Dame i gospodo narodni poslanici, bilo bi lepo da sve ono što su poslanici vladajuće većine izjavljivali za medije da su juče izašli za govornicu i sve to rekli ovde poslanicima SRS i drugim opozicionim poslanicima koji su juče pokušali da se utvrde neke činjenice i da jednom krenemo i počnemo da stvari stavljamo na pravo mesto, da svi oni koji u jednom trenutku imaju mogućnost, jer su na vlasti, da je zloupotrebe, da shvate da će doći vreme da moraju da polože račune za to. I, na taj način da počnemo da stvaramo državu u kojoj će biti vladavina zakona, pre svega, poštovanje Ustava i svih zakona koji su proistekli na osnovu tog Ustava. Juče smo pokušali i mislim da je velika većina vas shvatila da su se stvarno desili događaji koji ne samo da su uznemirili poslanike i predstavnike jedne političke stranke, nego su uznemirili sve građane u Srbiji i tome bi napokon trebalo da se stane na put. Mi smo razumni ljudi. Naša želja je da pomognemo da ova država krene napred, da doprinesemo koliko je god to moguće, kao opoziciona stranka, da stavljamo one primedbe kojima mislimo da ćemo popraviti sve predloge koje stavljate pred ovaj dom, odnosno pred ove poslanike. Želja nam je da stvarno utvrdimo istinu, ne opstrukcija radi opstrukcije, nego da shvatite da jednom morate da izađete sa činjenicama. Rekao sam vam da sam početak, način kako ste vi to krenuli, nije obećavao i ne obećava da stvarno iskreno mislite da pred poslanike i pred građane Srbije iznesete sve činjenice. Jučerašnje saopštenje, pred kraj zasedanja, ministra unutrašnjih poslova Ivice Dačića da će do kraja nedelje obavestiti Skupštinu o svim činjenicama vezanim za dešavanja na mitingu SRS, povređivanje poslanika, ubistvo Ranka Panića, na neki način je početak tog puta kojim bi trebalo da krenemo. Mi ćemo vam dati tu šansu. Ali ne zaboravite, to nije blanko poverenje. Pratićemo da li to stvarno iskreno mislite, da li to stvarno hoćete da uradite. Ne mislim vi ovde, ali mislim na one koje vi predstavljate, na one koji su vlast. Da biste se uverili da smo mi juče iznosili samo činjenice koje su nesporne, ja ću vam, gospođo Kolundžija, dati DVD na kome je snimljen materijal, ne naš materijal, nego materijal u najvećoj meri TV B92 i Studija B, pri čemu ćete moći da se uverite u sve one stvari koje smo vam juče rekli. Moći ćete da vidite policiju koja ne dira one koji imaju fantomke na glavama, ali zato bije ljude od 60-70 godina u ulazima u kojima stoje, koji ne beže, nemaju razloga da beže. Videćete ljude koji su na zemlji, koje policija besomučno šutira i to su stvari koje moramo da prekinemo. Najbolji način za to je da se postupi po zakonu. Svako ko prekrši zakon, bez obzira na kojoj je strani, treba da odgovara. Ne možemo više kriti one koji su u naše ime nešto uradili. Jedna stvar da vam bude jasna – ne vodite vi ove službe. Sve te službe su već u rukama onih koji ih koriste. Kad dođe vreme otkačiće oni vas, kao što su i oni prethodni otkačili prethodne. Doći ćete u situaciju da ćete vi odgovarati za sve ono što oni rade, a da nećete imati mogućnosti da to popravite. Uradite to sada kada možete! Ne zaboravite, mi čekamo odgovore vezane za činjenice i okolnosti oko hapšenja Radovana Karadžića. Nemojte da se skrivate. Nemojte da sve tri službe na jednom papiru dostavljaju Odboru dopis u kome kažu da je, sve što je urađeno oko Radovana Karadžića, na osnovu zakona, a tu informaciju, kako je urađeno, stavljaju u kovertu bez ikakve oznake da je poverljivo i bilo šta drugo. Na koverti nema ništa. To je najbolji dokaz na koji način oni ponižavaju i ovu skupštinu i poslanike Skupštine, i pokazuju njihovu nameru da neke činjenice sakriju i od Parlamenta Srbije i od građana Srbije. Na vama je odgovornost. Mi smo krenuli da dođemo do te činjenica, a na vama je odgovornost da li ćemo uspeti ili ne. Nemojte više da prozivate stranke opozicije, da prozivate SRS, da opstruiše rad Parlamenta. Ne opstruišemo! Hoćemo poštovanje Ustava i zakona. Hoćemo da se u ovoj državi uvede red. Hoćemo da ova država krene napred. Hvala vam.
Zahvaljujem. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda o tačkama 1. i 2, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: SRS – jedan sat, 33 minuta, 36 sekundi; poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta, 36 sekundi; DSS-Vojislav Koštunica – 25 minuta, 12 sekundi; G17 plus – 28 minuta, 48 sekundi; SPS-JS – 18 minuta; LDP – 15 minuta, 36 sekundi; Nova Srbija – 10 minuta, 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – 8 minuta, 24 sekunde i poslanička grupa PUPS – 6 minuta. Molim poslaničke grupe da, ukoliko to već nisu učinile, podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 2. i članu 149a stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Evropskih zajednica i njihovih država članica, sa jedne strane, i Republike Srbije, sa druge strane, i Predlogu zakona o potvrđivanju Prelaznog sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima između Evropske zajednice, sa jedne strane, i Republike Srbije, sa druge strane. Da li predstavnici predlagača, gospodin Božidar Đelić, potpredsednik Vlade, ministar za nauku i tehnološki razvoj i dr Saša Dragin, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, žele reč? Gospodin Đelić želi reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, retko kada je u istoriji Srbije toliko reči i argumenata razmenjeno oko jednog trgovinskog sporazuma. Ako pogledamo ono što danas razmatramo u ovoj objedinjenoj raspravi, ipak vidimo da o ovom sporazumu sa Evropom ima i više od trgovine. On opredeljuje naš strateški pravac. Evropa nije sve, ali danas Srbija ima veliku šansu da kroz ubrzano približavanje EU ojača sopstvenu državu i sopstvenu privredu. Srbija će u ovom okviru naći prostor da pokaže i snagu i znanje svih njenih građana i da posle toliko teških godina obezbedi bazu da godine i decenije koje dolaze budu godine i decenije najvećeg razvoja, ne samo naše privrede, nego i onoga što je odlika već vekovima naše zemlje, a to je duhovnost, mogućnost da učestvujemo na ravnopravan način u radu i životu ove velike porodice nacija na evropskom kontinentu, rečju, da pokažemo sve ono što Srbija može. Danas, razmatrajući ove predloge, mi moramo da odlučimo da li želimo da damo šansu svim našim građanima. U ovim ugovornim odnosima Srbija ulazi po prvi put u jedan ravnopravni odnos sa EU. Želim odmah da kažem da tokom predizborne kampanje, koja se održala poslednjih nekoliko meseci, imali smo nekoliko izbora, centralna tačka je bila rasprava oko ovih zakona, tj. oko ovih sporazuma. Ključno pitanje koje je bilo potegnuto, da bi se sporilo i osporilo donošenje ovih zakona, bilo je pitanje da li se, potpisujući ili ratifikujući ovaj sporazum, naša zemlja na bilo koji način odriče borbe za svoje Kosovo. Odgovor je – ne. Želim, pošto se o tome dosta razgovaralo, da citiram jedino mesto u ovom sporazumu gde se pominje Kosovo i Metohija, a to je član 135. Da ga pročitam, tako da svi građani koji nas gledaju vide o čemu se radi i o čemu je reč: „Ovaj Sporazum se primenjuje, s jedne strane, na teritorije na koje se primenjuju ugovori kojima se osnivaju Evropska zajednica i Evropska zajednica za atomsku energiju i u skladu sa uslovima utvrđenim tim ugovorima i na teritoriju Srbije, sa druge strane. Ovaj Sporazum se ne primenjuje na Kosovu koje je trenutno pod međunarodnom upravom u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija 1244 od 10. juna1999. godine. Ovo ne dovodi u pitanje sadašnji status Kosova niti određivanje njegovog konačnog položaja prema istoj Rezoluciji.“ I ovde veoma jasno vidimo da one imaginarne tzv. pravne konstrukcije tokom predizborne kampanje, a to je da se prikaže, na bilo koji način, da bi se Srbija koja pristupa ovim sporazumima navodno odrekla svog Kosova, ne stoje. Ovaj sporazum je statusno neutralan. Ali, sa druge strane, imajući u vidu da se status naše južne pokrajine pominje isključivo u kontekstu Rezolucije 1244, koja je, kao što dobro znamo, kamen temeljac naše državne politike za očuvanje našeg teritorijalnog integriteta, potpisivanje, tj. ratifikacija, ovog sporazuma, sa strane svih zemalja članica EU, uključujući i one koji su, nažalost, krenuli u pogrešnom, nelegalnom, pravcu priznavanja tzv. Kosova, jeste pozitivan element u borbi za naš teritorijalni integritet i za našu državnu politiku oko KiM. Odmah veoma jednostavno i jasno da kažem, jedna od sledećih tačaka ovog zasedanja i predloženi tekst Rezolucije o kontinuitetu državne politike o KiM potvrđuje i imamo tzv. interpretativnu klauzulu koja je veoma jasno i nedvosmisleno stavila do znanja našim evropskim partnerima i svima u svetu koji prate ovu situaciju, da Srbija nikada neće priznati nezavisnost Kosova i Srbija nikada neće trgovati na KiM. [[Aplauz.]] U Srbiji veoma često se manipuliše time u javnosti, kaže se, ovo je neka forma klopke, ako uđemo u ovo, evo nas u nekoj paklenoj mašini koja će na kraju dovesti do toga da, kažu, naivni Srbi ne znajući šta rade i sami priznaju nezavisnost Kosova, a to jednostavno nije tačno. Želim da vas podsetim da je poslednja rezolucija oko KiM, krajem decembra prošle godine, i debata koja je tada vođena, veoma jasno pokazala da ova formulacija, koja je istovetna formulacija za CEFT-u, za Energetski sporazum i Energetsku zajednicu jugoistočne Evrope, koje su potpisane za vreme vlade dr Vojislava Koštunice, ni na koji način ne ugrožava našu poziciju, niti našu borbu za teritorijalni integritet. Niko nikada sa strane EU nije postavio bilo kakav uslov Srbiji da se zarad bržih evropskih integracija na bilo koji način odreknemo našeg teritorijalnog integriteta. Želim veoma jasno da kažem ovde danas da Srbija i kroz ovu ratifikaciju i nadam se jednoglasno usvajanje i predstojeće tačke dnevnog reda oko KiM nedvosmisleno kaže da ukoliko iko pokuša da nas uceni oko Kosova neće uspeti, Srbija se nikada neće odreći njene južne pokrajine i nikada nećemo prihvatiti da budemo uvedeni u bilo kakav izbor između Evrope i Kosova. Ukoliko bilo ko i bilo kada pokuša da nas uvede u taj izbor izabraćemo naš teritorijalni integritet. Te stvari su veoma jasne. Želim da se sada okrenem prema onome što je skoro ceo tekst ovog sporazuma koji predstavlja šest godina ugovornog odnosa, koje će pokriti onaj period od momenta ratifikacije i primene ovog sporazuma sve do ulaska naše zemlje u EU. Ovaj sporazum je sporazum sa EU, koja već predstavlja 55% naše spoljne trgovine. Kada uračunamo i one zemlje koje su deo regionalnog sporazuma CEFTA, koje su sve ili već kandidati ili će veoma brzo postati kandidati za ulazak u EU, mi imamo ovde sporazum sa onim što će predstavljati i tri četvrtine naše spoljne trgovine. Ako pogledamo istovremeno i situaciju u domenu investicija, tri četvrtine investicija dolaze u našu zemlju iz te zone. Samim tim naša zemlja potpisujući, tj. ratifikujući sada, ogromnom većinom, i ja bih se nadao aklamacijom, u ovom parlamentu ove zakone moći će da ima stabilne odnose sa onim što će biti naš ključni partner u godinama koje dolaze. To nije samo ključni partner za nas, nego i ključni partner kao što vidimo i u veoma teškim momentima odnosa između EU i Ruske Federacije proteklih nekoliko nedelja. Niti EU niti Ruska Federacija u najtežim momentima u poslednjih nekoliko godina se ne odriču budućnosti strateških odnosa između EU, sa jedne strane, i Ruske Federacije, s druge strane. Kao što vidimo i u ovim veoma teškim momentima se veoma pomno pazi i u tim odnosima da ono što je već deset godina strateško partnerstvo između EU i Ruske Federacije bude obezbeđeno i u godinama koje dolaze. Za Srbiju koja već od 2000. godine ima tzv. autonomne trgovinske mere koje su dodeljene jednostrano sa strane EU, ovo je način da uvedemo mnogo veći stepen pravne i privredne sigurnosti za sve domaće i inostrane investitore koji žele da posluju u našoj zemlji. Nema nikakvog iznenađenja, bilo koji investitor, domaći ili inostrani, prvo pita – dokle ste stigli sa Evropom, da li imate Sporazum o stabilizaciji, kada ćete ući u EU? To oni ne pitaju zato što nas vole ili zato što nas mrze, već zbog toga što žele da ulože kapital u jednu zemlju koja zna gde ide i koja ima uređene i stabilne odnose sa njenim ključnim, trgovinskim, privrednim, i rekao bih, političkim partnerom. Naravno, neki su govorili tokom predizborne kampanje – hajde, da zastanemo sada, ionako imamo ove jednostrane mere, pa to će trajati još neko vreme. Poštovani narodni poslanici, tačno je da imamo ove mere, ali istovremeno ono što je jednostrano dato može biti jednostrano ukinuto, a to smo videli oko pitanja šećera pre nekoliko godina. Mogu da kažem da će ratifikacija ovog sporazuma omogućiti da imamo svake godine na stabilan način i na način koji ne može biti ugrožen preko noći jednu kvotu od 180 hiljada tona izvoza šećera, bez kvota i bez carina, to jeste kvota koja je nedovoljna, ali za 18 do 24 meseci mi ćemo biti u stanju da pregovaramo značajno veću kvotu. Osam hiljada i sedam stotina tona izvoza junetine, tzv. ''bejbi bifa'', velike šanse za naše stočarstvo pri čemu je stočni fond u kvalitetu mnogo unapređen, ali ako pogledamo količine, nedovoljno unapređen poslednjih godina. Nije slučaj to što posle potpisivanja ovog sporazuma, Srbija koja je prošlog avgusta kada smo završavali ove pregovore imala samo jednu klanicu koja je imala evropski standard za izvoz, nesmetan izvoz, u EU junetine, danas imamo pet klanica i dve mesne industrije koje su kvalifikovane i koje mogu veoma brzo po ratifikaciji ovog sporazuma da izvoze mnogo više mesa na ovo veliko tržište od 500 miliona potrošača. Prošle godine naša poljoprivreda, tj. naše stočarstvo je, nažalost, iskoristilo samo 25% ove kvote. Već danas možemo po ratifikaciji ovog sporazuma da izvezemo četiri puta više junetine na evropsko tržište i to će biti garancija i za investicija za naše stočarstvo, za našu poljoprivredu i isto tako mogućnost da veoma brzo povećamo ovu kvotu. Istovremeno po prvi put u istoriji naših ugovornih odnosa sa EU predviđena je kvota za izvoz 63.000 hektolitara vina i oni koji su u toj grani naše poljoprivrede veoma jasno kažu – da je ovaj sporazum za njih apsolutni uslov da nastave sa investicijama i da se svuda u Evropi nađe kvalitetno srpsko vino Veoma često imao sam pitanje sa strane naših građana, naših privrednika – da li smo mi pregovarajući o ovom sporazumu dobro zaštitili našu privredu, naročito našu poljoprivredu? Poštovani narodni poslanici, želim da vam danas predstavim nekoliko činjenica oko ovog veoma važnog pitanja. Naravno, ključ u ovim pregovorima je bila poljoprivreda, poljoprivreda koja ima i specifični tretman u EU, isto tako mora imati specijalnu pažnju sa strane naše Vlade, naše Skupštine, pa i u pregovorima poput ovoga koji smo zaključili. Prvo, želim da kažem da je Srbija ukoliko uporedimo ovo što smo pregovarali sa onim što je primera radi uradila jedna Hrvatska, mi smo ispregovarali tri liste proizvoda za poljoprivredu i tri ritma liberalizacije trgovine sa EU i to na tri, pet i šest godina, dok je Hrvatska imala samo dve liste na tri i šest godina. U prvoj listi su oni proizvodi koje ili ne proizvodimo ili oni koji nam nisu najvažniji i od kojih naša ekonomija ne zavisi. Svi važni proizvodi, poljoprivredni proizvodi za našu zemlju su zaštićeni na period od pet do šest godina. Isto tako, želim da vam kažem da u ovim sporazumima i u svim aneksima možete veoma jasno videti ritam trgovinske liberalizacije. Mi smo ispregovarali i zadržavanje zaštite za 23,5% naših poljoprivrednih proizvoda i nakon isteka ovog prelaznog perioda od šest godina. Za Hrvatsku i druge zemlje to je bilo ispod 20%, a naročito je veoma važno reći da smo zadržali zaštitu i za ključne poljoprivredne proizvode poput mleka, sireva, kukuruza, brašna i svinja. I da budem još malo precizniji, ako pogledamo stepen zaštite za neke od ovih proizvoda nakon ovog prelaznog perioda od šest godina, primera radi, za mleko, Srbija zadržava 45% postojeće zaštite i nakon prelaznog perioda, dok je Hrvatska u pregovorima uspela da zadrži 20%. Za kukuruz, za ovo što mi imamo kao stepen zaštite za naš kukuruz posle šest godina je 80% postojećeg nivoa zaštite, dok je Hrvatska dobila 50%, a za svinje, to je 65%, a Hrvatska je sačuvala 20%. Želim isto da kažem da je tokom pregovora o ovom sporazumu najviše vremena bilo posvećeno poljoprivredi, a kao što vidimo i EU je prepoznala da je poljoprivreda, koja predstavlja otprilike jednu četvrtinu naše ekonomije, strateška grana za našu zemlju. S jedne strane, uz veliku upornost našeg pregovaračkog tima, koji sam vodio, a sa druge strane razumevanje EU, pokazali smo da oporavak srpske ekonomije nije moguć bez oporavka njene poljoprivrede. Naravno da nije sve tu još blistavo, ali prošlogodišnji izvoz od 1,6 milijardi dolara omogućio nam je da po prvi put u poslednje dve godine imamo suficit, tj. da više izvozimo nego što uvozimo iz EU u ovom domenu, i predstojeće projekcije, ne samo trenutnog ministra poljoprivrede, nego i prethodnih, pokazuju da ovim zakonima i ovim trgovinskim sporazumom naša poljoprivreda može računati na izvoz koji će prevazići za četiri godine šest milijardi dolara godišnje. Zato moramo ratifikovati ovaj sporazum, zato što naša poljoprivreda zaslužuje mnogo bolju budućnost. Naše stočarstvo zaslužuje bolju budućnost i, dragi poslanici, hajde da damo našim poljoprivrednicima šansu da pobede na tržištu Italije, da pobede na tržištu Nemačke, da pobede na tržištu Francuske i u regionu. Zato, očekujem, zbog naših poljoprivrednika, da svi ovde podržimo ratifikaciju ovog ključnog trgovinskog sporazuma. Istovremeno želim da podsetim da se ovaj sporazum tiče i industrije. Bilo je mnogo debate u našoj zemlji da li je dobro da se približimo Evropi, jer su neke naše grane koje su imale zavidne rezultate poput tekstila u velikom problemu i pitanje je bilo da li će moći da izdrže oštricu konkurencije koja dolazi sa trgovinskom liberalizacijom. Poštovani narodni poslanici, naravno da ne možemo biti zadovoljni sa nivoima plata, ne možemo biti zadovoljni sa trenutnim nivoom aktivnosti u našoj tekstilnoj industriji. Od momenta ulaska u ugovorni sporazum sa EU, tzv. tekstilni sporazum, koji je, nažalost, za našu zemlju zbog svih nedaća koje je imala devedesetih godina, došao možda u, možemo reći, najgorem momentu, kada je EU istovremeno otvorila sopstveno tržište i prema Kini, kada je ukinula kvote za uvoz tekstilnih proizvoda iz Kine u EU, ipak, naši tekstilci, domaći, ali i oni inostrani, koji su našli i znanje i energiju i mogućnosti da investiraju kod nas i da izvoze, doveli su do toga da se naš tekstil ponovo izvozi, da se ponovo otvaraju fabrike u tekstilnoj industriji i da naš tekstil svake godine izvozi 50% više u EU i u naš region. E, to je Srbija koja pobeđuje. Ratifikacija ovog sporazuma je najbolji mogući način da pošaljemo poruku građanima Vranja, Leskovca, Ivanjice i svim mnogobrojnim centrima naše tekstilne industrije koja će se kroz ovaj trgovinski sporazum ponovo obnoviti. Zbog toga, narodni poslanici, hajde da ratifikujemo ovaj sporazum, hajde da damo šansu našim tekstilcima, hajde da omogućimo ljudima kada dođe bilo koji investitor da kažemo – dođite u Srbiju, ovde rade vredni, sposobni ljudi i da zajedno osvojimo ta tržišta! Ne želimo ništa loše našim susedima. Hajde kroz ratifikaciju ovog sporazuma da im damo iste uslove za tu utakmicu, a ne da moraju da objašnjavaju da Srbija ne zna tačno gde želi, da Srbija nema iste ugovorne odnose sa Evropskom unijom prema onome što imaju naši susedi, naročito. Istovremeno, videli smo i u samom domenu industrije da bilo koji investitor kada dolazi da investira u Srbiju, ne da osvoji tržište naše zemlje, naše tržište je atraktivno ali samo po sebi ne može privući najveće investitore, pravi razlog za ulazak na naše tržište je mogućnost da se upotrebi i logistička pozicija, geostrateška pozicija naše zemlje, talenat naših građana i da na taj način osvojimo zajedno sva tržišta u Evropskoj uniji, u regionu i u bivšem Sovjetskom Savezu. Zbog toganije slučajno to što je "Fijat" odlučio da investira u Kragujevac, u momentu kada se pokazalo da Srbija potpisuje Sporazum o stabilizaciji i, verujte, u to sam duboko ubeđen, kada ratifikujemo ovaj sporazum nekoliko dana kasnije, sredinom septembra, imaćemo i potpisivanje velikog ugovora za naše Kragujevčane sa "Fijatom". Hajde da damo šansu Kragujevčanima za našu automobilsku industriju, za našu Šumadiju, investitori koji su došli znaju da Srbija veoma jasno zna gde ide, oni koji su investirali i u Batočini, u Kniću, i pre koji dan u Svilajncu u automobilskoj industriji i sutra, videćete, u Nišu, u domenu elektronske industrije, za komponente za automobilsku industriju, to je šansa za našu automobilsku industriju, to je šansa za našu industriju. Hajde da napokon ratifikujemo ovaj sporazum, da damo šansu našoj industriji i svim našim inženjerima, tehničarima, da pokažu sve ono što oni znaju i da naša zemlja pobeđuje. Ono što omogućava ovaj sporazum, to je, da Srbija posle toliko poraza bude Srbija koja pobeđuje, koja pobeđuje na evropskim tržištima i u našoj ekonomiji. Istovremeno, ako razmotrimo pitanje konkurencije, čuli smo i argumente prema kojima će oni koji će ratifikovati otvoriti naše granice i neće omogućiti našim preduzećima da konkurišu na pravi način i na isti način i na ono što kupuje naša država. To naravno nije tačno. Želim da vas uputim u tekst Sporazuma. Ovde vidimo nedvosmisleno dve stvari. Prva je da od momenta primene ovog sporazuma sva naša preduzeća po prvi put imaju tretman domaćeg pravnog lica, u svim postupcima javnih nabavki u celoj Evropskoj uniji. To se malo zna. Danas će neki reći, imajući u vidu kakvo je stanje i situacija u našoj privredi, naročito u domenu industrije, to je pogodnost koja ne znači mnogo. To, jednostavno, nije tačno. Pitajte naše građevince. Pitajte naše energetičare koliko njima znači ovo. Da, hajde da našoj energetici i našoj građevini omogućimo da pobeđuju na tenderima svuda u Evropskoj uniji. To je ono što oni očekuju od nas i Sporazum koji ovde imamo to će njima omogućiti. Kao što vidite, u ovom sporazumu predviđen je, sa druge strane, jedan tranzicioni period od pet godina tokom kojeg će se postepeno smanjiti prednost koju imamo u našem Zakonu o javnim nabavkama za domaće ponuđače, tako da imamo pet godina da ojačamo i da pripremimo našu privredu da se takmiči pod istim uslovima sa privredom iz Evropske unije. Naravno, ako razmotrimo ove zakone, oni nisu direktno vezani za jednu od ključnih sloboda, a to je sloboda kretanja. Međutim, iskustvo je pokazalo da Evropska unija nije ukinula vize nijednoj zemlji koja nije imala jedan slični sporazum poput ovoga. Od 7. jula naši građani mogu dobiti biometrijske pasoše. Svi smo videli, i ja sam bio prisutan na terenu, ponekad i kritikovan zbog toga, ali tako je, volim da budem tamo i gde postoji problem da ga rešimo, ali mi sada imamo mogućnost da kroz ratifikaciju ovog sporazuma, donošenje, nadam se, i posle ove sednice, i jednog broja veoma važnih zakona koji će omogućiti da naši građani veoma brzo budu u stanju da putuju bez viza u Evropsku uniju. Hajde da ratifikujemo Sporazum i da naši građani putuju bez viza u Evropu već sledeće godine. Hajde da damo tu šansu našim građanima. Šta je loše u tome, nezavisno od toga za koga oni glasaju. Poštovani poslanici, videli smo da je pre neki dan, u našoj zemlji bio predsednik Evropske banke za obnovu i razvoj. Videli smo i u ovom sporazumu da on predviđa veoma značajna ulaganja u našu infrastrukturu. Ne zaboravimo da su zemlje poput Irske, Portugalije i bliže nama, možda Grčke, Rumunije, finansirale veoma značajne infrastrukturalne poduhvate iz evropskog budžeta i iz evropskih fondova, tj. evropskih banaka. Ako pogledamo ovaj sporazum kao strateški pravci, koji su ovde potvrđeni u jednom ugovornom odnosu između Srbije i Evropske unije, pominju se Koridor 7, Dunav, Koridor 10, ali isto tako modernizacija i renoviranje železnice i našeg železničkog puta do Crne Gore. Istovremeno, u velikom interesu naše zemlje je da pronađemo strateškog partnera za naš "Jat", a istovremeno da posle njegovog jačanja omogućimo i ratifikaciju pratećeg tj. vezanog dokumenta za ratifikaciju tzv. otvorenog neba, koji će omogućiti da naši građani mogu da putuju jeftinije, da naša privreda ima mnogo više veza sa inostranstvom, i rečju, da budemo mnogo više u poziciji da imamo i poslovne, privredne i privatne kontakte sa celim kontinentom i sa celim svetom. Od ovog sporazuma neće imati koristi samo "Jat", neće imati koristi samo Srbija kao centralna zemlja sa Dunava, neće imati koristi samo naša zemlja, kroz koju se ovaj sporazum potvrđuje na evropskoj karti strateških pravaca. Sami vidimo da smo ovde u jednoj velikoj utakmici sa našim susedima, da veliki putni, železnički, plovni putevi prolaze kroz Srbiju. U našoj istoriji naša pozicija je često bila izvor velikih teškoća, zato što smo uvek bili na raskršću. Hajde da iskoristimo ovu poziciju i da kroz ratifikaciju ovog sporazuma damo šansu našoj infrastrukturi, svima onima koji rade u našoj transportnoj industriji da Srbija postane napokon ono što joj sleduje po geografiji i njenoj istoriji, a to je logistički transportni centar cele jugoistočne Evrope. To je šansa za našu zemlju i zbog toga je moramo iskoristiti. Želim da pomenem da je, kao što ste videli, prošlog novembra naša zemlja potpisala i Okvirni finansijski sporazum sa Evropskom unijom u vrednosti od milijardu evra. Evropska unija je od 2000. godine ubedljivo najveći donator našoj zemlji, otprilike 2,5 milijardi evra. Najveći iznos tog novca je išao u infrastrukturu, energetiku, poljoprivredu i lokalnu infrastrukturu. U proseku od 190 do 250 miliona evra bespovratne pomoći, ali naravno, to je samo početak. Ni na koji način Srbija ne treba da se približava Evropskoj uniji zarad toga da bismo dobili neke pare. Ali, imajući u vidu da se Evropa već 50 i nešto godina gradi ne po principu ljubavi, simpatija, nego dobro shvaćenih uzajamnih interesa, ona ima u evropskom budžetu tri komponente koje će biti moguće i za našu zemlju od momenta ratifikacije ovog sporazuma, dobijanja statusa kandidata, i sertifikacije našeg finansijskog sistema, a to su tri ključne teme: regionalni razvoj, razvoj poljoprivrede i sela, i razvoj ljudskog kapitala, tj. investicije u obrazovanje. Želim da kažem da danas susedna Bugarska, otprilike istog gabarita kao i mi, tamo gde smo mi u ovom evropskom ciklusu dobili više od milijardu evra za 2007-2013. godinu, ona će kao članica Evropske unije dobiti 7 milijardi evra, plus 5 milijardi evra za njenu poljoprivredu. Poštovani poslanici, ratifikacija ovih zakona, sledeći koraci u približavanju EU će obezbediti, u roku od nekoliko godina, našoj zemlji da trenutnih 200 miliona evra veoma brzo multiplikujemo sa 2 i 3, i da kao zemlja članica EU naša zemlja dobija podršku iz evropskog budžeta na nivou od otprilike 2 milijarde evra godišnje. Hajde da damo šansu našoj zemlji, da obezbedimo da bogatije zemlje ovog kontinenta finansiraju naše infrastrukturne poduhvate. U sledećih nekoliko godina, kao što vidimo, to ćemo morati u velikoj meri raditi iz naših sredstava, ali kao što su neke zemlje poput Irske i poput naših suseda koji su već u EU, možemo iskoristiti evropski budžet da finansiramo ono što je ključno za našu zemlju, a to su infrastruktura, ravnomerni regionalni razvoj, razvoj poljoprivrede i razvoj naše edukacije. Napokon, naša zemlja mora u godinama koje dolaze značajno više da investira u znanje. Ove godine slavimo 200 godina razvoja visokog obrazovanja u Srbiji. U tih 200 godina je bilo nekoliko veoma svetlih trenutaka. Naša zemlja je proizvela neke od vodećih naučnika sveta, od Milankovića, Tesle, Pupina. Naša zemlja je krajem 19. veka, kao jedna od prvih zemalja u svetu, imala katedru u domenu elektrotehnike, ali proteklih godina te investicije su značajno opale, mada imamo oporavak poslednjih godina i dalje smo daleko ispod nužnih investicija u obrazovanje, nauku i tehnologiju. Naša zemlja je prošlog juna potpisala, i očekujem da će ovaj cenjeni dom to veoma brzo ratifikovati, jedan okvirni program u domenu nauke, gde naši naučnici učestvuju na ravnopravnoj osnovi u svim programima EU u domenu nauke i tehnologije. Veoma sam srećan da vam kažem da u onome što su bili regionalni programi, da su svi gde su naši naučni instituti konkurisali bili uvršteni i da su u dve trećine vodeći. Pre neki dan smo videli da su naši naučnici, uprkos velikim teškoćama, prisutni, doduše nedovoljno, ali to nije pitanje talenta koliko je pitanje sredstava i prioriteta koje je ova nacija bila u stanju da da tom pitanju u proteklih petnaest godina – već su prisutni u velikim eksperimentima poput onoga koji će se desiti kroz koji dan u Cernu. Kroz približavanje Evropi mi ćemo imati ne samo pristup ovim fondovima o kojima sam govorio, nego će naši inženjeri, naučnici, tehnolozi biti u potpunosti uvršteni u sve evropske programe investicija. Evropa sama je zabrinuta za sopstvenu konkurentnost, kao što mora biti zabrinuta i naša zemlja, jer u multipolarnom globalizovanom svetu one nacije koje ne investiraju u znanje nemaju nikakvu budućnost. I zato, hajde da ratifikujemo ove zakone, da damo šansu našim naučnicima, da damo šansu onima koji su najbolji umovi ove naše zemlje i uveren sam, veoma brzo, neki od najblistavijih umova ovog kontinenta.Napokon, tačno je da je primena ovog prelaznog sporazuma uslovljena zaokruživanjem saradnje sa Haškim tribunalom. To jeste tema koja ne može biti lako prihvaćena u našoj zemlji, naročito kada u proteklih nekoliko meseci vidimo skandalozne presude Haškog tribunala u slučajevima Nasera Orića ili Ramuša Haradinaja. To su bili crni dani za međunarodnu pravdu i ni na koji način to ne doprinosi tome da u našem društvu ta institucija i ceo koncept međunarodnog prava bude prihvaćen na pravi način. Međutim, poštovanje međunarodnog prava sa strane Srbije je veoma snažan, najsnažniji saveznik naše zemlje u odbrani međunarodnog prava i oko pitanja Kosova i Metohije, gde je međunarodno pravo nedvosmisleno na našoj strani, te ne možemo poštovati međunarodno pravo na pola. Ili ga poštujemo ili ga ne poštujemo. Kroz ratifikaciju ovog zakona, kroz ispunjavanje naših domaćih i međunarodnih obaveza Srbija se identifikuje kao zemlja koja poštuje međunarodno pravo, koja poštuje pravo i to je najbolji saveznik u našoj pravednoj i pravičnoj borbi za očuvanje našeg teritorijalnog integriteta. Zbog toga očekujemo da će veoma brzo naši evropski partneri prepoznati ovu Srbiju, onu, koja nedvosmisleno poštuje pravo, da će krenuti primena ovog sporazuma veoma brzo posle ratifikacije u ovom cenjenom domu, a da ćemo istovremeno na taj način ojačati naše adute, dati više argumenata onima koji su naši saveznici, pridobiti više saveznika u onome što je ključna bitka, bitka za naš teritorijalni integritet. Poštovani narodni poslanici, u proteklih nekoliko minuta potrudio sam se da u ime Vlade Republike Srbije i svih onih koji su u proteklih nekoliko godina pregovarali o ovom važnom sporazumu približim elemente koji nedvosmisleno, pored toga i duboko sam uveren da bi i svi poslanici trebalo, daju šansu našim građanima, našoj privredi, svim segmentima našeg društva da bolje žive. Evropa nije rešenje za sve naše probleme, ali i susedna Bugarska i Rumunija, pa i Poljska i Slovačka, u poslednjih nekoliko godina njihovog ulaska u EU su imale veoma značajan pad njihove stope nezaposlenosti. Danas u Bugarskoj i Rumuniji stopa nezaposlenosti je jednocifrena, debate u tim parlamentima su sada u pravcu kako obezbediti dovoljno radne snage. Činjenica je da i oni u velikoj meri imaju demografske probleme kao i naša zemlja, ali isto tako ekonomska aktivnost i privredni rast, koji je bio između 6 i 7% u svim tim zemljama, dovodi do toga da su ove evropske integracije naš najveći saveznik u borbi protiv nezaposlenosti. Hajde da damo šansu i onima koji danas nemaju dovoljno nade, onima koji su na birou rada, oni koji treba da se zaposle. Nedvosmisleno, iskustvo je pokazalo da je ulazak u Evropu najveći saveznik u borbi protiv nezaposlenosti. Zato, poštovani narodni poslanici, poštovani građani naše zemlje, ovo je jedan od najvažnijih ugovora koje je naša zemlja imala mogućnost da potpiše. Nema nikakvog romantizma, nema nikakvih iluzija. Nisu svi prošli isto u tim evropskim integracijama, ali ono to je sigurno to je da sve nacije našeg kontinenta, pa i neke koje su možda i van geografskih okvira ovog kontinenta, o tome se vodi velika debata i u samoj EU, žele da uđu u Evropu. Danas imamo mogućnost da pokažemo da 2008. godine Srbija vidi 21. vek kao vek kada će ojačati sopstvenu državu, kada će se boriti protiv nepravde koja je učinjena na način na koji su to radili u 19. veku i mnogim drugim vekovima. Mudri lideri naše zemlje i onda kada je bilo teško i sa onima koji su im činili nepravdu nikada nisu prekidali dijalog, znali su da politika samoizolacije, da politika bojkotovanja nikada nije ništa dobro donela našoj zemlji. Naša zemlja u ovim evropskim integracijama ima podršku i Kine, i Ruske Federacije, iIndije, jer na taj način mi jačamo našu poziciju u ovom novom geostrateškom momentu. Naša spoljna politika nije jednosmerna, ona je višeslojna, ona se pokazuje na način, čini mi se, najbolja način, a to pokazuje i sama sinteza sednica ove skupštine, a to je da će sledeća tačka biti ratifikacija jednog veoma važnog sporazuma sa Ruskom Federacijom. Evo Srbije koja pobeđuje, Srbije koja ratifikuje sporazum sa Evropom, Srbije koja će biti prisutna u jednom od najvećih energetskih poduhvata sa Ruskom Federacijom i drugim evropskim nacijama, Srbije koja će biti u stanju da zaključuje velike poslovne poduhvate sa svim zemljama ovog sveta, rečju, jedne Srbije koja napokon pobeđuje u 21. veku i koja će imati tu snagu da se izbori i sa nepravdom koja nam je učinjena oko KiM. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, da, hajde da izaberemo budućnost, hajde da uđemo u tu Evropu, hajde da iskoristimo šanse koje ona daje i da iskažemo naš identitet i sve ono što je slava naše zemlje. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javio gospodin Zoran Krasić. Izvolite.
Gospođo Dejanović, mislim da bi informacija bila potpuna da ste rekli da sam se još pre sat vremena javio po Poslovniku, ne zbog ovih naleta i ovoga što je ostalo prepoznatljivo u uvodnom izlaganju onoga koji treba ovako ozbiljan zakon da obrazlaže. Javio sam se zato što je predstavnik Vlade o ovoj tački dnevnog reda na početku propisno izvređao građane Republike Srbije i poslanike u Narodnoj skupštini. Smatram da je to povreda iz člana 104. Poslovnika, a iskoristio sam pravo iz člana 100. Poslovnika da se javim. O čemu se radi? Nije ovde stvar nekog tananog osećaja za stil, metafore i način kako će predstavnik Vlade da obrazloži nešto što se tretira kao ozbiljan zakonski projekat, već je, pre svega, uvredljivo kada predstavnikVlade sa ove govornice iznosi neke detalje, iznosi neke podatke i informiše javnost o nečemu na način suprotan onome što je, mogao bih da kažem, opštepoznato i vrapcima na grani u Srbiji, šta se dešava, kakav je odnos i kakva je relacija. Onda predstavnik Vlade izađe ovde, priča o svetloj budućnosti. Samo da ga podsetim da je oko osam godina na vlasti, ovaj govor se ne razlikuje od onog koji je bio 25. januara 2001. godine. Naravno, pošto ozbiljno radim ovaj posao, imao sam i kompletan tekst onoga što je pripremio predstavnik Vlade za ovu sednicu. Naravno, Boris Tadić mu je pred polazak u Brisel rekao da neke stvari nikako ne pročita, ali glavna argumentacija ove vlade za usvajanje ovog sporazuma jeste reč koja kaže da garantuje EU „ravnopravni status". Kako to garantuje, čime to garantuje? Dalje: "Ravnopravni partnerski odnosi." Koliko znam, polomiše im ruke u ovim razgovorima i pregovorima. Gledajte sada sledeći argument koji koristi gospodin Đelić, kaže ovako – potpisali smo SSP na srpskom jeziku, ćirilicom i tako uneli svoj nacionalni identitet u kulturno nasleđe u EU. Evo ga, vaš dokument. Imam sve ovo što ste napisali, sve što ste se pripremali da pričate. Priskočim ja u zgradu Vlade i uzmem iz vašeg kabineta sve što ste pripremili. Uzeo sam i ovo. Da znate, malopre se žalio što nije potpredsednik Vlade u Hrvatskoj, nego je u Srbiji. Evo kako je u Hrvatskoj – zanimljivo je da član 141. hrvatskog Ustava zabranjuje pokretanje postupka udruživanja Republike Hrvatske u savez sa drugim državama u kojima bi udruživanje dovelo ili moglo dovesti do obnavljanja jugoslovenskog državnog zajedništva, odnosno nekog balkanskog državnog saveza u bilo kom obliku... (Predsednik: Vreme.) Ljudi, ja znam kako dišete, znam šta jedete, znam šta vam se nalazi na stolu, znam kako razmišljate. Uvredljivo kada pričate na način koji je u suprotnosti sa opšte poznatim činjenicama u ovom društvu. Molim predsednika Narodne skupštine da se prekine ovakav manir ponašanja stranaka na vlasti. Ovde su jadni, nikakvi, a onda su zahvaljujući Đilasu, nekom Miketu Rakiću, nekom Rajku Saviću što hapsi itd, moćni, snažni, što dalje od javnosti, što dalje od debate. Dajte debatu. I molim vas da kaznite potpredsednika Vlade.
Po Poslovniku se javila gospođa Vjerica Radeta.
Gospođo Đukić-Dejanović, pošto niste reagovali kao predsednik Parlamenta, a morali ste, trebalo je da reagujete bar u okviru vaše osnovne struke, jer ovaj ovde čovek očigledno ima ozbiljnih problema, pa mi se javi asocijacija da dva ministra... (Predsednik: Gospođo Radeta, zamolila bih da sadržaj vašeg kazivanja i verbalizacija budu u skladu sa dostojanstvom Skupštine.) Ja bih vas, gospođo Đukić-Dejanović, molila da pratite šta ovde govore predstavnici Vlade, a ne da sedite tu kao omađijani i kao pod sedativima, tako izgledate, i da reagujete onda kad treba da reagujete. Ovde je potpredsednik Vlade, malopre, na najgrublji način izvređao sve narodne poslanike, uvredio inteligenciju građana Srbije, ovde uzvikivao nekakve političke parole, narodnim poslanicima držao politički govor, što apsolutno nema pravo. Vi ste se oglušili o Poslovnik, očigledno ga još uvek niste naučili, povredili ste član 104. Poslovnika Narodne skupštine, član 103. i član 113. Poslovnika Narodne skupštine. Da vam ja sada ne bih citirala, neka vam to gospodin Odalović pročita. Bolje bi mu bilo da se bavi tim nego da daje izjave za medije kako ćemo mi, kao da je on narodni poslanik, nešto nadoknaditi, popraviti način rada itd. Dakle, gospodin Đelić je u ovih sat vremena, koliko je ovde maltretirao građane Srbije, pre svega, izrekao neverovatan broj nebuloza i neistina. Gospodine Đeliću, preporučujem vam da uđete u bilo koji Miškovićev maksi diskont, pa da vidite kako ćete demantovati samoga sebe i sve ovo što ste rekli. Doduše, znamo mi da vi kod Miškovića kupujete na crtu, ali pogledajte, pošto imate francusko državljanstvo, koliko tamo koštaju francuski proizvodi, koliko srpski, koliko koštaju francuska vina, ovde ste o vinima pričali, koliko koštaju naša vina. Gospodine Đeliću, dobro je jedino što ste u vašem nastupu pomenuli Irsku. To jeste dobar primer. Građani Irske nisu prihvatili Ustav EU. Gospodine Đeliću, kako vas nije sramota da govorite o nekakvoj međunarodnoj pravdi i sami pominjete presude Haškog tribunala Haradinaju i Oriću, a učestvujete vi, predstavnici vlasti, em što kidnapujete Srbe i šaljete ih u Hag, učestvujete sa Seržom Bramercom i sa francuskim, američkim i engleskim službama u pripremi ubistva Vojislava Šešelja. Budite sigurni, samo vi odmahujte rukama, tako ste odmahivali pre objavljivanje knjige Karle del Ponte, da Đinđić nije poslao Šešelja u Hag, pa sad ćutite. Ćutaćete i kada Serž Bramerc objavi svoju knjigu, pa kada bude rekao kako su ga ubeđivali Tadić, Dinkić, Đelić i ostala bulumenta, da nametnu Šešelju advokata i da ga na taj način ubiju. Gospodine Đeliću, mislim da ste ovim ... (Predsednik: Vreme.) ... što ste danas govorili najviše obradovali, pošto ste između ostalog pričali o poljoprivredi, onog čoveka što je zaorao nekoliko hektara kupusa, pa one proizvođače mleka što mleko sipaju po ulicama po Srbiji. Toliko ste uradili za građane Srbije da vam nikada neće zaboraviti, a ni oprostiti, videćete to uskoro.
Povredu Poslovnika reklamirao je gospodin Milorad Krstin. Izvolite. Odustajete? Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora, gospodin Laslo Varga, predsednik Odbora za evropske integracije i Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora, žele reč? (Ne.) Da li narodni poslanici Donka Banović, Momir Marković, Slađan Mijaljević, Radica Jocić, koji su izdvojili mišljenje na sednicama Odbora za evropske integracije prilikom razmatranja Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između evropskih zajednica i njihovih država članica, sa jedne strane, i Republike Srbije, sa druge strane i Predloga zakona o potvrđivanju Prelaznog sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima između Evropske zajednice, sa jedne strane i Republike Srbije, sa druge strane, žele reč? Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici i poštovani ministre, pre svega da se osvrnem na vaš zapaljivi govor. Ja toliko ne mogu da zamerim jer znam da se ljudi nekad zanesu, pa zaborave gde su, mislim da je ministar Đelić imao taj osećaj da je možda na mitingu DS, ali možda i sledeći put da ponesete i one zastavice u kampanju, pa kada vi izgovorite – hajde, a onda ćemo svi da mašemo. Potpredsednik sam Odbora za evropske integracije i želim da objasnim zašto sam izdvojila svoje mišljenje i zašto DSS smatra da ovaj visoki dom, tj. Narodna skupština ne treba da ratifikuje ovaj i ovakav sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Pre svega, želim da podsetim da je DSS dala veliki doprinos našem procesu približavanja EU. Vojislav Koštunica je bio na čelu Vlade već početkom 2004. godine kada su napravljeni, od tada pa do danas, najkrupniji koraci ka tom približavanju. Doneta je nacionalna strategija, vođeni su tehnički pregovori, runde pregovora koje su nas približavale samom potpisivanju ovog sporazuma. Takođe, da podsetim da je ovaj visoki dom za tri godine doneo preko 250 zakona. Većina tih zakona je bila usklađena sa zakonskom normativom koja važi u EU. Dakle, potpuno je nesporno da je DSS apsolutno posvećena ulasku Srbije u EU. Međutim, postavlja se pitanje šta se to desilo sa visokim funkcionerima iz DSS, sa članovima DSS, sa svim simpatizerima DSS, da su oni od 17. novembra pa do 29. aprila, kada je volšebno potpisan ovaj sporazum u Luksemburgu – šta se to dogodilo? Da li su to ovi ljudi iz DSS poludeli, pa su odjednom tako promenili mišljenje? Nije, DSS nije promenila mišljenje, ali je EU promenila svoje mišljenje i svoj odnos prema Srbiji. Ministar Đelić je ovde rekao da je EU ravnopravan partner Srbije. Mislim da to, upotrebiću neku blagu reč, u najmanju ruku, nije istina, zato što ako ste vi u normalnim partnerskim odnosima sa nekim, kao što bi to Srbija trebalo da bude, onda taj vaš partner od vas ne traži da odsečete ruku ili da se odreknete 15% svoje teritorije, a to je upravo ono što će biti kada mi ratifikujemo ovaj sporazum nepovratno izgubljeno. Srbija će indirektno priznati nezavisnost Kosova. Ne znam da li su svi svesni, znam da građani ovo ne razumeju, jer ovo je malo komplikovano, pogotovo što imate i kampanje i govore kao što smo mi danas čuli da je to sušta blagodet za Srbiju i da se ništa strašno neće desiti, nego će sve ostati kako jeste. KiM će ostati južna srpska pokrajina, kako i jeste? To me podseća na jednu rečenicu koju je neko drugi izgovorio da ovi iz DS govore kao da su iz DSS, ali rade kao da su članovi LDP. To pokazuje i suštinu sukoba i zašto je tada predsednik Vlade, gospodin Vojislav Koštunica, podneo ostavku. Dakle, ne možete da sarađujete sa onima koji govore kao da su iz DSS i slažu se u svemu, a rade suprotno. Kada je reč o Sporazumu, skrećem vam pažnju na član 135. Taj član toliko svi tumače, a čim ga svi tumačimo na različite načine znači da tu nešto nije dobro. Nekoliko puta, u stvari stalno, barem, DSS postavlja pitanje svojim partnerima u EU – kako vi vidite Srbiju, vidite li celu Srbiju ili vidite Srbiju bez KiM? Mi smo dobijali odgovore, ko god čita novine dobija odgovor – što se nas tiče, Kosovo je završena priča. EU radi na izgradnji nezavisnog Kosova, 21 članica je priznala nezavisno Kosovo. EU, čitava organizacija je poslala misiju Euleks. Misija Euleks ima jedan jedini zadatak, a to je da sprovede u delo Ahtisarijev plan, odnosno da radi na izgradnji nezavisnog Kosova. Takođe, skrećem pažnju na mnoge članove koji govore o tome da Srbija mora da ima dobrosusedske odnose sa svim zemljama u regionu. Kada to pročitate i izgovorite, to je nešto najnormalnije. Dakle, Srbija treba da ima dobre susedske odnose i da radi na regionalnoj stabilnosti u regionu zapadnog Balkana. Međutim, da li može ministar, gospodin Đelić, predsednik Vlade, gospodin Cvetković ili bilo ko u ovoj vladi da kaže i da garantuje da za dve-tri godine Srbiji neće biti postavljen uslov da prizna nezavisno Kosovo, jer će na taj način postati kandidat za ulazak u EU ili čak da uđe u EU. Postoji li neko u Vladi Srbije danas koji to sme da garantuje i da kaže građanima Srbije? Znam da je to gospodin Đelić već nekoliko puta rekao, ali sama činjenica da ste vi to izgovorili i da vi to kažete ili neki pojedinac, to nije dovoljna garancija ni za poslanike ni za građane Srbije.
Samo da podsetim da je vreme predviđeno Poslovnikom za obrazlaganje izdvojenog mišljenja pet minuta. Dajem reč gospodinu Momiru Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem vama, gospodo narodni poslanici, i građanima Srbije zbog čega sam izdvojio mišljenje, moram da pročitam nešto što će u startu demantovati bar polovinu onoga što je ministar Đelić ovde izjavio. „Rajfajzen banka“ 25.8.2008. kaže – „Poštovani, verovatno da ste imali priliku da se upoznate sa vešću da se međunarodno finansijsko tržište suočava sa izuzetno negativnim kretanjima, što je rezultiralo povećanjem kamatnih stopa na međunarodnom tržištu kapitala, a time se reflektovalo i na rast cene novca prilikom zaduživanja domaćih banaka u inostranstvu. Uzevši, s jedne strane, povećane troškove finansiranja na lokalnom nivou, a sa druge, pogoršan rejting zemlje zbog ekonomskih i političkih prilika, nadležni organ „Rajfajzen banke a.d.“ je dana 31.7.2008. godine doneo odluku o povećanju nominalnih kamatnih stopa za kredite, kako za nove, tako i za one u korišćenju“. Pogoršan rejting zemlje zbog ekonomskih i političkih prilika, dame i gospodo narodni poslanici! Ko vodi ovu zemlju osam godina? Ko vodi ekonomiju ove zemlje već osam godina? Đelić i Dinkić, i sad treba da se mere ko je veća lopuža od njih dvojice. Naravno, ovde ima, s poštovanjem, direktor sektora proizvoda za stanovništvo, Saša Damnjanović – ko je doveo ove banke? Jesu li poslanici SRS još kad su Dinkić i Đelić počeli da uništavaju srpsko bankarstvo govorili do kakve će situacije to dovesti. Mi danas nemamo nijednu srpsku banku. Imamo ove koje gule kožu, bukvalno, sa grbače srpskog naroda. Ne možete podići nijedan kredit a da nema hipotekarnu garanciju, pa se dešava da kupite auto, da podignete kredit nekoliko hiljada evra i da zbog toga ostanete bez stana. Reče gospodin Đelić – za nekoliko dana potpisaćemo ovo sa "Fijatom". Da li vi govorite sa gospodinom Tadićem? Idete li nekad ovde preko puta? Setite se šta je on pre neki dan izjavio, sinoć šta je izjavio. Dajte, bar se usaglasite, nemojte jedan jedno, a drugi drugo, jedan u klin a drugi u ploču. Ja razumem gospodine Đeliću da vi više ne smete u Kragujevac, jer prvi put kad ste otišli sećam se vrlo dobro kako ste se proveli. Razlog zbog čega sam izdvojio mišljenje nije ova knjiga gde su nabrojani svi proizvodi koje EU planira da uvozi kod nas, jer ono što mi možemo u EU da izvezemo to se svodi na nekoliko proizvoda, maline, kupine i šta još, vrlo malo. Gospodine, pamet ako budemo tvoju izvozili sigurno nemamo šta da izvezemo. Reče gospodin Đelić da se nećemo odreći Kosova i Metohije, teritorijalnog integriteta itd. U ovoj knjizi član 135. kaže: „Ovaj Sporazum se primenjuje, s jedne strane, na teritorije na koje se primenjuju ugovori kojima se osnivaju Evropska zajednica i Evropska zajednica za atomsku energiju i u skladu sa uslovima utvrđenim tim ugovorima i na teritoriju Srbije, s druge strane. Ovaj Sporazum se ne primenjuje na Kosovu koje je trenutno pod međunarodnom upravom u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija 1244 od 10. juna 1999. godine. Ovo ne dovodi u pitanje sadašnji status Kosova niti određivanje njegovog konačnog položaja prema istoj Rezoluciji.“ Dame i gospodo narodni poslanici, sadašnji status Kosova je proglašena nezavisnost koju je više od 30 zemalja priznalo, a od toga najmanje 19 iz EU. Hoćete li vi, gospodine Đeliću, sad naterati te zemlje iz EU koje su priznale nezavisnost Kosova da povuku to priznanje, pa da onda mi uđemo da potpišemo Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju? Hoće li te zemlje ono što su rekle, ono što su prihvatile, sad da pogaze radi našeg ulaska? Ako nije tako, onda je jasno svima da ste se vi, gospodine Đeliću, ovim sporazumom i zvanično odrekli Kosova i Metohije. To je jedan od osnovnih razloga zbog čega poslanici SRS neće glasati za ovaj sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, a vas molimkad izađete za ovu govornicu, kad objašnjavate nama i građanima Srbije, da bar malo spustite loptu i bar malo kažete nešto što je istinito i tačno.
Zahvaljujem. Da li predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa žele reč? Izvinite, ima li još neko po izdvojenom mišljenju da se javlja? Da li narodni poslanici koji su u Zakonodavnom odboru izdvojili mišljenje žele reč? Reč ima gospodin Jovan Palalić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Vlade, na Zakonodavnom odboru izdvojio sam mišljenje iz razloga što smatram da nakon proglašenja nezavisnosti Kosova i Metohije i priznanja od strane 21 države EU te lažne države Kosovo parafirani Sporazum o EU više nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. U ovom svom izlaganju podsetio bih na članove Ustava Republike Srbije koji su direktno povređeni nakon ovog čina: član 8. koji definiše da je Republika Srbija, njena teritorija jedinstvena i nedeljiva, da su granice Republike Srbije nepovredive; član 97. da jeRepublika Srbija dužna da obezbeđuje suverenost, nezavisnost, teritorijalnu celovitost i svoj međunarodni položaj, i posebno član 194. koji kaže da svi potvrđeni međunarodni ugovori ne smeju biti u suprotnosti sa samim Ustavom. Gospodin Đelić je u svom uvodnom izlaganju citirao član 135. predloženog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, ali je izostavio jednu važnu činjenicu, pitam se da li namerno, koja je u bitnom promenila okolnosti nakon parafiranja ovog sporazuma u decembru mesecu 2007. godine, činjenicu da se desilo jednostrano proglašenje nezavisnosti Kosova i činjenicu da je 21 država koja je u ovom ugovoru ugovorna strana, vrlo jasno piše da su članice EU ugovorne strane sa Republikom Srbijom, priznale tu lažnu tvorevinu. Suštinsko je pitanje sa kim i na koji način Republika Srbija gradi ugovorne odnose bez prethodno raspravljenog spora koji imamo sa tim državama da one svojim odlukama ne priznaju teritorijalni integritet Republike Srbije, tj. Srbija ulazi u ugovorni odnos sa zemljama koje ne priznaju njen teritorijalni integritet priznajući jednostrane akte na njenoj teritoriji koji pokušavaju da taj teritorijalni integritet naruše. To je grubo kršenje Ustava Republike Srbije. Nemoguće je graditi ugovorne odnose, a to svako ko je prošao kroz pravni fakultet zna, ako se nisu postavili jasno odnosi i ako se ne znaju prava i obaveze ugovornih strana. Te druge ugovorne strane, u ovom slučaju 21 država članica EU, ima obavezu da poštuje teritorijalni integritet Republike Srbije. Elementarno je dostojanstvo jedne države da kada gradi ugovorni odnos štiti svoj integritet i prvo pitanje u tom ugovornom odnosu postavlja – da li vi poštujete Republiku Srbiju u njenim međunarodno priznatim granicama? Kakve mi obaveze preuzimamo kada gradimo ugovorni odnos sa takvim državama? Suštinska je stvar da svaka politička elita koja preuzme odgovornost rukovođenja državom kao svoj prvi prioritet ima da brani njen teritorijalni integritet i celovitost države. Sve ostalo su sekundarne stvari, pa i međunarodno integrisanje te države u razne organizacije i asocijacije. Ne može biti prioritet međunarodno integrisanje Republike Srbija a da prethodno nije jasno definisano kako ta organizacija vidi Srbiju. Smatramo da je prethodno pitanje, i na tome smo se razišli sa našim koalicionim partnerima, da se objasnimo sa državama članicama EU koje su se odlučile o nama na ovaj pogrešan korak. Zašto i na koji način oni žele da grade odnose sa Republikom Srbijom, kako vide njene granice i kako možemo da gradimo takav odnos ako su oni eksplicitno rekli da ne žele da priznaju njen teritorijalni integritet? Desila se jedna promena okolnosti. Kada se desi promena okolnosti, svi pravnici znaju, mora da se preispita odnos i ugovorne obaveze ugovornih strana. Promena okolnosti jeste proglašenje nezavisnosti Kosova i promena okolnosti jeste to što je jedna od ugovornih strana odlučila da taj cilj prihvate protivno Ustavu Republike Srbije i protivno najvišim interesima Republike Srbije, koja je druga ugovorna strana u ovom odnosu. Zato, kao što je rekao gospodin Đelić, hajde ponovo da pokrenemo razgovore sa predstavnicima EU, sa državama članicama EU i da ih pitamo hrabro, a ta hrabrost je izostala prilikom potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju u aprilu mesecu, i da raspravimo ovaj spor kako bismo nesmetano, očekujući da će oni svoju pogrešnu odluku povući, gradili odnose u budućnosti. Nemojmo imati iluziju da vrlo brzo pred nas neće stići poslednji čin ove politike koju je vodila EU, a to je da se zahteva od Srbije da prizna nezavisno Kosovo. Uostalom, gospodin Sarkozi je to najavio, nemojte da o tome ne pričamo i da zabijamo glavu u pesak. Sada, ako o ovome u najvišem domu, u Skupštini, ne raspravimo to i ne donesemo odluku da želimo evropske integracije (a da prethodno ne raspravimo ovo pitanje) bojim se da ćemo doći u nemoguću situaciju za dostojanstvo i opstanak Srbije, da sami priznajemo lažne države na svojoj teritoriji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima po izdvojenom mišljenju poslanik Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na sednici Zakonodavnog odbora izdvojila sam mišljenje o ovoj tački dnevnog reda iz najmanje dva razloga. Prvi razlog je način na koji je ovaj sporazum i potpisan. Prisetićemo se svi da u tom trenutku nije bila obezbeđena saglasnost unutar same Vlade. Naime, svi ministri iz svih stranaka nisu bili za potpisivanje Sporazuma sa ovakvim tekstom u tom trenutku. Pitam se da li je bilo moguće uopšte potpisati ukoliko nije bila obezbeđena saglasnost o ovom izuzetno važnom pitanju. Ovde se radi o ključnom pitanju koje se posredno bavi i teritorijanom celovitošću naše zemlje i zbog toga je biloneophodno obezbediti konsenzus za njegovo potpisivanje. DSS nije protiv evrointegracija, kako je u današnje doba skoro svi predstavnici stranaka nazivaju i optužuju. Gospodo poslanici, mi smo, kako kroz učešće u radu Parlamenta, tako i kroz učešće u radu Vlade, učinili, mogu potpuno jasno da kažem, pojedinačno najviše da do samog parafiranja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju dođe. Drugi razlog zbog čega sam izdvojila mišljenje je što ovde ne postoji saglasnost volja oko potpisa ovog ugovora. Za EU je teritorija Srbije jedno, za Srbiju je teritorija Srbije potpuno nešto drugo. Lako je doći do ovog zaključka ukoliko se pođe od proste analize člana 135, tačnije, stava 2. ovog člana, koji polazi od sadašnjeg statusa Kosova. Nemoguće je ne zapitati se kako 21 država članica EU, koje su priznale nezavisnost Kosova, doživljavaju Kosovo. Nemojte mi reći da ga doživljavaju kao autonomnu pokrajinu Srbije, jer je to prosto nemoguće. U toj situaciji ga one ne bi ni priznavale. Kako EU shvata Kosovo, još jedan primer ću da navedem, u pitanju je održavanje Donatorske konferencije, koja je održana početkom jula, ako se ne varam, ove godine, u zgradi Evropske komisije, koju su zajedno otvorili gospodin Oli Ren, komesar za proširenje i tzv. predsednik vlade Kosova Hašim Tači. Bez obzira što EU formalno-pravno nema mogućnost priznavanja novonastalih država, ona ga je ovim činom faktički priznala kao nezavisno. Postoji još jedan primer o tome kako EU doživljava Kosovo. To je misija Euleks. Znamo da je aktivnost EU po pitanju implementacije Euleksa u avgustu bila izuzetno jaka. Da li je naša vlast na to reagovala jednim saopštenjem? Svako od nas zna da je misija Euleksa deo plana Martija Ahtisarija, kojine samo da je odbačen u Srbiji, nego je odbačen i u Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija. Svako od nas zna šta predstavlja cilj misije Euleks – sprovođenje tog plana, a samim tim i sprovođenje nezavisnosti. Da moje reči ne bi bile neutemeljene, ja ću da se pozovem i na izjavu portparola Euleksa, u kojoj je jasno rečeno, potpuno otvoreno, da je cilj Euleksa sprovođenje ustava Kosova, a samim tim i nezavisnosti. Ovim mi danas dobijamo potpuno drugačiju ulogu Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju u odnosu na Kosovo, u odnosu na ono što je ona bila ranije. Samim ratifikovanjem ovakvog sporazuma, sa ovakvim tekstom i u ovom trenutku, mi bismo omogućili da se Sporazum pretvori u političko sredstvo kojim bi se davala mogućnost da EU učestvuje dalje u secesiji Kosova. Ovim bi Srbija faktički amnestirala EU po pitanju priznanja koje je učinila kada su Kosovo i Metohija u pitanju i zbog toga sam mišljenja da ovaj sporazum nikako u ovom trenutku i u ovakvom tekstu ne bi smelo prihvatiti. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Krasić, po Poslovniku.
Javio sam se pre svega da skrenem pažnju na nepoštovanje Poslovnika, da bi ova rasprava, ukoliko bude te rasprave sa strane parlamentarne većine i Vlade, imala nekog smisla. O čemu se radi? Zamolio bih sekretara Narodne skupštine da predsednika Skupštine obavesti da postoji član 136. Poslovnika Narodne skupštine i da je tim članom regulisano šta obavezno mora da sadrži svaki predlog zakona. Pored teksta, mora da stoji i ustavni osnov i obrazloženje, i da ne idem dalje. Mislim da postoji veliki problem s ovim predlogom zakona koji je danas na dnevnom redu, jer u delu Predloga zakona gde stoji ustavni osnov predlagač je naveo samo poziv na član 99. Ustava Republike Srbije. Tu je napravio strašno veliku grešku koja nas sprečava da o ovome raspravljamo. Da vas podsetim, to je član Ustava koji reguliše nadležnost Narodne skupštine i ne sporim da tu piše da je Narodna skupština ovlašćena da donosi zakone, ali nije dovoljno samo to, već bi ustavni osnov morao da se traži i u onim materijalno-pravnim odredbama koje zadiru u samu suštinu ustavnog položaja Republike Srbije. Da budem precizniji za posmatrače, skrenuo bih pažnju pre svega na preambulu Ustava, koja u drugoj alineji vrlo precizno navodi šta je glavni motiv što Republika jednim ustavom reguliše svoj ustavno-pravni položaj. Zatim bi skrenuo pažnju na sve odredbe iz prvog dela, a to su načela Ustava. Posebno bih skrenuo pažnju na odredbe o teritorijalnom integritetu, suverenitetu, o međunarodnim odnosima Republike Srbije i ako sve te materijalno-pravne odredbe imate u vidu, onda vam je jasno da ustavni osnov za ovakav zakonski projekat ne postoji. Pre svega mislim na ova prva dva zakona povodom kojih je objedinjena rasprava. Zašto? Zato što tekst ova dva predloga zakona i tekst ta dva sporazuma duboko zadire u pitanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije, a naravno Skupština nije ovlašćena da razmatra zakone, predloge zakona, koji nisu u skladu sa Ustavom. Znači, ovo treba da se vrati na doradu predlagaču da usaglasi sa Ustavom. Mi smo učinili korak napred pa smo podneli neke amandmane kojim bi unormalili ovaj predlog zakona. Kako će proći ti amandmani to je drugo pitanje, ali ustavni osnov za ovakav zakonski projekat ne postoji. Ako dozvoljavate, samo jednu rečenicu da pročitam. Naravno, gospodin Đelić je u svom kabinetu napisao zašto je potrebno da se ovo baš ovako usvoji. Evo jedna rečenica koja kaže ovako: "SSP i Prelazni sporazum stupaju na snagu odmah, a njihova potpuna primena direktno zavisi od rezultata izbora 11. maja i politike nove Vlade Srbije prema završetku saradnje sa Haškim tribunalom". To što sam pročitao ne može biti ustavni osnov, to može samo biti maliciozni motiv zašto se preduzima jedna ovakva operacija. Predlažem da se predlagač oštro ukori, da mu se vrati Predlog zakona na doradu, te, ukoliko pronađe ustavni osnov, da to napiše i dostavi ta dva predloga zakona.
Reč ima gospodin Srđan Spasojević, izdvojio je mišljenje.
Dame i gospodo narodni poslanici, izdvojio sam mišljenje povodom ove tačke dnevnog reda na Zakonodavnom odboru. Pre svega odnos EU i Srbije treba posmatrati kao jedan obligacioni odnos i sigurno da ne postoji nijedan poslanik kako Nove Srbije, pretpostavljam i bilo koga od vas ovde da ne želi, da Srbija, svi mi hoćemo da uđemo u EU. To je sigurno jedan veliki cilj, ali postoje različiti načini kako se ulazi u EU i pod kojim okolnostima. Jedna priča tog ugovornog odnosa je bila sigurno do decembra meseca, ali je činjenica, gospodine Đeliću, da su nastale promenjene okolnosti, da su te promene okolnosti priznanje Kosova. One su izuzetno velike, mislim da je važno da povedete računa i sigurno da na jedan olak način ne može se komunicirati sa EU, koja nameće možda jedno rešenje koje će imati dugo velike posledice za Srbiju. Nekakva brzina odmah posle vašeg parafa i priče oko Euleksa govori o tome. Mislim da je Srbija u jednoj velikoj opasnosti, treba povesti računa da ovo što danas radimo jednog dana generacije ne budu plaćale i te kako. Sigurno da je cena velika, 15% teritorije države nije mala stvar. Vekovi i vekovi moraju da prođu da bi neko stvorio suverenitet, integritet i svojinu praktično svoje teritorije. Sigurno da ovo potpisivanje može da ima velike posledice, jer su okolnosti veoma rizične i mislim da u ovom trenutku imamo, jednu, praktično, konvalidaciju pravnog posla sa međunarodnom zajednicom, jer osnažujemo ovaj pravni posao na način koji može da ima posledice, pre svega potpisivanje nečega što je apsolutno neprihvatljivo u ovom trenutku dok se status Kosova ne reši. Sve to govori da apsolutno mora da se povede računa u budućem periodu, jer su stvari oko Kosova potpuno nedefinisane i naravno prisustvo Euleksa, jer će očigledno biti na Kosovu, govore da smo verovatno u velikim problemima. Naravno da je u Srbiji prisutna situacija da međunarodna zajednica praktično na jedan protivpravni način drži teritoriju Kosova, ali ovakvom konvalidacijom pravnog posla i ovakvim potpisivanjima bojim se da ne izgubimo svojinu nad Kosovom. Promena smisla i značenje SSP nastalog u periodu od 14. decembra 2007. godine do danas sadržana je u tome što je ovim potpisom Srbija kao strana sporazuma oslobodila EU odgovornosti za drastično kršenje međunarodnog prava, njenog unutrašnjeg prava, Ustava Srbije i samog SSP povodom priznanja Kosova kao nezavisne države. Drugim rečima, ovim potpisom Srbija se oglušila o sopstveni državni interes, u zamenu za obećanje boljeg života. Još jednom se moram osvrnuti na to da mi ovakvim priznanjem, praktično, ovakvim potpisivanjem šaljemo možda jednu lošu poruku državama koje još nisu priznale Kosovo. Mi moramo da pokažemo jednu veću čvrstinu u borbi za našu teritoriju jer postoje zemlje koje su priznale Kosovo, postoje zemlje koje su u dilemi da li da priznaju Kosovo i postoje zemlje koje nikada neće priznati Kosovo, a siguran sam da je Srbija zemlja koja nikada ne sme priznati Kosovo. Povedite računa da, ovakvim jednim laganim odnosom prema ozbiljnom pitanju, one zemlje koje su u dilemi i one koje nikada neće priznati Kosovo ne dovodimo u zabludu.
Da li po izdvojenom mišljenju ima još zainteresovanih? Reč ima Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, izdvojila sam mišljenje na Zakonodavnom odboru jer nijedan ozbiljan i odgovoran građanin ove države, a pogotovo narodni poslanik ne bi smeo da prihvati Predlog ovog sporazuma koji nam nudi Vlada Borisa Tadića. Malopre je gospodin Đelić ovde poskakujući i uzvikujući rekao, već sam to rekla malopre, niz neistina. Gospodin Momir Marković nije završio ono što smo sinoć čuli od Borisa Tadića kada je u pitanju potpisivanje ugovora sa "Fijatom". Gospodine Đeliću, slušajte narodne poslanike, ne samo „žute“, nego i ove koji imaju nešto pametno odavde da vam kažu. Vi ste rekli malopre da će Sporazum...vama je smešno to što ja kažem da smo pametni? Ako vam je smešno, to zadržite za sebe, a kao ministar, odnosno potpredsednik Vlade, ne smete tako da se ponašate. Poprimili ste izgleda osobine Dragana Šutanovca. Dakle, rekli ste da ćete potpisati ugovor sa "Fijatom" nekoliko dana nakon ratifikacije ovog sporazuma. Sinoć vaš gazda Tadić reče da to neće biti tako brzo, da građani treba da shvate Vladu Republike Srbije i vlast uopšte, jer treba do Kragujevca izgraditi puteve. Išla sam sa svih strana u Kragujevac, znam da je do Kragujevca moguće doći sa više strana i na koje je on puteve mislio zaista ne znam, ali uglavnom tako je rekao. Vi ste, gospodine Đeliću, pre nekoliko dana rekli, isto tako u nekom euforičnom stanju kao i danas, da će Srbija ući u EU na Vidovdan 2012. godine, a danas ste rekli da je neki tranzicioni rok od primene ovog sporazuma pet godina. Nešto vam se u računici ne slaže. Šta je sada suština, zašto ne možemo prihvatiti ovaj sporazum? Danas kada ste ovde izašli i onako skakutali za ovom govornicom, podsetili ste me na ono kada ste u onoj tamo sali, kada smo vas pitali odakle vam 11 miliona evra, na koji način ste ih maznuli od naroda Srbije, onda ste poskakivali i vikali da svi treba da kažemo – bravo majstore, Božo majstore, Božo ti si stručnjak. Tako ste danas ovde uzvikivali – hajde da usvojimo, hajde da usvojimo, a niste rekli ono što je suština. Niste rekli ni jednu jedinu reč o samom Predlogu koji ćete usvojiti. Govorili ste uopšte, govorili ste tako da zamazujete oči građanima Srbije, da građani koji vas danas slušaju misle – Bože, možda će ovaj narod imati neke koristi od toga. Da ste iskreno mislili ono što ste rekli na početku, takođe, nekim posebnim tonom i uzvikivanjem – nećemo dati Kosovo, nikada nećemo pristati da KiM ne bude u sastavu Srbije, doduše, vi stalno govorite – Kosovo, što znači da je to za vas već nešto što je izdvojeno, zaista da ste to mislili i da mislite vi u sadašnjoj vlasti, prihvatili biste amandman koji je podneo gospodin Tomislav Nikolić, na ovaj predlog. Poslali ste narodnim poslanicima, Ivica Dačić je potpisao ovo mišljenje Vlade o amandmanu, kada bude reč o amandmanu govorićemo o tome, ali ovo ne mogu da propustim, rekli ste – „Amandman se ne prihvata iz razloga što Kosovo i Metohija nije osnovni predmet zaključenja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Republike Srbije i EU.“ Za poslanike SRS to jeste osnovni predmet. Kada biste bili u stanju da se dogovorite sa vašim prijateljima, koji su već priznali Kosovo kao lažnu državu, da se ovaj amandman prihvati, a vi to nećete zato što vam oni ne daju, onda bismo mogli da razmišljamo o svemu onome što ste vi pričali, makar tu bila gomila neistina. Dokle god za vas KiM nije osnovni predmet nekog sporazuma, vi ste antisrpska, izdajnička, prozapadna vlast i nećete imati podršku SRS.
Zahvaljujem. Da li neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković, ovlašćeni predstavnik SRS za ovu tačku.
Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, samo od vladajuće većine zavisi kako će SRS glasati o Sporazumu o pridruživanju EU. Samo od vas i zavisi da li ćete usvojiti interpretativnu deklaraciju kojom se potvrđuje međunarodni integritet, odnosno ono što jesu državne granice Srbije kao države i ono o čemu se vi deklarativno zalažete na svakom mestu. Nijednog trenutka ne dozvoljavamo da nametnete tezu da marketing može da pogodi stvarnost, bez obzira koliko je on vatreno izražavan. Ne tražite od nas da zažmurimo na oba oka i da poverujemo da ovaj sporazum nije ni u kakvoj vezi sa nastojanjem dela evropskih zemalja, precizno kažem – dela evropskih zemlja, da jednoj nacionalnoj manjini, ovog puta Albancima, poklone državu. Takođe, vas molim, da ne prećutkujete činjenicu da postoji još jedan krupan kamen spoticanja na putu za Evropu, odnosno Sporazum o pridruživanju, koji se zove – haški uslov. Ta prepreka za ratifikaciju Sporazuma o pridruživanju u nekim evropskim zemljama biće otklonjena onda kada Rusija, svojim upornim nastojanjima, bude uspela da zatvori Haški tribunal. U tu rusku inicijativu, kao i veliki broj građana države Srbije, ja verujem, ne samo zbog njegove, Haškog suda, trgovine ljudskim organima i to Srba, 1999. godine u vreme NATO akcije ''Milosrdni anđeo'', već zbog svih smrti za koje je taj sud odgovoran, direktno i indirektno, zbog toga što je doneo oslobađajuću presudu Naseru Oriću, već prvenstveno zbog povrede pravde i principa važnih za sve ljude, sve žene, svu decu, sve majke, a ne pobednike i pobeđene. Izbor da ja govorim o SSP u SRS nije pao zbog toga što njegovu sadržinu smatramo relevantnom u pogledu ekonomskih tema, već zato što sam ja jedna od Srpkinja sa KiM, koje se, kao i mnogih danas Srba, sutra ko zna koga, Goranaca, Turaka, Muslimana i mnogih drugih, tiče primena uslovljenog nazoviekonomskog sporazuma, gde se vrši procena ispunjenosti uslova, a ne precizno ispunjavanje određenih kriterijuma. I zato neću govoriti o tri i po hiljade pitanja iz upitnika na koja treba da odgovorite, o 110 ili 160 hiljada strana zakona koje treba menjati, o tome koliko su doprinosi od bruto nacionalnog proizvoda za članstvo, a koliki su troškovi prilagođavanja, o tome ćemo pričati kad budemo govorili o zaduživanju, jer je priča o Sporazumu o pridruživanju priča o članu 135. koji je gospodin Đelić ispravno citirao, ali je jednu, nazovisitnicu smeo sa uma. Parafirali ste, gospodine Đeliću, 7. novembra 2007. u jeku kampanje, tekst u kome stoji član 135. gde je posebno izdvojena sudbina KiM. Ali, zaboravili ste da je 17. februara, iako postoji Rezolucija 1244, proglašena nezavisnost Kosova. Verujem u principijelnu podršku Rusije, pre svega zbog postojanja međunarodnog prava kao poslednjeg zida odbrane. Dostojevski kaže – ako nema Boga, sve je dozvoljeno. Ja vama ponavljam – u međunarodnim odnosima, ako ne poštujemo međunarodno pravo, međunarodni odnosi ne postoje. Ima trenutaka kada nešto moramo da uradimo i sami, ne Rusija, ne zemlje koje nas razumeju i podržavaju. Ima trenutaka kada niko ne može da bude veći Srbin od nas Srba, a pod tim podrazumevam svakog građanina Srbije koje god veroispovesti da je. To je i ovaj trenutak i ovaj povod, to je član 135. ovog sporazuma i zahtev za interpretativnom deklaracijom, da se pod granicama Srbije podrazumevaju međunarodno priznate granice. Obaveštavam srpsku javnost da je to jedini zahtev SRS da bi podigla ruku za ovu evropsku integraciju. Ta interpretativna deklaracija ni u čemu ne menja sadržinu Sporazuma, samo ističe način na koji Srbija razume odredbu koja govori o KiM. To je jedini uslov i zahtev za glasanje o njemu. Političari dođu i prođu, skupštinski sazivi, predsednici, premijeri, ministri, ostaje samo ono što smo dužni da ostavimo budućim generacijama, a to je država, celovita, kakvu smo i nasledili. Država koja nije nastala osvajačkim pohodima, država koja se ne može odreći svog dela na kojem su nastali manastiri, crkve, rudna blaga, njive, voćnjaci, ali i sam život oličen u ljudima, životima onih koji tamo žive i nas koji živimo i ovde i onde i tamo i onamo, svuda rasejani, raseljeni, ali ukorenjeni i u nadama da ćemo se jednog dana vratiti i zapaliti sveće bez zaštite i pušaka. Nije dovoljno pričati, gospodine Đeliću, da nećemo nikada da priznamo Kosovo. Ako EU bude tražila da Srbija prizna Kosovo da bi postala njena članica, onda ne treba da uđemo u EU, jer se nijedna članica nije odrekla dela svoje teritorije. Ovu rečenicu ponavlja predsednik države, ugledni istoričari, pravnici, poslanici i svi ljudi, ali ovde je mesto i ovo je trenutak da stavimo potpis na tu izjavu koja nam je jedinstvena. Hajde da pitamo i one koji kažu da od nas ne traže da se odreknemo Kosova i Metohije. Hajde da ne pretpostavljamo. Ta deklaracija je način da od njih dobijemo potpuno precizan odgovor, da ne zavaramo ni njih ni sebe, da znamo da li vredi svih napora kojih imamo. Zašto podrazumevajuće nade ili strahovi? Otvoreno, izdaja ili ne. Usvajanje SSP bez jasnog određenja člana 135, na način kako se to interpretativnom deklaracijom traži, biće prećutna saglasnost za odvajanje KiM. Od parafiranja 7. novembra, sa ovako maglovitom definicijom do ove ratifikacije desilo se proglašenje nezavisnosti kao jednostrano i međunarodno nezakonito definisanje statusa, a protivno Rezoluciji kako to član 135. kaže. To je dovoljno bitna činjenica koja se u međuvremenu desila i dovoljno bitna za sve strane potpisnike i bitno je da se svi kao potpisnici ovog sporazuma o tome i izjasnimo. Nekima će biti zanimljivo da prate kako će proticati ratifikacija SSP-a u zemljama koje Kosovo smatraju državom, nekima će biti zanimljivo, ali mi nismo posmatrači. Mi moramo da budemo odgovorni političari koji moraju da imaju minimum iskrenosti prema sebi i svom narodu. Ponovite da nećete priznati Kosovo držeći ruku na Ustavu na koji ste se zakleli kada ste dolazili na ove funkcije, ali i na ovom svojevrsnom ustavu koji se zove Sporazum o pridruživanju u koji nas uvodite, ustav te države u koju ulazimo, jer to jeste ustav koji će nam garantovati međunarodne granice i nijedan drugi. Nikakva posebna rezolucija o Kosovu vam ne treba. Ja ću da vas podsetim zašto insistiram na ovome. Objašnjenje koje je svojevremeno dao Piter Fejt kako crnogorsko priznanje kosovske nezavisnosti neće izazvati krupne posledice – eventualno će povući ambasadora iz Podgorice. U suštini, u toj izjavi je data potpuno iscrpna ocena svih akcija koje je Srbija preduzela u pogledu zaštite svoje teritorijalne celovitosti. On je to učinio sa izvesnim cinizmom i sa osećajem apsolutne nadmoći pobednika, a za nas je porazno da u tome ima istine. Jer, kako je on definisao državnu politiku Srbije prema Kosovu – povući će ambasadore i to je sve. Sve što se dešavalo u državi Srbiji od 17. februara naovamo na Zapadu, ne bez osnova, protumačeno je – ispoljavanjem slabosti države Srbije. S potpunim pravom svaka od akacija se može tako nazvati. Može li se izbeći kritika da se vlast, umesto definisanja državne politike usmerene na zaštitu teritorijalne celovitosti u kritičnom trenutku za zemlju, gospodo političari, kakvi ste samo to, ali ne i građani, državnici, usmerila na samu sebe i na očuvanje sopstvenih pozicija pokazujući vrlo visoki stepen neodgovornosti. Na sednici Saveta bezbednosti u junu mesecu 2008. godine propao je pokušaj da Euleks bude instalisan na KiM. Korejskom političaru treba odati priznanje, govorim o Ban Ki Munu, koji je vešto osmislio situaciju za ovo dešavanje, u smislu da je učinio sve da smanji pažnju glavnih igrača na taj događaj. Kako se završio taj pokušaj? Zbog protivljenja Rusije njima je dao glavu svog specijalnog izaslanika na Kosovu, Joakima Rikera, a Beogradu je obećao, a vi znate u poslednjim dešavanjima navodnih tehničkih prenosa logistike i resursa, koliko je i to ispunio, da će UNMIK i dalje odgovarati za očuvanje reda i granica, za pravosuđe, carinu, saobraćaj, infrastrukturu i imovinu SPC. Pokušao je čak da izazove i sažaljenje gospodina Tadića, izjavivši da je pitanje statusa Kosova najkomplikovanije od svih pitanja koje je on rešavao u svojoj karijeri. Rekao je – ''oštar bol osećam'', na šta mu je Tadić odgovorio, da Srbija koju živu seku na delove otimajući joj Kosovo oseća još veći bol i dodao: „biću apsolutno iskren, Srbija nikada neće priznati Kosovo.“ Dajte da tu izjavu datu na relevantnom mestu i ozbiljnom čoveku pretočimo u usvajanje interpretativne deklaracije, gde potvrđujemo svoju zajedničku nameru da nikada nećemo priznati Kosovo time što garantujemo svom narodu međunarodne granice. Međutim, Brisel već odavno slabo čuje Evropu. Kada kažem –Brisel odavno slabo čuje Evropu, ja ovim pravim razliku između Brisela kao birokratije i zemalja koje su članice EU, na isti način kako se i naša vlast, oličena u režimu Borisa Tadića, odvaja od interesa svog naroda, nudeći Sporazum i praveći se da član 135. nije otimanje Kosova. Ta Evropa je već počela da se sveti. Sarkozi je dao jednom sebi razjašnjenje i kaže – zabrinuti građani Evrope pitaju se da li ih ipak više štiti nacionalni okvir, nego što ih štiti evropski. U suštini izrekao je istinu. Ne može se voditi politika nameštaljki u sopstvenoj kući onako kako to radi Evropa. Jednom rukom poklanja jednoj nacionalnoj manjini državu, a drugom traži od zemalja koje su u EU da u njihovo ime odlučuje ili gura državu Srbiju u EU sa željom da delegiramo naša prava na nadnacionalni Brisel. Ne može se na sve načine lobirati za priznavanje nezavisnosti Kosova ako, pri tome, imate unutar, govorim o Evropskoj uniji, neskrivene protivnike te ideje. Najzad, ono što je važno, ne možete se stalno širiti rukovodeći se isključivo potrebama aktuelnog političkog momenta, zaboravljajući, pri tome, da se i građani za nešto pitaju. Ne može se reći da se Lisabonski sporazum sapleo baš na balkanskom tlu, ali je upravo ovde pokazao sve svoje nesavršenosti, jer brišući granice u Evropi Brisel istovremeno na sve moguće načine doprinosi formiranju druge mononacionalne države, albanske države na Balkanu. Ignorišući mišljenje ne samo svetske već i dela svoje, znači, evropske javnosti, Savet Evropske unije upućuje na Kosovo svoju misiju, koja se zatekla u sumnjivom polulegalnom položaju. Treba li, gospodo, da građani Srbije i država Srbija budu eksperimentalno tlo za eksperiment koji se zove, ono što Amerika ima i zove se NATO, treba Evropska unija svoj sistem bezbednosti, više puta pokušava da se ustanovi, a nije uspeo, da preko Euleksa krene da gradi na nama. Mogu da pokušaju, a na nama je da ne dozvolimo. Građanima treba priznati da je mnogo izjava u Evropskoj uniji onih koji kažu da se širenje Evropske unije odlaže dok se ne reši pitanje ratifikacije Lisabonskog sporazuma. Znači, potpuno neizvestan ulazak u Evropsku uniju i neizvesne dobiti, neobračunati troškovi i štete. Znate li čime se zamenjuju? Potpuno jasnim dopuštanjem da se deo teritorije države Srbije prepusti onome što se zove „nelegalna država Kosovo“. Jedini način da to izbegnemo je, ponavljam, da se izjasnite za interpretativnu deklaraciju. Ne želim da iko ovde tretira Srbiju, odnosno Kosovo, zaštitnom zonom protiv širenja Rusije. Niti Kosovo i Metohija plove u moru nafte, ali nisu ni pustinja. Vi morate da shvatite da je Kosovo i Metohija za nas zavičaj, domovina, i da se ni od jedne države koja se pridruživala ili želi da se pridruži Evropskoj uniji takav uslov nije zahtevao. Još jedno želim da kažem. Potpuno je suvišan i besmislen strah od Brisela, Amerike, moćnih, jer moć bez pravde je tiranija. Mi iz svoga nemamo gde. To što ja danas živim u Novom Sadu i mnogi moji i meni slični negde drugo, ne znači da ne polažemo pravo na Kosovo i Metohiju. Kad neko nasrće, ali nema otpora sa druge strane taj se nikada neće zaustaviti. Odgovornost SRS kao parlamentarne stranke je da na to upozori javnost, a vama smo dali častan izlaz. Ponavljam, samo od vas zavisi kako će SRS glasati za Sporazum o pridruživanju Evropskoj uniji. Hvala.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, odmah na početku želim da kažem da će svi naši poslanici glasati za Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju sa Evropskom unijom, ali bih istovremeno da iskažem i svoje žaljenje zbog načina na koji se govori o, zapravo, prvom ugovoru naše zemlje i Evropske unije. Puno toga je rekao potpredsednik Đelić, dosta toga su rekli predstavnici stranaka koji su pre mene govorili, ali čini mi se da se sve vreme izbegava suština političkog problema sa kojim se naše društvo suočava i koji neće biti rešen činjenicom da će 142 poslanika glasati za ovaj dokument. Očigledno je da većina u ovom parlamentu želi da vodi Srbiju u Evropu ali do te Evrope neće stići ukoliko ne pronađe mogućnost dogovora sa strankama koje ne žele da glasaju za ovaj dokument, ali čini mi se da u većoj ili manjoj meri žele Srbiju u Evropskoj uniji. Gospodine Đeliću, bili ste dužni da nam pre priče o kupusu, o drumovima, o svemu onome što ste govorili i što je važno odgovorite na jedno jednostavno pitanje – zašto se niste dogovorili sa Demokratskom strankom Srbije, Srpskom radikalnom strankom? Pred ovim parlamentom smo dužni da vratimo politiku u ovu raspravu. Ne postoji nijedna stranka koja je u Skupštini Srbije, a koja se složila sa nezavisnošću Kosova. Nijedna stranka u Parlamentu tokom rasprave u februaru mesecu nije rekla da je spremna da podrži projekat koji je započet 17. novembra. Razlike među nama postoje. LDP je govorila o realnosti koja se u većoj ili manjoj meri potvrdila ne samo kroz ono što su u međuvremenu učinile zemlje Evropske unije ili Ruska federacija, nego i kroz ono što je u međuvremenu postala dominantna orijentacija vladajuće koalicije u samoj Vladi. Mislimo da je to dobro. Ali, nismo dobili odgovor na pitanje zašto nije obezbeđen taj minimum bez kog Srbija ne može otići u Evropu. Dosta toga ste rekli, ali sve to ostaje u drugom planu pred činjenicom da ovako podeljena zemlja nema evropski karakter, a da političari koji su dužni da je vode moraju pronaći to u njoj jer u njoj postoje veliki evropski potencijali. Mi smo ovaj sporazum dobili mnogo više zbog toga što se Evropa starala o budućnosti Srbije nego zbog toga što smo sami bili sposobni da uradimo sve ono što su mnogi uradili pre nas. Čini mi se da je posle nas taj Sporazum potpisala samo Bosna i Hercegovina. Države u našem regionu davno su taj posao uradile. Zašto je Srbija tako spora, nesposobna i toliko nesrećna? Pre osam godina smo mi započeli taj veliki projekat –povratak Srbije u međunarodnu zajednicu i vraćanje Srbije kroz proces evropskih integracija Evropskoj uniji i njenim vrednostima i to smo radili zajedno. Evo, osam godina posle toga nalazimo se, manje ili više, na istom mestu sa dramatično manjim potencijalima i sa, nažalost, uvećanim problemima. Velike su razlike među nama baš kao što postoje velike razlike u političkim životima zemalja koje čine Evropsku uniju, ali ne može se ući u Evropu, a da se ne traga za sličnostima i za kompromisima. Nisu previše govorili predstavnici SRS o svom predlogu kao ni predstavnici DSS, možete tu nešto učiniti ali da li ste pokušali nešto da uradite kako bi se dogovorili sa te dve stranke. Sami ste toliko potencirali Kosovo u svom govoru. Vi se u svom stavu prema Kosovu ne razlikujete, po našem mišljenju, suštinski od stava koji ovde iznose predstavnici DSS i SRS, dakle, stranaka koje su po našem mišljenju potrebne Srbiji u procesu evropskih integracija. Rekli ste da ne podržavate nezavisno Kosovo baš kao i predlagači interpretativne rezolucije, deklaracije, kako ste već to nazvali, zapravo, po mom mišljenju to bi bio pokušaj da se napravi neki kompromis. Kosovo je očigledno posledica, a ne uzrok, problema sa kojim se naše društvo suočava i te slabosti koje su se ispoljile na prostoru Kosova pre toga su bile ispoljene na nekim drugim prostorima. Moramo postaviti sebi pitanje gde je taj prostor u kome će se oni pojaviti sutra. Priča o Evropi nije samo priča o materijalnoj koristi koju Srbija ima kroz proces evropskih integracija, mada u takvom društvu kao što je ovo naše materijalne vrednosti svakako nisu vrednosti koje treba gurnuti u drugi plan. To ne želim ni da uradite. Ali, u pitanju je institucija ljudskih prava, problemi koji su ostali za nama, bez jasnih odgovora, nas obavezuju da mi u procesu evropskih integracija govorimo ravnopravno i da ne zaobilazeći suštinu problema kažemo kako vidimo budućnost tog evropskog posla u Srbiji. Pri formiranju Vlade mi smo rekli da ćemo vas podržati u svakom vašem evropskom nastojanju, to ćemo učiniti i sada. Ali, mislim da je od naših glasova mnogo važnije ne upozorenje nego skretanje pažnje na činjenice da u tom poslu Srbija ne može računati na uspeh ukoliko ne postigne dogovor sa onima s kojima mora postići dogovor ukoliko želi da se promeni i napreduje. Ne može pola Srbije živeti u EU, a druga polovina u Ruskoj Federaciji. To je samo metafora, mislim da svako razume suštinu. Kada govorimo o onome što je sadržaj tog dokumenta, onda govorimo o opštoj slobodi kretanja, o tržištu, o institucijama. Vi se bavite poslom evropskih integracija, za to vas je ovlastio premijer, ali to nije upisano vama ovde tokom rasprave o Vladi, to vama nije dodeljena funkcija ovde u Parlamentu, prošli put je bila. Ne mislim da ocenjujem vaš rad, mislim da nije bilo uslova da vi tu nešto uradite. Čini mi se da je to neka vrsta degradacije i da to nije ono što je dobro. Ako nije bila prošli put, morala je biti ovaj put. Ono što želim da vam kažem jeste da smo sami odgovorni za stanje u kojem se nalazimo, mnogo više od Evrope. Ako govorimo o opštoj slobodi kretanja, ko je odgovoran zbog toga što danas ne možemo da putujemo bez viza? Ko je odgovoran zbog toga što nismo odštampali pasoše? Izjavili ste da je u Srbiji 700.000 pasoša, zapravo je trimiliona i 700.000. Sami znate da je u ovom trenutku samo pitanje naše efikasnosti prepreka tom belom šengenu, o kojem godinama govorimo. Neće nam se omogućiti putovanje bez viza dok ne odštampamo i ne podelimo najmanje dve trećine putnih isprava od broja trenutno postojećih putnih isprava. Za taj posao nam je potrebno godinu, godinu i po dana. To mora biti prioritet kojem ćemo se mi posvetiti, kojim ćemo se baviti. Preko toga smo pretrčali – lokalna samouprava, pitanje decentralizacije, pitanje statuta Vojvodine. Potpisali smo Evropsku povelju o lokalnoj samoupravi, a potom ovde usvojili čitav set zakona koji je direktno suprotan Povelji koju smo prethodno prihvatili. Depolitizacija državne uprave, profesionalizacija, Zakon o državnim službenicima i nameštenicima usvojen 2006. godine, sa jasnim rokom, a rok pomeren da bi se Zakon izigrao a na mesto onih koji odlaze stavili po karakteru isti, poput tih koji su do tog trenutka tu bili. Pitanje monopola, tržišne privrede, sve to nas obavezuje da mi govorimo o karakteru ovog društva kada pričamo o svojoj evropskoj budućnosti, o evropskim poslovima, mnogo više, nego o tome šta je sporedni efekat evropskih integracija. To su pretpristupni fondovi, to je nešto šire tržište, to je malo više sigurnosti koja proizilazi iz činjenice da je budućnost nešto izvesnija. Mislim da nam je taj odgovor u ovom trenutku najvažniji. Mi ne možemo istovremeno voditi politiku kontinuiteta i nastaviti proces evropskih integracija sa ambicijom da on bude uspešan. Te dve politike su nepomirljive i manje ili više svi u ovoj sali znaju da je to tačno. To ne znači da Srbija treba da zaboravi na Kosovo, na primer, ali nas to obavezuje na drugačiji odnos prema ovoj zemlji. Zašto lažemo jedni druge? Neka Parlament kaže šta je ovoj zemlji važnije, da li su joj važniji, po našem mišljenju, stranputice kojima se kretala poslednjih 20 godina ili joj je važnija jasna politika i nuđenje alternative. Mi nismo srećni zbog problema u kojima se zemlja nalazi, ali vas opominjemo da oni neće biti rešeni na ovakav način. Danas je naš predsednik u Briselu, danas je naš premijer u Briselu, danas je ministar inostranih poslova u Briselu i to je važno. Ali, mi smo i predsednika i premijera u Parlamentu sretali jedino kada se raspravljalo o Kosovu. Ne mislim da merim težinu jedne ili druge teme, ali smatram da je značaj ovog pitanja, o kojem sada raspravljamo, nalagao i predsedniku i premijeru da sednu ovde pored nas u ove klupe i da doprinesu, svako na svoj način, definisanju one politike koja bi nam pomogla da ostvarimo ova nastojanja. Kada se raziđu naši glasači sa biračkih mesta onda manje ili više žive isti život. Jednako se loše leče, jednako ne mogu da razumeju činjenicu da su knjige koje su kupili u školi za tu školu neprihvatljive, jednako su zabrinuti za budućnost svoje dece itd. Kada smo uprkos svim razlikama toliko slični, onda moramo kroz tu Evropu razumeti i ono što je preduslov evropske Srbije, spremnost da se pored razlika pronađu neki interesi i ta budućnost pomiri. Evropa počiva na istorijskim pomirenjima Francuza, Engleza, Nemaca i Francuza. Milioni su nestajali u tim nesporazumima, danas je ta budućnost u Evropi sigurna zbog toga pošto su u njoj kristalizovani zajednički interesi svih tih naroda i država. Zašto nema zajedničkog interesa u ovom parlamentu? Mi nismo doživeli glasanje za Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju kao potvrdu nezavisnosti KiM. Da li je Kosovo i Metohija nezavisno ili ne, možemo o tome diskutovati i o nekim drugim pitanjima, ali glasanje o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju definitivno nije glasanje za nezavisnost KiM. Ne vidimo problem u onom delu dokumenta koji je predložila SRS. Ne mislimo da bi Parlament napravio grešku ukoliko bi rekao da glasanjem za Sporazum o stabilizaciji o pridruživanju Parlament ne pristaje na ono što se na Kosovu desilo 17. februara 2008. godine. Mislimo da je budućnost Kosova budućnost u kojoj se mora postići kompromis između dva naroda, između ostalog i spremnost srpske države da na Srbe koji žive na Kosovu i građane Kosova prenese ona prava koja je nesposobna da sada ostvari. Zašto nanosimo sami sebi toliku štetu kolika proizilazi iz činjenice da ćemo se preglasavati oko evropske budućnosti zemlje, u istom trenutku u kojem sve partije koje se dele ovde u Parlamentu pokazuju tako visok stepen saglasnosti u usvajanju jednog dokumenta poput ovoga kojim se definiše budućnost u energetskoj saradnji Srbije i Ruske Federacije. Kako je moguće da se DS i DSS slažu oko druge tačke dnevnog reda za koju kažu da je suštinski važna, i o tome ćemo polemisati, a ne mogu se složiti oko Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju na kojem su godinama zajedno radile. Po našem mišljenju nedovoljno efikasno, po našem mišljenju protivrečno, po našem mišljenju često neodgovorno, ali ste to zajedno radili godinama. Na Vladi je usvojen Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, odnosno jedna njegova forma i praktično je pitanje potpisa postalo sporno. Dužni ste da pronađete međusobni kompromis i da se oko toga dogovorite. To za LDP, za naše birače, nije problem. Svaki korak bliži Evropi menja klimu u našem društvu i ostavlja više prostora za normalno političko delovanje, ali ovo nije u redu. Glasaćemo za Sporazum, ali unapred iskazujemo velku skepsu prema potencijalima koji se nalaze unutar vaše vladajuće koalicije da taj posao uradite. Videli ste na šta je ličio jučerašnji dan ovog zasedanja i vrlo dobro znate da mi danas o Sporazumu raspravljamo, ne zbog toga što je vladajuća koalicija omogućila nego zbog toga što je SRS napravila taj ustupak. Mislim da to treba javno reći. Mislim da ste bili dužni da to uradite. Makar se neće stideti predsednik i premijer u Briselu. Ono što mi smatramo kao prioritete ne prepoznajemo ili u nedovoljnoj meri vidimo u vašem ekspozeu, nas pre svega interesuje razvoj demokratije, afirmisanje institucija, vladavina ljudskih prava, mnogo više od oni ekonomskih aspekata koji se formalno nalaze u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju. Kada pogledamo šta je suština tog Sporazuma, onda se govori o našem partnerstvu sa EU. EU je toliko puta do sada rekla da je spremna da sarađuje sa svima koji pokazuju razumevanje za evropske vrednosti i koji iskazuju želju za napredovanje Srbije u tom poslu evropskih integracija. To mora biti pravilo našeg rada ovde u Parlamentu. Mi ćemo predložiti izmene Poslovnika, ne da bi suzili pravo poslanika da ovde diskutuju nego da bi ubrzali procedure u onim poslovima koji ne smeju više stajati po strani, zbog činjenice da su neke druge tačke jednako važne ili urgentne. Mnogo je vremena izgubljeno. Zato ćemo predložiti Parlamentu da se o svim evropskim zakonima ovde raspravlja po drugačijoj proceduri nego što je to slučaj sa nekim drugim inicijativama. To se može raditi jedino uz međusobni kompromis. Preduslov tog kompromisa mora definisati vlast i to ne može uraditi LDP. Da li će na to pristati opozicija ili ne, to pitanje će dobiti svoj odgovor kroz njihov nastup, ali ta ponuda mora biti stavljena na sto, ne kao nešto sa čime se trguje, nego kao prilika da se svakom poslaniku i poslanici u ovom parlamentu omogući da uradi nešto za svoje birače. Mi ne vidimo da je SSP partijski posao i zbog toga nijedna stranka ne može monopolizovati tu ideju. Ideja evropske budućnosti zemlje je mnogo šira od svakog partijskog kontakta i zbog toga nama nije bio problem tokom čitave kampanje, tražimo od EU mogućnost koja nam je ukazana na samom kraju kampanje kada je predsednik, za šta zaslužuje svako poštovanje, stavio svoj potpis na SSP zajedno sa vama. I to je ono, što, vaš potpis, njegova podrška, slažem se. Nadam se da se on zbog toga neće ljutiti. Predlažem vam da pokušate tokom ove rasprave i do samog glasanja da napravite neki dogovor sa onim strankama koje su tako nešto otvorile kao mogućnost. Tu pre svega mislim na DSS i SRS. Mi ćemo svaki dogovor koji smanjuje razlike u procesu evropskih integracija podržati. Ponavljam još jednom, naš odnos prema Kosovu ne sme više biti prepreka za obavljanje onih poslova koji presudno menjaju karakter ovog društva, a to su poslovi evropskih integracija. Nadam se da svi uče iz lekcija koje nismo tražili, a koje su nam pružili u poslednjih nekoliko nedelja, da smo mnogo toga naučili iz tih sada jasnih odnosa, a ne uvijenih Ruske Federacije, Evrope i Amerike, da smo shvatili da nije dobro kada postajemo poligon na kojem se praktično odmeravaju snage i artikulišu interesi zbog toga što je na tom prostoru najmanja cena, jer ćemo znati da iz tih lekcija izvučemo neke pouke. Kosovo je jedna od poslednjih i nadam se da niko ne treba da objašnjava šta se pod tim podrazumeva. Dajemo glas za SSP i još jednom čestitka predsedniku i potpredsedniku Vlade koji su to u Luksemburgu potpisali tokom izborne kampanje. Ne kritikujem vas zbog toga što ste pretrčali preko predloga DSS i SRS, samo vas upozoravam da nema ništa od evropske Srbije ukoliko ka toj Srbiji ne idemo svi zajedno. Postoje pitanja na kojima se možemo razlikovati, teme oko kojih ćemo se sukobljavati večito, ali to ne sme biti proces evropske integracije ukoliko želimo u tome da budemo uspešni. Učinite nešto da se to desi već tokom ove rasprave. Sedite sa Nikolićem, sedite sa Koštunicom, razgovarajte i pronađite mogućnost za taj dogovor. U suprotnom će neka druga vlada taj posao uraditi, a nadam se da će to biti vlada koju će formirati LDP.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS. Posle njega narodna poslanica Suzana Grubješić, predsednica poslaničke grupe G17 plus.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, mi smo danas u ekspozeu potpredsednika Vlade čuli dosta toga o budućim odnosima Srbije i EU kada ovaj sporazum bude ratifikovan, kada bude stupio na snagu i kada se bude sprovodio. Razume se, u ovom trenutku to je suvišna priča zato što mi danas u odnosu sa EU imamo drugi problem, a to je problem duboko poremećenih odnosa između Srbije i EU. To je pitanje koje je stalo na dnevni red istorije poslednjih nekoliko meseci i to je pitanje o kojem treba u Parlamentu raspravljati. Ove stvari koje su sadržinski delovi Sporazuma, naročito ekonomski i trgovinski deo, one su manje-više nesporne, bar sa stanovišta DSS, koji je učestvovao u dve vlade i koji je pripremao taj sporazum, bilo u tehničkoj rundi ili u pravim pregovorima. Znači, to je tema koja je trebalo da bude na dnevnom redu i ekspozea, a ovako imamo jednu prostu zamenu teza ili, ako hoćete, jedno zatiranje ili sakrivanje tragova. Srbija i EU imaju danas duboko poremećene odnose. SSP trebalo je da uspostavi jedan sveobuhvatni odnos pridruživanja EU i Srbije. Taj sporazum je zapravo od jednog takvog zadatka postao najobičnije političko sredstvo u delovanju EU u oduzimanju Kosova od Srbije. Mi, razume se, možemo i treba zbog toga da žalimo, ali ne treba zbog toga da odustanemo od naših državnih interesa. Podsetiću vas da su pregovori oko ovog sporazuma bili završeni negde u septembru 2007. godine. Bio je parafiran 7. novembra 2007. godine, dakle, uz potpunu saglasnost tadašnje Vlade. Od tada do danas su se dogodile velike promene. Dakle, ono što se pravnički kaže promena okolnosti politički jeste duboki poremećaj odnosa Srbije i EU. Da li iz tog konteksta dubokog poremećaja mi možemo da potpisujemo i da ratifikujemo ovaj sporazum? Po mišljenju DSS svakako ne. U čemu je ovaj poremećaj odnosa? Navešću samo nekoliko činjenica, njih ima puno, ali nekoliko činjenica koje dovoljno govore o tome da Srbija i EU nemaju više dobre odnose, ma ko šta o tome mislio i ma ko šta radio. Kao prvo, od 7. novembra 2007. godine naovamo, 14. decembra 2007. godine EU ili Savet evropski doneo je zaključke po kojima je preuzeo vodeću ulogu u sprovođenju tzv. rešenja za Kosovo. Rešenje za Kosovo jeste Ahtisarijev plan. Potom, 3. februara 2008. godine Savet ministara EU doneo je tzv. „akcioni stav“ ili zajedničku akciju kojom je, zapravo, preuzeo ulogu da nadzire nezavisnost Kosova. Dakle, tada je dao zadatak Euleksu da dođe na Kosovo i da vrši taj svoj zadatak. Najzad, kao treća činjenica jeste činjenica da je od 17. februara 2008. godine, do danas, 21 država članica priznala nezavisnost Kosova i Metohije. Ove tri činjenice su dovoljne za ono što hoću da kažem. Njima je EU prekršila pre svega taj tekst SSP, dakle, ne sam Sporazum jer on nije na snazi, ali jeste mnoge odredbe tog sporazuma – paragraf 7. preambule Sporazuma koji govori o obavezi poštovanja međunarodnog prava, Povelje UN, Završnog helsinškog akta itd. Potom, prekršene su mnoge odredbe osnivačkih akata EU – član 11. Ugovora EU koji govori o tome da se ciljevi u spoljnoj politici EU mogu sprovoditi samo uz poštovanje Povelje UN, Završnog akta iz Helsinkija gde se izričito pominje i princip nepovredivosti granica, takođe je povređen. Znači, povređeno je samo evropsko pravo sa ove tri činjenice koje sam pomenuo. Dalje, povređene su neke odredbe ugovora o evropskoj zajednici, odredbe koje regulišu odnos pridruživanja evropske zajednice sa državama koje to žele. Pre svega, uzajamna prava i obaveze koje ima EU, sa jedne strane, i države kao ugovorni partneri. Takođe, prekršen je sam Ustav Srbije. Dakle, nabrojao sam glavne pravne akte koji su prekršeni ovim aktima, delovanjem EU od momenta kada je Sporazum parafiran do danas. Razume se, prekršen je i famozni član 135. SSP. On je prekršen zato što druga rečenica stava 2. više ne važi. Tamo se kaže da se Sporazum ne odnosi na Kosovo prema Rezoluciji 1244, tamo je međunarodni protektorat, ne tiče se tzv. sadašnjeg statusa Kosova i određivanja njegovog konačnog položaja prema istoj rezoluciji. Neko je već rekao, sasvim ispravno, da posle priznanja od strane 21 države članice, sadašnji status KiM za najveći broj ili najveći deo te strane sa kojom potpisujemo taj isti sporazum jeste nezavisno Kosovo. Uprkos svemu ovome, deo Vlade je potpisao taj sporazum 29. aprila 2008. godine. Moram vas upozoriti da je to bio deo Vlade kada je ona već bila u tehničkom mandatu, ona je od 6-7. marta bila u tehničkom mandatu, to je deo Vlade, iza te Vlade nije stajao jedan broj ministara i nije stajao predsednik Vlade. Već je to čudno samo po sebi. Drugo, okolnosti u kojima je potpisan taj sporazum bile su prave zavereničke okolnosti. Tu je tadašnji potpredsednik Vlade, čovek koji je potpisao Sporazum, ne postoji odluka nadležnog odbora Vlade ili odluka Vlade da se ide i da se potpiše taj sporazum. Takav dokument ni dan-danas ne postoji, kao da je u pitanju neka ilegalna sabotaža, neka zavera, a ne potpisivanje tako važnog sporazuma. Moramo imati u vidu tu činjenicu. Zašto? Malo smo zaboravili, 29. aprila bio je vrh izborne kampanje, tada se sredstva nisu birala, tada je EU odlučila da prednost da jednoj strani u toj kampanji, a da dezavuiše drugu stranu u toj kampanji. Tada su nastale čuvene reči o proevropskim i antievropskim snagama u Srbiji. U tim uslovima je taj sporazum potpisan na jedan zaverenički način. U čemu je promena smisla i značenja ovog sporazuma i zbog čega mi ne treba danas da ga ratifikujemo? Prividno nema nikakve veze taj sporazum sa KiM, ali svakako da ima, kontekst određuje tu vezu. Naime, rekao sam na početku da je on postao sredstvo za EU u oduzimanju KiM. Radi se ovde o Srbiji. Kada se jedan takav čin ili nepočinstvo čini jednoj državi, u međunarodnim odnosima je krajnje normalno i očekivati je za agresora da onaj koji treba da bude poražen, da on prizna poraz, da on sam pristupi jednoj takvoj aktivnosti. Sve dok se Srbija opire EU i njenim aktima o nezavisnosti Kosova, pa i time da ne potpiše takav jedan dugoročan, složen sporazum, dotle Srbija ima šansu da se bori za svoju teritoriju. Onog momenta kada ona potpiše takav sporazum, koji ima i politički i ekonomski i strateški aspekt, tog momenta Srbija učestvuje u oduzimanju dela svoje teritorije. To je taj kontekst koji se ne može izbeći ako mi potpišemo Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. EU to zna i ona je upravo zato tokom kampanje dala vetar u leđa jednoj strani u toj kampanji, besomučno se mešajući u unutrašnje stvari Srbije. Razume se, EU je bilo stalo u tom momentu ne da potpiše Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju sa Srbijom nego da, zapravo, Srbija nju oslobodi odgovornosti za ono što ona čini, a to je aktivno učešće, najaktivnije moguće učešće u secesiji Kosova i u sprovođenju jednog takvog nelegalnog međunarodnog čina. Zbog svega ovoga DSS predlaže Skupštini da danas ili pod ovom tačkom dnevnog reda ne usvoji zakon o potvrdi ovog međunarodnog sporazuma. Nije vreme za to. Srbija i EU, kao što sam rekao, imaju duboko poremećene političke odnose i to se neće prevazići time što će ovde jedna mala većina izglasati taj zakon o ratifikaciji, a opet velika manjina u Parlamentu biti protiv toga. Ta raselina će u Srbiji, ne samo u Parlamentu, ostati. Moramo kao suverena država da otvorimo razgovor sa Briselom oko stvari o kojima govorim. Ako ne budemo mi, Srbija, to učinili, neće niko. Brisel traži amnestiju od Srbije, a ne traži otvaranje dijaloga. Sve to je suprotno onom delu – naslovu dva, o političkom dijalogu koji stoji i SSP. Razume se, ovako nešto što DSS predlaže, da se otvori diskusija o toj stvari, da priđemo jedni drugima u pravljenju jedne takve državne strategije i da se obratimo EU, podrazumeva jedan vakuum u odnosima Srbije i EU. Taj vakuum nije dobar za ekonomski razvoj Srbije, to se mora reći. SSP je važan za privrednu reformu i institucionalnu stabilnost i ekonomski razvoj Srbije. Taj sporazum zaista Srbiju treba da podigne na jedan nivo konkurentnosti u odnosima sa državama EU, sa privrednim preduzećima, sa privrednim subjektima itd. On je Srbiji jako važan. Ali, Srbija ga ne može ratifikovati zato što se preko njega oduzima deo teritorije Srbije, zato što se mnogo dublje vrednosti remete u jednom takvom odnosu. Šta učiniti u takvoj jednoj situaciji? Srbija uvek ima mogućnosti, ne odričući se Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, da ovo što piše u Sporazumu učini sa Evropskom zajednicom i EU na drugi način, jednim nizom bilateralnih sporazuma u kojima će se otvoriti trgovinski odnosi o pojedinim proizvodima ili dublji trgovinski odnosi između Srbije i Evropske zajednice, sporazumi o onome što je Srbiji važno za razvoj tehnologije i nauke, obrazovanja, viznog režima i svega drugog, da se, prosto, vreme ne gubi. EU nema razloga da ne prihvati takvu inicijativu Srbije, osim ukoliko ne želi da je kazni, a razloga za kažnjavanje Srbije nema. To je jedini način gde bi se mogao ispuniti vakuum dok se ne reše ti otvoreni problemi. Insistiram na tome zato što će ti problemi opterećivati odnose Srbije i EU sve i ako se ovaj sporazum danas ili sutra ratifikuje. Neće biti sreće u odnosima Srbije i EU. EU će pritiskati da Srbija izvrši svoje obaveze iz Sporazuma, pre svega političke, ne one ekonomske, gde postoje objektivni parametri, koji su i kako se mere, nego političke. Uzmite tu famoznu dobrosusedsku saradnju iz naslova tri tog sporazuma, dela o regionalnoj saradnji. Čitajte pažljivo član 16. Tu se traži dobrosusedska saradnja sa državama koje su u procesu stabilizacije i pridruživanja. Postaviću pitanje predsedniku Vlade – da li on misli da je Kosovo danas u procesu stabilizacije i pridruživanja? Tvrdim da jeste. Prema tome, Srbija je dužna i sa Kosovom da razvije takve odnose, a Unija će na tome insistirati. Zašto? Zato što hoće konačno da završi pitanje odnosasa Srbijom – Srbija bez Kosova. Mislim da to razumeju dobro i naši poslanici iz DS i iz Koalicije za Evropu. Mislim da oni to jako dobro razumeju. Nisu to komplikovane stvari. Ovde je, zapravo, pitanje – da li insistirati na državnim pitanjima u ovoj stvari ili prećutati, staviti glavu u pesak i smatrati da će se preko SSP i ovog sporazuma rešiti ta državna pitanja. Postoji jedan kompleks pitanja u koje EU nikada nije zalazila u svojim odnosima sa svojim partnerima sa kojima je zaključivala slične ugovore, od evropskih ugovora 1991. godine, sve do ovih o stabilizaciji i pridruživanju. To su pitanja državnih granica, pitanja unutrašnjeg državnog uređenja i pitanje državnog ili nacionalnog identiteta. U te tri stvari Unija nikad nije zalazila. Jedino u ovom slučaju, kada je o Srbiji reč, Unija zalazi u sva tri pitanja: u pitanje unutrašnjih granica, u pitanje državnog uređenja i pitanje državnog identiteta. To je ono zbog čega ni vi sami nećete moći sa Unijom da izađete na kraj, kada budete većinski, sa tom sitnom, malom, jadnom, većinom, izglasali tako važan sporazum. Na to vas upozoravam. Zato vam kažemo, poslednje je vreme da se država sabere, da se njen zakonodavni i predsednički organ sabere, da se otvori diskusija oko ovih nezavršenih pitanja i dapred EU istupi kao prava država. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Suzana Grubješić, predsednica poslaničke grupe G 17 plus, a posle nje narodni poslanik Branko Ružić.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani potpredsedniče Vlade, nesumnjivo je da je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju jedan od ugaonih kamena srpske političke scene. Posmatrano dugoročno, potpisivanje ovog sporazuma predstavlja ujedno i temelj odnosa, kako prema prošlosti, tako i orijentire srpske budućnosti. Sporenja oko ovog sporazuma i njegova sudbina pokreću suštinski važnu temu za Srbiju, a to je – kojim putem treba da ide. Pred nama su dva puta – evropski i neevropski i oba su legitimna. Neevropski put ima svoju legitimaciju kao jedna politička opcija, ali koji ima čitav niz praktičnih slabosti koje ga u mnogo čemu čine podložnim osporavanju. Istovremeno ni EU ne može da bude cilj sam po sebi, ne može da bude samo marketing. EU je najuspešniji mirovni i ekonomski projekat posle Drugog svetskog rata i kao takav on je očišćen od svake euforije, od jeftine demagogije i od političke isključivosti. Zasnovan je na jasnom državnom i nacionalnom interesu. U svakoj od 27 država članica postignut je istinski konsenzus političke elite i građanstva i u zemljama koje žele da postanu članice takav konsenzus ne postoji, osim u Srbiji. Ovde su neki pokušavali da se nametnu kao autentični tumači državnog i nacionalnog interesa Srbije, ali mislim da ne postoji niko ko bi poverovao da Srbija zaslužuje i da treba da ostane na repu Balkana. Državni i nacionalni interes Srbije je da bude bogata, uspešna i integrisana u svetu. Čim je iz Brisela nagovešteno da bi Unija mogla Srbiji da ponudi potpisivanje ovog sporazuma, političke stranke i javnost u Srbiji su se podelile. Osnovno razmišljanje onih koji su se tada protivili potpisivanju, a danas ratifikaciji SSP, moglo bi se sažeti na sledeći način. Srbija ovaj sporazum treba da potpiše kao celina, a pošto je 20 od 27 država članica priznalo nezavisnost Kosova, onda ga ne treba potpisivati, odnosno ratifikovati pošto je, na svu sreću, potpisan 28. aprila ove godine. Od tog trenutka do danas imali smo prilike da čujemo i različite interpretacije ovog sporazuma. Njegov sadržaj, tumačenja, predstavljani su sa dosta nepreciznosti. Jer, kada pogledamo ovaj sporazum, šta vidimo? Da li Srbiju u izmenjenim granicama ili Sporazum o unapređenju političke, regionalne, trgovinske, sektorske, saradnje između Srbije i zemalja EU? Naravno da vidimo ovo drugo. Jedan deo oponenata potpisivanja, a danas ratifikovanja nije dovodio u pitanje pozitivne ekonomske efekte ovog sporazuma, ali je osporavao odredbe o saradnji država u regionu koje su obuhvaćene procesom stabilizacije i pridruživanja, navodeći da pristajanje na ovakav vid regionalne saradnje znači priznanje nezavisnosti Kosova. Evo, taj čuveni član 16. SSP kaže da Srbija treba da sarađuje sa državama u procesu stabilizacije i pridruživanja. Koliko znamo, Kosovo još uvek nije uključeno u proces stabilizacije i pridruživanja, a još manje je država, te je tako obaveza regionalne saradnje i Srbije i tvorevine koju ni Srbija, a ni sedam zemalja članica EU ne priznaju, jednostavno se ne može tumačiti kao posredno priznavanje nezavisnosti Kosova. Predmet člana 16. se odnosi pre svega na unapređenje ekonomske i trgovinske saradnje sa državama koje su u procesu stabilizacije i pridruživanja. Srbija je ovakvu obavezu preuzela ne sada, potpisivanjem SPP, nego još potpisivanjem CEFTA sporazuma u decembru 2006. godine, a ugovorna strana Cefte je UNMIK kroz Kosovo. Kosovo se u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju pominje samo u članu 135, koji definiše teritorijalnu primenu Sporazuma i potpredsednik Vlade je pročitao taj član, pročitaću i ja za one koji su možda zaboravili. Kaže: „Ovaj sporazum se ne primenjuje na Kosovu koje je trenutno pod međunarodnom upravom u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija 1244 od 10. juna 1999. godine. On ne dovodi u pitanje sadašnji status Kosova niti određivanje njegovog konačnog položaja prema istoj Rezoluciji.“ Ista formulacija je korišćena još od zaključivanja Sporazuma o trgovini tekstilom i tekstilnim proizvodima između Srbije i Evropske zajednice iz 2005. godine, potom u Sporazumu o energetskoj zajednici, u Studiji o izvodljivosti, u CEFTA sporazumu, a tekst ovog člana 135. je predložen još 7. novembra 2005. godine, na prvoj zvaničnoj rundi pregovora između EU i tadašnje zajednice Srbija i Crna Gora. O ovom članu nisu ni vođeni pregovori, već je samo prihvaćen. U identičnom obliku se pojavljuju u svim bilateralnim sporazumima između Srbije i EU, jer je i tada, a i danas, u skladu sa državnom politikom Srbije u odnosu prema Kosovu. Tri godine se pregovaralo uz punu svest da se ti sporazumi ne odnose na teritoriju Kosova, kao što se i SPP ne odnosi na teritoriju Kosova, a posle tri godine sada se bunimo i zahtevamo da se Kosovo ubaci u Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, pa je to u najmanju ruku neozbiljno. Čuo se i argument da ovaj sporazum nije u skladu sa Ustavom Srbije. Možemo da raspravljamo o tome i da li je potpisivanje Kumanovskog sporazuma bilo u skladu sa tadašnjim Ustavom ili je bilo protivustavno, jer se napustio deo suvereniteta naše teritorije. I ovaj Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, a i svi sporazumi potpisani nakon 1999. godine, potpisivani su u skladu sa Kumanovskim sporazumom. Srbija je Sporazum CEFTA, Sporazum o regionalnoj energetskoj zajednici potpisala sa Unmikom, ali de facto sa delom svoje teritorije. Da li to znači da smo već tada priznali nezavisnost KiM, kako proizilazi iz nekih pravnih analiza koje su nuđene u predizbornoj kampanji. Hajde da ne pričam više o tome, da se vratim na sam sporazum. Ukratko, ovo je sporazum o slobodnoj trgovini. Kao takav, on ima niz pozitivnih efekata po privredu i građane Srbije. Roba iz Srbije ima slobodan pristup tržištu EU, što je naročita pogodnost za konkurentne firme iz Srbije; građani dobijaju robu i usluge većeg kvaliteta po nižim cenama usled većeg izbora, raste kreditni rejting zemlje, pojeftinjuju krediti za građane usled konkurencije u domenu pružanja finansijskih usluga, unapređuje se konkurentnost izlaznog sektora, linearno raste obim direktnih stranih investicija, produktivnost i zaposlenost u izvoznom sektoru, ostvaruju se pozitivni efekti na tekući bilans zemlje usled rasta izvoza. Ipak, kada se govori o efektima ovog sporazuma, najpre i najčešće se pominje rast direktnih stranih investicija. Procena da će primena ovog sporazuma dovesti do porasta stranih investicija bazirana je na iskustvima zemalja koje su 2004. i 2007. godine ušle u EU. Jer, od političkih promena krajem 80-ih i početkom 90-ih, kada su te zemlje potpisale tzv. evropske sporazume, što je inače pandan današnjem Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, u osam postsocijalističkih zemalja uloženo je oko 158 milijardi evra direktnih stranih investicija. Što se tiče usklađivanja propisa koji se pominju u Sporazumu, prema članu 72. Sporazuma ta obaveza je počela danom potpisivanja. Usklađivanje je fokusirano na osnovne elemente pravnih tekovina o unutrašnjem tržištu, pravosuđe, slobodu i bezbednost, kao i na druga područja vezana za trgovinu. Pored toga, jedan od dodatnih ciljeva jeste postizanje što skorije vizne liberalizacije. Zakoni koji čekaju na usvajanje jesu od suštinskog značaja za ukidanje viza za sve građane Srbije. To su zakon o strancima, o zaštiti podataka ličnosti i zakon o zaštiti državne granice. Što se tiče unutrašnjeg tržišta, tu treba izdvojiti oblast iz zaštite konkurencije i kontrole državne pomoći. Pravila o zaštiti konkurencija, koja se odnose na pitanje zloupotrebe monopolskog položaja na kartele i položaj javnih preduzeća, ocenjivaće se na osnovu kriterijuma koji se primenjuju u Evropskoj zajednici. Garant primene ovih pravila u Srbiji biće Savet i Komisija za zaštitu konkurencije, koja će izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije, za koje se iskreno nadam da će uskoro ući u skupštinsku proceduru, dobiti veća ovlašćenja kako bi ovo telo na našem tržištu imalo istu onu ulogu koju ima Evropska komisija na unutrašnjem tržištu EU. Jedan od osnovnih ciljeva Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju jeste pridruživanje Srbije EU. Posle ovog sporazuma imaćemo samo još jedan ugovor da potpišemo onog momenta kada postanemo članica EU. Pridruživanje se ostvaruje osnivanjem zajedničkih institucija. To su: savet za stabilizaciju i pridruživanje, odbor za stabilizaciju i pridruživanje i parlamentni odbor za stabilizaciju i pridruživanje. Sastav ovih tela činiće jednak broj predstavnika Srbije i EU. Ugovorne strane su se članom 139. dogovorile da pojedine odredbe od obostranog interesa, koje pre svega regulišu da trgovinska pitanja stupe na snagu i pre okončanja ratifikacije u svih 27 država članica. Tako je pretežno od trgovinskih odredbi ovog sporazuma sačinjen i Prelazni sporazum, a u Luksemburgu su potpisana oba sporazuma, i Prelazni i Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. U zaključku se kaže da će Sporazum početi da se primenjuje kada Savet Evropske unije bude doneo odluku koja pozitivno ocenjuje saradnju Srbije sa Haškim tribunalom. Dakle, Sporazum je stupio na snagu 1. jula ove godine, ali se neće primenjivati ukoliko Savet ne bude doneo pomenutu odluku. Mi, naravno, očekujemo da Savet EU takvu odluku donese sada na svom sastanku 15. septembra u Briselu. To je jedan od ciljeva posete naše najviše delegacije Briselu. Znači, sve ovo što sam pomenula, kao i usklađivanje propisa, nema mnogo efekta ukoliko se krupnim koracima ne nastavi u pravcu članstva prema EU. Ponavljam, članstvo nije cilj sam po sebi već je samo sredstvo u ostvarenju jednog višeg cilja, a to je, da svaki građanin Srbije živi kao i svaki građanin EU sa svim evropskim pravima i obavezama, sa evropskim vrednostima i evropskim životnim standardom. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić, predsednik poslaničke grupe SPS. Posle njega narodni poslanik Pastor Balint, Poslanička grupa manjina.
Poštovano predsedništvo, poštovani potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ova tačka dnevnog reda izaziva veliko interesovanje već duži niz dana i meseci, a bogami, i godina u Srbiji. Ono što je veoma važno to je da Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju ne politizujemo više nego što je to potrebno i da ga kao ozbiljna država razumemo na način koji pre svega udovoljava i odslikava očuvanje državnog i nacionalnog interesa naše zemlje. Ono što je, takođe, činjenica, to je da je na ovom dokumentu rađeno pune tri godine, ako se ne varam, u vreme dok je politička Srbija i Srbija generalno prolazila kroz jedan turbulentan period, ali i u vreme kada SPS nije učestvovala u radu na ovom dokumentu. Isključivo su učestvovali eksperti iz resornih ministarstva koji su nadležni da se bave ovom tematikom i ono što je usledilo pri parafiranju ovog sporazuma mislim da smo svi znali za najave i tada šta će se desiti po pitanju želje i ambicije albanskih političkih predstavnika o samom proglašenju, koje je naravno protivpravno i nelegalno, tzv. nezavisnosti Kosova i Metohije. Ova tema je čak korištena i u svrhu predizborne kampanje, kao i pri parafiranju i pri potpisivanju. Ono što mi možemo da vidimo, a podsećam nismo kao stranka učestvovali u radu na ovom dokumentu, kao manjkavost, koju praktično niko nije pominjao niti je kvalifikovano o tome pokušao da govori, jeste na primer član 53. stav 5. tačka B) koja kaže da će nakon stupanja na snagu ovog sporazuma društva kćeri privrednih društava Zajednice imati pravo sticanja i uživanja svojinskih prava na nepokretnostima kao i srpska privredna društva, a u pogledu javnih dobara od opšteg interesa, ista prava koja uživaju srpska privredna društva, kada su ova prava potrebna za obavljanje privrednih delatnosti radi kojih su osnovana. Time je, praktično, izigrana i zakonska zabrana, koju imamo u domaćem zakonodavstvu, iz člana 1. Zakona o poljoprivrednom zemljištu iz 2006. godine, da vlasnici poljoprivrednog zemljišta ne mogu biti strana fizička i pravna lica iz prostog razloga i zbog ustavne odredbe po kojoj je pravna snaga međunarodnih ugovora veća od pravne snage nacionalnih zakona. Na ovo ukazujem što javni resursi naše zemlje, poljoprivredno zemljište i svi resursi koje država Srbija poseduje, praktično, na neki način, daje mogućnost da oni pređu u vlasništvo i stranih i fizičkih i pravnih lica. Što se tiče člana 135, koji je izuzetno važan u ovom sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, on određuje prostor na kome će sam sporazum biti primenjivan i kaže da se ovaj sporazum primenjuje, s jedne strane, na teritorije na koje se primenjuju ugovori kojima se osnivaju Evropska zajednica i Evropska zajednica za atomsku energiju i u skladu sa uslovima utvrđenim tim ugovorima i na teritoriju Srbije, sa druge strane, i ono što je važnije da se ne primenjuje na Kosovo koje je trenutno pod međunarodnom upravom u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija 1244 od 10. juna 1999. godine. Ovo ne dovodi u pitanje status Kosova i Metohije niti određivanje, kako se kaže iz Sporazuma, njegovog konačnog položaja prema istoj rezoluciji, dakle, ukoliko je ovaj sporazum u korelaciji poziva se na Rezoluciju 1244 koja jeste jedini međunarodnopravni okvir koji definiše status Kosova i Metohije, jedini validan međunarodnopravni okvir koji je donet u Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija i nismo primetili da je neka nova rezolucija tim povodom donesena u Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija. Mislim da ovaj član 135. moramo i kao država razumeti na način da se ovim članom praktično verifikuje očuvanje suvereniteta iteritorijalnog integriteta države Srbije sa Kosovom i Metohijom kao integralnim delom države Srbije. Ono što je, takođe, važno kao činjenica to je da moramo da postavimo pitanje – da li je tačno da više od 70% građana Srbije ima afirmativan pristup evropskim integracijama? Dakle, to nije pitanje vladajuće većine ili manjine koja je u opoziciji, već je, pre svega, pitanje odnosa građana prema ovoj temi. Takođe, pitanje je, šta je alternativa, uz sve manjkavosti koje mogu nastupiti, ukoliko mudro ne pristupimo daljem procesu evropskih integracija u želji da zaštitimo svoje komparativne prednosti, ne samo u političkom smislu, nego, pre svega, u ekonomskom smislu. To je nešto na čemu ova vlada Republike Srbije mora raditi još predanije. Socijalistička partija Srbije se inače kod predlaganja ovog zakona o ratifikaciji Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju zalagala da se u sam tekst uvrsti jedan stav, koji je kasnije ugrađen u Predlog rezolucije o kontinuitetu državne politike na Kosovu i Metohiji, gde se kaže da se odredbe i duh Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između EU, s jedne strane, i Republike Srbije, s druge strane, razume i prihvata uz njegovu usaglašenost sa državnom politikom u odnosu na Kosovo i Metohiju, imajući u vidu da Rezolucija 1244 garantuje suverenitet i teritorijalni integritet tadašnje Savezne Republike Jugoslavije, čiji je državni kontinuitet nesporno preuzela Republika Srbija. Narodna skupština Republike Srbije u tom slučaju bi konstatovala da je pitanje statusa Kosova i Metohije pomenuto u članu 135. navedenog sporazuma, koji se izričito poziva na Rezoluciju 1244. Takođe, ono što na neki način jeste činjenično otežavajuća okolnost, to je činjenica da je određeni broj zemalja članica EU posegnuo za aktom priznanja samoproklamovane nezavisnosti Kosova i Metohije. Podsećam da to nisu učinile sve zemlje članice Evropske unije. Ukoliko ovaj sporazum o stabilizaciji i pridruživanju shvatamo i razumemo na način koji definiše da je Kosovo i Metohija sastavni, integralni deo države Srbije i ukoliko imamo u vidu da u političkoj praksi nikad sve članice Evropske unije neće posegnuti sa aktom priznanja samoproklamovane nezavisnosti, u tom slučaju mi možemo na ovaj problem da gledamo sa određenom dozom optimizma u kontinuiranoj borbi za očuvanje integriteta i suvereniteta. Šta je bila alternativa za jednu ovakvu situaciju? To je da, praktično, pokušamo da se ili izolujemo ili da ne budemo akteri u ovoj teškoj utakmici koja nas čeka i da insistirajući na nečemu, što je fakat činjenično i međunarodnopravno utemeljeno, izgubimo dragoceno vreme u daljim evropskim integracijama i onemogućimo da Srbija i njeni građani dobiju preko potrebnu ne samo političku već i ekonomsku, odnosno socijalno-ekonomsku stabilnost, da krenemo sa realizacijom razvojnih projekata, da pokušamo da usvojimo komunitarne tekovine Evropske unije, što je inače započeto još pre 2000. godine, ukoliko ste na tu činjenicu zaboravili. Dakle, upodobljavanje našeg domaćeg zakonodavstva sa zakonodavstvom Evropske unije, sa pozitivnom praksom iz Evropske unije, ne može biti nešto što nije dobrodošlo za državu Srbiju i njene građane. U svakom slučaju, činjenica je da nam predstoji jedna predana diplomatska borba o ovom političkom pitanju, ali moram da vas podsetim da jedina država sa međunarodno-pravnim subjektivitetom u sistemu Ujedinjenih nacija jeste upravo država Srbija. Do onog momenta dok se ta činjenica ne promeni, a daće Bog da se neće promeniti, ne postoji ni promil šanse da se desi da se sutra neko poziva na ono što je ovde zapisano u Sporazumu, da u regionu sa zemljama koje su, takođe, na putu evropskih integracija, moramo i obavezujemo se, da sarađujemo. Jer, u slučaju kada sve države članice Evropske unije neće priznati samoproklamovanu nezavisnost, u situaciji kada ovim praktično dobijamo jedno dragoceno vreme, a paralelno sa tim idemo u proces evropskih integracija, i u situaciji kada ne postoji niti međunarodno-pravni okvir niti politička volja svih relevantnih faktora, a to su, pre svega, članice Saveta bezbednosti, da preokrenu situaciju u jednom ili drugom pravcu, mi imamo šansu da, insistirajući na očuvanju teritorijalnog integriteta i suvereniteta, paralelno vodimo borbu i proces evropskih integracija koji treba da donese boljitak građanima Srbije. Sve su to činjenice koje, naravno, ne možemo gledati crno-belo, oko kojih je potreban konsenzus, o kome je govorio i kolega Jovanović, oko koga je potrebno da barem postoji svest ili konsenzualna svest o potrebi šta građani Srbije žele, ukoliko moramo politički da se delimo i nadgornjavamo oko tema koje jesu bile tema za predizbornu kampanju, ali ta tema je dobila svoje ishodište, dakle, u biračkim kutijama 11. maja. Zato je važno da uzmemo sve ove elemente u obzir i da shodno tome pristupimo ovom veoma važnom pitanju. Što se SPS tiče, uz manjkavosti koje ovaj sporazum u sebi inkorporira, ne zahvaljujući našem radu na ovom sporazumu, podsećam, već na radu prethodnih vlada, moram reći da će SPS na ovaj sporazum i na njegovu ratifikaciju, ukoliko do nje dođe, gledati i razumeti taj sporazum kao u svetlu ovog člana 135. koji izričito govori o Rezoluciji 1244 kao jedinom međunarodnom-pravnom okviru koji reguliše status Kosova i Metohije i u tom smislu političko pitanje i sve implikacije koje izaziva ovaj sporazum se mogu ostaviti po strani ukoliko se stane iza ovakvog razumevanja samog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Ono što je ekonomski aspekt, ono što se tiče carinske teritorije, ono što se tiče svih pitanja od životne važnosti za državu Srbiju, koje se tiče svih evropskih standarda koje treba, ne samo da usvojimo, nego, i da primenimo u našem zakonodavstvu, ali i u svim sferama društvenog bitisanja, mislim da ne može biti sporno za, siguran sam, svih 250 poslanika koji sede ovde u sali Narodne skupštine Republike Srbije. Zato se nadam da ono što je i naša intencija bila, a to je da se ovaj sporazum razume na način koji odslikava očuvanje u političkom smislu integriteta i suvereniteta naše zemlje, i to je bilo postavljeno kao uslov kada se predlagao ovaj zakon o ratifikaciji Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, da će tako i biti na kraju i da će Vlada Srbije u tom smislu funkcionisati, delovati, kada ovaj sporazum bude ratifikovan. Poslanička grupa SPS-JS će glasati za ratifikaciju ovog sporazuma, za Zakon o ratifikaciji Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju u najboljoj nameri da, ispunjavajući svoje predizborno obećanje, dakle, da se borimo da omogućimo jedno društvo socijalne pravde, da se borimo za socijalno-ekonomsku stabilnost, da se borimo za realizaciju vitalnih razvojnih projekata, kao što je Koridor 10, kao što je izgradnja novih hidrocentrala, kao što je ''Železnica Srbije'', ispunjavajući svoja predizborna obećanja da ćemo dovesti do boljitka koji će se vrlo brzo osetiti kao benefit za svakog našeg građanina, da ćemo postići podizanje nivoa zaposlenosti u Srbiji. U toj nameri i vođeni tom intencijom, ispunjavajući svoje predizborno obećanje, poslanici poslaničke grupe SPS-JS će glasati za ratifikaciju ovog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodin Nikolić, po Poslovniku. Izvolite.
Uz ovacije koje je doživeo prethodnik, moram da upozorim da smo dužni da očuvamo dostojanstvo Narodne skupštine i da o tome svako treba da vodi računa. Dakle, ovde je rečeno da SPS tumači ovaj sporazum kao očuvanje integriteta Republike Srbije, a da odredbe njegove tumači tako da je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije. Odlično, samo prihvatite amandman SRS da to tumači Narodna skupština Republike Srbije. Dakle, šta mi tražimo od vas? Svi želimo da se usvoji ovaj sporazum, ne samo ovaj, svi sporazumi koji vode integracijama, boljitku, investicijama. Svako želi svakom detetu u Srbiji bolji život za 10, 20, 100 godina. Ne slažemo se oko toga da li Evropska unija tumači da je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije ili nije, a sa njima sklapamo Sporazum. Mi sad kažemo, mi to tumačimo tako da je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije. Možemo mi da tumačimo kako god hoćemo, bitno je kako će to Narodna skupština da protumači. Zašto je predlagaču bilo teško, a i SPS, da kaže – evo, prihvatamo amandman SRS. Ne dira se tekst Sporazuma uopšte, nemoguće ga je i menjati, ali mi samo kažemo da neke njegove odredbe tumačimo na određen način, na način kojim se štiti Srbija. Demokratska stranka kaže da će iskoristiti sva pravna i diplomatska sredstva da odbrani Kosovo i Metohiju u sastavu Srbije. Ovo je pravno sredstvo, ovo je ugovor sa državama članicama Evropske unije i sa Evropskom unijom, i njen parlament ovo usvaja. Ovo je ugovor u kome mi tumačimo da je očuvanje integriteta nemešanje u status Kosova i Metohije u stvari priznanje da po Rezoluciji 1244 ta teritorija pripada Srbiji. Znači, mi samo kažemo – Evropo, Sporazum prihvatamo, a evo kako ga tumačimo! Jer, javno gledano, svi političari u Srbiji tako tumače, izuzev nekih koji imaju drugačiji stav, pa, u redu je i to, ali nisu u većini. Dame i gospodo narodni poslanici, ako je SPS u kampanji rekao da je ovo ''žuti'' dokument koji ništa ne znači – ja prihvatam da je to sada dobar dokument. Ako SRS može da kaže da je ovaj dokument prihvatljiv za Srbiju, ali mi imamo taj jedan uslov, uslov koji vama nije težak pošto javno iznosite isti stav, samo ne smete to da usvojite na sednici Narodne skupštine Republike Srbije – to je licemerstvo. Ako svi mi ovde tumačimo da je Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije – hajde da tu poruku uputimo Evropi. Država članica EU koja to ne želi da prihvati – neće da ratifikuje ovaj sporazum. Država koja to želi da prihvati – ratifikovaće. Kao što kažete da postoje države koje nisu priznale nezavisnost KiM, postoje države koje će ratifikovati Sporazum i ako mi napišemo u ugovoru da je KiM sastavni deo teritorije Srbije. Zašto bi nam Španija zamerila da mi tumačimo neke odredbe ovog sporazuma na način koji je predvideo naš Ustav, dame i gospodo narodni poslanici, i na način koji Španija odobrava? Znači, mi se bojimo država koje su priznale nezavisnost KiM. Sami ste rekli da su nam mnogo važnije ove koje nisu, mnogo nam je važnije da Španija nikada ne promeni stav, ako već ne možemo da ubedimo Nemačku, Francusku i ostale da promene stav. Zašto bežite od toga? Zašto ne branimo zemlju i dokumentima? Samo izjavama na televiziji – branićemo zemlju, a čim dođe jedan dokument, mi ne smemo da je odbranimo. Ovo nije ni puška, ni top, ni tenk, ni avion, ovo je dokument, ovo je ugovor, međunarodni ugovor. Džabe deklaracije i rezolucije Narodne skupštine, ne obavezuju nikoga na Zapadu. Ovaj ugovor obavezuje, prihvataš ga ili ne. Ako ga ne prihvataš, pregovaramo dalje da bi ga prihvatio. Ubeđujete me već godinu dana da je to dobar sporazum. Ubeđujete Srbiju, pobedili ste na izborima zato što ste ubedili Srbiju da ćete odbraniti KiM diplomatskim i pravnim sredstvima. Evo prilike, gospodo. Kapitulacija je ako nećete da prihvatite amandman i onda ne očekujte da možemo za to da glasamo, onda ne očekujte dobro od evropskih integracija! Pričate o milionima evra uloženim u postsocijalističke zemlje. Jesu li uzimali teritoriju? Pričate o komšiji koji je dobio 100.000 dinara od komšije koji mu je ubio dete. Da li to može? Ne može parama, ne može parama da se meri vrednost teritorije Kosova i Metohije! Ko hoće da brani, ko hoće da vodi državu, ko hoće da poštuje Ustav u kome piše da je Kosovo i Metohija neotuđivi deo teritorije Srbije, taj to mora uvek da naznači. Za nas je Rezolucije 1244 znak da je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije. Ko to neće da potpiše kako sa njim da pravimo ugovor. Taj nas ne poštuje, taj ne poštuje naš stav, ni naš Ustav. Hoćete Ustav da menjate? Promenite ga prvo i da vidimo da li je to moguće kod građana Srbije. Nemojte ovde da iznosite parole kako nas ovo čuva i štiti. Da, samo pod jednim uslovom, da mi njima kažemo šta je Srbija, a oni sa tim da se slože ili ne, pa da vidimo posle ko nam je prijatelj, a ko nije prijatelj. Nema građanina Srbije koji ne želi bolje. I Rusi ako naprave uniju, ući ćemo i tamo, a mislim da je već na putu i ta će unija biti progres za čovečanstvo. I tamo ćemo ići, zašto da ne idemo? Evropska unija, zašto da ne idemo, ali ne po svaku cenu, ne klečeći, ne puzeći i to ne puze narodni poslanici, ne puze gospoda ministri, narod će da puzi. U čije ime vi odlučujete da narod treba da puzi? Zato što mu na medijima kažete da je ovo jedini spas, jedina alternativa za život.Nije tačno. Ili je spas kada prodate hotel strancu i on ga zatvori kao svoju državu, pri tom sve namirnice nabavlja iz inostranstva, a vi ste napravili dobru investiciju. To su te vaše strane investicije. Zaposlio 15 ljudi, a razjurio 300. Pustite vi tu priču, doći će i to na tapet kada budete podnosili, barem jednom, izveštaj Vlade o tome šta ste radili u prethodnoj godina. Bar jednom od kada je DOS došao na vlast da dobijemo izveštaj Vlade šta je urađeno u prethodnoj godini. Ne zaboravljajte činjenicu, dve bitne stvari su se dogodile od kada ste parafirali taj sporazum. Jedna je da je EU prihvatila nezavisnost Kosova i Metohije. Pričajte šta god hoćete. Solana nije dolazio kao predstavnik Španije u Prištinu da čestita nezavisnost, nego kao predstavnik EU. Njegova zemlja nije priznala nezavisnost. Druga stvar je Euleks. EU ide potpuno ka otcepljenju Kosova i Metohije, a vi kažete da nam ona garantuje da neće da se meša u status. Umešala se u status i zato što se umešala mi moramo jednu odrednicu da usvojimo. Mi ne kažemo njima, u tom sporazumu, u članu 135 – pišemo da je Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije. Ne, mi kažemo da to samo tako tumačimo i nemojte da kao argument koristite priču o tome da se Sporazum ne odnosi na teritoriju Kosova i Metohije. Ne odnosi se, ne diramo ga, dok je pod zaštitom UN, ali prelazi pod Euleks. Možemo li da ne brinemo o Kosovu i Metohiji o kojoj počinje da brine EU? Da li mi imamo ugovor sa EU? Da li je EU išla pred Savet bezbednosti da dobije novu rezoluciju? Nije to otimačina. Istorijska je odgovornost na svima nama. Tamo piše da smo protiv Sporazuma. Nismo. Izvolite ovde, gospodine Đeliću, prihvatite amandman, završićemo za pola sata priču, trajaće tako kratko kao i za aranžman sa Rusijom, jer kod Rusa se ne postavlja pitanje da li je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije. Da su oni priznali nezavisnost Kosova tražio bih vam i sa njima da tako tumačimo odredbu. Naravno, nema prijatelja koji nam otima teritoriju. Zato vas molim kada govorite, vi to možete za svoje nastupe, pa da ostane negde zapisano u knjizi, ali sve je pročitano, sve se zna u ovoj državi i to zna najmanje dete, EU kaže da Kosovo i Metohija nije u sastavu Srbije, oprezno s njima. Zmija otrovnica se ne miluje, nego oprezno i vi to vrlo dobro znate. Nemojte da nas ubeđujete, baš toliko mali nismo. Recite da ne možete drugačije da vodite državu i tu se slažem, ako ne dobijemo ovaj sporazum nismo u stanju da vodimo državu, to je dobar princip. Ali da nas ubedite da ne možete da vodite državu bez ovoga, da je ovo spas za državu, to nije tačno. Možda bi vas nepotpisivanje skinulo sa vlasti, kamo sreće, a ovako ste uveli Srbiju u diktaturu i idete sve dalje, bezobzirno idete. Vaši predstavnici pišu ustav Vojvodine, pripremaju državu u Vojvodini, a vi se pravite kao da se ništa ne dešava. Zato vas molim, nemojte da ovde iznosite licemerne reči kojima se vređa dostojanstvo Skupštine. Ne garantuje ovaj sporazum da je Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije, ali ako to napišemo u ovom zakonu, samo kao još jedan član, pa kažemo da ovo tumačimo da je očuvanje integriteta, da svaka država ima pravo na svoje granice, ovo tumačimo u skladu sa Rezolucijom 1244, to ne boli, očuvanje zemlje je to. Neće da poštuju? Onda neka Skupština kaže da li možda može da prihvati Sporazum u kome EU neće da garantuje da je Kosovo i Metohije sastavni deo Srbije, ali onda će karte biti otvorene, stvari će biti čiste i jasne. Sada nas ubeđujete da EU nije priznala nezavisnost Kosova i Metohije i može ovo da se potpisuje. Ne, da pitamo EU našim zakonom da li je ona priznala nezavisnost Kosova i Metohije. Ako kaže – ne prihvatamo taj vaš zakon, pošto Kosovo i Metohija nije vaša teritorija, dame i gospodo, pred Skupštinu da vidimo šta o tome misli većina, pred narod na referendum da vidimo šta o tome misli većina. A da mi ovde sa 84 poslanika preuzmemo rizik da smo priznali nezavisnost Kosova i Metohije, jer, toliko vam glasova treba, 64 glasa vam treba da izgubimo Kosovo i Metohiju – nemojte, ni 64 života. Ali sa 64 glasa se ne gubi Kosovo i Metohija i to glasova onih poslanika koje to uopšte ne interesuje. Zato vas molim još jednom, branite ovu državu, malo mudrosti pokažite. Nemojte da nas terate da puzimo pred tuđincem, idite uspravno. Neka stane iza vas 200 poslanika Narodne skupštine, pa kad krenu vaši u Brisel, 200 poslanika stoji iza njih, a ne neka skupljena većina, većina koju održavaju oni koji su ministri, a ne partije, ne ideologije. Ovo nije ideologija nekih stranaka koje će glasati za Sporazum. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Pastor Balint, predsednik Poslaničke grupe manjina.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, SVM i svi poslanici iz Poslaničke grupe manjina će glasati za ratifikaciju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i Prelaznog sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima EU i Srbije. Ratifikacija SSP je drugi korak Republike Srbije na dugom putu evropskih integracija, ali je prvi veći bitan formalni korak ka institucionalizaciji odnosa Republike Srbije i EU. Pre iznošenja vrednosnih ocena, želeo bih malo da govorim o hronologiji našeg pridruživanja EU i o dosadašnjim važnim stanicama na putu ka EU. Mislim da će ovo biti poučno. Dana 10. oktobra 2005. godine počeli su pregovori o pridruživanju Republike Srbije. Posle drugog kruga pregovora Evropska komisija je odlučila da suspenduje pregovore o pridruživanju, tada još Srbije i Crne Gore. Dana 13. juna 2006. godine pregovori su nastavljeni, obnovljeni pregovori su trajali tri meseca, a 10. septembra 2007. godine delegacije Srbije i EU usaglasile su u Briselu tekst Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Taj sporazum je 7. novembra prošle godine i parafiran u Briselu, a potpisan je 29. aprila tekuće godine u Luksemburgu. Iz ove male hronologije možemo videti da su pregovori trajali dve i po godine, sa jednogodišnjim prekidom zbog nedovoljne saradnje naše zemlje sa Haškim tribunalom. Od parafiranja Sporazuma u Briselu, do ratifikacije Sporazuma u Narodnoj skupštini proteći će skoro godinu dana. To govori da je moglo brže i da je trebalo mnogo brže. Malopre sam rekao da je ratifikacija Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju drugi korak na putu ka EU. Prvi korak je Studija izvodljivosti sklapanja pregovora o stabilizaciji i pridruživanju 25. aprila 2005. godine, a ovo je drugi korak. Međutim, postoji, prema našim viđenjima, i nulti korak na putu ka EU i želeo bih malo da govorim o tom nultom koraku. Šta mi nazivamo nultim korakom Republike Srbije na putu ka EU – taj korak je Rezolucija o pridruživanju EU. Ta rezolucija je 13. oktobra davne 2004. godine izglasana velikom većinom u Narodnoj skupštini i želeo bih da citiram nekoliko odredbi iz ove rezolucije o pridruživanju EU.Ovaj visoki dom je doneo tu rezoluciju u kojoj piše: "Narodna skupština Republike Srbije potvrđuje da je ubrzani ulazak Republike Srbije u punopravno članstvo u EU i pristupanje Partnerstvu za mir strateški i nacionalni cilj. Narodna skupština izražava punu spremnost da ispuni sve neophodne preduslove potrebne za ubrzanu integraciju u EU. Narodna skupština izražava punu spremnost za ispunjenje svih međunarodnih obaveza Republike Srbije i odlučno podržava stav da se sva lica osumnjičena za zločine počinjene tokom oružanih sukoba, u periodu od 1991. do 2000. godine, na teritoriji bivše SFRJ, privredu pravdi, u skladu sa pozitivnopravnim propisima i međunarodnim obavezama. Narodna skupština se obavezuje da će usklađivanje zakonodavstva Republike Srbije sa pravnim tekovinama EU dobiti prioritet u radu Narodne skupštine Republike Srbije, uključujući i uvođenje posebnih procedura za poboljšanje efikasnosti tog procesa. Narodna skupština očekuje od Vlade Republike Srbije da jednom u tri meseca informiše Narodnu skupštinu Republike Srbije o planiranim i ispunjenim obavezama i o realizaciji svih programa i ostalih aktivnosti neophodnih za ubrzanje procesa pridruživanja. Narodna skupština traži od Vlade Republike Srbije da u što kraćem roku izradi nacionalnu strategiju Srbije za pridruživanje EU." Ovo su bili citati iz Rezolucije o pridruživanju EU koja je prihvaćena 13. oktobra 2004. godine u ovom cenjenom domu, u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Šta se ostvarilo od svega ovoga što sam citirao iz ove rezolucije? Nažalost, skoro ništa se nije realizovalo iz svega ovoga, što je bila naša obaveza, što je bila obaveza i Narodne skupštine i Vlade Republike Srbije. To je vrlo loše, jer je nečinjenjem dovođeno u pitanje ovo što je pisalo u Rezoluciji – da je priključivanje Srbije EU strateški državni i nacionalni cilj. Zbog toga smo mi u SVM ubeđeni da je trebalo i da će biti potrebno mnogo brže ove procese voditi, koji će na kraju ovog puta dovesti nas na prag EU, koji će nas uvesti u EU. Šta je konkretno urađeno od svega ovoga što piše u Rezoluciji? Nacionalni program za integraciju u EU izradila je Vlada i to je vrlo dobro, ali bih želeo da kažem da u tom Nacionalnom programu ima nekoliko grešaka i nadam se da će te greške biti ispravljene u Strategiji Srbije za pridruživanje EU. Navešću dva primera iz sfere prava pripadnika nacionalnih manjina. Npr. na strani 76. piše da u opštinskim sudovima u Temerinu i Vrbasu svi zaposleni govore mađarski jezik. To, jednostavno, nije tačno. Drugi primer, piše na strani 76. Nacionalne strategije Srbije za pridruživanje EU, da u AP Vojvodini Mađari čine 3,9% stanovništva. Prema poslednjem popisu, Mađara ima 14,28% na teritoriji Vojvodine i nadam se da takvih grešaka nema više u tom programu, kao i da se te greške neće ponoviti u Nacionalnoj strategiji. Posle hronologije i nabrajanja dosadašnjih važnih stanica na putu ka EU, želeo bih da iznesem i vrednosne ocene, kao i to zbog čega Poslanička grupa manjina i narodni poslanici SVM podržavaju ratifikaciju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Pre svega zbog ciljeva pridruživanja, a ti ciljevi su navedeni u članu 1. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Tu se kaže da se uspostavlja pridruživanje zbog jačanja demokratije i vladavine prava, zbog stabilizacije regiona, zbog stvaranja okvira za politički dijalog, zbog podržavanja napora Srbije da razvija privredu i međunarodnu saradnju i kroz usklađivanje svog zakonodavstva, zbog potrebe završetka tranzicije u funkcionalnu tržišnu privredu u Srbiji i zbog postepenog stvaranja zone slobodne trgovine i podsticanja regionalne saradnje. Ovi ciljevi su za SVM neprikosnoveni i svakako podržavamo ove ciljeve. Pored toga, iz Sporazuma možemo videti da će se trgovati po olakšanim uslovima sa EU, bez carina i količinskih ograničenja, posle stupanja na snagu Sporazuma. Vidimo i to da se obezbeđuje ne samo slobodan protok robe, već i radnika. Postepeno se uspostavlja zona slobodne trgovine, a istovremeno ne isključuje se očuvanje i uspostavljanje carinskih unija zona slobodne trgovine. Znači, ništa ne gubimo u tom smislu. Obezbeđuje se zaštita oznaka geografskog porekla i naših žigova i naših oznaka geografskih na teritoriji cele EU. Doprinosi se ukidanju državnih monopola. Srpskim privrednim društvima, stupanjem na snagu ovog sporazuma, biće omogućen pristup postupcima za dodelu javnih ugovora u Zajednici i predviđa se saradnja u nizu oblasti, od usklađivanja propisa do političkog dijaloga i finansijske saradnje Srbije i EU. Obuhvaćene su sve važne oblasti od trgovine preko obrazovanja, do socijalne zaštite. Pridaje se naročita pažnja oblasti pravosuđa i unutrašnjih poslova, usklađivanju zakonodavstva, održivom razvoju, smanjenju siromaštva i zaštiti životne sredine, što je dobro. Zajednica i Srbija će uspostaviti blisku saradnju, regionalnu saradnju i razvoj dobrosusedskih odnosa i to je isto jedan od glavnih ciljeva Sporazuma. Bilateralni sporazumi će se sklopiti u roku od dve godine od stupanja na snagu Sporazuma, što je uslov za dalji razvoj odnosa između Srbije i EU. Šta je za nas od prvorazrednog značaja – to je odomaćivanje evropskih vrednosti u Srbiji. Mi znamo da to treba da bude jedan proces, da to neće ići preko noći, ali na tome treba svi mi zajedno da radimo, i Parlament, i Vlada i sve stranke koje su trenutno parlamentarne. Nešto malo treba da kažem i o pretpristupnim fondovima. Nešto manje od milijardu i po evra će Srbija u narednih pet godina dobiti na osnovu tog sporazuma, što je dobro. Znači, milijardu i po evra. Poređenjaradi,uistomovomperioduMađarska,kojajepunopravna članica EU, dobija 22,4 milijarde evra za razvoj od EU. Znači, Srbija dobija milijardu i po, Mađarska skoro 22,5 milijardi evra i to je jedna značajna razlika, to je jedan argument zbog čega treba ratifikovati ovaj sporazum. Isto tako je nužna regionalizacija države. Uspostavljanje statističkih regiona će biti preduslov za mogućnost korišćenja najbogatijih fondova za članice EU, odnosno kohezivnih i regionalno-razvojnih fondova. To je isto jako bitno i zbog toga treba regionalizovati zemlju. Niko ne pravi državu u državi, niko ne stvara Vojvodinu sa atributima države, ali jednostavno Srbiju treba regionalizovati. To je jedan od preduslova za ulazak u EU, ali to ne treba da uradimo zbog EU, to ne treba da uradimo zbog dvadeset sedmorice, nego to treba da uradimo zbog Srbije i svih građana Republike Srbije. Još nešto malo bih rekao o realnostima, preduslovima i zadacima Srbije na putu ka EU. Više puta smo upozoravali sa ove govornice da se ne sme licitirati datumima, ne smeju se pominjati apsolutno nerealni datumi, jer to šteti Srbiji i šteti građanima Srbije. Moram upozoriti i na to da se zaključkom Evropskog saveta, iz decembra 2006. godine, insistira na kopenhagenskim kriterijumima i kaže se da se ne može preduzeti sledeći korak u evropskim integracijama dok prethodno potpisani sporazumi nisu stupili na snagu. U ovom kontekstu moramo svi znati da se ne mogu početi pregovori o članstvu u EU sve dok Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju ne stupi na pravnu snagu, a za to je potrebno 29 ratifikacija, ukupno, i za to će biti potrebno najverovatnije oko dve godine. Pridruživanje će se sprovoditi postepeno i biće u potpunosti ostvareno u prelaznom periodu najviše od šest godina. Znači, ne radi se o tome da smo pred kapijama EU. Nažalost, jako, jako puno treba još da radimo zarad toga da bismo mogli postati članica EU. Isto tako bih hteo da napomenem jedan podatak. Mađarska, Poljska i Češka su 13. decembra 1990. godine potpisale SSP, a postale su punopravne članice EU 1. maja 2004. godine. Iz ovoga možemo videti da je nerealno da Srbija bude u EU, recimo, za četiri godine, ali sve treba da uradimo zarad toga da bi Srbija što pre bila punopravni član EU. A da bi se to desilo moramo ispuniti političke i pravne preduslove. SVM se zalaže za to da svi ti uslovi budu u najkraćem mogućem roku ispunjeni. Što se političkih uslova tiče, svi mi znamo, politički uslov je Ratko Mladić i Goran Hadžić u Hagu. U ime SVM moram da kažem sa ove govornice da se nadamo da će se to desiti najkasnije do kraja ove godine, jer nije moguće i nije dobro da smo svi mi, sedam i po miliona građana Srbije, taoci dva čoveka. Pored ovoga, moramo ispuniti i pravne uslove. Treba da harmonizujemo naš pravni sistem sa pravnim sistemom EU, a to znači, dame i gospodo, da ovaj parlament treba da usvoji zajedno sa Vladom oko 150 hiljada stranica propisa. To ne treba da uradi samo Parlament, jer tu ima i podzakonskih akata, ali veliki deo posla treba da odradi Narodna skupština. Zbog toga, jako je velika odgovornost na ovom sazivu Narodne skupštine. Kada govorimo o harmonizaciji, mi smo slušali i prošle godine da će Skupština usvojiti oko 40-ak zakona koji su neophodni za stavljanje Srbije na belu šengensku listu i na priključenje EU. Nažalost, ovaj parlament je jako malo od toga uradio i zbog toga u Parlamentu treba da bude atmosfera radna. Vlada treba mnogo, mnogo brže da prosleđuje nacrte zakona Parlamentu da bi se ovaj zakonodavni rad ubrzao u interesu svih građana Republike Srbije, jer koliko je meni poznato, nijedna parlamentarna stranka ne kaže da je protiv ulaska Republike Srbije u EU. Zbog toga se zalažemo za ubrzanu harmonizaciju, za ispunjenje političkih i pravnih uslova, za prihvatanje sistema vrednosti, evropskih vrednosti i nadamo se da će u skladu sa Rezolucijom Narodne skupštine o pridruživanju Evropskoj uniji oktobra 2004. godine priključenje Srbije Evropskoj uniji biti uistinu prvorazredni nacionalni i državni cilj. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto nemamo dovoljno vremena za sledećeg govornika, a to je gospodin Velimir Ilić, određujem pauzu. Nastavićemo rad u 15,00 časova. Molim da u 14,30 šefovi poslaničkih grupa dođu na jedan dogovor o daljem radu. [[Posle pauze – 15,15]] Reč ima predsednik poslaničke grupe Nova Srbija, Velimir Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je zadovoljstvo da mogu danas da govorim o ovom velikom problemu o kome raspravljamo, ali žao mi je što gospodin Đelić nije tu, koji je bio potpredsednik Vlade kada se sve ovo sklapalo, dogovaralo, potpisivalo, i što nema nikoga iz Vlade. Kada pogledamo Sporazum, o kome se toliko danas govori, bilo je reči o blagostanju, samo da potpišemo, odnosno ratifikujemo, a evo, sada, opet se govori posle ratifikacije Sporazuma u Parlamentu, da će u Srbiji sve biti med i mleko, da će biti Srbija bez problema, da će stizati investicije, da će dve milijarde evra godišnje dolaziti u Srbiju. U to čisto sumnjam. Znate dobro, svi bismo se mi radovali tome, i pozicija i opozicija. Obećanja su data velika. Slabo se ispunjavaju, vreme prolazi. Mi smo puno podeljeni. Neko nas je podelio, a to određeni mediji forsiraju, na evropske i antievropske snage, na jednu naprednu evropsku grupaciju i jednu izuzetno nazadnu, koja tobože nije za Evropsku uniju. Svi smo mi za Evropsku uniju i tu nema dileme. Mi smo sastavni deo Evrope. Svakog građanina Srbije duša zaboli kada pogleda one bilborde koje smo gledali – ''Osvojimo Evropu zajedno''. Danas kada sam slušao gospodina Đelića, osećao sam se za trenutak kao da sam na nekoj utakmici, pa kažemo – bravo, idemo, sad ćemo da ih pobedimo, glasajmo, juriš! Nije to to. Jako mi je teško što moram da kažem, jedna neozbiljna grupacija, samim tim potpredsednik Vlade, izuzetno neozbiljan, euforičan ekspoze, navijački, pun nekih strasti, a tema je izuzetno ozbiljna. Ratifikovati nešto u Parlamentu, da stanemo iza toga, a ne znamo ni gde smo, ni šta smo, ni kuda nas vode, ne znamo gde su nam granice i dokle nam je država, evo, danas su u Briselu i naš predsednik Vlade i predsednik države, gde je granica Srbije? Potpisujemo Sporazum, a ne znamo gde smo, šta smo i ko smo. Da li je Kosovo unutar? Kažu da jeste, to i naš Ustav tvrdi, ali u Sporazumu to ne piše. U Sporazumu kažu da moramo da napravimo dobru saradnju sa zemljama u okruženju, a oni su priznali Kosovo. Da li to znači indirektno da ćemo i mi priznati kasnije i Kosovo? Saradnja sa Hagom stoji, ali da li je to evropsko pravosuđe koje nas očekuje, da se i ovde kod nas zasnuje na tim osnovama kao što je Haški tribunal, koji tako surovo kažnjava jedan narod, kažnjava ljude koji su obavljali neke dužnosti, zarađivali hleb za sebe i svoje porodice, a pušta teroriste na slobodu. Da li je to neki novi oblik organizovanog pravosuđa? Da li će ta infekcija kod nas isto da zavlada, pa ćemo imati i mafiju na slobodi koja će odlučivati o svemu, a sudiće se nekim nesrećnicima koje tamo nagazimo za neke sitnice. Srbiju bih u ovom momentu, a i same poslanike, podelio u dva dela: jedne, neodgovorne, euforične, napaljene, Evropa i sve je rešeno; i druge, izuzetno ozbiljne ljude, studiozne, koji postavljaju neka pitanja, a mi tražimo odgovore na ta pitanja. Da li je Kosovo sastavni deo Srbije, to Evropska unija mora da kaže. To smo Koštunica i ja u onoj Vladi tražili da definišemo gde se nalazimo – da li je Kosovo naš sastavni deo, da li idemo u Evropsku uniju sa Kosovom ili bez Kosova, ili idemo u Evropsku uniju a posle ćemo morati da priznamo Kosovo, što se uostalom i nagoveštava ovde. Prema tome, bajke o Evropi prezentirane na ovaj način kao što je gospodin Đelić stvarno su bajke, a ni deca iz osnovne škole, onako euforično, u jednom ozbiljnom Parlamentu, gde se rešava sudbina jedne države, gde se trasira put za narednih 50-100 godina Srbije, ne bi se tako ponašala. Očekivao sam samo ono skandiranje – idemo, idemo dalje sa sednicom, idemo da slavimo, ratifikujmo to i gotovo, nema potrebe dalje, sve muke smo rešili! Izaći ćemo tobože u Evropu, dobiti kredite, raditi, poljoprivreda je glavna. Znam da će Evropska unija nama dati poljoprivredu – da beremo maline, kupine, koje su devet dinara, braćo moja. Seljak koji bere, koji seje kupinu propao je – proizvoditi mleko za 22 dinara, voziti traktore, orati i kopati i tako dalje. A njima smo dali i prepustili finansijsko tržište, sve ono što je profitabilno. Traže naravno i farmaceutsku industriju, i elektroniku, i telekomunikacije, i sve ode u Evropsku uniju. Da li je budućnost naše dece da budu vozači traktora, berači pečurki, malina i kupina? Da li nas tu vodite, gospodo, da budemo za potkusur Evropskoj uniji? Pričamo o blagostanju u Bugarskoj i Rumuniji. Bio sam tamo neki dan, nikad gore nije bilo. To možete videti i uveriti se kada odete, putevi, infrastruktura su očajni. Bugari beru kod nas po Srbiji paprike, kupe šljive. Dosta im je Evropske unije i došli kod nas, koji nismo članovi, da malo zarade ovde neki dinar, da prežive. Da li je to naša sudbina? Zato smo kao ozbiljni i odgovorni ljudi, narodni poslanici, tražili da se sve ovo definiše, da se ubaci u Sporazum i da onda uspravno ulazimo u Evropsku uniju, ali kao partneri, kao jedna suverena država, ozbiljna država koja će doći tamo, koju će oni ceniti i poštovati. Ako svaka šuša u Evropskoj uniji može da uzme deo teritorije, da radi šta hoće, nije nam tamo mesto. To moramo definisati jer mi donosimo odluku za generacije koje dolaze. Nama su naši dedovi i pradedovi ostavili ovu predivnu Srbiju, a kuda ćemo mi sa njom, kako i na koji način? Lepa je priča o NATO-u, ali taj NATO je došao u Srbiju bez ikakve saglasnosti, odobrenja, dozvola, napravio NATO bazu. Nisu nas pitali, tada je Srbija bila suverena država, nije bilo govora o jednostranom priznavanju itd. Nisu nas konstatovali, ušli ljudi, napravili bazu u jednoj suverenoj državi, završili posao, postavili straže i otišli. Da li je to naša sudbina, da ovde može da radi ko šta hoće? Doneli su odluku, a to je, nažalost, bilo prihvaćeno u saveznom parlamentu, da mogu da koriste našu infrastrukturu kad god hoće i koliko god hoće, koliko im god treba – žele puteve, aerodrome i sve, ako je potreba NATO-a. Znači, mi kao odgovorni ljudi, koji misle o ovoj državi Srbiji, tražimo da se ovo definiše i da onda budemo svi za Evropu, i čitava Srbija će biti za Evropu ako definišemo ove stvari koje su sporne. Ovako ne znamo kuda su nas poveli, ne znamo šta ćemo doživeti na tom našem putu, da li ćemo se izgubiti u nekom bespuću i jednostavno naša sudbina je izuzetno ugrožena. Prema tome, danas sam ovde slušao priče i drago mi je da nacionalne manjine govore izuzetno dobro i pohvalno šta će se u Srbiji dogoditi. Dobro je da smo takva država, a da bismo išli na evropski put moramo biti demokratska država, ne mogu se zabraniti demonstracije, pucati, ubijati, moramo poštovati jedni druge i to je osnova. Znači, osnova svega je demokratska Srbija. Mi koji sedimo i sa ove opozicione strane bili smo borci za demokratiju ceo život, borićemo se i dalje za pravu demokratsku državu Srbiju kao osnovu i poštovati nacionalne manjine i poštovati sve ono što su evropski kriterijumi. Da li znamo da Srbi na Kosovu nemaju osnovni kriterijum demokratije, slobodu kretanja. Ljudi ne smeju da odu na njivu, da decu pošalju u školu. Da li je to omogućila ta demokratska Evropa? Tražimo zaštitu naših građana bez obzira gde se nalaze i to Evropa mora da shvati i da zna, a ne da se ovako ponašamo dosta neodgovorno, jer od početka je počelo vrlo neodgovorno i neozbiljno, to gospodin Đelić dobro zna. Bilo je ružno kada se o jednom ovakvom sporazumu glasalo na Vladi Srbije, drsko, brutalno, siledžijski od jedne male, tanke većine, i ne bih želeo da tako bude u Parlamentu, kada je tada aktuelni premijer Srbije napustio, izašao na hodnik, napustio sednicu, i deo ministara. Da li je to put Srbije koji se trasira za naredni period, kada deo Vlade napusti sednicu, izađe na hodnik dok ta tačka ne prođe? Moramo se usaglasiti, dogovoriti i ovde i tamo. Ima ovde jedan minimum, jedan amandman koji su podneli radikali, bez obzira ko ga je dao, da se definiše status Kosova u Srbiji. Zašto to ne podržimo? Šta je falilo Evropskoj uniji da kaže – poštujemo vaš Ustav kao suverenu državu, poštujemo vaš narod. Molim vas, Srbija sa Kosovom u Evropskoj uniji. To je bio minimum našeg uslova, tu smo se razilazili i to je bio kamen spoticanja. Što se tiče ekonomije, ne treba pričati odmah o blagostanju. Kakvi su ti fondovi? Tačno je da daju kredit od 150 miliona. Da je Dinkić hteo da garanciju da i ja sam mogao da uzmem taj kredit, i meni su davali kada sam bio ministar. Znači, kredit banke imaju – dajte garanciju Vlade, garantujte budžetom da ćete vratiti, nema nikakvih problema, možete da uzmete kredit koliko je kreditno sposobna Srbija. Ali, ti fondovi za evropske koridore, to je druga stvar. Kako dobiti novac iz fondova, a ne prosek komercijalne kreditne linije. To je najjednostavnije, to može svako da dobije. To možete od svih banaka da dobijete, iste uslove daje i Svetska banka, i EBRD, Evropska investiciona banka, kao i mnoge komercijalne banke za velike projekte kao što su autoputevi itd. Znači, tu nema ništa sporno. Ulaganje u poljoprivredu, jesam za evropske kredite, ali njihovi krediti su beskamatni, i veliki deo nepovratnih sredstava za poljoprivredu. Da li mi dobijamo te kredite da naš seljak uradi nešto, živne, pokrene se ili komercijalne kredite gde će on sam propasti? Prema tome, ovde bi mnoge stvari trebalo da se definišu. Da li mi ratifikacijom ovog sporazuma oslobađamo odgovornosti Evropsku uniju, što je vrlo važno? Ako je oslobađamo odgovornosti i ako prelazimo mirno preko toga, oni su zadovoljni, mi smo legalizovali bombardovanje, njihovu odgovornost i sve ono što se događalo. Takođe, i položaj srpske manjine na Kosovu, u našoj južnoj pokrajini, sve smo to legalizovali, uveli u red i završili za njih veliki deo posla. Prema tome, mi nismo neodgovorni ljudi i nemojte više da nam pominjete da smo antievropski orijentisani. Mi smo evropski orijentisani, mi smo za demokratiju u Srbiji, mi smo za ekonomski jaku Srbiju, demokratsku, evropsku, ali strogo definisanu. Ovo je naša jedina otadžbina, mi rezervnu nemamo. Svaka stavka ima da se analizira sto puta i kada se definiše onda da se potpiše i ugovor ratifikuje. Ne igrajmo se državom na ovakav način, ne dajmo, bez obzira ko je to, argumente, ne dajmo nedorečene ugovore, jer ćemo sutra imati velike probleme, i naša deca, naši unuci proklinjaće nas zbog odluka koje ćemo donositi. Država Srbija mora sa svojim poslanicima svaku stavku da definiše. Imali ste slučajeve da Evropska unija kada potpiše bilo koji ugovor, ili bilo kakvo njihovo telo, organ, svaka sitnica se strogo definiše, analizira, bezbroj puta parafiraju, odobravaju i onda potpisuju. Mi olako – juriš, idemo, ura, ono Đelićevo, ratifikujmo, sve će doći sutra! E, moj Đeliću, ti ćeš otići odavde, a mi ćemo ovde ostati. Ti si ovde u prolazu, možeš da kažeš šta god hoćeš. Mnogi su ovde u prolazu, Srbija im je neka prolazna stanica da nešto odrade, a mi kada ostanemo ovde pitaćemo se za neku godinu kuda ćemo i šta ćemo. Prema tome, molim vas da o ovome dobro razmislite i da nas više ne vređa jedna grupa, da kaže – oni su antievropski, ko glasa protiv Sporazuma. Neozbiljni ljudi će glasati nešto što nije definisano, neozbiljni i neodgovorni ljudi će se poigrati ovom državom i pokazati koliko im ona znači. Ozbiljni ljudi, a posebno naše rukovodstvo koje je danas u Briselu, mora da shvate da su državnici, da predstavljaju sve nas i ovaj narod, a ne tamo kada ih potapše Solana po ramenu, oni srećni, daćemo vam podršku, a vi gurajte to. I ne dvostruka priča. Ova priča danas mora uvek da bude ista, a ne da bude jedna priča u Briselu. Kao ministar prisustvovao sam mnogim tim sastancima, gde se govorilo – pritisnite vi nas malo, nema problema, mi ćemo se malo buniti, ali biće to na kraju kako vi kažete. Mi moramo malo da se bunimo, tamo je neki narod koji glasa na izborima, pa ćemo im pričati neku priču. Ne, jedna priča, priča iz Parlamenta je osnovna priča za sve. Molim vas, razmislite dobro o ovome, razmislite o nekim amandmanima koji su dati, ne igrajmo se državom, nemoj da nas uhvati euforija, nego budimo ozbiljni, jer ovo pitanje je izuzetno ozbiljno za državu Srbiju. Ne pričajmo seljacima bajke – sutra ćete dobiti ovo, sve će vam biti lako. Neće biti lako! Dobićemo kredite koje mora da vraćamo. Sve što napravimo kreditnim linijama, mi ili naši potomci će vratiti nazad. Prema tome, Evropa ne daje nikom ništa džabe. Nisam čuo, sem kada se dogode neke elementarne nepogode, da Nemac nekom da nešto džaba, Francuz, Englez pogotovo itd. Nemojmo da smo deca, da mislimo da će se njihov privatni kapital tako olako preliti. Njih naš sporazum ne interesuje. To je nešto što treba njihovim političarima koji su sve ovo zgužvali, uradili, da se operu i oni kod svog naroda i da ostanu čisti, jer mnogi sada odlaze sa tih funkcija. Ali, nama će ostati fleka, mrlja, i ostaće zabeleženo koji su to poslanici, koja je to Vlada uradila, kako i na koji način. Zato vas molim, gospodo iz Vlade, ako ste proevropski, što odbaciste koncesiju? Nisam čuo da se gradi sopstvenim sredstvima iz budžeta. Evropa to ne radi godinama. Što odbaciste gasni sporazum? Nemci bi ne znam šta dobili da dobiju ovakve povoljnosti i takvu povoljnost u snabdevanju gasa i nafte. Zašto to odbacujete, vagate to toliko puno? E, moj Dinkiću, da si ovoliko vagao ovaj sporazum o ulasku u EU, gde bi nam bio kraj, kolko vagaš taj nesrećni gasni sporazum, koliko se tu konsultuje, traži i proverava. Prema tome, budimo ozbiljni i biće nam svima mnogo bolje. Nemojte da nam pričaju bajke. Bajke su odavno ispričane. Ovde ima poslanika sa dugim iskustvom, ima političara u Srbiji koji znaju nešto i molim vas, razmislite dobro, ovo je ozbiljno pitanje i zato bih zamolio da ubuduće diskusije budu veoma ozbiljne. Ovo je ozbiljna tema, da se ne šegačimo, da jedni druge ne pljujemo, da ne pričamo ove priče. Ovde je nastupilo i neko razumevanje. Mi smo danas iz opozicije shvatili da su ove teme interesantne i prihvatili, i pored izveštaja koji nije došao, što su radikali tražili, dali rok da se to završi do kraja nedelje, da ispoštujemo i ministra koji je dao obećanje, ali da zapamtite – sva obećanja koja date moraćete da ispunite. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Moma Čolaković, predsednik poslaničke grupe PUPS.
Poštovana predsednice, poštovano radno predsedništvo, poštovani narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, pored ovog što je rečeno u argumentima "za" i "protiv", želeo bih u ime poslaničke grupe PUPS da kažem još dva razloga zbog čega će naši poslanici glasati za oba sporazuma. Prvi je što smatramo da prevagu, u odnosu na argumente koji su ovde bili "za", treba dati i čoveku, građaninu, radniku, seljaku, penzioneru, mladom čoveku. Ovde danas niko nije dao nijednu reč u vezi sa tom argumentacijom. Ubeđen sam da će se argumenti "za" oploditi time, ako radnik bude više radio, bolje zarađivao i bolje živeo, ako mladi čovek bude imao šansu da radi i da od svog rada živi, ako penzioner bude mogao da živi od svoje penzije. U vezi sa tim je i drugi argument koji hoću da iznesem ovde, a to je, pre svega, društveni, materijalni, socijalni položaj penzionera. Svedoci smo da se u poslednje vreme, pa i danas, osporavaju svi argumenti koji su vezani za bolji društveni status penzionera, a zatim i za bolji materijalni, socijalni položaj penzionera. Samo dva podatka, preko 400.000 penzionera prima penziju ispod 9.000 dinara, skoro milion penzionera prima penziju do 19.000 dinara. Da li ti graditelji svega onoga što je ova naša država stvorila zaslužuju takvu pažnju? Naše je zalaganje da oni moraju dobiti drugačiji društveni, materijalni i socijalni položaj. Oni moraju dobiti više od toga nego što dobiju i sada. Zbog toga reagujem i na izjavu gospodina Jelašića, guvernera NBS, i na druge analitičare koji kažu da ćemo mi, time što su penzije povećane za 10%, upropastiti ekonomiju, izazvati inflaciju itd. Iz tog razloga smatramo da treba prevagu, bar za jedan metar, pomeriti prema čoveku, prema njegovom položaju, prema radniku, prema seljaku i prema mladom čoveku, tako što će bolje živeti. Mi vidimo šansu da to ovi sporazumi omogućavaju. Da li ćemo iskoristiti, to je na nama. Treća stvar koju želim da kažem, insistiramo i tražimo da se do dana za glasanje bar pokuša približiti ili stvoriti jedinstvo svih političkih stranaka u ovom parlamentu, bar po ovom pitanju koje je veoma bitno i sudbonosno za državu. Poslednja stvar koju želim da kažem, gospodin potpredsednik Vlade rekao je – ''dajmo šansu'', svemu onome što je rekao. Mislim da, pre svega, treba dati šansu mladim ljudima, radnicima i penzionerima da bolje žive. Zbog toga, u danu za glasanje, naša poslanička grupa će glasati za ova dva sporazuma. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Obaveštavam vas da su se, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranje zajedničkog i jedinstvenog pretresa, za reč prijavili u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, predstavnici sledećih poslaničkih grupa: SRS, ''Za evropsku Srbiju'', G17 plus, DSS, SPS-JS, LDP, NS i poslanička grupa manjina. U skladu sa tim, dajem reč narodnom poslaniku Rizi Halimiju iz poslaničke grupe manjina. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Koalicije Albanaca Preševske doline danas ću glasati za potvrđivanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i pored drastičnih mera koje aktuelna Vlada preduzima prema Albancima Preševske doline, jer je to ipak jedina racionalna opcija koja otvara perspektivu za brži privredni razvoj i normalan život za sve građane ove države, bez obzira na etničku i versku pripadnost. Zalaganje za evropske civilizacijske vrednosti i angažovanje za ostvarivanje standarda EU je intenzivna aktivnost koja se odvija u svim državama zapadnog Balkana. Bilo bi nelogično ukoliko bi se ovde odvijao suprotan, anahroni proces, koji bi ugrožavao najvitalnije interese našeg društva. Sasvim je normalna velika zainteresovanost, nadam se, većine u Narodnoj skupštini, da se obezbedi našim građanima potpuna sloboda kretanja, trgovinske olakšice za domaće firme, povećane investicione aktivnosti i brži ekonomski razvoj, što bi trebalo da omogući današnja podrška SSP i time ubrzanje integracionih procesa u evropske strukture. Međutim, isto toliko je važno da se potvrđivanjem ovog sporazuma stvori adekvatna politička atmosfera za unapređenje društvenih odnosa, a što bi omogućilo jačanje pravne države koja bi obezbedila sva ljudska i manjinska prava. Ako je integracija u strukture EU naš opšti i zajednički interes, onda je sasvim jasno da, u celokupnom procesu kandidovanja i ispunjavanja kriterijuma za prijem u EU, zvanična politika ove države mora da bude principijelna, da prihvata osnovne principe i vrednosti na kojima je zasnovana EU. Zato smatram da je neprihvatljiva neprincipijelnost i kontradiktornost aktuelne politike u Srbiji, koja uporno odbija Euleks na Kosovu, kojim je predviđeno da EU preuzme odgovornost za obezbeđivanje bezbednosti građana i jačanje pravosudnog sistema na Kosovu. Ako želimo uključivanje u EU, što je normalno opredeljenje, onda je prirodno da se prihvataju i evropske vrednosti, a ne da se zbog sitnopolitičkih interesa dozvoli produbljivanje aktuelne konfuzije povodom ovog pitanja. Takođe, nema nikakvih veza sa evropskim vrednostima odluka Vlade da se više ne priznaju diplome Univerziteta u Prištini, izdate na UNMIK-ovim obrascima i sa pečatom UNMIK-a. Zapravo, ova odluka Vlade, kako je novinarima izneo aktuelni ministar prosvete, doneta je zbog državnih razloga koji nisu javno izneti, a sa kojima nisu upoznati ni legitimni predstavnici Albanaca ovog područja. Mislim da je odluka u direktnom sukobu sa UNMIK-om i sa Rezolucijom 1244, kojom je 1999. godine uveden međunarodni protektorat na Kosovu, a što je bilo prethodno prihvaćeno Kumanovskim sporazumom. Najneozbiljnije je u svemu ovome, ako su tačni navodi ministra prosvete, da je prilikom donošenja pomenute odluke presudilo mišljenje Ministarstva za Kosovo. Proizilazi da se formiranjem ovog ministarstva 2007. godine bitno promenila državna politika ne samo prema UNMIK-u, već i prema svim drugim međunarodnim faktorima koji su bili uključeni u rešavanje krize u opštinama Preševo, Bujanovac, Medveđa 2000. i 2001. godine, kada je Vlada Republike Srbije, pored drugih preduzetih mera, priznala diplome Univerziteta u Prištini, izdate u UNMIK-ovim obrascima, čime je prekinula drastičnu državnu diskriminaciju prema Albancima Preševske doline u periodu od 1991. do 2001. godine, koje je imalo dalekosežne posledice koje se još uvek ne mogu ispraviti. U uslovima u kojima se preko ministra prosvete najavljuje grubi prekid, ionako veoma slabog, dosadašnjeg procesa uključivanja Albanaca u državne strukture, a pogotovo u uslovima kada ovom retrogradnom odlukom Vlada preti da parališe, blokira sve organe i institucije lokalne samouprave, a ne ono što je ministar pre neki dan rekao da se radi o tri-četiri kandidata za polaganje državnog ispita, u ima vremena, ne brinite. U ovakvoj situaciji ipak moram biti optimista da ćemo ovom današnjom formalnom odlukom za podršku ili potvrđivanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju ipak uspeti da stvorimo političku atmosferu o suštinskoj saradnji sa Evropskom zajednicom i da ćemo ozbiljno konkurisati za integracije u EU. Jer, primer Preševske doline govori u prilog da bi se, upravo, uz jednu iskrenu saradnju sa ovim institucijama kriza brzo rešila. Svako eliminisanje tih principa nas vraća u onaj period koga smo uspeli zajednički, i sa političkim subjektima u Preševskoj dolini i sa međunarodnom zajednicom, a i tadašnjom vladom koja je to uvidela, taj problem rešiti. Sada, ako se razmišlja, relaksirana bezbednosna zona i tada je trebala pomoć NATO-a, bila je potrebna pomoć EU, e sada, možemo vratiti i revidirati sve ono što smo tada zajednički prihvatili i dovoditi u pitanje osnovne principe kojima smo rešavali krizu, mislim da je pogrešna politika. Ali, u situaciji u kojoj smo apsolutno drugog rešenja nema nego da se zajedničkim snagama udružimo i da prihvatimo pomoć međunarodne zajednice, da budemo ozbiljni kandidati za integraciju u EU, i da u tom pogledu budemo spremni i za rešavanje manjinskih problema, i za rešavanje veoma ozbiljne i osetljive situacije koja je još uvek prisutna u tom području, a za koju treba svesrdno, svestrano i, mislim, iskreno raspoloženje da se ti životni problemi građana rešavaju zajedničkim snagama.
Gospodin Pelević, po Poslovniku.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije; gospođo predsedniče, moram da vam zamerim što dozvoljavate da se upotrebljavaju neki termini koji ne postoje, a to su geografski termini koji žele da se iskoriste u političke svrhe. Preševska dolina ne postoji. To nije geografski termin, to je politička kategorija. Ako dozvolimo da se i dalje to ponavlja i da se, koliko sam razumeo, priziva NATO i EU u toj tzv. njegovoj ''preševskoj dolini'', onda će to sutra nazivati dotični gospodin ''istočnim Kosovom'', kao što većina Šiptara na tom području naziva taj deo Srbije, a to je jug centralne Srbije i nikakva preševska dolina. Zato vas molim da ubuduće opomenete poslanike koji zloupotrebljavaju govornicu i promovišu nekakve kvazipolitičke kategorije.
Po Poslovniku, gospodin Radoslav Mojsilović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, zamolio bih da ubuduće poslanike Narodne skupštine Republike Srbije, a posebno predsednicu Skupštine da opomene poslanike nacionalnih manjina da ne koriste takve termine i da za ovom govornicom ne rasparčavaju Srbiju korišćenjem termina "preševska dolina". Preševo se nalazi u Pčinjskom okrugu, odakle dolazim, a centar tog Pčinjskog okruga je u Vranju i tu treba da stavimo tačku. Kada se gospodin Halimi vraćao da sedne u svoju poslaničku klupu komunicirao je sa poslanikom Pastorom i doslovce rekao – od sada ću da koristim onaj drugi termin, ne dolina, nego kako beše ono skraćeno, ''pokrajina''. Nećete to nikada dobiti, kao što ni Kosovo nikada neće biti nezavisno! Kada sam se već javio za reč, ne mogu a da se ne osvrnem na ono što je gospodin Đelić u uvodnom izlaganju rekao, a tiče se dovođenja stranih investitora kako bi se poboljšali uslovi proizvodnje u tekstilnoj industriji u Vranju, Leskovcu, pa je tu, između ostalog, pomenuo i Ivanjicu. Evo, u ime svih Vranjanki i Vranjanaca molim da više gospodin Đelić i gospodin Dinkić ne dovode strane investitore jer su već jednog takvog doveli, firma se zove "Alena", britanska firma. Dali su im iz Nacionalnog investicionog plana šest miliona evra bespovratnih sredstava da sagrade fabriku i da zaposle tri hiljade radnika. Znači, za svakog radnika po dve hiljade evra. Grad Vranje im je dao najbolju lokaciju. Platili su tu lokaciju 500 hiljada evra i dobili za to milion i po evra. Nakon dobijanja dozvole za izgradnju fabrike, dobili su i drugu tranšu sredstava od milion i po evra. Tu se stalo, fabrika se izgradila do određenog nivoa i stalo se sa izgradnjom. U ovom trenutku se izvođaču duguje milion i 200 hiljada evra. Nijedan radnik nije uposlen. Gospodin Janis Savas, vlasnik "Alene", nestao je iz Srbije. Predstavnici agencije su ga pronašli u Londonu i pitali ga šta će biti dalje sa investiranjem u izgradnju fabrike "Zamber", a on je rekao – pitajte Dinkića. Tražio sam na sajtu da li postoje "Alena" ili "Zamber" kao neko preduzeće koje se bavi tekstilom – nema ih uopšte na karti preduzeća u Velikoj Britaniji, već je to neka agencija za registraciju preduzeća, pa su verovatno u dogovoru sa gospodinom Dinkićem i formirali ovo preduzeće "Zamber" kako bi pokrali građane. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima po Poslovniku Riza Halimi.
Zahvaljujem. Jedino da dam objašnjenja onima koji su neupućeni. Na početku sam rekao da sam predstavnik ''Koalicije Albanaca preševske doline'', to je zvaničan naziv naše izborne liste koju je RIK prihvatio. Ne znam šta je ovde u pitanju, da li treba dodatnih objašnjenja? Zatim, ako se pak radi o geografskom pojmu, ako tu eventualno ima problema sa geografijom ili jezičkim terminima, verovatno ste naišli na termin Preševske kotline, ali ajde, neću sad da zalazim u jezičke nijanse – kotline i doline, ali uglavnom, slažem se čim je izborna lista da ima i političku konotaciju. Jer, ako uopšte nema te politike, zašto bi ovaj parlament postojao? Ajde i dalje da mi ovde vidimo. Ona upadica o načinu izlaganja poslanika nacionalnih manjina, da je nekome ovde zasmetalo, mislim da je i u jednoj i u drugoj diskusiji bilo poprilično veoma ozbiljnih stvari, koje su ovde ozbiljno predstavljane i traže ozbiljna rešenja. Manjine su, kao što vidite, iako kod nas polovina nije glasala i nije htela da se uključi u rad ovog parlamenta, ali dajte da ispoštujemo onu polovinu koja je odlučila da zajedno sa vama radi na ovim problemima, a ne da se podsmevamo i ignorišemo narodnog poslanika, ne samo vi, ovo je mislim najbezazlenije, to rade i aktuelne vlasti. To radi Vlada, donosi veoma bitne odluke o životu građana na terenu, a ne konsultuje ni ove legitimne predstavnike, ni predsednike opština, ni poslanike u ovom parlamentu. Ovo je ozbiljan problem o kome treba valjano da se diskutuje ako želimo stvarno i suštinski da se uključimo u Evropsku uniju. Hvala.
Reč ima gospodin Pelević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, nemam ništa protiv da gospodin naziva svoju stranku kako god hoće i svoju izbornu listu, neka je nazove marsovska, uopšte nemam nikakvih dilema oko toga, ali nemojte da deo Srbije, jug centralne Srbije, Bujanovac, Medveđu i Preševo naziva preševskom dolinom, jer to ne postoji. Ako dozvolimo da danas tako naziva, ponoviću, sutra će reći ''istočno Kosovo'', a to njegovi zemljaci uglavnom i misle u tom Pčinjskom okrugu kome pripadaju opštine čiji je centar Vranje, kako reče moj kolega malopre. Prema tome, nije to geografski pojam, vi to zloupotrebljavate kao političku kategoriju Šiptara sa juga Srbije i vi ste prizvali NATO u svom govoru. Neće vam pomoći ništa, ni NATO, ni Evropska unija, taj deo Srbije nikada neće biti šiptarski nego će biti deo Srbije i svih građana koji žive tamo, i Šiptara i Srba i svih ostalih koji žive na tom području. Želim da svi građani juga Srbije budu potpuno ravnopravni, ali vi to ne želite, vi ste iskazali svoj separatizam mnogo puta do sada, gospodine. O tome se radi i zato nećemo dozvoliti upotrebu termina preševska dolina, jer ga vi upotrebljavate u političke, separatističke svrhe. Hvala na pažnji.
Zašto vi? Reklamirate ponovo Poslovnik, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sada ću se obratiti ovom crvenom i žutom delu semafor koaliciji – ukoliko ovako nastavite, dolazite u opasnost da vas zeleni deo vaše semafor koalicije proguta.
Reč ima gospođa Aleksandra Janković.
Pomaže Bog, građani Srbije! Posle ovoga, zaista, nek nam je Bog u pomoći. Konačno je na dnevnom redu, posle polugodišnjeg jahanja po dobroj volji i strpljenju svih vas, ovaj famozni SSP, koji je, u maniru električnog zeca, levim sramnim srpskim potpisom u svoje ime i u ime ove semafor koalicije ozvaničio mali Bog Đelić, u utorak, 29. aprila, na opštu radost i veselje osobe u ulozi predsednika, a odnedavno i budućeg eksponata u Palminom muzeju voštanih figura. Možda ta osoba ne voli Cecu, Seka ga ostavlja ravnodušnim, valjda zato što se izjasnila kao njegova Bosanka, ali zato voli da bude i predsednik i premijer, predsednik ovog saveta za infrastrukturu, samo još nije četvrto lice ''Svete trojice''. Ako mu dovedu Severinu, možda njoj udeli svoj komad neke funkcije, pa je, recimo, proglasi savetnikom za evropske integracije. To je jedini partnerski odnos za koji on zna, sudeći po tome kako je u Savetu bezbednosti 21. juna branio Kosovo i Metohiju, ni pod prinudom ne spominjući da je misija Euleks-a okupirala našu južnu pokrajinu, na opšte zaprepašćenje naših građana, ali i ruskih partnera, koji stvarno ne mogu da budu veći Srbi od nas. Uostalom, Kosovo i Metohija kao povod, kao uzrok, zapravo, SSP kao vidljivi povod jesu i bili razlog da se raspadne prethodna Vlada, u kojoj ministri iz Nove Srbije i DSS-a nisu glasali za ovako formulisan SSP. Da stvar bude jasnija, gospodin Đelić i njegova ''diznilend ekipa'' su se poslužili prevarom, samo da 29. aprila odu i potpišu taj SSP. Tražili su od Vlade Srbije da im se odobri putovanje radi razgovora o viznim sporazumima, naravno, i odobrenje za "falkon" avion naknadno. Parama vas, građana Srbije, gospodin Đelić i ova tajna družina Bože Kvržice, otišli su i potpisali Sporazum, koji u ovom trenutku nije ništa drugo do priznanje nezavisnosti Kosova. Lako je onome, koga narod duhovito zove Boža Kanabis, da potpiše bilo šta. Bio bi on i potpisnik peticije za legalizaciju lakih gej brakova, njemu je svejedno, on je ovde u tranzitu. Ali, kao ljudi koji, praktično, jesmo iznedrili i započeli proces evropskih integracija, gde bi Srbiji bilo mesto nego u Evropi, mi nismo odjednom, ni mi iz Nove Srbije, niDSS, ni radikali, poludeli i postali antievropejci, mi smo samo odgovorni, odnosno nosioci odgovorne nacionalne i državne politike. Da vas podsetim, kao stranke koje su formirale dve Vlade Srbije, od 2004. do 2007. i od 2007. do 2008, kao stranke koje su u obe Vlade dale premijera i veći broj ministara u značajnim resorima, Nova Srbija i DSS uložile su i znanje, i energiju i veliki napor u evropske integracije Srbije. Upravo u tom naznačenom periodu započete su i dovršene aktivnosti od presudnog značaja za taj proces stabilizacije i pridruživanja. Sačinjena je obilna nacionalna strategija pridruživanja i pristupanja Evropskoj uniji 2005. godine, donet je veliki broj zakona, usklađenih sa evropskim standardima, i dobijena je pozitivna Studija izvodljivosti, posle čega su započeti pregovori o zaključenju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju 2005. godine, a po njihovom okončanju parafiran je i sam Sporazum. Iz svega ovog sasvim je jasno da mi nismo nikakve antievropske snage haosa i bezumlja. Gde bi Srbiji, kao kolevci evropske civilizacije, bilo mesto? Na Jupiteru? Naravno da je u Evropi. Nismo mi ni protiv Sporazuma o saradnji i pridruživanju, ali ne u ovom trenutku kada je realno došlo do suštinske promene okolnosti. Kao što znate, u periodu između parafiranja i ratifikacije 21 od 27 država Evropske unije su priznale tzv. nezavisnost Kosova i to dve posle ovog sramnog Božinog potpisa. Priznanjem nezavisnosti Kosova i Metohije je, zapravo, otvoreno prekršen parafiran SSP i prevarno ponuđen na potpis suštinski drugačiji akt od prethodno usaglašenog. Od 14. decembra pa nadalje Evropska unija je, praktično, načinila gest direktnog priznanja Kosova. Drugim rečima, kako Evropska unija gradi NATO državu na delu teritorije Srbije, priključenje Srbije Uniji nije moguće dok se ne razjasni pitanje Kosova i Metohije. Štaviše, prihvatanjem plana Martija Ahtisarija i slanjem misije Euleks, o kojoj Tadić neće da kaže ništa, Evropska unija je prekršila svoj osnivački sporazum u kome se pominje nepovredivost granice. Kada Evropska unija započne proces stabilizacije i pridruživanja sa Kosovom i Metohijom to će biti poslednji čin priznavanja nezavisnosti. U tom smislu, kako reče dr Vojislav Koštunica, život Sporazuma je smrt Srbije. Uz dužno poštovanje gospodinu Boži Kanabisu, Palmi, raznim magistrima evropskih nauka i sličnim personama, Vojislav Koštunica je doktor prava i profesor, i Slobodan Samardžić profesor na Fakultetu političkih nauka, oni ne iznose svoje lične impresije, već činjenice i pravno utemeljena saznanja. Ovakav SSP je sveobuhvatno štetan ugovor, protivan nacionalnom pravnom poretku, a posebno stavu 4. člana 194. Ustava Srbije, kojim je predviđeno da potvrđeni međunarodni ugovori ne smeju biti u suprotnosti sa Ustavom. Što smo mi gori od Nemaca, čiji je parlament ratifikovao Lisabonski sporazum o funkcionisanju Evropske unije, ali on neće stupiti na snagu sve dok Ustavni sud ne oceni da je u skladu sa nemačkim zakonima. Ovako ispada da je moguće prodati i pokloniti celu ili deo teritorije, napustiti je i potpisati kapitulaciju, odreći se ekonomske i političke slobode, sve uz odluku ove nove evroslugerajske vlade, većinskog odobrenja semafor koalicije i potvrdom osobe u ulozi predsednika. Možda je moguće privremeno ideološki i pravno zametati tragove, ali delikt ostaje, a svi koji podrže ovaj sramni srpski potpis, to je SSP, snosiće istorijsku odgovornost. Oni zapravo postepeno daju legitimitet, legalizuju pravno nasilje, otimačinu dela teritorije. Lepo kaže naš narod – sačuvaj me Bože prijatelja, a za neprijatelje ću se sam postarati. Stari, dobri Ahtisari ispade mala beba za aktuelnog predsednika, koji kao da je ispao iz serije ''Izvinjavamo se, mnogo se izvinjavamo'', pa nas polako priprema za dobrosusedske odnose sa nezavisnim Kosovom. Da je to istina govori i nedavno izjava ovog v.d. premijera Cvetkovića, gde Srbija treba da učestvuje u rekonfiguraciji UNMIK-a i postavljanju Euleksa, kao i da podrži Rezoluciju Saveta bezbednosti o uspostavljanju Euleks misije na Kosovu. Pre godinu dana premijer Koštunica se izborio za odbijanje Ahtisarijevog plana, a sada ga prihvata v.d. Cvetković, a zapravo onaj koji diže tri prsta na olimpijadi, a iza ruke drži šipak. Ali, ni to nije najgore. Ajde što pomažemo da nam odmognu, otmu Kosovo, a posle, što da ne, i Vojvodinu, Sandžak, tako da cela Srbija stane u telefonsku govornicu, već bi da nas pretvore u ekonomsko roblje i golu radnu snagu koja ima vize, ali s njima može samo pozadinu da briše. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i prateći privremeni sporazum o primeni SSP, skraćeno SSP i PST, baš dobro zvuči, iako zvuče kao neki insekticid, zapravo, jesu đubrivo za biljku srbožderku. Evropa nije večerala, pa će sada dobiti novu papicu u Srbiji. SSP i PST, kao ekonomski politički akt, predstavlja osnov kolonizacije Srbije kroz stvaranje uslova adaptacije uprave, prostora, infrastrukture i ljude na standarde metropola i multinacionalnih kompanija radi nesmetane eksploatacije i ubiranja profita. Njime se utemeljuje ekonomsko-finansijska zavisnost, rasparčavanje i asimilacija velikih javnih sistema i slobodan protok robe i kapitala unutar Evropske unije, uz prihvatanje neograničene mogućnosti poslovnog nastanjivanja. To je član 52. ovog PST, jednostrane kupovine javnih dobara, dobara od opšteg interesa, prirodnih bogatstava stranim društvima, kao i nepokretnosti stranim državljanima u Srbiji. Da li sam paranoik ako u ovome vidim opasnost daljeg gubljenja imovine i prostora od teritorijalno ambicioznih manjina i neprijateljskih suseda? Da li sam paranoik što u članu 32, koji predviđa neograničen uvoz poljoprivrednih proizvoda u Srbiju sa ovlašćenjem Evropske unije i jednostranim suspendovanjem izvoza iz Srbije, vidim bitnu neravnopravnost ugovornih strana u kome baš ona naša srpska može da izveze šipak a uveze sve što gmiže, klija i leti. Kad smo već kod letenja, članom 55. se vazduhoplovni prostor Srbije deli na zajednički evropski i unutrašnji lokalni, pazite, sve bez Kosova i Metohije. Ovakav gubitak ekonomske slobode predstavlja realnu osnovu za potpunu političku zavisnost koja vodi gubitku državnog subjektiviteta, a gubitkom svoje države i suvereniteta narod predaje svoje pravo samoopredeljenje i postaje manjina u mnogonacionalnoj Evropskoj uniji. Proces demontiranja i prekrajanja bivšeg SFRJ-a tako da Srbi postanu manjina na svojoj teritoriji okončava se ponovnim usisavanjem vazalskih entiteta u regionalnu evropsku unijsku državu, kao podsistem ujedinjene zapadne države koja treba da gospodari svetom. Bojim se da nije naučna fantastika, ni paranoja, jer kao što reče nekima ovde omiljeni Kisindžer, to što sam ja paranoik ne znači da mi ne rade o glavi.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, najpre bih reklamirao povredu Poslovnika, člana 194, pa bih molio da mi ovo vreme ne uračunavate u vreme za diskusiju, jer koliko primećujem sednici Narodne skupštine ne prisustvuje niko od predstavnika Vlade. Sada, gospođo predsednice, nemamo uslova za rad Narodne skupštine. Nemojmo onda da slušamo komentare kako predstavnici Narodne skupštine opstruiraju rad, onemogućuju da se izglasa jedan ovako važan dokument, kad niko od zvaničnika, članova Vlade, a uz sav respekt prema pomoćnicima i službenicima, samo članovi i premijer mogu da predstavljaju Vladu prilikom zasedanja Narodne skupštine. Molim vas da vi, gospođo predsednice, preduzmete mere, ali ponavljam još jednom, mi u ovom momentu nemamo uslova za rad Parlamenta, jer niko od predstavnika Vlade nas nije udostojio svojim prisustvom prilikom rasprave o najvažnijem dokumentu, a to je milion puta ponovljeno iz usta glasnogovornika Vlade, koji treba da donese ovaj narodni parlament. Molim vas da mi odgovorite, pa da onda eventualno nastavimo ili da ne nastavimo.
Informisana sam da je gospodin ministar, odnosno potpredsednik Vlade Đelić na Odboru koji razmatra rebalans budžeta i da će svakog momenta doći.
Odbor koji razmatra rebalans budžeta mogao je biti pomeren za vreme nakon 18,00 časova. Čini mi se da je ovo znatno važnije od zasedanja tog odbora. Želeo sam samo javno da pokažem odnos Vlade prema Parlamentu i prema nečemu što je izuzetno važno za budućnost Srbije. Želim kao poslanik DHSS da kažem da ratifikacija ovog sporazuma za nas nema alternativu i da je evropska budućnost, evropski put, evropske integracije, evropski standardi nešto na čemu je nastala DHSS. Život građana Evrope, Evrope koja briše granice, jedini je put kojim ova zemlja i njeni građani mogu i treba da idu. Čini mi se da Srbija na tom putu tragično kasni. Jedan od razloga tog kašnjenja je što političke elite u vremenu iza nas nisu shvatale neophodnost da Srbija postane suverena država. Rukovođeni nekom idejom jugoslovenstva oni su neprestano lamentirali nad željom da se ta ideja nastavi i da što duže traje, ali je Srbija postala suverena i međunarodno priznata država tek u poslednjih par godina. Drugi ograničavajući faktor je što Srbija zbog tragičnog nasleđa prošlosti ni danas u celosti nije spremna da pristupi ispunjavanju svojih međunarodnih obaveza. Jedna od tih obaveza je i obaveza prema Haškom tribunalu, ma šta loše o njemu mislili. Još nešto, plašim se da je ratifikacija ovog sporazuma samo forma. Mnogo je veći problem sadržaj, mnogo je veći problem ono što će biti sadržaj onoga što zahteva pristup evropskim integracijama, institucije, ljudska prava, korupcija, kriminal, nepotizam, ako hoćete govor mržnje. Ovde smo slušali kletve, ovde na mitingu opozicije ginu ljudi, ovde se prebijaju narodni poslanici, to je daleko od sadržaja nečega što predstavlja standard Evrope i tu ćemo imati problem. Da bi taj problem bio prevaziđen mora se naći način da se postigne konsenzus između rukovodećih političkih činilaca na ovim prostorima. Na kraju još nešto, odnosilo se na potpredsednika Vlade koji, nažalost, nije tu, ali moramo da budemo pošteni prema građanima, pa da kažemo kada ćemo zaista postati kandidat. Ne vredi živeti na lažnim obećanjima. Hajde, kako kaže potpredsednik Vlade, da kažemo kada će zaista Srbija biti kandidat za člana Evropske unije, hajde da građanima Srbije kažemo kada će zaista moći da putuju u Evropu bez viza. Neviđen je paradoks priča o vizama. Mi smo toliko nesposobni, i to pada na račun aktuelne vlasti, da ne možemo ni pasoše da napravimo. Da biste dobili vizu morate da imate pasoš. Prilično putujem i stalno me gledaju na granicama, prevrću, nosim pasoš SR Jugoslavije, pretprošle države. To samo izaziva dileme i nedoumice. Obećani su pasoši u martu ove godine, pa je onda potpredsednik Vlade, slavodobitnički, kao, za 50 najmlađih, perspektivnih građana podelio 50 pasoša. A onda smo posle nekog vremena videli da to, puj pike, ne važi, ne valjaju pasoši. Onda je, novih 50, opet, nekim zaslužnim građanima, podelio načelnik Službe javne bezbednosti. Tako se ne može u Evropu, zato hajde da se suočimo sa realnošću i da pošteno kažemo kada ćemo zaista postati kandidati za članove Evropske unije, jer to je naša jedina alternativa i to je naša jedina budućnost.
Po Poslovniku se javila gospođica Nataša Jovanović, potpredsednik.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, vi ste nas juče na početku radnog dana, u nastavku sednice koja je sazvana još u julu, obavestili koga ste pored ovlašćenog predstavnika Vlade pozvali na sednicu u skladu sa članom 88. Od svih nabrojanih lica, ponovo sam pogledala sinopsis, jedino prepoznajem gospođicu Kseniju Milivojević, ova druga lica ne znam koja su. Gospođu ne poznajem, kao ni gospodina, možda su to oni koji su pobrojani po redosledu kako ste napisali, za mene neafirmisana lica, iako su u sektoru za tzv. evropske integracije, ali uz uvažavanje vašeg načina rada, pored onoga što smo rekli još u julu, da nije neophodno da pored ovlašćenog predstavnika kapitalnog dela, Božidara Đelića, za koje je on danas rekao da je njegovo delo, pozivate ove druge osobe, za nas je neprihvatljivo što on sada u ovom trenutku nije u sali. Videli ste da nismo reagovali i sada je to kolega Batić spomenuo, odnosno na početku svog izlaganja upozorio da mi praktično radimo kršeći Poslovnik, jer nema ovlašćenog predstavnika Vlade. I zaista se ne bih javila da niste, u maniru nekoga ko prenosi informaciju koja vam je data, nama saopštili gde se on u ovom trenutku nalazi. Kada ste rekli da je na Odboru koji razmatra rebalans budžeta pogledala sam i videla da je gospođa Tabaković u sali, a ona mi je iz klupe rekla da je to vladin Odbor za budžet i finansije. Za nas je neverovatno da danas u 16,00 časova Božidar Đelić napušta sednicu Narodne skupštine na koju je došao kao ovlašćeni predstavnik Vlade, govorio nam o svom kapitalnom delu, mi sada iznosimo naše mišljenje i štetnost, pre svega, po državni i nacionalni interes, a to je otimačina Kosova i Metohije iz državnog sastava Srbije, ovog sporazuma koji nećemo da izglasamo ukoliko se ne prihvati amandman koji je podneo gospodin Tomislav Nikolić. I, sada mi treba da naslućujemo šta on tamo radi, kako mulja i kako će da dođe do para koje je obećao penzionerima za ovu jednokratnu pomoć, odnosno povećanje od 10%. Prvo, treba da nam kažete svakog puta, i da se držite tog principa, jer mi smo vas na to upozorili u julu mesecu, sećate se da je dva puta kasnio, ušli su svi ti njegovi saradnici koji su kasnije udaljeni, on izlazi iz restorana, da on ima neke druge namere i da ima nameru, zapravo, da ponižava Narodnu skupštinu. Dame i gospodo poslanici, ako podržavate ovu nenarodnu vladu, kako je mi nazivamo i većina građana Srbije, vi ste ubeđeni da je ispravno to što se radi. Vi ste ubeđeni u to da je ovaj sporazum, koji je izuzetno štetan i koji će da košta generacije ispred nas, pre svega, onoga što je neprocenljivo i ne meri se nikakvim aranžmanima, ni kvaziekonomskim ugovorima, a to je takav način tretiranja Kosova i Metohije od strane Evropske unije, vi ste sada spremni da se, uz odricanje vašeg dostojanstva kao narodni poslanici, pomirite sa činjenicom da nas je ponizio, odnosno vas, pre svega, jer ga vi podržavate, Božidar Đelić. Onda pogledajte čemu vi služite i kako to narod zove, kako se zovu oni koji slepo ispunjavaju sve što im kažu oni koje dovode na vlast. Šta ste vi, otirači? Jeste li narodni poslanici? Je l' Božidar Đelić najpre izabran na vašoj listi ''za tzv. evropsku Srbiju'', pa ste ga vi izglasali za potpredsednika Vlade? On sad radi šta hoće, ne dolazi u najviše zakonodavno telo zato što ga je pozvao Cvetković na Odbor za budžet i finansije Vlade Republike Srbije, da bi na tom odboru izglasao da se Krkobabiću, koji verovatno ima penziju 80-90 hiljada, penzija poveća za još osam ili devet hiljada, a onim mučenicima, njih je 90% među penzionerima u Srbiji, penzija će da se poveća 600-700 dinara. Je l' tako? I to je onda pravda, i to je u redu. I, samo se pitam, odakle ćete pare za to povećanje, odakle ćete za zaobilaznicu, ako je i to na dnevnom redu sadašnjeg aktuelnog Odbora za budžet i finansije. Ili ćete da emitujete hartije od vrednosti ili ćete da uzimate kredite, što je vaš poznati manir, zakucate Jelašiću na vrata, uzmete kredit od Narodne banke, ili ćete da skidate sa stavke NIP, o tome ćemo tek da razgovaramo kada to dođe. Nisam ni mislila kada sam ušla u salu ovde u 15,07 časova, sa nešto zakašnjenja od početka rada, da je Božidar Đelić otišao na jednu njivu od 5 hektara u blizini Niša. Zašto vam pominjem taj kraj i zašto vam pominjem tu njivu? Zbog toga što je on danas govorio o tome kako je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju sa ekonomskog aspekta budućnost, pre svega, za poljoprivrednike Srbije. A pre nekoliko dana, na državnoj televiziji bio je prilog, uslikali su jednog mladog čoveka i njegovu porodicu, koji je vredan i marljiv, otprilike Đelićevih godina, koji nikada nije bio na njivi, nikada ništa nije ni posadio, niti ubrao, taj čovek je sa svojom porodicom uzgajao oko 50 tona kupusa koji je morao da zaore, jer Đelić, kao ni ova vlada, a ni prethodna, nisu mu omogućili da taj kupus proda na tržištu po realnoj ceni, jer je četiri ili pet dinara, a prošle godine je bio 30. Neka nam sada objasni Božidar Đelić, kada se vrati, kako on to misli dalje da unapređuje poljoprivrednu proizvodnju? Ako tako misli da radi, kao što je radio, otimao i pljačkao ovih osam godina otkako je došao u Srbiji, bolje da se više i ne vraća u zgradu Narodne skupštine, jer znamo da mu je to jedina namera. Neka nam predsednik Skupštine, molim vas, gospođo Dejanović, objasnite zbog čega ste mu dozvolili da se na ovakav način poigrava sa našim strpljenjem, pre svega, sa našom danas izraženom voljom posle vašeg saopštenja ili informacije, koje ste dobili, da će do kraja nedelje, hajde da vidimo i to čudo, MUP dati informaciju o ubistvu Ranka Panića i svega što se desilo na mitingu za slobodu Srbije. Kada smo već bili toliko korektni, i gospodin Nikolić i Todorović i na konsultacijama sa vama koje ste organizovali, lepo vi sada prekinite zasedanje, tražite da se on vrati ili da nastavimo sutra u 10,00 časova, a onda da ga propitujemo na koji način misli da obezbedi taj novac. Mi znamo da to nije iz realnih izvora, zato što seljak ne može da proda ono što proizvede, pa on samim tim nema da plati porez državi, ni da puni državnu kasu. Uostalom, mi ovde, među ovim divnim i časnim ljudima, srpskim radikalima, imamo kolege koji su doktori i magistri nauka, poput gospodina Živanovića i ostalih, koji znaju kako je teško na selu, kako je teško zaraditi svaki dinar i kako se danas seljak muči. O penzionerima da ne govorim, jer i sama imam primer u svojoj porodici. Ako je Đelić otišao, a jeste, da poveća Krkobabiću i njegovom društvancetu penziju za devet ili deset hiljada, ona mu je bolje da se ne vraća u skupštinsku salu, jer ga tek onda čeka, pre svega, naša argumentacija i pitanja za sve ono na šta nam danas nije dao odgovor. A bio je dužan, jer smo otpočeli raspravu o ovoj tački dnevnog reda, on treba da poštuje narodne poslanike, sve kolege koje imaju kontraargumente.
Gospodo narodni poslanici, iako nema poslovničkih eksplicitnih razloga da u ovom momentu napravim pauzu. I da pozovem javno gospodina ministra da nam se pridruži, dala bih pauzu od 15 minuta i pozivam ga da dođe. [[Posle pauze –16,40]] Nastavljamo rad. Po Poslovniku, narodni poslanik Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pardon, gospodine potpredsedniče, mislim da ste dužni jedno izvinjenje narodnim poslanicima i građanima Srbije, jer čini mi se da je ovo najpreči posao koji članovi Vlade danas imaju, a ne bilo kakav drugi posao. Malopre sam govorio u ime DHSS o neophodnosti ratifikacije ovog sporazuma, zarad evropske budućnosti Srbije i perspektiva njenih građana. Govorio sam, između ostalog, i žao mi je što niste tada bili tu, pa ću samo kratko ponoviti, o tome da naše političke elite nisu imale viziju koja bi omogućila brži put ka evropskim integracijama, a deo te vizije je bio da Srbija postane suverena i nezavisna država. Ni vi, gospodine potpredsedniče, niste imali tu viziju, vi ste odlazili u Crnu Goru da tamo ubeđujete Crnogorce, da im delite lekcije da ostanu u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, u projektu koji je unapred bio osuđen na propast. Crna Gora je pre godinu dana potpisala Sporazum o stabilizaciji i asocijaciji, Albanija pre pet godina. A, sada nekoliko pitanja koja se odnose ne samo na Sporazum, nego na nešto što treba da predstavlja implikaciju tog sporazuma, između ostalog, na nešto što je vrlo važno za građane Srbije, a to je bela šengenska lista, odnosno mogućnost putovanja u zemlje EU bez vize. Danas ste izneli lapsus ili ste rekli neistinu, da je i Hrvatska pre potpisivanja Sporazuma o asocijaciji i stabilizaciji bila na beloj šengenskoj listi i njeni građani mogli su da putuju u zemlje EU. Ovde se postavlja pitanje, za koje je odgovorna Vlada i ona prethodna i delimično ova sadašnja, a to je, šta nam vrede vize ako nemamo pasoš. Pasoši su bili obećani za mart mesec ove godine, sada je septembar. Vi ste pre par meseci slavodobitnički našim mladim, perspektivnim građanima uručili 204 pasoša i ispostavilo se da oni tehnički nisu ispravni. Pa su onda drugi put, po prvi put, uručeni pasoši za 50 ljudi, a vidim da ste vi bili negde u prikrajku, bilo vam je neprijatno, to je učinio načelnik Službe javne bezbednosti, pa ne znam da li ćemo i treći put, po prvi put, da uručujemo nove pasoše, a čitamo po novinama da su ti biometrijski pasoši sada predmet nekih falsifikata itd. itd. A, onda dalje čitamo da je pripremljeno 20.000 pasoša. Gospodine potpredsedniče, ispravite me ako vesti koje pratim u medijima nisu tačne, da je odštampano 20.000. Kako mislite da to zadovolji potrebe građana Srbije? Jesu li to neki kolektivni pasoši, na svaki pasoš po 1000 građana? Prema tome, hajde, kao što vi kažete, da pošteno kažemo građanima Srbije kada će se naći na beloj šengenskoj listi, a ne da to budu bajke i šarene laže. Jer, kada vi kažete da će Srbija biti kandidat do kraja godine, ja se obradujem, svaki građanin Srbije se obraduje, a onda se pojavi neki zvaničnik EU, Oli Ren ili neko drugi i kaže – možda, od polovine naredne godine. Ne vredi se uljuljkivati na lažnim obećanjima. Daj bože da to bude sutra. Vrlo mi je neprijatno kada na svakoj granici mi preturaju pasoš SRJ, pretprošle države. Još nešto, gospodine Đeliću, naše zvanično pismo jeste ćirilica i lepo je što na pasošu piše, ali to niko ne razume. Gospodine Đeliću, DHSS kao propagandni materijal 2001. godine odštampala je ovaj pasoš na srpskom, engleskom i francuskom jeziku. Imaćemo problem sa pasošem na kome ćirilicom na naslovnoj strani piše pasoš. Bio sam u Maroku, prvo su gledali pasoš, ovo gore Srbija, i počeli su tamo da vode polemiku sa mnom zašto je to tako. Hajde samo da dobijemo javno, ali iskreno, obećanje kada će to biti realizovano. Ne vredi se osmehivati, prvo se izvinite narodnim poslanicima i kažite kakva su to preča posla od ratifikacije Sporazuma o asocijaciji i stabilizaciji.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković, Demokratska stranka Srbije. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo, kao stožer dve srpske vlade, one od 2004. do 2007. i od 2007. do 2008. godine, i kao koalicija DSS-NS koja je tada dala i premijera i značajan broj ministara u zaista vrlo važnim oblastima i resorima DSS je, zapravo, uložila veliki napor, znanje, snagu i energiju, ali pre svega volju koja joj se ovih dana stalno spočitava, dakle pre svega volju, u evropske integracije Srbije. Za vreme prve Vlade dr Vojislava Koštunice započete su i privedene su kraju značajne aktivnosti u procesu stabilizacije i pridruživanja. Navešću neke da ne bi bilo dilema. Urađena je dobra i vrlo detaljna nacionalna strategija pridruživanja i pristupanja 2005. godine. Donet je izuzetno veliki broj zakona koji su bili u skladu sa evropskim standardima, bilo ih je 250, ako se ne varam, i to je najproduktivniji parlament od postanka srpskog parlamenta.To je parlament koji je imao vrlo jaku opoziciju u kojoj je bila i DS, to je parlament koji je radio i dan i noć sa velikom dozom tolerancije, o kojoj možemo da razgovaramo, ali je dao značajan doprinos ubrzanom putu Srbije ka EU. Na kraju, dobijena je pozitivna Studija izvodljivosti, posle čega su započeti pregovori o zaključivanju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju 2005. godine, a kako su i oni uspešno završeni 2007. godine parafiran je taj sporazum. Hajde da budem još malo preciznija pa da vas podsetim. Živkovićeva Vlada je pokušala da traži ovaj sporazum i rečeno je da ne pokušava da ga traži, jer će dobiti negativan odgovor. Zašto sam to rekla? Prosto sam htela da podsetim šta je uradio Vojislav Koštunica i DSS na putu Srbije ka EU, jer smo danas svedoci da se strašno mnogo pojavljuje onih koji kažu da su baš oni neverovatno zaslužni za to, da je Vojislav Koštunica i DSS antievropejci, a oni su evropejci. Hajde sada da podsetim ponovo, 2004-2007. godine DS je bila u opoziciji i godinu i po dana nije ušla u ovu salu, pa ne mogu da se setim u kom delu oni prepoznaju taj svoj veliki doprinos u ovom putu. Reći ću još jedan detalj. Ako teorijski posmatramo ovaj put Srbije u tranziciji Srbije u EU Srbija je pod Vojislavom Koštunicom, kao premijerom i njegovim Vladama, prešla polovinu puta, ako ne i više na ovom putu ka EU. Šta to hoću da kažem? Zato što danas imamo situaciju da marketing čini čuda i da ove vlade proglašavaju antievropskim. Sad se postavlja veliko pitanje šta se to dogodilo, koje su se to okolnosti promenile, pa je neko ko je nepopustljivi patriota i osvedočeni patriota kao Vojislav Koštunica odjednom zatražio da se zastane i da se sa EU dogovore još neke vrlo važne stvari i vrlo važni detalji, koji se ovde provlače pod plaštom da ih ne razumemo svi na isti način. Taj prelom je nastao krajem 2007. godine ali ne voljom Srbije, ne voljom Vojislava Koštunice, ne voljom DSS, već voljom EU koja je odjednom okrenula, kako kaže naš narod, ćurak naopako i odjednom prestala da Srbiju posmatra u granicama koje joj je dala Rezolucija 1244, koja je odjednom počela da razmišlja o nezavisnom Kosovu i oduzimanju 15% teritorije Srbije. Zapravo, šta se to promenilo. Promenio se cilj SSP. Prethodno SSP je imao jedan sveobuhvatan odnos približavanja Srbije EU. Ovog momenta SSP je političko sredstvo kojim EU udara packe Srbiji svaki put kada pomene da je Kosovo njeno i da i dalje važi Rezolucija 1244. Dakle, EU, zapravo, SSP drži kao svojevrstan bič kojim Srbiju kažnjava da prizna da je Kosovo nezavisno. To, naravno, niti je u skladu sa međunarodnim pravom i međunarodnim normama, ali je vrlo u skladu sa hegemonističkom politikom SAD, a moramo da kažemo da EU već davno nema svoju politiku nego samo sluša ono što SAD njoj narede. Podrazumeva se dakle da Srbije ne sme nijednog momenta odustati od svog državnog i nacionalnog interesa, tim pre što EU na putu ka pridruživanju ni od jedne zemlje na tom putu nije tražila ono što traži od Srbije, ispravite me ako grešim, da se odrekne 15% teritorije i da prizna nezavisnu državu na svojoj teritoriji. Uz to, vrlo često se pojavljuju još neki novi uslovi kojim EU stavlja, praktično, nove zahteve Srbiji pre nego što uđe u EU. Recimo, ovih dana otvara se pitanje Vojvodine. To pitanje će ići otprilike u istom pravcu u kome je išla priča sa Kosovom i, ne daj bože, ali ako ova vlada ostane, tako će se isto i završiti. Od februara 2008. godine, naročito od marta 2008. godine, kada je Vojislav Koštunica vratio mandat narodu – što je, zapravo, izazvalo ogorčenje i užas naših navodnih demokrata, jer je Vojislav Koštunica jedini predsednik partije i jedini premijer u ovoj zemlji, i jedini čovek u ovoj zemlji, koji je dva puta najnormalnije otišao sa vlasti, ne praveći od toga dramu, ne izazivajući međunarodne sukobe i praveći priču o tome da će u ovoj zemlji nastupiti ratovi ako on ode, dakle, početkom marta 2008. godine Vojislav Koštunica je vratio mandat narodu i tada je celokupna javnost, naročito instruirana od medija koji su, ne mogu da kažem podvučeni žutim, nego obojeni žutim, postavilo se pitanje – šta se to sada odjednom dogodilo, pa on zna šta piše u tom ugovoru, pa zašto on sad pravi dramu oko nečega što je tako jednostavno i obično, a prosto mi tim putem hoćemo da idemo? Gospodo, ja sam to juče čula i u jednoj televizijskoj emisiji, šef jedne poslaničke grupe kaže – ne znam šta se dogodilo. Pa, ako ne zna, evo, da mu objasnimo. Promenile su se okolnosti, dramatično su se promenile okolnosti. I, ti sa kojima mi hoćemo da potpišemo ugovor o saradnji, o partnerstvu, ti isti nama oduzimaju 15% naše teritorije, ti isti priznaju nezavisno Kosovo na našoj teritoriji i ti isti na našu teritoriju dovode Euleks, a mi ih nismo pozvali, mi nismo dozvolili da ih dovedu na našu teritoriju. Ono što vidim ovde jeste da vi zabijate glavu u pesak, da se pravite da to nije tako kao što pričam, da se pojedini smejuljite i ćaskate između sebe dok ovo govorim, a suština je, ovo su vrlo jednostavne stvari, ovde se stvari vide toliko ogoljeno da je prosto neverovatno da neko ne vidi o čemu je ovde reč. Ja sam vrlo sklona da pomislim da vi znate o čemu je reč i da se samo pravite ovde da puštate niz vodu i državu Srbiju i Kosovo, a sve zarad toga da priđete malo bliže Evropi, pa kad dođete pred vrata da vam oni kažu – znate, vi ste naši prijatelji, ali Lisabonski sporazum nije usvojen, žao nam je, staćete još malo pred vrata. Uostalom, vi govorite o nečemu što je beskonačno dugo na dugom štapu. Šta još hoću da rezimiram? Jasno je da bi se potpisivanjem SSP u ovom trenutku i pod ovim okolnostima Srbija oglušila o svoj državni interes. Zašto? Zarad obećanja o boljem životu, jer mi imamo ovde posla sa obećanjem. Ni SSP ni Prelazni sporazum o trgovini i trgovinskim odnosima neće stupiti na snagu dok se ne ispune drugi uslovi kao što je, recimo, haški uslov. Zbog toga DSS smatra da treba stati ovog trenutka, da ne treba ovog trenutka potpisivati ovaj sporazum; naravno, u budućnosti, pod drugim okolnostima, da. A ovaj vakuum koji nastaje u sprovođenju SSP popuniti direktnim sporazumima koji se odnose, recimo, na vizni režim, na nauku i obrazovanje, na trgovinsku saradnju i slično. Takvi sporazumi unapredili bi Srbiju, približili bi je EU, ali ne bi napravili štetu koju niko više ne može da popravi. Samo još jednu stvar, vrlo kratko. Gospodin Đelić reče kako je to mnogo važno, navodeći šećer kao strašno važnu stvar, koju smo mi imali pa izgubili. Izgubili smo zbog vašeg odnosa, gospodine Đeliću, i tad ste bili u Vladi, zbog vašeg odnosa, to je bio tipičan primer prevare. Mi smo pokušali da prevarimo Evropsku uniju, pa nam reče, onda, o tome kako su Hrvati dobro pregovarali, a ne reče i drugu stvar, da su Hrvati pregovarali o svom ribolovnom području sve dok nisu isposlovali ono što je za njih povoljno. Neću dalje dužiti, tu su moje kolege koje će razvijati ovu stvar do kraja i objasniti onima koji ne žele da shvate, samo ću kratko, kao što reče gospodin Đelić, sa onim vrlo visokim "hajde", hajde jednom gospodo da mislite na državni interes, hajde jednom da ne mislite na ono što nam čini dobro na pet metara ispred nas, a na kilometar ispred nas je potop. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsednice, gospodo iz Vlade, ratifikacijom Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, u stvari, Srbija počinje sveobuhvatne pripreme za ulazak u Evropsku uniju. Kažem da je to tek početak priprema, jer očigledno, a videli ste i danas u toku rasprave da Srbiji predstoji jedna velika diplomatska bitka dok se taj cilj ne ostvari. Ovaj sporazum o stabilizaciji i pridruživanju nije samo jedan od prioriteta i dela programa Vlade koji čini SPS, to je jedan od prioriteta građana Srbije koji žele u ogromnom broju da Srbija uđe u Evropsku uniju. Naravno, Sporazum je strateški značajan za Republiku Srbiju i važan je za dalji ekonomski, privredni i ukupan društveni napredak naše zemlje. Neću ovde više govoriti o značaju svega toga, toliko se čulo o tome. Želim da ukažem na dve stvari. Prvo, da podsetim, šef poslaničke grupe SPS-JS, gospodin Branko Ružić, izneo je stav poslaničke grupe o ovom pitanju, odnosno poslanička grupa SPS-JS će glasati za ratifikaciju ovog sporazuma, iako mislimo da imaju dve manjkavosti, od kojih jedna uz dobru volju može da se ispravi. Trudiću se vrlo konkretno da kažem, mislim da je ovo veoma ozbiljno pitanje, a Srbija je umorna od podela, svađa, mitinga i ostalog. Šta je to na šta želim da ukažem? Jedna manjkavost na koju ukazujemo, to je ono što zaokuplja pažnju naše javnosti već mesecima, a to je famozni član 135. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Moj utisak je, bez pretenzije da presuđujem, da je ovde najveći problem u tome članu. Oni koji su bili u Vladi, a sada su u opoziciji, očigledno nemaju primedbi na tekst Sporazuma, na sadržaj Sporazuma, jer su ga dve Vlade, uz eksperte, posle dve godine pregovora, utvrdili, usvojili i parafirali. To je tekst, sadržaj Sporazuma. Iz toga izvlačim zaključak da nema primedbi na sadržaj Sporazuma. Danas sam imao priliku da čujem i od najveće opozicione stranke da bi, kada bi se usvojio amandman, postojao maltene opšti konsenzus. Želim da upozorim, kao narodni poslanik, da ulazak u Evropsku uniju nije ničija privilegija, nije parče nikoga, to je želja građana Srbije, ko god da je na vlasti mora da ostvari, a veština onih koji su na vlasti je da to urade na najbolji mogući način, poštujući i čuvajući do kraja nacionalne i državne interese Srbije. Mislim da ima prostora da se o ovom veoma važnom pitanju postigne mnogo veći, da ne kažem veliki, konsenzus. Srbiji je potrebno sloge, okupljanja. Srbiji je potrebno da se što više ujedinimo oko strateških ciljeva Srbije, pogotovo u nacionalnom i državnom interesu, a nacionalni i državni interes Srbije jeste ulazak u Evropsku uniju i treba svi pomalo da učinimo napora da do toga dođe. Evo, kako to mislim. Poznato je po međunarodnom pravu, Bečka konvencija, da svaka država prilikom ratifikacije sporazuma može da usvoji, kako se to kaže, interpretativnu izjavu kojom ona stavlja do znanja kako tumači pojedine odredbe sporazuma. Opet podsećam, ne menja se sporazum i ne može da se menja. Srbija samo iskazuje jasan stav kako ona tumači član 135. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Mislimo da je to važno pitanje. Ovakva izjava koju bi Skupština trebalo da usvoji, i te kako bi dobrodošla onim članicama koje nisu priznale Kosovo, a takva izjava, koja je inače jednostrana, sigurno ne obavezuje one koji su već to uradili, ali obavezuje Srbiju i državne organe Srbije i sve one koji vode Srbiju. Bez pretenzija da to bude neko rešenje, bez određivanja da li ima neko bolje, prosto nudim kao inspiraciju da taj tekst izjave, kako god on da glasi i ko god da ga podnese, a mislim da bi najbolje bilo sesti i zajednički doći do jedne, važno bi bilo da sadrži dve rečenice. Prva: ''Republika Srbija razume ovaj sporazum kao akt kojim se priznaje suverenitet Srbije na čitavoj njenoj teritoriji i poštuje njen integritet u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija 1244.'' Druga: ''Ukoliko bi uslov za pridruživanje Evropskoj uniji bio odustajanje Srbije od prethodno navedenog stava, Srbija se više ne bi smatrala obaveznom odredbama Sporazuma i on bi za nju prestao da važi.'' Ove dve rečenice, kao inspiracija, ne kao konačno rešenje, za to je potreban dogovor, a treba učiniti šta god još može da se do njega dođe, mislimo da je vrlo važno da Srbija pošalje takvu poruku Zašto mislimo da nije sporno? Pa, nema te političke stranke ovde ili bar ogromne većine koja nije saglasna da je Kosovo sastavni deo Srbije, da nikada ne može biti drugačije. To je politika. Ako je to tako, onda ne smeta da postoji jedna takva izjava. Ne remetimo ništa Sporazum, jer se ne menja Sporazum, ali se Srbija jasno deklariše kako ona tumači tu odredbu Sporazuma i to ništa nije zabranjeno. Srbija, takođe, vodi, i dobro je da vodi, ne sme da odustane od toga, jednu diplomatsku akciju u Generalnoj skupštini da Međunarodni sud pravde da svoj sud. Ovo je važno i zbog Srbije i zbog međunarodne zajednice. Kada bismo to prećutali postoji opasnost da ljudi pomisle da Srbija, eto, od toga nečeg odustaje, a siguran sam da svi mislimo da važe sve one rezolucije, sve one svakodnevne izjave, da Srbija od toga ne odustaje. Dakle, ponavljam, mislim da bi u vidu interpretativne izjave, koja sadrži ove osnovne elemente, bilo još bolje i jasnije, jer imamo priliku ne da ljudi menjaju Sporazum u EU, nego – tumače ga na svoj način. Dajte da kažemo kako ga mi tumačimo na naš način. Mislim da još ima vremena da se oko toga porazgovara. Ovo je važno pitanje za Srbiju da se sa što većim konsenzusom okrene ka tome. Ne može Srbija ući u Evropu nikada podeljena, pocepana, posvađana i sve ostalo. Treba svi da učinimo pomalo da se do tog jedinstva, koliko je moguće, dođe. Samo kratko, još jednu manjkavost na koju smo mi upozorili, a koja nije bila mnogo prisutna u javnosti, nekako se na nju nije osvrtalo. Želim zbog javnosti i zbog onih koji su ovakav sporazum radili da tražim da se ipak javnosti detaljnije to objasni. Naime, članom 53. Sporazuma šta se dogodilo? Naša strana, obe Vlade koje su pregovarale, prihvatila je odredbu Sporazuma koja preduzećima u EU daje pravo sticanja vlasništva nad nepokretnostima, što je, donekle, manje bolno, ali daje pravo sticanja javnih dobara tj. prava korišćenja prirodnih bogatstava jednako kao i srpskim privrednim društvima, što je i bolno i tragično, i to, što je još gore, pre ulaska u EU. Mislim da je tu moralo da se pozabavi malo više, da se što više sačuva ono što je u ovoj državi, jer imamo situaciju, pratite, ako je tačno objasnite, ako nije ispravite me, sve države koje su postale nove članice EU isključile su pravo preduzeća iz EU da stiču njihova prirodna bogatstva, poljoprivredno zemljište, šume i šumsko zemljište najmanje sedam godina od momenta ulaska u EU. A čak, ako se ne varam, Hrvatska je potpuno isključila to pravo. Koji su razlozi da je Srbija jedina prihvatila, prilikom pregovora obe Vlade, da se to omogući odmah po stupanju na snagu Sporazuma, dakle, pre ulaska u EU? Mislimo da je ovo pitanje, takođe, veoma važno, bez obzira što nije izazvalo toliko pažnje u javnosti kao ovo prethodno i da će naša država morati da preduzme veoma ozbiljne mere kako da u takvoj situaciji, u tim nastalim okolnostima, sačuva ona prirodna bogatstva koja ima. A znamo samo detalje da su velika poljoprivredna zemljišta pokupovali tajkuni i ako se to omogući ljudima iz EU, odosmo. Dakle, pred Vladom će stajati, pred državom će stajati obaveza kako da omogući sprovođenje ovoga, a da pri tom svojim zakonodavstvom zaštiti ta sva bogatstva koja ima ova zemlja. Zaključiću na kraju, mislim da su to dve manjkavosti o kojima sam govorio. Jedna, podsećam, još može da se ispravi, a ovo drugo u narednom periodu sopstvenim zakonodavstvom država će morati da povede računa kako da zaštiti ta bogatstva. Vraćam se na početak, iz svih tih razloga o kojima sam govorio, a imajući u vidu da je velika želja građana Srbije, što je normalno, da uđu u EU, da se Srbija razvija, da radi, da se zapošljava, da živi bolje, to što oni žele je obaveza svih nas da im omogućimo na najbolji mogući način, čuvajući pri tom državne i nacionalne interese Srbije. Ponavljam, SPS insistira da se oko toga još razgovara, ali će glasati za ovaj sporazum. Hvala lepo.
Reč ima gospodin Zoran Nikolić, po Poslovniku.
Poštovani narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, reklamiram povredu Poslovnika, član 104, da su narodni poslanici obavezni da čuvaju dostojanstvo ove skupštine. Ne sumnjam u dobre namere gospodina Petronijevića i zaista verujem da sve što ste ovde izrekli, svoje dileme i strahove, da iza toga i stojite. Vi ste, naravno, kao dobronameran čovek i čovek koji želi da zaštiti nacionalne i državne interese, ovde izneli dileme a, nažalost, vaša stranka će glasati na način da će te dileme opstati, odnosno čak verovatno još više produbiti. To je jedan aspekt. Dakle, vi ste u kontradikciji. Ono što ste ovde pričali, pitanja, dileme i strahove koje ste otvarali u kontradikciji su sa stavom vaše političke stranke povodom ratifikovanja SSP. Drugo, mislim da bi bilo potrebno da objasnite kome ste se onda ovde obraćali. Kažem da ne sumnjam u vašu dobronamernost, ali da li ste se obraćali poslanicima DSS, NS, SRS ili ste se obraćali poslanicima vladajuće koalicije, odnosno pre svega poslanicima DS. Ako ste se obraćali njima, onda da vas podsetim da ste vi sa njima u Vladi i da imate mogućnosti i mehanizme da se dogovorite, a ne da ovde javno iznosite svoja neslaganja. Dakle, nije u redu da vi ovde predlažete nekakve zajedničke izjave, gde ćemo tumačiti član 135. Onda vama postavljam pitanje, ako imate dilemu i ako govorite u ime SPS ovde, danas, malopre, onda postavljam pitanje vašoj stranci, na osnovu čega glasate za ovaj sporazum? Ako imate dileme i strahove povodom člana 135, mi tu dileme nemamo, svoj stav jasno iznosimo i to je razlog zbog kojeg nećemo glasati za ovaj sporazum. Nemojte ovde pokušavati da spinujete nešto što ne može, da branite nešto što je neodbranjivo i da pokušavate da spajate nešto što je nespojivo. Dakle, ili tumačite član 135. na način da on štiti integritet naše države ili posle ovih događaja koje smo imali i o kojima su poslanici DSS govorili, promenjenih okolnosti, mi dolazimo u situaciju da podržavanjem i ratifikovanjem SSP, zapravo, potpisujemo nezavisnost, odnosno prihvatamo i pristajemo na nezavisnost Kosova i Metohije. To je jedno ključno pitanje, to je najvažnije državno i nacionalno pitanje i na to se mora dati jasan odgovor. Ne možete izlaziti za govornicu i iznositi svoje strahove i dileme. Jednostavno nije korektno. Morate shvatiti da ste u Vladi i morate shvatiti da delite odgovornost sa onima koji oko toga dileme nemaju.
Po Poslovniku, gospodin Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam izrazio nikakve strahove, ne plašim se, za mene nema dileme. Nisam govorio ni suprotno onome što je Vlada predložila. Izneo sam stav svoje partije, ali sam izneo i kao narodni poslanik šta mislim da može još da se učini. A zašto nisam govorio i suprotno onom što je Vlada predložila? Ako ste imali priliku da vidite, u Rezoluciji o KiM Vlada je predložila neku izjavu te vrste, interpretativnu izjavu. Pri tom ni sa kim u sukobu nisam ako kažem da bi ta interpretativna izjava mogla da bude sad, prilikom usvajanja ovog sporazuma. To nema nikakve veze sa tim da li priznajemo nezavisnost KiM ili ne priznajemo, bar nemojte to spočitavati, nikakve veze sa tim nemamo. Niti smo učestvovali u izradi ovog sporazuma, niti smo učestvovali u pregovorima, niti smo ga u konačnom tekstu usvajali. Mi samo kažemo takav kakav je usvojen, šta smatramo šta je njegova manjkavost. Dakle, nisam u sukobu ni sa partijom, ni sa predlogom Vlade. Ako vi mislite da je sukob pozivati, koliko god može da se pozove, na dogovore, pozivati na to da se uskladi što god može da se uskladi, onda sam očigledno pogrešno protumačen. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, gospodin Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, izašao sam da reklamiram povredu Poslovnika, član 198. i član 200. O čemu se radi? Još 18. jula sam ovde u usmenoj formi postavio poslaničko pitanje predsedniku Vlade Republike Srbije i zamolio ga da reši problem koji imamo na KiM, a problem se odnosi na to da je RIK raspisala lokalne izbore na teritoriji KiM i izdala uverenje o mandatima odbornika u skupštinama opština na KiM. U međuvremenu su se konstituisale te skupštine, ali ostala su upražnjena mesta predsednika opštine, potpredsednika opštine, članova opštinskih veća, biraju se novi odbornici na predlog odborničkih lista koje su osvojile određene odborničke mandate. Član 200. jasno kaže: "Na usmeno postavljeno poslaničko pitanje, Vlada, odnosno ministar, moraju odmah usmeno odgovoriti. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to moraju odmah obrazložiti (gospodin premijer je bio prisutan tu, nije želeo da odgovori, niti je želeo da obrazloži), a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku (a ja ga do dan danas nisam dobio) u roku od osam dana od dana kada je pitanje postavljeno." Podsećam vas, ponovo, da je taj dan bio 18. jul. "Pisani odgovor Vlade, odnosno nadležnog ministra, dostavlja se narodnim poslanicima". Koliko znam, nijedan od narodnih poslanika to nije dobio. Stav 3. u članu 200. kaže: "Izuzetno, ako je u pripremi odgovora na poslaničko pitanje potrebno utvrditi određene činjenice čije utvrđivanje zahteva duže vreme ili složeniju analizu, rok za davanje odgovora na poslaničko pitanje može se produžiti, ali ne više od 30 dana". Podsećam vas da je taj rok istekao 17. avgusta, danas je 3. septembar, mi nemamo odgovor i pojedine skupštine opština su u problemu da zakažu nove sednice skupština. Na osnovu ovoga i kroz onu izjavu koju smo mogli da pročitamo, koju je dao 28. avgusta predsednik Vlade Republike Srbije, u kojoj traži da srpski narod prizna misiju Euleksa koja je došla na KiM, koja počinje da se šeta po pojedinim opštinama, vidi se odnos Vlade Republike Srbije prema KiM. Ostaje da je ova Vlada Republike Srbije prosto izbrisala sa karte Republike Srbije KiM i prepustila šiptarskim separatistima i teroristima. Mislim da ovo nije lepo i da je Vlada mogla ovaj posao da uradi, bez obzira što je bila sezona godišnjih odmora. Trebalo je da omogući srpskom narodu da se organizuje kako bi kroz svoje lokalne samouprave mogla da servira one najneophodnije uslove koji su potrebni građanima koji žive na KiM. Ovako nas prepuštate sami da se snalazimo kako znamo i umemo. Mi ćemo taj problem prevazići, ali je jako jadno i tužno za sve Srbe i sav srpski narod na KiM, a podsećam vas da je na ove izbore izašlo preko 100.000 građana, Srba i ostalih nealbanaca, i da su oni formirali lokalne samouprave, a vi vršite klasičan vid opstrukcije. Želite da poništite taj trud srpskog naroda, da poništite tu našu muku, jer smo najzad dobili, svoje lokalne samouprave, a ne da imamo koordinatore koje ste vi postavljali u lokalnim samoupravama, koji su samo vršili pljačku i otimačinu onog novca i onih sredstava koje je Republika Srbija upućivala na Kosovo, a nije dolazilo tamo gde treba, do građana, Srba, na KiM. Ponovo postavljam isto poslaničko pitanje, s obzirom na to da je sutra četvrtak i da Vlada zaseda četvrtkom, da uloži dodatni napor kako bi napisala jednu rečenicu i ovlastila RIK da izda uverenje o odbornicima u skupštinama opština na KiM. Hvala.
Zahvaljujem. Svesna sadržaja pitanja, urgiraću kod Vlade da dobijete odgovor. Reč ima gospodin Dejan Mirović, SRS.
Dame i gospodo, jasno je da su se promenile okolnosti nakon parafiranja i potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Dvadeset država članica EU priznalo je tzv. državu Kosovo. Zato se povodom ovih novih okolnosti mogu primeniti odredbe iz člana 62. Bečke konvencije o ugovornom pravu iz 1969. godine, koja regulišu reviziju i prestanak ugovora. Član 62. predviđa suštinsku promenu okolnosti, kao razlog za obustavu primene ugovora. Takođe, prema međunarodnom pravu ima osnova i da se tvrdi da je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju bio jedna vrsta prevare. U članu 49. Bečke konvencije o ugovornom pravu navodi se da se država potpisnica ugovora može pozvati na prevaru, kao razlog za ništavost njenog pristanka na ugovor. Bez sumnje, prevara je kada se u Sporazumu o stabilizaciji jedna strana poziva na Povelju UN, a zatim grubo gazi tu istu Povelju, jer priznaje tzv. državu Kosovo. Naravno, na sve ove pravne argumente može se odgovoriti tvrdnjom da je važnost međunarodnog prava danas svedena na isti onaj nivo koji je postojao i u vreme društva - naroda. Dame i gospodo, ako je tako i ako treba uvažiti tu novu realnost, onda treba imati u vidu i sledeće činjenice. Najblaže rečeno, veoma je sporna tvrdnja po kojoj će nam ratifikacija Sporazuma doneti ekonomski napredak i bolji standard. Sledeći primeri to pokazuju: Makedonija je pre sedam godina potpisala Sporazum o stabilizaciji sa EU, pre tri godine je dobila status kandidata. Ipak, na razvojnoj listi Svetskog ekonomskog foruma, Makedonija je iza Srbije. Prema podacima Državnog zavoda za statistiku Makedonije, prosečna neto zarada u martu ove godine u Makedoniji je iznosila oko 250 evra. U istom periodu, prema Republičkom zavodu za statistiku, prosečna neto zarada u Srbiji je iznosila oko 385 evra. Prema zvaničnim procenama makedonskih državnih organa, stopa nezaposlenosti u Makedoniji u 2007. godini je iznosila skoro 37%. Dame i gospodo, u članu 20. Sporazuma o stabilizaciji se predviđa da se carine na uvoz industrijskih proizvoda poreklom iz Srbije ukidaju. Svakako bi trebalo pozdraviti tu odredbu, da za njom ne slede i odredbe iz člana 21. U stavu 1. ovog člana se navodi: "Carine na uvoz u Srbiju industrijskih proizvoda poreklom iz Zajednice, osim onih navedenih u Aneksu 1, ukidaju se..." Zatim se u stavu 3. ovog člana navodi: "Carine na uvoz industrijskih proizvoda u Srbiju poreklom iz Zajednice, navedene u Aneksu 1, postepeno će se smanjivati i ukidati..." Dakle, Sporazum o stabilizaciji skoro na isti način tretira industriju male i siromašne Srbije i takvih globalnih industrijskih sila kao što su Nemačka ili Francuska. Koliko je to nerealno i štetno za našu privredu pokazuje sledeće poređenje: nemački izvoz u kome dominiraju upravo industrijski proizvodi u 2007. godini je iznosio oko 970 milijardi evra, u istom periodu naš izvoz je dostigao oko 6,4 milijarde evra, dakle, ni jedan odsto od nemačkog. Zato nije teško predvideti šta će se desiti kada se ukinu carine u ovoj oblasti, kako to predviđa SSP. Jasno je da će doći do povećanja našeg spoljnotrgovinskog deficita i pada carinskih prihoda. Da se radi o realnom predviđanju pokazuju i to što je u prvih pet meseci ove godine u trgovini sa Nemačkom zabeležen deficit od oko 460 miliona evra. To je porast od 43% u odnosu na isti period u 2007. godini. Takođe, poznato je da je BiH potpisala SSP u junu ove godine. Od 1. januara 2009. godine ukidaju se carine za 95 odsto robe koja se uvozi iz EU. To će BiH doneti manjak u budžetu od 60 miliona evra. Iskustva novih članica EU ukazuju na sličan zaključak povodom primene SSP u industriji. Na primer, Poljska je nekada po tonaži izgradnje brodova bila na 11. mestu u svetu. Upravo zbog zahteva iz Brisela pojavili su se brojni negativni efekti u ovoj oblasti. Najpoznatiji primer je onaj iz 2007. godine, kada je Evropska komisija zahtevala zatvaranje 2/3 čuvenog brodogradilišta u Gdanjsku. Povodom ekonomske situacije u Poljskoj, austrijski profesor ekonomije Holf Bauer piše da su se industrijski radnici u Poljskoj ''ponovo našli tamo gde su bili pre 200 godina, ispunjavajući svoju misiju kao postindustrijska rezervna armija za nemačke, francuske i američke kompanije''. Holf Bauer navodi da su odeljenja za industrijsko istraživanje i razvoj nestala upravo zbog takozvanog evropskog puta. U članu 26. Sporazuma o stabilizaciju EU daje koncesije na uvoz poljoprivrednog proizvoda iz Srbije, ali već u članu 27. stav 1. Sporazuma o stabilizaciji piše – od dana stupanja na snagu ovog sporazuma Srbija će ukinuti sva količinska ograničenja i mere koje imaju isto dejstvo na uvoz poljoprivrednih proizvoda poreklom iz Zajednice. Dakle, ponovo se na skoro isti način tretira naša poljoprivreda i zapadnoevropska. U tom kontekstu tvrdi se da će primena SSP dovesti do takmičenja naših i zapadnoevropskih proizvođača na tržištu EU. Da se radi o nerealnoj frazi, pokazuje vrednost poljoprivrednog izvoza Holandije. Taj izvoz je u 2006. godini bio veći od našeg celokupnog BDP-a. Takođe, zbog ogromnih subvencija, čak ni poljoprivrednici iz novih članica EU nemaju pravu šansu na tržištu EU. Prema dogovoru postignutom u Kopenhagenu 2002. godine novim članicama je zabranjeno da imaju više od 25% subvencija koje EU daje starim članicama. Ova zabrana će trajati sve do 2013. godine. Dakle, ako jednog dana uđemo u EU, teško da ćemo imati bolje uslove od ovih. Prilikom glasanja o Sporazumu treba imati u vidu i reči Jana Veleba iz Češke agrarne komore, citiram, prema ''Politici'' od 21. aprila 2007. godine: ''Na zapadnim tržištima nemamo mnogo šansi. Tamo retko koga sa strane puštaju.'' Takođe, u članu 117. SSP-a piše da će se makrofinansijska pomoć našoj zemlji odobravati ako se ''ispune uslovi koje treba utvrditi u kontekstu programa između Srbije i MMF''. Nobelovac Džozef Štiglic, bivši glavni ekonomista i viši potpredsednik Svetske banke, piše da ti uslovi MMF-a dovode do ''gladi i nereda u mnogim zemljama'' i da je MMF politička institucija koja drži špekulante u biznisu. Dakle, svi ovi podaci dovode u pitanje ekonomsku opravdanost SSP. Zato je bila neophodna javna i argumentovana rasprava povodom Sporazuma o stabilizaciji. Nažalost, nije je bilo. Imali smo prilike samo da slušamo zamorne fraze o nekakvoj evropskoj budućnosti, ali te fraze nam ne mogu dati odgovor na pitanje o ekonomskoj korisnosti Sporazuma o stabilizaciji. Zato je potpuno tačna definicija direktora nemačke nevladine organizacije Inicijativa za evropsku stabilnost, Geralda Knausa. On je posle potpisivanja SSP-a izjavio da je to bila ''glorifikovana propagandna vežba''.
Reč ima gospodin Vlajko Senić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju predstavlja praktično pretposlednji korak u smislu punog uključenja Srbije u EU. On predstavlja tek šansu za našu državu, za naše društvo i našu privredu da krenemo napred. Dva osnovna aspekta ovog sporazuma su: ekonomski i politički. Ekonomski aspekt Sporazuma će biti vrlo merljiv u narednim godinama. Dakle, sve kritike koje smo ovde čuli biće vrlo lako proverljive narednih nekoliko godina, jer je ekonomija nauka i oblast koja ima nekoliko veoma jasnih parametara. Mi u narednih nekoliko godina ukoliko želimo da idemo stopom razvoja od sedam ili osam posto godišnje moramo da imamo mnogo veći priliv stranih direktnih investicija nego što je to bilo do sada, jer je do sada stopa bila, takođe, 6, 7 ili 8% u proseku, ali je ona bila uzrokovana pre svega niskom bazom iz 2000. godine. Brži rast društvenog proizvoda znači priliku za rešavanje problema nezaposlenosti, kao možda najvećeg ekonomskog problema danas u Srbiji. Potpisivanje i dosledno sprovođenje ovog sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju predstavlja priliku da u Srbiji rešimo i pitanje monopola. Nažalost, u proteklih nekoliko godina, a posebno u poslednjih godinu, godinu i po dana, pitanje monopola je bilo, pre svega, političko pitanje. Političke stranke su imale svoj stav o tome kako je tržište Srbije uređeno, da li neka kompanija ima ili nema monopolski položaj, a najmanje je tu bilo prilike za stručnu i za ekonomsku ocenu stanja u toj oblasti. Zbog toga će prilikom realizacije Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju ukoliko budemo prihvatili, a to je nužno, evropske norme koje mere da li postoji monopol u nekoj oblasti, da li je zloupotrebljena monopolska pozicija ili ne, omogućiti da se na to pitanje da ekonomski odgovor, a to će u svakom slučaju biti u interesu građana Srbije. Dalji ekonomski problem koji opterećuje Srbiju jeste pitanje nedovoljno razvijene infrastrukture i to je jedna od najvažnijih oblasti koja se reguliše Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju. Naravno, a to vidimo i na primeru zemalja koje već jesu članovi EU, kao što su Bugarska i Rumunija, pitanje borbe protiv korupcije i kriminala je možda ključni aspekt koji jednoj državi omogućava da ide dalje napred u odnosima sa EU. Vidimo da čak i onog trenutka kada zvanično postanete član EU ukoliko država nema vidljive i jasne borbe i jasne rezultate u borbi protiv korupcije i kriminala da ne postoji mogućnost da koristi sredstva EU. Postoje još dva važna ekonomska aspekta koja treba da budu rešena u srpskoj ekonomiji, a koja mogu da budu rešena uz pomoć EU. To je pitanje regionalnog razvoja i pitanje energetske nezavisnosti Srbije, odnosno energetske zavisnosti Srbije. Samo da dam jedan podatak da Srbija zadovoljava iz domaće proizvodnje jedva 20% potreba, kada govorimo o nafti i 10% kada govorimo o prirodnom gasu, ali siguran sam da će tačka dnevnog reda koja se tiče Sporazuma o gasifikaciji sa Ruskom federacijom biti prilika da govorimo nešto više i o tom pitanju. U krajnjoj liniji i taj sporazum, o kome se mnogo govori u poslednjih nekoliko meseci, sigurno neće biti ponuđen Srbiji ni na potpisivanje ni na realizaciju ukoliko ne budemo na našem putu, na putu ka EU, jer sigurno ni da interes Ruske Federacije nije da gradi na primer magistralni gasovod kroz neku zemlju koja će ostati izolovana od evroatlantskih integracija. Drugi aspekt koji najčešće spominje opozicija, to je političko pitanje i pitanje da li ratifikacijom ovog sporazuma Srbija priznaje Kosovo i Metohiju. Mislim da to nije korektno. Pregovori su počeli 10-og meseca 2005. godine i tadašnja Vlada je dobro znala da KiM ide ka nezavisnosti. Mi smo očekivali i 2005. i 2006. i 2007. godine da se ta stvar desi. Zajedničkom akcijom srpske vlade uz podršku nekih država u Međunarodnoj zajednici sprečen je scenario da Kosovo dobije nezavisnost kroz UN. Ali su svi tada bili svesni, i oni koji danas govore o tome da je ovo priznanje nezavisnosti Kosova, da će se to ako ne bude rešeno kroz UN rešiti tako što će Kosovo samostalno doneti odluku o nezavisnosti. I tada se znalo da će veliki broj zemalja EU, SAD priznati jednostrano proglašenu nezavisnost KiM. Nije to nešto što se pojavilo nakon odluke Skupštine KiM, to je nešto što se unapred znalo. Ukoliko je za nas bilo neprihvatljivo da sarađujemo sa EU i sa zemljama koje će priznati nezavisnost KiM onda ni tada, pre tri godine, nije uopšte trebalo da započnemo proces pregovora o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, nego da na početku tražimo od EU, a to nije moguće, ali to se traži danas, da u jednom dokumentu, izjavi, Sporazumu, saopštenju, kaže da će Srbija biti primljena u EU u smislu celine teritorije i da od Srbije neće biti traženo da prizna nezavisnost KiM pre nego što uđe u EU. To ne znači da Srbija neće biti suočena sa zahtevom da prizna KiM pre nego što uđe u EU, odnosno što kasnije budemo ušli u EU postoji veća opasnost da se takav zahtev ispostavi pred Srbe. Zbog toga je veoma važno da taj proces bude veoma brz i da traje narednih nekoliko godina, ako je moguće ne više od četiri godine. Iako smo čuli da ovde to nije moguće, mislim da jeste i mislim da smo tehničkim pregovorima pokazali da ova država ima kapaciteta da uradi taj posao. Valjda je logično ako uđemo u EU, kao država koja nije priznala KiM, da je bolje braniti nacionalne interese iz pozicije člana EU kao još jedna zemlja koja ne priznaje KiM. Verovatno bi lakše bilo Srbiji da je 2001, 2002. ili 2003. postala punopravni član EU i NATO pakta, pa da iz te pozicije brani eventualnu nameru kosovskih Albanaca da jednostrano proglase svoju nezavisnost. Ono što slušamo danas kao argument i taj argument poštujemo, trebalo je izvući kao argument 2005. godine kada je počeo ovaj proces i reći EU – gospodo, nećemo sa vama ni da razgovaramo dok se unapred ne obavežete da nijedna država EU neće priznati KiM. Pa, ko može da očekuje kada je 21 zemlja EU priznala KiM da Evropska unija sada može da izda neko saopštenje i da potpiše ugovor da oni te jednostrane odluke tih zemalja ne priznaju. Prema tome, stanje je takvo kakvo jeste i na nama je da što pre uđemo u EU, da sa onih nekoliko zemalja koje nisu priznale nezavisnost pokušamo da mi sutra budemo zemlja koja će sprečiti KiM da uđe u EU, a ne da čekamo da oni uđu pre nas pa da nas blokiraju za 10 ili 11 godina, da ne postanemo nikada član EU. Naravno, vama to sada izgleda kao nemoguć scenario, ali pre nekoliko godina je izgledalo i nemoguće da će Kosovo proglasiti nezavisnost, pa se nažalost ta stvar desila. Videli smo u poslednjih mesec dana da interes velikih sila nije međunarodno pravo, nego međunarodno pravo onda kada njima to odgovara, a kada im ne odgovara onda već nađu neko objašnjenje. To su pravila igre koja su nažalost postala i počela da važe na međunarodnoj sceni posle jednostranog proglašenja Kosova i što pre to shvatimo bolje ćemo se u svemu tome snaći. Treća stvar, ne treba ni građanima Srbije slati neku vrstu lažne nade da ćemo samim potpisivanjem Sporazuma rešiti sve naše probleme. To je tek šansa za srpsku ekonomiju i to je tek prilika za srpsko društvo. Od naših kapaciteta će zavisiti koliko ćemo uspešno promeniti ekonomiju, koliko ćemo uspešno privući te pretpristupne fondove. Imate primer zemalja koje 10 ili 20% tih fondova koriste samo zato što nemaju dovoljno kapaciteta. Prema tome, ovo jeste i ekonomski i nacionalni i svaki drugi interes. Zbog toga je dobro što će ova skupština podržati ovaj sporazum, bez obzira što je rečeno da je to neka mala većina protiv velike manjine. Da je formirana neka druga koalicija verovatno bi ta mala većina odbila ovaj sporazum, ali srećom građani Srbije su glasali da Sporazum bude ratifikovan i to će biti urađeno u narednih nekoliko dana.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, gospodin Samardžić.
Poštovani narodni poslanici, zaista se mora reagovati na ovu rečenicu mog prethodnika da se 2005. godine znalo da će Kosovo biti nezavisno. Ako je on znao, ja nisam znao – 2006. i 2007. godine su trajali pregovori o statusu KiM, toga se svi sećate. Znači, država je u punoj meri pregovarala sa predstavnicima privremenih institucija na KiM, uz posredovanje UN i EU, i pregovarala je sa jednom platformom koja vam je svima poznata. Ta platforma nije imala ni primisli o tome da se država miri sa nekom sudbinom o nezavisnosti Kosova. Taj argument je argument post festum i to nije fer argument koji se izlaže septembra 2008. godine. Ako je neko znao da će Kosovo biti nezavisno 2005. godine, trebalo je to tada da kaže. Neki su ljudi doduše to govorili. Govorilisu da su sasvim sigurni da će do kraja 2006. godine Kosovo biti nezavisno. Takvih je izjava bilo u našoj javnosti, možda se sećate. Kao što vidite nisu bili u pravu. To su ozbiljne stvari i ne možemo se, dakle, igrati post festum sa takvim stvarima. Država je ušla u te pregovore bona fide, sa vrlo dobrom i jakom platformom. Što se EU tiče, mogu vam reći, mogu vam svedočiti, zato što sam te pregovore na neki način organizovao, bio koordinator pregovaračkog tima, samo kao jednu činjenicu hoću da vam iznesem, EU za sve to vreme nije imala tzv. zajednički stav o KiM. To je jedan dokument koji Savet ministara koji vodi spoljnu politiku EU, po pravilu, izlaže kada se bavi jednom konkretnom spoljnopolitičkom temom. Taj zajednički stav EU nema ni dana današnjeg. Mi smo pomenuli zajedničku akciju koju je donela 3. februara 2008. godine, bez zajedničkog stava. Znači, mi nismo imali formalnu indiciju da će EU priznati nezavisnost KiM. Neke stvarne smo imali, neke države su nas i u pregovaračkom procesu ubeđivale da je to jedna sudbina koju moramo da prihvatimo itd, neke nisu. To je bio jedan proces. Da smo se mi tada ponašali kako nam sada, sa naknadnom pameću, neki sugerišu, mi bismo izgubili i KiM i sebe same. To nismo činili i nemojte da smo cinični septembra 2008. godine. To je jedna stravična izjava sa stanovišta spoljne politike ove države. Znači, u pregovaračkom procesu, kome se prišlo sa dobrom voljom, ova država je branila teritorijalni integritet Srbije. Dakle, pregovarački tim, koji je bio tim iza koga je stajao i predsednik Republike i predsednik Vlade, u vreme kada je postojala famozna kohabitacija, 2005. je to krenulo, a trajalo je 2006-2007. godine, u punoj meri se pregovaralo sa čvrstim uverenjem da će se KiM odbraniti. Tu nije bilo nikakvog izigravanja pregovora sa naše strane. To što je prevladao stav o nezavisnosti i u EU nije bilo vidljivo 2005, 2006, pa i delom 2007. godine. Bio je vidljiv besomučan pritisak koji su SAD vršile na EU, na organe EU i na pojedine lidere EU. To je bilo vidljivo, ali mi iz toga nismo mogli da izvedemo zaključak da će Kosovo sasvim sigurno biti nezavisno, jer ne bismo pregovarali da smo taj zaključak izvukli. Molim vas, govorite ovde o čemu hoćete i izlažite svoje stavove, ali nemojte biti nefer, nemojte rezonovati kao generali posle bitke. To vam nije dobar način za gledanje na državne poslove.
Zahvaljujem. Gospodin Senić, po Poslovniku.
Član 104. pretpostavljam da me niste razumeli. Nisam rekao da su 2005. godine izigravani pregovori, niti da je doneta odluka da se neka nezavisnost Kosova i Metohije prihvati unapred. Ne pada mi na pamet da ovde za skupštinskom govornicom govorim o nekim stvarima koje su 2005. godine bile deo priprema za pregovarački proces, jer to ne bi bilo korektno prema ljudima koji su tada u svemu tome učestvovali, ali ne možete da me ubedite, niti možete da ubedite javnost Srbije da 2005. godine niko od državnih funkcionera nije očekivao da će Kosovo na ovaj ili onaj način proglasiti nezavisnost. Uspeh našeg pregovaračkog tima je bio taj i to nije mala stvar što smo uz podršku članica Saveta bezbednosti uspeli da sprečimo da se to desi kroz institucije UN i Saveta bezbednosti, što nam sad daje neku osnovu da tu odluku nekad možemo u budućnosti da promenimo, a 2005. godine smo dobro znali da će se pre ili kasnije, nažalost, ova stvar desiti i bilo je pitanje naše političke strategije da li hoćemo da uđemo u razgovore sa EU. Ko 2005. godine nije znao da će većina zemalja EU, kada bude proglašena nezavisnost Kosova, tu nezavisnost prihvatiti nije trebalo da se bavi politikom. To nije nikakva naknadna pamet, to je samo pitanje spremnosti i strategije države. Mi i danas ne prihvatamo tu odluku, ali ne možemo da kažemo da nismo pre tri godine znali šta će se desiti i danas odlučujemo o tome. Mi možemo da idemo u EU i ako nam kažu za četiri godine ne možete da uđete dok ne priznate nezavisnost Kosova, mi ćemo kao Skupština doneti odluku da je to za nas neprihvatljivo. Ali, to znamo i sada može da se postavi kao pitanje. Ako uđemo brže to neće biti tema, ako budemo opet odlagali za pet ili šest godina, to će, takođe, biti tema i, takođe, ćemo na taj izazov morati da odgovorimo. Zato je bolje da uđemo brže i da rešimo taj problem iz pozicije članice EU.
Replika, gospodin Aligrudić.
Gospodine Seniću, ovim što ste sada rekli otvorili ste jedno pitanje koje bismo mi svakako otvorili ili bih otvorio ja da mogu da stignem da dođem na red da govorim, ali očigledno neću moći. Šta je ko znao 2005. ili 2006. godine, da li postoji – kako možete da kažete da je 2005. godine bilo moguće znati da će Kosovo biti nezavisno, ako je tada bilo moguće to predvideti, takvu okolnost, kako vi kažete, onda najverovatnije danas i vi mislite da je Kosovo nezavisno. Najverovatnije tako misli i vladajuća većina kojoj vi pripadate, kada vladajuća većina ili potpredsednik Vlade nama ovde kaže da će se boriti do kraja za teritorijalni integritet države, a da potpisivanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju ni na koji način ne ugrožava teritorijalni integritet države onda se postavlja pitanje, ako je to tačno, da li vi onda mislite da prevarite EU. Šta ste vi maločas rekli? Vi ste rekli da će se Srbija lakše boriti za teritorijalni integritet ako pre Kosova postane članica EU. Da li vi shvatate šta ste rekli? Vi ste implicirali mogućnost članstva u EU Kosova kao nezavisne države, što treba da se sprovede preko Saveta ministara EU po političkoj proceduri koja važi za nas, a da onda mi kao kad postanemo članica EU to kobajagi sprečimo. Da li ste vi normalni? Šta vi hoćete time da kažete? Hoćete da kažete da hoćete da prevarite EU, da ih zeznete, da pustite da kao nas prime u EU, da se mi pravimo ludi na izazove koji se zovu osporavanje teritorijalnog integriteta i ovo zamešateljstvo sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju koji ništa ne služi nego kao politički pritisak da se realizuju planovi preko Euleksa koji podržava Ahtisarijev plan itd? Znači, to vama ne predstavlja ništa, a onda ćete da ih zaskočite u jednom trenutku i da kažete – e, to što ste vi mislili da smo mi mislili kad smo potpisivali SSP više ne važi, mi smo stvarno mislili da branimo svoj teritorijalni integritet, mi smo se šalili i sad ćete da vidite svog boga? To tako ne ide, jer ugovor koji budete danas ratifikovali, tj. u danu za glasanje, sadrži neke obaveze. O tim obavezama smo već govorili. Gospodin Samardžić je te obaveze naveo i one će vas sačekati na prvom sledećem ćošku, kada budu od vas tražili da poštujete dobrosusedske odnose sa državama, kada bude EU uključila Kosovo u proces evropskih integracija, a to ih sprečiti ne možete jer niste članica, onda će da vas teraju da imate dobrosusedske odnose sa Kosovom. Onda praktično nećete moći da ispunite tu ugovornu obavezu, ukoliko stvarno misli Božidar Đelić ovo što je ovde rekao i eto nama problema. Eto nama – ne članstvo u EU. Eto nama problema u postupku pridruživanja, bez obzira kako se zove stadijum tog postupka, da li su u pitanju kandidature ili nešto drugo. Pa, ako već znate, a verujem da znate, da imamo ozbiljne političke probleme u odnosima sa EU, o čemu smo govorili, zar nije bilo pametnije da taj problem raščistimo. Zar nije bilo pametnije da umesto da smo išli na vanredne izbore, a morali smo očigledno, da taj problem u državi raščistimo, pa da zastupimo frontalno prema EU, zatražimo razjašnjenje ovih okolnosti, jer bez toga ne možemo ići dalje? Zašto? Dakle, postoje dve paralelne forme pristupanja EU. One su jedno jedinstvo. Jedno je politički sadržaj tog pristupanja, drugi ekonomski. Politički sadržaj se iscrpljuje u potpisivanju sporazuma sa EU, Briselom kao Ekonomskom zajednicom, i pojedinačno sa svim zemljama članicama EU, bez interpretativne deklaracije ili sa interpretativnom deklaracijom. Kada se Sporazum ovde ratifikuje onda će ga ratifikovati i britanski parlament, pa onda mogu i oni dati interpretativnu deklaraciju i reći šta nas interesuje interpretativna deklaracija Srbije, mi ratifikujemo Sporazum kao takav. On će stupiti na snagu i imaće jednu jedinu ulogu da opravda delovanje odluke Saveta ministara o funkcionisanju Euleksa na Kosovu i Metohiji, koji treba da sprovede ustav nezavisnog Kosova. Kakve veze ima šta o tome misli Slovačka? Na to vas vrlo ozbiljno upozoravam. Zato je bilo neophodno da ovo pitanje raspravimo prvo između sebe, da frontalno zajednički u bloku nastupimo prema EU i da ovu nerazjašnjenu okolnost razjasnimo, gde počinje i gde se završava nešto što se zove EU kao jedan entitet, bez obzira na države članice. To je vrlo komplikovano i sporno pitanje. Bolje je Trgovinski sporazum, bolje je bezvizni režim, bolje je da uradimo bilo šta sa EU što možemo što je realno, nego da srljamo u propast zaključujući politički sporazum koji će nas dovesti u veoma velike neprilike ubrzo. Ako nam danas ne verujete, za par nedelja ili nekoliko meseci ovo o čemu ja govorim će se obistiniti, pa ćete onda da vidite kako to izgleda. Duboko verujem da među vama ima dobronamernih, koji misle da ovo što danas čine da je to ispravno za Srbiju. Ali verujte mi da je najmanje što mogu da vam kažem u ovom trenutku jeste da grešite, da pravite krupnu grešku.
Gospodin Milenić, po Poslovniku.
Uvažena gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je otprilike tačka u kojoj se moje reklamiranje odredbe 104. pretvara u sažetak celokupnog rada ovog parlamenta od njegovog konstituisanja. Samo u ovom trenutku razlozi ugrožavanja dostojanstva Skupštine dolaze do izražaja. Naime, gospodin Senić i ja još kada smo pogledali onaj prvi koncept dnevnog reda i gde se kao prva tačka dnevnog reda pojavila Deklaracija o kontinuitetu državne politike prema Kosovu i Metohiji, konstatovali smo da je to zbunjujuće. Dokle će više u višestranačkoj Srbiji građani zahtevati diskontinuitet, a vlade pokušavati da uspostavljaju kontinuitete. I, konačno se prva tačka dnevnog reda izborila za svoje mesto na dnevnom redu Prve sednice novog saziva Narodne skupštine Republike Srbije. Ta prva tačka dnevnog reda je i razlog ovolike dugotrajne opstrukcije. Nisu ni mitinzi, ni pismo i odgovori na pismo, ni ko je koga pozvao, a ko nije došao, nego SSP čija je najveća vrednost u diskontinuitetu koji unosi u naše društvo, političku praksu i koji otvara jedno zazidano društvo ka budućnosti. O tome ću govoriti kada dobijem reč po redosledu prijavljivanja. Ali, najvažniji diskontinuitet koji ovaj dokument donosi jeste diskontinuitet u odnosu na politiku zamajavanja, u odnosu na politiku smora i zaluda, udaljavanja od činjenica od kojih su dve ključne za razumevanje trenutne međunarodne i unutrašnje političke situacije Srbije, a koje se sistematski ignorišu. Jedna je činjenica da se ne može iz makar i meke diktature ili svakako nedemokratskog poretka preći u stanje građanskog, slobodnog, otvorenog društva politikama kontinuiteta. Druga značajna činjenica je da je Srbija, dame i gospodo, zemlja koja je doživela težak ratni poraz od najmoćnijih sila koje definišu međunarodni poredak u savremenom svetu. Cenu tog poraza i odgovornost za politiku koju vode treba da plaćaju generacije i ljudi koji nisu odgovorni za taj poraz, ali koji su valjda naučili koliko je opasno igrati se međunarodnim poretkom i verovati da iz svoje enklave i parcijalne istine i viđenja sveta smete da ulazite u konfrontaciju sa međunarodnim svetskim poretkom.
Reč ima gospodin Zoran Nikolić.
Poštovani narodni poslanici, imali smo sjajnu priliku da vidimo dva predstavnika, odnosno dva poslanika političke stranke kojima su evropske integracije ideologija i koji tumače evropske integracije kao ideologiju, a ne kao stvarnost. Ideologija DSS jeste poštovanje vladavine prava, jeste zalaganje za tržišnu ekonomiju, jeste zalaganje za pozitivne tradicionalne vrednosti. Da li tu ima nešto sporno, gospodine Seniću? Ako ima, dajte da otvorimo, postoje razlike i treba da postoje razlike među političkim strankama, ali ovo što mi baštinimo, a pretpostavljam i ono na čemu se zasniva vaše političko uverenje, jesu i srpske i evropske političke vrednosti. Ali, nemojte biti evropejac profesionalac po svaku cenu. Ne može vaša ideologija i vaša politika da bude samo i isključivo Evropska unija, a pri tom zabijate glavu u pesak i vi ste to na najbolji mogući način na kraju današnje rasprave demonstrirali. Zabijate glavu u pesak i ne priznajete problem. Vi ste ovde rekli jednu vrlo opasnu stvar i ona je naišla na odobravanje i na smeh leve strane, a to je da su svi znali 2005. godine da će Kosovo biti priznato kao nezavisna država. Ne znam šta ste time hteli da kažete? Da li ste time hteli da kažete da napore koje je činio jedan deo i dao doprinos evropskim integracijama je svesno navlačio i pregovore i da dođemo u situaciju u kojoj se danas nalazimo. Da li je to tri godine obmanjivanja građana i celokupne javnosti? Sada, kada je posle 17. februara proglašena nezavisnost Kosova, kada se taj problem otvorio, vi ovde negirate da postoji bilo kakva odgovornost Evropske unije i transparentno, glasno i jasno govorite kako treba ići veoma brzo i po svaku cenu u Evropsku uniju. Mi kažemo sledeću stvar, nemamo problem sa svojom ideologijom, ne bi trebalo da imaju ni predstavnici Evropske unije sa ideologijom DSS-a. Nismo u sukobu sa istinom i to je ono što nam daje snagu, to je ono što svima nama treba da da snagu da se izborimo za ono što je naš nacionalni interes, a to jeste Evropska unija, ali isključivo sa Kosovom i Metohijom.
Gospodin Jovan Palalić, reklamira Poslovnik.
Poštovana predsednice, uporno pokušavamo čitav dan da čujemo nekoga da progovori šta su u stvari politika i ciljevi Vlade Republike Srbije kada je u pitanju Sporazum sa Evropskom unijom i Kosovo i Metohija. Sada smo to plastično čuli. Trka ko će pre u Evropsku uniju – da li Srbija, da li Kosovo? Došli smo u situaciju da se mirimo sa činjenicom, govorim o Vladi i predstavnicima vlasti, da Srbija prihvata da će Kosovo i Metohija biti u procesu stabilizacije i pridruživanja, da će jednog dana biti kandidat za članstvo u Evropskoj uniji i sada je pitanje kojom će brzinom Srbija pre da uđe u Evropsku uniju i da blokira taj proces. To je taj diskontinuitet, o kojem smo mi govorili kada smo počeli raspravu od ekspozea predsednika Vlade pa nadalje. Zaista postoji diskontinuitet u odnosu na politiku koja je bila u prethodnim vladama kada jeste prva tačka dnevnog reda bilo Kosovo i Metohija, uvek, na svakoj sednici, a sada je, to mora da se kaže građanima, odlukom Vlade o izmeni dnevnog reda, poslednja tačka i to je suština priče. Znači, suština je u tome da se odustaje od borbe, da se spreči da Evropska unija do kraja ode u svojoj nameri da stvori od Kosova nezavisnu državu. Cilj je da se na sve moguće načine prihvati ta realnost i da Srbija na kraju poklekne i odrekne se dela svoje teritorije. Umesto toga, u prethodne dve Vlade vodila se jedna čvrsta, odlučna, dosledna politika odbrane teritorijalnog integriteta. I zaista je za žaljenje što se od te politike odustalo. Zaista je za žaljenje što svetska javnost sada gleda ovu podelu u srpskom parlamentu i verovatno oni koji su bili zagovornici stvaranja nezavisnog Kosova sada likuju na ovako dubokim podelama u srpskom političkom društvu. Mi ponovo apelujemo da se vratimo na onu politiku da Kosovo i Metohija bude prva tačka dnevnog reda, da zajednički pokažemo jedinstvo u odbrani i porazgovaramo sa Evropskom unijom o ovim problemima, a ne da se borimo na sve moguće načine da stignemo pre Kosova u Evropsku uniju, kako bismo tobož sprečili ulazak Kosova u tu istu organizaciju. Verujte, prvi korak kada se tu popusti nema kraja, to će biti na kraju realnost od koje će sve nas ovde boleti glava. Moramo se potruditi da oko ovih pitanja otvoreno razgovaramo i da se vratimo na politiku koja je uspešno branila teritorijalni integritet, bez obzira što su neki predviđali da će se Kosovo mnogo ranije odvojiti.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa radom sutra, u 10 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 140 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 99 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za produžetak rada. Obaveštavam vas da sam, na osnovu člana 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, pozvala da ovoj sednici prisustvuju: Milica Delević, pomoćnik ministra spoljnih poslova, Ksenija Milivojević, savetnik potpredsednika Vlade za evropske integracije, Tanja Miščević, direktor Kancelarije za evropske integracije i Vladimir Međak, pravni savetnik u Kancelariji za evropske integracije. Prelazimo na 1. i 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA O STABILIZACIJI I PRIDRUŽIVANjU I PRELAZNOG SPORAZUMA O TRGOVINI I TRGOVINSKIM PITANjIMA IZMEĐU EVROPSKE ZAJEDNICE I REPUBLIKE SRBIJE (nastavak zajedničkog jedinstvenog pretresa) Reč ima narodni poslanik gospodin prof. Dragoljub Mićunović. Izvolite.