokazali da nije tačno, taj koji je računao, izračunao je, nego će ovi iznosi koji će se sada primenjivati biti manji nego što je to do sada bio slučaj. Podsećam sve vas poslanike da smo sa onim osnovicama koje su po pet ili šest puta veće u prethodnom vremenu isplaćivali ove prosečne zarade ili aktuelne prosečne zarade. Ovde sad imamo obrnutu situaciju, višestruko povećavamo obaveze, a nominalno zadržavamo istu visinu naknade. To je jedan apsurd koji jednostavno ne može da opstane u zakonu ako mislimo da budemo korektni u predlaganju ovih zakonskih rešenja. Konačno, ovde bi bilo pravo mesto da se postavi pitanje - ima li sredstava ove zemlje koja su predviđena za rešavanje naknada radnicima za slučaj nezaposlenosti? Mi smo o tome govorili više puta, čak su i ministri i predsednik Vlade o tome ovde govorili da će biti donacija i tako danje. Ima li predviđenih donacija za ove namene i u kojim iznosima? U koje ćemo mi to grane zapravo ulagati ako je u pitanju zapošljavanje, koje ćemo mi to radnike zbrinjavati? Da li sad mi svi ovde imamo isti status ili nemamo? Dalje, praktično, kako ćemo sad primeniti ovaj zakon? Mi kažemo da će osmog dana stupiti na snagu, ali od 1. 9. ćemo ga primenjivati u pogledu naknada koje ćemo isplaćivati radnicima. Šta ćemo imati? Imaćemo jun, jul i avgust, ubiranje doprinosa u fond po ovom zakonu. (Glas iz sale: Nema jula.) Nema juli, ima sedmi mesec, šesti, sedmi i osmi mesec. Šta smo mi sada uradili? Unapred smo uzeli, a kasnije ćemo dati nominalni iznos koji će se usklađivati. To nije u najmanju ruku korektno, pogotovo kad pokušavamo sa ovim zakonskim rešenjima da radnicima ili građanima koji nas slušaju kažemo - biće vam bolje nego što je bilo. Kako će nam biti bolje nego što nam je bilo? Ministre, u koje ćemo mi to grane da ulažemo da povećavamo zapošljavanje, da primamo radnike, da Zavod za tržište rada funkcioniše na principima zbog kojih zapravo postoji tržište rada? Zapošljavajmo nove ljude. Mi ćemo ugušiti i ovo malo privrede što imamo i onda ćemo imati kompletno stanovništvo ili zaposlene, nezaposlene, nego samo one koji rade u državnoj upravi, u obrazovanju ili zdravstvu, biće na neki način zaposleni. Ali, ni oni neće moći da primaju plate, jer oni koji treba da daju jednostavno to nemaju. Iz tih razloga, mislim da zakonodavac ili predlagač zakona treba da odloži primenu ovog zakona, pogotovo za ona preduzeća koja su do donošenja zakona isplaćivala garantovane zarade, i da to vreme za njih treba da počne da teče od 1. januara 2002. godine. Oni koji su do sada plaćali u celosti sve poreze i doprinose, treba da plaćaju na osnovice koje bi bile polovina od predloženih osnovica. Time bi mi, po mom nekom shvatanju i po nekom prostom računu koji mogu da izračunam na bazi broja radnika u ovoj zemlji koji objektivno rade i primaju zarade uredno, mogli da dođemo do bilansa sredstava koji bi obezbedio socijalnu sigurnost za slučaj nezaposlenosti na nivou koji sada u ovom momentu imamo. Nemojte da budete tvrdoglavi ni kao predlagači, ni kao DOS-ovska većina u ovom parlamentu. Morate jednom početi da razmišljate i na način ljudi koji predlažu nešto u cilju poboljšanja zakona, ali ne samo radi poboljšanja zakona, nego radi jednog praktičnijeg i normalnijeg sprovođenja tih propisa u ovoj zemlji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Adžić, a posle njega narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Poštovani narodni poslanici, moj prethodnih, kao i većina poslanika opozicije, nije ušla u suštinske razloge zašto se ove izmene zakona o zapošljavanju i pravima nezaposlenih lica danas donose. Govorim sada i kao poslanik i kao član Odbora za rad, socijalna i boračka pitanja. Želim da istaknem da na samom Odboru nije bilo previše diskusije, baš iz tih razloga što smo bili svesni tih suštinskih razloga. Suštinski razlozi su, pre svega, što se ovde radi o izmenama i dopunama zakona, a drugi bitan suštinski razlog jeste što se radi o izmenama i dopunama koje se ne odnose na reformu ove oblasti. Znači, ne odnosi se na reformu socijalnog osiguranja, već se odnosi na reformu poreskog sistema. Mi smo već usvojili zakonske odredbe koje se odnose na reformu poreskog sistema. Iz tih razloga, sasvim je logično i normalno da mi danas donesemo ove odredbe koje bi pratile odredbe poreskog sistema. Znači, ove izmene obuhvataju dve grupe odredaba. Jedne su one koje se odnose na jedinstvenu osnovicu utvrđivanjem bruto sistema. Druge su one koje se odnose na samo upravljanje Republičkog zavoda za nezaposlena lica. Kada je reč o odredbama koje se odnose na uvođenje bruto sistema, cilj uvođenja bruto sistema, u ovoj oblasti jeste upravo da se uvede jedna disciplina, a pre svega se radi o disciplini,oko plaćanja doprinosa. To nikako nisu restriktivne odredbe, iz razloga što je Vlada obećala, a i činiće paralelno, smanjenje osnovice, odnosno poreske stope. Znači, ovim će se povećati osnovica, ali će se poreska stopa smanjiti, pa će doći do istog nivoa obaveza koje će imati poslodavci. Kada je reč o odredbama koje se odnose na upravljanje Republičkim zavodom za tržište rada, pre svega tim odredbama želi da se obezbedi adekvatna zastupljenost poslodavca i sindikata. Pre svega, po ranijem zakonu, po važećim zakonskim propisima, favorizovani su, država je to držala pod kontrolom, Republički zavod, i favorizovala je pre svega Privrednu komoru za koju isto znamno pod čijom je kontrolom bila, kao i sindikati. Što se tiče nekih diskusija poslanika opozicije, gde se kaže da se radi o režimskom zakonu, jeste on režimski, zato što je taj zakon i dalje na snazi. Znači, ovde su samo izmene odredaba, a prethodni režim je doneo Zakon o zapošljavanju i pravima nezaposlenih lica. Znači, izmenama, odnosno ja očekujem kao poslanik da će Vlada DOS-a u narednom periodu nama ponuditi izmene, pre svega reforme, iz oblasti socijalnog osiguranja, a one će podrazumevati reforme penziong, zdravstvenog, kao i oblast prava nezaposlenih lica. Iz tih razloga, kao poslanik želim da podržim ove izmene, s tim što bih se složio sa delom primedaba koje se odnose na član 14. stav 2. oko gašenja prava licima koja su ostvarila 30 i više godina penzijskog osiguranja, prava na novčanu naknadu i posle 24 meseci. Tu bih podržao predlog poslaničke grupe DSS, da se ova odredba, znači član 14. stav 2. zadrži iz razloga što mi sada ne vršimo reformu kao što sam rekao, reformu socijalnog osiguranja i mislim da se ova odredba tiče, isto tako i zadire već u reformu. Da bi došlo do reforme, mora da se ponudi određeno rešenje, a mi to rešenje za sada nemamo. Kažem još jednom, da bi taj amandman koji će poslanici DSS ovde predložiti, treba podržati. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov a posle njega Stevan Kesejić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ovih dana po već dobro ustaljenom maniru, najviše se govori o stvrima koje nisu na dnevnom redu i govori se o onome što je DOS uradio ili nije uradio. U tome prednjače najviše gospoda iz sadašnje opozicije, a u stvari višedecenijske pozicije. Onda su došli do toga da je DOS optužen, da je uspeo za ova tri meseca, koliko je na vlasti, da bruto nacionalni dohodak sa 10.000 po glavi stanovnika, svede na 800 hiljada, da smo mi nenamenski trošili pare iz Zajma za preporod Srbije, da smo mi opustošili privredu, da smo mi poharali sve što se moglo poharati u ovoj državi. Po ovome bi mogli da zaključimo da ste vi cvećke koje eto sada pokušavaju da poprave nešto, da daju jedan koristan i dobronameran savet. Po onome, dame i gospodo, što mi već ovde danima slušamo, vaše jadikovke o propasti srpske privrede, ne možemo ovde da zaključimo ništa drugo, nego da ste vi sami sebi napisali optužnicu za ono što ste radili proteklih 10 godina. Vi ste sami napisali i potpisali.
Molim vas da se držite teme.
Izvinjavam se, doći ću na temu, ovo je samo jedan kratak uvod u ono što sledi. Sledi da smo mi primili, dame i gospodo, vas, jedan vruć krompir, mi smo se prihvatili, primili smo taj vruć krompir i ako želite baš da čujete, od Vlade nacionalnog jedinstva.....
Molim vas da ne dobacujete.
Primili smo taj vruć krompir od Vlade nacionalnog jedinstva ili sunovrata, koja nam je taj vruć kormpir dala i koji smo mi prihvatili. Znali smo da će biti teško, ali isto tako smo znali, da ukoliko se sada neke promene ne izvrše, a to je počelo sa promenama u poreskom sistemu, krenuli smo za Zakonom o radnim odnosima, da regulišemo oblast radnih odnosa i zakonodavstva, mi ćemo doći u jednu situaciju kada više nećemo moći da idemo napred, nego ćemo samo moći da propadamo. Odredbe ovog zakona moramo da posmatramo u skladu sa Zakonom o radnim odnosima koji je usvojen pre neki dan u ovoj skupštini i naročito ću se osvrnuti na odredbe 27j. i 27j1, kojim se posebno utvrđuje kontrola uplate doprinosa i kaznene odredbe koje regulišu one poslodavce i kazneno ih prinuđavaju da plate ove doprinose, one poslodavce koji ne izvršavaju svoje obaveze prema zaposlenima. Zašto je ovo važno? Dolazim iz Pančeva, grada koji je jedan od najjačih industrijskih gradova u Srbiji i Jugoslaviji, grada koji je na žalost, ovih dana na prvim stranicama štampe, ne po zaradi koju ostvaruje, već po zagađenju koje trpi i grada u komese dešavalo, kao i u mnogim drugim gradovima u Srbiji, da se godinama nisu uplaćivali doprinosi, zaposlenima, te da su oni posle četiri ili pet godina kada su pokušali da ostvare svoja prava po osnovu penzionog osiguranja i svega ostalog, zaključili da poslodavac nije uplaćivao doprinose, ni zdravstveno osiguranje, a ni penziono osiguranje. Ovim odredbama koje su upravo, zato i dobre za zaposlene, reguliše se obaveza poslodavca da uplaćuje doprinose i kaznene odredbe, ako on to ne čini. Mi iz DSS ne smatramo, da je ovaj zakon idealan, on će se sigurno, može i mora popraviti, ali je on sigurno kvalitetan pomak na bolje, i on će, a i sama praksa će pokazati koje su njegove mane, a koje su njegove dobre strane. Narod je nas birao da menjamo i mi moramo da menjamo, da bi išli napred. Na kraju, pažljivo slušajući svoje kolege iz sadašnje opozicije, neki od njih izlaze i kritikuju zakon sa pozicije poslodavca kako je taj zakon loš. Odmah zatim, njegov kolega iz iste stranke izađe i kritikuje zakon sa pozicije zaposlenog, da je loš. Poštovane kolege, šta vi zapravo hoćete i šta je cilj svih tih vaših rasprava? Da li su cilj prazne demagoške rasprave koje treba građane da uvere kako mi ne radimo dobro ili loše, i da li su cilj neostvarene vaše želje, ono što niste uradili kada ste mogli da uradite. Čujemo puno ideja. Zašto to niste uradili, proteklih 10 godina, a Vlada nacionalnog jedinstva i sunovrata koja je vladala ovim prostorima, harala ovim prostorima, ništa nije uradila i zašto sada to iznosite, ako niste zluradi i zlonamerni i pokušavate da nama podmetnete nešto.... Gospodine predsedniče, zamolio bih vas da umirite poslanike.
Molim vas da se držite teme, kao i narodne poslanike da se umire.
Kada želite nama da podmetnete nešto što nije istina, u našu dobru nameru građani Srbije ne treba da sumnjaju, mi smo obaveze prihvatili na izborima, odgovorno ćemo ih izvršavati, a mi iz DSS-a kao i do sada nikada ih nismo izneverili, pa nećemo ni sada.
Prvo gospodin Ivković, a zatim gospodin Nikolić.
Zahvaljujem se vama gospodine predsedavajući, što ste prethodnog diskutanta dva puta opomenuli da je izašao iz oblasti teme dnevnog reda, odnosno tačke koja je na dnevnom redu. Dopustite mi samo da se vežem za jednu njegovu opasku da je narod izabrao njega i njegove kolege, da vrše promene i oni te promene vrše. Pa, pitajte narod šta misli o promenama koje vršite? Pitajte ga i čućete šta misli, a ovde su svi diskutanti iz Socijalističke partije Srbije ukazali na promene u ovom zakonskom rešenju. Promene su umanjenje prava zaposlenih i notorna je činjenica da je do sada neko ko je 30 godina radio, ostao bez posla i imao pravo da prima nadoknadu sa biroa za tržište rada, za zapošljavanje, dok god ne nađe posao ili dok ne ode u penziju. Vaš zakonski projekat kaže da onaj ko je radio više od 25 godina ima samo 24 meseca pravo da prima i nakon toga doviđenja. Jesu to promene za koje vas je narod izglasao? Vi mu ovde smanjujete prava, o tome se radi. Drugo, vi terate (narod da plaća) da država mora da ima doprinose. Baš njega briga što će mu se uplatiti za penziono i socijalno, ako neće od plate živeti tog meseca. Samo sam se zbog toga javio. Svi diskutanti Socijalističke partije Srbije su govorili konkretno o ovoj temi i konkretno ukazali da ovaj zakonski projekat, kao i prethodni, umanjuje značajno prava zaposlenih i onih koji će potencijalno biti nezaposleni, a takvih je očigledno mnogo prema nacrtima zakona o privatizaciji.
Replika gospodin Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, naš mladi kolega izgleda ne vidi da šefovi DOS-a odavno više ne pominju optužnice. Ta strategija na tome da ćemo optužiti, pohapsiti, pobiti, povešati, proterati očigledno da nije urodila plodom i nije više dominantna i preovlađujuća strategija koju ova vlast sme da vrši. Najlakše je izaći i reći sami pišite optužnice, međutim, ja vidim protiv vašeg političkog suparnika broj jedan Slobodana Miloševića, vi niste uspeli da sročite optužnicu koja bi meni, koji sam ratovao sa njim kada je bio najjači, koja bi meni dokazala da ga vi opravdano držite u zatvoru. Kada smo izašli iz zatvora u Gnjilanu ja sam na javnom skupu kod Kalemegdana poručio Slobodanu Miloševuću da u odnosu na muke koje je naneo srpskom narodu mojih dva meseca ne znače ništa, ali da će jednog dana i ta dva meseca da odleži, da odrobija. Znači, mogao bih da se radujem što evo drugi mesec teče, da kažem da to opravdavam i da smo sada jedan - jedan, ali ne radujem se zato što vi nemate osnov za takvu vrstu optužnice. Vi sada ovde nama govorite o tome da je Vlada u poslednjih 10 godina upropastila, uništila, a sve to ima ime, ima odgovornost, sve ima svoj uzrok i posledice i ako kažete da je neko za 10 godina upropastio Srbiju, taj mora da bude u zatvoru i taj mora da bude u zatvoru sa optužnicom da je upropastio Srbiju i da ima dovoljno dokaza jasnih da je upropastio Srbiju. Istovremeno kažete da ovaj zakon mora da bude donet. Tako vi o njemu razmišljate. Zato što je pre njega donet jedan osnovni loš zakon, Zakon o budžetu za 2001. godinu. Vi ste usvojili jedan izuzetno loš Zakon o budžetu koji mora da donese 140 milijardi dinara ove godine i sada vam je on opravdanje za sve novije, novije i novije namete i kada vam dokažemo uporno, sistematski se trudeći za ovom govornicom da vas ubedimo da zakon ne valja, a ostavljamo vam na savest da glasate, kada vas ubedimo da to nije dobro, vi kažete - jeste, ali nekim novim zakonom smanjićemo poreske stope. To liči na onog čiča Boru što je imao onu "INOS" banku. Ne pominje je niko, a i on je nakrao grdne pare. On je govorio - pare ću vi vrnem kad ih obrnem. Tako i vi, jeste to je sve tačno, ali zato ćemo da smanjujemo poreske stope. Tačno je da treba ja sam o tome govorio, tačno je da treba ovde pronaći meru između radnika i poslodavca, ali vi uništavate i jednog i drugog. Vi uništavate ovog poslodavca današnjeg, da li je to državna, društvena svojina, potpuno mi je sada, ovog časa svejedno. Uništavate ga da bi došao onaj na čisto, na ledinu, na fabriku, na proizvodni program u kome možda uopšte neće imati opterećenje, možda neće imati nijednog zaposlenog. To je ono što nas boli, na šta upozoravamo. Čovek koji neisplati dva meseca plate zatvorite mu posao na tri meseca, on će da otpusti radnike, dolazi strateški partner i nema više 25.000 radnika u fabrici automobila o kojima mora da brine ako hoće fabriku, nego ima 4.000 radnika. To je ono na šta vas upozoravamo i nema u nama ostrašćenosti, nego u nama ima mnogo velikog iskustva koje vama nedostaje. Zato vas upozoravam. Došli ste na vlast mnogo lakše nego što ćete da odete. Videćete vi, kaže poslovica - nije opasna visina na koju se neko popne, nego je opasan pad sa te visine. Vas čeka taj pad.
Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić, a posle njega narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica je u nizu loših zakona koje je DOS-ovska većina ovde izglasala. Ovaj zakon koji predlaže DOS je nastavak haračenja i sa dosadašnjim donešenim zakonima, ovaj harač je samo malo drugačiji. Drugačiji je po tome što više liči na hajdučiju iz potaje. Otimajući prava radnika koja su krvavo sticali u svom minulom radu, ovaj zakon je skarabudžen i potpuno nestručno prezentovan ovde pred Skupštinu i narodne poslanike. Prezentovan od strane ministra Milovanovića, sindikalnog ministra, inače kako je ovde bilo predstavljeno po zanimanju trenutnog studenta i njega baš briga o pravima radnika. On je sada student i njega će verovatno štititi Unija studenata kada sindikat krene kukom i motikom upravo na one koji su ovaj zakon predložili. Možda će biti i neka kompenzacija između studentske i sindikalne orgnaizacije, pa će biti i nekih razmena. Kako može ministar sa ove govornice da pročita ovaj zakon dobar za radnike, da njime oni ostvaruju prava, da nezaposlena lica ostvaruju prava, kada u stvari ovaj zakon, odnosno ovaj predlog zakona činjenično sasvim drugačije govori. Dakle, ovaj predlog zakona je u stvari uzimanje prava radnika u odnosu na postojeći zakon. Ovde imamo i neke demagoške istupe pojedinih poslanika iz DOS-a koji se eto pred građanima zaklinju kako će sve dobro biti, dali ste nam poverenja, mi ćemo vaše poverenje opravdati. Međutim, kada uzmemo i pročitamo i uporedimo ono što predlažu i ono što je bilo, uopšte nije tako. U članu 14. pregled odredaba koje se menjaju, jasno govori o tome šta DOS-ovska vlast predlaže, odnosno šta očekuje radnike koji su ostali bez posla. U prethodnom zakonu stoji da se nezaposlenom licu koje je bilo osigurano 30 i više godina, novčana naknada isplaćuje do njegovog zaposlenja, odnosno do ispunjenja uslova za ostvarivanje prava za starosnu penziju, u skladu sa propisima o penzijskom i invalidskom osiguranju. Ovom izmenom zakona radnik treba, o kome sada govorim, dakle taj radnik koji je imao 25, 30 i više godina radnog staža, kada ostane bez posla da dobije 24 mesečne plate odnosno da se 24 meseca država brine o njemu a onda da se brine ulica. Šta na taj način vlast čini? Čini to da dobijemo jedan novi sloj siromašnih, još siromašnijih ljudi nego što ih inače danas imamo. Takođe ćemo imati na ulicama više ljudi koji će glave zagnjurati u kontejnere ali kontejneri i sadržaj kontejnera će biti sve siromašniji. Upravo zbog svih ovih zakona koji su prethodno donešeni a ovaj zakon ima i još jedan cilj koji u stvari govori o svemu. To je da će ogroman broj radnika ostati bez posla, da se sprema teren za primenu Zakona o privatizaciji, odnosno radi se o spremanju terena za strateške partnere koji će za male pare kupiti preduzeća, ali bez radnika i to je u stvari suština ovog zakona i to je ono što DOS-ovska vlast mora ovde građanima da kaže - šta ih čeka, kada se prihvate, odnosno ovde izglasa zakon o privatizaciji. Dakle, ovaj zakon o kome danas govorimo, koji treba da se prihvati i verujem da će to tako biti i učinjeno, jer svi ovi skarabudženi zakoni su tako i prihvaćeni, što je glasačka mašina jednostavno izglasala, ne računajući i ne vodeći računa niti brigu o građanima i narodu, koji su inače upravo zbog svih tih obećanja i dali poverenje na izborima, ubedili ste građane dakle da im je bilo loše. Jeste bilo loše. Svima je bilo loše. Bilo je potrebno da dođu promene, a u promene na bolje, sa zakonima koji bi bili bolji od dosadašnjih. To upravo mi poslanici Srpske radikalne stranke ovde vama hoćemo da dokažemo, činjenicama i argumentima, da donošenjem zakona koji su lošiji od onih koji su do sada bili, vi u stvari obmanjujete ponovo građane retoričkim govorima ovde pojedinih predstavnika DOS-a i ministara koji su ovde zalutali. Naravno, ovde nedostaje mnogo ministara. Verovatno su u egzilu, plašeći se i sami da ne pocrvene ovde pred kamerama kada se ovi zakoni budu usvajali, ali su poturili tu nekoga ko će manje zacrveneti, jer računaju da je to predstavnik naroda, predstavnik sindikata. Postavlja se pitanje - zbog čega je radnik izdvajao doprinose za zdravstvenu i socijalnu zaštitu? Zbog čega je radnik izdvajao ako će posle 30 godina radnog staža izaći na ulicu i morati da bude prosjak. Postavlja se takođe pitanje - šta će sa 24 mesečna primanja taj radnik moći da učini. Veoma je iluzorno ako neko misli da će radnik koji je proveo na određenim poslovima 30 i više godina moći da nađe i dobije negde posao. On nigde neće dobiti posao, sem ukoliko se nekako ne snađe i opet krene putem sive ekonomije. Znamo dobro da je ovde takođe donet zakon o suzbijanju sive ekonomije i to je pozitivna stvar. Ali, šta preostaje drugo tom radniku, koji bude ostao bez osnovne materijalne egzistencije, bez novčanih sredstava, da prehrani sebe i svoju porodicu, nego ili da se bavi sivom ekonomijom ili kako sam rekao da gura glavu u kontejnere, ili u krajnjem slučaju, što verujem da će biti u daleko manjem broju, da se odaje i nekim radnjama koje su protivzakonite. Drugim rečima DOS-ovska vlast građane gura u ponor, u sve težu i dublju bedu. Zbog toga ovaj zakon koji je danas na dnevnom redu, ni u kom slučaju ne bi trebalo da bude prihvaćen i predlažem da Vlada, koja je kako rekoh u izbeglištvu, predloži danas, telefonom javi ministru, koji je ovde, ili možda da mu javi na fakultet, da povuče ovaj zakon iz procedure i da pripremi bolji zakon od zakona koji je bio isto tako možda loš ali koji je bio daleko bolji nego zakon koji vi danas predlažete.
Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica, kao i oni zakoni koji će tek doći na dnevni red, a to su Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, restriktivni su po korisnike odnosno po zaposlene. Dosadašnjim zakonom radniku sa 30 godina staža osiguranja garantovala se isplata novčane naknade sve do njegovog ponovnog zaposlenja ili ispunjenja uslova za starosnu penziju. Primetili ste da svi ovo pominjemo ali smatram da je to ono na čemu treba potencirati, da je to ono što predlagač zakona nikako nije smeo da uradi, odnosno nije smeo ovu kategoriju zaposlenih koji će najverovatnije i najbrže ostajati bez posla ostaviti bez nadoknade za slučaj nezaposlenosti a nisu u situaciji da se ponovo zaposle. Visina novčane naknade smanjuje se dalje sa 70% na 60% od prosečne zarade nezaposlenog ostvareno u poslednja tri meseca, a ranije je to bilo u odnosu na zaradu u prethodnom mesecu. Znači, i tu je umanjenje, tako da praktično prima polovinu svoje zarade koju je ostvario u prethodnom mesecu. S tim što mu se za dva procenta uvećava naknada za svaku godinu staža osiguranja ali opet ograničenje ne više od 80% od prosečne mesečne zarade po zaposlenom ostvarene u privredi Republike. Ranije nismo imali ovo ograničenje. Znači, kako sada stvari stoje, ne može imati manju nadoknadu od 1.800 dinara niti više od 3.600 dinara. Pretpostavimo da je neko pre nego što je ostao bez posla imao platu 6.000 dinara. Ima i takvih, DOS-ovi direktori i krizni štabovi otpuštaju sve koji nisu moralno politički podobni bez obzira na stručnu spremu. Svedoci smo da je samo u Narodnoj banci otpušteno preko 250 radnika sa visokom stručnom spremom. Oni su verovatno imali i visoke plate a sada će biti na birou i primaće ove nadoknade, ovako kako predlagač predlaže. Zavladao je strah u narodu, jer svi znaju da će otpuštanja tek biti ali se istovremeno svako nada - neću valjda baš ja ostati bez posla. Dakle, taj radnik koji je imao 6.000 platu i ostao bez posla imaće nadoknadu 3.600 dinara, što je 60% od njegove zarade a nije opet više od 80%, ono što je maksimum od prosečne zarade u privredi Republike. Svi oni čija je prosečna zarada bila ispod 6.000 dinara, mogu da računaju da će primati nadoknadu u rasponu od 1.800 do 3.600, a najviše će, naravno, biti onako kakvo je stanje u privredi, oni koji će primati 1.800 dinara, i to tri meseca, šest meseci, devet, dvanaest, 24, već u zavisnosti od toga koliko staža osiguranja imaju. Koliko su oni socijalno obezbeđeni, nema potrebe ni da objašnjavamo, znamo šta možemo za 1.800, a šta možemo za 3.600 dinara da platimo, koliko samo osnovne životne namirnice koštaju, a da ne pričamo o svim ostalim troškovima za struju, komunalije i ostalo. To je ono što radnik dobija za slučaj da ostane bez posla. A šta je ono što mu se uzima, odnosno što se poslodavcu uzima, dok je radnik još zaposlen? Te osnovice idu od 3.033 dinara, za najjednostavniji rad, za koji se traži prvi stepen stručne spreme, ili drugi stepen stručne spreme, pa sve do 12.724 dinara, za one sa osmim stepenom stručne spreme, i bez obzira da li je poslodavac zarade isplatio, što je svojevrstan nonsens, on mora da isplati doprinose na ove osnovice. Ne znam da li u svetu negde postoji takvo rešenje. Ako postoji, ministar bi mogao da izađe i da nam kaže čija su to iskustva koristili, kada su ovako nešto propisali? Vladu, dakle, ne interesuje ništa drugo sem da napuni budžet. Budžet od 142 milijarde dinara mora da se napuni. Kako - ovako, na osnovu svih ovih poreskih zakona, koje je skupštinska većina donela za poslednje tri nedelje, od kako zasedamo, i na osnovu evo ovakvih zakona o kojima danas govorimo i o kojima ćemo govoriti narednih dana. Šta će se desiti zbog ovako visokih osnovica, na osnovu kojih moraju da se plate doprinosi - poslodavac će biti prinuđen da mnoge radnike otpusti, nezaposlenost će porasti, potpuna destimulacija za zapošljavanje novih radnika, i, sve u svemu, dalje gušenje privrede, bilo da se radi o društvenom, državnom sektoru, ili se radi o samostalnim trgovinskim, zanatskim radnjama, privatnim preduzećima. Vlada je ranije mogla da donese pojedinačni akt, kojim je, ako su ispunjeni određeni uslovi, mogla da umanji osnovice, čak za isplatu od propisanih, i to za 50%, na zahtev poslodavca, i to je učinila, ako se ja dobro sećam, bar za 300 preduzeća, ako ne i više, a šta se time htelo, mislim da je sasvim jasno - država se odricala dela doprinosa, da bi omogućila i stvorila prostor privrednim organizacijama da ta sredstva iskoriste za obnavljanje proizvodnje. Imam utisak da vi optužujete prethodnu vlast da je bila previše humana, brišući ove odredbe iz zakona. Sada ovim predlogom zakona takva mogućnost, naravno, ne postoji, a možda je ta odredba i suvišna, ako tih obećanih 6 milijardi dolara stigne, a tih 6 milijardi dolara otprilike za četiri ova naša budžeta, koliko smo za ovu godinu usvojili budžet. Tih 6 milijardi, naravno, samo što nisu stigle, i ako se one budu uložile u oživljavanje proizvodnje, moći ćemo da očekujemo da se i poreske stope smanjuju i da se osnovice smanjuju, i sve će biti mnogo bolje, međutim, naš narod kaže "Ne lipši magare do zelene trave", pa ja ovde izražavam bojazan da to baš tako neće biti. Vlada i u ovom predlogu zakona predviđa da se poslodavcu može izreći mera zabrane obavljanja delatnosti, i to kumulativno, sa prekršajnom kaznom. To je gotovo neshvatljivo. Razumem da postoji prekršaj i kazna koja je adekvatno odmerena, ali ne razumem Vladu koja stalno predlaže da treba da zabranimo rad preduzeću, ili bilo kom pravnom licu, ili trgovinskoj radnji, zbog toga što je bilo koji od propusta, ili prekršaja učinila. Jasna je namera Vlade, praktično, da preduzeća zatvori, jer znamo da je inače teško u kontinuitetu da se proizvodni proces odvija, a tek ako ga 30, 60, 90 dana na određeno vreme zatvorimo, ono nikako ne može taj proces ponovo da otpočne. Čemu sve to vodi, naravno, videćemo, ali na dobro neće iznaći. Ministar Đelić nam je, kada smo usvajali poreske zakone, rekao - socijalna politika seli se iz preduzeća, država će brinuti o radnicima. Kako će država brinuti o radnicima, evo, vidimo na osnovu predloga i ovog zakona, i Zakona o radnim odnosima, a videćemo i iz ovih drugih predloga, koji će tek doći na dnevni red. Sve u svemu, dobro nam se ne piše.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, neko od predstavnika vladajuće većine, koji je izlazio za govornicu, rekao je kako je nemoguće istovremeno napadati ovaj zakon, zbog onoga što se daje kao pravo ili obaveza poslodavcu, a istovremeno ga kritikovati zbog smanjenja prava radnicima. Upravo je to vrlo jednostavno i potpuno moguće ovim zakonom, uopšte nije inkopatibilno, pre svega zato što se u ovom zakonu govori o osnovicama na koje se obračunavaju i plaćaju doprinosi, ono što pre svega pogađa poslodavca, ali istovremeno se govori o značajno smanjenom ostvarivanju prava nezaposlenih lica, odnosno o značajno nižem iznosu novčanih naknada, o kojima se ovde govori, tako da je to nešto što je, čini mi se, potpuno jasno. Uzgred samo da primetim, da ona reč - pozicija, ne predstavlja ništa suprotno od opozicije. Suprotno od opozicije je vlast, a ne pozicija. Ali, dobro, to piše u nekim malo ozbiljnijim knjigama. Što se tiče samog Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica, on bi po svojoj suštini trebalo da predstavlja jedan od zakona unutar takozvanog socijalnog zakonodavstva. Ovde se to zove Predlog zakona o izmenama i dopunama, to se uopšte ne može reći. Ovo je nastavak, ne reformskih, već antireformskih poreskih zakona, koje smo do sada usvajali. On je, u stvari, još jedna karika u lancu koja bi trebalo da upotpuni budžet, koji je Vlada Republike Srbije predložila, a poslanička većina u Narodnoj skupštini Republike Srbije usvojila, i čini nam se da je ono što predlaže ovaj zakon na jasan način to očitava. Pročitaću, naime pošto smo uspeli ovde da izračunamo, u poslaničkoj grupi Srpske radikalne stranke, pa ću vam samo pročitati, neću vam čitati sve detalje, ali samo nekoliko, da vidite koliko se za poslodavca povećavaju obaveze, odnosno, koliko mu raste osnovica za obračun doprinosa. Dakle, za svih ovih osam kategorija (govoriću po kategorijama, da ne bih čitao svaku kategoriju pojedinačno) - dakle, za prvu kategoriju (to su oni poslovi za koje se ne zahteva stručnost), sa 470 dinara, na 3.033 dinara, za poslove za koje se zahteva stručnost, dakle, do treće godine srednjeg obrazovanja, to je sa 800 dinara, na 4.427 dinara. Zatim, u trećoj kategoriji, sa 950, na 5.262 dinara. U četvrtoj kategoriji, sa 1.200 dinara, na 6.635 dinara. U petoj kategoriji, sa 1.300, na 7.145 dinara. U šestoj, sa 1.700, na 9.409 dinara. U sedmoj, sa 1.900, na 10.510 dinara, i u osmoj kategoriji (to je stručnost stečena doktoratom, dakle, osmi stepen), sa 2.300, kolika je bila do sada osnovica za plaćanje doprinosa, to raste na 12.724 dinara. Postavlja se pitanje - ko će to moći da plati i šta mi ovakvim zakonskim predlogom stimulišemo? Ovakvim zakonskim predlogom, ukoliko on bude usvojen, a mi poslanici Srpske radikalne stranke se nadamo da to poslanička većina ipak neće prihvatiti, stimuliše se povećanje broja nezaposlenih, umesto da činimo sve što je moguće da zapošljavamo nove ljude, da se stimuliše posebno zapošljavanje mlađih ljudi. Mi na ovakav način zahtevamo i tražimo bukvalno od svih poslodavaca da otpuste sve one bez kojih mogu da obezbede prostu reprodukciju, i apsolutno ništa više, da bi se upotpunile sve potrebe za onakav budžet o kome smo već govorili, od 140 milijardi. Kome ovo može da smeta? Neće nekima, većini hoće. Neće smetati nekom tamo šefu kriminalne družine, mafijaške družine Dragoljuba Markovića koji će pištolj da stavlja u usta onima koji se sa njim ne slažu iz Surčina, ili braći Burgija ili ovome što je skoro sklonjen iz Srpske radikalne stranke Petru Paniću koji na ovakav način zloupotrebljavate. Smetaće to običnim poslodavcima, smetaće to običnim ljudima, ljudima kojima bi trebalo činimi se mnogo više da učine na zapošljavanju novih ljudi, koje bismo trebali da podstrekujemo da tako nešto naprave. Moram da ukažem na činjenicu da se novčane naknade za nezaposlene značajno smanjuju. Mi smo imali primer i ovde se posebno govorilo o onim nezaposlenim licima koji imaju preko 30 ili preko 25 godina radnog staža. To je nešto što predstavlja najznačajniju rigidnost, ristriktivnost i krutost u ovom predlogu zakona, a već smo o tome govorili gospodine ministre i oko Zakona o radnim odnosima, a tada sam već govorio o onome što sledi u ovom predlogu zakona. Tada je bilo reči i rečeno je činimi se na najbolji mogući način, da ćemo imati veliki problem sa ljudima koji imaju preko 25 godina radnog staža, jer zašto bi neko primio na posao nekoga koji ima 30 ili 31 godinu radnog staža, ako on pre toga može da zaposli nekoga ko ima 18, 19 ili 20 godina. Mi nikakvu nadoknadu nismo obezbedili ljudima koji imaju preko 25 godina radnog staža ili ako hoćete, obezbeđena je znatno manja u odnosu na ono što je raniji zakon predviđao. Izbrisana je čitava norma iz prethodnog zakona, a koja kaže, nezaposlenom licu koje je bilo osigurano 30 i više godine, novčana naknada isplaćuje se do zaposlenja, odnosno do ispunjenja uslova za ostvarivanje prava na starosnu penziju. Sada toga uopšte nema. Znači, ukoliko je neko nezaposlen i ima preko 25 godina staža, on dobija samo 24 meseca tu novčanu nadoknadu, u kojoj opet postoji jedan čudesan vremenski interegnum. Kaže se da će se novčana nadoknada isplaćivati počev od 1. 09. ove godine, a šta će biti u maju, junu, julu i avgustu mesecu, o tome niko ni reči ne govori. U to vreme će se samo prikupljati doprinosi, uzimaće se ono što je neophodno za budžet, a za radnike koji treba da ostvare svoja prava neće biti ništa. Kada dođe vreme da ostvaruju svoja prava, očigledno je da će ta prava biti neuporedivo manja i neuporedivo u nižem iznosu, jer će biti te materijalne nadoknade, nego što je to bio slučaj do sada. Pročitaću ono što se menja u zakonu, da bi poslanici koji to nisu pročitali, a nadam se da takvih nema mnogo, ali građani su to saznali, da se većina novčane nadoknade koja je ranije utvrđivana u iznosu od 70%, prosečne zarade nezaposlenog lica, sada je 60%. Tu osim jednog malog obezbeđenja postoji značajno ograničenje u sledećem stavu. Naime, ako neko od vas ima platu 20.000 dinara, možete li izračunati koliko je 60%. Dakle, to je 12.000 dinara. Ne možete imati 12.000 dinara, jer vam sledeći stav govori da je maksimalno između od 40%, a što je minimalno do 80%, što je maksimalno prosečne mesečne zarade ostvarene u privredi Republike Srbije. Znači, ono gde biste mogli da imate da ostvarite određene prihode, da kažete da ipak nešto obezbeđujete sebi materijalnu nadoknadu, a vi niste u stanju za to što ćete na ovakav način biti destimulisani, uništavani. Činimi se da ovaj zakon osim što ga je verovatno tražio da se usvoji neko iz Evropske unije, da bi oni mogli lakše da dođu do svojih bogatstava, da bi oni mogli lakše da učestvuju u uništavanju naše zemlje, u uzimanju naše privrede u svoje ruke i to za male pare, bud zašto, jer sve je ovo neka vrsta prethodnice, neka vrsta uslova bez koga se ne može doneti dakle, conditio sine ljua non, bez koga ne može postojati zakon o privatizaciji, koji toliko najavljujete. Činimi se da ćemo umesto jednog radno - socijalnog zakonodavastva imati sve vreme poreske antireforme, koje će biti reforme samo utoliko što će se plaćati sve neuporedivo više, nego što je to bio slučaj ranije i što će građani to morati da plaćaju. Da vam kažem nešto, građani još ne znaju, oni misle da ovo što im je sada stiglo za poreze na imovinu, da im je to u skladu sa novim poreskim obavezama. Nije. To je samo usklađeno sa prethodnim, sa nivoom inflacije. Građani će tek videti šta ih čeka i kakve ih muke očekuju, tek u junu i julu mesecu, kada dođu na naplatu treći i četvrti kvartal. Dakle, tek tada će ljudi videti koliko su zaista poreske obaveze povećane. Mi ovim zakonom plašim se, naravno, da stvaramo uslove u jednom delu, a neko će reći možda za neke zdravije osnove, ali u svakom slučaju stvaramo uslove za još siromašniju državu, za još siromašnije ljude za stvaranje ogromnog broja nezaposlenih lica, sa kojima plašim se, ukoliko ovaj zakonski predlog prihvatimo nećemo znati šta da činimo. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Arsić Joca.
Dame i gospodo narodni poslanici, narod je mnogo očekivao od nove vlasti, koja je obećala, da će olakšati život građanima i radnicima, kada je preuzimao vlast, mada aktuelna vlast se žali da je došla na stanje koje joj ne odgovara i da je stanje zatečeno tako kako jeste. Međutim, novu vlast niko nije primorao da preuzima vlast. Donošenjem brojnih zakona koji uglavnom ne poboljšavaju položaj građana, a posebno radnika, kada je u pitanju ovaj zakon i predlog o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju, predlagač zakona se u prvom redu rukovodio sopstsvenim interesima, da obezbedi sredstva i novac za budžet. Nema ni jednog argumenta niti ijedne činjenice koja ide u prilog, da su ovim predlogom zakona zaštićena i zagarantovana prava radnika. Predlagač je zaobišao i ne vidi očigledno nesagledive posledice koje će da proizvede ovaj zakon. Predlagač u obrazloženju prvog člana ovog zakona tumači i obrazlaže da mnogi radnici nisu bili zainteresovani za zapošljavanje, iako su stekli svoje pravo koji imaju i preko 30 godina radnog staža. Dakle, njihova se prava mnogo ovim zakonom ne štite. Dame i gospodo narodni poslanici, pitam vas ko je taj danas u ovim okolnostima u našoj državi, a da nije zainteresovan za svoje ekonomske i socijalne, a i pravne prilike i za pravne i socijalne interese. Nema tog radnika, nema tog građanina, koji u ovom trenutku nije zabrinut. Nikada naši građani nisu bili zabrinutiji za egzistenciju nego što su sada. Kontaktiram sa velikim brojem građana, i verujte drugačije je bilo pre pet - šest meseci, građani su imali sasvim drugačije mišljenje, očekivali su perspektive, očekivali su bolji život. Međutim, očigledno je da raste u građanima, među građanima ove Srbije veliko nezadovoljstvo. Uzmite u obzir donošenje zakona i povećanje cena, kada su lekovi bili 100 i 200 dinara, a sada su 1.000 i 1.200 dinara. (Glasovi iz sale: tema.). Tema jeste gospodo poslanici da predlagač ovog zakona kaže da su poslodavci delili zarade na drugi način kroz topli obrok, kroz regres i druga davanja na ruke, a ne kroz novac. To država nije mogla dovoljno da kontroliše. Uveren sam da država može i te kako da izvrši kontrolu, jer se ovim predlogom zakona i govori o tome da će se pooštriti kontrola naplate dažbina i doprinosa. Pa prema tome, ne vidim razloga da je trebalo ići na ovakvu soluciju i na ovakav predlog, da građani i radnici koji su stekli svoja prava, sa 25 ili 30 godina radnoga staža, ostanu bez posla, zapitajmo se ko će taj da ih sutra primi u radni odnos. S druge strane, ovim predlogom izmena i dopuna Zakona o zapošljavanju, pogoršava se položaj i onog zaposlenog dela radnika koji rade kod privatnih poslodavaca. Niko do sada nije rekao, a ni ministar, evo koristim priliku, predložio bih mu da da jedan odgovor, koliko u ovom trenutku u Srbiji ima nezaposlenih radnika, bar tu informaciju potvrdno i zvanično nemamo a s druge strane da li može ministar da da odgovor koliko će radnika ostati bez posla, kroz buduću privatizaciju. Dakle, stvara se ogromna armija nezaposlenih. Mišljenja sam da će ovaj predlog zakona skupo koštati i predlagača, a i našim radnicima se crno piše, jer nemaju apsolutno nikakvu pravnu ni ekonomsku sigurnost. Okolnosti u kojima se našla naša država su izuzetno teške za poslednje vreme, bombardovanje koje je izvršeno na Savezna Republika Jugoslavija, veliki sistemi su bili razrušeni i nisu još uvek osposobljeni za proces proizvodnje, veliki broj radnika je ostao bez posla. Nema perspektive da će se kroz privatizaciju postići veći efekat i da ćemo imati veći procenat zaposlenih radnika. Dame i gospodo narodni poslanici, zbog toga predlažem da se ne prihvati Predlog izmena i dopuna ovog zakona, jer direktno utiču i idu na štetu interesa radnika i radničke klase koji su stvarali dobra godinama i da se ne nađu na ulici. Zamislite čoveka koji je radio 25 godina, da će sutra morati da bude okvalifikovan kao čovek koji radi na crno, moraće da ide da prodaje semenke na ulici, da radi neke poslove koji nisu dostojni njegovoj kvalifikaciji. Imaćemo ljude sa fakultetima koji će biti u situaciji da obavljaju one poslove za šta se nisu ni ostručavali, ni pripremali, niti školovali. Srpska radikalna stranka se apsolutno protivi donošenju ovih izmena i dopuna zakona, iz razloga koje sam naveo jer se otežava položaj radnika, a niko ne daje valjano obrazloženje kakva je to perspektiva za radnike i za građane u našoj zemlji. Videli ste kako su se odrazili brojni zakoni koje smo usvojili, odnosno, koje je usvojila nova vlast, da su se ti zakoni veoma negativno odrazili na egzistenicju i na životni standard građana. Verujte da je u javnosti i među građanima ogromno i ogromno naraslo nezadovoljstvo, baš zbog toga što se vodi računa isključivo o budžetu i blagajni države, a najmanje o radnicima i radničkoj klasi. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Joca Arsić, a posle njega narodni poslanik Ljubiša Maravić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona je restriktivan i u delu koji se odnosi na prava radnika koji su ostali bez zaposlenja, kao i što je restriktivan prema poslodavcima za koje se uvode nove osnovice koje su najmanje tri i po puta veće od do sada važećih, do skoro pet puta. Prema tome, restriktivan je i u pravima ljudi koji su izgubili poslove, pre svega u članu 1., odnosno, brisanjem člana 14. stava 2. gde je dosadašnjim važećim zakonom predviđeno pravo, kako je ovde već više puta rečeno, na naknadu licima koja imaju preko 30 godina staža, do zaposlenja novog ili do odlaska u penziju. Ovim zakonskim izmenama to pravo se svodi samo na 24 naknade, bez obzira na godine starosti. To i ne bi bilo problem da se odnosi na ljude do 30, eventualno do 35 godina. Ali, zamislite radnika koji je navršio 35 godina radnog staža i koji ima 55 godina starosti, ne može da ispuni pravo na penziju ni po jednom ni po drugom osnovu, a ima pravo samo na nadoknadu u 24 mesečne naknade, a posle toga je bez posla u 57-oj godini života i 37 godina radnog staža. Mislim da je to vrlo loše rešenje i da bi dobro rešenje bilo, kako je to ovde jedan od poslanika DOS-a, mislim da je to Predrag Mijailović - Lune predvideo, odnosno, dao amandman na ovaj član, da se taj amandman usvoji i ova nepravda, bar kad se tiče radnika od 35 godina staža, ispravi tako da imaju prava na primanje nadoknade do odlaska u penziju, odnosno, do novog zaposlenja do koga je, ovde je već više puta elaborirano, vrlo teško doći ako se uzmu u obzir godina starosti tog radnika, verovatno i drugi uslovi, bolest, a čuli smo ovde kako je teško danas i lečiti se i kako je teško obezbediti osnovnu egzistenciju. Drugi član je restriktivan, to je izmena člana 20. postojećeg zakona, gde se predviđaju najniže osnovice od 40%, a najviše 80% od prosečnog ličnog primanja. Ja neću da ulazim u ovo rešenje, gde se sa 60% obezbeđuje u prethodna tri meseca, pa 2% na svaku godinu radnog staža, ali ovo limitira sve to. Ako uzmete da je najniža 40% od 4.200 sadašnjeg, to je 1.680 dinara je najniža osnovica, a najviša je 80% od toga, a to je 3.360 dinara, bez obzira na lični dohodak koji je ostvario u prethodna tri meseca, odnosno koji je ostvarilo zaposleno lice. Prema tome, svuda se kod socijalnih zakona i socijalnih davanja uzima ono što je radnik uneo prema stopama koje su razrezane i prema prihodima koje je ostvarivao. To je i kod penzijskog, to je i kod zdravstvenog, jer su i ta davanja limitirana, ali ne ovako drastično kako su limitirana izmenama i dopunama ovog zakona. Treća stvar, gde se restriktivno odnosi prema poslodavcu. Nije tačna tvrdnja da se ovde govori da je čas restriktivno prema poslodavcu, čas je restriktivno prema korisnicima, odnosno nezaposlenim licima. Restriktivno je i prema poslodavcima, jer se ovde značajno uvećavaju osnovice na koje se primenjuju stope koje nisu izmenjene. Nisam čuo da će stope biti izmenjene ili da je neko rekao da će ih izmeniti, odnosno, smanjiti kod ovako velikih ulaganja. Ovo govorim iz razloga zato što dolazim iz sredine gde je razvijena tekstilna industrija, ne tako kao što je to na jugu, ali ima značajnih konfekcionarskih firmi kojima su bile omogućene određene povlastice u ranijem zakonodavstvu, da mogu da koriste određene beneficije kod uplaćivanja doprinosa, jer su stvarno u izuzetno teškoj situaciji poslovale. To su firme kao što je "Ukras" iz Smedereva, kao što je "Konfekcija" u Smederevskoj Palanci, ili "Perkon" u Velikoj Plani, izvozno orijentisane zbog blokade koju smo imali. One nisu mogle da obavljaju veliki deo poslova kad se tiče izvoza. Orijentisane su samo na domaće tržište. Iz tih teškoća koje su imale, nisu mogle da posluju na najbolji mogući način. Sada se to tržište otvara. Međutim, poslodavac napolju, kod koga važi tržište rada i kod koga se zna cena rada i koji zna da je najniža cena rada u konfekciji, i oni se porede sa cenama rada u Rumuniji, sa cenama rada na drugim tržištima u istočnoj Evropi, oni neće platiti ovu cenu rada koja je predviđena ovim stopama novih osnovica za doprinose. Oni će platiti ono što može da se ostvari na rumunskom tržištu, na bugarskom tržištu, u istočnoj Evropi. To je limit koji će oni priznati kao cenu tada, daće materijal, a kupiće taj rad. Da li će preduzeće koje mora da sklapa i takve ugovore da bi izvozilo, moći da ispuni ove obaveze koje su, kao što sam rekao, najmanje od tri i po do pet puta veće. Siguran sam da neće. Stoga bih predložio, da se ovde prihvate amandmani koji su dati na ove članove, pre svega na član 1. i na član 3., gde bi se ove stope korigovale i svele na razumnu meru, a ova prava bar da se dozvole radnicima koji rade preko 35 godina, da mogu mirno da dočekaju kraj svog radnog veka i ostvare jedno od prava, da li pravo na invalidsku penziju, da li pravo na starosnu penziju, ili prava eventualnog, ali vrlo teškog ponovnog zapošljavanja. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić, a posle njega narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Uvaženi predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, moram da istaknem da Srbi sa Kosova i Metohije, isto kao i Srbi prognani sa Kosova i Metohije, sa pažnjom i strepnjom prate donošenje svih zakonskih rešenja u srpskom parlamentu, a posebno rekao bih, da je njihovo interesovanje vezano za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica jer se ovim zakonskim projektom smanjuju sada njihova prava u ovoj oblasti. U protekle dve godine, zbog nesposobnosti svetskih vidovnjaka, nepoštovanja Rezolucije Saveta bezbednosti 1244 i delovanja albanskih terorista, uništeni su brojni kapaciteti na Kosovu i Metohiji, privredni giganti, a bez posla, ne svojom voljom ostalo je skoro 100.000 radnika. Pred naletom albanskih terorističkih bandi, uništene su mnoge fabrike, zapaljena je "Metalurgija cinka" u Kosovskom Mitrovici, zapaljen je deo "Fabrike akumulatora" u Kosovskoj Mitrovici, potpljeni su brojni rudinici na Kosovu i Metohiji, a deo fabrika prenet i odent u Albaniju. Materijalna šteta je ogromna i meri se stotinama miliona dolara. Na severu Kosova i Metohije, trenutno radi jedan mali broj privrednih kapaciteta koji će, čini mi se sada, zbog ovih predloženih zakonskih odredaba, doći u tešku situaciju i to, 1) zbog isplate, prvo doprinosa, nije sporno da treba isplatiti doprinose i zaradu. Međutim, ukoliko poslodavac nema sredstava za isplatu zarada zaposlenima, neće imati ni sredstava za uplatu doprinosa, te je predloženo zakonsko rešenje i ono znači - plati obavezno državi, a zaposlenom - ako možeš. Šta to znači za preostale Srbe na Kosovu i Metohiji, o tome da ne govorim, i zato je trebalo predložiti da u toj situaciji kada nema sredstava i za zaradu i za doprinos, treba naći neko kompromisno i razumno rešenje, a to je da deo sredstava koji preostaje, bude podeljen i za zaradu i za doprinos; 2) prema dosadašnjim zakonskim rešenjima, nezaposleno lice koje je imalo penzijskog staža 30 i više godina, ostvarivalo je pravo na novčanu nadoknadu, preko tržišta rada za zaposlene, odnosno do sticanja prava na penziju. Sada je to pravo na novčanu naknadu, ostvaruje se najduže do 24 meseca. Šta da rade Srbi prognani sa Kosova i Metohije, posle 24 meseca? Ostali su bez kućnog praga, ostali bez svoje zemlje, a sada i bez nadoknade. Šta da rade lica sa preko 30 godina staža, ko će njih ponovo da primi u ovako teškoj ekonomskoj situaciji? Svi su oni stimulisani da rade i nisu krivi što su ostali bez posla. Ko je to od njih, ko ne želi da radi? Da li je humano te ljude ostaviti bez nadoknade, ukoliko im Zavod za tržište rada ne ponudi posao. Sa Kosova i Metohije je otišao veliki broj mladih i obrazovanih kadrova, a na Kosovu i Metohiji je ostao jedan broj, takođe veliki, obrazovanih kadrova. I njih bi trebalo uklopiti u predviđena zakonska rešenja. Mislim da bi to bilo humano, ekonomski i socijalno opravdano, i prema Srbima na Kosovu i Metohiji, i prema onima koji su prognani sa svojih vekovnih ognjišta. Budite sigurni da ovakva zakonska rešenja neće naići na podršku i razumevanje kod Srba na Kosovu i Metohiji, kako su data. Jedno pitanje za ministra: da li će i dalje Vlada Republike Srbije i drugi nadležni organi poštovati odluku Jugoslovenskog komiteta da se prognanima sa Kosova i Metohije, koji su bili u radnom odnosu, isplaćuje i dalje 80% ličnog dohotka, onima koji su na Kosovu i Metohiji a ne rade, ne svojom krivicom 100%, a onima koji rade stimulacija i plus lični dohodak? Hvala.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić, kao predstavnik poslaničke grupe, drugo javljanje.
Evo, imam tu sreću ili nesreću, rekao bih nesreću, da predsednik uvek izađe kada se ja javim za reč i ostavi me vama na milost i nemilost, ne znam samo da li je to bila vaša želja ili... ali očekujem da počne zvrckanje. Dakle, ova baksuzna 13. tačka dnevnog reda, ovaj zakon ni manji zakon, ni više štete, iako ima samo 18 članova od čega je bar 5 ili 6 članova, odnosno možemo da ih računamo u tehničke, i ima 6 članova za koje možemo direktno da kažemo da su upereni, ili protiv radnika, ili protiv poslodavca. Tu ni jedan predstavnik Vlade, ni jedan predstavnik DOS-ove većine, ne može da pronađe argumentaciju kojom bi pobio ono što danas poslanici Srpske radikalne stranke neprekidno pokušavaju da dokažu. Članom 1. Predloga zakona oštećeni su radnici. Oštećena su lica za čijim radom prestaje potreba i tu mislim samo na jednu kategoriju lica, na radnike koji imaju više od 30 godina staža, na one koji su do sada, ukoliko bi se neko drznuo da čoveku sa 30 godina staža i minimum 50 godina života da otkaz zato što je tehnološki višak, zato što je prestala potreba za njegovim radom, koji je bio siguran da će ostvariti pravo na penziju. Sada, ja upućujem te radnike da pogledaju poneki američki film, u kome poslodavac bezdušno, starijem čoveku, koji možda još samo godinu dana ima do penzije, kaže - otpušten si. On odlazi kući, bez ikakvih primanja na koje može u budućnosti da računa. To je član 1. Predloga zakona, a da nije tako ne biste menjali do sada postojeću odredbu. Kako to da ne promeniste ni za 10 godina, ni za 20, ni za 25, nego samo za ljude koji imaju više od 30 godina staža. Zato što su vam rekli da na tu radnu snagu onaj ko ima kapital, pa će da ga ovde ulaže da nam bude bolje, ne računa. Član 2. nepovoljan po radnike, ima nešto na šta do sada niko nije ukazivao, a to je da mu više ne isplaćuje zaradu iz prethodnog meseca kako je bilo do sada, nego iz prethodna tri meseca. Zašto? Zašto to predlagač zakona uvodi? Dva posto je oduvek postojalo, i tamo i sada, i zato što je to uvek manje nego zarada iz prethodnog meseca. Nije više ni 70% minimum, nego 60%, i nije više po stavu 2. 50% minimum, nego 40% i nije puna zarada maksimum, nego 80% od te zarade. Član 3. negativan za dosadašnje poslodavce, bez obzira na to kolike su plate, a čudi me da niste rekli da poslodavac mora da isplaćuje ovolike zarade na koje će se plaćati doprinosi. Otkud to da vi odrediste koliko je normalno za poslodavca, neka osnovica po kojoj će da isplaćuje doprinose, a ne rekoste mu da toliku mora i platu da da. Znači, poslodavac mora da isplati ono što je ovde zapisano i čeka ga posle onaj drugi negativni član, član 13. po kome ćete mu zatvoriti firmu do 90 dana, ukoliko ne može da isplati. Naravno, član 27j-1, evo prvi put za ovih devet godina koliko sam poslanik, pročitao sam sve predloge zakona koji su stizali bilo od koga, prvi put nailazim na član 27j-1. Ako je i od Evrope mnogo je. Postoje brojevi od jedan do plus beskonačno, od minus beskonačno do nule, ali broj 27j-1 izuzev u jednačinama sa jednom nepoznatom ja do sada nisam sretao. Kakav ministar takav i član 27j-1. Član 7. je čisto režimski član. Vlada se osigurala za svaki slučaj da tamo gde ima najviše novaca, da tamo sama određuje sve članove upravnog, nadzornog odbora, da im se slučajno ne bi ko umešao. Socijalisti su imali svoj samostalni sindikat, a nova DOS-ova Vlada ima svoj sindikat Asocijacija slobodnih i nezavisnih sindikata, pa onako da se Vlasi ne bi dosetili kaže - sindikati koji imaju više od 10.000 članova. Takvih je verovatno preko 50, a Vlada će odlučiti koji je sindikat onaj sa kojim će da pregovara. Obavezao se DOS u kampanji, da će odmah ukinuti državne privredne komore. Vlada ovde kaže da će dva člana odrediti Asocijacija poslodavaca, kako ga nazvaste, a to je ova privredna komora. Mislim da je jedan vaš poslanik ovde i predsednik te državne privredne komore. I to baš predsednik Komore Republike Srbije. Najzanimljiviji član na koji treba ovde ukazati je član 14. Nisam video da ima amandmana na taj član. Istina, ima jedan pogrešan amandman poslanika Socijalističke partije Srbije na član 14. Predloga zakona, ali ja govorim o članu 14. Predloga zakona. On dovodi u neravnopravni položaj radnike koji sada ostaju bez posla sa onima koji su ostali bez posla za vreme diktatorske, nedemokratske i svakakve vlasti. Šta biva? Radnik koji je ostao bez posla do dana stupanja na snagu ovog zakona, a ima 31 godinu radnog staža čekaće i primaće nadoknadu sve dok ne namiri godine za penziju. Radnik koji ostane bez posla posle 1. juna nema prava, nego ima pravo samo na 24 naknade mesečne zarade. Da li vi to sada govorite radnicima požurite svi da dobijete otkaz? Pazite, ako čovek sada sedne pa se preračuna da li mu je bolje ovog časa da mu prestane radni odnos i ako ima 32 godine staža i da mu osam godina država isplaćuje nadoknadu dok ne dostigne godine za penziju ili da ostane do avgusta, septembra na radnom mestu i da ga onda najure, pa da prima samo dve godine nadoknadu, pitanje je kada se sedne i to matematika lako pokaže šta mu se više isplati. Da li je to u stvari taj mig da se što pre oslobodite radne snage na taj način, a to će novine sigurno objavljivati, što će pojedinci potražiti spas u tome da im što pre prestane radni odnos računajući na to da ćete vi još 8, 7, 5 godina da im isplaćujete zaradu iz budžeta. Prvo, molio bih te radnike da budu obazrivi. Vi uopšte ne možete da ostanete toliko dugo na vlasti, a drugo za vas kao ljude koji predlažu i donose zakone u ovoj skupštini ne postoji svetinja, ne postoji pravna sigurnost, ne postoje zakoni koji su doneti nekada da ih vi nećete sada retroaktivno promeniti. Ne postoji posao obavljen u skladu saZakonom za koji vi ne možete da kažete da nije zakonit. Posebno ako je zakon donet u vreme kada ste vi biti u opoziciji, taj zakon za vas uopšte ne postoji, samo je pitanje kada ćete se setiti koji da menjate retroaktivno. Zbog toga ljudima koji rade, kojih se ovaj zakon tiče preporučujem da dobro razmisle. Zaista imaju dve varijante. Primičem 30-toj godini staža i kada bih morao da odlučim šta ću da radim morao bih mnogo da razmislim. Ministar me tako intiligentno gleda da od njega savet nikada ne bih tražio, a ima pametnih ljudi kod kojih bih tražio savet, ali oni ne znaju šta će DOS da reši za 5, 10, 15, 20 dana, da li će i ovaj zakon ostati, da li će bar jednog meseca biti primenjivan. Zakon ne valja. Ne znam šta mu je cilj. Ako mu je cilj da prazne hale sačekaju one koji će u njima neku proizvodnju obnavljati postićiće cilj. Ako mu je cilj da se država svirepo umeša između radnika i poslodavca, da ne razmišlja ni o jednom, ni o drugom, nego samo o svojim prihodima, to može da potraje nekiliko meseci, a onda više neće biti ni radnika, ni poslodavca, ali i bogami ni ove vlasti sigurno neće biti.
Reč ima narodni poslanik Jovanović Dragan, a sledeći prijavljeni za diskusiju je narodni poslanik Slobodan Pavlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako smo prethodne pakete zakona ocenjivali i gradirali, ako smo rekli da je Zakon o oporezivanju imovine loš, ako smo rekli da je Zakon o oporezivanju pokretnih dobara još gori, slobodan sam da kažem da je ovaj zakon sa paketom zakona iz socijalne politike, Zakona o zdravstvu i Zakona o penzijskom osiguranju ubedljivo do sada najgori. Najgori, jer nosi za sobom najteže posledice. Nisam izašao sa namerom da kritikujem, već sam izašao sa namerom da zamolim kolege poslanike iz opozicionih stranaka, pošto sigurno danas nećemo da usvojimo zakon, nema vremena, da kada se vrate u svoje sredine pokušaju da odu u neke svoje 14. oktobre, u neke svoje Nitekse, u neke svoje tekstilne fabrike, u neke svoje metalske fabrike, u neke svoje građevinske fabrike, u neke svoje fabrike kožarske industrije, u neke svoje fabrike iz oblasti društvene trgovine, iz oblasti društvenog ugostiteljstva i kada dođu u ponedeljak da pokušamo da sučelimo argumente, da izađu i opovrgnu ono što ću ja sada reći. Gospodo poslanici, možda sam po nekoj profesionalnoj deformaciji i ono što sam radio pre ovoga, a radio sam posao sličan gospođi Ljilji Milosavljević, radili smo u srodnim ministarstvima, pa ako gospodin ministar nije znao neke podatke imao je ko da mu ih kaže. Imao je Zavod za statistiku, imo je službu platnog prometa, imao je fabrike i da je samo malo zavirio u papire, da je poslušao neki savet onih koji su pre toga radili, ovakav zakon ne bi ugledao svetlost dana. Šta hoću da vam kažem? Ja sam uradio jednu mini analizu u 36 fabrika iz oblasti tekstilne industrije, iz oblasti metalske industrije, iz oblasti kože, iz oblasti društvene trgovine, iz oblasti klanične industrije, iz oblasti društvenog ugostiteljstva. Analize pokazuju da će primena ovakvih najnižih osnovica za vrlo kratko vreme po stupanju zakona ugasiti ova preduzeća. Daleko ispod pet i po hiljada je sadašnja bruto plata u tim preduzećima, tako da kada se primeni ova osnovica za poreze i doprinose na cifru od pet i po hiljada i plate doprinosi neće ostati ništa za plate radnika. Ali, ostaće toliko malo da će doprinosi biti više puta veći od isplaćenih plata. I najdobronamerniji poslanik, kada počne da razmišlja o ovakvim zakonima, mora da se pita, nismo zluradi, šta je svrha ovih zakona. Ako je i svrha da se napravi dobar zakon onda se uradi tabelarni pregled, ono o čemu sam govorio. Vi podatke imate na svakom mestu. Imaju ih u Ministarstvu za rad i socijalna pitanja, bivšem ministarstvu, ima ih u Službi platnog prometa, ima ih u fabrikama, pa se da pregled koliki broj radnika, a pošto sam bio zamenik ministra industrije, tvrdim, mi smo oslobađali dopriniosa, da se radi o stotinama hiljada radnika koji kada se podvrgnu ovim kriterijumima najnižih doprinosa neće primiti platu. Kada se plate doprinosi doći će pod udar ovih zakona o kaznenim merama. Da li je cilj - moramo da se pitamo. Voleo bih da me ubedite sa ove govornice da nije cilj ovo što je rekao gospodin Nikolić da se isprazne hale. Ako to nije cilj onda moramo ovde da izađemo sa argumentima. Tvrdim vam vrlo odgovorno da u tekstilnoj industriji, koju imate u Beogradu, ne morate da idete daleko, idite u FON, "Zmaj", IMT, idite u tekstilne kombinate, ne morate da idete daleko, ne morate u Leskovac u tekstilnu industriju, u Kruševac u "14. oktobar", to možete ovde vrlo lepo da simulirate i prikažete to nama na primerima i mi ćemo da vas podržimo ako to može da plati industrija. Znamo koliko treba penzijskom, koliko treba zdravstvu, ali nije polazna tačka - onoliko koliko treba. Polazna tačka je - onoliko koliko može da se ubere. Cilj zakona je da se ubere više. Ubeđujem vas i voleo bih da posle nekog vremena napravimo analizu da će ovakvim osnovicama u nekoj budućnosti da se ubere daleko manje. Zašto? Radnici koji ne prime platu a plate doprinose otići će u štrajk pa zbog toga nećemo uzeti ništa. Posebna priča su privatni poslodavci. Ne znam da li samo ja ili samo poslanici opozicije zalaze u prodavnice, kafiće i kod privatnih poslodavaca u butike. Oslušnite malo šta kažu privatni poslodavci, šta kažu na najnižu osnovicu od pet i po hiljada dinara. Pitajte ih intimno, nemojte kao vlast. Intimno ih pitajte koliko njih ima nameru da otpusti radnike ili da ih odjavi. To pitajte pa dođite ovde da sučelimo argumente. Vidim ja - kaznena odredba. Pa, molim vas, ne čuva državu i ne obezbeđuje doprinos finansijska policija, policija. Obezbeđuje stimulativna poreska politika i stimulativne osnovice. Mislim da bi bilo mnogo bolje da se ova osnovica, a dao sam amandman na sva tri zakona, privede realnosti, ali bih voleo da neko od vas u ponedeljak sa terena dođe iz svog grada i kaže - molim vas, u mom gradu metalska industrija ...... grane. Ne govorim o visokoprofitabilnim granama. I, neću da grešim dušu, zakon je bolji za one koji dobro rade, imaće neke povoljnosti. Ali, za veliki broj radnika, ogroman broj radnika on je strašan. Ne mogu da razmišljam o posledicama onoga što će da se desi. Još jednom bih vas, evo ovako, zamolio, apelovao bih na vas da izađete i nekim argumentima se sučelimo, jer su svi poslanici sa nekog terena, nismo pali sa kruške, da pokušate da nam to pokažete i da sami sebe ubedite. Ne morate nas da ubedite. Razumem da imate neke direktive da mora da se glasa ali da pokušamo da u nekim razmenama mišljenja argumentima dođemo do zaključka da li su ove osnovice, ovakve kakve su, izdržive. Idite u naučne institucije, u "Geozavod" Beograd, koji ima 30-tak doktora nauka, pogledajte da li osnovicu od 12.000 dinara ta institucija na osnovu dosadašnjeg rada može da podnese. Kad plati doprinos na 12.000 neće imati za plate. Opet da se vratim, zavisi šta je i gde je. Ovo može da bude dobro za ostvarenje nekih ideja i u to neću da sumnjam sa ovog mesta, da je to u pitanju, ali za stvarni rad, za funkcionisanje penzijskog sistema, socijalnog, mislim da će ovo povećanje osnovica biti kontraproduktivno od početne namere, ako je to bila namera, da se ubere više sredstava. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Slobodan Pavlović.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi kolege i koleginice, mislio sam da ću da govorim za razliku od gospodina Tome Nikolića pod predsedavanjem potpredsednice ali nisam imao sreće. Pre nekoliko dana jedan od poslanika Srpske radikalne stranke je učestvujući u raspravi i na upozorenje da je malo otišao van teme rekao da svako izlaganje ima uvod, razradu i zaključak. Ja se sa tom konstatacijom slažem i svi koji se bavimo ovim poslovima moramo svakako da prihvatimo da je to tako. Mislim da je to baš bio gospodin Arsić, ali ga ne pominjem da mi da repliku jer neće imati razloga. Upravo ću ja svoje izlaganje vezano za načelnu raspravu o zakonu o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica tim redom to izložiti. U uvodnom delu bih rekao nešto sam govorio i kada su u pitanju prethodni zakoni, da resorni ministar, u ovom slučaju gospodin Milovanović, kao i prošli put, izađe za govornicu, pročita pripremljen tekst obrazloženja zakona. Uz maksimalno uvažavanje njegove ličnosti, ne čujemo ništa novo i nikakve nove argumente koji bi osvetlili ono što u zakonu stoji. Iza toga, ovog puta to nije bilo, pošto gospodin Čeda Jovanović nije bio tu, i izvinjavam se što moram da kažem, po pravilu u ime poslaničke grupe DOS-a gospodin Jovanović sa pravom naravno izlaže stavove parlamentarne većine, kao predsednik poslaničke grupe, ali vrlo često u stvari obrazlaže i brani stavove predlagača odnosno Vlade Republike Srbije, odnosno resornog ministra, što mislim da nije ni poslovnički i nije u redu. Predlog zakona treba da brane oni koji predlažu a sve poslaničke grupe i svi narodni poslanici imaju ista prava da o toj stvari govore. Naravno, na većini je pravo da usvoji zakon i mi tu ne možemo ništa drugo. Onda dolazimo mi iz opozicionih partija, opozicioni poslanici, kritikujemo zakon, dajemo amandmane, onda se to proglašava za eto kritikujemo radi kritike, uzurpiramo pravo, ometamo rad i tako dalje da bi iza toga Vlada Republike Srbije kao predlagač prihvatila naše amandmane, dala ih kao svoje i mi ih onda usvojili i dali odgovor na sve. U drugom delu, to je kolega - razrada, nema potrebe za nervozom, u obrazloženju zakona o zapošljavanju i ostvarenju prava nezaposlenih lica stoji da se ovaj zakon donosi iz razloga - uvođenja bruto zarada, što zahteva promenu u oblasti obaveznog socijalnog osiguranja. Dalje, da obim prava zavisi od obima ulaganja svakog pojedinca, zatim da je navodno prisutan princip solidarnosti, zatim da se ustanovljava jedinstvena osnovica, dakle bruto osnovica za plaćanje poreza i plaćanje doprinosa i tako dalje. Reklo bi se - sve je u redu sa stanovišta predlagača i tako dalje. Ali, ne lezi vraže. Već prvi član koji se predlaže i molim da ovo što ja govorim ne proglašavate sada da sam ja neka radnička majka pa sad mi poslanici Socijalističke partije Srbije ili drugih opozicionih partija se više borimo za radnike i radnička prava nego ovi drugi, ali samo ukazujemo na istinu gospodine Bogdanoviću. A, istina je da se dakle prvim članom kao što su svi govorili odmah predlaže ukidanje postojećeg prava nezaposlenih radnika. Umesto kako je bilo - pravo na novčanu naknadu kod Zavoda do novog zaposlenja ili penzije, sada se zakonom predlaže pravo za 24 mesečne plate pod uslovom da ima 30 godina radnog staža. I, sada se postavlja logično pitanje - šta će da rade radnici nezaposleni, sa preko 30 godina radnog staža. Ko će da primi takve radnike na posao? U kojim preduzećima oni to mogu da se zaposle? I da je bolja privredna situacija a kamoli u ovoj. Dalje, na osnovu čega je tvrdnja u obrazloženju, i to vrlo imperativna, da oni nisu bili stimulisani da traže zaposlenje, da su radili "na crno", i moram da kažem da je takva tvrdnja po malo i nehumana, nekorektna i neodgovorna. Drugo, u članu 4, ili kako je gospodin Toma Nikolić pročitao, 27j-1, a ja čitam 27đ-1, ovo o čemu ja hoću da govorim jeste obaveza poslodavca da uplaćuje doprinose prema osnovicama, koje su date u tabeli od 1-8. One su onakve kako je jedan od mojih kolega objasnio, da su povećane, od dva za prvu kategoriju, do 6 puta za osmu kategoriju i da su obavezne da se plaćaju, bez obzira da li su radnici primili platu, ili ne. Pitam - gde to još ima takvo rešenje i kakvim argumentima se to može braniti? Ovo tim pre što osnovice nisu još utvrđene i mi u stvari ne znamo, stope nisu utvrđene. Mogu da kažem da nije sporno da se u toj varijanti plati doprinos po najnižoj stopi, ali, ako poslodavac nema sredstava za zarade, neće imati za doprinose. Možda je dobro da Vlada Republike Srbije, predlagač ministar Milovanović, predsednik poslaničke grupe DOS-a, većine koja će da usvoji ovo, razmisli da se izvrši izmena i dopuna. U tom smislu, mi smo podneli amandmane da se u toj varijanti sredstva koja poslodavac ima na raspolaganju, eventualno podele, pa deo dobiju radnici, a deo ide za druge namene. U protivnom, to će biti ono što je neko od mojih kolega već rekao, a to je - državi plati obaveze koje imaš, a za sve ostale nije važno, i moram da kažem, to nije ni reformski, nije ni humano, već naslućuje i vodi na nešto treće, a to treće je (to je sada zaključak koji ću reći u svom izlaganju) otprilike sledeće - ne otprilike, nego vrlo precizno. Prvo, očigledno je da i ovaj zakon, kao i Zakon o radnim odnosima, kao i ostali poreski zakoni, kojima nije bio autor i predlagač gospodin Milovanović, nego gospodin Đerić, posledica svega je nerealni i previsok budžet koji je usvojen za 2001. godinu, o čemu smo i ja, i ostali poslanici Socijalističke partije Srbije, u ovom parlamentu, kao uostalom i drugi opozicioni partneri govorili, on sada mora da se napuni. Sve što se sada predlaže, i u vezi poreza, i u vezi doprinosa, i u vezi javnih prihoda, ide za time da se takav budžet napuni. To je pod jedan. Pod dva, nema nikakve dileme da se u predlogu koji je dat povećavaju obaveze i sadašnjih i budućih poslodavaca. Gospodin Vučić je pravio paralelu o tome kako se to može sada objasniti, da rastu i obaveze poslodavaca, a smanjuju prava radnika, to je objasnio i ne sporim, slažem se sa njegovom ocenom i potvrđujem je, ali je očigledno da su obaveze poslodavaca, u odnosu na ovo što je predloženo, dva do šest puta veće. Treće, smanjuju se prava nezaposlenih radnika, to su svi dokazali i tu nema nikakve dileme. Četvrto, ono što je dato u članu 5. a o tome do sada niko nije govorio, a ja to želim posebno da podvučem, a to je - članom 5. su data prava resornim ministrima za rad, za socijalno osiguranje, da propisuju način obračuna i uplate doprinosa, tako da mi sada u stvari ne znamo - prvo, nema nikakvog objašnjenja, ni obrazloženja u zakonu - kada će se to ministri sporazumeti, kako će se sporazumeti, na kojim ciframa će se sporazumeti, i zadnje, a šta ako se ne sporazumeju uopšte i ne utvrde zajedničkim sporazumom odnose? Šta je iza toga - znači, zakon se ne može sprovoditi. S tim u vezi, pominjem i član 18. u kome je predviđeno da zakon stupa na snagu 1. jula. Imajući u vidu sve ovo što sam izrekao i ovo što je napisano, predlažem predlagaču, predlažem parlamentarnoj većini, da se ovaj zakon povuče iz procedure, ili da se izmeni član 18. i da se primenjuje, kako je već neko bio predložio, od 1. januara 2002. godine, kako bi se stvorili uslovi da on može da bude i realizovan i da se isprave ove stvari koje su očigledno propuštene u osnovnom predlogu.
Kako ste natempirali ovo?
E vidite, molim vas, da me pohvalite javno.
Javna pohvala. Za reč se javio najpre gospodin Nikolić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da se bliži kraj današnje sednice, a da smo prihvatili da sutra imamo sednicu, za koju smo sada dobili saziv, moram da ukažem na to da se u ovom sazivu govori, gospodine predsedniče, o nekoj rezoluciji o stanju na Kosovu i Metohiji, koju nismo videli, za koju ne znamo ko je predlagač, koju bi trebalo da dobijemo danas, da bismo eventualno sutra mogli o tome da diskutujemo pripremljeni. Tema je toliko ozbiljna, da bih vas zamolio da obuzdate niske strasti, makar 5 minuta. Radi se o Kosovu i Metohiji. Ne izlazim da bih bilo kome stao na žulj, nego bih želeo da sutra imamo ozbiljnu raspravu, o jednoj ozbiljnoj temi. Sutra ćemo jedni drugima reći i ko je kriv, i šta treba činiti, ali da bismo bili spremni za sutrašnju sednicu, molim vas gospodine predsedniče, bar da nam kažete - ko nama predlaže ovu rezoluciju, zašto je već nismo dobili, ako je vi imate, kakva je to sednica za koju vi znate da će stići predlog rezolucije? Ko je taj ovlašćeni predlagač, ko vam se obratio i rekao da ima neki tekst rezolucije (to je bilo još jutros), na osnovu čega ste vi već zakazali sednicu, održali konferenciju za štampu, a još uvek nemamo tu rezoluciju. Ako je Vlada, Vlada je imala dovoljno vremena, čim je juče poslala portparola u javnost, Momčila Trajkovića, da nagoveštava ove sednice, mogla je prvo da napiše predlog rezolucije, saglasan sam da može i Vlada da nam dostavi predlog rezolucije, ali da ovde sutra imamo jednu temeljitu, ozbiljnu raspravu, kao ljudi koji uz sva prepucavanja o zakonima koji se tiču rada, poreza, imaju ozbiljan stav o tome šta se dešava na Kosovu i Metohiji i šta treba da radimo. Zato vas molim, gospodine predsedniče, da se ne raziđemo, a da nam ne date barem osnovne informacije, da sprečite raspravu o tome sutra pre podne, kada bi trebao narod da stekne utisak da smo ozbiljni ljudi, zabrinuti za sudbinu zemlje.
Naravno, pitanje je sasvim umesno, radi se o tehničkim razlozima, odnosno razlozima tehničke prirode. Niko nema nameru da ovu sednicu, sa tako važnom tačkom, koju smo na ovaj način i usaglašeno zakazali za sutra, na bilo koji način ubrzava. Jednostavno, kada sutra budete dobili tekst predloga rezolucije, a jedan nacrt je danas urađen, on je pregledan, o njemu se razgovaralo, doduše, vrlo kratko, na sastanku predsednika poslaničkih grupa, definitivni predlog ćete dobiti sutra, odredićemo dovoljnu pauzu, da svi narodni poslanici taj predlog rezolucije, koji je otprilike na jednu i po otkucane stranice, nije to preobiman tekst, prouče, da mogu da se pripreme za diskusiju, i onda ćemo nastaviti sa radom, tako da neće biti problema u tom delu. Inače, predlagač je Vlada Republike Srbije. Za reč se javio ministar Milovanović.
Poštovani gospodine predsedniče, uvaženi poslanici, slušajući izlaganja predstavnika opozicije, stekao sam utisak (poslanici Srpske radikalne stranke napuštaju sednicu) ... Podsetio bih vas samo da se ovde radi o izmeni Zakona o zapošljavanju, a da su zakon napisali, ranije, i usvojili baš predstavnici opozicije, koji su onda bili na vlasti. U ovom zakonu su samo predložene određene izmene, vezane za bruto sistem, tako da sve ove priče, koje su ovde iznešene, treba da se shvate kao prekor opoziciji. Zašto je tako? Zbog toga što su svi ovi članovi već bili u tom zakonu, a mi ih samo malo dorađujemo. Morate da shvatite situaciju, da mi, da Vlada Republike Srbije gleda budućnost ove zemlje u mnogo boljem svetlu, nego u kojem vi gledate. Mi nemamo nameru da ovde podstičemo nezaposlenost, nego imamo nameru da podstičemo zaposlenost. U tom pravcu Vlada Republike Srbije i radi. Moram da vas podsetim i da vam saopštim da ono što je ova vlada do sada odradila ide baš u tom pravcu, u pravcu zapošljavanja. Pre nekoliko dana ova vlada je donela odluku da se u privredu Srbije uloži 100 miliona maraka, a baš sa ciljem da dođe do velikog zapošljavanja i podsticaja privrede u ovoj zemlji. Moram da vas podsetim da je ova vlada formirala komisiju za regulisanje unutrašnjih dugova, a ti dugovi su nastali upravo za vreme vladavine današnje opozicije i ti dugovi iznose 835 milijardi dinara. Zbog tih dugova i zbog takvog stanja u privredi, mi imamo ovu situaciju, da je veliki broj radnika prinuđen da prima male plate, da je veliki broj radnika sada na Zavodu za tržište rada. Mi sa našom politikom želimo da se to promeni i to će se normalno i promeniti. Neki od vas iz opozicije su bili na sastanku koji je održan u Privrednoj komori, gde se raspravljalo na koji će se način rešiti pitanje unutrašnjih dugova. To znači da će ova vlada da privredi omogući da uspešno funkcioniše. To znači, da će ova vlada privredi da omogući da ima čiste žiro račune. To znači da će ova vlada preuzeti na sebe brigu da se podstakne razvoj. Ova vlada namerava da u što skorijem roku formira tranzicioni fond. Taj tranzicioni fond ima za cilj da preuzme na sebe brigu o takozvanom višku radnika. To znači, da će ti ljudi biti zbrinuti. Ti ljudi će biti briga države i jedini njihov zadatak će biti da se dokvalifikuju, prekvalifikuju i da kada se izvrši prekvalifikacija budu zaposleni na onim radnim mestima koja se budu otvorila. To je ono što ova vlada namerava da uradi i zbog toga mislim da nema mesta tolikoj brizi od strane opozicije. Da sve nije tako crno, kao što vi predstavljate, samo ću reći jednu stvar vezanu za nadoknade, a koja se izdvaja za nezaposlene. Po dosadašnjem zakonu predviđeno je da se nadoknada isplaćuje u visini od 50% do 100% neto iznosa.Trenutno neto zarada je 4.070 dinara, što znači da je 50% 2.035 dinara, a normalno maksimalna 4.070. Kada se primeni bruto sistem, na tu zaradu, ona iznosi 8.120 dinara, 40% od toga je 3.250, a 80% 6.400, a što znači da će radnici koji budu na Zavodu dobijati veću nadoknadu, nego što su dobijali do sada. Kada se radi o radnicima koji imaju više od 30 godina radnog staža, a vi vrlo dobro znate da poslodavci u stvari najviše cene i poštuju takve radnike i da se takvi radnici ne otpuštaju, iz prostog razloga što su oni uključeniu sve tehnološke procese i što je to njihovo iskustvo veoma dragoceno za poslodavca.Ali, ovde ste pominjali Zakon o privatizaciji. Podsetio bih vas da je Zakonom o privatizaciji predviđeno da radnici imaju pravo na 400 maraka besplatnih akcija za svaku godinu radnog staža. Najviše do 35 godina, a što podrazumeva da će taj radnik dobiti skoro 14 hiljada maraka akcija, ali prave vrednosti, a što im daje jednu sigurnost. To znači da oni neće ostati tako nezbrinuti kao što se ovde tvrdi. U svakom slučaju, ovaj zakon je samo jedno prelazno rešenje do novog zakona o zapošljavanju koji će uraditi ovo ministarstvo, kao što se trenutno radi na novom zakonu o radnim odnosima. Ti zakoni se rade poštujući tripartizam i poštujući socijalne partnere, sindikate, poslodavce i državu. Očekujem da će takav jedan zakon biti na dobrobit sva tri socijalna partnera. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da donesemo odluku i stavljam na glasanje odluku usaglašenu sa predstavnicima poslaničkih grupa o tome da današnju, dakle Drugu sednicu Prvog redovnog zasedenja prekinemo i da je nastavimo u ponedeljak u 10 časova. Naravno, o tome ćemo se izjasniti glasanjem. Zato kažem, da se o tome izjasnimo. Da vas podsetim da je za sutra, samo momenat, ima drugih predloga u vezi nastavka, izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predložio bih nešto što je danas jedan od poslanika izneo u svom nastupu, naime, nikada republički parlament nije radio u kontinuitetu u kojem radi ovaj današnji. Podsetiću vas da smo mi za prethodnih dva i po meseca održali više sednica u ovoj skupštini, nego što je bio slučaj za tri godine prethodnog saziva. Hoću da kažem da postoji potreba u delu poslaničkih grupa za jednim slobodnim danom u toku radne nedelje, kako bi poslanici mogli da odgovore drugim brojnim obavezama. U nekim konsultacijama koje su vršene danas tokom dana, poslanici su zamolili da taj slobodan dan bude sledeći ponedeljak, kako bi mogli da nadoknade ono što je ostalo nedovršeno, a s obzirom da smo radili u kontinuitetu tri nedelje. Dakle, ako možemo u utorak da nastavimo sednicu, a u ponedeljak da imamo slobodan dan. [[Aplauz.]]
Stavljam predlog da Drugu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine prekinemo i da sa radom Druge sednice nastavimo u utorak u 10,00 časova. Molim narodne poslanike da se o tome izjasne. Zaključujem glasanje i konstatujem: za 162, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 8, ukupno je prisutno 172 narodna poslanika. Dakle, sednicu prekidamo, nastavljamo u utorak, a sutra je Treća sednica Prvog redovnog zasedanja u 11,00 časova.