Moje pitanje je upućeno Ministarstvu rada i socijalne politike koje je nadležno za boračko-invalidsku zaštitu i odnosi se na sledeće: Kada će i kako će Ministarstvo rada i socijalne politike rešiti problem ratnih veterana u Srbiji koji ovih dana polako izlaze u žižu javnosti po nekoliko osnova. Pre svega, Međunarodni sud pravde u Strazburu je doneo jednu presudu kojom se prava ratnih veterana u Srbiji u potpunosti vraćaju u nadležnost naših pravosudnih organa, međutim, sa jasnom odlukom da je u pitanju diskriminacija ranije donetih presuda a samim tim da država Srbija ratnim veteranima treba da isplati zaostale dnevnice iuskladi sve svoje obaveze prema ratnim veteranima. To će verovatno po budžet Republike Srbije u narednom periodu, pretpostavljam u 2013. godini, biti izuzetno veliki udarac i dovešće do neplaniranih sredstava, verovatno, koje će iz budžeta morati da se isplate ratnim veteranima. Da bi sve to bilo predupređeno, u nekoliko navrata, tačnije pet puta, je u ovaj dom dolazio Predlog zakona o boračko-invalidskoj zaštiti i pet puta je zbog raznih političkih nesuglasica on iz ove skupštine povlačen. Jednostavno, Zakon o boračko-invalidskoj zaštiti, koji reguliše i prava veterana, važi od 1998. godine. Danas taj zakon više nije primenjiv u punom kapacitetu i potrebe su da se donese novi. Pitanje je – kada će Ministarstvo izaći sa predlogom Vladi ili Skupštini da se donese Zakon o boračko-invalidskoj zaštiti i da li će tim zakonom biti obuhvaćeni i ratni veterani, kako bi izbegli sve one spekulacije i mogućnosti da se ratnim veteranima opet pripiše da su neko i nešto što ruši ugled ove države, a oni to nisu i mi smo dužni da to priznamo.
Zahvaljujem se. Reč ima Judita Popović.
Hvala vam gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, postavila bih pitanje Vladi. Pitanje bi glasilo - šta Vlada namerava i šta će Vlada preduzeti kako bi rešila određene probleme koji su nastali kada je Ustavni sud 10. jula 2012. godine ocenio neustavnost nekoliko odredbi u pogledu Zakona o utvrđivanju nadležnosti Pokrajine Vojvodine. Naime, ta odluka je jedna u nizu odluka koja predstavlja samo kontinuitet jedne pogrešne politike države Srbije prema AP Vojvodina. Ta pogrešna politika rezultirala je konstantnim ekonomskim padom u Pokrajini Vojvodini. konstantnom propašću, koja, u stvari, ne koristi ni državi Srbiji, a normalno da šteti Pokrajini Vojvodini. U čemu se sastoji to što ugrožava Republiku Srbiju, što je sadržina Zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine? Da li ugrožavaju bebe? Da li ugrožavaju porodilje? Da li, dakle, ugrožava jedna prava socijalna politika koju bi pokrajina Vojvodina mogla da vodi ukoliko ima određene nadležnosti i u tom pitanju, a to joj je osporeno ovom odlukom Ustavnog suda? Da li se ugrožava državnost Republike Srbije ukoliko Vojvodina vodi odgovornu agrarnu politiku, a pri tom je i kreira, a ne trpi samo posledice jedne pogrešne agrarne politike? Da li ugrožava državnost Republike Srbije ukoliko Pokrajina Vojvodina prepusti određene nadležnosti nacionalnim savetima, a podsetila bih vas da je upravo Skupštine Republike Srbije izglasala Zakon o nacionalnim savetima. Dakle, sve su to pitanja na koje očekujemo odgovore. Očekujemo odgovore zato što više vremena nema. Dvadeset godina pogrešne politike je previše. Previše zato što se ona nastavlja, nigde se nije zaustavila. Možda se pokušalo u prethodnoj Vladi, međutim očigledno da to nije bilo dovoljno. Sistemski se ne rešavaju neka pitanja. Kako se promeni koja vlast, u tom slučaju se u stvari samo pogoršava odnos centralne vlasti prema Pokrajini Vojvodine. Prema tome, ključna pitanja su ovde da li se razmišlja o tome da se napravi jedan politički konsenzus da se promeni Ustav i da se promeni ustavnipoložaj Pokrajine Vojvodine? Ključno pitanje je da li se vodi računa o tome da će Evropska komisija uskoro da da svoje mišljenje na koji način se odnosi Republika prema svojoj Pokrajini Vojvodine? Da li će u tom izveštaju da stoji da je i ono što je simbolički dato Pokrajini, sada biti oduzeto, odnosno što je faktički već oduzeto? Da li to znači da Srbija uprkos jednom zalaganju za decentralizaciju, u stvari preuzima kurs za i te kako ozbiljnu i dalju centralizaciju ove države? Dakle, Vojvodina trpi sva ova lutanja i sve ove pogrešne korake koji se, u stvari preduzimaju i mislim da je došlo vreme da se konkretni problemi rešavaju, a da se ne prepusti ovakvoj jednoj stihidnoj, jednoj uobičajenoj slici koja se šalje i za našu javnost i prema svetu, da Srbija ne odustaje od toga da ima jednu jaku centralnu vlast, a da pokrajina za nju predstavlja više koloniju nego bilo šta drugo.
Hvala. Sledeći, Dušan Milosavljević, izvolite.
Poštovana potpredsednice, želim da postavim pitanje republičkoj vladi i Ministarstvu zdravlja da li ima nameru da spreči odlazak najpametnijih, mladih, završenih studenata medicine, mladih lekara, mladih inženjera, mladih radnika u inostranstvo? Kao profesor Medicinskog fakulteta i kao predsednik Republičkog odbora Skupštine Srbije za zdravlje i porodicu, želim da obavestim i republičku vladu i želim da obavestim i građane Srbije da imamo primera da ogroman broj mladih lekara napušta Srbiju i nalazi zaposlenje u Nemačkoj. Reći ću vam da na birou u Nišu imate više od 500 lekara koji čekaju posao na birou, u Beogradu više od 2.000 lekara čeka posao na birou, dok trenutno u Srbiji imate tzv. "skaute" nemačke agencije koje traže najbolje naše lekare i kojima garantuju posao i zapošljavaju ih i odvode ih u Nemačku da rade i da leče nemačke građane. Kao narodni poslanik DS se zalažem da najbolji lekari leče građane Srbije, a ne da leče građane Nemačke ili građane Austrije, ili neke druge zemlje. Država Srbija je uložila ogroman novac u edukaciju tih mladih ljudi i država Srbija mora da vodi računa o njima, da im nađe načina da nađu posao, a ne da gleda kako ta deca odlaze, kako napuštaju Srbiju. Upravo zbog te nebrige i Ministarstva zdravlja unazad 15 godina je sistem zdravstva urušen, ugrožen i mislim da je jedan od načina da se nađe sistemski način kako da rešimo problem zaustavljanja odlaska mladih lekara u inostranstvo. Drugo pitanje, istom Ministarstvu zdravlja i istoj republičkoj vladi – da li nama treba B92 da rešava sistemske probleme "Borba za bebe" ili to treba država da uradi? Kakva je to država Srbija kada na humanitarnim akcijama rešava strateške probleme u sistemu zdravstva? Da li država Srbija nema sluha da obezbedi inkubatore za decu, nego to treba da radi neka TV kuća? Sa divljenjem pozdravljam inicijativu TV B92 i svaka im čast na inicijativi, ali se zgražavam nad lošim radom Ministarstva zdravlja i republičke Vlade koje nije imalo sluha da problem koji postoji u srpskom društvu reši. Drugo pitanje se ne odnosi na bebe, nego se odnosi na najteže pacijente koji umiru a Ministarstvo zdravlja i republička Vlada gleda kako se prema njima ophodimo. Navešću primer pacijenata koji boluju od malignih tumora glave i vrata, ali mogu vam reći i malignih tumora svih organa u ljudskom organizmu, koji su suočeni sa problemom da ne mogu doći na red za zračnu terapiju. U Nišu se na red za zračnu terapiju čeka dva meseca, u Novom Sadu se čeka i jače, pa vas pitam, republičku Vladu – da li je potrebno da B92 ili neka druga nacionalna televizija ponovo pokreće inicijativu da kupi aparate za zračnu terapiju, i da ovim ljudima koji su na listama čekanja pomogne i spasi život, ili je to uloga republičke Vlade? Reći ću vam kao profesor koji je doktorirao u Cirihu, da je nemoguće da ako čekate dva meseca i kada dođete na red, da imate šanse za život. Molim republičku Vladu i Ministarstvo zdravlja da reši problem onkološkog tretmana pacijenata u Novom Sadu, Kragujevcu, Beogradu i Nišu, a ne da čeka opet neke humanitarne akcije i da neko više ima sluha nego resorno ministarstvo nego, ta republička Vlada. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima Mirko Čikiriz. Izvolite.
Moje pitanje postavljam premijeru Srbije, Ivici Dačiču, i ono se tiče pitanja ratne štete koju je našoj zemlji učinila fašistička Nemačka tokom Drugog svetskog rata. Naime, čaka je i Titova Jugoslavija, bez obzira što je sa prezirom gledala na one koji su stvorili Jugoslaviju na solunske ratnike, sa prezirom gledala na oficire i vojnike koji su zarobljeni i internirani u Nemačku, i u velikoj meri održali nemačku privredu kao ratni vojni zarobljenici. Čak je i Titova Jugoslavija postavljala pitanje ratne štete i u tom smislu, na neki način je i dobila određenu naknadu štete. To je čuveni sporazum Tito – Brant, zaključen 1973. godine, a sastavni deo tog sporazuma je i da se veliki broj, jer tada nezaposlenih radnika u Titovom raju, preko milion radnika, da dobiju pasoše i da odu put Nemačke i zemalja EU trbuhom za kruhom. Ono što je moje pitanje, da li je Sporazum Tito – Brant u potpunosti regulisao pitanje naknade štete, jer se ne radi samo o ratnim vojnim zarobljenicima, radi se i o naknadi štete za 1.380.000 poginulih civila, za 425.000 radno-onesposobljenih ljudi, za 17.000 prinudno interniranihi radnika u Nemačku, za 530.000 prinudno raseljenih radnika. Govorim o bivšoj Jugoslaviji? Naravno, pitanje sukcesije rešava koji je to broj ljudi iz Srbije i na preko 320.000 prinudno regrutovanih, preko 5.000 oficira Kraljevine Jugoslavije koji su proveli period od 1941. do 1945. godine u Nemačkoj, i preko 300.000 uglavnom srpskih i crnogorskih vojnika koji su bili ratni zarobljenici. Naime, i Vlada Republike Srbije 2008. godine je formirala komisiju sa zadatkom da ova pitanja privede kraju. Po mojim informacijama, komisija se nikada nije sastajala, nije čak dobila ni prostorije za rad, ni sredstva za rad. Čuo sam čak da su neki članovi komisije i preminuli, pa je moje pitanje šta je uradila komisija koju je formirala Vlada Republike Srbije 2008. godine, po ovim pitanjima? Takođe je pitanje za ministra Dačića, kao ministra policije, da li ima saznanja da su postojale pored regularnih udruženja, pre svega ratnih vojnih zarobljenika i mnoga udruženja i organizacije koje su ovaj težak položaj, pre svega ratnih vojnih zarobljenika i njihovih porodica, zloupotrebljavali na taj način što su uzimali određena sredstva porodicama, obećavali da će obezbediti isplatu štete, a do toga nikada nije došlo? Treba takođe napomenuti zarad javnosti da su čak i neke nemačke firme dobrovoljno isplaćivale određene iznose ratnim vojnim zarobljenicima, ali ono što je interesantno, što je matrica koja traje od 1945. godine pa na ovamo, da samo tri kategorije stanovništva nisu ostvarile nikakva prava na naknadu štete. Tito je naplatio deo ratne štete, ali je on to uložio u privredni razvoj i u industrijalizaciju itd. Ni dinara nisu dobili ni ratni vojni zarobljenici, ni njihove porodice. Tri kategorije ljudi nikakve koristi od države nisu imale. To su pre svega solunski ratnici, to su zarobljeni oficiri i vojnici Kraljevine Jugoslavije i to su Ravnogorci. Mislim da je zadnje vreme da sva ova pitanja stavimo na dnevni red, da ne pravimo diskriminaciju između ljudi koji su bili pripadnici vojske Kraljevine Jugoslavije i eventualno pripadnika partizanskog pokreta koje je Tito, pre svega zbog toga što su okupirali Srbiju, što su nasilno promenili društveni politički sistem, što su izazvali bratoubilački rat, što su ekonomski unazadili zemlju i upropastili perspektive ove zemlje, Tito ih je bogato nagradio. Znači, moje pitanje je – šta je uradila državna komisija koja je formirana 2008. godine po ovom pitanju? Hvala.
Hvala. Reč ima Marko Jakšić. Izvolite.
Poštovana predsednice, moje prvo pitanje je sledeće. U oktobru mesecu biće tačno 100 godina od početka Balkanskih ratova, koji su kruna pre svega oslobodilačkih ratova Srbije, koji su krenuli negde 1804. godine, a završili se 1912. godine. Mislim da je to značajan datum srpske istorije i da bi ovaj visoki dom srpske sabornosti trebalo da obeleži tako blistave trenutke srpske istorije. Sa druge strane, samo da vas podsetim da su ti ratovi završeni Londonskim mirom, kojom su državi Srbiji priznate pre svega tzv. oslobođene teritorije stare Srbije,gde spada Kosovo i Metohija. Nažalost, tokom cele 2012. godine imamo prilike da gledamo muk, da ne kažem strepnju ili zebnju javnosti u Srbiji koja jednostavno ne želi da obeleži ovaj značajan datum srpske istorije. Lično verujem da najveći deo poslanika ovde prisutnih smatra da su Balkanski ratovi pre svega bili oslobodilački, ne imperijalni. Iz tog razloga pretpostavljam da će i ova skupština i njen predsednik u oktobru mesecu na pristojan, prikladan način obeleže blistave trenutke srpske istorije. Drugo moje pitanje je takođe upućeno predsedniku Skupštine Srbije. Imam više molbu ili zahtev, pre svega čelnih ljudi institucija srpske države, koji žive na prostoru Kosova i Metohije, počev od predsednika opština, dekana, direktora javnih i prosvetnih ustanova, da jednom mesečno imaju susrete sa predsednikom Skupštine Srbije, da onda mogu na klasičan, realan način da mu kažu probleme sa kojima se oni sreću i sa kojima im dolaze. Pretpostavljam da će predsednik Skupštine Srbije imati sluha da ove ljude primi. Sigurno je da je u prethodnom sazivu predsednica Skupštine Srbije imala kontakte sa ljudima sa Kosova i Metohije, doduše, više sa onima koji su u institucijama samoproglašene države Kosovo, valjda i na taj način rizikujući da prizna još jednu albansku državu na Balkanu. Razumljiva mi je bila ta politika, imajući u vidu da je ona vršena pod devizom da EU nema alternativu. Pretpostavljam da novi predsednik Skupštine Srbije ima devizu da samo Srbija alternativu nema i da će da izađe u susret ovim ljudima koji tako željno čekaju glas i mir iz države Srbije, da ih on makar jednom mesečno primi i sasluša, gde bi na korektan i realan način mogao da čuje zebnju i glasove Srba sa Kosova i Metohije.
Hvala. Pošto više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, se ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Suzana Spasojević, Vesna Stepić i Riza Halimi. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede, Verice Kalanović, ministarke regionalnog razvoja i lokalne samouprave, Zorane Mihajlović, ministarke energetike, razvoje i zaštite životne sredine, Gorana Kneževića, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede i Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, pozvala da sednici prisustvuju i: Vlajko Senić i Ivica Kojić, državni sekretari u Ministarstvu finansija i privrede, Radina Todović, državni sekretar u Ministarstvu rada, zapošljavanja i socijalne politike, Ljubica Matić, pomoćnik ministra finansija i privrede, Zoran Milošević, pomoćnik ministra rada, zapošljavanja i socijalne politike i Nada Mirković, načelnik u Ministarstvu finansija i privrede. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 25. do 28. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 25. do 28. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Srpska napredna stranka - jedan sat, 16 minuta i 48 sekundi, poslanička grupa Demokratska stranka – jedan sat, jedan minut i 12 sekundi, poslanička grupa Socijalistička partija Srbije – 30 minuta, poslanička grupa Demokratska stranka Srbije – Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi, poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije – 18 minuta, poslanička grupa Liberalno-demokratska partija – 16 minuta i 48 sekundi,poslanička grupa PUPS – 14 minuta i 24 sekunde, poslanička grupa Socijaldemokratska partija Srbije – 10 minuta i 48 sekundi, poslanička grupa Nova Srbija – devet minuta i 36 sekundi, poslanička grupa Jedinstvena Srbija – osam minuta i 24 sekunde, poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara – šest minuta, poslanička grupa SPO–DHSS – šest minuta, poslanička grupa Liga socijaldemokrata Vojvodine – osam minuta i nacionalna manjina Narodna partija Bogata Srbija – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u raspravi koji imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Đorđe Stojšić – Poslanička grupa socijaldemokrata Vojvodine, narodni poslanik Zoltan Pek – poslaničku grupu SLM, narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić – poslaničku grupu URS, narodni poslanik Dejan Mihajlov – poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Dejan Radenković – poslaničku grupu SPS, narodni poslanik Mirko Cvetković – poslaničku grupu DS, narodni poslanik Mirko Čikiriz – poslaničku grupu SPO-DHSSi narodni poslanik Veroljub Arsić – poslaničku grupu SNS. Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, Predlogu zakona o dopuni Zakona o penzionom i invalidskom osiguranju, Predlogu zakona o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru. Da li predstavnici predlagača, Mlađan Dinkić, ministar finansija i privrede, Verica Kalanović, ministarka regionalnog razvoja i lokalne samouprave, da li gospodin Dinkić želi reč? Po Poslovniku gospodin Mićunović.
Član 107. dostojanstvo Skupštine. Nema važnijeg trenutka u jednom parlamentu i važnijeg susreta između vlasti i opozicije nego što je donošenje budžeta. Da bi to bilo dostojanstveno, ja se sada obraćam vama, jer vi ste pozvali oni koji će biti prisutni, kako je moguće da mi raspravljamo o budžetu kada ovde nema premijera koji je nadležan i odgovoran pre svega, jer je ovo rebalans Vlade. Ona ga predlaže. Drugo, ovde ne vidim ni jednog ministra iz SNS koja takođe učestvuje u Vladi i vrlo glasno učestvuje. O čemu se radi, da li je ovde samo gospodin Dinkić poslat glineni golub koji će se ovde tući sa opozicijom, ostali će ostati po strani pa će ovo biti neki rebalans isključivo gospodina Dinkića. Sve ono što ne valja u njemu ispašće da to jeste politika gospodina Dinkića. Zameram vam što niste insistirali na tome da dođe ovde kompletna Vlada ili bar njen najveći deo, naravno u načelu sa premijerom. Hvala.
Hvala. Ministar Dinkić kao ministar finansija i privrede je prisutan sednici, tako da smatramo da možemo da nastavimo sednicu. Gospodine Dinkiću, izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici dozvolite mi da u ime Vlade Republike Srbije predstavim rebalans budžeta za 2012. godinu sa setom pratećih zakona koji su deo šireg paketa fiskalne konsolidacije. Razgovor o budžetu je uvek prilika da se narodnim poslanicima i građanima Srbije saopšti ekonomska politika Vlade. Najpre, uvek mora da se krene od sadašnjeg stanja. Svi oni koji su studirali ekonomiju znaju da najgora moguća situacija za neku državu postoji ukoliko postoji tzv. dvostruki deficit, ukoliko postoji visoka inflacija u privredi i ukoliko još plus imate recesiju. Sve te četiri stvari danas su prisutne u Srbiji. Najgora teorijski zamisliva situacija iz udžbenika ekonomije je ona koju je zatekla sadašnja nova Vlada Republike Srbije. Dvostruki deficit znači da je budžetski deficit istorijski dostigao iznos od 7,1% BDP, da je deficit tekućeg računa platnog bilansa takođe dostigao jako, jako visoke razmere od nešto preko 10% BDP. Javni dug je trenutno na nivou od 56% BDP, do kraja ove godine biće čak 60% BDP. Srpska privreda je u recesiji već dva uzastopna kvartala. U prvoj polovini godine ostvaren je pak bruto domaćeg proizvoda. Ove godine završićemo u najboljem slučaju sa padom od oko 1%. Inflacija je prešla granice koju je prethodno rukovodstvo NBS odredilo kao granice mogućeg rasta. Dakle, u situaciji dvostrukog deficita sa recesijom i visokom inflacijom nova Vlada treba da iznađe rešenje kako da napravi preokret. Mi imamo jasan plan. Danas sam ovde u ime Vlade Republike Srbije došao da vam taj plan saopštim. U ovakvoj situaciji koja i za ekonomske stručnjake i za privrednike zaista predstavlja teorijski najgori mogući scenario, nisu moguće jednostrane mere. Samo politika štednje ili samo politika potrošnje, pogrešna je. Mora se izvršiti kombinovanje i to veoma precizno kombinovanje mera štednje i mera stimulisanja potrošnje. Dakle, samo štednja, odnosno stezanje kaiša, ne bi dovelo do oporavka srpske privrede, bez obzira što bi možda smanjilo deficit budžeta. S druge strane, stimulisanje potrošnje koja jeste neophodna radi podizanja privredne aktivnosti, nije moguća u uslovima visokog javnog duga i ogromnog budžetskog deficita. Šta je onda rešenje? Rešenje je štednja koja u troškovima državne, administracije zaustavlja mogućnost nastanka krize duga, a sa druge strane, stimulisanje investicione potrošnje, kako u privredi, tako i u javnom sektoru. To je upravo plan Vlade Republike Srbije, s kojim smo izašli, pri čemu ovi zakoni o kojima raspravljamo ovih dana u skupštini predstavljaju prvu fazu tog paketa, a druga će biti raspravljena ovde zajedno sa budžetom za 2013. godinu. Za kamate, ukupno, država danas plaća oko 70 milijardi, republika 66 milijardi, lokal još nekoliko milijardi preko toga. To je trostruko više nego ukupna davanja za subvencije u poljoprivredi. Sledeće godine po osnovu inercije visokog javnog duga koji je zatečen, za kamate će biti potrebno, samo za republički nivo 93 milijarde dinara. Dakle, troškovi i kamata eksponencijalno rastu i moraju se hitno zaustaviti. Kako nameravamo da zaustavimo rast rashoda po osnovu troškova kamata. Kombinacijom različitih mera. Prvo, preduslov je da prepolovimo budžetski deficit. Nas plan je da budžet za 2013 za celu državu, uključujući lokal, pokrajinu i republiku ne sme preći 3,5% bruto domaćeg proizvoda. Taj budžet biće vam dostavljen u narednih mesec dana. Dakle, nećete čekati kraj godine da dobijete budžet za 2013 godinu, Vlada će ga usvojiti za narednih mesec dana i dostaviti skupštini Srbije sa ciljem da se budžetski deficit prepolovi, odnosno smanji na 3,5% bruto domaćeg proizvoda. Kako ćemo u tome uspeti, mere koje smo već predložili i za koje se nadamo da će početkom sledeće nedelje skupština Republike Srbije usvojiti, već garantuju snižavanje budžetskom deficita na oko 4% bruto domaćeg proizvoda. Ići ćemo i sa dodatnim merama uz budžet za 2013. godinu, kako bi ga dodatno snizili na 3,5%. Koje su to mere? Na prihodnoj strani to su ovi zakoni o kojima smo raspravljali prethodnih dana i kojima će se raspravljati u narednim danima po amandmanima, plus, Zakon o porezu na profit preduzeća, koji spremamo da predložimo skupštini za usvajanje, zajedno sa budžetom za 2013. godinu, koji će dati još neke dodatne efekte na prihodnoj strani. Što se tiče rashodnih mera, neke su već sada sadržane u ovom paketu kome danas raspravljamo. To je, pre svega, povećanje plata i penzija u javnom sektoru u skladu sa mogućnostima budžeta, odnosno odstupanja od indeksacije koja je predviđena fiskalnim pravilima, tako što bi se indeksacija plata, a samim tim i penzija vršila za 2% poena u oktobru mesecu, i za dodatnih 2% u aprilu mesecu. Druga stvar je, izmenama Zakona o budžetskom sistemu, mi ukidamo sopstvene prihode ministarstava, agencija, fondova i svih drugih direktnih budžetskih korisnika i po tom osnovu planiramo racionalnije koji se iz njih finansiraju, koji su se iz njih finansirali, pošto će biti ukinuti i pravimo sledeće godinu uštedu od oko 20 milijardi dinara. Cilj je dakle, da se najpre, budžetski deficit prepolovi, ali mi sa time nemamo nameru da stanemo u narednoj godini. Mi ćemo za mesec dana zajedno sa budžetom za 2013. godinu, usvojiti paket srednjoročnih mera za zaustavljanje rasta javnog duga i njegovo obaranje u narednom periodu, kao i za dalje obaranje budžetskom deficita, koje će sadržati i konkretan plan strukturnih reformi u Srbiji. Cilj je da 2014 . godine budžetski deficit oborimo na 1,9% bruto domaćeg proizvoda i da onda idemo još niže u narednim godinama. Šta podrazumeva namera Vlade da vrši srednjoročne strukturne reforme? Moram da kažem da u poslednjih 12 godina u Srbiji su reforme išle ciklično. Krenule su ozbiljno, međutim, krenule su neravnomerno, jer su u nekim sektorima obavljene, a u nekim drugim nisu. Nekada su išle brže, nekada sporije. Nažalost, ima sektora gde nikada nisu ni vršene na odgovarajući način. Naš plan, plan Vlade Republike Srbije, jeste da na četiri sektora izvedemo odgovarajuće reforme. Prvi je poboljšanje investicione klime i sa time smo već krenuli. U prvih pedesetak dana mandata nove Vlade, vama smo predložili set zakona koji treba da trajno ukine 138 parafiskalnih nameta. To jeste s jedne strane rasterećenje privrede i građana. S druge strane, želimo da poreski sistem bude jednostavan i predvidiv. Zakonom o budžetskom sistemu o kome danas raspravljamo, mi sprečavamo u budućnosti da bilo ko, osim nadležnog ministarstva, a to je Ministarstvo finansija, može u budućnosti da uvodi nove takse, naknade, namete, poreze. To je bilo moguće u prethodnom periodu. Mi uvodimo budžetsku disciplinu kroz izmenu Zakona o budžetskom sistemu i sistemski sprečavamo mogućnost za bujanje parafiskalnih nameta u budućnosti. Međutim, to nije dovoljno. Srbija se prema izveštaju Svetske banke nalazi tek na 92. mestu po povoljnosti za ulaganja i po povoljnosti poslovne klime. Najgori smo u delu koji se odnosi na izdavanje građevinskih dozvola, na zemljište, na katastar, na urbanizam. Tu smo rangirani, maltene, među najgorim zemljama na svetu po tome. Zato će u narednim nedeljama biti formirana jedna multiresorna komisija Vlade, ali tražićemo podršku i svih onih van Vlade da nam pomognu da izvršimo radikalnu seču birokratije u ovoj oblasti, da bitno skratimo period izdavanja građevinskih dozvola, da ukinemo neke nepotrebne procedure koje su uvedene zakonima u prethodnom periodu, da se uredi rad katastra i da se, prosto, birokratija smanji, a da privreda dobije mnogo povoljnije uslove za svoje poslovanje. Takođe moramo da krenemo u reforme i na tržištu rada u smislu veće fleksibilnosti na tržištu rada. Takođe, krenućemo u reformu kompletnog javnog sektora, a na prvom mestu ja kao ministar koji odgovaram za privredu i mi ćemo napraviti već u prvih mesec dana plan, od čega će pojedini delovi u pogledu izmene pojedinih zakona doći kod vas u Skupštinu na odobrenje. Ići ćemo sa planom izvlačenja države iz tzv. procesa restruktuiranja bivših društvenih, odnosno državnih firmi. Šta to znači? To znači da ćemonapraviti jasan plan koje firme mogu da nađu strateške partnere i učinićemo sve da ih dovedemo i na taj način obezbedimo sigurnu budućnost za radnike tih fabrika. S druge strane, videćemo ko uopšte nema perspektivu i prosto onemogućiti da se i dalje gomilaju gubici. Gubici tih firmi nisu sadržani samo u iznosu subvencija koje vi odobravate i koje se daju budžetu. Za subvencije takvim firmama godišnje ide svega oko 4 milijarde dinara. Kažem svega, ako uporedimo na neke druge budžete. Međutim, njihovi gubici su preko 40 milijardi dinara. Kada uključite to da ne plaćaju struju, gas, da ne plaćaju lokalne doprinose, poreze, kompletan gubitak kada uključimo direktne i indirektne gubitke tih preduzeća je oko 40 milijardi dinara. Naš plan je da period restruktuiranja, koji je definisan još davne 2001. godine, ograničimo da najkasnije istekne u narednih godinu i po dana. Od momenta donošenja tog zakona, to će biti 13. septembar 2014. godine. Do tada ćemo za brojna preduzeća koja se nalaze u tom procesu pronaći strateške partnere, a za preduzeća koja nemaju tržišnu perspektivu ćemo naći način da isplatimo socijalne programe. To je jedino odgovorno u procesu daljih reformi što možemo da učinimo da smanjimo ukupne troškove države. Takođe planiramo da u narednom periodu, u narednim godinama donesemo mere za destimulisanje prevremenog penzionisanja. Srbija ne sme da dozvoli sebi taj luksuz da bude prva u Evropi po stimulisanju prevremenog penzionisanja. Šta to znači? To znači da nećemo pomerati granicu za odlazak u penziju. Starostna granica za odlazak u penziju će ostati nepromenjena. Ali, svi oni koji idu prevremeno u penziju, biće za to destimulisani. To je mera koja treba da omogući da javni rashodi budu smanjeni u narednom srednjoročnom periodu. Što se tiče industrijske politike, smatramo da je ona uglavnom adekvatna. Međutim, ima prostora za njeno bitno poboljšanje. Šta to znači? To znači da Srbija mora mnogo više da iskoristi šansu koju ima u poljoprivredi i u prehrambenoj industriji. Izvoz Srbije u poljoprivredi po hektaru je danas tri puta niži nego izvoz po hektaru Hrvatske, 20 puta niži od izvoza po hektaru evropskih zemalja. Zato ćemo i dalje povećavati budžet za poljoprivredu, kao što smo ga u ovom rebalansu povećali za čak 60%, ali Ministarstvo poljoprivrede planira da ubaci u taj budžet ne samo subvencije nego i tzv. investicionu komponentu, da se svim poljoprivrednicima koji žele, bilo samostalno bilo udruživanjem, da grade nove hladnjače, sušare i druge kapacitete skladišta, da im se daju bespovratna sredstva u iznosu od 30%-40% od njihove investicije. To je mera koja je uspešno realizovana u periodu od 2004-2006. godine, a onda je iz nekog razloga napuštena, bez obzira što sve evropske zemlje imaju tu meru. Dakle, subvencije - da, po hektaru ostaće za ratare, ali to nije dovoljno. Ako hoćemo podizanje produktivnosti, konkurentnosti naših proizvoda, mora da se stimuliše investiranje kroz bespovratna sredstva i mora dosta da se učini na investicijama za navodnjavanje i odvodnjavanje, imajući u vidu i klimatske promene. Takođe ćemo stimulisati, što se tiče domaće industrije, mala i srednja preduzeća. Ove mere koje danas raspravljamo, kao i ovih dana, jesu usmerene da rasteretimo zanatlije, preduzetnike i mala preduzeća. Ono što je najveći njihov problem danas jeste nelikvidnost, veliki lanac međusobnih dugovanja i nedostatak tržišta. Kako to imamo nameru da rešimo? Nešto ne možemo da rešimo sami. Ne možemo da rešimo pitanje tržišta dok se ne oporavi evro zona, ali nešto možemo da uradimo i sami. Primer programa Vlade za subvencionisanje kredita preduzeća pokazuje dve stvari – da je tražnja za tim kreditima mnogostruko veća, nego što su mnogi ekonomisti i bankari očekivali, što znači da je stanje jako teško. Drugo, da je problem ako želimo da izađemo iz subvencionisanja kamata, da moraju da se urade mere da se spusti nivo kamatnih tržišnih stopa u Srbiji. Zašto su margine bankarskih kredita na tržištu danas u Srbiji visoke?Ima četiri osnovnih razloga za to. Naše analize, analize Vlade Republike Srbije govore da je prvi uzrok neadekvatno visoka stopa obavezne rezerve Centralne banke koja je veća od svih zemalja u Evropi.Pogledajte sve zemlje, ne samo u regionu, već i u Evropi, kolika je stopa obavezne rezerve, neadekvatno je visoka u Srbiji. To možemo da se sporimo da li je tako ili nije, ali to je činjenica. Druga stvar, zbog neadekvatne klasifikacije bankarskih kredita Srbija beleži rast tzv. nenaplativih kredita. Zašto je neadekvatno? Zato što je Centralna banka u delu za superviziju, s jedne strane, terala mak na konac i neadekvatno klasifikovala obezbeđenje kvalitetnih preduzeća a nije videla ogromne propuste u radu nekih državnih banaka, koje očito nisu kontrolisane, što je dovelo do potrebe saniranja njihovih gubitaka, što se desilo u mandatu prethodne Vlade, koja je čak 210 miliona evra ubacila u tri državne banke. Oko 100 miliona evra u tzv. novu "Agrobanku", oko 90 miliona evra u "Razvojnu banku" Vojvodine, 50 republika i 40 pokrajina i 20 miliona evra u "Privrednu banku" Beograd. Dakle, jasno je da supervizija Centralne banke nije bila adekvatna jer s jedne strane je plasmane dobrih, solidnih banaka, bilo domaćih, bilo stranih penalizovala tako što je tražila velika rezervisanja, a sa druge strane je potpuno puštala neke banke da odobravaju kredite bez ikakvog kolaterala, bez ikakvog obezbeđenja, očito pod političkim pritiscima. Zato tu mora da se uvede red, takođe, kao što je uvođenje reda u kompletnoj državi. Ono što ćemo takođe nastaviti da radimo je da podstičemo i dolazak multinacionalnih kompanija, ali da pokušavamo da ih vezujemo za lance dobavljača domaćih srednjih i malih preduzeća. Projekat "Fijata" se sada pokazuje da je zaista bio vredan, jer je to najveća industrijska investicija u Srbiji poslednjih godina. "Fijat" od subote kreće sa izvozom novog modela automobila koji se proizvodi u Kragujevcu i biće proizvedeno 30.000 automobila samo do kraja ove godine, a u sledećoj godini je plan između 140 i 160.000 automobila. Podsetiću da i u doba Titove Jugoslavije nikada u Kragujevcu nije bilo više proizvedeno od 200.000 automobila, a to je bio ipak jedan drugi model koji je bio jeftiniji. Ovih 140 do 160.000 koje treba da se proizvedu u narednoj godini je zaista veliki uspeh za kompletnu Srbiju, jer to će biti naš najveći izvoznik. Kako smanjiti deficit tekućeg računa platnog bilansa? Dovođenjem još takvih kompanija u Srbiju, jer će sam "Fijat" izvoziti robu, odnosno automobile u vrednosti oko dve milijarde evra. To je nešto što je bitno, imajući u vidu da je ukupan izvoz Srbije prošle godine bio svega 8,5 milijardi evra. Tačno je da je izvoz mali, ali doprinos ove jedne fabrike biće ogroman. Naravno, radićemo na tome da sve ono što su drugi domaći potencijali iskoristimo, pre svega u rudarstvu. Mislim da tu možemo mnogo više da napravimo, nego u prethodnom periodu. Primer RTB Bor pokazuje da je moguće ostvariti mnogo veće prihode, ako se ulaže u rudarstvo. Primer još nekih rudnika to takođe pokazuje. Meni je žao što država Srbija nije više u prethodnim godinama ulagala u istraživačke poslove iz oblasti ispitivanja nalazišta. Strane kompanije, koje su to krenule da rade imaju dobre počne rezultate u pronalaženju novih nalazišta i Srbija bi trebalo to u narednom periodu da iskoristi. Namenska industrija tradicionalno jeste bila jaka u Srbiji i možemo mnogo više da uradimo. Što znači da ako ne možemo da plasiramo naše konvencionalno oružje na tržište NATO članica, onda treba da se preusmerimo na tržišta gde je to moguće učiniti, a to su zemlje trećeg sveta. Dakle, afričke, azijske i još neke druge zemlje. Tu zaista možemo mnogo više da uradimo, mada su početni koraci dobro urađeni u mandatu prethodne Vlade. Ono što će činiti investicioni plan nove Vlade jeste ubrzanje rada na izgradnji infrastrukture i to značajno ubrzanje. Pričamo o tome godinama da nam se infrastruktura sporo gradi. Imamo domaćih slabosti, a to su ove procedure. Druga stvar, sredstva koja su nedostajala. Naš plan je sledeći u oblasti izgradnje saobraćajne infrastrukture imamo nameru da idemo na bilateralne kredite i što se tiče toga danas će Vlada doneti odluku da se oformi strategija za dobijanje kredita od Kine za izgradnju autoputa od Beograda do Ljiga, kao i autoputa od Pojata do Preljine. Iznos procenjen na bazi onoga što je urađeno do sada u ispitivanju ovog projekta jeste da je potrebno oko 850 miliona evra za oba ova projekta da bi se kompletirali do kraja. Naša ideja je da do kraja ove godine, na bazi međudržavnog sporazuma koji ima Srbija sa Republikom Kinom, zaključimo ugovor i da od sledeće godine krene izgradnja oba ova pravca. Znate i sami da je Azerbejdžan taj koji kreditira izgradnju deonice od Ljiga do Čačka. Imajući u vidu to naš plan je da pokušamo da u narednim godinama završimo oba autoputa. Dakle, od Beograda do Čačka i od Pojata do Preljine, čime bi napravili strateški saobraćajni trougao u centralnoj Srbiji, napravili početak Koridora 11 i spojili ga sa sadašnjim Koridorom 10. To bi onda omogućilo jednake šanse za razvoj mnogih gradova i opština. To bi finansirali iz kredita, a druge regionalne puteve i u Vojvodini, i na istoku i zapadu Srbije, bi finansirali iz Ministarstva za regionalni razvoj sredstvima koje bi ova Skupština odobrila. Što se tiče energetike, plan je da tu ne uzimamo dalje kredite. Uzet je kredit za izgradnju termoelektrane "Kostolac" i taj projekat će se nastaviti, ali je plan da na bazi javnog privatnog partnerstva privučemo one investitore koji hoće da grade nove hidrocentrale i termoelektrane. Međutim, plan nije da sarađujemo samo sa jednom zemljom. Prethodna Vlada je napravila jedan memorandum, koji je doduše bio neobavezujući, da samo jedna zemlja dobije monopol nad svim rekama u Srbiji na kojima mogu da se grade hidrocentrale. Odlučili smo da se to razdeli i da svaka od zemalja koja je zainteresovana da njihove kompanije grade hidrocentrale može da se oproba na jednoj od naših reka, pa da vidimo ko je najbolji. Plan je da Kinezima ponudimo da grade Đerdap tri, Nemcima TENT tri, odnosno termoelektranu i hidrocentralu na Moravi, a Italijanima preostale hidrocentrale. Princip je da će oni dati svoj novac da izgrade hidrocentrale i termoelektrane, a onda će dobiti jedan deo od cene električne energije koja se naplaćuje iz tih kapaciteta kako bi u godinama kasnije isplatili svoju investicije. Dakle, u energetici imamo ideju da se investira u projektima javnog privatnog partnerstva. Sve ovo treba da najpre stabilizuje javne finansije, da od 2014. godine zaustavimo rast javnog duga. Danas hoću da kažem da uz sve ove mere je nemoguće zaustaviti rast javnog duga pre 2014. godine. To je ocena i Fiskalnog saveta. Moramo da ga zaustavimo u 2014. godini, pa da onda on krene da pada od 2015. godine. To je scenario koji je realan. Sada bih prešao na obrazlaganje ovih zakona koji su samo mali deo ovog okvira o kome sam pričao. Imamo danas, rekao bih, jako važan sistemski zakon pred vama, a to je Zakon o budžetskom sistemu. O tome sam već dosta govorio prethodnih dana. Ponovio bih samo da ovim zakonom precizno definišemo definicije javnih prihoda, da se precizno definišu naknade, da se zabranjuje da se uvode drugim zakonima naknade i da mogu da se uvode samo poreskim zakonima. Takođe se definiše šta su takse. Biće donet jedan poseban krovni zakon o naknadama i taksama koje će to precizirati na osnovu ovog zakona o budžetskom sistemu. Predviđamo da se ovim zakonom da se taksa može uvesti samo specifičnim zakonom i da se može naplaćivati za neposrednu pruženu javnu uslugu, sproveden postupak ili radnju i da se ne može naplaćivati za izdavanje dokaza ili bilo kojih podataka koje lice pribavlja od jednog državnog organa, a po nalogu drugog državnog organa. To je danas praksa da se duple takse plaćaju kada se traže različite usluge državnih organa. Bitno pravilo je da visina takse mora biti primerena troškovima pružene usluge, da se mora utvrditi u apsolutnom iznosu, a ne u procentu od promenljive osnovice. To je važna novina, a u roku od mesec dana svi oni koji naplaćuju takse moraće da se usklade prema ovim pravilima. Oni koji se ne usklade, ne upodobe i ne smanje, ako su takse prevelike, svoje cenovnike, ako ne dobiju saglasnost Ministarstva finansija do 31. marta sledeće godine, njihovi cenovnici prestaju da važe i te takse se automatski, po ovom zakonu, ukidaju. Što se tiče drugih novina, tu je ukidanje sopstvenih prihoda i tu želim da kažem, da ne bi bilo zabune – sopstveni prihodi se ne ukidaju obrazovnim institucijama, od fakulteta do škola, ne ukidaju se zdravstvenim institucijama, ne ukidaju se sudovima, zatvorima, već ministarstvima, agencijama, fondovima. Takođe, ono što stvaramo ovim zakonom jeste osnov za mnogo bolju i detaljniju budžetsku statistiku. Rekao sam prethodnih dana da trenutno trezor Ministarstva finansija nema evidenciju čak ni o svim zaposlenima koji primaju platu iz javnih prihoda. To će biti učinjeno u narednom periodu na osnovu ovog zakona. Biće napravljena sveobuhvatna fiskalna statistika, koja neće biti dostupna samo Ministarstvu finansija već će biti i na internetu dostupna čitavoj javnosti. Uvode se stroža pravila u upravljanju preuzetim obavezama. Korisnici budžetskih sredstava biće po ovom zakonu dužni da Upravi za trezor, odnosno trezoru lokalnih vlasti, najave početak procesa preuzimanja određene obaveze, okvirni iznos i rokove plaćanja. Takođe, po sprovedenom postupku javne nabavke i sklopljenom ugovoru, korisnici budžetskih sredstava moraće da rezervišu sredstva u potrebnom iznosu i preciziraju rokove plaćanja. Oni će biti dužni da, ako bude neke promene, o svakoj promeni obaveste ili republički trezor ili lokalne trezore. Sankcija za nepoštovanje ovih odredbi biće neizvršavanje plaćanja sredstava. Uvodimo jednu novinu koju sam pokušao da uvedem i krajem svog prvog mandata kao ministar finansija 2006. godine, a to je da se kapitalne investicije planiraju na trogodišnji period, da ne mora da se stalno žuri krajem godine da se istroše budžetska sredstva da bi se izvršila neka kapitalna investicija. Da se ne bi ponavljao proces javne nabavke svake godine, mi sada planiramo da se kapitalni projekti u budžetu planiraju na tri godine, a u godišnjem budžetu biće prikazani u iznosu koji je predviđen za tu godinu. Biće omogućeno da se pokrene javna nabavka prema trogodišnjem planu kapitalnih izdataka, iako su sredstva za svaku pojedinačnu godinu obezbeđena u budžetu u iznosu koji je potreban samo za tu godinu. Dakle, do sada je bio slučaj da morate da imate sva sredstva u stoprocentnom iznosu da biste pokrenuli javnu nabavku. Ako je u pitanju neka kapitalna investicija koja traje dve, tri godine, biće dovoljno da u budžetu lokalna samouprava, pokrajina ili Republika imaju sredstva rezervisana za tu godinu i naznačeno koliki je ukupan iznos projekta koji će se finansirati iz sredstava za naredne dve godine. To je novina koja bi trebalo da obezbedi više realnog trošenja za kapitalna ulaganja, a ne izvrdavanja kroz razne unapred plaćene avanse, kako bi se izbegla obaveza vraćanja para u budžet ako se ne potroše do kraja neke kalendarske godine. Smatrali smo da je potrebno da ograničimo maksimalnu platu u javnom sektoru, imajući u vidu krizu i stanje u javnim finansijama. Zato smo vam predložili zakon o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru, kojim se maksimalna zarada u javnom sektoru ograničava na sadašnju maksimalnu platu u republičkoj vladi koja iznosi za republičkog sekretara za zakonodavstvo 162 hiljade dinara bez minulog rada. To će biti sada maksimalna plata za kompletni javni sektor, uključujući i javna preduzeća i za sva preduzeća gde je država vlasnik više od 50% akcija. Mi ćemo ovim zakonom uskladiti plate tzv. pratećeg i pomoćno-tehničkog osoblja iz agencija i Vlade. Dakle, vozači, kafe-kuvarice i drugo pomoćno-tehničko osoblje imaće iste plate u državi, bez obzira gde radi. Danas su plate tih istih ljudi ponegde dvostruko veće, na primer, u agencijama, za iste poslove nego što su u republičkoj ili lokalnoj administraciji. Izuzetak od ove maksimalne zarade biće samo nekoliko institucija – Narodna banka Srbije, Agencija za kontrolu letenja, Agencija za borbu protiv korupcije, DRI i Fiskalni saveti. Dakle, oni će biti izuzeti. Što se tiče javnih preduzeća, od ovog pravila biće izuzeta ona javna preduzeća koja imaju konkurenciju na tržištu. Suštinski, nema mnogo takvih javnih preduzeća – "Telekom", "Galenika" i možda još po neko. Izuzećemo i dve profesije iz ovoga, to su stručnjaci informacionih tehnologija, ukoliko za poznavanje tog posla je veća cena na tržištu, letačko osoblje, piloti i oni koji su vezani za ove specifične delatnosti. Sada bih prešao na obrazlaganje rebalansa budžeta. Dakle, ja sam i u prethodnim danima govorio da ovaj rebalans budžeta predstavlja zapravo aneks sadašnjeg budžeta za 2012. godinu, gde je nova vlada zatekla trošenja u prvih sedam meseci i mogla je da reaguje samo za period od poslednjih pet meseci. Mi smo reagovali na dva načina. Prvo, neke od stavke koje su, da li slučajno ili namerno, neću ulaziti u te kvalifikacije, izostavljene iz originalnog budžeta a predstavljaju zakonsku obavezu ili ugovorenu obavezu, mi smo uvrstili kao rashod ovog budžeta. Na prihodima ćemo u poslednjem kvartalu imati efekte zakona koje razmatrate ovih dana i za koje se nadam da ćemo ih usvojiti sledeće nedelje. Takođe, za one koji prate budžete iz prethodnih godina, želim da kažem da je promenjena metodologija prikazivanja podataka zbog ukidanja sopstvenih prihoda. Samo zbog toga. Sada su bukvalno prihodi svih izvora samo u jednoj koloni. Neki od poslanika su u prethodnim godinama na tome insistirali, a to je sada nova Vlada uradila. Dakle, ne postoji kolona sopstvenih prihoda i prihoda iz izvora 01, nego su svi izvori sada u jednoj koloni, svi rashodi koji se finansiraju iz budžetskih sredstava, projektnih zajmova, donacija, transfera, sopstvenih prihoda, indirektnih korisnika, sve je sada u jednoj koloni i deficit je izražen na svim izvorima po bruto principu. Zato je deficit 203 milijardi dinara. Inače, kada bi poredili deficit sa metodologijom koja je primenjena za izradu budžeta za 2012. godinu, originalnog budžeta, on bi bio 173 milijardi dinara, što je jako visoko, da se razumemo, bez obzira, u oba slučaja. Pitanje je samo metodologije. Ali, moram da kažem da je manevarski prostor za pravljenje većih ušteda i boljeg rebalansa u ovoj godini bio izuzetno skroman, da ne kažem nikakav. Evo šta su bili problemi sa kojima smo se suočili kada smo pravili rebalans budžeta. U prvih pet meseci ove godine već je bilo potrošeno oko tačno 80 milijardi dinara. Izvinjavam se, deficit budžeta je iznosio tačno 80 milijardi dinara, odnosno u proseku je iznosio 16 milijardi dinara mesečno. Dakle, u prvih pet meseci tokom predizborne kampanje već je stvoren deficit od 80 milijardi dinara, a do preuzimanja odgovornosti od strane nove Vlade on se popeo na 94 milijarde. Dakle, deficit sa kojim je startovala nova Vlada je bio 94 milijardi dinara, pri čemu vidite veliku razliku između deficita koji je stvoren u prvih pet meseci i u mesecu junu ili julu. Zašto nastaje ta razlika? U prvih pet meseci trošilo se eksplozivno, a u poslednja dva meseca je naglo i veštački zaustavljen rast rashoda, zato što su obustavljena sva plaćanja, osim plata, penzija i socijalnih davanja javnog duga. Dakle, plaćanja koja su bila i planirana i ugovorena su prosto obustavljena. Mi smo u Ministarstvu finansija mogli da veštački prikažemo niži deficit, kao što je to učinila prethodna Vlada sa originalnim budžetom, ali da onda ne izvršimo neka plaćanja koja bi dospela svejedno u sledećim godinama, bilo po osnovu njihovog redovnog izvršenja, bilo po osnovu sudskih presuda. Šta nije bilo planirano kako treba u budžetu za 2012. godinu? U originalnom budžetu bilo je planirano samo sedam naknada za nezaposlene, dakle isplate za sedam meseci, a ne za celu godinu. Takođe, nije bila planirana 12 plata za železničare, milijarda dinara je taj iznos. Dodatan iznos za naknade za nezaposlene, koje smo morali da damo, je dodatnih 2,5 milijarde. Za rudare "Resavice" nisu bile planirane sve plate, milijarda i sedamsto miliona dinara nije bilo uvršćeno u originalni budžet za plate rudara u rudnicima sa podzemnom eksploatacijom uglja "Resavica". Za predsedničke izbore, koji su održani, nije budžetirano milijardu dinara. Sada je to uvršćeno. Za sudske presude dve milijarde manje je bilo planirano nego što su stvarna izvršenja po sudskim presudama. Za projekat po ugovorenim obavezama sa "Fijatom" devet milijardi dinara nije stavljeno u budžet. Mi smo odlučili da ove godine stavimo šest, a da preostale tri prenesemo u narednu godinu i o tome se dogovorili sa rukovodstvom "Fijata". Mislim da princip po sistemu dok su gradili fabriku, hajde da im platimo, pa da se slikamo pored nje, a da onda kada je fabrika završena, automobil kreće da se izvozi i onako ne mogu da odu odavde, da im sada ne platimo, da bi to pokazalo neozbiljno lice Srbije i mislim da je namera prethodne Vlade bila krajnje licemerna. Mogao bih reći da se ono što je ugovoreno i što jeste plaćeno, dok sam vodio Ministarstvo ekonomije tačno godinu, da se ne stavi za 2012. godinu u budžet. Takođe, rađena su razna preusmeravanja. Četiri milijarde dinara koje su bile namenjene isplati kamata, preusmerene su na neka druga trošenja, u kampanje. Dve milijarde koje su bile planirane za plate za vojsku, potrošene su za neku kupovinu opreme. Sada smo morali da dodamo vojsci, inače vojska ne bi imala plate do kraja godine. Sve ovo zajedno čini nekih 30 milijardi fiksnih obaveza koje smo morali da izdvojimo, jer to uključuje i dodatnih 10 milijardi dinara za poljoprivredu, s obzirom da je prethodna Vlada u januaru ove godine platila šest milijardi duga iz prethodne godine po osnovu subvencija, i da nije imalo u budžetu pare za ostatak subvencija po hektaru, koji je oduvek bio u poslednjim godinama 120 evra po hektaru. Dakle, ideja prethodne Vlade je bila da plati šest milijardi, da plati jedan deo subvencija za ovu godinu, pa da opet prenese dug na sledeću godinu. Šta smo mi odlučili? Na predlog Ministarstva poljoprivrede, mi smo odlučili da kompletnu godišnju subvenciju po hektaru isplatimo ove godine, jer inače zbog posledica suše poljoprivrednici su pretrpeli ogromne štete kojim će se ovim samo delimično ublažiti, i mi smo toga svesni. Takođe, smo doneli paket mera za saniranje, makar dela posledica suše koje obuhvataju podizanje premije za mleko, u drugoj polovini godine sa pet na sedam dinara po litru i veće premiranje za stočarstvo, kako bi se smanjio pokolj stoke zbog nedostatka stočne hrane. Ono što je problem, što ni ova premija od pet dinara po litru za mleko nije isplaćena u prvoj polovini ove godine, tako da će sa izglasavanjem rebalansa budžeta biti isplaćene najpre ove premije koje se duguju u prvoj polovini godine, a onda će se tek isplaćivati ove veće od sedam dinara po litru. Pri čemu, imajući u vidu da sva ova sredstva će biti na raspolaganju u poslednjem kvartalu, stočari će dobiti ubrzanu dinamiku isplate, jer sve ovo sada će se isplati samo za tri meseca, ono što nije plaćeno mesecima unazad. Isto važi i za subvencije po hektaru. Dakle, 10 milijardi dinara je veći budžet za poljoprivredu. To je povećanje budžeta za 60% u odnosu na budžet koji je dat za 2012. godinu. Kada isključimo nerealno planirane sopstvene prihode Ministarstva poljoprivrede, koji se sada ukidaju, postaju opšti prihod budžeta, realne subvencije za poljoprivredu, ono što će stvarno dobiti poljoprivrednici, a ne ono što piše u papiru budžeta, biće 60% veće nego što je originalno planirano. Takođe, već sam rekao povećana su izdvajanja za kamate, 11 milijardi dinara, ne samo zbog većeg trošenja i zaduživanja, nego i zbog toga što četiri milijarde sa prethodnog plana kamata prebačeno u neku drugu potrošnju. Takođe, povećavaju se i davanja za socijalnu zaštitu, jer smatramo da u uslovima krize onima kojima je najteže moramo najviše pomoći, oko 10 milijardi dinara je rast rashoda budžeta po osnovu raznih programa socijalne zaštite, koji uključuju više novca za materijalno obezbeđenje porodice i za porodilje, kao i ove naknade za nezaposlene koje će biti dodate i, naravno, sredstva za isplatu 13 penzije za penzionere koji imaju ispod 15.000 dinara mesečno primanja. Za privredu je dodatno 10,7 milijardi dinara, od čega šest milijardi za "Fijat". Znači, 4,7 milijardi dinara je bez "Fijata", za, pre svega, podsticanje programa vagonogradnje. Vi znate da su neka preduzeća, čak i "Goša" stali za vreme mandata prethodne Vlade. Mi želimo da sva preduzeća, ne samo "Goša", već i "Želvoz" i Fabrika vagona Kraljevo, i MIN iz Niša, da imaju posao. Nažalost, ima onih rashoda koje nismo mogli da izbrišemo, a to su obveznice u iznosu od 17 milijardi dinara, koje je izdala Republika Srbija za pokrivanja dela dugova ove tri državne banke, o kojima sam govorio. Takođe, u budžetu su zadržana sredstva za dokapitalizaciju Komercijalne banke i ona će biti izvršena u narednih mesec dana, tako da će država zadržati većinsko vlasništvo u Komercijalnoj banci, jer da se to ne učini do kraja godine, Srbija bi izgubila većinsko vlasništvo u Komercijalnoj banci. To je jedna od dve najveće banke u Srbiji i smatramo da Srbija treba trajno da zadrži većinsko vlasništvo u toj banci. Što se tiče budućnosti i načina obračuna transfera Vojvodini i političkim strankama, vi znate da postoji u zakonu osnovica na osnovu koje se obračunavaju ova davanja. Prvo, imajući u vidu da u članu 1. ovog zakona vidite drugačije prikazivanje i prihoda i rashoda, i da sada nema više sopstvenih prihoda, već je kompletan deficit iskazan po bruto principu, kao i prihodi i rashodi, moram da kažem da zakon predviđa sledeću promenu u načinima isplate transfera AP Vojvodine. Do sada, pre donošenja Zakona o budžetskom sistemu, osnovica su bila budžetska sredstva, što čine poreski i neporeski prihodi i taj iznos je bio 750 milijardi dinara kao osnovica u ovoj godini. Mi menjamo osnovicu za buduće isplate, za rebalans ništa nismo menjali, jer se isplaćuju ona sredstva koja su i bila planirana, plus naknade za neke otpremnine u školama koje nisu isplaćivane iz nekog razloga, ne znam tačno kog, na teritoriji Vojvodine. Sada umesto da osnovica budu i poreski i neporeski prihodi, osnovica će biti samo poreski prihodi, ali oni su očekivani za 2013. godinu na nivou od 820,5 milijardi. Dakle, 820,5 milijardi će biti osnovica za transfer AP Vojvodini u sledećoj godini, u odnosu na 750 milijardi kolika je danas. Zašto samo poreski prihodi? Zato što neporeski prihodi ne mogu realno da se utvrde i često se događalo da su planirani u jednom iznosu, a ostvarenje je bilo mnogostruko niže. Druga stvar, zato što suštinski se sada poreski prihodi znatno povećavaju. Zadržavanje neke mnogo veće osnovice bilo bi nerealno, imajući u vidu, ukupnu ekonomsku situaciju u zemlji, jer bi ispalo da se nešto dramatično poboljšalo, pa onda treba da idu veći transferi, a u stvari situacija je dramatično pogoršana. Isto važi i za političke stranke. Dakle, u poslednjem kvartalu političke stranke će dobiti manje nego što je bilo u prvih devet meseci, zato što smo ovu osnovicu, bilo bi nerazumno da sada povećamo transfere političkim strankama, da ih obračunamo na istu osnovicu kao i sada, zato smo uzeli ovu osnovicu u visini 0,15% od rashoda koji se finansiraju iz poreskih prihoda, što dođe na ovo isto što sam objašnjavao. Ovo je prikaz sadašnjeg stanja da rezimiram. Budžetski deficit u ovoj godini biće 6,7% BDP na ukupnoj državi. To je neodrživo zato već za mesec dana ova skupština će dobiti plan budžeta za 2013. godinu gde ćemo ga oboriti na 3,5% BDP. Da li je ovaj rebalans dobar? Mogu da kažem da nije. Znači, neću da govorim nešto u šta ne verujem i što ne mislim. Rebalans nije dobar, ali je posledica neobuzdanog trošenja u predizbornoj kampanji u prvih pet meseci, a zatim fiktivnog neplaćanja u sledeća dva meseca i već izvršenim rashodima koje mi ne možemo da vratimo. Ostaviti penzionere bez socijalne zaštite, rudare Resavice bez plata, železničare bez plata, poljoprivrednike bez makar dela kompenzirane štete bilo bi po našem mišljenju, po mišljenju Vlade Republike Srbije duboko neodgovorno, zato su ukupni rashodi veći nego što traži sadašnji trenutak. Međutim, mi govorimo samo o aneksu budžeta koji je neko drugi pravio, koje je pravila druga Vlada, i koje će se suštinski završavati samo u poslednja tri meseca ove godine. Da ne bi bilo, bilo kakve dileme o politici Vlade Republike Srbije za narednu godinu, mi za razliku od prethodnog ministra finansija i prethodne Vlade nećemo čekati Novu godinu kad dostavljamo budžet, nego ćemo to učiniti u narednih mesec dana daleko, daleko pre onoga što su to činile prethodne vlade. Ako se sećate perioda dok sam u Vladi 2004. do 2006. godine bio ministar finansija, svi budžeti Republike Srbije, ako se dobro sećam, bili su usvajani u novembru. Nikada nismo usvajali budžete u decembru, budžete za narednu godinu. Imam nameru da sa takvom praksom nastavim i ubuduće, pa čak da pokušamo da o budžetu za naredne godine raspravljamo ranije, jer to mora biti deo nove politike i biće deo politike nove Vlade, veća odgovornost i ka vama narodnim poslanicima i ka građanima Srbije. Hvala.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Maja Gojković, izvolite.
Hvala na toj velikoj časti da otvorim ovu možda i jednu od najvažnijih debata u ovoj godini, jer sada se pred nama nalazi izuzetno značajan Predlog zakona. Ono što u stvari čini suštinu i krvotok ekonomije jedne države, možda je to i dobro za ministra Dinkića i za ovu vladu što se naša poslanička grupa prva javlja jer zaista imamo izuzetno mnogo razumevanja za to, da ova vlada postoji tek nekih 50 dana i svako od nas koji je ikada, barem na lokalnom nivou vlasti, bio u situaciji da sačinjava rebalans budžeta u sred ili pred kraj neke kalendarske godine, a da nije učestvovao i nije bio kreator budžeta koji pokušava da ispravlja u septembru mesecu, zna sa kakvim se teškoćama suočava. Dakle, rebalans budžeta koji se nalazi pred nama nikada nije bio više uslovljen, kako sam to sad već i rekla zatečenim stanjem, koje je kao što smo i izneli ova dva dana u našim debatama koje su se odnosile na mere koje prate ovaj rebalans budžeta i na zakone, znači, izuzetno loše. Ekonomskim rečnikom rečeno, veliki budžetski deficit od oko dve milijarde evra, izuzetno visoka sredstva potrebna za servisiranje postojećih kredita, izuzetno hladna zima, znači, katastrofalno suša koja je sada iza nas, izbori koji smo imali naravno i vakum od tri do četiri meseca dok se nije osnovala, odnosno formirala ova nova vlada su neke okolnosti koje po definiciji usporavaju privredne aktivnosti, investicije i samo su neki od razloga koji dodatno otežavaju postojeću ekonomsku situaciju, i to nije nikakva novost koju smo sada saopštili. Što se tiče polaznih pretpostavki koje su bile osnov za izradu budžeta za 2012. godinu, dakle budžet koji je usvojila, sada već bivša vlada premijera Cvetkovića, one se naravno nisu ostvarile iz objektivnih, ali i dosta niza subjektivnih razloga, koji subjektivni razlozi mogu da se pripišu i lošem radu te vlade, koja je u 2012. godini više ličila na nekog nemog posmatrača ekonomskih događanja, nego na glavnog kreatora i aktera, i ekonomske i fiskalne politike i ovog, mislim celokupan sastav vlade, mislim da ni jedna politička stranka ne samo DS, kako je to sada popularno u poslednje vreme da se govori, nije isključivi krivac za lošu situaciju i loš ekonomski rad prošle vlade. Umesto rasta, dakle, privreda Srbije je u recesiji i normalno je da se očekuje realni BDP od kako su ekonomisti nama naglasili 0,5%, a recesija je posledica u državi, ne samo lošeg rada Vlade, nego uopšte globalne krize i krize tržišta u zoni evra i u regionu gde se nalaze naši glavni, spoljni, trgovinski partneri i investitori. Što se tiče Vlade gospodina Mirka Cvetkovića, ovih dana smo suočeni sa podacima da je potrošeno do juna meseca 50 milijardi dinara više od onog aranžmana koje je napravljen sa MMF i dogovorenog deficita od 111,8 milijardi dinara, umesto 61 milijarde dinara i to ćete me ispraviti ako je ovaj podatak netačan. Dakle, da se nastavilo kako se započelo, deficit bi bio preko 235 milijardi dinara izračunato u BDP 7,1%. To su podaci koji se danas raspolažu u javnosti i u javnoj raspravi koja je bila prisutna ovih dana u stanju, ekonomskom stanju u državi, mnogi ekonomisti su ovo isticali. Današnji predlog budžeta očigledno, to smo čuli danas i od gospodina ministra, nije razvojni, već samo pokušava više ili manje uspešno da prekine ove negativne tendencije rasta deficita kroz smanjenje i preraspodelu potrošnje i uvećanje prihoda i saniranje postojećih gorućih problema. Rebalans možemo reći da je na žalost više odraz slike našeg stanja, nego projekcija nekog razvoja i mi se nadamo da će u konkretnom predlogu budžeta za 2013. godinu ova slika biti znatno izmenjena. Za ovaj kratak period koliko ova vlada postoji, mislim da bi bilo teško očekivati neke radikalnije, da ne kažem revolucionarnije mere koje očekujemo dakle, rekla sam u predlogu budžeta za sledeću godinu i citiraću, mislim da je to rečenica ministra Dinkića – "da mere fiskalne konsolidacije koje se donose u ovoj godini, dakle, njihov ključni doprinos smanjenja deficita će dati tek u predstojećoj 2013. godini". Predlogom rebalansa državnog budžeta, predviđen je ukupan deficit od 203,6 milijardi dinara ili 6,2% BDP i to je uvećanje od gotovo 50 milijardi dinara, znači 1,6% BDP u odnosu na važeći Zakon o budžetu. Zaista bih volela, kao i poslanici koje predstavljam u uvodnom izlaganju, da je ovaj iznos posledica zatečene situacije jer običnom građaninu, građanin koji se ne bavi ekonomijom, ja spadam među njih, ovaj podatak zvuči zaista zastrašujuće. Iskreno se nadam da sledeći budžet na rashodovanoj strani neće imati pretežno obaveze koje su vezane za servisiranje dugova iz prethodnog perioda, kako to sada imamo u ovom predloženom rebalansu budžeta. Ovi zastrašujući podaci treba da zabrinu sve nas, čitavu državu, bez obzira kojoj političkoj opciji pripadamo. Ovo servisiranje dugova koji su zatečeni, ne znam kakvu poruku uopšte pruža nekim mlađim generacijama i koja to onda politička opcija može uopšte nešto da im obeća, da će nešto drugačije da se desi u nekoj novijoj, odgovornijoj ekonomskoj politici, u nekom velikom ekonomskom i političkom preokretu. Što se tiče pregleda prihoda na strani budžeta, ona je izmenjena toliko koliko su izmenjeni finansijski zakoni o kojima smo raspravljali juče, o kojima raspravljamo i danas i u predstojećim danima i koji su prateći zakoni ovog rebalansa budžeta. Grubo rečeno, ekonomski očekivani porast prihoda treba da umanji deficit za oko 1,6% BDP i po meni je ovo jedna optimistična ocena, prvo zbog kratkog vremenskog roka i zbog očekivanog pada potrošnje koja ove mere svakako donosi. Ma koliko da su kontraverzne mere uvećanja PDV, uvođenja, odnosno povećanja pojedinih akciza i pojedinih poreza, zaista na ovo moram da gledam blagonaklono. Taj potez je iznuđen, kao što je iznuđen i u drugim evropskim zemljama, neophodan u situaciji u kojoj su neke druge drastičnije mere sa kojima se već uveliko zakasnilo. Podsećam da su ova davanja i do sada bila u našoj državi među najnižima u Evropi i to možemo da poredimo kad bi nam neko prikazao tabelu koliko je povećavan u prethodnom periodu PDV u odnosu na Srbiju. Povećanje nameta može da bude i kontraproduktivno i da uspori sve privredne aktivnosti, tako da su nam nesrazmerne mere i one olakšice o kojima smo juče i prekjuče razgovarali, koje Vlada predlaže. Da navedem samo jedan aklatantan primer, to je povećanje akciza na naftne derivate, jer povećanje akciza naftinih derivata, to je jedan od najvažnijih energenata koji učestvuju u strukturi i ceni svih ostalih proizvoda i usluga. Naravno, krajnji efekat će se svaliti na nas, na obične građane i dodatno opteretiti kućni budžet, dakle svakog od nas, i umanjiti, što se tiče tih malih i srednjih preduzeća o kojima ovih dana mnogo govorimo, i poslovnu aktivnost. Potpuno je nejasno kako je jedan dan Vlada tražila da NIS smanji proizvođačke cene, a drugog dana se predlaže uvećanje akcize na te iste derivate. Ako se sa nečim slažem, i mislim da će se većina poslanika ovde složiti, to je svakako uvećanje akciza na duvan, koje osim fiskalne strane ima i zdravstvenu stranu. Ako pogledamo neke zemlje u okruženju i zemlje u EU, samim tim ćemo, ako ništa, povećati zdravstveno stanje kod naših građana. Ministar Dinkić nam je u jednom medijskom predstavljanju, da ovim merama, ne mislim samo na ovu konkretnu meru povećanja akciza na duvanske proizvode, nećemo ozdraviti, ali bar nećemo ni umreti. Ono što takođe podržavamo, to je naplata ne poreskih prihoda koji pripadaju državi i to je obaveza sada predložena indirektnih budžetskih korisnika da sopstvene prihode plaćaju u budžet. Posebno je ovo važna mera jer se ti prihodi ostvaruju korišćenjem državnih resursa i monopolskim položajem davaoca javnih usluga. Time će se bolje kontrolisati, pravičnije i trošiti ova u svakom slučaju državna sredstva. Što se tiče rashodovane strane, mogu da primeti da je tu malo toga izmenjeno. Nova Vlada nam obećava ovim predlogom rebalansa budžeta, smanjenje deficita za 1,3 BDP. Opet mogu da ocenim da je ova procena Vlade i konkretnog ministarstva veoma optimistična, jer se očekuju preveliki efekti za veoma kratak vremenski period, i to od ušteda zbog smanjenja najvećih plata u javnom sektoru, a mislim da je u ukupnoj masi to ipak mali iznos, uštede po osnovu ukidanja nepotrebnih agencija i državnih institucija. I naravno, to ste zaboravili u vašem dugom obraćanju da nam kažete – uštede u javnim nabavkama. Naravno da podržavamo povećavanje davanja u poljoprivredi kroz uvećanje subvencija i regresa na dizel gorivo. Iskreno se nadam da ove mere nisu privremenog karaktera, vezane samo za ovaj rebalans budžeta, da će se sa tim nastaviti i u predlogu budžeta za 2013. godinu i da ove mere koje ste sada predložili u rebalansu budžeta i iznosi nisu vezani samo za posledicu katastrofalne suše koju smo imali. Kako ste vi juče ili prekjuče naveli, nekoliko ili više taksa, ja ću navesti samo ono što je i poslanik iz naše poslaničke grupe, gospodin Zaharije Trnavčević, zamolio da istaknemo kao nešto dobro i pozitivno, to je da se ova davanja odnose na stočarstvo, na povećanje sredstava za podsticaj tova junadi sa postojećih 5.000 dinara na 10.000 dinara, povećanje sredstava za tov svinja 500 dinara po grlu na 1.000 dinara i povećanje premije za mleko sa postojećih pet dinara po litru mleka na sedam dinara. Pored navedenih mera sredstva su obezbeđena i za subvencije za ratarsku proizvodnju, proizvodnju krompira u 2012. godini i vrlo važno – regresiranje dizel goriva. Smatram da je to nešto što je dobro što se nalazi. Dolazimo do mere koja je izazvala veliku pažnju i od Fiskalnog saveta i od MMF, ali i u javnosti Srbije, a to je izdvajanje sredstava za pomoć penzionerima sa najnižim penzijama. Vlada je izračunala da je najniži iznos penzije kojima je potrebna ova socijalna pomoć 15.000 dinara. Naravno, u cilju očuvanja životnog standarda najugroženijeg dela stanovništva smatram čak da je ovo vrlo malo i da treba razmišljati o tome ne samo ovakvom merom jednokratne pomoći ili kvartalne pomoći najugroženijim penzionerima u čitavoj državi, nego početi sistemski rešavati ovaj problem. Naravno da ću podržati ovakvu meru, jer je ovo bilo jedno od mojih obećanja, odnosno obećanje Narodne partije i naših kolega iz PUPS, ne znajući uopšte, ali svima nama je bio model ono što se uveliko isplaćuje u Beogradu već godinu, godinu i po dana. Bili smo suočeni sa pitanjima građana Srbije zašto se ovakva mera primenjuje samo u gradu Beogradu i zašto tu privilegiju imaju stanovnici samo glavnog grada Beograda, zašto se tako nešto ne primenjuje i u Novom Sadu i da ne ređam sve gradove i opštine sa kojima smo bili suočeni, sa željom da se ovaj model prekopira. Da li će biti 2013, 2014. godine za ovakvu socijalnu pomoć? Nemamo odgovor na to danas. Verovatno će nam Vlada to reći već predlogom budžeta za 2013. godinu. Jošjedan kompliment Vladi – da se ne bave samo ekonomikom iz njihovih udžbenika. Svi su oni završili ekonomiju pretpostavljam kod profesora Petrovića, nego da imaju i nešto životno u sebi i da ipak prate šta se to dešava u Srbiji. Dakle, obezbeđena su dodatna sredstva za realizovanje uvećane minimalne zarade od aprila 2012. godine. Mislim da je to Vlada potvrdila još odlukom Socijal-ekonomskog saveta Republike Srbije. Kako su i socijalna davanja bila ozbiljno ugrožena, mislim da je sad taj problem bar na kratko rebalansom budžeta obezbeđen, dakle, dodatna sredstva za socijalna davanja. Nažalost zbog katastrofalne reforme pravosuđa, koju se sprovela prethodna Vlada, sada seu rebalansu budžeta nalaze znatna sredstva koja su predviđena da bi se neizabranim sudijama, javnim tužiocima, zamenicima javnih tužioca koji su sada vraćeni na posao i napravili opšti haos u pravosuđu, vratili na posao. Naravno oni traže da im se isplate i sudskim odlukama i odlukom Ustavnog suda Srbije da im se isplate sredstva za ono vreme koje nisu proveli na radu. Povećanje plata u javnom sektoru od 2% znači to sigurno nije dovoljno, ali pretpostavljam da je to urađeno zato što prosto postoji nužna indeksacija plata i penzija u skladu sa realnim mogućnostima, i da tu nije bilo prostora da se plate i penzije nešto znatno povećaju. Ograničenje plata u javnom sektoru to ste takođe spomenuli kao nešto pozitivno, mislim da je to popularna politička mera, pomalo zvuči populistički, ali donosi male uštede i možda bi trebalo da se razmisli da se još više suzi taj deo koji je ipak pošteđen, jer imamo izuzetke od tog ograničenja plata u javnom sektoru, a naveli ste nekoliko velikih javnih preduzeća. E sad namera da se unese red u javne nabavke zaista nužna i neophodna. Meni te uštede koje ste predvideli deluju veoma prenaduvano, odnosno preterane, i tu bi bilo moje pitanje, dakle ako nisam u pravu da su planirani veliki iznosi ušteda koji se odnose na uštede u javnim nabavkama. Dakle očekujemo, pretpostavljam svi poslanici ovde u parlamentu da se prezentuju konačno nekakvi dokazi. Da se objasni ko je i kako organizovao tu, sada vidimo sistemsku pljačku, i šta se uradilo da se počinioci i ta kontrolna tela koja su to trebala na vreme da uoče i procesuiraju. Mi taj odgovor nikako da dobijemo. Fijat ste spomenuli, neophodno je da platimo preuzete obaveze investitorima, inače kako mi tu poruku kao država šaljemo potencijalnim investitorima ako naše druženje sa njima deluje samo kao dobra reklama u nekoj izbornoj kampanji, a toliko fotografija sa Fijatom su pojedini političari imali, da stvarno red da se država oduži za to i da da jednu pozitivnu poruku, pošaljemo dalje potencijalnim investitorima ako ih uopšte bude i bilo. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoltan Pek. Izvolite.
Hvala. Poštovana potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici izneću stavove i mišljenja poslaničke grupe SVM po pitanju predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona budžetskog sistema i naravno rebalansu budžeta. Naša poslanička grupa je podnela amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, amandman se odnosi na član 3. ovog zakona. Kao što znate da je Ustavom određeno koliko finansijskih sredstava bi trebalo da dobije APV, a to je onih 7%, famoznih 7% od budžeta Republike Srbije. Ovde u Ustavu nije naznačeno koja strana budžeta bi trebala da bude osnovica, rashodna ili prihodna strana, naznačena je samo reč budžet Republike Srbije. Smatramo da ovim predlogom zakona će se smanjiti ova sredstva što pripadaju APV i pored smanjenja, na žalost nećemo moći da pratimo strukturu i promene tih sredstava. Mislimo da bi trebalo princip i osnovica izračunavanja ovih 7% iz budžeta Republike Srbije, da ostanu nepromenjena. Sa našim amandmanom, mislim da smo tražili realnu stvar. Nismo radikalno izneli svoje mišljenje da se briše taj član, nismo ni tražili nerealnu osnovicu, kao što su ukupni rashodi budžeta. Mislimo da ono što smo tražili sa amandmanom je najrealnije i nadamo se da će Vlada da prihvati naš amandman.O našem amandmanu ćemo više govoriti kada stignemo do rasprave o predatim amandmanima. Sada bih prešao na drugu temu a to je rebalans budžeta. Kao što smo videli da nova Vladakada je pravila rebalans za ovu godinu, napravila je odmah jednu grešku. Greška je u tome što je povećala postojeći deficit budžeta. Mislimo da sa ovim korakom je došlo do pomeranja kredibiliteta celog programa fiskalne konsolidacije. Rečeno nam je i to znam o da je ova godina bila izborna godina i znamo da u izbornim godinama se Vlada nalazi u najtežim situacijama, naročito kod rasprave rebalansa budžeta, a posle kod prihvatanja budžeta. Znam da u izbornim godinama se puno troše sredstva, sa labavom kontrolom se troše, sa jednim ciljem da bi pobedili na izborima. U ovom vremenu politički lideri za izbore nisu uopšte obraćali pažnju kakvo je finansijsko stanje u našoj zemlji, nažalost nisu obraćali pažnju na savete Fiskalnog saveta, a nisu ni obraćali pažnju na mere što je MMF predložio. U našem izbornom programu smo istakli da ćemo se boriti za finansijska sredstva što pripadaju Vojvodini, a naročito za ona sredstva koja iz ovih 7% treba da se ulažu u kapitalna ulaganja, to su 3/7 ovih sredstava. Naravno da smo i kao cilj naznačili da ćemo se boriti za povećavanje sredstava u poljoprivredi, a to smo čuli od gospodina ministra da se i sa rebalansom povećavaju ova sredstva. Borićemo se za sredstva koja pripadaju nacionalnim manjinama.Mislimo da ova sredstva koja bi trebala da dobije Vojvodina za budžet od Republike Srbije nisu velika, ali su znatna za Pokrajnu. Sada smo čuli od ministra da krivicu nova Vlada prebacuje na staru, što se tiče velikog deficita, ali nažalost odgovornost mora da nosi za to što će povećavati ovaj deficit. Nažalost ovo finansijsko stanje je uobičajeno i na nižim nivoima vlasti. To kažem, pošto dolazim iz opštine koja je skoro pred stečajem, a pre nekoliko godina bili smo jedni od najperspektivnijih opština u Vojvodini. SVM je mislio da će nova Vlada krenuti sa oštrim finansijskim merama, sa kojima će smanjiti deficit budžeta. Čitali smo ocenu fiskalnog saveta i ova ocena kaže da za ovu godinu i za tekuću godinu trebalo bi 1,7 milijardi evra da se nađe da bi izfinansirao deficit države i da se otplati glavnica javnog duga. Znači, situacija je veoma teška i rešenje zahteva veoma odlučne mere fiskalne politike. Sa ovim rebalansom budžeta je predviđeno neznatno povećanje prihodne strane, a nažalost preveliko povećanje javnih rashoda. Mislimo da je zato došlo do povećanja deficita od planiranog 152 milijarde, na 203 milijarde dinara i mislimo da je to najveći problem ovog rebalansa, što povećava deficit budžeta. Ako gledamo poslovnu stranu, rebalansom je predviđeno povećanje prihodovane strane budžeta. To su takve mere koje su prihvatljive sa naše strane, a to su mere koje se odnose na povećanje prihoda od PDV. Kao što znamo, sa 18% je povećano na 20%, onda povećanje prihoda na osnovu akciza, ovde se govori o akcizi za duvan, akcizi za naftne derivete i mislim da je akciza o kafi. Sledeće je povećanje prihoda na osnovu poreza na dohodak građana - sa 10% je povećano 15%. To su prihodi od kamata, prihodi od dividende i mislim da je udeo u dobiti ovde sačinjen,što je pozitivno. Poslednja mera je povećavanje prihoda na osnovu poreza na dobit. Znači, onih 10% je povećano na 12%. Ovde se radi o paketu koji se odnose na promenu poreskog zakona i ove mere su svakako finansijski pozitivne, koji će smanjiti deficitnu stranu budžeta. Ako gledamo samo PDV, povećanje PDV će nažalost indirektno povećavati trošak građana, pošto će krajnji potrošači nositi ovaj teret. U PDV je naznačeno da privatne firme treba da plaćaju PDV po realizaciji, a ne po stavljenim fakturama. Mislimo da će vreme pokazati kakva je ova mera i da li je dobra ili nije baš toliko kao što misle. Nažalost, sa ovim merama je povećanje prihoda iscrpljeno. Što se tiče rashodovne strane, kao što sam rekao, rashodovnu stranu znatno je povećala Vlada i s tim se deficit budžeta povećao. Ima nekih mera koje su donele neku uštedu na ovoj strani. To su mere kao ograničen rast plata u javnom sektoru i ograničen rast penzija, ono što se misli da će u ovoj godini, u oktobru onih 2% povećanja. Manja će biti ušteda sa ukidanjem sopstvenih prihoda od budžetskih i direktnih budžetskih korisnika i smanjiće se najveća plata u javnom sektoru i mislimo da je to pozitivna mera. Ovde će još upasti mera ukidanja nepotrebnih agencija i državnih institucija. Ako tako gledamo ili gledamo jednu stranu rashoda, to su zarade. Ovde će sigurno svi kazati da se vidi da u nekim ministarstvima, nažalost, ovaj trošak ili ovaj rashod raste, a mi bi i ovde istakli Ministarstvo unutrašnjih poslova kao negativnu priliku. Veći problem je kod onih rashoda koji znatno povećavaju deficit budžeta, a to su nažalost subvencije. Subvencije, kao što smo čuli, podeljene su na subvencije u privredi i u poljoprivredi. Ovde je znatno povećana subvencija u privredi i samo bi istakli preduzeće "Fijat" ili kompaniju "Fijat", gde je, kao što je i gospodin ministar rekao, šest milijardi povećanja subvencija. Kod subvencija za poljoprivredu mislim da su te mere sa naše strane prihvatljive. Kao što znamo, došlo je do velike suše i Vlada je morala ovako da subvencioniše i ova mera je sasvim prihvatljiva od strane vojvođanskih Mađara, ukoliko će ova sredstva biti usmerena onima koji su stvarno pogođeni sa sušom. Ako smo dobro videli, momentalno Ministarstvo poljoprivrede dobija 41 milijardu dinara, to je isto u našim ciljevima formirano i mislimo da je i to prihvatljivo sa naše strane. Ima još jedna mera koja je počela pre dva dana da se koristi, a to je isplata 13 penzije. Znači, sa ovom merom od 4 milijarde dinara povećavamo rashodnu stranu budžeta. Mislimo da ako je to jednokratno, onda se to može prihvatiti, ali ako će to godinama tako biti, onda mislimo da nije. Imamo jedno mišljenje -da bi subvencije mogle da se isplate sa jednom preraspodelom sredstava unutar budžeta i onda ne bi trebali da povećamo deficit celog budžeta. Prešao bih sada na sredstva Vojvodine. Kao što sam rekao, Ustavom je predviđeno onih 7% od budžeta Republike Srbije. Od gospodina ministra smo čuli da je osnovica za ovaj obračun ovih finansijskih sredstava 825 milijardi dinara, što je prihodovana strana budžeta. Sada bi trebalo oko 58 milijardi dinara da dobije Vojvodina, u smislu onih 7%. Mislim da je ovo ispoštovano, ali od tih 7% budžeta, ili od 58 milijardi dinara, tri sedmine bi trebalo da idu na kapitalna ulaganja. Ako to matematički izračunamo, to je oko 24 milijarde dinara. Znamo da je dosadašnja praksa bila da Vojvodina stalno dobija onih 7% finansijskih sredstava, što je i obećano. Nažalost, struktura ovih sredstava nikada nije ispoštovana. Ovde mislimo na deo koji se odnosi na kapitalna ulaganja u Vojvodini. Ako smo dobro videli, na kapitalna ulaganja u Vojvodini ove godine, ili sa rebalansom, predviđena je 4,1 milijarda dinara, umesto 24 milijarde, manje od 20 milijardi dinara. Ovom prilikom bih postavio nekoliko pitanja u vezi ovih sredstava. Šta je sudbina nekih sredstava, kao što su sredstva koja su predviđena za izgradnju Kliničkog centra u Novom Sadu? Predviđeno je bilo dve milijarde dinara, a do sada je isplaćeno 80 miliona. Šta će biti sa preostalim sredstvima? U planu budžeta je predviđeno, kao što je i gospodin ministar rekao, navodnjavanje – 5,26 milijardi dinara. Od toga bi tri milijarde trebalo da ide za Vojvodinu. Ova sredstva, nažalost, nismo videli u rebalansu budžeta. Čuli smo od gospodina ministra da će u narednom periodu puno para trošiti na navodnjavanje, znači, u poljoprivredu. Istakao bih ovde i Fond za kapitalna ulaganja. Kao što smo videli, ove godine je Fond dobio 3,7 milijardi dinara. Videli smo i u tzv. garancijama da je ostalo četiri milijarde dinara za Fond za kapitalna ulaganja. Sada se postavlja pitanje – zašto je to ostavljeno u garancijama? Da bi naše kolege u rebalansu budžeta za Vojvodinu, mogla bi da stavi jedna stavka, da uzmu kredit da bi isplaćivali ove izvođače radova na osnovu toga što će država ili Republika Srbija dati garanciju u visini od četiri milijardi i pitanje je – zašto je to ostavljeno, da li je zbog tog cilja? Prešao bih na još jedno pitanje. Što se tiče Fonda za razvoj Srbije, u ovom fondu su bila predviđena neka sredstva za razvoj građevinarstva Srbije, ali iz tih sredstava je 500 miliona bilo predviđeno za Vojvodinu. Ovo pitam pošto dolazim iz jedne opštine gde mislim da je negde oko 200 miliona predviđeno za izgradnju sportske hale i zato direktno postavljam pitanje – šta je sa ovim sredstvima? Krajnje pitanje koje se odnosi na sredstva za Vojvodinu je Koridor 10. Sa Koridora 10 za severni krak je predviđeno 800 miliona, a mislim da je do sada isplaćeno samo 300 miliona. Šta je sa preostalih 500 miliona dinara? Mišljenje SVM je da je rebalans budžeta ovakav neprihvatljiv i to zbog nekoliko stvari – povećanja deficita budžeta, zbog toga što se formira jedna loša poruka investitorima, nažalost, i MMF-u. Kao što sam u prethodnih pet-šest minuta govorio o sredstvima koja pripadaju Vojvodini, i to sredstva koja bi trebalo da dobija Vojvodina za kapitalna ulaganja, znači, ova sredstva nisu ispoštovana. Analizom budžeta smo došli do toga da ima nekih pozitivnih mera. Ono što mi prihvatamo svakako su dobre, ali, nažalost, došli smo do toga da ove mere nisu dovoljne da bi dali naše glasove za usvajanje ovogodišnjeg rebalansa. Hvala.
Hvala. Reč ima Milorad Mijatović. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, ja bih dao jednu opasku. Stalno slušam u našem političkom životu, kad neko dođe na vlast, da su oni koji su bili pre ostavili katastrofu, da nisu ništa uradili i da – od nas sve ponovo počinje. Hoćemo li jednom u našem političkom životu doći u situaciju da kažemo – ova vlada, ovi prethodnici su radili to i to, mi idemo dalje, radićemo bolje. Ovako, od lokala pa do državnog nivoa slušamo istu priču. Ja je bar slušam u Novom Sadu, a dva i po dana slušam i ovde. Izgleda da je to naša politička kultura i trebaće nam dugo vremena da to prevaziđemo. U ime Socijaldemokratske partije, odmah moram da kažem da ćemo mi ovaj budžet podržati. Podržaćemo rebalans, iz prostog razloga što smatramo da je on jedna iznuđena mera, mera koja je morala biti doneta zbog onoga što smo imali i što se zateklo. Nismo zadovoljni ovim budžetom i rebalansom. Zašto? Mi smatramo da veći deo tereta opet ide na one slojeve našeg stanovništva koji imaju manje. Sama činjenica da se PDV povećava sa 18 na 20% znači da zahvatamo ona sredstva koja nedostaju od onih koji nemaju i koji imaju najmanje, a da ovog puta opet nismo zakačili one koji imaju najviše. Zašto to kažem? Kažem to iz proste činjenice da smo i penzije i plate povećali samo za dva procenta. Ako znamo da će inflacija biti 10%, kao što se najavljuje, znači, opet oni koji imaju najmanje davaće najviše u ovu prihodovnu stranu, što znači da će snositi teret ove krize koja je sasvim očigledna, vrlo jaka i vrlo izražena u Srbiji, u ime onih koji rade u javnom sektoru, u ime sindikata koji su razgovarali sa resornim ministrima i u ime onih koji su na socijalno-ekonomskom savetu implicitno dali neku podršku, uz jednu veoma veliku cenu da će im standard ići niži, ali uz jedan prećutan dogovor da neće biti otpuštanja. Moram da naglasim da u mnogim zemljama u okruženju, na primer u Rumuniji, kada se krenulo u reformske zahvate, plate i penzije su smanjene za 25% odmah, a isto tako, bilo je najavljeno i otpuštanje. I u Sloveniji, jednoj zemlji koja je nama veoma bliska, ako ništa, po našem uređenju, mi smo imali jednu težnju da se smanje plate za 15%, ali u dogovorima sa sindikatima plate su ipak smanjene za osam procenata, uz uslov da nema otpuštanja. Znači, ova vlada ipak ostvaruje neke stvari, a one se ogledaju u činjenici da ipak poštuje socijalni dijalog i da ipak želi da sa sindikatima, sa socijalnim partnerima, nađe jednu vrstu dogovora i razgovora. Veoma me raduje, a ja to i očekujem u Srbiji, da mi realno i istinito govorimo. Treba da kažemo da se u ovoj zemlji veoma teško živi, da jedna velika grupacija ljudi koja je postala u ovom vremenu neka vrsta srednje klase sad naglo klizi prema onome da zaista budu opet u jednoj vrsti socijalnih potreba. Naglašavam da ovaj rebalans, koji nas baš u potpunosti ne zadovoljava, ipak ima svojih prednosti, prednosti koje ćemo podržati i za koje smatramo da je ova vlada dobra ocenila. Pre svega, velika je vest i novost za ovu Srbiju da ćemo plate i penzije imati do kraja ove godine sigurno. Pogotovo što su išle pretnje da toga neće biti i da ćemo vrlo brzo doći u situaciju da ćemo to prolongirati, kao što smo činili i ranije. Isto tako, veoma nas raduje što ćemo moći da imamo i jednu vrstu ove 13. penzije, iako za to može neko reći da je populistička mera. Moram vam odmah reći da onaj koji ima 12 ili 15 hiljada, a 530 hiljada penzionera ima manje od 15 hiljada, a ako malo bolje pogledamo, negde od prosečne penzije koja je 22 hiljade ima oko milion penzionera, bogme, te pare znače veoma mnogo. Da li su te pare dobro raspodeljene i da li je svako ko je bio u situaciji socijalne potrebe, moramo i možemo razgovarati o tome. Očekujem od Ministarstva rada i socijalne politike da ćemo konačno imati socijalne karte, da vidimo ko je to u ovoj zemlji u situaciji socijalne potrebe i kako njima da pomognemo. Tada bismo mogli da razgovaramo i o drugim parametrima. Zašto da svi plaćaju jednako jeftinu struju, jeftino centralno grejanje, a da oni koji to mogu, ipak koriste te beneficije? Ako hoćemo da budemo socijalna država, a to su naglasili svi oni koji su učestvovali u predizbornoj kampanji, mi moramo završiti tu priču oko socijalnih karata, ma koliko to koštalo i da imamo te kapacitete u jednom skorem periodu da se to završi. Moram da pohvalim i činjenicu da se prihvatio zahtev roditelja oko pojeftinjenja odnosno oko davanja dotacija za bebi opremu. To je nešto što moramo da imamo stalno, pogotovo zbog naše demografske situacije u kojoj se nalazimo. Prihodovna strana se može i bolje puniti. Ovde nije bilo govora o povećanju poreza na dohodak građana. Taj porez, mislimo, može se znatno povećati, posebno za one koji imaju mnogo veća primanja nego što je realnost ovakve Srbije, ovakva kakva jeste. Isto tako, porez na imovinu. Svedoci smo činjenice da je mnoštvo ljudi u ovoj zemlji za vrlo kratko vreme došlo do značajne imovine. Pogledajte kuće na obodima Beograda, Novog Sada, pogledajte sve te kuće koje postoje, pa se postavlja pitanje da li imamo pravilno oporezivanje imovine? Ili, da li imamo ono unakrsno ispitivanje porekla imovine? Nažalost, to još uvek nemamo i to je ono što mi moramo učiniti, ne bismo li na ovaj način pravilno raspodelili krizu koja ide i koja je teška. Svesni smo činjenice da ova kriza neće proći u 2013. godini, a nisam siguran da će biti bolje i u 2014. godini. Upravo, ako takvu poruku šaljemo, onda moramo reći kako i na koji način će oni najsiromašniji slojevi, oni koji žive od svog rada, uspeti da prežive sve ovo što se dešava? Ministar je u svom izlaganju napomenuo oko preduzeća u restruktuiranju. U potpunosti se slažemo. Tu je negde oko 100 hiljada ljudi koji su zaposleni i mislimo da tu priču moramo završiti, da ono što može da proizvodi, ono što može da stvori robu koja će biti spremna za izvoz – to treba zadržati. Isto tako treba pomoći njima da opstanu, a oni koji to ne mogu, oni mogu slobodno da idu u stečajeve, jer nemamo razloga da održavamo u životu nešto što neće dati rezultate. Stalno razmišljam kako je to moguće da se jedan PIK "Bečej", koji ima 1.400 zaposlenih, jedan "Merkur" iz Bačke Palanke i dalje nalaze u vrlo teškoj situaciji, a iza sebe imaju ogromno zemljište i isto tako dobre uslove za proizvodnju. Mislim da će se upravo tu naći mogućnost da se pomogne tim preduzećima koja imaju budućnost, da konačno priču o privatizaciji završimo i da krenemo nekim tokom koji ide napred. Mi smo insistirali upravo na ovim maksimalnim platama. Socijaldemokratska partija je i podnela amandmane. Smatramo za ove najviše plate, koje su predložene, da je to dobar reper, jer Srbija je u krizi i upravo u toj krizi moramo voditi računa da pojedinci, koji se sticajem okolnosti nalaze na određenim položajima, mogu da dođu do velikih plata. Smatramo da treba ograničiti gornje iznose plata. Dakle, oni koji su izuzeti, da to bude faktor tri, odnosno da one ostale stvari, varijabilni deo bude ograničen na 30%. Nadam se da će se naši amandmani usvojiti i da pošaljemo poruku da u ovoj zemlji svi oni koji znaju šta je kriza ipak snose svako u svom delu. U ovom delu isto tako imamo situaciju da se ukida mnoštvo agencija i fondova. Mislim da je to veoma dobro. Ne treba ukidati sve. Treba napraviti ipak neku procenu šta je bitno i šta je važno. Mi smo u toku noći dobili značajan broj mejlova od naših iz dijaspore, gde su nam ukazali na činjenicu da se ukida matica iseljenika, nešto što postoji od 1949. godine i gde je naša dijaspora imala znatne koristi od svega onoga što se dešava. Kao što je već rečeno ovde, mi smatramo da je ovaj budžet ipak jedna nužnost, da on samo znači dalje preživljavanje, a očekujemo da ćete u budžetu za 2013. godinu dati naznake reformskih zahvata. Ova zemlja ne može ići napred ukoliko nema jasnih reformskih zahvata, ma koliko oni bili bolni, ma koliko se oni ticali pojedinih delova ovog društva, a mislimo da upravo tu možemo da nađemo svoj izlaz i upravo tu očekujem vaš rukopis, tu očekujem rukopis ove vlade, koja će reći – da, ići ćemo u ovom smeru, hrabro, otvoreno, realno, pošteno, uz sve ono što ste i naglasili i što je premijer u svom ekspozeu naglasio. Ova zemlja je deo Evrope, mora biti deo Evrope i ne može biti u ovakvom stanju socijale, ona može da ide napred, ima predispozicije i upravo očekujem da tu svoje kvalitete, upravo ono što ste izlagali i što su vaši prethodnici izlagali, pokažete. Ako to ne pokažete, biće opet teško kao što je i sada teško. Samo ćemo tražiti kredite. Kao što znamo, dug je zao dug. Toliko, hvala.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dinkiću, mi se trudimo da ovoj raspravi damo ozbiljnost koja mora pratiti tako važan zakon kao što je Zakon o rebalansu budžeta i svi ovi prateći zakoni, ali tri dana vaša vladajuća koalicija ponižava, ne samo nas, nego i čitavo društvo. Ne mislim da to radite vi lično, ali vi jednostavno ne možete biti jedini sagovornik na čitav niz pitanja koja moraju dobiti svoje odgovore, a nemeće ih situacija u kojoj se nalazimo. Počeli ste, između ostalog, u ovoj raspravi i jednu rečenicu konstatacijom da je rebalans loš. Zašto onda podržavamo nešto što je loše? Šta ga čini lošim? Neodgovorno ponašanje prethodne Vlade. U velikoj meri se sa vama slažem, ali isti model o odnosu vladajuće koalicije postoji i danas. Vi ste ovde sami, ne zato što svi drugi u vašoj vladi rade važnije poslove, nego zbog toga što se svi drugi kriju. Zamislite da je ovde predsednik Vlade ili njegov koalicioni partner, koji je rekao kako neće biti zamrzavanja penzija. Ova rasprava bi izgledala drugačije. Predsednika Vlade bi pitali kada će Srbija biti u prilici da čuje razgovor onih koji su na vlasti, poput razgovora koji je vodio Putin sa svojom vladom kada im je vratio predlog budžeta za narednu godinu, zbog toga što su zaobišli reformu penzionog sektora, uz poruku – mora više da se radi, a manje da se troši? Politika je, gospodine Dinkiću, ponovo politika. Vi pominjete štednju i potrošnju kao mehanizme kojima mi nekako treba da pronađemo odgovor na situaciju u koju se dolazi. Zapravo su to instrumenti, a ne koncept. Valjda je rast cilj našeg društva. Kako ćemo vraćati i te vaše subvencionisane kredite od 3,5%, ako nam je pad BDP od 1,5% ili 2%? Kako će naša država servisirati kredite koje uzima u rasponu od 7,5 do 5,5% dolara ili eura, ako možemo da se nadamo da ćemo biti u prilici da zabeležimo pozitivne bilanse za četiri ili pet godina? O tome sada treba da razgovaramo, a ne onda kada postane jasno da je još jedan pokušaj Vlade završen neslavno. Vi ste ovaj rebalans budžeta opisali kao aneks budžeta prethodne Vlade. Ko je glasao za taj budžet? Glasala je vaša stranka, drugovi iz SPS i njihovi koalicioni partneri, glasale su i druge stranke okupljene oko DS. Možemo sada pročitati i ono što smo govorili pre godinu dana. Vi ovde ne pominjete ono što govorite na nekom drugom mestu. Na Forumu menadžera jugoistočne Evrope rekli ste da će se budžet puniti prodajom imovine. Pitam vas, hoće li se ta imovina prodavati po tržišnoj ceni ili će ta imovina biti prodavana u skladu sa našim iluzijama? Ako se prodaje po tržišnoj ceni, onda pre toga ovde moramo doći do jednog jednostavnog istinitog zaključka, a to je da je država loša u poslu. Rekli ste kako moramo da zadržimo državnu banku, Komercijalnu banku. Šta ćemo ako sutra neko drugi dođe na vlast pa u Komercijalnoj banci počne da se ponaša kako su se juče ponašali u "Agrobanci", na primer? Šta ćemo tada da radimo? Pominjete zamrzavanje plata i ograničavanje plata u javnom sektoru. Ko će da radi onda u tom javnom sektoru? Valjda je bitno pitanje efikasnosti. Kada ćemo uspostaviti princip da se čovek plati onoliko koliko vredi, pa tako bude na svakom koraku u ovoj zemlji? Hoćete da mi kažete, da će direktor "Telekoma" raditi za platu od 100.000 dinara i biti dobar, direktor EPS-a isto tako? Pa, kakvu onda zemlju mi želimo da stvorimo? Licemernu i lažljivu? Zemlju u kojoj plata neće biti dovoljna ni za hemijsko čišćenje garderobe, koju isprljamo u mesec dana. Dajte da razgovaramo ozbiljno. U svakom društvu, a retko koje društvo je u krizi kakvo je ovo naše. Razgovaralo se ozbiljno i to je odmah za posledicu dobilo i konkretne promene i poboljšanje životnih prilika. Zašto je srpska ekonomija uništena? Da li ste to vi želeli? Koji ministar finansija pre vas je to želeo? Da li je to želeo Mirko Cvetković, bio je ovde malopre? Boris Tadić, Koštunica, Milošević, koji političar u Srbiji izašao i rekao – ja želim da uništim ekonomiju Srbije? Nijedan. Po čemu se razlikuju vaše dobre namere, u koje nas uveravate, od dobrih namera svih u poslednjih 20 godina? Od Zelenovića, Božovića, pa, evo danas do Ivice Dačića. Svi su želeli najbolje. Izostali su rezultati. Zbog toga što se iz godine u godinu, iz mandata u mandat čuvala pogrešna politika. Prvi uslov za promenu ekonomske situacije u zemlji je formulisanje nove politike i integrisanje Srbije u EU. Prvi uslov. Kada smo razgovarali o povećanju PDV, nisam vas kritikovao zbog toga što dižete PDV, jer svako u ovoj situaciji to mora da uradi. Tražili smo od vas da odgovorite zašto momentalno niste smanjili opterećenje kome su izloženi zaposleni, kroz smanjivanje doprinosa, vi ste dali neki odgovor, sa njim se ne slažemo, i pitali vas gde su nova tržišta za našu ekonomiju koja ostaje bez domaćeg tržišta, zbog toga što se gubi kupovna moć stanovništva. Pitao sam se da li Kosovo može da bude naše tržište? Pa, kako ćete na Kosovo sa novoizabranim predsednikom Odbora za Kosovo, koji Albance ne smatra narodom i naziva Arnautima? Kako ćete tamo sa našom robom? Sa našom prehrambenom industrijom koju ste pomenuli kao jednu od razvojnih šansi i potencijala koje imamo u Srbiji, i sa Vulinom, i u Bosnu sa opaskama i dosetkama premijera Dačića, koji nije otišao u Sarajevo kao predsednik Vlade, znao da se tamo pije i espreso. Ne možemo da podržimo vaš rebalans budžeta. Ključne pretpostavke za našu podršku nisu prelazak iz opozicije u vlast, nego spremnost da se uradi ono što se mora uraditi. Vi to vrlo dobro znate. Rekli ste da na našu kamatu i njenu visinu utiče nekoliko faktora, pomenuli kao najozbiljniji faktor i one oko kojih se spotičete unutar vaše vladajuće koalicije, obaveznu rezervu banaka u Narodnoj banci. To je propis Narodne banke. Ono što niste rekli je zapravo činjenica da je čovek koga ste vi predložili nedavno, i ne bi imali ništa protiv, za predsednika Saveta Narodne banke Radovan Jelašić, 2008. godine je isto uradio što danas radi Jorgovanka Tabaković. Juče ste rekli da smo izgubili milijardu i 500 miliona evra zbog toga što Šoškić kao guverner nije radio svoj posao. Ne, mi smo izgubili tih milijardu i 500 miliona evra, zbog toga što je EU usvojila nove kriterijume, kapitalne adekvatnosti i obavezala banke za dokapitalizaciju u iznosu od 150 milijardi evra. Pedeset milijardi banke iz Austrije, Italije, sa Kipra i iz Grčke. Najpre su te na našem tržištu, njihove banke ovde su rekapitalizovale svoje banke. Šta čuva, u ovom trenutku kakvu-takvu finansijsku stabilnost, makro ekonomsku stabilnost? Monetarna politika Narodne banke. Ona je stalno pod pritiskom politikanstva na kojem insistira Vlada. To je bio problem u vreme Jelašića, to je bio problem u vreme Šoškića, to će biti problem i danas. Danas smo svrstani u zemlju visokog rizika, iz umerenog u visoki rizik. Od nas u ovom delu Evrope jedino gori rejting ima Bosna i Hercegovina. Pitam vas, koliko nas je koštala i koliko će nas koštati promena Zakona o Narodnoj banci koja je navedena kao obrazloženje za rušenje kreditnog rejtinga zemlje. To što predsednik Vlade kaže kako je nemoguće izgubiti kreditni rejting za 15 dana koliko nova Vlada radi, nama ništa ne znači, jer je pre 15 dana on bio zamenik predsednika Vlade, prvi potpredsednik Vlade i član vladajuće koalicije, prethodne četiri godine. Govorite o restrukturiranju preduzeća i datumu koji se utvrđuje. Mi smo zajedno 2001. godine doneli Zakon o privatizaciji, oročili privatizaciju na četiri godine i između ostalog govorili o restrukturiranju kao modelu rešavanja problema preduzeća koja ne pronalaze tako lako strateške partnere o kojima govorite, ali u kom svetu mi danas živimo? Koji strateški partneri? Za Železaru u Smederevu? Pa, imali smo ga, dok je bio tu obračunavali smo se sa njim. Danas bi ljudi na rukama otišli do Pitsburga da donesu Amerikance danas, nazadu Smederevo. Strateški partner za Železaru u zemlji koja nema rudnike gvožđa, za Železaru koja nema koksaru, za Železaru koja nema unutrašnje tržište u Evropi u kojoj pada cena čelika. Istinu pred ljude. Gde krvarimo u ovom trenutku? Upravo na tom planu što varamo jedni druge. Rekla vam je vaša politička prijateljica, makar do pre nekoliko meseci, da sve ovo što vi navodite ne izgleda previše realno, vaši planovi. Vi vrlo dobro znate da ovo ne može da bude samo vaš posao. Ako se dogovarate sa sindikatima, dogovarajte se onako kako se to oduvek radilo, ne sa sindikalnim ljudima koji su davno to prestali da budu, nego sa onim ljudima koji ne znaju zašto su članovi sindikata, a formalno jesu, sa onim zaposlenima u "Želvozu", koji godinama lažu. Sa svima onima koji su postali, kako vi kažete, višak koji će uzeti otpremninu i otići gde? Na ulicu i šta će ulici uraditi? Čekati milostinju države na drugom planu. Ovu socijalnu kartu o kojoj govore predstavnici partije Rasima Ljajića koji se 12 godina bavi socijalnom politikom u zemlji. Redosled poteza mora biti drugačiji, a o tome je govorio Fiskalni savet. Vaše mere koje predlažete od povećanja PDV, smanjenja nekih komunalnih taksi, firmarina, one su kratkoročne i one ne daju stratešku podršku onome što u Srbiji treba da se desi. Govorite o podizanju, poboljšanju investicione klime, a podižemo sa 10%, podižemo na 12% na kapitalnu dobit. U Srbiji sa najmanjom kupovnom moći, u Srbiji koja je u sukobu sama sa sobom, u nesporazumu sa Evropom, mi podižemo porez i govorimo o poboljšanju investicione klime. Koja zemlja u regionu ima toliku stopu poreza? Makedonija je nema, tu stopu poreza nema Crna Gora, tu stopu poreza nema Bosna, niko u našem okruženju nema tako visoku stopu poreza na kapitalnu dobit. U redu, oni koji imaju poput Slovenije veću, ili Hrvatske naplaćuju druge oblike poreza. Poljoprivreda, o kojoj poljoprivredi govorimo kao razvojnom potencijalu? Što se do sada taj potencijal nije iskazao? Da li je neko želeo da tako bude? Koliko smo konkurenti poljoprivrede? Imali ste jedan podatak, da je tri puta manji prinos nego recimo u Hrvatskoj. O subvencijama koje ćemo dati, da li možemo da postavimo pitanje poljoprivrednog zemljišta? Sprema se država i da da odgovor na njega. Da li će država prodati poljoprivredno zemljište sa kojim raspolaže i sa kojim ništa ne radi ili ne, ili ćemo taj odgovor dati za godinu dana kada više ne bude niko zainteresovan da to zemljište kupi. Hoću da vas pitam, kako mislite da ostvarite političku stabilnost koji je preduslov ekonomskih reformi i uspeha? Koliko ste nas sve isključili iz tog posla. Kako? Da li postoji, opet vas to pitam jedan poslovni čovek u Srbiji koji nije osporen? Da li postoji jedan poslovni čovek u Srbiji koji se razvio zbog toga što je ovo bilo sjajno mesto za rad ili su se svi razvijali uprkos činjenici da žive u ovako uređenoj zemlji? Jedan dan na naslovnim stranama svih novina koje uređuje vaša vlast. Poslovni ljudi su kriminalci i na istim naslovnim stranama tih novina drugog dana oni su ugledni sagovornici predsednika republike ili učesnici nekog ekonomskog foruma. Pa kako je to moguće? O čemu se tu radi? Jedan dan su banke izvor sveg zla u Srbiji, drugog dana banke sede u savetu za privredu predsednika Vlade. Ta kratka pamet, to je prepreka vaših namera, a ne naša kritika. Morate krenuti drugim putem. U ovoj zemlji jedan čovek radi, za jednog čoveka u penziji, jednog čoveka bez posla. Od svih zaposlenih ubedljivo najmanje je zaposleno u realnom sektoru. U tom realnom sektoru od onih koji su zaposleni, ubedljiva većina je zaposlena u privatnom sektoru. Ne znam ni za jednu uspešnu državnu kompaniju koja se bavi proizvodnjom. Ta šaka ljudi sprečava totalno potonuće Srbije. Ko o njima misli? Ne zalažemo se mi za to da ljudi u Srbiji ostanu bez posla, ali samo tamo gde ste vi poslodavac, vaša vlast, tamo se ne postavlja pitanje – kada na posao dolaziš, šta na poslu radiš, koliko si efikasan, jer ste prvog dana kada ste došli kao poslodavci rekli da niko u javnom sektoru neće ostati bez posla, u zemlji u kojoj je prethodno pola miliona ljudi ostalo bez posla u privatnom sektoru. Gde postoji takav sistem? Nigde, gospodine Dinkiću. Zbog toga prvo sistem menjajte, pa onda u jednim novim okolnostima dođite sa planom koji ćemo zajedno napraviti, podržati i realizovati.
Hvala. Izvolite. Šta ste hteli je li povreda Poslovnika?
Replika na izlaganje.
Samo se prijavite molim vas. Hvala.
Zaista se pitam u kojoj zemlji živi, gospodin Jovanović, da li u siromašnoj Srbiji? Meni se čini da gospodin Jovanović pati od sindroma Marije Antonete, što ovaj narod traži da jede hleba, bolje da jede kolače. Zašto to kažem? Govoriti o siromašnoj Srbiji neke velike, lepe stvari, a ne može da se živi, mislim da je to sada prevaziđeno. Ideologija za koji se on zalaže, liberalne ekonomije, Srbiju je i dovela do ove situacije gde se i nalazimo. Govoriti o Rasimu Ljajiću koji je bio samo četiri godine ministar rada i socijalne politike, koji je obišao sto opština, koji je razgovarao sa više od četiri hiljade ljudi koji su u stanju socijalne potrebe, koji je razgovarao sa marginalnim grupama, sa Romima, socijalno ugroženima, i ono što sad ti socijalno ugroženi imaju, on je upravo svojim radom, svojim zalaganjem to podsticao. Samom tom činjenicom, zalaganjem da idemo ponovo u liberalnu ekonomiju koja nas je od 2000. godine dovela dovde, znači da ćemo i dalje da tonemo. Zalažem se za ekonomiju koja će biti kombinacija i onog što se zove tržište, ali i socijalno odgovornog, a socijalno odgovorna država košta. Nećemo dozvoliti da se sutra ponovo otpusti 100 hiljada ljudi, da i ono malo što ostane da bi moglo da živi. Zato mislim da ova primedba koju je gospodin Jovanović izneo nema svoje uporište. Hvala.
Hvala. Gospodine Jovanoviću, izvolite.
Znate šta, poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre i uvaženi poslaniče, pa nismo svi u ovoj politici otkad ste vi i pamtimo duže od poslednjeg imena vaše stranke. Liberalna ekonomija ili kolhoz, to su besmislice na koje ne želim uopšte da trošim vreme. Samo vas pitam da li ste prethodno tražili od DS dozvolu da to kažete, ili od novih koalicionih partnera? Vi ste sa svojom politikom, između ostalog, ovo društvo komirali sa onim kolektivnim ugovorom koji ste potpisali u izbornoj kampanji 2008. godine, pa potom prevarili zaposlene, jedanput, pa drugi put, pa treći put. Kao što ste prevarili svoje koalicione partnere, svakog čoveka u zemlji ste prevarili i sada pričate o Mariji Antoneti i o kolačima. Nemojte se baviti sa mnom, ja nisam problem ove zemlje. Problem ove zemlje su oni koji vas vode i sa kojima ste ovu zemlju uništili u prethodnih 12 godina. Najkritikovanija Vlada je bila ona Vlada kojoj sam ja pripadao, a posle 12 godina čoveka koji je vodio tu vladu i koga su ubili zbog toga što nije imao podršku, pamtimo kao jednu od najsjajnijih ličnosti Srbije. Milioni ljudi u ovoj zemlji žive kao taoci vašeg kukavičluka i vi sad pričate ko je obišao koju opštinu i sa kim se video. Svaki glas koji ste dobili, kupili ste, svaki, milostinjom države koju ste uzurpirali, i vi i mnogi drugi, neki i više od vas, o tome razmišljajte. Kada se sledeći put budete javili recite šta je ono što smo konkretno mi učinili da bi ova zemlja bila ovako nesrećna? Plaćamo veliku cenu zbog toga što ne želimo da lažemo Srbiju. Danas neka misle penzioneri o zagarantovanim penzijama i povišici od 2% uz inflaciju od 10%, i oni ljudi o kojima govori ministar finansija koji kaže nema više podrške za restrukturiranja koja traju u nedogled.
Hvala. Reč ima gospodin Dinkić. Izvolite.
Kratko ću, samo na par vaših opaski da ih samo prokomentarišem. Pitali ste, po čemu se razlikuju naše dobre namere od prethodnika? Razlikuju se po tome što mi ono što nameravamo i uradimo. Vi imate posle 45 dana rada nove Vlade zaista sistemske zakone koji menjaju bitno stanje javnih finansija u Srbiji. Ako to niste primetili, onda to niste ili proučili ili niste dobronamerni. Ovim zakonima vrši se prva faza fiskalne konsolidacije u Srbiji o kojoj vi govorite da je potrebno da se učini. Drugo, 1. oktobra nestaće 138 taksi i nameta i sistema, sa efektom od 10 milijardi dinara rasterećenja za građenje privrede. Da li je to bila namera? Jeste. Da li je to učinjeno? Biće učinjeno ako dobije većinsku podršku ovog parlamenta, u šta sam uveren da će se desiti. Kada kažete da niste i nećete glasati za rebalans budžeta, verovatno bih i ja tako postupio da sam na vašem mestu imajući u vidu da je deficit ogroman. Rebalans budžeta je samo jedan tačka na dnevnom redu. Svako ko jeste za promene o kojima, kako kaže kolega poslanik, literarno govorite, trebalo bi da podrži makar ove druge zakone, ako ne rebalans budžeta, jer ovi drugi zakoni su sistemski zakoni. Ako pričamo o reformama, reforme nisu literarne. Reforme su delo, a ovo je delo nedovoljno, ali početak ozbiljnog dela koji namerava da izvrši ova Vlada. Kada kažete da treba da krenemo drugim putem, putem promena, pa, mi smo tim putem krenuli, možda vi to niste zapazili. Ovo što danas raspravljamo i ovih dana jesu ozbiljne promene, ne literarne, nego suštinske, ozbiljne promene u sistemu javnih finansija. Strukturne mere koje smo najavili govore tome u prilog. Par komentara vezano za vaše poznavanje ili recimo informacije o dokapitalizaciji banaka u EU. Tačno je da Evropska komisija i Evropska centralna banka su naložile dokapitalizaciju velikog broja evropskih banaka iz razloga što je njihov stepen kapitalne adekvatnosti višestruko niži, recimo, nego stepen kapitalne adekvatnosti u Srbiji. Da li ste se ikada pitali zašto je to tako i da li ste ikada pitali ko je zaslužan za to što u najvećem broju naših banaka koje rade u Srbiji je stepen kapitalne adekvatnosti mnogostruko veći nego danas u EU? Isti taj gospodin Jelašić, koga ste pomenuli, a ja sam malo doprineo dok sam bio guverner Centralne banke, pošto je on tada bio vice guverner, ako mislite da su to bile samo moje namere, a ne dela, onda ne znam kako shvatate stvarnost. Drugo, kada govorim o tome da je stopa obavezne rezerve danas visoka, to je činjenica. Ona je morala biti visoka u situaciji kada je vršena reforma bankarskog sistema 2002. i 2008. godine, ali kada je krenula svetska ekonomska kriza moralo se naći fina mera, ne totalnog popuštanja u stopi obavezne rezerve, za to ne zalažem, nego mera koja bi omogućila u uslovima krize da činimo isto ono što čini većina drugih zemalja na svetu, čak da ne radimo sve one stvari, jer ova dokapitalizacija se ne vrši uvek sredstvima iz budžeta. U pojedinim zemljama dokapitalizaciju velikih banaka, kao što su npr. najveće švajcarske banke ili američke, vrši direktno njihova centralna banka novcem iz primarne emisije. To je činjenica, što je kod nas strogo zabranjeno i ne postoji takva mogućnost naših zakona, ali moramo reći, kao što kažete, ljudima istinu. Dakle, dokapitalizacija banaka, finansiranje budžetskog deficita iz primarne emisije se radi danas u Americi i u evropskim zemljama. Poslednja odluka guvernera Evropske centralne banke jeste da se novcem iz primarne emisije Evropske centralne banke kupuju obveznice Italije, Španije, Portugalije i drugih zemljama. Mi to ovde nemamo ni kao mogućnost u zakonu. Kada sam razgovarao sa zamenikom direktora MMF pre dve nedelje, gospodinom Dejvidom Liptonom, koji je bio savetnik Obame u prethodnom periodu i pitao ga da li je moguće da Srbija dobije, ako imamo aranžman sa MMF, direktnu podršku u budžetu, on je rekao – da, takva mogućnost postoji i mi to dajemo, posebno u vreme ove krize u poslednjih godinu, dve dana i za druge zemlje tako što mi odobrimo novac Centralnoj banci, a Centralna banka kupi vaše hartije i time vam pokrije deficit. Tada sam mu rekao – gospodine, mi nemamo tu mogućnost u našem Zakonu o Narodnoj banci i on je bio iznenađen da nemamo tu mogućnost. Hoću da vam kažem da je naš Zakon o Centralnoj banci daleko, daleko konzervativniji od zakona o centralnim bankama svih drugih zemalja. Možda to tako i treba zato što smo mi na jednom drugačijem stepenu razvoja od njih, ali to jeste istina. Što se tiče dela, pa zar nismo pokazali da nije samo namera, nego delo ovo što se desilo sa preporodom bivše "Zastave" i dolaskom "Fijat", dolaskom "Panasonik", "Beneton". Slažem se vama da nije dovoljno u toj industrijskoj politici učinjeno. Za razliku od prethodne Vlade, koja nije razgovarala, što opravdano kritikujete, ali i mi smo kritikovali, ni sa privrednicima, ni sa sindikatima, ni sa građanima, mi smo promenili tu praksu. Dakle, prvog dana maltene, posle nekoliko dana moj prvi sastanak je bio sa udruženjima zanatlija. Premijer je među prvima krenuo da razgovara sa predstavnicima radnika, sa sindikatima. Pre nego što smo definisali ovaj program mi smo se konsultovali sa njima. Ovo nije naš program, ovo nije samo program Vlade, ovo je program do kojeg smo došli sakupljanjem dobrih ideja privrednika, sindikata, građana. Tako ćemo i nastaviti. Hoćemo da dobijemo i da prikupimo dobre ideje svih političkih stranaka u zemlji koje su dobronamerne, ali dobronamerne u smislu davanja konkretnih predloga, a ne literarnih predloga. Dakle, otvoren sam i za vašu stranku i za sve druge stranke u Srbiji, kao što će cela Vlada biti otvorena za sve dobronamerne predloge građana, privrede, sindikata. Svesni smo duboko činjenice da ovo nije kriza Vlade Republike Srbije, nego Srbije kao države i da se iz nje ne može izaći ako kompletno društvo ne stane iza plana koji predstavlja Vladu Republike Srbije. Hvala.
Za repliku se javio narodni poslanik Milorad Mijatović, a posle narodni poslanik Čedomir Jovanović. (Zoran Babić, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Izvinjavam se, reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Zahvaljujem se. Povređen je Poslovnik član 106, da govornik može govoriti samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Govornik šef poslaničke grupe je u neku čudnu vezu doveo skupštinski Odbor za KiM i novoizabranog predsednika tog odbora sa rebalansom budžeta. Zaista ne vidim tu vezu, osim što je kao diskvalifikaciju video to što novoizabrani šef Odbora za KiM naziva ljude sa Kosova Arnautima. Izguglovao sam Vikipediju u ovih par minuta, etimologija, pa kaže – Arnaut je turcizam u srpskom jeziku, a na turskom Arnaut označava Albance ili ljude iz Albanije. Ne vidim u tome ništa ponižavajuće i ništa što bi tog čoveka diskvalifikovalo, a mislim da prethodnom govorniku mnogo teže pada to što se predsednik Odbora za KiM zove Milovan, a ne neko drugo ime. Hvala vam.
Hvala. (Neven Cvetićanin, sa mesta: Poslovnik.) Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin.
Tačka 104. Poslovnika. Gospodine Jovanoviću, uvredljivo ste se izrazili o čitavoj jednoj poslaničkoj grupi. Ukoliko niste shvatili na pravi način metaforu koju je rekao moju uvaženi kolega Milorad Mijatović, možemo da vam rastumačimo to malo jasnije to sa Marijom Antoanetom. Govorite o standardu u Srbiji, govorite o rešavanju ekonomskih problema u Srbiji, a ne živite život svih tih ljudi, znači ove Srbije koja je umorna, koja nema više snage. Mislim da je iluzija ako mislite da će Srbiji biti bolje ako svi budu toliko uspešni da mogu da odu na neko zimovanje, da se penju na neku planinu i da sebi priušte neku avanturu. Mislim da to što vi pričate jeste avanturistički. Čak mislim da to što vi pričate nije ni odgovorno. Znači, u ovoj situaciji gde je Vlada uprla sve snage, naravno, ova rešenja nisu savršena. Da li su moguća savršena rešenja u državi koja je ovako propala? Hajde da se složimo oko te činjenice, oko toga nema spora. Spustite se malo na zemlju. Ono što karakteriše našu stranku SDPS, to odmah da kažem, to je partija običnih ljudi. Znači, niko od nas nije … (Predsedavajuća: Molim vas da se ne obraćate direktno poslaniku.) Da zaključim, molim vas da se ne izvražavate uvredljivo čitavoj jednoj poslaničkoj grupi. Vaša politika ima na neke segmente koji su u redu, kao i naša. Zamoliću vas najljubaznije da u svim budućim replikama ili diskusijama zaista ostanemo pri jednom međusobnom uvažavanju i da zaista ostanemo pri realnosti, da se spustimo na zemlju i da vidimo kako žive realni ljudi, a ne sa nekog Olimpa gde su svi naši životni problemi rešeni, da govorimo o onim ljudima i o njihovim problemima. Toliko i hvala.
Hvala. Narodni poslanik Čedomir Jovanović, replika.
Gospodine Dinkiću, kad god navodite neke primere oni su karakteristični za svet ka kojem ova zemlja ne ide. Pominjete MMF. Da li znate ko je najveći akcionar MMF? Pominjete Evropsku centralnu banku, guvernera Dragija u zemlji koja još jedanput propušta priliku da se približi tom sistemu. Govorite o politici jer ni federalne rezerve Amerike ni Dragi ne bi mogli da kupuju obveznice banaka koje propadaju zato što su investirale novac koji ne mogu da vrate, da to nisu uređeni sistemi koji počivaju na jasnim vrednostima i na ekonomiji koja se ovde uvredljivo opisuje kao liberalna. Da to nisu uređeni sistemi koji počivaju na jasnim vrednostima, i na ekonomiji koja se ovde uvredljivo opisuje kao liberalna. Kada kažete da je i valjda jasno da vi želite da se nešto promeni i da unosite promene u postojeće zakone. Pa to nije sporno. Mi govorimo o efektima tih promena. Oni neće biti pozitivni zbog toga što nisu praćeni politikom. Jel vidite koja je ovde atmosfera? Znači vi ste u deficitu, zato što sam se ja popeo na najveći vrh južne hemisfere. Da sam otišao do Avale Srbija bi bila u suficitu, hoćete da odem na Avalu pa da ne čekamo 2016 godinu? Pa kakva je to politička pamet koja kao pretpostavku promene u ovoj zemlji (Predsedavajuća – vreme) zahteva da svi mi budemo kao oni koji su stradali već u njoj.
Hvala. Ministar Dinkić. Izvolite.
Samo kratko. Da su to baš tako uređeni sistemi kakvim mi ih vi opisujete pa ne bi ovolika svetska finansijska kriza izbila u njima. Ja sam spadao kao i vi u one koji su glorifikovali i Ameriku i Evropsku uniju. Treba priznati da svaka zemlja ima svoje dobre strane i svoje nedostatke. Nedostaci ovih zemalja su skrivani od javnosti. Nedostaci su bili u nedovoljnoj uređednosti dela njihovog finansijskog sistema. Otkuda kompletna ova finansijska kriza je izbila baš u Americi i sad se pokazala u Evropi? Zašto sada treba dokapitalizovati evropske banke ako su one bile uređene i savršene, i da li su centralne banke evropskih zemalja dobro radile svoj posao? Oni sami kažu da nisu. Mi imamo naravno svojih mnogo većih problema i to je realnost, al ne treba glorifikovati te sisteme koji niti su savršeni niti su bili dobro uređeni, ali mi treba da se trudimo da Srbiju uredimo da ona bude što bolja u ovim teškim okolnostima i na tome radi naša Vlada.
Hvala. Poštovani narodni poslanici saglasno članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18 časova imajući u vidu potrebu da Narodna skupština prema planiranom tempu rada završi ovu sednicu pre početka perioda redovnog zasedanja. Sada određujem pauzu od sat vremena. Pre toga replika gospodin Jovanović.
Hvala. Biću kratak. Gospodine Dinkiću jedno je pitanje kvaliteta sistema drugo je pitanje zloupotreba. Vi govorite o krizi iza koje stoje neodgovorni političari, a oni postoje na svakoj geografskoj dužini. Ono što je karakteristčno za vrstu neodgovornosti koja je prouzrokovala ekonomsku krizu u svetu je isto ponašanje koje je ovde oduvek bilo prisutno, politikanstvo i demagogija. Stav da nije važno šta će biti sutra, pred našom potrebom da danas nekom inprovizacijom rešimo kratkoročno problem. I to se desilo u Americi kroz politiku koja je ugrozila i nije poštovala određena pravila, desilo se u Evropi i oni to menjaju. Mi ne želimo da menjamo politiku i pristup, a želimo da imao drugačiji ekonomski rezultat. To je ono što je problem. I ne možete stalno onaj deo sveta na kome se zasniva progres naše civilizacije dovoditi u sumnju samo zbog toga što nismo spremni da prihvatimo pravila na kojima je taj svet izgrađen, o tome se radi a ne o glorifikaciji. Ja se borim za Srbiju a ne za Ameriku, lako će Amerika i sa i bez mene.
Hvala. Određujem pauzu od sat vremena, nastavak je u 15,06 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu tokom sednice u kojoj pravo na reč imaju predsednici poslaničkih grupa, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. Reč je zatražila narodna poslanica Snežana Stojanović Plavišić, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe URS. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, poštovane kolege, poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, poštovani građani Srbije, i najduži put počinje prvim korakom. Ovaj rebalans budžeta jeste prvi korak na tom dugačkom putu koji nas čeka u procesu stabilizacije finansija naše države, u procesu stvaranja mogućnosti za održiv razvoj našeg društva. Dame i gospodo, po obrazovanju sam psiholog. Dvadeset godina radila sam u ordinaciji baveći se ljudima. To je okruženje u kome se osećam dobro. Razgovori o njihovim strahovima, nadama, očekivanjima, željama, planovima, to je nešto čime se ja bavim. Zato ću se danas, pre svega, obratiti građanima Srbije, uz rizik da mi kolege da mi kolege zamere neki stepen demagogije. Dame i gospodo, da li je moguće ne zapitati se pred svim ovim brojevima, a mi se ovde ne nalazimo na ekonomskom forumu, već u Narodnoj skupštini, i imamo priliku, samo možda sada ili sada u najvećoj meri, da građanima Srbije objasnimo na koji način rebalans budžeta dotiče baš njih lično? Šta njima znače svi ovi brojevi? Ja se u okruženju brojeva ne osećam previše lagodno, ali baveći se njima ovih dana, zaista se pitam – 1483 milijarde planiranog prihoda, šta to znači prosečnom građaninu Srbije? Šta ovi brojevi, a mislim da ima oko 150 strana ispunjenih brojevima ovaj rebalans budžeta, šta oni zaista znače mom komšiji koji drži zanatsku radnju, koji je nakon što je ostao bez posla uspeo da mukotrpno i uz pomoć svoje porodice razvije svoj mali posao uz nadu da će on biti održiv, da će on obezbediti budućnost njegovoj porodici? Šta ovi brojevi znače za njega? Šta ovi brojevi znače za moje koleginice i kolege koji rade u zdravstvu, lekarima koji su nakon dugačkog ponižavajućeg perioda u kome su živeli došli do nivoa da njihove plate budu relativno pristojne, jer su jednim jednokratnim potezom u mandatu ministra Milosavljevića i ministra finansija Dinkića povećane trostruko? Šta njima zaista znači 1706 milijardi ostvarenog rashoda ili 1635 milijardi planiranog rashoda? Šta im znači 56,5% učešća javnog duga u BDP? Na kraju krajeva, šta ti brojevi znače, recimo, mom svekru i svekrvi koji primaju penzije negde na granici o kojoj ovaj rebalans govori, ili malo iznad granice? Da li čovek koji nikada u svom životu nije državo u svojim rukama više od 50.000 dinara može da zamisli ove cifre? Ne može. Zato smo mi tu da im kažemo o čemu govori ovaj budžet, jer svi oni razumeju samo jednu reč i ona zvoni u njihovoj svesti, a to je reč – bankrot. Nju razumeju sve kategorije naših građana i nje se boje sve kategorije naših građana. Ne boje se oni grčkog scenarija, ne boje se oni ni irskog, ni španskog, ni italijanskog, ni slovenačkog scenarija. Oni se boje jugoslovenskog scenarija, zato što su njega doživeli. Oni se pitaju – da li je moguće da ćemo u jednom našem životnom veku ponovo doživeti bankrot države? To je pitanje na koje ovaj rebalans budžeta daje jasan odgovor – ne, nećemo, zato što stavljamo tačku na neumereno trošenje, nećemo zato što imamo nove mogućnosti za povećanje prihoda, nećemo zato što svi zajedno moramo da podnesemo deo tereta. Rekla bih da ovaj budžet u stvari u suštini govori o odgovornosti onih koji kreiraju javne finansije, koji vode javne finansije, o odgovornosti celog društva, o odgovornosti svakog pojedinca u našem društvu, jer ovo je vreme kada svi moramo poneti deo odgovornosti, društvo kao celina za svoj razvoj u kome svi zajedno moramo biti svesni da to povećanje PDV jeste u ovom trenutku neophodna mera da bismo izbegli onu strašnu reč sa početka, koje se svi bojimo. Odgovornost svakog pojedinca koji u ovom trenutku treba da se zapita – da li je baš meni ako imam 50 ili 100 hiljada ostvarenih prihoda, da li je baš meni potrebno da mi država pomogne da kupim pelene detetu? Da li je baš meni potrebno da država da mom detetu udžbenike i da li je baš meni potrebno ako sam pušač, a recimo ja jesam, da li je baš meni potrebno da država štedi na pakli cigareta koju ću ja kupiti? To je onaj deo odgovornosti koji svi zajedno delimo, ali najveću odgovornost, sigurno, nose kreatori javnih politika i najveću odgovornost sigurno nose oni koji vode javne finansije. U tom smislu moramo da se zapitamo koliko smo odgovorni bili do sada i da li smo odgovorni sada. Pitam, dame i gospodo, da li je odgovorno podići javni dug za četiri godine sa 30 na 57%? Podsećam da smo u periodu od 2003. do 2007. godine imali upravo obrnuti trend, sa 66,9% javni dug smo smanjili na 30,9%. Šta znači javni dug? To znači da sve ono što zaradimo, 66% ili 30% smo već dužni. Ako zarađujete 100.000 dinara, znači da ste već dužni 30.000, to ne možete da trošite ili ste dužni 66.000. To je prilično velika razlika. Dame i gospodo, da li je odgovorno od suficita 2% dovesti državu do deficita od 6,5%? Još jednom ću podsetiti na trend koji smo imali od 2003. do 2006, odnosno 2007. godine, kada je zatečen deficit 2003. godine bio 4,5%, a smanjen ne na nula, nego na suficit od 2%. U ovoj skupštini sam prilično dugo, pa se sećam velikih kritika koje je tadašnji ministar finansija takođe doživljavao, Mlađan Dinkić, jer su ekonomisti iz opozicije tvrdili da suficit nikako nije dobar za državu. Da li je odgovorno, dame i gospodo, planirati rast BDP za 1,5%, a u stvari imati realan pad od 1%? Da, okolnosti se mogu menjati. Ovo je nešto na čemu ste bazirali kompletnu sliku finansija u narednoj godini. Zato je neodgovorno nemati dobru procenu koliko možete u stvari da povećate svoje prihode u narednoj godini. Da li je odgovorno planirati deficit i obećati MMF-u deficit od 1.521 milijarde, realno do sada već potrošiti 197 milijardi, a kako ekonomisti kažu, do kraja godine bi bio 235 milijardi? To je 83 milijarde više nego što je planirano. Na kraju, dame i gospodo, da li je odgovorno u ovoj situaciji zaboraviti na najslabije u našem društvu? Da li je zaista odgovorno štedeti baš na njima? Znate kako se kaže – jedno društvo je jako onoliko koliko je jak njegov najslabiji član. To bi značilo da je Srbija veoma slaba zemlja, ukoliko zaboravlja upravo na one kojima je najteže. Da li je odgovorno zaboraviti partnere – "Fijat", "Beneton", razvojne kre-dite? Da li je odgovorno baš "Fijatu", koji je zaista služio za slikanje u svim pozama, da li je odgovorno "Fijatu" koji je imao 500 miliona evra gubitka, odnosno "Zastava" – to je bila cena koju je država plaćala, a koji sada ima milijardu i po prihoda evra, a znam da "Fijat" zapošljava 30 hiljada ljudi, da li je odgovorno jednoj takvoj kompaniji uskratiti pravo da dobije ono što joj je država obećala? Da li je to poruka da svi ostali investitori u Srbiji ne mogu da računaju na to da ćemo održati reč? U mom gradu u poslednjih godinu dana, u poslednjoj godini je zaposleno dve i po hiljade ljudi u "Juri" i u "Falkeu". Za Leskovac, dve i po hiljade ljudi je dve i po hiljade porodica koje sada imaju od čega da žive. Da li bi bilo odgovorno takvim partnerima ne isplatiti ono što ste obećali? Da li je to rizik da oni odu iz naše zemlje? Da, jeste. Šta bi bilo sa svim ovim ljudima koji rade u tim fabrikama, i to u situaciji kada znamo da "Fijat" doživljava kritike u svojoj zemlji od svog ministra finansija i ministra privrede zbog toga što ne otvara nova radna mesta u Italiji koja je takođe u krizi, nego otvara nova radna mesta u Srbiji? Dame i gospodo, neke moje kolege su rekle da ovo jeste korak unazad. Da, možda je korak unazad, ali zato što je Srbija na ivici provalije. Ovo jeste korak unazad, prilika da stanemo, da ne srljamo dalje i da krenemo i idemo putem koji je jedino moguć i jedino ispravan. Da li je rebalans budžeta dobar? Od samog predlagača smo već čuli da on nije zadovoljan ovim rebalansom budžeta. Pitate – zašto onda glasamo za nešto čime ne možemo biti zadovoljni? Zato što je to jedino moguće uraditi u ovom trenutku. Zato što je, hajde da kažemo, mnogo manje loš nego što je bio originalni budžet. Na kraju krajeva, da li je moguće od nečega što ste dobili kao materijal, napraviti nešto sasvim novo? Da li je moguće da bilo koji kreator, ili krojač u Srbiji, od mog sakoa napravi večernju haljinu? Nije moguće, zato što nije od dobrog materijala, zato što ima model kakav ima i zato što je, na kraju krajeva, prilično iznošen. Tako je i sa ovim budžetom – nemoguće je napraviti idealnu kreaciju. Ono što se može, to je zaustaviti potpuni krah. Šta je odgovorno kada su javne finansije u pitanju? Reći ću ovako – u ovom trenutku u Srbiji je odgovorno pre svega preuzeti odgovornost za finansijski sektor. Moram da vam kažem da aktuelnog ministra finansija poznajem 13 godina i znam da ima mnogih ljudi u Srbiji koji imaju zablude o tome šta je on radio i kakav je, ali ubeđena sam, i to znam iz razgovora sa tim ljudima, da svi znaju da u ovom trenutku jedino neko ko je na taj način hrabar, uporan i harizmatičan, da ne kažem da se to graniči sa razumom, da samo takav čovek u ovom trenutku može zaista da preuzme ovakvu odgovornost i stabilizuje Srbiju. Samo neko ko to doživljava kao profesionalni i lični izazov, i neko ko zaista veruje i siguran je da to može da uradi. To je razlog zašto mu ja verujem. Ono što je odgovorno u ovom rebalansu budžeta je povećanje prihoda za 17 milijardi. To je ostvarenje ušteda na rashodnoj strani. Samo na sopstvenim prihodima je to 40 milijardi, od čega će 20 milijardi biti zaista ušteđeno. Naravno, odgovorno je i brinuti o najslabijima u našoj državi. Ono što je bio rizik da ne bude isplaćeno – sedam naknada za nezaposlene, ono što je bio rizik – da rudari ne prime plate, da korisnici materijalnog obezbeđenja porodice ne prime naknade, da porodilje ne prime, da roditelji ne prime roditeljske dodatke, taj rizik je otklonjen. Svi ovi ljudi će primiti ono što im pripada. Ima kritika da to nije dobro, da to nije trebalo uraditi, ali sam sigurna da je u našem društvu duboko ukorenjena solidarnost i sigurna sam da nema čoveka u Srbiji koji misli da je zaista to nešto loše. Ono što je važno i što je odgovorno u ovom rebalansu jeste to što je on javan, da nam on garantuje, a garantuju nam i ministri, da će svi troškovi i svi tokovi novca u Srbiji biti javni ubuduće. Svako će moći da ih prati na sajtovima nadležnih ministarstvima i na sajtu Ministarstva finansija. Mislim da je to u ovom trenutku veoma važno, zbog toga što tražimo odgovornost od građana, tražimo odricanje od građana i zato je neophodno da mogu javno, jasno i transparentno da prate kako se realizuje ovaj rebalans budžeta. Odgovorno je i zbog toga što ovaj rebalans stvara uslove da budžet za koji smo dobili obećanje da ćemo ga ovde imati već za mesec dana, da taj novi budžet već definiše jednu potpuno drugačiju situaciju, ili situaciju koja nas daleko pomera od jugoslovenskog scenarija koji sam već pomenula. Na kraju krajeva, dame i gospodo, neki su govorili, uključujući i fiskalni savet, i oni koji su najveći kritičari ovog rebalansa budžeta, da smo deficit mogli više da smanjimo, tako što bismo te rashode preraspodelili nekako drugačije. Šta to znači? Nekome smo morali da uzmemo. Sada vas pitam – kome uzeti? Ako živite u porodici sa devetoro dece i imate samo toliko da svako od njih danas ima samo jedno parče hleba i pri tom jedno dete je odojče, jedno dete je bolesno pa su mu potrebni lekovi, jedno dete je odličan đak, pa stvara neku svoju budućnost, pa je potrebno da mu kupite knjigu i pri tom morate da razmišljate da možda pozajmite malo, pa uzmete i neki alat pomoću koga ćete zaraditi za sledeću godinu, čega treba da se odreknete? Čega se možete odreći? Da li da se odreknete tog alata i prilike da zarađujete u narednoj godini, pa da nemate tako tešku situaciju? Da li da uskratite lekove bolesnom detetu? Da li da uskratite jedno parče hleba detetu od tri godine, ili da uskratite priliku da uči i da se obrazuje detetu koje ima šanse da preokrene svoju sudbinu? Da li jedan roditelj, jedan odgovoran, razuman roditelj, može da donese takvu odluku? Zato vas pitam, situacija u našoj zemlji je ista, kome oduzeti, od koga uzeti, da biste dali nekom drugom? Lako je kada imate puno. Jako je teško kada imate malo. Situacija u našoj zemlji jeste takva da imamo jako malo. Na kraju krajeva, dame i gospodo, Čerčil je rekao: "Umesto da unapred brinemo, bolje je da unapred razmišljamo i planiramo". Zato ja poručujem građanima Srbije – nemojte brinuti, jer je ovaj rebalans dobro isplaniran i o njemu se vrlo ozbiljno razmišlja. Imam jednu poruku za Vladu i za ministra finansija. Jedan grčki filozof je rekao: "Kraljevska je stvar raditi dobro i o sebi slušati loše". Sigurna sam da se ne osećate kraljevski, ali nastavite da radite dobro. Sigurna sam da će građani Srbije to podržati. Hvala vam.
Narodni poslanik Bojan Đurić je prijavljen. Želite repliku? Izvolite.
Vrlo cenim, gospođo Plavšić, tu vrstu lojalnosti i posvećenosti koju ste pokazali, ali vas najlepše molim nemojte optuživati političke stranke ovde, a pogotovo nemojte optuživati opozicione političke partije koje nisu kreirale, kada je reč o LDP, nijedan budžet prethodnih sedam ili osam godina, koje su bile protiv svakog budžeta, da predlažu da se deci koja nemaju šta da jedu u ovoj zemlji oduzima kora hleba. To je vrlo bezobrazno, pogotovo u danu kada je vaša vlada postavila za direktora JP PTT Srbija invalidskog penzionera Milana Krkobabića. Na dan kada ste posegnuli za takvom vrstom bezobrazluka, kada nudite za 500.000 penzionera, koji nemaju ni 15.000 dinara mesečnog prihoda, 4.000 dinara u ovoj godini, vi ste postavili čoveka koji je godinama, možda i više od decenije u invalidskoj penziji, za direktora ogromnog javnog preduzeća u ovoj zemlji. Mislim da će građani moći da sude o stepenu odgovornosti, kao i o vašoj odgovornosti. Ako govorite o planiranju budžeta za ovu godinu, mislim da ste vi u prošlom sazivu bili vezani jednim delom i za izvršnu vlast i vrlo dobro znate da budžete pojedinih ministarstava u osnovi ne kreira Ministarstvo finansija, nego ti predlozi dolaze iz ministarstava, a na kraju se ukupna suma budžeta na neki način uobličava u Ministarstvu finansija, pa onda ovaj parlament glasa o tome. Glasali ste i vi i vaša partija. Morali ste da znate da nema u budžetu dovoljno novca za "Fijat", da nema dovoljno novca za dvanaestu platu u Železnicama i u svim drugim preduzećima. Sve vreme se obraćate poslaničkim grupama na ovoj strani sale. To je jedna poslanička grupa koja je sada sa vama u vlasti, jedna je koja je ranije bila sa vama u vlasti, i LDP koja nikada nije bila sa vama u vlasti.
Narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić, pravo na repliku, dva minuta.
Mogla sam da se javim i po Poslovniku, jer zaista ne razumem po kom osnovu je gospodin dobio reč, s obzirom da ja ni jednog trenutka nisam pomenula niti ime partije, niti gospodina, ali, u redu je. Mislim kad kažem – opozicija, ako kažem – poslanici, da li je to osnova da se po Poslovniku nekom poslaniku da reč? Mislim da nije. Zaista, niti sam se uvredljivo obratila bilo kom poslaniku ili poslaničkoj grupi, dok u ovome o čemu je sada bilo reči moglo bi se prepoznati da ima uvreda na moj račun. Nisam govorila ovo što sam govorila iz lojalnosti, ja sam poslanik, imam svoj stav i imam prava da imam svoj stav. Uvredljivo je da mi se kaže da ja govorim nešto iz lojalnosti. Nisam papagaj koji ovde ponavlja stavove nekog drugog. Dalje, upotrebljene su reči "bezobrazluk" itd. U svom osmogodišnjem poslaničko stažu nikada takve reči nisam koristila i smatram da ih ne zaslužujem. Iskoristila sam svoje pravo na govor. Ako sam rekla da postoje kritičari i da kritičari predlažu da se nekom uzme da bi se nekom dalo, mislim da tu nije ništa sporno i da je to činjenica. Kritičara ovog rebalansa budžeta u Srbiji ima jako puno i svi se mogu prepoznati, tako da mislim da apsolutno nema nikakve osnove. Izvinjavam se ako ste se vi prepoznali u tome. Samo sam metaforički govorila o porodici, da bi građanima objasnila da je budžet jedna vrsta kao porodičnog budžeta. Dakle, uopšte nisam implicirala da bilo ko u ovoj sali želi nekome da uzme parče hleba i zaista vas molim da me ubuduće ne prozivate za takve stvari. Hvala.
Narodni poslanik Bojan Đurić, pravo na repliku. Molim sve narodne poslanike da pogledaju Poslovnik Narodne skupštine. O replikama odlučuje predsedavajući. Kada je budžet u pitanju i kada budžet nije u pitanju, mislim da su replike mnogo bolji mehanizam za međusobni dijalog nego povrede Poslovnika. Izvolite.
Hvala. Ovim ću završiti. Dugujem izvinjenje, ako ste korišćenje ovog pojma – lojalnost ili lojalni shvatili kao uvredu. U mom sistemu vrednosti, pogotovo kada govorimo o politici, to nije uvreda. Mislim da je jedna od osobina koja srpskoj politici i srpskim političkim partijama najviše nedostaje u poslednjih, verovatno, nekoliko decenija, dve decenije, elementarna lojalnost i poštenje, koje bi moralo da postoji. Mislim da bi bilo nelojalno da se odričete i svoje partije i budžeta, koja je ona ovde predložila ili Vlade koja iza njega stoji. Isto kao što mislim da je nedopustiva ta vrsta nelojalnosti da se odmah posle izlaska iz Vlade, a to je vaša partija radila u nekoliko navrata, bacate drvlje i kamenje na sve ono što je radila Vlada ili što su radile vlade u kojima ste bili učesnici. Kada već pominjete tu paralelu između državnog budžeta i privatnog porodičnog budžeta, niste mi odgovorili na ključno pitanje koje sam vam postavio. Ponovo vas pita – da li biste u svojoj porodičnoj firmi ili za odlučivanje o porodičnom budžetu postavili Milana Krkobabića?
Narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić, pravo na repliku. Izvolite.
Hvala vam. Sam pojam lojalnosti naravno da nije uvredljiv. Ponosna sam na to što sam lojalna mnogim ljudima u svom životu i mnogim organizacijama kojima sam pripadala ili pripadam. Ako mi neko kaže da nešto govorim samo iz lojalnosti, onda to smatram uvredljivim. Samo da pojasnim. Što se tiče ovog poslednjeg pitanja, ne bih postavila u svojoj kući ni za kakvu važnu poziciju gospodina Krkobabića, ali ne bih iz odlučivanja izuzela starije članove svoje porodice. Da, moja majka u mojoj kući, takođe, odlučuje o nekim stvarima. Mislim da to nije ništa loše, ako smo već na toj paraleli. Što se tiče toga da smo bili učesnici u prethodnim vladama, takođe smatram da je to javnosti u potpunosti jasno. Mislim daukoliko danas bude još takvihprimedaba, odgovoriću na njih, da sada ne bih dužila.
Narodni poslanik Momo Čolaković, pravo na repliku.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, uvaženi narodni poslanici, po ko zna koji put neko daje sebi za pravo da pominje imena mimo konteksta dnevnog reda o kojem danas razgovaramo. I to na način koji je neprimeren dostojanstvu i poslanika i Narodne skupštine. Insinuacije koje je ovde jedan poslanik izneo odbijam u ime poslaničke grupe i partije koju spominje. Ako je dotični gospodin imenovan za direktora, to je stvar Vlade, treba proveriti i videti. Proveriti i podatke o kojima je prethodni poslanik govorio. U tom kontekstu molim da se uzdržite od neproverenih informacija, od netačnih informacija i u tom kontekstu molim, gospođo predsedavajuća, da upozorite poslanike da se drže dnevnog reda. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Ovim je završen krug replika i molim vas da tokom sednice, uvažavajući potrebu svih da kažu svoje mišljenje, imamo i svest o tome da sednica treba da teče. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno, vratio bi se na tačku dnevnog reda, verovatno najbitniji zakon koji usvajamo do Nove godine, do novog rebalansa. Naravno, postavio bih pitanje koje su postavile neke kolege – zašto danas ovde nije premijer, zašto nisu svi ministri i da li za njih postoji nešto bitnije od ovoga o čemu se danas odlučuje u Narodnoj skupštini Republike Srbije i o čemu se raspravlja? Naravno da je premijer i posle kampanje bio u svojevrsnoj kampanji i da je slao poruke i finansijskom sektoru i javnosti, kao i izjave o budžetu koje su velikoj meri u suprotnosti sa onim što je pričao gospodin Dinkić i što priča guvernerka. Očigledno je da Vlada u tom delu ne deluje kao tim, ali naravno da će imati priliku sa budžetom i sa tim srednjoročnim pravom fiskalne konsolidacije da pokažu svu ozbiljnost i svu odgovornost, budući da je i sam gospodin Dinkić rekao da nije zadovoljan rebalansom budžeta. Mi to možemo razumeti, nismo zadovoljni ni mi i onda ne vidimo ni jedan jedini motiv i ozbiljan razlog da za budžet, kojim ni sam ministar finansija nije zadovoljan, mi glasamo. Sa druge strane, složio bih se sa kolegom iz vladajuće većine, da ne treba zaista ovde da se vodi rasprava o tome ko je bio krivac u prethodnoj i prethodnim vladama, jer 12 godina nakon petooktobarskih promena mi možemo samo da konstatujemo nekoliko činjenica oko kojih ćemo se svi saglasiti. Mi smo društvo koje je kroz proces tranzicije prošlo, čini nam se, na najgori mogući način i mi smo društvo koje nije propustilo šansu da propusti svaku šansu. Mi smo društvo koje je sve reforme radilo parcijalno, nije radilo sveobuhvatno. Pokušali smo da budemo veći katolici od pape. Nismo išli onim putem kojim su išle druge zemlje koje su prošle kroz tranziciju na mnogo bolji način. Rezultat toga je da danas imamo najveću stopu nezaposlenosti u regionu, izuzev, čini mi se, Bosne i Hercegovine i Makedonije, da nam je nizak kreditni rejting, da nemamo dovoljno ni stranih ni domaćih investicija, da nas MMF tretira da smo maloletni, da izmene Zakona o Narodnoj banci i Svetska banka i MMF i Evropska komisija ocenjuju lošim, a odgovor građana Srbije na sve to je apatija i demoralisanost. Naravno da se postavlja pitanje šta se može uraditi? Čini mi se da je to ono što treba da bude fokus naše diskusije. Srednjoročne mere fiskalne konsolidacije, o kojima se priča, novi budžet, koji će napraviti radikalno bolji zaokret u odnosu na sve budžete posle 2000. godine su nešto u šta mi sada treba, ne sumnjajući u dobru nameru ministra finansija, da poverujemo i da eventualno zbog tog obećanja, da će sledeći budžet ispraviti sve ono što ne ispravlja ovaj rebalans, damo poverenje na blanko. Naravno da je takvih obećanja bilo svih ovih 12 godina i da je nekako uvek za sve što se loše dogodilo bio kriv neko drugi. Mi ćemo sa velikom pažnjom i sa velikom odgovornošću, jer ovo nije pitanje političke stranke, mislim da je ovo pitanje svih građana Srbije i pitanje Srbije, pokušati da damo naš, i danas i uvek, konstruktivan doprinos izlasku Srbije iz jako teške ekonomske situacije u kojoj se našla najviše zahvaljujući samoj sebi. Čuli smo juče premijera da sada nije vreme za štednju. To je prosto neverovatna izjava. U uslovima svetske ekonomske krize, kada mnogo bolje i uređenije zemlje i ekonomije i mnogo bogatija društva stežu kaiš do maksimuma, mi dobijamo jednu populističku, demagošku izjavu da nije vreme za štednju. Mislimo da je vreme za štednju, za ozbiljnu štednju i da se i sa ovim budžetom i te kako može dosta toga uštedeti. Recimo, niko nije pomenuo da se u rebalansu povećavaju značajno sredstva u odnosu na postojeći budžet za mnoga ministarstva, recimo, za Ministarstvo odbrane za 7,9 milijardi dinara, spoljne poslove 1,2 milijarde, Ministarstvo pravde 4,8 milijardi itd, Kancelarija za Kosovo i Metohiju 2,4 milijarde, ali i Kancelarija predsednika Republike i predsednika Vlade, a mi mislimo upravo da treba krenuti od predsednika Republike, predsednika Vlade, koji upravo umanjenjem budžeta za njihove kancelarije treba da daju i da pošalju najbolju poruku i ostalima kako treba da se štedi. Mislim da je vreme, ministre, i Vlada to može da uredi putem neke uredbe, jednostavno da donese uredbu da počne da se štedi na svim nivoima. Evo, počeću od nekih najbanalnijih primera. Mi smo svedoci da je zadnjih godina, u uslovima u kojima je društvu bilo sve teže, moda bila sve izraženija da sva manje-više javna komunalna preduzeća, mesne zajednice, opštine i gradovi uvode tzv. slave preduzeća, slave mesnih zajednica, slave gradova i slave opština. Traži se najmanji povod da se napravi neki koktel, da se napravi neki banket, povećava se broj službenika automobila, neumereno se troši na svakom koraku, a to nikakve veze nema ni sa hrišćanstvom, ni sa pravoslavljem, ni sa verom, to jednostavno ima samo dodirnih tačaka sa neodgovornim trošenjem sredstava svih građana. Mislimo da sve parade i sve proslave treba svesti na minimum, da važne istorijske događaje, do kojih mi kao tradicionalisti i te kako držimo, treba obeležavati, ali na najskromniji način. Da sve delegacije, počev od skupštinskih delegacija pa nadalje, za sva putovanja u inostranstvo treba da imaju dobro opravdanje, treba da budu u najužem sastavu i troškovi treba da budu najminimalniji. Pre dva dana sam pitao ministra finansija, vidim da nema podataka o tome, verovatno ćemo više od toga, kao po nekom pravilu, saznati večeras u emisiji Televizije "B92" - "Patriotska pljačka", o tome koliko je nekontrolisanih sredstava otišlo razmeštenim tzv. kosovskim institucijama koje se većinski nalaze po opštinama i gradovima širom Srbije, pod floskulom – očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta, da vidimo koje je opravdanje za tako neumereno i nekontrolisano trošenje narodnih sredstava. Ono za šta se SPO i Demohrišćanska stranka zalažu i uvek su se zalagali, to je da država maksimalno pomogne svoje građane koji žive na teritoriji Kosova i Metohije i koji su u jako teškim uslovima, od bezbednosti do njihovog socijalnog i ekonomskog položaja, ali ne razumemo zašto bi neki, recimo, građanin poreklom sa Kosova i Metohije, koji je primera radi u Beogradu dobio radno mesto, uz to dobijao i tzv. kosovski dodatak. Sa kojim opravdanjem i sa kojim razlozima? Zbog toga kažem da postaje neko pravilo da i "Kolubaru" i ovo što će večeras "B92" emitovati, da nekako po pravilu pre do tih podataka dođe jedna televizijska stanica sa nacionalnom frekvencijom nego država ili Ministarstvo policije. Šta je potrebno uraditi pored kratkoročnih zaduživanja i kratkoročnih mera da bismo mi zaista osetili boljitak i da bismo pokrenuli proizvodnju i da bi smo pokrenuli zaposlenost? Mislimo da je potrebno pre svega dugoročno finansiranje, dug sam po sebi nije opasan, ali je opasan ako sredstva pozajmljena iz kredita trošite na potrošnju, a ne na investiranje u proizvodnju i na otvaranje novih radnih mesta. Mi ćemo pažljivo pratiti donošenje plana srednjoročne fiskalne konsolidacije i bez ikakvih sujeta, ikakvog problema sa naše strane ako smatramo da će to zaista pomoći našem društvu mi ćemo to podržati, kao što ćemo sigurno, ako se zaista ovo o čemu sve pričalo možda podržati i sledeći budžet, ali o tom potom, kada budžet bude bio na stolu. Poljoprivreda, najveća izvozna privredna grana Srbije oronula, zapostavljena i na kolenima i prvi korak ove vlade je bio da hiljadu skoro sedam stotina poljoprivrednih inženjera koji su pre svega imali edukativnu ulogu i obavljali važne poslove u pripremi svega onoga što čeka našu poljoprivredu sa eventualnim pristupanjem EU, prvo su oni dobili otkaz. Mi mislimo da ta mera nije dobra. Naravno, da smatramo da su subvencije koje idu poljoprivredi dobre, ali po nama treba da budu još veće, zbog hiljadu i jednog razloga, ali i zbog ovih suša koje su bile ekstremne i prošle i ove godine. Subvencije železnici? Da ne bude nova priča SPO, kad je ministar finansija bila gospođa Dijana Dragutinović, kad je gospodin Mirko Cvetković bio ministar finansija, rekao sam ono što ću sada reći. U vreme Kneževine Srbije, srpski vozovi su išli prosečnom brzinom od 35 do 40 kilometara na čas, s tim što su tada bili za to vreme železnice u potpunosti bile evropske, savremene i moderne. Sto trideset godina posle toga i posle onih obećanih projekata brze srpske pruge itd. mi i dalje imamo železnice koje voze istom brzinom u uslovima kada je svet daleko, daleko sto ili dvesta godina otišao daleko od nas, a subvencije u taj zatvoreni, tromi, zastareli, autistični, komunistički, netaknuti, u smislu reformni sistem, su i dalje ogromne i čini nam se da ni tu uopšte ne postoji dovoljna kontrola sredstava koje se daju železnici. Naravno, da je dobra najava ministra finansija da će smanjiti porez na zarade u iznosu od 20% do 30 % što je bio naš predlog i što sam ja rekao u diskusiji od pre dva dana. Slažemo se i sa potrebom da se izvrši obimna poreska reforma, koja bi poboljšala stanje srpske privrede, kako bi proizvodnja bila jeftinija, da se izvrši reforma javnog sektora, reforma tržišta rada i sve ostale neophodno potrebne reforme ovom društvu, a verujte mi ako bismo nabrajali šta je sve našem društvu potrebno, to bi potrajalo. Ono što je dobro to je ukidanje parafiskalnih nameta. Međutim, sa druge strane imamo povećanje PDV-a, akciza i ostalih poreza, pa samim tim čini nam se da građani u velikoj meri neće osetiti ukidanje ovih parafiskalnih nameta, raskalašnosti i veliko rasipništvo i dalje je prisutno na svim nivoima. To će po nama, a ne želimo da se desi, verovatno usloviti povećanje deficita, ponovnu potrebu zaduživanja i zemlju voditi u još veći bezdan, a samim tim mi ne možemo očekivati ni nova radna mesta, ne možemo očekivati ni nova zaposlenja i tako ćemo se vrteti u začaranom krugu. Mislimo da zaista populizmu je došao kraj. Ovo društvo je u toj meri iscrpljeno sa razno raznim ekonomskim nedovršenim projektima da i najava ponovne reindustrijalizacije po nama treba da bude odrađena jako smisleno. Znači, treba napraviti ozbiljne studije, ozbiljne procene ekonomske opravdanosti koje preduzeće treba oživeti, kako će biti eventualno tržište, kakva će biti konkurentnost tog preduzeća, ne samo na našem, nego i na evropskom i na svetskom tržištu, pa tek onda krenuti u proces oživljavanja protiv čega, generalno u načelu nemamo ništa protiv. Veliki su dugovi fondova, zdravstvenog fonda dobavljačima lekova, onda građevinskim firmama su veliki dugovi za puteve i stanogradnju, čak su veliki dugovi i advokatima za odbrane po službenoj dužnosti itd. Šta nam preostaje u narednih nekoliko meseci? Preostaje nam da vidimo rezultate ove kratkoročne fiskalne intervencije. Želeli bi smo da rezultati budu dobri, ali u to sumnjamo i zbog naše procene, i zbog procene ekonomskih stručnjaka, i zbog procene MMF-a. Premijeru bi smo poručili da bude jako obazriv u sledećim davanjima izjava, pre svega što se tiče, ekonomskog sektora, bankarskog sektora, finansijskog sektora, jer je taj sektor jako osetljiv na izjave prvog čoveka Vlade, ne samo kod nas nego svuda u svetu. Ako vi pošaljete jasnu poruku da vam MMF nije drag, da finansijski sektor pljačka, umesto da pomaže građane, onda ćete dobiti i adekvatnu reakciju sa druge strane. Mislim da treba imati razumevanja, da je Vlada skoro formirana, da još nije uhvatila korak, da ima sasvim dovoljno vremena da se budžet za 2013. godinu pripremi na način na koji je to ministar finansija rekao i kažem, čini nam se, ako sam ministar finansija kaže da nije zadovoljan rebalansom budžeta, onda svaka ne umerena kritika rebalansa pada u vodu, jer se pravi rezultati najavljenih ekonomskih reformi očekuju u sledećoj godini. Mi ćemo tek kada budžet za 2013. godinu dobije u ruke moći ozbiljno da pričamo o ekonomskim perspektivama Srbije u narednom periodu. Hvala.
Sedamnaest minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, uvažene kolege narodni poslanici. Rasprava o ovom zakonu je po sve specifična, jer raspravljamo o rebalansu budžeta koji je usvojila jedna druga Vlada, a jedna druga Vlada koja je sada izabrana predlaže rebalans budžeta. Mi ćemo više o ovom prilikom govoriti, naravno o samom budžetu i o prošloj Vladi, nego o ovoj, pošto sve posledice koje treba sada da rešavamo su posledice prethodne Vlade koja je vladala četiri godine, a ne ove koje sada vlada 45 dana. Budžet Srbije za ovu godinu je poguban za zemlju i za privredu i to se posebno sada vidi kada Vladakoja ga je predložila nije više u mogućnosti da prikriva podatke, kao što je bio onaj o javnom dugu zemlje. Tu nam gospodin Dinkić, naravno svima nama i javnosti, duguje objašnjenje da li tih 1,2 milijarde postoje ili ne postoje i da li je moguće da razlika u načinu obračuna može da prikrije 1,2 milijarde razlike. Ono što mi moramo da kažemo na početku, da koliko god bile dobre namere ove vlade da rebalansom, što bi rekao gospodin Dinkić – aneksom onog budžeta, popravi, mislimo da je ovaj budžet u suštini loš. Javne finansije Srbije nalaze se u kritičnom stanju, gotovo vanrednom, stoga smatramo da Vlada nema pravo na grešku i trule kompromise, već mora odlučno da pristupi rešavanju posledica krize i nestručnosti prethodne Vlade. Demokratska stranka Srbije poslednje četiri godine prilikom svake rasprave o budžetu i rebalansu budžeta upozoravala je da Srbija ide putem koji nema alternativu, a to je bio put u propast i ekonomsku krizu i u dužničku krizu. Bivša Vlada se bavila demagogijom i prikrivanjem činjenica, a nerealni i zakasnele mere za borbu protiv krize doveli su do toga da je Fiskalni savet pravilno ocenio da je stanje alarmantno i da zahteva odlučne mere fiskalne politike. Na žalost Fiskalni savet je to ocenio tek krajem prošle godine. Tako da nam je posle socijalno odgovorne Vlade ostalo 200.000 više nezaposlenih od 2008. godine. Primedbe koje možemo da stavimo na ovaj rebalans se odnose na nedostatak ozbiljne analize trenutnih prihoda i projekcije prihoda nakon uvedenih promena i ukidanja parafiskalnih nameta. Koliko će praznine ostati nakon ukidanja, i kako će uticati na ekonomiju i nezaposlenost, i nedostatak u budžetima lokalnih samouprava i Republike, nakon ukidanja svih ovih nameta? Treća stvar je da nismo imali javnu raspravu o ovom rebalansu, kao i o samom budžetu prethodne godine nismo imali nikakvu javnu raspravu. To je doduše bio manir prethodne Vlade da se ne vodi javna rasprava o budžetu, već da se on u minut do 12 da poslanicima, koji do kasno u noć moraju da ga usvajaju. Ovim rebalansom prihodi države se povećavaju za oko 20 milijardi, dok se rashodi povećavaju za oko 25 milijardi. Deficit države će biti skoro 2 milijarde evra, a javni dug Srbije bi mogao preći 60% BDP do kraja godine, što je više nego zabrinjavajuće. Ako imamo u vidu da je 2008. godine on bio 33% i nešto 2007. još i manje. Znači, mi ulazimo u stepen prezaduženih države, koje ozbiljno može da bude ugrožena njihova ekonomska stabilnost i kredibilnost. Demokratska stranka Srbije upozoravala je na krizu i upozoravali smo Vladu na štetnost odluke o jednostranoj primeni trgovinskog sporazuma sa EU i predlagali da se uvede moratorijum na tu štetnu odluku Vlade. Vlada je odbila. Zato naši poljoprivrednici gube. Dosta su izgubili, naročito u konkurenciji sa daleko više i višestepeno subvencionisanim poljoprivrednim i privrednim zemljama. Kad dođe do potpune primene sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju mislim i trgovinskog sporazuma, mislim da će to biti još pogubnije za našu Vladu. Smanjivanjem carina srpski budžet je uskraćen za više stotina miliona evra koje su u ovim godinama krize mogle znatno da pomognu srpskoj privredi i srpskom budžetu i građanima Srbije. Dok je DSS ukazivala na potrebu da se formira interventni fond, od najmanje milijardu evra za podršku preduzećima pogođenim ekonomskom krizom, čija bi svrha bila da finansira sanacione programe u privredi i da se finansira pre svega očuvanje radnih mesta, a ne samo otvaranje novih radnih mesta, Vlada je dozvolila, napominjem socijalno odgovorna Vlada je dozvolila da više od 200.000 ljudi ostane bez posla. Situacija je jako teška i o tome svedoče rezultati prethodne Vlade. Od pada proizvodnje i BDP do rekordnog budžetskog deficita. Stopa nezaposlenosti u Srbiji je dostigla 25,5%, u aprilu ove godine porasla je 3,3% u odnosu na isti mesec prošle godine. Industrijska proizvodnja iz godine u godinu pada i to su podaci koji su uporno bili skrivani od javnosti. U prvih sedam meseci izvezeno je manje robe nego što je to bilo ranijih godina. Imamo najveću inflaciju u Evropi. Dinar je četvrta najlošija valuta na svetu i imamo more i poplavu agencija koje neprestano opterećuju državni budžet i građane Srbije. Potrošačke cene u julu 2012. godine su u odnosu na decembar 2011. godine povećane za 5,4%, a sada se najavljuju i nova poskupljenja, čemu smo svedoci svakog dana. Centralna banka je ove godine na međubankarskom deviznom tržištu prodala 1,3 milijarde evra da bi podržala dinar. I pored toga dinar je od početka godine depresirao 15% u odnosu na evro. Sve su to pokazatelji stanja i situacije u Srbiji, u kakvom se stanju u ovom trenutku Srbija nalazi. Javni dug Republike Srbije na kraju 2012. godine bio je 15,3 milijarde evra. Samo u odnosu na kraj marta do sada je povećan za 674 miliona evra. Da podsetimo da je 2008. godine taj dug bio negde oko sedam milijardi evra, što znači da nas je ova Vlada zadužila za sedam milijardi evra za ove četiri godine. To govori o načinu na koji se vladalo i o tome kako je Vlada i na koji način pokušavala da rešava ekonomsku situaciju, time što se zaduživala, a ne time što je hrabro i odlučno trebala da sprovede mere koje bi uvele budžetsku potrošnju i kontrolu javnih finansija i javnih rashoda u Srbiji. Naravno, u ovakvoj jednoj situaciji potrebne su mere za koje, ja se nadam, svi mi moramo da nađemo neko razumevanje. Mere za koje su posegle uglavnom sve države u okruženju, koje su se suočile sa ekonomskom krizom i sa problemima likvidnosti u samoj privredi i u samoj državi. Povećanje PDV sa 18 na 20% ima smisla, ako se smanje poreski nameti na rad. To je ono što mi očekujemo od ministra finansija da smanji poreske namete na rad, što bi omogućilo veću konkurentnost srpske privrede, odnosno povećale bi se zarade u odnosu na to smanjenje doprinosa i poreza koji se plaćaju na rad. To je jedna od mera koju očekujemo da će biti pripremljena za budžet koji treba da raspravljamo, ja se nadam, najkasnije u novembru ove godine. Cilj poreske reforme mora da bude uspostavljanje uslova za promenu strukture srpske privrede, odnosno da proizvodnja prestane da bude skupa, da nam zapošljavanje ne bude tako skupo, već da zapošljavanje bude jeftinije, da nameti na zapošljavanje budu jeftiniji i da se stvori ambijent gde će što manje ljudi ostajati za početak bez posla, gde će se otvoriti mogućnost za zapošljavanje, naravno nezaposlenih. Ono što mora da se stavi kao primedba, to je povećanje PDV za bebi opremu. Mislimo da to nije dobro i da mehanizam koji je predviđen za vraćanje sredstava od PDV za bebi opremu je vrlo komplikovan i gotovo teško sprovodljiv, i da je tu trebalo, Vlada prosto može još uvek da razmotri da PDV ostane 8%, ako ne i da se ukine do kraja, jer to su uglavnom mladi bračni parovi koji svi imaju jedan kredit ili neki lizing za neki automobil, za stan, dodatno ih opteretiti povećanjem cena bebi opreme nije nešto što svakako može da motiviše i da stimuliše mlade ljude da rade na populaciji koja je nama jedna od najneophodnijih stvari, jedan od najvećih problema u ovom trenutku u Srbiji. Druga stvar se odnosi na Zakon o akcizama. Ovim izmenama akciznog sistema predviđeno je povećanje javnih prihoda za oko 0,25% BDP. Vlada Srbije od 2008. godine je tri puta povećala akcize, naravno imajući u vidu da je to jedan od najlakših načina da se budžet popuni. Donekle možemo da razumemo da se akcize na duvan podignu po paklici na 43 dinara, u drugoj fazi na 45, da akcize na benzin ostanu iste, ali ono što je za nas neprihvatljivo i što smo podneli amandman, a to je da se akciza na TNG ostane ista, jer je to prosto ekološko sredstvo, ali jeste i gorivo iz materijalnog stanja najveći broj građana Srbije prelazi da vozi na tečni naftni gas. Dosta su investirali da svoja vozila prilagode tečnom naftnom gasu i prosto treba razmisliti da se nađe neki drugi izvor prihoda, a da to najjeftinije gorivo ostane na toj ceni, kako građani ne bi bili u prilici da toliko koliko mogu koriste svoja vozila po nekim normalnijim cenama. Dobre strane predloženih mera, možemo da kažemo, da su ukidanje parafsikalnih nameta kojih je bilo oko 235 i to je nešto što će svakako donekle smanjiti prihode budžeta i omogućiti građanima i privredi da budu donekle rasterećeni i da manje razmišljaju o svim tim silnim taksama, koje ih sačekaju svake fiskalne godine kada treba da plaćaju ostalo, i to je jedna od mera koja može da da rezultat jednog ograničenog karaktera. Naravno ne treba da bude usamljena, ali je dobra. Uvođenje sopstvenih prihoda u centralni budžet je nešto dobro, što je jedna antikrizna mera koja mora da uvede evidenciju uopšte koliko država ima sopstvenih prihoda i koliko država, što bi se reklo, prihoduje i zarađuje i da postoji jasna evidencija kako bi i rashodi mogli da se tačno predvide, preciziraju i da mi kao građani i mi kao poslanici možemo da znamo na koji način se rashodi u jednoj državi prave. Rast zarada i penzija se ograničava. Ona neće pratiti inflaciju, što u ovom trenutku može da bude izvesna ušteda ali u svakom slučaju država treba da vodi računa i o zaradama i o penzijama. U svakom slučaju, kada bude postojala budžetska mogućnost treba razmisliti da se te zarade koliko-toliko usklade sa troškovima i penzije, jer svi troškovi rastu. Inflacija je jedna od najvećih u Evropi i treba donekle sačuvati penzije i zarade od toga da ih inflacija i troškovi ne pojedu, maltene polovinu za jednu budžetsku godinu. Kada govorim o poljoprivredi u ovom rebalansu budžeta moramo da pohvalimo da je došlo do povećanja subvencija koja je u skladu sa ekonomskim programom DSS, za šta smo se i mi zalagali i mislimo da je poljoprivreda nešto u šta država mora da investira i nešto gde treba uvek da budu veće subvencije. Zatečeno stanje u agraru, nažalost, je adekvatno opštem stanju i stanju kojem smo zatekli i budžet u kojem je stanju i država. Prethodno ministarstvo ostalo je dužno drugi deo subvencija po hektaru, to je nekih 11 milijardi dinara. Štete koje su nastale zbog suše procenjuju se u proseku na oko 50% u odnosu na 2011. godinu. To je pre svega u kukuruzi i soji i šećernoj repi i u nešto manjoj meri na suncokretu. Procene štete od suše idu do oko jedne do jedne i po milijarde evra, tek će se znati kada se konačno bude utvrdilo. Vidimo svi da je to jedan jako veliki problem za državu i našu poljoprivredu. Za seljaka svakako treba izdvojiti sredstva koja su predviđena za sanaciju šteta koje su nastale i mi kao Vlada treba da pronađemo mogućnost da se što više saniraju i da se obezbede sredstva koja bi mogla da doprinesu da iduće godine setva bude mnogo bolja i da se obezbede sredstva seljacima koji su ostali uskraćeni za sredstva koja nisu dobili zbog suše dobiju kroz subvencije. U strukturi troškova na ime subvencija, koja je prilično nejasna i raspodela sredstava po toj strukturi je prilično nejasna. Na to treba obratiti pažnju i u ovom rebalansu, a naročito u budžetu koji će se praviti za iduću godinu i koji će nas u DSS biti akt, autentični akt ove Vlade i kroz koji ćemo mi moći da vidimo i da kritikujemo i videti pravu ekonomsku politiku Vlade. Što se tiče subvencija u poljoprivredi, dolazimo u situaciju da se subvencioniše gorivo u iznosu od 50%, odnosno 75 dinara otprilike. To se subvencioniše na način da će poljoprivredni proizvođači morati na pupmi da plate punu cenu koštanja, a država će naknadno da im subvencioniše. To je jedna neizvesnost za ovaj vid subvencije i neprecizno rešenje. Stoga smatramo da rešenje koje je bilo i u prethodnoj Vladi, kada su dobijani bonovi koji su omogućavali da se odmah plati manja cena goriva, bilo nešto bolje rešenje i treba razmisliti da li se uvesti neko rešenje koje je prihvatljivije i bolje za poljoprivredne proizvođače, a ne samo za Vladu i ministarstvo. Slično je i sa đubrivom, gde država daje subvencije 12.000 dinara po hektaru, ali na paritetima seme za repromaterijal, tako da opet poljoprivredni proizvođači ostaju najviše uskraćeni ili ostanu kratkih rukava, jer organizatori proizvodnje uzmu i do 20.000 dinara po hektaru. Jedan deo subvencija od proizvođača prelije se u džepove trgovaca i to nije nešto što je za pohvalu. Tu treba pogledati i naći neko rešenje koje bi bilo prihvatljivo za poljoprivredne proizvođače. Kada govorimo o privredi, tu su predviđena sredstva za tri namene za eksproprijaciju, subvenciju i budžetske kredite. Predviđena su sredstva za subvencije koje bi omogućile da se nastavi sa izgradnjom Koridora 10, 11 i državnog puta Kragujevac – Batočina, izgradnjom mostaZemun – Borča. Moram ovom prilikom da napomenem da je prošla Vlada poništila koncesioni ugovor o gradnji autoputa na deonici Horgoš – Požega iz samo njima znanih razloga. Prosto, da je taj koncesioni ugovor ostao na snazi mi bi danas već imali dobar deo puta urađen i to o trošku ne države, nego o trošku koncesionara, ali poništavanje tog ugovora o koncesiji je samo odložilo početak projekta i doprinelo tome da građani Srbije ne mogu bezbedno da putuju od Horgoša do Požege, od Beograda do Požege. Povećanje subvencija je nešto što je dobro. Povećanje subvencija za privredu je isto dobro i to je nešto što je potpuno prihvatljivo, da država mora da pomogne privredi, ali da pomogne na način da to opet ne završi u džepovima onih koji su uvek prvi u redu za ove subvencije, to se unapred zna, desetak firmi u Srbiji koje uvek stoje prve u redu da pokupe subvencije, već da subvencije stignu do onih koji zaista nešto rade i kojima zaista trebaju. Ono što je dobro to je da su obezbeđena sredstva za dokapitalizaciju "Komercijalne banke". Prosto, treba sačuvati jednu banku i voditi računa o jednoj banci u kojoj će država imati ozbiljno učešće, ali da postoji kontrola, da ne bismo dolazili u situaciju, kao što je neko pomenuo, sa "Agrobankom" i sa drugim bankama koje će možda tek biti na dnevnom redu kao problematične. Dobro je što nema otpuštanja u javnom sektoru, ali ono što moramo da kažemo to je da pokrivanje deficita koje će biti oko 115 milijardi dinara je nešto što je za nas krajnje sporno. Emitovanje hartija od vrednosti u dinarima sa velikom kamatom je nešto što mi kao stranka smatramo da je loše zato što je to veliki iznos kamate i potpuno nepovoljno, a još je gore zaduživanje u stranoj valuti na stranom tržištu, gde država garantuje kamate u stranoj valuti, a naravno poreski prihodi idu u dinarima. To je jedna nekontrolisana suma koja može da znatno istopi državne rezerve i da napravi problem državi. Da zaključim pošto imam još malo vremena, Srbija mora da se okrene unutrašnjem razvoju, povećanju zaposlenosti i razvoju domaće privrede. Da bismo to ostvarili neophodno je ulaganje u četiri ključne grane, a to su građevinarstvo, poljoprivreda, infrastruktura i energetika. Mi kao stranka smo u kampanji govorili da sredstva treba tražiti ne samo u MMF i u Svetskoj banci, pre svega u Ruskoj Federaciji, Kini i drugim zemljama, koje imaju sredstva. Videli smo da je Ruska Federacija prva koja je spremna da pomogne državi i Vladi sa milijardu evra, što za budžetsku potrošnju i sa više milijardi vezano za investicije, tako da ideje i predlozi koje smo davali u samoj kampanji su sada dobili punu afirmaciju. Prosto, to je način i put kojim država treba da ide. Veća saradnja sa Rusijom podrazumeva primenu sporazuma o slobodnoj trgovini, koji imamo jedini u svetu i koji će biti dobar argument i za sam "Fijat" o kome se ovde toliko priča. Jedan od argumenata za pravljenje same fabrike "Fijat" je bio taj sporazum i insistiranje "Fijata" da se automobili stave u sporazum o slobodnoj trgovini sa Rusijom, što bi doprinelo još većoj proizvodnji "Fijata" i popunjavanju deficita budžeta i spoljnotrgovinskog deficita. Predlozi DSS su stari i davani su i prošloj i ovoj Vladi, a to je da se formira razvojna banka, da se formira izvozna banka, razvojna banka od Fonda zarazvoj, izvozna banka, interventni fond za pomoć velikim privrednim sistemima koji su neophodni. Ono što nam u ovom trenutku treba to je raskid sa politikom koju smo imali poslednje četiri godine, sa politikom u kojoj Evropa nije imala alternativu, u kojoj sve nije imalo alternativu, osim Srbije. Mislim da je konačno vreme da u Srbiji i u ovom parlamentu Srbija nema alternativu i da na taj način krenemo da kreiramo budžet Srbije i politiku, ne samo u oblasti ekonomije, već i nacionalnu politiku, a to je da Srbija nema alternativu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, usvajanjem današnjeg seta izmena i dopuna zakona, obavljam ono što je već bilo jasno još u proleće ove godine, a to je da uskladimo želje i mogućnosti. Za razliku od nekih bitnih tj. nekih ranijih rebalansa, ovom prilikom nije reč samo o tehničkom pitanju koje rešava problem nemogućnosti preciznog planiranja budućnosti u ovim turbulentnim vremenima u kojima se nalazimo, već je pre svega reč o jednom zakonu koji će umnogome odrediti izglede za ozdravljenje javnih finansija. Još uvek mi je u sećanju izlaganje poslaničke grupe SPS-JS prilikom rasprave o budžetu za 2012. godinu, kada smo istakli da kakva god bude naredna vlada i skupštinska većina, će biti moguća samo minimalna odstupanja od politike dugoročnog razvoja Srbije. To je podsećanje da su u Srbiji definitivno uspostavljeni neki razumni okviri u kojima se može kretati ozbiljna rasprava o ekonomskoj politici, odnosno da pitanje deficita budžeta nije samo uzimanje velikih makaza kojima se seku rashodi, ili hemijsko traženje nekih rešenja i način da se namaknu prihodi bez razmišljanja o dugoročnim posledicama sa kratkoročno atraktivnim merama i potezima. Želeo bih da istaknem da ne želimo da okrećemo leđa svemu onome što je urađeno za vreme prošle vlade, posebno ne ono što smo mi uradili i za šta smo jasno nagrađeni od strane građana, koji su jedino merodavni da ocene rad svakog javnog zvaničnika. Mislim da ne treba ni da obećavamo nešto što je nemoguće ne bi li stekli neke dodatne poene zarad bolje rejtinga, kako kod birača tako i kod interesnih grupa, bilo domaćih ili stranih. Postoji nešto što je realnost, ona je pred nama i u toj realnosti se radi ono oko čega se može postići konsenzus. Zato je ovo jedino ispravno rešenje. Tvrdnje da postoje načini koje u teoriji bolje rešavaju probleme srpskih javnih finansija, mogu da kažem da su kratkoročnog stava i mislim da jednostavno moramo da razmišljamo na merama kratkoročnog i dugoročnog privrednog razvitka, u tom smeru. Takve tvrdnje su političke, a mogu da kažem u svakom drugom smislu i nezdrave. Evidentno je da se strateško usmerenje politike jednog društva zasnivaju na mnogobrojnim kompromisima koje društvu daju stabilnost. Ta stabilnost danas je mnogo bitnija od gubljenja mogućnosti da se u nekim trenucima naprave partikularno jači iskoraci. Takođe, imajući u vidu da SPS je dala značajan deo u izradi, kako rebalansa tako i strukturnih mera u nekim stvarima, odričući se svojih rešenja. Izneću neke predloge koji bi mogli biti korisni za budžetiranje 2013. godine. Ako se setimo preporuka Fiskalnog saveta, možemo samo reći da se sada uvažavaju suštinske primedbe koje je savet iznosio i ove a i protekle godine. One se u najkraćem svode na to da je za dugoročnu fiskalnu stabilizaciju, izbegavanje platno-bilansnih kriza neophodno da Srbija otpočne i odlučno realizuje strukturne reforme. Set zakona koji je ovde na razmatranju je početak jednog mukotrpnog puta koji će na kraju za rezultat imati javne finansije koje su rešenje a ne izvor problema, kao do sada. Srbija ima određene probleme, nisu nam ti problemi pali sa neba, niti je isključiva zasluga prošle vlade. Čisto je politikanstvo za sve zasluge za današnje stanje prepisati bilo kojoj organizaciji, pojedincu ili stranci. Mislim da jedino problemi mogu da se reše tako što se izbegavaju paušalne ocene ili da se traži žrtveni jarac. Kao najveći problem u Srbiji se navodi javni dug. Dug jeste problem, ali Srbija je daleko od bankrota. Ponekad mi se čini da teoretičari priželjkuju propast. Naš dug je veliki zato što je delom posledica deficitarnog ublažavanja posledica krize. U sprovođenju strukturnih reformi, deficit će postepeno biti umanjen, a verovatno i potpuno eliminisan, a dug kao procena bruto-društvenog proizvoda će verovatno početi da stagnira ili da se smanjuje. Srbija je jako daleko od učešća duga u BDP koji imaju neke zemlje na koje se mi ugledamo, a i dalje je jedino visina duga ono što nas preporučuje i kvalifikuje za članstvo u evro zoni. Najnovija linija finansiranja za podršku budžetu pokazuju da smo još daleko od zemlje koju niko neće da finansira pod razumnim uslovima. Niko ozbiljan ne smatra da se relativno povoljne linije finansiranja mogu dobiti na osnovu bilo čega osim sigurnosti da će one biti vraćene. Moramo da kažemo da nema te bratske ljubavi koja će baciti novac u bunar. Poštovane kolege i koleginice, izmene Zakona o budžetskom sistemu su istinski sistemski zahtev kojim se jasno definišu javni prihodi, a to su pod jedan, porezi, pod dva doprinosi, pod tri neporeski prihodi, u koje spadaju takse, naknade, kazne, upotreba javnih dobara, pod četiri samodoprinos, pod pet donacije i transferi, pod šest primanja države, u koja spadaju prodaja imovine i zaduživanje. Isto tako, sa ovim zakonom se i jasno definišu poreski oblici kao što su porez na dohodak, na potrošnju, na dobit i na imovinu. Moramo da istaknemo, kada je reč o taksama, pošto to jeste bio predmet rasprave juče, ali ja moram da napomenem da konačno taksa sada naglašava cenu usluge koju pruža država i može se odrediti samo u skladu sa troškom pružanja te iste usluge. Takse nisu način da se namakne koliko treba i kad treba. Takse se sada mogu uvoditi samo zakonom. Tu su i bili najveći problemi za prostor za parafiskalne mere. Takse često nisu imale veze sa troškom države za pružanje usluga koje se plaćaju. Sledeći logiku da je za fiskalnu konsolidaciju na dugi rok potrebno uvažavati interese onih koji pune budžet, nova rešenja predviđaju ukidanje republičkih i lokalnih taksi. Ukida se taksa za isticanje firmi na mala preduzeća. Ukida se komforna metoda obračuna poreske zatezne kamate, pa se sada i za poresku zateznu kamatu koristi prost interesni račun, odnosno, moramo da kažemo da nema više famozne kamate na kamatu. Promena Zakona o budžetskom sistemu je bitan iskorak, ne samo zato što se smanjuju nameti privredi i približava nas optimalnom poreskom opterećenju, nego i u smanjenju troškova nepotrebne i štetne administracije. Jedna od velikih zamerki ozbiljnih investitora u Srbiji oduvek je bio nedostatak predvidljivosti u sferi naših javnih finansija, što ih je konsekventno lišavalo mogućnosti realnog i kvalitetnog planiranja. Najveći dobitak se ne meri u novcu kojeg će privreda i građani sada uštedeti, nego u spašenom vremenom, izbegavanju besmisleno složenih procedura za jednostavne stvari, kao što imamo, na primer, registraciju vozila. Takse koje po samoj svojoj prirodi to nisu, postaće porez. Nema više skrivanja. Odustaje se od drakonskih kazni za prekršaje. Bitno je shvatiti da nemamo radnih mesta u izobilju i da kazna mora biti nešto što odgovara težini prestupa. Jer, kada kaznite vlasnika ili odgovorno lice, u stvari kažnjavate i one koji svoju platu zarađuju na istom mestu. Moram da istaknem da prilikom javne rasprave koja je povedena na tviteru, gde je i ministar vrlo često prisutan, kada je uz predlog da se ovi kažnjavaju zatvaranjem radnji, ministar je prihvatio to kao dobar predlog i ja mu se ovom prilikom zahvaljujem. Istakao bih i ono što je bila tema i proteklog dana i na prethodnoj tački dnevnog reda, a to je da se predviđa da će plate u javnom sektoru i penzije da porastu za 2% u oktobru i 2% u aprilu naredne godine, a da potom rastu u skladu sa inflacijom, akada budemo došli do te zelene grane, u skladu sa inflacijom i polovinom rasta BDP. Ovim će plate i penzije u narednih godinu dana postati značajno manje od inflacije, koja se očekuje da bude na nivou oko 10%, odnosno, doći će do značajnog realnog smanjenja plata i penzija. Ovo je mera koja najbolje demantuje one koji govore da ne postoji spremnost za bolne rezove. Ako se apostrofira 13. penzija, onda treba istaći i da se ovim merama vrednost penzija u stvari realno snižava, ali i da se štiti standard onih koji imaju najmanje. Ako se na to dobiju i druge mere države kojima se štiti standard, kao što su intervencije na tržištu osnovnih životnih proizvoda, mere usmerene na neutralisanju porasta cena životnih namirnica, set mera kojima se širok set proizvoda i usluga čini dostupnijim ugroženim grupama. Pravilan zaključak je da će te mere zaštiti nivo standarda onih koji imaju najmanje. Isto važi i za zaposlene u javnom sektoru, s tim što i ovde, pored onoga što sam već izneo o zaštiti standarda, i ranije nije bilo formalnih problema da se nagrade najbolji, ali je bilo nedostatka volje. Dakle, malo realnosti i razumevanja za najugroženije je nešto što je neophodno ovom našem društvu, baš kao i svesti da se u jednom određenom roku svi moramo žrtvovati da bi nam na srednji, a posebno na dugi rok, bilo bolje. Ono što bi možda bila bolja mera nakon ovog prvog paketa je da se umesto jednog ad hok kriterijuma najniže penzije napravi ozbiljna socijalna mapa i identifikuju najugroženiji penzioneri. Ne treba imati mnogo pameti pa shvatiti da neko može imati minimalnu penziju, a veliku imovinu i velike ukupne prihode domaćinstva, dok neko sa neznatno većom penzijom može biti u stvarno velikim i neizdrživim problemima. Ovim zakonskim merama predviđa se i mnogo rigorozniji odnos kada su u pitanju najveće plate u javnom sektoru. Razmišlja se o mehanizmima nagrađivanja onih koji su najbolji. Tu se krije ključ u onome što treba da se radi u budućnosti. Javni sektor mora imati više logike privatnog sektora, kada je u pitanju nagrađivanje i kada je u pitanju merenje rezultata. Ovom prilikom bih ukazao na dva izazova. Prvi izazov je - stopa PDV se povećava sa 18 na 20% i to je mera koja je mnogo poštenija od demagoškog isticanja da PDV ne treba povećavati. Uvodi se plaćanje PDV za obveznike sa prihodom manjim od 50 miliona dinara po naplati. Ovo je u osnovi dobra mera, ali mi smatramo da je potrebno da ona bude praćena i mehanizmima koji će sprečiti zloupotrebe kroz kombinovanje firmi koje plaćaju po naplati i firme koje plaćaju po fakturi. Navešću primer da ako firma po naplati izda fakturu firmi po fakturi, firma po fakturi odmah iskoristi povraćaj. Firma po naplati nikad ne naplati fiktivnu fakturu. Stoga je neophodno da se u najkraćem roku dodatno posvetimo problemu efikasne i brze naplate potraživanja, jer će u suprotnom biti problema sa ovom merom. Drugo, uvedena je mogućnost kojom određene kategorije kupaca dobiju povraćaj akciza na naftne derivate. Ovo je izazovna mera, jer sa jedne strane otvara prostor za zloupotrebe ako se loše implementira, a sa druge strane omogućava da se sačuva standard građana i neutrališu efekti rasta cena sirove nafte i depresijacije dinara. Ovaj set mera na svu sreću jasno govori o tome da je konačno izbegnuta pogubna praksa da se fiskalni problemi rešavaju tako što se pokušavalo prikupiti od onoga, od privrede, koja je u lošem stanju i koja objektivno nije u stanju da više doprinese prihodima države. Ovim merama se počinjemo baviti stvarnošću, odnosno time da preduzeća i preduzetnik mogu da se pozicioniraju i u sivom i u regularnom sektoru, a da država treba da pruži kredibilne šargarepe, a i realne batine, tj. uverljive, da bi poslovanje u sivom sektoru bilo izuzetak a ne praksa. Mnogo je još stvari koje su pred nama, a koje će pomoći u budžetiranju za 2013. godinu. Sigurno se može uštedeti na stavkama čija je namera krajnje uopštena. Bolje korišćenje državne imovine je dobar put, transparentnije i efikasnije javne nabavke - takođe, revizija nekih prava – takođe. Ima mnogo mogućnosti da Srbija postane efikasnija država od predsednika na vrhu, pa do mesne zajednice. To sam istakao ne tako davno, a to je da bez istrajnog rada na srednji i dugi rok neće biti rešenja. Nema instant recepata za složene probleme. Ako neko i veruje u tako nešto, mi kao državotvorna stranka, koja je u stanju da nađe zajednički jezik sa gotovo svim akterima na političkoj sceni, znamo da to nije istina. Neke stvari su jednostavno odveć kompleksne, pa se ne mogu lomiti preko kolena, a da se Srbija sačuva kao zajednica i da bude država. Dakle, problema ima i dalje. Radimo na njihovom rešavanju. Nastavićemo dalje. Da završim sa kombinacijom nedavne istorije i skorašnje budućnosti. Nema mnogo manevarskog prostora za iskakanje iz pravaca koji smo zacrtali. Ono što bi trebalo postići jesu sve kvalitetnije javne finansije, sve bolja podela odgovornosti između privatnog i javnog sektora i jasan društveni konsenzus o bitnim pitanjima. Zahvaljujem se.
Hvala. Gospodin Cvetković.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, pred nama se nalazi jedan izuzetno važan materijal, verovatno najvažniji materijal koji će se naći pred ovom skupštinom u ovoj godini, a to je rebalans budžeta za tekuću godinu. Svi smo ga dugo čekali. Još od početka ove kalendarske godine, kada se pokazalo da ekonomske aktivnosti u zemlji ne idu kao što je bilo planirano krajem prošle godine i to je dovelo do toga da su tekući prihodi u budžet u ovoj godini počeli da bivaju manji nego što su planirani. Onda je došlo do neke brige koja se javila na svim stranama, kako na strani opozicije, tako i na strani tadašnje vlasti, a to je želja da se što pre stvore uslovi kako bi se napravio novi budžet kojim bi se dao odgovor na situaciju u kojoj smo se našli. Moram da kažem da sam i sam sa nestrpljenjem čekao taj dokument koji sam konačno imao prilike da vidim pre nekoliko dana. Gledajući dokument, nažalost, moram da kažem da je moja opšta ocena – bolje da ovakav dokument niste ni predložili. Pokušaću da obrazložim stavove zbog kojih imam ovako loše mišljenje o dokumentu. Pri obrazlaganju, naravno, koristiću se nekim brojevima, ali ne bih želeo da se koristim brojevima koji stvaraju virtuelnu stvarnost i iz svega onoga što smo imali prilike da gledamo u poslednjih mesec, mesec i po dana po raznim osnovama. Pre svega, želim da kažem da se prilično primilo u javnosti i objavljen je podatak kako u ovom trenutku imamo najveći istorijski deficit od 7,1%. Nikako iz cifara nisam mogao da utvrdim kakav je taj deficit i onda sam, gospodine ministre, postavio pitanje da utvrdim kako ste došli do tih 7,1. Vi ste mi dali obrazloženje koje se otprilike sastoji u tome da je vaša procena da bi do kraja ove godine deficit mogao da bude 235 milijardi na konsolidovanom nivou, da je to tih 7,1, a da ćete vi dati manji deficit od toga. Naravno, nisam saglasan sa vašom cifrom i konstatacijom, ali ako vam ja budem rekao neku drugu cifru, onda će se to shvatiti kao moja reč protiv vaše. Koliko je vaša, toliko je i moja. Zbog toga neću da se koristim sopstvenim procenama, već ću govoriti o onome, o procenama ovlašćenih zvaničnih institucija, a to je taj Fiskalni savet o kome se uglavnom pozitivno ovde govorilo, o njegovom materijalu, pa i od vaše lične strane. Dakle, citat iz Fiskalnog saveta, iz izveštaja, je sledeći – Fiskalni savet procenjuje da bi konsolidovani deficit države, bez novih mera Vlade, do kraja godine mogao da iznosi oko 216 milijardi dinara ili 6,5%. Dakle, Fiskalni savet tvrdi da ako se ništa ne preduzme, deficit će biti 216, a vi ste nama dali materijal u kome nudite deficit od 224. Bolje da ga niste ni dali. Sa ovakvim materijalom ne samo da se ne zaustavlja bilo kakav trend i niti se izlazi sa nekim merama koje će ići ka ozdravljenju privrede, već ovaj materijal, ako bude usvojen ovakav kakav jeste, će dovesti do daljeg pogoršanja situacije. Mislim da je deficit kao kategorija prilično malo, da kažem, jasan, pa možda i jednom dobrom broju narodnih poslanika, a građanima Srbije sigurno veoma nejasan i zbog toga sam pokušao da to prevedem u neke cifre koje su jasnije i očiglednije. Te cifre su sledeće. Zaboravimo na prihode i posmatrajmo rashode koji su bili učinjeni od strane ove vlade u periodu do kraja sedmog meseca i posmatrajmo rashode koji se predviđaju ovim rebalansom. Situacija, gospodo, jeste sledeća. Za prvih sedam meseci su rashodi iznosili 547 milijardi i još neka sitnina, što kada se podeli na sedam meseci, daje nešto preko 78 milijardi mesečno. U proseku, prethodna Vlada, a to je ta Vlada za koju se kaže da je mnogo trošila, ona je svakog meseca u tom periodu, pa i te predizborne kampanje za koju se kaže da se zbog nje nesrazmerno mnogo trošilo, ona je mesečno trošila 78 milijardi. Vi ste predvideli da ćete do kraja godine, prema ovom rebalansu, potrošiti 1.033 milijardi. Kada od te ukupne cifre koju ste predvideli odbijete ovo što je potrošeno za sedam meseci, vama ostaje da ćete za pet meseci potrošiti 486 milijardi. Kada tu cifru podelite sada sa brojem pet, da vidimo koliko je to mesečni trošak, taj mesečni trošak, ili rashod koji ste vi predvideli, iznosi 97 milijardi i 200 miliona, dakle,gotovo 20, nešto malo manje, govorim zaokruženo, ali vi ste u rebalansu predvideli da svakog meseca skoro 20 milijardi trošite više u proseku od onoga što je trošila prethodna Vlada. Naravno, to je rezultiralo tome da, uprkos određenim merama koje ste preduzimali na strani prihoda i koje jesu bolne za građane, njihov efekat jeste nikakav. Imate situaciju da će građani biti obavezni da plaćaju PDV koji će biti veći za 2%, a da rezultat toga nisu prihodi koji će omogućiti neke druge troškove, pa bar da ostanemo na nuli. Oni će se žrtvovati, inflacija će krenuti, a to neće imati efekta na smanjenje niti deficita, niti na smanjenje zaduženja. Takođe, ovde ste predložili ograničenje plata na 2%, što je jedna mera koju sam očekivao da će biti učinjena u funkciji stvaranja dodatnih sredstava, iz kojih bi se moglo smanjiti zaduženje ili smanjiti deficit. Od toga se ništa nije desilo. Ovo što ste vi predložili jeste da se na prihodnoj strani, odnosno na strani stanovništva, učine vrlo ozbiljni napori i da se stanovništvu obore dohoci, da se povećaju cene, a rezultat toga ide povećanje deficita. U vašem izlaganju, kao i u izlaganju nekih poslaničkih grupa za koje vidim da je vrlo interesantno da je čitava stvar kontinuitet nečega, pa su čak oni prethodni krivi, vi takođe stvarate jednu virtuelnu stvarnost, gde za ono što je danas i za ono što predlažete, jesu krivi drugi, a sebe vidite kao nekog pozitivca u nekoj budućnosti koja tek treba da dođe. Ovo što sam vam rekao, jasno pokazuje da u narednom delu ove godine, dakle, ne u sledećoj, vaš budžet predviđa značajno veće mesečne rashode nego što je imao taj budžet koji ste vi kritikovali, ta vlada koju ste vi kritikovali, isto tako da se povećava javni dug natprosečno u odnosu na ono što bi mogao da se poveća. Koji su sada efekti ovog budžeta? Prvi efekat biće inflacija. Meni je žao što to moram da kažem, ovo što se predlaže će ići u pravcu da se kroz inflaciju dodatno obezbede dohoci i na osnovu tog obezvređenja, i to ide na teret građana a ne na teret države, odnosno na teret restrukturiranja i reformi u državnom sektoru i doći će do toga da će inflacija izazvati te probleme. Naravno, u korak sa tim će doći i do pada životnog standarda. Nažalost, procenjujem da će on biti veći nego što je došlo do njegovog pada u teškim trenucima krize. Konačno, ovim nisu zaustavljene negativne tendencije, već su stvorene osnove da se dalje ide u pravcu onoga što smo želeli da izbegnemo. Na kraju, pošto ne želim da iskoristim sve vreme, želim da se javim još koji put, želim da istaknem i jedan paradoks. Naime, paradoks jeste u tome što izgleda da postoji veliko jedinstvo oko Predloga ovog rebalansa, jer su svi nezadovoljni sa njime. Vidim da je predlagač nezadovoljan, vidim da su pozicione partije u svojim diskusijama takođe iskazale nezadovoljstvo, a naravno, to nezadovoljstvo su iskazale i opozicione partije. Ako smo svi nezadovoljni, nemojte da jedan deo nas bude licemeran, a drugi da ostane pri svom stavu i hajde onda da ga ne izglasamo, pa da dođemo i da napravimo nešto što zaista predstavlja zaokret. Hvala.
Izvolite, ministre Dinkiću.
Deficit budžeta Republike Srbije bi bio 235,4 milijardi, kao što ste rekli, da ih nismo predvideli - sem ukoliko mislite da nije trebalo u ovaj budžet uključiti sve plate za železnicu, pošto ste vi isključili decembarsku platu i niste je planirali, sem ako mislite da nije trebalo uključiti plate za rudnike uglja "Resavicu" u iznosu od milijardu i 700 miliona dinara, sem ako mislite da je neko drugi trebao da nadoknadi milijardu dinara za predsedničke izbore koji su se dogodili, sem ako mislite da nije trebalo staviti makar šest milijardi od devet milijardi koliko je bila ugovorna obaveza za "Fijat", sem ako mislite da nije trebalo dati dve milijarde dinara za plate za vojsku koje su potrošene za druge namene tokom kampanje, sem ako mislite da nije trebalo isplatiti 120 evra po hektaru poljoprivrednicima u Srbiji, sem ako mislite da nije trebalo obezbediti novac za izvršenje sudskih presuda koje su se dogodile u mandatu vaše Vlade, a stiglo je na naplatu i blokirale račune sada, sem ako mislite da nije trebalo isplatiti sve naknade za nezaposlene, već je bilo dovoljno po vašem planu, planirati sredstva za sedam meseci, bez obzira što godina traje 12 meseci. Jedina stvar koju vi niste morali da planirate, a i smo je dodatno planirali u ovom budžetu jeste tzv. 13 penzija za penzionere čija su primanja ispod 15.000 dinara. Dve rate koštaju 4,2 milijarde dinara. Smatramo da je to dobra mera, ta isplata je krenula ove nedelje, a vi je niste planirali. Za tih 4,2 milijarde dinara mogu da kažem, da ste vi pravili budžet, možda je ne bi morali uključiti. Da ste vi pravili ovaj rebalans, morali ste sve ove stavke uključiti, iz prostog razloga što ste onda, ako ne biste uključili te stavke, te obaveze koje ne bi bile isplaćene, javile bi se u narednoj godini. Tačno je da su rashodi u prvih sedam meseci iznosili 547 milijardi dinara, kao što ste rekli. Ali nije tačno da sada iznose milijardu i 33 miliona, jer poredite dve neuporedive kategorije. Ukupni rashodi, prema metodologiji kada se ne uključe sopstveni prihodi, iznose 940 miliona dinara, a ne milijardu i 33 miliona. Drugo, tačno je da je budžetski deficit u prvih pet meseci ove godine bio 80 milijardi dinara, a za prvih sedam meseci, dok nije formirana nova Vlada, 94 milijarde, što znači da se budžetski deficit povećava za dodatnih 80 milijardi u poslednjih pet meseci. Dakle, za isti iznos koji je napravljen u prvih pet meseci, ali za namene koje sam opisao, ne za predizbornu kampanju, nego za rudare, za poljoprivrednike, za socijalnu zaštitu, za obavezu ugovorne ka "Fijatu". Postoji razlika u kvalitetu tih sredstava i sredstava koja se ulažu u predizborne kampanje, jer od ovoga koristi imaju oni koji su zaista ugroženi - poljoprivrednici koji su nažalost ove godine bili ugroženi baš kao i penzioneri koji imaju primanja niža od 15.000 dinara i nezaposleni kojima se na ovaj način omogućava da dobiju pun iznos naknada. To je puna istina pri čemu da bi zaokružio tu istinu treba da kažem da u iznosu od 235 milijardi deficita, odnosno 7,1% GDP, nismo ubacili nešto što MMF smatra da treba takođe dodati, a to je 17 milijardi dinara za dokapitalizaciju tri državne banke učinjenu tokom izborne kampanje u aprilu mesecu. Deset milijardi dinara za novu "Agrobanku", pet milijardi dinara za Razvojnu banku Vojvodine iz Republičkog budžeta i dve milijarde dinara za Privrednu banku Beograd. Kada bi dodali tih 17 milijardi na ovaj iznos, kojim bi se ostvario deficit, a bez ovih mera koje je nova Vlada primenila, ukupan budžetski deficit bio bi čak 252 milijarde. Znam, rekli ste na Odboru da je država emitovala obveznice, a nije dala gotov novac tim bankama. Znam da po osnovu tih obveznica prve isplate kreću na svakih šest meseci i da će opteretiti budžet u narednim godinama. Rekao sam vam, činjenica je da je metodologija MMF-a takva da ako se taj novac, pa bio on putem obveznica, da bankama koje imaju gubitke, kao što su ove tri, on se tretira kao rashod tekuće godine. Da li će se tretirati na jedan ili na drugi način stvar je nekih standarda. Suština je da je dat novac za dokapitalizaciju banaka koje su pravile gubitke, ali je pitanje – zašto nisu sprečeni ti gubici? Šta je Ministarstvo finansija radilo sa tadašnjom Narodnom bankom da se izvrši adekvatna supervizija rada banaka? Zašto je klasifikacija kredita kod dobrih banaka za dobre klijente tako stroga, a tako meka kada se radi o novoj "Agrobanci", Privrednoj banci Beograd i Razvojnoj banci Vojvodine. Treba reći da to nisu jedine tri državne banke koje su imale drugačiji aršin u kontrolama i u ponašanju Ministarstva finansija, nego je to i Srpska banka. Možda ima još neka, ali za ove četiri znam. Nažalost, da ste makar pomogli tim bankama da tim novcem od 17 milijardi dinara, da podsetim dodala još pet milijardi, izvinjavam se još četiri milijarde Razvojnoj banci Vojvodine, da potpuno saniraju svoje gubitke, pa da se kaže da ste uradili društveno korisnu stvar. Nažalost, ostaje gubitak još od 200 miliona evra u novoj "Agrobanci". Pominjem u novoj, jer je stara, odnosno prva "Agrobanka", imala 300 miliona evra. Sa 100 miliona evra dokapitalizacije ne može se pokriti gubitak od 300 miliona. To svako i ko ne zna bankarsko može da proračuna. Ni gubitak Razvojne banke Vojvodine nije u potpunosti pokriven. Ogromna sredstva poreskih obveznika na taj način su potrošena za namene koje nisu svrsishodne. Naravno, svako za to snosi svoju odgovornost. Preuzeo sam odgovornost ministra finansija nove Vlade i merama koje sam predložio, zajedno sa mojim kolegama iz Vlade, ubeđen sam da ćemo mi ovu situaciju, koja je zaista katastrofalna u javnim finansijama, preokrenuti. Verujem u preokret, verujem u promene i ubeđen sam da ćemo, ukoliko ovaj parlament podrži novu politiku nove Vlade, zajedno uspeti da napravimo i promene i preokret. Moram da vam kažem da je ovo poslednji put kako govorim o vašoj politici javnih finansija, jer govorim o rebalansu budžeta koji je aneks vašeg budžeta. Sledeći put kada budem bio u ovoj skupštini govorićemo isključivo o budućnosti, odnosno onome šta radi nova Vlada. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirko Cvetković, izvolite.
Hvala. Poštovani ministre, drago mi je da sam imao prilike da čujem vaše izlaganje o bankarskom sektoru koji nisam ni spomenuo. Dobro, i ja isto tako kada nemam odgovore na konkretna pitanja počnem da biram neke druge teme. Ovde je situacija vrlo jednostavna. Dakle, vi ste meni stavili u usta da sam ja rekao 235 milijardi. Ne, rekao sam da ste vi rekli 235 milijardi, da je ta cifra potpuno proizvoljna, da ja neću da dajem svoju cifru, već ću citirati Fiskalni savet. To ću učiniti još jednom radi vas i radi drugih. Fiskalni savet procenjuje da bi konsolidovani deficit države bez novih mera Vlade do kraja godine mogao da iznosi oko 216 milijardi dinara, odnosno 6,5%. Dakle, to je Fiskalni savet rekao. Prosto sam vam rekao da su oni rekli 216, a vi ste predložili 222. Dakle, bolje nemojte ništa da predlažete, lakše će nam biti, manji će nam biti deficit. To je to. Počeli ste da nabrajate da nije ovo, nije ono. Naravno da neću ući u tu zamku da razgovaram o ciframa, jer se to onda razvodnjava. Hoću jednu stvar da vam kažem za koju mislim da je korisna. Spominjete plate za Železnicu, za rudnike itd. Shvatio sam zbog čega je tako veliki problem da se izvrše reforme u javnom sektoru. Nikad nisam smatrao da vi trebate subvencijama da plaćate nekom plate, nego da mu pomognete da on u svojoj delatnosti ostvari platu, onoliko koliko možete da mu pomažete, nekad više, nekad manje. Ako vi smatrate da plate trebaju da budu isplaćivane iz budžeta i da to bude reper visine subvencija, onda ne vidim smisao zašto ti ljudi dolaze na posao. Neka sede kući, neka primaju plate i svi smo mirni.
Vreme.
Dajte od poslaničke grupe što mi je ostalo.
Koristite repliku. Vreme za repliku je dva minuta. Hvala. Reč ima Mlađan Dinkić.
Ne želim da polemišem sa onim što ste vi rekli. Mislim da je bilo dovoljno vremena da, ako mislite da je pogrešna politika prema rudniku Resavica ili prema Železnici, to sprovedete. Ono što želim da kažem, vezano za ocenu Fiskalnom saveta, to je važno da se zna, Fiskalni savet kada je procenjivao koliki bi bio deficit budžeta nije uzeo u obzir sve ove stvari koje nisu bile uračunate u originalni budžet, a koji po zakonu moraju da isplate. Nije mogao znati da nisu planirane sve naknade za nezaposlene. Nije mogao znati da nisu planirana sredstva za Fijat. Dali su primedbu zašto su ta sredstva u jednoj koloni, a nije razdvojeno šta je za Fijat, a šta je za druge programe. Nisu mogli da znaju da nisu planirana sva sredstva za predsedničke izbore. Kada se dodaju sve obaveze države koje moraju da se isplate, to onda izađe 235 milijardi. Fiskalni savet je to primetio, tome mogu da se dodaju, u zavisnosti od računovodstvenih standarda, i ovih 17 milijardi za dokapitalizaciju ove tri državne banke. Dakle, u svakom slučaju Fiskalni savet je dao obračun na bazi deficita, pod pretpostavkom da ste vi ukalkulisali sve ove rashode koji nisu bili kalkulisani.
Reč ima Mirko Cvetković, replika.
Nisam ovo shvatio da je meni upućeno, nego Fiskalnom savetu. Dakle, kažete da on nije uradio ovo, nije uradio ono. Upućujem vas da porazgovarate sa njima i možda bi izmenili ovaj izveštaj. Dokle god je ovaj izveštaj ovakav, on je za mene zvaničan i na osnovu zvaničnog izveštaja, ponovo tvrdim, da je bolje na osnovu Fiskalnog saveta da ništa niste uradili, nego što ste dali ovaj predlog rebalansa koji je pred nama. Hvala.
Reč ima Đorđe Stojšić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, osvrnuo bih se ukratko na ove predložene izmene Zakona o budžetu i o budžetskom sistemu. U poslednje vreme u javnosti dosta toga čujemo o deficitu u nominalnom iznosu i on je vrlo zgodan za demagoške rasprave i polemike ako se gleda sam za sebe, ali po meni on je više odraz ukupnog ekonomskog stanja, kao i instrument ekonomske politike koja može da koristi i budžet i budžetski deficit da bi, recimo, pospešila rast, što je u Srbiji preko potrebno. Kao što je svima dobro poznato, a najviše građanima Srbije, mi se danas sve više suočavamo sa, ne samo recesijom, nego depresijom. Ovde ne samo da smo čuli obrazloženja o budžetu i budžetskom sistemu, nego i neke nacrte buduće ekonomske politike, koju ćemo u mandatu ove vlade biti u mogućnosti da analiziramo. Kada analiziramo budžet i budžetski sistem, takođe možemo zaključiti kakav je odnos centralne vlasti prema nižim nivoima vlasti, kao i analizirati ukupnu organizaciju društvenog sistema. Ovde smo čuli u više navrata da je poljoprivreda prepoznata kao velika šansa. To mi je drago, naročito za nas koji dolazimo iz Vojvodine. Drago nam je i da su povećani izdaci za poljoprivredu, s obzirom na sušu i na sve ostalo, ali zabrinjavajuće je da je jedna od prvih mera Vlade, koja je doneta u ovom mandatu, upravo bila zabrana izvoza određenih poljoprivrednih proizvoda koji su iz nekog meni nepoznatog razloga proglašeni za strateške, što u cilju možda ima to da ti poljoprivredni proizvodi budu jeftiniji. Naravno, desiće se sledeće, da će preko leđa poljoprivrednika, konkretno najviše u Vojvodini gde se te kulture i uzgajaju, doći do toga da će cene pasti i da će otkupljivači jedini napraviti profit, jer će te iste proizvode izvesti kada se zabrana ukloni. S jedne strane imamo neke pozitivne naznake da će poljoprivreda konačno biti nešto što će se razvijati, a sa druge strane konkretno od Ministarstva trgovine imamo predlog koji je upravo suprotan onome što se ovde želi postići aktuelnim predlogom budžeta. Takođe, drago nam je da su ovde podržani projekti kao što su "Bor" i "Zastava", koji su izuzetno pozitivni, ali u Vojvodini ne vidimo velike razvojne projekte poput ovih. Konkretno, dolazim iz lokalne samouprave čija bi ekonomija mogla da se uporedi sa ekonomijom, recimo, Černobila, pošto tamo više ništa nije u funkciji. Nekad smo imali fabriku šećera, fabriku ventila, "Mitros" koja je bila jedna od većih klanica i PIK "Sirmijum", to su sve bili veliki izvoznici i proizvođači, a danas to više ništa ne funkcioniše. Razlozi propasti tih velikih privrednih sistema su više, po meni, vezani za neke devedesete godine, kada je sprovedena prava privatizacija, kada je uništena supstanca tih preduzeća. Danas vi u lokalnim samoupravama imate ljude koji sede i jedino što mogu da učine po pitanju rešavanja tih problema je da obijaju pragove po Beogradu i da mole ministre za neku pomoć. Da li se ta imovina danas može staviti u neku funkciju privrednog razvoja, to je veliko pitanje, ali nešto sa čim će i ova i mnoge druge vlade morati da se pozabave. Mi smo danas daleko od mogućnosti da kao neke druge zemlje imamo velike prehrambene konglomerate, po uzoru na, recimo, "Nestle" ili "Podravku" koja je tu u komšiluku, koji su ne samo veliki izvoznici i preduzeća koja zapošljavaju veliki broj ljudi, nego su građani takođe u mogućnosti da na nekim berzama kupe akcije i ulože svoju štednju. Takva mogućnost kod nas ne postoji, zato što naša berza ne funkcioniše. Danas slušamo da su svi postali veliki eksperti za bankarski sistem. Problemi u bankarskom sektoru su mnogostruki, ali su vezani za ono što se dešava u realnom sektoru. Vi danas imate banke koje imaju ogromnu toksičnu aktivu u svojim bilansima, koju u drugim zemljama su vlade uspešno izvadile u posebne entitete i odblokirale privredu koja kod nas ne samo da nije u stanju, nego je potkapitalizovana, da tako kažem. Već sam spominjao da, takođe, imamo i regresivan poreski sistem, koji najveće stope poreza nameće upravo onima koji najmanje imaju, jer u Srbiji što više zarađujete manja je stopa poreza, a što manje zarađujete ona je veća, tako da ne vidim kako može da se sistem javnih finansija dovede u red, kada neko ko zarađuje 10.000 dinara plaća više procentualno od onoga ko zarađuje više desetina hiljada eura. Mi smo predložili u nekoliko navrata da se, recimo, ugledamo na iskustva nekih drugih zemalja, tako da bi se građanima omogućilo da kamate koje plaćaju po osnovu kredita budu odbitna stavka za plaćanje poreza na dohodak građana i nekih drugih poreza, kao što je mogućnost u drugim zemljama. Takođe, imate temu koja se odnosi na poreze i doprinose. Izuzetno nepovoljan režim obračuna poreza i doprinosa u odnosu na zarade dovodi do toga da velika većina ljudi u ovoj zemlji je upravo prijavljena na minimalna primanja. Više poslanika, a mislim da je i stručna javnost pokušavala da utiče na prošlu i ovu vladu da se porezi i doprinosi smanje, jer bi se time proširila osnovica, te samim tim i povećali prihodi, ali do toga nije došlo. Sve su to neke od tema koje su u ukupnoj analizi ekonomske situacije, po meni, moguće kako bi se samim tim i sistem javnih finansija doveo u red, ali ono što je nama naročito sporno, to je sistem subvencija koji nije regulisan posebnim zakonom. Subvencije bi morale da se dele na osnovu nekakvih kriterijuma, odnosno da postoji tačna i jasna analiza kome, zašto i kako se dele subvencije. Po regionalnom karakteru, po tipu toga da ministarstvo zna da li ulaže u određene industrije, s kojim ciljem, razlogom itd. Za sada se to radi dosta proizvoljno i arbitrarno i vidim da se u ovom predlogu budžeta čak iznosi subvencija i povećavaju. Takođe, ono što je sporno za nas u ovom predlogu je kontinuirano subvencionisanje "Srbijagasa", iz razloga ne zato što je problem u JP "Srbijagas", nego zato što mi plaćamo veću cenu gasa koju plaćaju neke druge zemlje koje nemaju takve aranžmane, o kojima su pričani hvalospevi. Svedoci smo i toga da smo poklonili bukvalno NIS, da južnog toga nema, a da plaćamo gas po toni više nego, recimo, Nemačka ili Italija, koje nisu svoje naftne industrije poklonile Rusima. Mislim da milijarda evra ili više, godišnje koliko se izdvaja za subvencionisanje takođe velikih neplatiša, jer nije da građani ne plaćaju gas, nego ne plaćaju veliki posrnuli giganti koji se i dan danas subvencionišu, i ovo je jedan od načina kako se oni subvencionišu, tako da je to sistemski problem koji bi morao da se reši, inače će konstantno biti rupa u budžetu. Generalno gasifikacija Srbije nije nešto što je otkriveno skoro. Još pedesetih i šezdesetih godina su ljudi imali dilemu da li da krenu intenzivniju gasifikaciju ili više da razvijaju domaći energetski sektor. Ali, sa uvozom gaza toliko platno-bilansno se negativno zadužujemo u odnosu na Rusku Federaciju, tada Sovjetski savez, da ne postoji ni jedna vrsta robe ili usluga koju mi možemo izvesti, a koja bi dovela do toga da smanjimo trgovinski deficit. I ako se to nastavi ovim tempom kojim se sada dešava, imaćemo jedino izvesno to, da ćemo biti u dužničkom ropstvu prema Ruskoj Federaciji, što je možda nekima i u cilju, konkretno onima koji su bili zagovornici tog gasnog aranžmana. Poslednje veliko pitanje, ali koje je za nas definitivno najvažnije je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, a koji se odnosi na transferna sredstva prema AP Vojvodini. Za nas je prvo i pre svega ovakav predlog neustavan, zato što nije u skladu sa članom 184. Ustava Republike Srbije, koji kaže – da budžet AP Vojvodine mora iznositi najmanje 7% republičkog budžeta. Ovakvim predlogom da se samo poreski prihodi uzimaju u obzir, osnovica je smanjena i ona iznosi nekih 700 milijardi, umesto hiljadu i 18 milijardi koliko je ukupan budžet. Ne vidim ni jedan član u Ustavu koji kaže da se 7% odnosi na poreske prihode, odnosno na poreske rashode nego se odnosi na ukupan budžet. Mi u Vojvodini svaki put, i ne samo mi iz Lige socijaldemokrata Vojvodine, nego i iz drugih stranaka, kad god se govori o budžetu, o rebalansu budžeta, ispada da moramo da prosimo, da molimo, kao da igramo neku partiju pokera, pa sada se varamo, da li u to ulaze i transferna sredstva, da li ulaze sredstva za kapitalni investicije, šta sve ulazi u tih 7%. Po nama to nije način na koji bi trebali da se odnosimo prema nečemu što je jasno definisano u Ustavu Republike Srbije. U smislu toga, stav naše poslaničke grupe je takav, da dokle god se ne donese zakon o finansiranju nadležnosti AP Vojvodina, što je takođe precizirano u Ustavu, mi nećemo glasati ni za ovaj rebalans budžeta, ni za naredne budžete, ma koja Vlada ih bude predlagala. Ne pada nam na pamet više da molimo bilo koga da nam proizvoljno i slobodno tumači ono što je jasno definisano u Ustavu i da mi sada više poštujemo taj Ustav, s obzirom da on na teritoriji AP Vojvodina na kraju, krajeva nije ni dobio većinu. Za ovaj predlog ne možemo glasati, bez obzira na to što neki elementi ovog zakona i Predloga zakona su pozitivno. Konkretno, u smislu izdvajanja za poljoprivredu itd. Mislimo da u celini za nas, bar za poslanike koji dolaze iz Vojvodine nije nešto što bi trebali da prihvatimo. Zahvaljujem.
Reč ima Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, rebalans ovog budžeta je u stvari i nastavak one rasprave koju smo imali tokom jučerašnjeg dana. Sada sam bio u jednoj priličnoj zanimljivoj situaciji da slušam diskusiju između bivšeg predsednika Vlade, i bivšeg ministra finansija, i sadašnjeg ministra finansija. Jedno veliko pitanje stvarno imam da postavim pred ovom Skupštinom, a to je, da li je to tačno da u Predlogu zakona o budžetu stvarno nije bilo naknada za nezaposlene u dovoljnoj iznosu? Da li je tačno da nema 12 plate za železnicu? Da li je tačno da nedostaje milijardu i 700 miliona dinara za rudare u "Resavici", a to je rudnik sa podzemnom eksploatacijom? Da li je tačno da nedostaje milijardu dinara za sprovođenje izbora za predsednika Republike Srbije? Da li je tačno da nedostaje četiri milijarde za otplatu kamata? Da li je tačno da nedostaje dve milijarde za otplatu sudskih kazni? Da li je tačno da nedostaje dve milijarde na ime plata za vojsku? Samo pola da je od ovoga tačno, neko je prevario i narodne poslanik koji su podržali originalnu verziju budžeta. Ako je tačno, prevario je i sve korisnike budžeta. I ako je tačno, a što je najgore, prevareni su i građani Srbije. Ovaj rebalans biće prvi rebalans, prvi budžet za kog ću da glasam, a jedan je od najgorih koje sam video. I neću da glasam samo zbog toga što, kako neki kažu, zbog lojalnosti stranci, poslaničkoj grupi itd, već smatram da je ovaj rebalans budžeta naša trenutna realnost. U toku raznih rasprava svega i svačega sam se naslušao, a dobili ste svi kolege od ove vlade stepen izvršenja budžeta Republike Srbije za prvih šest meseci. Pa, se on kreće u nekom rasponu oko 42%, 43% prihodna strana, a ubedljivo najbolje izvršavano je zaduživanje države, 80,2%. Tako da ako bismo i to sveli na 50% koliko treba da bude u prvih šest meseci, celo izvršenje bi bilo četrdesetak posto, sve u originalnoj verziji budžeta, ovog koji sada menjamo. Napravljeno je na osnovu netačnih i to namerno netačnih procena prihodne strane budžeta. Rekoh, razumem što je neko možda pokušao da prevari narodne poslanike, što je neko pokušao da prevari MMF, ali ne mogu da verujem da se neko zarad politike, zarad izbora igra sa životima i sudbinama ljudi. Kad se pogleda, osim javne potrošnje, opet jedna stvar koja najviše bode oči, jeste da su kapitalne investicije uložene samo 37%. Zaduživali smo državu, a znate i sami, tako i piše u budžetu, da zaduženja mogu da budu samo zarad sprovođenja javnih politika, a javna politika su investicije preko nacionalnog investicionog plana, to izvršenje je samo 37%. Toliko je predsednik Vlade i ministar finansija odobrio tom ministarstvu. Mi prošlost da vratimo ne možemo. Novac koji je potrošen možemo da vraćamo piće bankama, ali da ga vratimo u svoj svojinu, to ne. Zato imamo sada jedan ovakav rebalans budžeta. Bio sam na sednici i Odbora za finansije kada smo raspravljali oko stavova, ovog našeg čuvenog tela i Fiskalnog saveta i najveće njegove zamerke su bile, zašto se ljudi neotpuštaju sa posla u svrhu štednje. Znate, kad neko ima siguran posao i zna da ne može da ga izgubi, on može o tome da priča, a pričamo o živim ljudima koji imaju svoje porodice, svoju decu, a vreme je krize i teško se nalazi posao u realnom sektoru. Zato je možda i napravljeno jedno kompromisno rešenje, da se konačno ograniče plate zaposlenih u javnom sektoru. Ne može niko da me ubedi da predsednik države prima nešto malo preko 100.000 dinara, ministar u Vladi prima preko 100.000 dinara, predsednik Vlade preko 100.000 dinara a razni savetnici po 350 i 400, e pa ne može. Opet u svrhu da neko ne bi izgubio posao, sopstveni prihodi raznih uprava, agencija i drugih državnih organa, a tu nisu baš kako to mnogi hoće da kažu – neko im nešto oduzima, nije nego su im poverena javna ovlašćenja pa na osnovu tih javnih ovlašćenja ostvaruju prihod, postaju sastavni deo budžeta, baš zbog toga da bi se ovakve nesrazmere izbegle. Druga zamerka Fiskalnog saveta jeste subvencije, i to subvencije za privredu i subvencije za poljoprivredu. Možda bi to bilo u radu da živimo u nekom drugom svetu, u nekom drugom vremenu, u nekoj drugoj zemlji, ali kada se poreski obveznik bori ne zato da plati porez nego da preživi, onda je sasvim prirodno da država zarad sebe same i građana pokuša da da određena podsticajna sredstva i privredi i poljoprivredi. Jedna od zamerki je i bila, kada se originalna verzija budžeta donosila – zašto sa jednom ovakvom privredom kakvu imamo, sa okruženjem kakvo imamo, sa svetskom ekonomskom krizom, sa krizom u evropskoj monetarnoj uniji, naša država ukida subvencionisane kredite. Zbog tog ukidanja subvencionisanih kredita imamo izvršenje 40% za prvih šest meseci. Zato što smo morali privredu da nateramo da podiže komercijalne kredite koji su skupi, pa su zato smanjivali radnike, smanjivali potrošnju da bi opstali na tržištu. Prirodno je da u ovakvoj sadašnjoj situaciji država interveniše subvencionisanjem kredita da bi pokrenuli privredne tokove, da bi podstakli određenu i proizvodnju i potrošnju i na taj način iz realnih izvora punili naš budžet. Kada je u pitanju poljoprivreda, mislim da tu ne treba puno govoriti. Ona je, čini mi se nekako, svih godina najviše je bila zapostavljena. Svi su se nekako oslanjali na vitalnost naših poljoprivrednih proizvođača i odanosti tom imanju koje imaju, pa da će uvek biti nekakvih kultura, nekakvih investicija itd. Danas, posle ove suše koja je bila, ako nemamo subvenciju u poljoprivredi, ako ne isplatimo ono što država duguju sada a ne iduće godine, naš seljak, naš poljoprivredni proizvođač neće imati sredstva da započne novi proizvodni ciklus, a i sami znate koliko naši poljoprivredni proizvodi učestvuju i u bruto domaćem proizvodu i u izvozu. Zato smatram da ovaj budžet ma koliko god da je loš, ali ne zaslugom ove Vlade, nego zato što je nasleđen i ogromna sredstva su utrošena, a ipak, barem je delimično ispravio sve one greške koje je takođe prethodna Vlada pravila, treba da ima podršku da bismo se spremili za sledeći budžet za 2013. godinu, za koju se nadam da će biti sasvim drugačija priča od ovog rebalansa koji imamo, tako da će SNS u danu za glasanje ovaj budžet da podrži.
Hvala. Sada ćemo preći na listu prijavljeni govornika. Prvi po redosledu je Riza Halimi. Nije prisutan. Sledeća je Aleksandra Jerkov. Izvolite. Prijavite se samo molim vas.
Zahvaljujem se, karticu sam samo morala da premestim. Pre svega, mi smo želeli da ukažemo da smatrate da ste samim stavljanjem, zapravo predsednik Skupštine, ne vi lično, samim stavljanjem na dnevni red Zakona o budžetskom sistemu prekršili član 85. stav 2. Poslovnika, koji predsedniku Narodne skupštine zabranjuje da na dnevni red uvrsti predlog akta koji nije pripremljen u skladu sa Ustavom i zakonom. Naš zahtev ide upravo u pravcu da se Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu skine sa dnevnog reda, a ukoliko vi to ne budete učinili smatram iz očiglednih razloga da nećete to učiniti. Budite sasvim sigurni da ćemo Ustavnom sudu podneti žalbu i zahtev za ocenu ustavnosti i zakonitosti ovog akta, zbog toga što smo duboko uvereni da je on protivan Ustavu Republike Srbije. Naime, članom 5. onako kako će on, verovatno nakon usvajanja u ovoj Skupštini biti izmenjen, stav 4. biće definisano da ukoliko se pojedini prihodi i primanja, rashodi i izdaci, kao i budžet lokalne vlasti utvrđuju relativno, kao procenat budžeta Republike Srbije, njihov iznos odnosno visina utvrdiće se primenjujući kao osnovicu rashode koji se finansiraju iz poreskih prihoda. Drugim rečima, budžet Autonomne Pokrajine Vojvodine od sada će biti 7% poreskih prihoda. To je u direktnoj suprotnosti sa Ustavom, koji vrlo jasno kaže da je budžet Autonomne Pokrajine 7% budžeta Republike Srbije. Poreski prihodi nisu budžet Republike Srbije i sve dok Republika Srbija ne bude bila u stanju da AP Vojvodini obezbedi izvorne prihode, ona će morati tih 7% sama da obezbeđuje. Tog momenta kada budete Autonomnoj Pokrajini da ima izvorne prihode, budite uvereni da će ona prihodovati mnogo više od tih 7% budžeta Republike Srbije i da neće biti potrebno da joj na ovakav ponižavajući način dajete i ovih 7%, s obzirom da ni 7% niste u stanju da obezbedite. Uvek do sada smo imali dilemu kako se računa tih 7%. Pripadala sam onoj grupi poslanika koja je smatrala da u krajnjem nije ni važno da lije Vojvodini obezbeđeno 6,9 ili 7,1%, s obzirom da se radi o principu da Vojvodina sama obezbeđuje višestruku više novca koji se sliva u budžet Republike Srbije. Međutim, vi ste ovim predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu konačno stavili tačku na tu raspravu i jednom do sada, dok se ne promeni ovaj zakon rekli da će to svake godine biti manje od 7%. Nadam se da će Ustavni sud reagovati jednakom brzinom kakvom reaguje kada treba proglasiti odredbe Statuta neustavnim i da će zaštiti ustavna prava građana Vojvodine, da će zaštiti ustavnost i zakonitost i da će insistirati na tome da zakoni koji se donose u ovoj Skupštini moraju biti u skladu sa Ustavom. Verujem da će se i Vlada AP Vojvodine oglasiti na ovu temu. Ovaj put moraćete sa njom da razgovarate, neće biti način da ignorišete kao što ste ignorisali kada ste pripremali rebalans budžeta, što se uostalom i vidi iz predloga gde građani Vojvodine zaista ne vide mesto, ni za sebe. ni za svoje potrebe, ni za svoje interese. Kada govorimo o rebalansu budžeta, vidimo da gospodin Dinkić samo po svojoj proizvoljnoj računici smanjuje deficit u ovom budžetu. Prema njegovoj proceni deficit u budžetu bi do kraja godine bio 235,4 milijarde, dok zvaničan izveštaj Fiskalnog saveta govori o tome da bi deficit bio 216 milijardi, što naravno drastično menja situaciju zbog toga što prema svojoj računici gospodin Dinkić smanjuje deficit, a prema računici Fiskalnog saveta, gospodin Dinkić povećava deficit ovim rebalansom. Međutim, ovo ne bi bio prvi put da gospodin Dinkić apsolutno ignoriše preporuke i mišljenje Fiskalnog saveta. Mislim da svi koji su bili poslanici u prošlom sazivu se sećaju žive rasprave između gospodina Dinkića i Fiskalnog saveta, kada smo usvajali Zakon o finansiranju lokalnih samouprava, gde je gospodin Dinkić članove Fiskalnog saveta nazvao neznalicama koje greše itd. tako da bi još jedna logična izmena u Zakonu o budžetskom sistemu trebala da bude zapravo ukidanjeFiskalnog saveta, ukoliko nećemo uvažavati njihovo mišljenje, ukoliko nećemo uvažavati njihove preporuke. zaista nema ni smisla, ni potrebe da te ljude na takav način ponižavamo i da, u krajnjem slučaju, građani Srbije finansiraju jednu instituciju, koja očigledno neće ničemu služiti. Fiskalni savet u svojim preporukama, između ostalog, konstatuje da je deficit koji postoji u budžetu Republike Srbije, sistemski deficit i da se može smanjiti smanjenjem javne potrošnje. Mi to nemamo. Umesto toga imamo povećanje potrošnje, s obzirom na to da se ostvaruju uštede od 20 milijardi dinara, ali se potrošnja povećava za 25 milijardi dinara, tako da osim kozmetičkih promena ipridika gospodina Dinkića o moralu i kontroli trošenja javnih finansija, mi suštinsko rešenje za sve probleme u sva ova tri dana nismo dobili. Hvala vam što ste mi dopustili da govorim preko vremena.
Sledeći govornik je narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Nova Srbija će glasati za rebalans budžeta zbog toga što je vrlo važno da održimo makroekonomsku stabilnost i, što je još važnije, da Srbija ne bi bankrotirala. Mere koje su predložene nisu popularne, ali su bile neophodne iz dva razloga – zbog štednje i zbog finansijske discipline. To je potpuno jasno. Verujemo u iskrenost ove Vlade koja se suočila sa velikim brojem nasleđenih problema. Građani Srbije vrlo dobro znaju da je novac u budžetu u prvih pet meseci neracionalno potrošen, a onda su rashodi veštački smanjeni u junu i julu, tako što država za vreme formiranja Vlade nije baš ništa plaćala. Naravno da je zbog toga novoformiranu Vladu sačekao ogroman račun, to je istina i ona je rečena građanima Srbije. Vlada je takođe priznala da rebalansom se ne smanjuje deficit, ali će u budžetu za 2013. godinu predvideti smanjenje deficita sa 7% na 3,5%. Očigledno je, sastavljajući ovaj rebalans, Vlada bila pred dve dileme: ili da se ostvari ušteda, ili da se ugovorene obaveze prethodne Vlade ne plate. Trebalo je izaći pred građane Srbije, što je ova vlada to i učinila i zbog toga se posebno radujemo, i rekla da prethodna Vlada budžetom za 2012. godinu nije predvidela isplatu svih 12 naknada za nezaposlene već samo sedam. Naravno da zbog štednje i smanjenja deficita Vlada nije mogla a da ne isplati preostalih pet naknada. Takođe se slažemo i da se poljoprivrednicima posle nezapamćene suše nije moglo a da se ne isplate subvencije i da se radnicima u železnici u rudarima u Resavici takođe nije moglo a da se ne isplate plate. Potpuno je jasno da bi to bilo neodgovorno prema građanima Srbije i da građani Srbije takvu vrstu žrtve nisu mogli da podnesu. Smatram da treba prihvatiti realnost u kojoj se Srbija nalazi danas, da bi preispitivanje postojećih subvencija smanjilo standard građana, otežalo ionako tešku situaciju poljoprivrednika, penzionera, korisnika mesečnih naknada za nezaposlene. U prethodnim diskusijama smo čuli, pre svega od opozicije, da subvencijama ne treba isplaćivati plate radnicima koji rade i da bi oni u tom slučaju mogli da sede kući i da ne dolaze na posao i da ne rade ništa. Naravno da je Vlada Republike Srbije svesna da se subvencijama ne isplaćuju plate ali da u ovom trenutku posrnule privrede i posrnule finansijske situacije ne može ništa da se uradi. Nova Srbija očekuje da u narednom periodu predložena zakonska rešenja koja je ova vlada uputila parlamentu na usvajanje daju konkretne rezultate. Konkretno, Predlogom zakona o budžetskom sistemu uvešće se red u uvođenje taksi i naknada. Predsednici opština se žale zbog ukidanja taksi, ali, ja očekujem, kako je i rečeno ovde od strane pre svega ministra Dinkića, da će se uzeti u obzir konkretni predlozi opština i da će Vlada Republike Srbije posebno razmatrati njihove zahteve. Zakonom o maksimalnim platama omogućiće se smanjenje zarada u agencijama i javnim preduzećima, što takođe smatramo da je bilo neophodno. Promene poreskih zakona doneće potrebno povećanje prihoda. Ovim setom zakona se uređuje i sistem budžetskih korisnika sa sopstvenim prihodima. Ovih 138 parafiskalnih nameta je ukinuto, 300 hiljada firmi neće plaćati firmarinu i sve su to pozitivni pomaci i predlozi za koje očekujemo da će u narednom periodu dati konkretne rezultate. Tačno je da je rebalans sa 6,5% povećan na 6,7% i da to povećanje nije veliko, ali donete su ove bitne strukturne mere za trajno smanjenje deficita. Često se danas u parlamentu od strane narodnih poslanika citira Fiskalni savet, koji kaže da su dva od tri stuba fiskalne konsolidacije postavljena – porezi i kontrola plata i penzija, ali i da je neophodan i treći – reforma javnih rashoda. Najavljeno je u toku sledeće godine šta ona tačno obuhvata. Kada su u pitanju subvencije – višak zaposlenih, penzijski sistem, davanje državnih garancija i kada možemo da očekujemo njene prve rezultate. Takođe, u raspravi o rebalansu budžeta je rečeno da do kraja godine je potrebno preko dve milijarde evra za finansiranje deficita javnog duga, a da je za sledeću godinu potrebno četiri milijarde. Javnosti je jasno da će se deo tog deficita finansirati iz ruskog kredita, ali smatram da predstavnici Vlade treba u parlamentu jasno da kažu kako će se finansirati preostali deficit, da li će biti sklopljen aranžman sa MMF. Mislim da su uz raspravu o rebalansu budžeta te dve informacije vrlo važne. O tome se van ovog parlamenta od strane predstavnika Vlade govorilo, ali smatram da vrlo jasno treba da se kaže i ovde danas u parlamentu. Dakle, najveće kritike predloženom rebalansu budžeta su zbog povećanja rashoda i te kritike prihvata i resorno ministarstvo i Vlada u celini, međutim iz Predloga rebalansa se vidi da je to povećanje privremeno i da su donete važne strukturne reforme koje su danas pred nama i koje će uticati na njihovo smanjivanje. Dakle, poslanička grupa Nove Srbije će glasati za predloženi rebalans, ali u predlogu budžeta za 2013. godinu očekujemo kompletnu fiskalnu konsolidaciju zbog toga što će budžet za 2013. godinu i njegov predlog biti apsolutna i jedina odgovornost ove Vlade. Smatramo da će on biti jedan veliki test za ovu Vladu, pred kojom je i izazov kojem će ona na pravi način odoleti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Uvažena potpredsednice parlamenta, gospođo Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je još jedan dokaz da smo bili u pravu kada smo insistirali na tome da sve ove mere o kojima se prethodna dva dana razgovaralo u parlamentu, a posebno ovaj rebalans budžeta i prateće zakone pred ovim parlamentom mora da brani predsednik Vlade kao izraz političke snage ili političkog autoriteta i u vladajućoj koaliciji i u samoj Vladi. U međuvremenu nema ni ministra u sali, tu je gospođa Kalanović i time nju dovodimo u prilično nezgodnu situaciju da mora da brani rebalans budžeta za koji je ministar Dinkić neposredno pred odlazak iz ovog parlamenta rekao – ja sam napravio budžet, ja za njega preuzimam svaku odgovornost. Naravno, mislio je, pre svega, na političku. To nije pitanje inata opozicionih partija, ili teranja maka na konac LDP, niti insistiranje samo na tome da ovaj parlament mora da se poštuje. Mnogi pre ovog premijera ili ministra finansija su uništili bilo kakav integritet parlamenta svojim ponašanjem. To je samo zbog toga da ne bismo došli u ovu situaciju, koju smo maločas imali u raspravi između bivšeg predsednika Vlade i ministra finansija, gospodina Cvetkovića i sadašnjeg ministra finansija, bivšeg ministra ekonomije, pre toga guvernera Narodne banke, Mlađana Dinkića. Dakle, da za nekoliko meseci ne dođemo u situaciju da i dalje imamo tu rečenicu gospodina Dinkića – ja sam napravio budžet, ja za njega preuzimam odgovornost, a da svi ostali koji su bili u toj Vladi, a pre svega njen premijer i pre svega najveća politička partija u toj Vladi, a to je SNS, od svega operu ruke i kažu da nisu znali da je bilo varanja na budžetskim stavkama, da su ponovo plate bile pogrešno predviđene ili programirane, da je bilo prevara na drugim mestima i da na kraju niko ne bude odgovoran za to što će ovakav rebalans budžeta doživeti kolaps, a budžet za sledeću godinu neće moći ni da bude pripremljen na onim osnovama koje je ovde vrlo optimistično izložio gospodin Dinkić. Rasprava koja teče čitavog dana to posebno dokazuje. Ono o čemu su govorili poslanici SPS, ono o čemu je govorio ovlašćeni predstavnik SNS, duboko su u suprotnosti u mnogim elementima i to ključnim elementima i ovog rebalansa, a posebno optimističnog plana reformi koje se najavljuju, a koje ministar Dinkić najavljuje za budžet za 2013. godinu. Te političke ocene, ili politički stavovi isključuju jedni druge. Dakle, gospodin Dinkić je vrlo jasno najavio radikalno rezanje budžetskog deficita u sledećoj godini. To smanjenje sa šest i nešto posto, da ne licitiram koliko je u ovom trenutku deficit i 4% ili 3,5% kolika je njegova optimistična najava, iznosi gotovo milijardu evra, nešto malo manje od toga. Takva promena nije moguća za dva meseca, a pogotovo nije moguća bez opšte političke volje ili opšte saglasnosti da Srbija krene u zaista oštre radikalne reforme, rezove, modernizaciju zemlje i napuštanje svih ovih principa o kojima ovde govore danas u raspravi poslanici vladajuće koalicije, o kojoj su na isti način govorili pre gotovo devet meseci kada je usvajan ovaj budžet iako su i tada u tom trenutku znali da će on na kraju završiti na ovaj način. Ministra Dinkića sam pre nekoliko dana, na sednici Odbora za finansije ovog parlamenta, podsetio na izvode iz njegove rasprave krajem decembra u ovoj skupštini, on se tada kao i njegova partija već pripremao za izbore i dok je govorio o budžetu za 2012. godinu govorio je otprilike ovako kako danas govore gotovo sve partije nove vladajuće koalicije, da je to nužno zlo, da je budžet pun problema, da se verovatno neće ostvariti u potpunosti, da nije ni važno koliki je javni dug u tom trenutku i da on verovatno nije realno prikazan, ali da će svakako premašiti 50% u ovoj godini, ali da mora da se usvoji kao prelazno rešenje. Usvojili smo ga, usvojili ste ga, da budem precizniji, to prelazno rešenje i danas smo došli u ovu situaciju o kojoj govorite. Zbog čega je još važno i zbog čega je za LDP toliki problem što predsednik Vlade ni jednom nije ušao u ovaj parlament tri dana koliko razgovaramo o ovako važnim pitanjima. Za to vreme je predsednik Vlade Srbije, kako i obično čini, bio vrlo rečit u susretu sa novinarima, vrlo duhovit i dovitljiv kada je trebalo uputiti optužbu ili otrovnu strelu ili prozivku i prema MMF i prema Fiskalnom savetu i prema onima za koje on kao jedan od najboljih studenata u istoriji Fakulteta političkih nauka, kako obično kaže, koje smatra pripadnicima ili pristalicama neoliberalnog koncepta, šta god to značilo. Pročitaću samo jednu od takvih izjava gospodina Dačića od pre nekoliko dana – pozvaću Fiskalni savet da pred kamerama objasni šta to znači da nisu zadovoljni rebalansom budžeta, pitao bih i Fiskalni savet i MMF da li je normalno, ne pada mi na pamet da slušam propagandu neoliberalnog koncepta koji je propao svugde u svetu. Dakle, predsednik Vlade ove zemlje optužuje i MMF, što je manje bitno, ali i Fiskalni savet ove zemlje, kao njen zvanični organ, zvanično telo i političke stranke u ovoj zemlji da se zalažu za propast ove zemlje. U isto vreme ministar Dinkić kaže da je pažljivo tokom čitave noći, ako dobro citiram, čitao izveštaj Fiskalnog saveta, da je revidirao svoje mišljenje kako se nekad govorilo i da u svemu prihvata nalaze koji se nalaze u ovom dokumentu koji ima 58 strana. Nije mi jasno kako ćete spremiti budžet za 2013. godinu u kojoj je predsednik Vlade protiv nalaza Fiskalnog saveta i MMF, a ministar finansija je za te nalaze i spreman je da sprovede sve one reforme koje se u njemu zahtevaju. Zbog toga smo vam nekoliko puta rekli u ova tri dana da ste sami i da ste na vetrometini i očigledno je da druge stranke vladajuće koalicije žele da imaju što manje veze u političkom smislu sa ovim projektom. Uprkos uvreženom mišljenju, to je popularno da se kod nas kaže, da je budžet stvar samo ekonomije ili stvar samo brojeva, to apsolutno nije tačno. Budžet je, pre svega, politički akt. Vi budžetom odlučujete šta ćete, koliko i kakvom dinamikom i od koga uzeti i šta ćete sa druge strane nekom dati, šta ćete uložiti. To je očigledno politička odluka. Dakle, mi zbog toga idemo na izbore, sa planovima idemo na izbore, sa nekim obećanjima prema ljudima i sa, bar bi tako trebalo da bude, sa vrlo jasnim planom šta ćemo učiniti. Gospodin Dinkić je u jednom trenutku rekao da je on za preokret, mislim da je to dva puta ponovio i LDP je za preokret, o tome govorimo već godinu dana, a razlika između nas i vas je u tome što smo pre godinu dana, pre izbora vrlo jasno rekli šta treba uraditi u ovoj zemlji da bi se taj preokret dogodio. Vi to niste uradili. Vi ste u izbornoj kampanji vikali njet MMF, niste pominjali podizanje stope poreza na dodatu vrednost, niste pominjali rezanje subvencija, niste pominjali rezanje javne potrošnje. Na taj način vi ste prevarili građane. Mi smo rizikovali da na izbore odemo sa platformom koja vrlo jasno kaže da je Srbiji potrebna izmena Zakona o radu i uvođenje fleksibilnijih pravila za zapošljavanje i pre svega otpuštanje radnika. To isto je ponovio gospodin Dinkić jutros u raspravi, samo to nije rekao pre godinu dana, kada su to kao danas tražili ne samo političke partije, nego pre svega logika ekonomskog života, primeri drugih zemalja, saveti stranih investitora i ulagača u Srbiji itd. Možda je bilo pametnije, možda je bilo poštenije žrtvovati 1% ili 2% na izborima, ne mislim na URS, jer bi bilo katastrofalno da je rizikovao 1% na izborima, ali mislim na ove partije koje su osvojile više glasova, koje se danas hvale time da su osvojile više glasova, a onda dođu u ovaj parlament, spuste glavu i u pola glasa kažu kako je situacija takva i moramo da štedimo i ne možemo da živimo u oblacima. U isto takvim oblacima ste bili pre godinu dana kada ste pravili ovaj budžet. Dakle, mi živimo u zemlji u kojoj je sasvim normalno da teče rasprava o tome da li ima 11 ili 12 plata u budžetu za radnike Železnice. Da li razumete koliko je to nenormalno. Na stranu skandal da bivši predsednik Vlade ne zna da su plate bile predviđene u budžetu za 2012. godinu i isto tako je skandalozno, o tome sam govorio malopre, da su svi ministri u toj Vladi, uključujući i ministre iz URS, prave da nisu znali da fali novac na različitim budžetskim razdelima. Gospođo Kalanović, vi ste bili ministar u Vladi, odlično znate da je to apsolutno nemoguće, da ministarstva koja se time bave, da Ministarstvo ekonomije koje je vodila vaša stranka, apsolutno moralo da zna da nije predviđen dovoljan iznos novca za posao sa "Fijatom", da su sva druga ministarstva to morala da znaju. Kada je predviđeno 11 plata za Železnicu Srbije to je moralo da zna Ministarstvo infrastrukture i gospodin Mrkonjić. Godinama se time bave, jasno je iz brojeva na prvi pogled da taj novac fali. I svi ste to znali i svi ste se folirali krajem decembra prošle godine. Kada se govori o tome da je u međuvremenu ministar Dinkić prihvatio ogromnu većinu nalaza Fiskalnog saveta, hajde da budemo do kraja pošteni. Fiskalni savet kaže da se koncept fiskalne konsolidacije sprovodi kroz tri vrste reformi i da je u ovom rebalansu izostao onaj najvažniji. Vi kažete da ćete taj najvažniji sprovesti za mesec dana. Dakle, za mesec dana ćete uspeti da uradite ono što nije do sada urađeno, a to podrazumeva penzijska reforma, kako bi se, pre svega, otežalo prevremeno penzionisanje, održiv sistem fiskalne decentralizacije, unaprediti sistem i znatno smanjiti nivo državnih subvencija, ograničiti iznos državnih garancija, itd. To je pet-šest stvari o kojima vam LDP govori pet godina u ovom parlamentu. Ništa od toga niste uradili. Gospodin Dinkić je rekao pre nekoliko dana da će uštede napraviti tako što će praktično ukinuti sve subvencije, osim onih koje nisu produktivne i onih koje nisu za poljoprivredu. Onda je pre dva dana na sednici Odbora za finansije rekao da neće biti ne ukinute, nego ni značajno smanjenje subvencije za železnice, subvencije za puteve, subvencije, odnosno dotacije, kako se to u budžetu zove, za Nacionalnu službu za zapošljavanje. Na čemu će onda biti ostvarene uštede u budžetu za sledeću godinu na rashodnoj strani? Kada govorimo o garancijama, godinama vam govorimo da ne možete da se zadužujete na taj način. Godinama vam govorimo da "Srbijagas" ne može da opstane na ovim osnovama. Prodaje gas po ceni koja je niža od uvozne cene gasa. Pa smo išli i dalje u političko objašnjenje zašto je takva situacija. Zbog čega imamo nepovoljan gasni aranžman, odnosno aranžman sa Gaspromom o ceni gasa, zbog čega imamo posrednika u tom poslu? Zbog čega smo došli u situaciju da "Srbijagas" pravi praktično 200 miliona evra gubitaka svake godine? Kako će se taj problem na kraju razrešiti? Kako ćete taj problem rešiti u narednih mesec dana do predlaganja novog budžeta, a u isto vreme na potpuno identičan način birate, odnosno postavljate direktore javnih preduzeća? Čudo ste probali da napravite u javnosti tako što reklamirate Zakon o ograničenju najviših zarada u javnom sektoru. To vam je zapravo ključni dokaz da sprovodite ozbiljnu reformu, odnosno uštede na javnoj strani, na strani rashoda. To je medijski atraktivno uvek, ali ako pogledate malo dalje od te vaše reklame, videćete da vi u Predlogu rebalansa nemate čak ni kvantifikaciju koliko novca ćete time da uštedite. Ministar Dinkić je pre nekoliko dana rekao šokantnu stvar da je to i zato što Vlada zapravo i nema konkretan i detaljan popis svih tih plata, odnosno njihove visine, iako je osnivač, odnosno vlasnik zapravo u čitavom tom sektoru, a onda ste u zakon ubacili takve rupe da zapravo nikome na kraju neće biti ograničena zarada ili neće biti ograničena u onim sektorima gde je javnost najosetljivija i gde su moguće zloupotrebe najveće, kod javnih preduzeća. Šta uopšte znači ta ideja iz zakona da za one koji su dobri u radu, da za njih neće važiti ograničenje? Da li je dobar onaj direktor u kompaniji koja je, recimo, monopolista i pravi profit ili onaj koji preuzme kompaniju u ogromnim dugovima i smanji te dugove? Šta je za vas reper uspešnosti? Na kraju ćete dobiti direktore i jagmu za uspešnim preduzećima i nikog nećete moći da nađete, kao što i sada uglavnom ne možete da nađete za one firme koje su u ogromnim dugovima. Zbog toga nikakve reforme nema u ovome. Neću da pominjem neke druge stvari. Ministar Dinkić ima tu sklonost. On očigledno procenjuje da mu to donosi političku korist, da ga uvek digne iznad te granice od 5%, ali onda se usput seti nekog ministarstva koje je napravilo grešku u prošlom sazivu, pa je to nekako uvek ministarstvo DS, nema ovih drugih. Sada sam naveo i neka druga ministarstva, bez ikakve ambicije da branim DS. Na ovim osnovama na kojima ih vi danas kritikujete, mi smo ih kritikovali iz opozicije, dok ste vi bili u Vladi. Ali, vi imate na poziciji MUP u ovom rebalansu i to kaže Fiskalni savet, pod stavkom "socijalnih davanja" sedam milijardi dinara. To je izvrgavanje ruglu onog principa da plate mogu u javnom sektoru da rastu 2%, jer onda prebacite na stavku socijalna davanja i isplatite sedam milijardi dinara. Onda će sva druga ministarstva probati da nađu isti takav izlaz iz ove situacije. Na kraju će vam se rebalans raspasti pre nego što stignete da predložite budžet za 2013. godinu. Da ne pričam o nekim drugim vrlo problematičnim sistemima, subvencijama, dotacijama. Kad smo mi odlučili da treba da uzgajamo kao nacionalni brend tu Nacionalnu službu za zapošljavanje? Vi vrlo dobro znate, uz dužno poštovanje nekim vrlo stručnim i sposobnim ljudima koji tamo rade, da je ta služba napunjena uglavnom partijskim kadrovima koji nikada na otvorenom tržištu ne bi mogli da nađu posao, a pogotovo ne u ovakvoj ekonomskoj situaciji u Srbiji. Vi danas imate 34 filijale, 120 ispostava, preko 12 milijardi dinara iz ovog budžeta dotacija za taj sistem. U isto vreme, vi u ovoj zemlji imate privatne kompanije koje ljudima pomažu da nađu posao. Zašto se njima ne pomaže? Zašto se tržište ne otvori, pa onaj ko je sposobniji će moći da nađe posao za više ljudi, a da od toga ime i neke koristi? Ne, vi ubacujete novac u sistem koji godišnje troši samo po osnovu dotacija više od 12 milijardi dinara, koji ima ogromne izdatke za zgrade, objekte, specijalizovane usluge. Taj novac višestruko prevazilazi onaj novac koji ćete dobiti povećanjem stope poreza na dodatu vrednost. Gospodin Dinkić kaže – ovo je aneks postojećeg budžeta. On jeste aneks, ali u onom smislu u kom služe aneksi u Srbiji, uglavnom, da malo dodate trošak, pa je sada ovaj aneks povećao trošak budžeta, odnosno deficit, za preko pet milijardi dinara. Nismo optimisti i niko u ovoj sali, verujem, nije zlonameran čovek. Niko ne priželjkuje scenarijo - što gore, to bolje, ali iskustva koja smo imali u prethodnim godinama, izrazi lica koje vidimo i u javnom životu i u ovoj raspravi ovde nas uveravaju da ni vi niste optimisti i da niste sigurni čak ni da će vaša stranka biti u poziciji da predlaže zakon o budžetu za 2013. godinu, pogotovo ako nameravate da ga predlažete na tim osnovama. Za tako nešto, sa ovolikom količinom populizma i demagogije nema spremnosti među vašim koalicionim partnerima. Hvala.
Hvala. Samo da vas obavestim, istrošili ste vreme vaše poslaničke grupe. Gospodin Mirko Cvetković, replika.
Poštovana predsedavajuća, sada sam razumeo iz ovoga što je izložio narodni poslanik da on nije dobro razumeo smisao onoga što sam rekao. Dakle, smisao je u tome da nije u pitanju da li neko zna da se plate ne budžetiraju, budžetiraju itd, već je u pitanju princip, a princip jeste – ako vi hoćete da napravite reformu u nekom preduzeću, a istovremeno mu pravite budžet tako da mu obezbeđujete sto posto iznosa plate, onda od te reforme nema ništa. Zbog toga smo mi imali drugačiji princip, a taj princip jeste da to preduzeće samo počne da pronalazi određene rezerve i da samo sebi obezbeđuje plate, a da njemu budžet pomogne u nekom procentu koji smatra da je dovoljan u toku godine i da to bude opadajući iznos iz godine u godinu. U tom kotekstu sam se pobunio protiv vezivanja plata za budžet, jer bi se ispostavilo da se plate primaju tako što budžet jednostavno daje plate za javna preduzeća, što nije, ako hoćete, ni formalno slučaj. To sam smatrao obrazloženjem.
Hvala. Reč ima Snežana Stojanović Plavšić.
Replika na vaše izlaganje. Samo imam repliku na onaj deo, a već sam najavila da ću o tome još govoriti, a to je – da li smo znali, da li nismo znali, da li se ograđujemo od svih prethodnih vlada itd? Moram da podsetim da ministar Dinkić nikako nije mogao znati kako se kreira budžet bilo za Ministarstvo ekonomije, bilo za koje drugo ministarstvo, jer je, ako se sećate, a juče su nas podsetili još neki poslanici, ministar Dinkić je izbačen iz Vlade marta meseca 2011. godine, te ni na koji način nije mogao učestvovati u kreiranju budžeta za 2012. godinu. Zašto je ministar Dinkić isključen iz Vlade? Upravo zato što je imao primedbe na finansijski deo Vlade i na vođenje Vlade, na koordinaciju rada u Vladi. Dakle, tada su optužbe na račun ministra Dinkića bile da on nije timski igrač, da on ne sarađuje dobro sa drugim ministrima u Vladi, da nije dovoljno poslušan i to je razlog zbog kojeg je on isključen iz Vlade, za šta smo svi saznali iz medija. Dakle, potpuno je netačna primedba da je ministar Dinkić učestvovao, da je on sve vreme bio u toku, da je bio u toj vladi i da se on sada setio da kritikuje tu vladu. Ne, on je tu vladu kritikovao dok je bio u toj vladi i to je razlog zašto je on isključen iz Vlade. Pitaćete – zašto je stranka ostala u Vladi? Podsetiću vas da je to bilo vreme kada je Srbija očekivala kandidaturu za EU i da je to bio jedini razlog i mi smo to tada jasno rekli zbog čega mi ne želimo zemlju da dovedemo u tako nestabilnu situaciju i ugrozimo tu mogućnost. To je bio jedini razlog zbog čega smo u toj vladi ostali. Ministar ekonomije u toj vladi nije bio iz naše stranke, ministar ekonomije u toj vladi je bio Nebojša Ćirić… (Predsedavajuća: Vreme.) … i to je rizik koji preuzimate kada stručnjake imenujete da rade neke odgovorne i politički odgovorne funkcije. Da, on nije iz naše stranke.
Gospodine Andriću, povreda Poslovnika? (Da.) Izvolite.
Hvala. Mislim da biste stvarno kao predsedavajuća trebali da upozorite poslanike na povredu Poslovnika, a to je uvreda dostojanstva. Nije važno da li je ministar Dinkić bio ministar tada ili ne. Gospođa Kalanović je bila potpredsednica te vlade za ekonomiju. Ako nije mogla, mogla je meni da kaže, ja bih preneo ministru Dinkiću, tada kolegi poslaniku, kakvo se zlo u budžetu sprema i da slučajno ne glasa protiv. Nas, iako nismo imali ni jednog ministra, nisu uspeli da prevare, ova zla DS i da nas natera da podržimo taj budžet. Prosto, mislim da je važno da kada se ovde govori, ako se govori na ozbiljan način, da se onda stvarno to radi zbog građana i zbog rezultata i posledica tog govora. Dakle, mislim da je uvreda Skupštine negiranje prošlosti, umesto da se preuzme neka vrsta odgovornosti. Vi ste sada formirali Vladu, ovo više nije predizborna kampanja. Vi nemate potrebe da se pravdate, ali nemojte stvarno vređati inteligenciju nikoga od nas, da potpredsednica Vlade zadužena za ekonomiju nije to znala, pošto je to argument protiv toga da ta ista osoba danas bude ministar u toj vladi. Ako tada u okviru svog resora nije to znala, pa šta je onda kandiduju da danas obavlja bilo kakvu funkciju? Prosto vas molim da neke elemente logike, ipak, koliko je to minimalno moguće, zadržimo u ovim raspravama, pošto je to jedini način da ne gubimo više vreme na te stvari koje su manje važne, nego da pričamo o stvarima koje su više važne. Hvala.
Samo vas molim da ubuduće, ukoliko se javite za povredu Poslovnika, naznačite koji je član Poslovnika povređen. (Ivan Adrić sa mesta: Član 106, dostojanstvo.) Hvala. Bojan Đurić se prvi javio za repliku. Izvolite.
Zapravo, sada imam dve replike i u okviru istog termina ću probati da odgovorim gospodinu Cvetkoviću i gospođi Plavšić. Malopre sam govorio o lojalnosti i na ovo sam mislio. Koliko ste vi sada bili nelojalni prema gospodinu Ćiriću koga ste doveli u ministarstvo, anagažujući ga da radi vrlo težak posao, za koji, pri tom, ne mislim da ga je radio loše u postojećim okolnostima, a danas, posle nekoliko meseci, kažete da nemate veze sa tim čovekom ni na koji način. Izvinite, gospodin Ćirić je došao na to mesto na predlog vaše partije i bio je valjda deo nekog političkog koncepta. Potpuno je neverovatno da pokušavate da nam objasnite kako je gospodin Dinkić, kao ubogi opozicionar ovde sedeo i čekao da vidi ove materijale, a vi u stranci mu ništa niste govorili o čemu se radi. Tako gospodina Dinkića dovodite u nezgodnu situaciju. Neko ko zaista toliko puta dovede sebe u situaciju da bude prevaren, ne može da bude ministar finansija. Ne mislim da je to tako, to ste vi zapravo rekli. Sa vama, gospodine Cvetkoviću, ja nemam spor oko toga, vrlo dobro sam vas razumeo. Znam da ne može reforma ili sistem subvencija za javna preduzeća da počiva na tome da se isplaćuju sve zarade. Mi smo vam o tome govorili iz onih klupa dok ste vi bili premijer nekoliko godina, a vi ste pravili da to ne čujete. Kada je u pitanju Železnica, imam još jednu vrstu problema. Vi ste imenovali za direktora tog preduzeća ipak visokog funkcionera, bivšeg poslanika vaše partije i malo mi je čudno da postoji toliki stepen zabune ili odsustva komunikacije, da su oni mislili u toj firmi da im je subvencija data za plate, a da je Vlada zapravo imala neku drugu ambiciju. Ovo što se sada dešava u poslednjih 10 minuta, pokazuje sa čime će se suočiti i ova vlada. Svi će se na kraju praviti da nisu znali o čemu se radi i da su bili obmanjivani na svim stranama. Tako ne može da funkcioniše nijedna reforma i tako će propasti ova zemlja i stalno se zanosimo time da zemlja ne može da propadne. Bilo je i pre Srbije zemalja koje su propale, koje su nestale.
Gospođo Plavšić, molim vas da završimo sa ovim replikama.
Razumem da mnogi ne veruju da je tako nešto moguće i razumem neki zaista ne veruju da je moguće da angažujete nezavisnog stručnjaka kada vam pomaže u radu ako ste ministar, ali mi to jesmo uradili. Apsolutno nisam saglasna sa vama da to na bilo koji način diskvalifikuje ministra koji je to uradio i da čini da je on prevaren i time nedostojan da kasnije bude ministar, već naprotiv, ministar daje slobodu u radu nezavisnom stručnjaku. Da li to nije ono za šta se svi u kampanji zalažemo, da stručni ljudi treba da vode politiku ove države? Znate, verujem da je to vama smešno, ali to je ono za šta smo se zalagali i to je ono što jesmo radili. Dakle, ono što sam rekla je činjenica. Ministar Dinkić nije bio ministar kada je kreiran budžet. Ministar ekonomije u tom trenutku je bio nezavisan stručnjak koji nema nikakve veze sa našom strankom, koga je postavio ministar Dinkić kao stručnjaka. To želim još jednom da ponovim. Da li je gospođa Kalanović mogla u to vreme da učestvuje u kreiranju politika? Neka sama ona to kaže, ona je ovde. Možda je to smešno, ali verujem da će se gospođa Kalanović uključiti. Govorim vam o vremenu, o decembru mesecu, neposredno pre izbora, koji su bili raspisani nakon toga. Vi dobro znate kakva je situacija u to vreme bila, kada su odnosi u tadašnjoj Vladi u pitanju. U svakom slučaju, URS tada nisu imali više nikakav kapacitet da u punoj meri učestvuju u kreiranju politika, u Vladi… (Predsedavajuća: Isteklo vam je vreme.) Rekla sam da smo u Vladi ostali samo zato što je to bilo vreme kada se očekivala kandidatura Srbije.
Gospodine Andriću, po Poslovniku? (Da.) Izvolite.
Pogrešno tumačenje, mislim da je to član 104. ili 106, jedan je od ta dva člana. Ne kažem, uostalom, nije ni važno da li verujem ili ne da li je tako nešto moguće. To nije važno. Samo kažem da ako se takva stvar stvarno desila da potpredsednica Vlade, zadužena za ekonomiju, tako je tada nama objašnjeno posle rekonstrukcije Vlade, ne znam o ekonomskom delu budžeta, verujte, ne moramo vi i ja da pričamo o našem utisku. Pitajte ljude, to ih prilično diskvalifikuje za obavljanje bilo kakve visoke javne funkcije. Što se tiče gospodina Ćirića, koga ja očigledno mnogo više cenim nego vi, jeste da je reč o stručnjaku i jeste ga doveo gospodin Dinkić, pre toga je bio njegov zamenik ministra ili pomoćnik i nisam shvatio sad za šta vi njega optužujete - da on nije hteo da prenese Mlađanu Dinkiću, da u Železnicama neće biti 12 plate itd? Jasno mi je šta ste naučili iz toga. Iz današnje sednice Vlade, jasno nam je da više stručnjaka nema. To takođe treba da kažete. Danas ste gospodina Krkobabića imenovali za direktora Pošte. To je jasan rezultat vašeg iskustva sa stručnjacima u prethodnim vladama. Dozvolite nama da vam kažemo da mislimo da je ovo još pogrešnije. To mi je bilo smešno, a ne ono što ste vi govorili. Dakle, sve će polako doći na svoje. Zbog toga mi nismo nervozni i savetujemo i vama da ne budete. Ali cenu toga će platiti ljudi koji danas nisu sa nama, a to su naši građani. Ako je zaključak URS-a na osnovu pogrešnog odnosa ili lošeg odnosa između ministra Ćirića i bivšeg ministra Dinkića takav da ste vi danas spremni da se odreknete koncepta departizacije, profesionalzacije javnih preduzeća, verujte da je to loš zaključak. Možda ste ipak trebali da sagledate problem sa neke druge strane i da shvatite da su druge stvari problem, ne učestvovanje stručnjaka u poslovima koje stručnjaci treba da rade… (Predsedavajuća: Isteklo vam je vreme, gospodine Andriću.) Izvinjavam se. Grešku ćete platiti samo vi.
Gospodine Šajn, povreda Poslovnika? (Da.) Izvolite.
Zamolio bih kolege, u skladu sa članom 106, da se vratimo na temu. Mogu sada da kažem da je bespravno raseljeno 80 Roma od gradske vlasti u Beogradu danas i da nametnem to kao temu, da je grad Beograd odgovoran za to. O tome neću da pričam. Zato, hajde da se vratimo na temu i da završimo sve do kraja. Hvala.
Reč ima ministarka Verica Kalanović.
Dame i gospodo, neću analizirati vaše primedbe vezane za budžet, iako bi mnogo toga mogla da kažem. Međutim, nalazim se prozvanom da, kao bivši potpredsednik Vlade i današnji ministar u novoj Vladi, jesam ili nisam znala šta se dešavalo. Mnogo puta do sada i kao potpredsednik i kao ministar u prošloj Vladi sa svojom strankom sam isticala odsustvo timskog rada. Ovde sedi bivši premijer i član Vlade do izbora u maju. Godinu pre nego što je Vlada završila svoj mandat na Vladi sam tražila reviziju rada javnih preduzeća. Ovde je prisutan premijer neka kaže da li je to tačno. Da li smo ikada stavili na sednicu Vlade rad Železnica i 11 plata u reformi u zadnjoj godini mandata? Da li je tačno da je Fiskalni savet pre nego što su se završili izbori i objavljeni rezultati upozorio tako glasno da je javni dug prešao 50%? Da li je to znao? Da li se danas iz računa u Ministarstvu finansija i drugim ministarstvima nalaze dugovi za koje niko od nas koji smo sedeli u Vladi, i danas sedi u Vladi, nije znao. Takođe, ni ja. Da li sam znala da su dugovi po programu građevinske industrije 33 milijarde dinara po zaključenim ugovorima? Ne, jer smo doneli odluku da budu 24. Odsustvo timskog rada je bilo nešto što je karakterisalo prošlu Vladu. Neki ljudi su sa svojim stručnim, moralnim i drugim kapacitetima ostali isti. Sebe ubrajam u jednog od njih. Niti sam pametnija, ni gluplja od prošle Vlade, ali želim da radim kao deo tima koji danas zna, i ministar sporta i ministar kulture, kako se planira budžet. Šta se nalazi u budžetu? Da li se u budžetu nalaze svi prihodi ili se nalaze na diskrecionim troškovima ministarstava gde jedan ministar ne zna šta se troši iz drugog ministarstva? Danas vidimo sve prihode bez obzira na to da li su budžetski prihodi, zajmovi ili donacije. Da nam se ne bi desilo da imamo dupliranje, tripliranje određenih projekata vezanih za teritoriju Srbije u kojoj žive naši građani. Da, kažem vam da nije bilo tog timskog rada. Da, kažem vam da nisam znala kako se troše sve pare iz budžeta. Ne zato što sam neobrazovana i glupa, nego zato što nismo imali timski rad koji nas je vezivao i na transparentan način prikazivao šta se radilo u javnim finansijama.
Da li neko od prijavljenih narodnih poslanika želi da govori o povredi Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, izvolite.
Samo da se razumemo i završavam ovaj krug, nije nam cilj da blokiramo raspravu. Član 106. Dakle, očigledno se ne razumemo. Ni verujem, ni ne verujem da niste znali, da ste krili, da ste saučestvovali. To ništa nije tema. Tema je sledeća. U ovoj sali već treći dana za redom, ne vi lično, svi koji govore iz poslaničke grupe URS, ste došli sa dve konstatacije. Jedna je da je ovaj rebalans ovakav zato što je u zemlji katastrofa. Sa druge strane, svoje saučesništvo u tome da ste znali da je katastrofa i pre šest meseci, odbrana od toga je da niste znali. Kažemo vam drugu stvar, to je možda i tačno. Nije važno. Bili ste učesnici, dobrovoljni, u jednoj igri koja je dovela zemlju do katastrofe. Imali ste za to svoje političke razloge. Gospođa je rekla da ste hteli da zemlja dobije status kandidata. To vas ne oslobađa od činjenice da ste bili deo jednog tima koji je, kako sami kažete, napravio katastrofu koju će plaćati građani Srbije. To vam samo kažemo. Ako ovaj rebalans budžeta treba da donese jedan deo ekonomske istine i to je većina govornika rekla, onda treba da donese jedan deo političke istine. Politička istina je ta i da ste znali da ne znate. To je takođe greh, jer ste vi i pored toga donosili političku odluku, konstantno, da budete deo toga. Svaki od vaših poslanika je za taj budžet glasao. Gospodin Dinkić je za taj budžet glasao. Mi nismo. I tada smo vam rekli da je katastrofa. Samo želimo da se ta politička razlika ne izbriše.
Dva minuta. Povreda člana 106, koju može da učini predsedavajući, odnosi se na to da govornik koji učestvuje na sednici ne govori o dnevnom redu. Molim vas da se toga pridržavamo, ali starajući se o redu na sednici razumem da je povreda Poslovnika povod, a ne uzrok, pošto svi učesnici malo više govore van dnevnog reda nego što bi to moralo ili trebalo biti tolerisano. Pretpostavljam da su narodni poslanik Bojan Đurić i narodna poslanica Aleksandra Jerkov prijavljeni za replike. Da vam ne bih davala povredu Poslovnika, pa objašnjavala još jedanput sve ovo što sam već rekla narodnom poslaniku Ivanu Andriću. Replika je, ponovo svim učesnicima na sednici, podsećam ih da pogledaju Poslovnik, diskreciono pravo predsedavajućeg. Ne postoji obaveza davanja replike. Ona je diskreciono pravo predsedavajućeg koji odlučuje da li replika koristi toku sednice ili ne. Zahvaljujem. Narodni poslanik Bojan Đurić, pravo na repliku, pa narodna poslanica Aleksandra Jerkov i time završavamo krug replika. Izvolite.
Molim vas nemojte da ovo svodite na nivo ličnog. Niko vama nije rekao ni da ste glupi, ni da ste nesposobni. To niko od nas ne bi ni pomislio. Govorio sam vrlo precizno o tome da vi nama ne dajete nikakvu garanciju, nikakav realan osnov da verujemo da će u ovoj Vladi, da je sada drugačije, biti drugačije u narednom periodu. Time sam počeo svoje izlaganje. Sve ono što danas govorite o svojim bivšim koalicionim partnerima, što govorite o ljudima stručnjacima koje ste pozvali, govori da su naši strahovi opravdani. Činjenica je da nismo dobili odgovore na nekoliko ključnih pitanja. Da li sve stranke vladajuće koalicije misle da treba problem finansiranja deficita i duga otklanjati prodajom državne imovine? To je rekao ministar finansija. Nisam čuo takvu izjavu od predsednika Vlade ove zemlje ili prvog potpresednika, odnosno lidera najveće političke stranke u toj Vladi. Govorite o dolasku MMF, a gospodin Dačić kaže da sanja dan kada će propasti MMF. To levičarenje i taj antiglobalizam je popularan, ali na kraju dođemo do ovolikog problema, do ovolikog duga i deficita. Po kojoj kamatnoj stopi smo se zadužili, recimo, kod Rusije za finansiranje deficita? Da li će posle 1. januara "Gasprom" plaćati 3% rudne rente ili 7% po zakonu? To je, recimo, sporno pitanje ovih dana. Da li će se prodati "Telekom"? Da li postoji tih sedam milijardi na stavci MUP? Nemojte posle da kažete – nismo znali da MUP isplaćuje zarade sa druge stavke, odnosno uvećanje zarada. O tome vam govorim. Odgovorite mi na ta pitanja, pa ćemo možda biti uvereni da u ovoj Vladi svi sve znaju.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov, izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Gospođa ministarka je u znatno povišenom tonu na početku svog izlaganja rekla da nema nameru da odgovara na naše primedbe u vezi sa rebalansom budžeta. Onda zaista ne znam čemu njeno učešće na sednici, ako neće odgovarati na naše primedbe, jer prisustvo predstavnika Vlade vidim kao situaciju i priliku u kojoj poslanici razmenjuju mišljenje, argumente sa predstavnicima vlasti i Vlade. To je uloga onoga ko je predstavnik predlagača. Osim očiglednog, odnosno toga da ni gospođa Kalanović, ni gospodin Dinkić ne odgovaraju na naše primedbe, njihovu ulogu u učešću današnje, jučerašnje, sednice vidim samo kao priliku da se iščuđavaju nad lošom situacijom u kojoj se zemlja nalazi bez ikakvog priznavanja svoje uloge u tome. Molila bih vas da napustite manir koji je gospodin Dinkić ovih dana uveo, a to je da odgovara na pitanja koja mu uopšte nisu postavljena, da ne odgovara na pitanja koja su mu postavljena i da koristi svaku priliku, prvo, da se ogradi od svega što je radio prethodnih 12 godina i, drugo, da svim narodnim poslanicima deli lekcije iz poštenja, morala i odgovornog odnosa prema javnim finansijama. Gospodin Dinkić je poslednja osoba koju građani Srbije treba da slušaju da govori o tome, zato vas molim, gospođo Kalanović, da se uključite u raspravu na način koji propisuje Poslovnik i da komentarišete naše primedbe na rebalans budžeta, jer zbog toga ste ovde. Hvala.
Prijavljena je narodna poslanica Slavica Saveljić, pravo na repliku.
Ne, reklamiram povredu Poslovnika član 104. i pitam vas, gospođo predsedavajuća, po kom ste osnovu dali repliku gospođi Jerkov? Nije bila pomenuta, niti se na bilo koji način diskusija nekog poslanika ili ministarke odnosila na njenu poslaničku grupu ili nju lično. Što se tiče izlaganja gospodina Dinkića i vremena koje je on ovde potrošio, očigledno da njegov nastupa ovde mi vidimo mnogo drugačije nego neki opozicioni poslanici. Za nas je to što je ministar Dinkić 20 sati gotovo proveo sa poslanicima u Narodnoj skupštini, braneći zakone koje je predložio, prvo, dokaz ozbiljnosti situacije u kojoj se zemlja nalazi, drugo, njegova ozbiljnost kao ministra i očigledno posvećenost poslu na koji mu je poverenje dato i, sa treće strane, očigledno da je potpuno svestan da je osim Vladi odgovoran i ovom parlamentu. Posao ministra je da obrazlaže zakone, naš poslanički da slušamo, postavljamo pitanja, dajemo predloge i sugestije, i to ćemo valjda da radimo i ubuduće. Činjenica da neki ministri u prethodnoj Vladi za četiri godine ovde nisu proveli 20 sati, za razliku od gospodina Dinkića, koji je povodom nekoliko zakona i paketa koji je predložen ovde to uradio, zaista je njemu za pohvalu.
Pozvali ste na povredu člana 104. Dva puta u toku sednice sam podsetila sve nas narodne poslanike, jer dešava nam se da smetnemo s uma i da se konsultujemo sa našim Poslovnikom. Član 104. stav 3 – o korišćenju prava iz stava 1. i stava 2. ovog člana odlučuje predsednik Narodne skupštine. Davanje prava na repliku ne može biti predmet povrede Poslovnika. Molim vas da pročitate ceo član 104, stav 1. i stav 2. i da vidite da o korišćenju prava iz stava 1. i 2. piše da odlučuje predsednik Narodne skupštine. Može da odluči da repliku dozvoli i može da odluči da repliku ne dozvoli. Ne postoji obaveza, niti postoji povreda stava 1. i stava 2. iz člana 104. ako odluči u jednom i u drugom slučaju. Ja sam dva puta to navela i zato sam rekla – molim vas da koristite replike. Povredu Poslovnika reklamira narodna poslanica Slavica Saveljić.
Zahvaljujem se na objašnjenju. Vi ste pročitali stav 3, a preskočili ste ona prethodna dva, gde se kaže po kom osnovu narodni poslanik može da dobije …
Narodna poslanice, ne možete dva puta ukazivati na istu povredu Poslovnika.
Zahvaljujem.
Molim vas, imaće svi prava na replike jer je i vreme u kojem teče sednica vreme u kojem narodni poslanici vole replike. Član 27. me obavezuje da ono što poslanici vole da im bude obezbeđeno. Dakle, da li neko želi repliku od prijavljenih? Insistira se na povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić po povredi Poslovnika.
Gospođa predsedavajuća, pozivam se na član 27. i na član 108. Kao predsedavajuća treba da vodite računa o primeni Poslovnika i da vodite računa o održavanju reda na ovoj sednici. Mi smo ovde svedoci zloupotrebe Poslovnika koje vi dozvoljavate, da se povreda Poslovnika koristi za diskusiju u načelu. Dva sata ovde slušamo raspravu između predstavnika bivše Vlade ko je od koga krio podatke, ko je koga varao i nije ni čudo što građani ovo gledaju i vide situaciju u koju nas je ta Vlada dovela. Molim vas, ministar Dinkić je svaki dan proveo ovde u sali, tačno je, ali je pričao više nego svi narodni poslanici. Sada poslanici koriste i zloupotrebljavaju Poslovnik da rasprave to što nisu mogli na sednici Vlade pojedini ministri ili ovde među sobom. Molim vas da ovu očiglednu zloupotrebu Poslovnika prekinete, da nastavite raspravu. Sigurno nećemo biti u mogućnosti da dogovor sa Kolegijuma koji smo sinoć postigli nastavimo, po trećoj tački dnevnog reda, ukoliko budemo prljav veš prethodne Vlade ovde slušali satima. Molim vas da jednostavno poštujete Poslovnik i primenite sve ono što ste obavezni. Hvala.
Zahvaljujem. Da bi primenjivala član 27, sa vama se potpuno slažem, ponudila sam replike, ali moram imati saradnju. Nemam saradnju ako narodni poslanici žele da govore o povredi Poslovnika. Narodni poslanik Marijan Rističević želi da govori o povredi Poslovnika.
Navešću povredu člana 103. i član 104. Član 103 – narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, a učinjenu na sednici Narodne skupštine koja je u toku, i to neposredno po učinjenoj povredi. Dakle, tu nigde ne piše da nema pravo da se reklamira član 104. Član 104. kaže u prvom stavu, ono što vama nije odgovaralo da tumačite – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine …
Narodni poslaniče, već je član 104. naveden kao povreda i dala sam objašnjenje da se o nečemu što odlučuje predsedavajući ne može izreći mera, da se traži reč za povredu Poslovnika. Zahvaljujem. Da li još neko želi povredu Poslovnika? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković, a posle njega narodni poslanik Milan Lapčević.
Uvažena predsedavajuća, gospođo Kalanović, predstavnici resornih ministarstava u Vladi Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, kontekst u kojem danas i prethodnih nekoliko dana vodimo diskusiju o rebalansu budžeta je u najmanju ruku sumoran. Podaci koje imamo o javnom dugu, koji je trenutno na 56% BDP, i budžetski deficit od projektovano 7,1% su direktno uticali na to da u proteklih nekoliko godina imamo preko 300.000 ljudi koji su izgubili posao. Od tih 300.000 ljudi koji su izgubili posao 280.000 ljudi je radilo u privatnom sektoru, a dvadesetak hiljada ljudi je radilo u javnom sektoru. Socijaldemokratska partija Srbije smatra da su ekonomske mere, koje su naravno ugrađene i u ovaj predlog rebalansa budžeta, pozitivne, pogotovo u smislu koji se tiče ukidanja sopstvenih prihoda, ukidanja 138 parafiskalnih nameta za privredu. Što se tiče povećanja poreza na dodatu vrednost, naravno mera je nepopularna, ali je bila jedina moguća. Mislimo, a o tome smo i razgovarali sa resornim ministrom na Odboru za finansije, da je u narednom periodu kada se bude pravio budžet za 2013. godinu moguće rasteretiti i nivo zarada, a privrednici bi prihvatili da se taj porez na dodatu vrednost poveća čak i na 22%. Na taj način bi rasteretili privredu, pogotovo sektor malih i srednjih preduzeća i omogućili bi privrednicima da zapošljavaju novu radnu snagu i da rešimo najbitniji strukturni problem u našoj privredi, a to je problem nezaposlenosti, koji prema metodologiji Međunarodne organizacije rada iznosi 26% čak. Što se tiče poreskih zakona, moramo da pohvalimo to da će, kada su u pitanju mala preduzeća, ona koja imaju prihod do 50 miliona dinara, porez na dodatu vrednost plaćati po realizaciji, što je veoma pozitivno. Uticaće na njihovu tekuću likvidnost, uticaće na njihov razvoj i, naravno, uticaće u skladu sa tim na novo zapošljavanje. Uz ove mere i uz usvajanje ovog rebalansa budžeta veoma je važno da ministarstvo i Vlada Republike Srbije dinamično i energično radi na usvajanju i primeni strategije za naredne četiri godine, i to kada su u pitanju nove investicije. Pitanje javnog duga i budžetskog deficita i njegovog rešavanja u naredne četiri godine i dovođenje u nivo ravnoteže više nije sporno. Za to ćemo sigurno imati konsenzus svih društvenih činilaca, i predstavnika države, kao što vidimo, i predstavnika poslodavačkih organizacija, i predstavnika reprezentativnih sindikata. Ono što je nama potrebno u narednom periodu, a vidimo da će resorni ministar sa jednom velikom energijom na tome da radi, to su nove investicije. Nove investicije u obrazovanje, nove investicije u nove tehnologije, poljoprivredu i ono što je najbitnije što će biti sledeći deo mog izlaganja u reformu javnog sektora. Socijaldemokratska partija Srbije pozdravlja činjenicu da u javnom sektoru neće biti otpuštanja. Mi se približavamo definitivno jednom modelu reforme javne uprave, javnih preduzeća koji će učiniti da ta javna uprava i ta javna preduzeća budu efikasnija, efektivnija i produktivnija. I da će na mesto rukovodilaca u javnom sektoru dolaziti u skladu sa novim zakonom o javnim preduzećima kompetentni ljudi koji imaju sposobnosti, koji imaju kompetencija, i mogućnosti da rade u skladu sa tržišnim principima, bez obzira što oni rade u javnim preduzećima i javnom sektoru. Dakle nadamo se da će model tržišnog poslovanja i model iz privatnog sektora biti preslikan na javni sektor i na javna preduzeća. Ono što smatramo da je jedan od velikih problema javnog sektora, a i generalno privrede je ta ogromna diskrepanca između potrebe naše privrede naše industrije, čak i našeg javnog sektora i od onog što imamo kao ponudu na tržištu radne snage. Mi nemamo ni posle 12 godina nacionalni okvir kvalifikacija koji će u saglasnosti s jednim dugoročnim privrednim razvoje da definiše koje su to ključne tačke razvoja naše zemlje. Koji su to sektorii šta nam je to potrebno od kadrova u javnom sektoru u javnim preduzećima kako bi oni imali priliku da se zaposle i kako bi mogli da pokažu svoje sposobnosti, svoje kompetencije na tim svojim radnim mestima. Navešću vam kao primer nedavnu izjavu pomoćnika ministra unutrašnjih poslova da je trenutno potreba na tržištu rada, kada je u pitanju vatrogasna služba, pri ministarstvu čak 3,5 hiljade vatrogasaca. S druge strane, u nekim drugim sektorima, naravno, imamo prevelik broj ljudi koji su završili određene fakultete i škole i koji vrlo, vrlo teško mogu da se zaposle. Naravno, to se događa isključivo iz razloga što mi nemam u tom domenu nikakvu strategiju. Navešću primer DRI koja je najavila i to će isto tako učiniti da javna uprava, da javna preduzeća budu mnogo efikasnija, da neće samo kontrolisati pravilnost finansijskog izveštavanja u javnim preduzećima, u javnom sektoru. Kontrolisaće ono što se zove učinkovitost. Kontrolisaće da li se politika, da li se projekti koji se sprovode u javnom sektoru pozitivno reflektuju na budžet. Da li se vodi politika ušteda, i da li se vodi politika koja je u skladu sa rezultatima. U tom smislu Vladu Republike Srbije čeka ogroman posao. Napomenuću samo da vlade mnogih zemalja, razvijenih zemalja decenijama unapređuju svoj javni sektor i politiku razvoja javnog sektora i javnih preduzeća, pa u nekim razvijenim zemljama svako ministarstvo, svaka agencija svaki fond direkcija mora da napravi strateški četvorogodišnji plan, mora da definiše rezultate i oni koji su to definisalii na tome radili oni ogovaraju za izvršenje tih rezultata. To do sad kod nas nije bio slučaj, ali mislim da će ovim novim zakonom o javnim preduzećima, da ćemo uspeti da pokrenemo rešavanje tog jednog velikog problema. Pomenuću temu koja je danas dosta puta diskutovana, to su subvencije i preduzeća u procesu restruktuiranja.Kada su u pitanju subvencije, mi imamo problem da ta preduzeća koja dobijaju subvencije nemaju, u velikoj većini slučaja, dobru organizaciju, nemaju kvalitetan menadžment i nemaju dobru kontrolu. Ono na šta apelujem da Ministarstvom finansija i ekonomije uradi sve da počne da kontroliše na namenu i namensko trošenje sredstava koji idu za subvencije i da počne da kontroliše rad menadžmenta i da utiče maksimalno kada su u pitanju kadrovska rešenja, da i u ta preduzeća dođu najodgovorniji i najkvalitetniji ljudi, a to je moguće. Velika većina tih preduzeća ima tržište, ima kvalitetne proizvode, ali uz lošu organizaciju, u nekim slučajevima čak i lokalna samouprava postavlja menadžment tih preduzeća. Imamo problem ljudskog faktora, imamo problem što ta preduzeća nisu naravno efikasna, nisu tržišno orjentisana, nisu orjentisan na rezultate i naravno da jedan dugi niz godina velika sredstva trošimo na subvencije. Socijaldemokratska partija Srbije smatra da je predloga rebalansa budžeta prihvatljiv i da u skladu, naravno sa situacijom u kojoj se o njemu diskutuje, u kojim će se on nadam se doneti i da rešenja i mere koje su definisane u setu 18 zakona i u rebalansu budžeta utiču na to, da nema otpuštanja, da će se u ovoj zemlji zadržati bar jednak broj radnih mesta, što je velika vrednost za ovu zemlju. Da zaustavimo dodatno otpuštanje ljudi. Najlakše je reći, imamo problem, strukturni, hajde da otpustimo 100 hiljada ljudi, ili 50 hiljada ljudi iz javnog sektora. Da li je to rešenje? Podsetiću vas na izjavu Angele Merkel, 2008. godine kada je počela svetska ekonomska kriza, kada je javno dala preporuku i u javnom sektoru i u privatnom sektoru, nemojte da otpuštate ljude, to je krajnja mera, to je najrigidnija mera. Učinite da preduzeća budu efikasna. Učinite da vršite uštede na drugim pozicijama, da tražite nova tržišta i da na taj način kroz strateške planove i kroz jedno dobro poslovanje, da se izborite sa krizom. Uz to, dozvolite da završim, pozdravljamo i ove mere za podsticaj našim najstarijim građanima, penzionerima. Ovo govori o tome da ova vlada neće biti samo isključivo orjentisana, tržišno i kako da kažemo, na taj rashodni deo i na štednju, nego će ona biti socijalno odgovorna uz investicije koje će doneti dodatno vrednost ovoj zemlji i ovim građanima, a naravno kao Socijaldemokratska partija Srbije smatramo da je socijaldemokratska ideja i socijalno odgovorna država, država 21 veka. Hvala vam.
Vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević, posle njega narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministar, moram da priznam da nije baš ni lako, ni jednostavno danas razumeti rasprave pojedinih poslaničkih grupa i kod mene su zaista izazvale određenu zabunu. Imamo predstavnike određenih stranaka koje su učestvovale u prethodnoj Vladi koje kritikuju prethodni budžet i kažu da sve što je loše se nalazi upravo u njenu. Imamo pak predstavnike druge stranke koja je takođe učestvovala u prethodnoj Vladi koja kaže da je taj prethodni budžet bio dobar, ali da rebalans ne valja. Čujemo od bivšeg premijera da je bilo predviđeno 125 miliona deficita u budžetu Republike Srbije za 2012. godinu, a da je Fiskalni savet predvideo da će biti 216 ukoliko nema mera, a ukoliko ima mera, došli smo do 222. Ne reče nam gospodin premijer iz bivšeg mandata, a kako se došlo od 125 do 216? Šta je to prethodna vlast uradila da napravi još sto milijardi preko projektovanog deficita? Kako je smela to da uradi? Ko je to odobrio? Na osnovu kojih projekata? Juče i danas smo slušali ovde same optužbe i sa jedne i sa druge strane ko je prekoračio ovlašćenja, ko je uvozio polovne akumulatore i gume i plaćao ih parama poreskih obveznika. Čuli smo malo pre jednu frapantnu činjenicu, od gospođe Kalanović koja kaže, da umesto dozvoljenih 24 milijardepodsticaja građevinskoj industriji Srbije imamo obaveze za 33 milijarde. A ko je to odobrio da neko zaduži ovu zemlju i poreske obveznike za dodatnih 9 milijardi. Ako je to tačno a nemam razloga da sumnjam da nije, onda ovde treba ili da slušaju ljudi iz kriminalističke policije ili da dođu ovde i da povedu razgovore sa onima koji su to radili. Razumem gospodina Dinkića, koji je u jučerašnjoj raspravi i danas kada je predlagao rebalans budžeta, kada kaže da nasleđuje teško stanje. Mi mu verujemo. Siguran sam da nasleđuje teško stanje i da to stanje nije lako popraviti. Nije lako u devetom mesecu, krajem devetog meseca popraviti nešto do 12, za ta tri meseca se ne može ništa spektakularno uraditi. To razumemo, ali moramo i tražimo ovde da nam se kaže ko je kriv za to. Nemoguće da se nije znalo ništa od onoga što je ovde navedeno juče i danas, da se nije znalo ranije, prosto nam neverovatno zvuči da stranka gospodina Dinkića, gospođa Kalanović, koja je bila potpredsednik Vlade, nije baš imala ništa ili je imala nedovoljnu informaciju od onoga što smo čuli juče i danas ovde, da to pre ne kažu. Verujem gospođi Kalanović da nije znala do detalja sve ono što nam je malopre rekla, ali sam siguran da je bilo i nečega što se znalo i u januaru i u februaru, i umartu i u maju mesecu i da je moglo da se kaže, kao što sam siguran da je i Fiskalni savet mogao da kaže mnogo, mnogo ranije da je zemlja prezaduženija nego što jeste i da nema razloga da se fingiraju procenti i da se stalno priča da smo na 43, 44, a u stvari smo na 54 procenata zaduženja BDP. Dakle, za nas ste odgovorni i jedni i drugi. Građani Srbije da znate zato što ovako danas živite, podjednako su krive sve stranke u prethodnoj Vladi ili da budem precizniji, najviše su krive one koje su vodile Vladu, malo manje one koje su imale manjinu u toj Vladi, ali sigurno da moraju i one deo te odgovornosti da ponesu. Cenimo to što se gospodin Dinkić uhvatio hrabro u koštac da rešava ove probleme, vidimo kod njega spremnost da hoće nešto da promeni, cenimo određene mere koje je predložio poput ukidanja parafiskalnih namera. Ukinuti 130 parafiskalnih nameta, pronaći koji su besmisleni i bezvezni i reći da to ne treba da se plaća je zaista za pohvalu. Treba to pohvaliti i razumeti i reći da je to dobra stvar, ali moramo, ne možemo da se otmemo utisku da je deo tih nameta, bar deo ili možda i veći deo uveden i kada je on bio ministar finansija ili kada je bio ministar ekonomije, ili ako nije bio odgovoran on, nego to ministar finansija predlaže, nemoguće da ministar privrede i ekonomije, kada je bio potpredsednik Vlade u periodu od 2008. do 2011. ne daje određeno mišljenje i saglasnost na uvođenje tih nameta. Dakle, u tom delu imam određenu zamerku. Podržavamo, takođe, i plaćanje PDV za mala i srednja preduzeća po realizaciji fakture. Ako se sećate, a verujem da se sećate, građani se sigurno sećaju da je DSS početkom 2009, tokom 2009, sredinom 2010. u tri navrata Narodnoj skupštini predlagala isti zakon po kome bi se PDV plaćao po realizaciji a ne po fakturisanju. Time bi se rasteretila privreda, stvorila mogućnost da oni koji se bave biznisom i realnim sektorom i uplaćuju novac u državni budžet lakše posluju i zapošljavaju veći broj ljudi. Tada su svi glat odbijali te naše predloge, pa je čak jednom ministar Dinkić i kritikova taj naš predlog i rekao da to i nije baš izvodljivo, da nije baš pametno i da će ugroziti javne finansije. Nema veze, kad god da je došlo – dobro je došlo, podržavamo taj predlog i smatramo da je ta mera dobra, neophodna. Šteta što nije bila ranije, verovatno bi manje štete nanela privredi i samom budžetu. Povećanje PDV je verovatno iznuđena mera i sigurno će uticati negativno na kupovnu moć stanovništva, uticaće negativno verovatno i na inflaciju, ali ako je to jedini ili iznuđeni način da se povećaju prihodi u budžetu, možemo da ga razumemo. Povećanje akciza u cilju većih prihoda u budžetu jeste mera koja je inače poznata i primenjuje se u svim zemljama, ali sam siguran da je moglo to nekako drugačije da se uradi, odnosno da se akcize povećaju na luksuznu robu, tako se uvek radi. Povećanje akciza na TNG i na dizel gorivo sigurno neće biti mera koja će poboljšati stanje u finansijama Srbije, odnosno prouzrokovaće možda više štete nego koristi. Konkretno, doneće više prihoda ali će to prouzrokovati i povećanje cena svih proizvoda, jer od saobraćaja i od potrošnje goriva, odnosno njegove cene zavise i cene svih proizvoda. U Zakonu o porezu na dohodak građana, mi smo videli progresivne stope u oporezivanju dohotka što mislim da je moglo da se uvede. Primer Francuske, novi predsednik je progresivno oporezovao sve velike prihode, sve velike dohotke pa je moglo i u našoj izmeni zakona da se to nađe. U okviru budžeta se i dalje nalaze stavke za finansiranje određenih agencija i kancelarija, pozdravljamo ukidanje nekih koje ste najavili, ali nam zaista nije jasno šta radi npr. Kancelarija za saradnju sa civilnim društvom, Kancelarija za regularnu platformu i analizu efekata propisa, Kancelarija za reviziju sistema upravljanja sredstvima EU, Kancelarija za stručne i operativne poslove o pregovaračkom procesu. Svaka od pomenutih, a ima ih sigurno još puno u ovom budžetu, ima sopstveni budžet koji se kreće od 15 do 50 miliona dinara. Mislim da i to može da se skrati. Takođe, u ovom rebalansu smo očekivali da vidimo da su Vlada i pojedina ministarstva, pre svega, na sebi učinila uštede. Mogli su da se skrate neki troškovi kroz troškove putovanja, kroz usluge po ugovoru, toga nema, mislim da je ta mera mogla da se vidi u rebalansu. Podrška privredi kroz uprošćavanje procedura i kroz kreditiranje likvidnosti je dobra mera, podržavamo je i mislimo da svaki uloženi dinar koji dolazi iz kredita uložen u privredu, jeste dobra mera i to treba raditi. Na kraju, želim da kažem da imamo dosta razumevanja za ono što je rečeno ovde. Razumemo da je teško stanje, ali pravu ocenu o tome kako se vodi finansijska politika ove zemlje da ćemo kada bude došao novi budžet. Novi budžet, kako najavi ministar Dinkić bi trebao da dođe za 2013. već u oktobru mesecu ili novembru. Tada ćemo videti šta su stvarne mere, kakvi će efekti biti. Za sada razumemo ove mere, neke su iznuđene, neke nisu baš najbolje, ali u svakom slučaju krajnju reč o tome kakva je ekonomska politika ove vlade daćemo pri novom budžetu. Hvala.
Devet minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović, posle njega narodni poslanik Dragoljub Mićunović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarko, članovi Vlade, poštovani narodni poslanici, poslanički klub PUPS će podržati rebalans budžeta i sve ove prateće zakone koji su na dnevnom redu danas. Podržavamo ga iz razloga što smatramo da on iako ima mnogo manjkavosti, kako je i sam ministar rekao, veoma je teško u praznoj kući imati sve, ali vidimo pokušaj da se kroz rebalans budžeta stvore pretpostavke da u narednom periodu koji neće biti tako ni skoro, da kažem, sigurno će trebati dve-tri godine, stvore uslovi za izlazak iz krize. Evidentno je da ako nešto ne preduzmemo, da nam kako mnogi stručnjaci tvrde, predstoji bankrot. To je najgore moguće rešenje, najgora moguća scena. Prema tome, želim i hoću da verujem da ova vlada ima snage i mogućnosti da ovu zemlju konsoliduje, da dovede i stvori uslove za jedan napredak, pre svega, jednu bolju budućnost. Ona ima poverenje, dobila je poverenje od ovog naroda, dobila je poverenje od ovog parlamenta, a na njoj je da se pokaže da li će to i realizovati. Veoma brzo će se to znati. Otuda, mislim da mi ovde treba da damo šansu i da ono što je zacrtala i ponudila nam – da i realizujemo. Kao član partije Ujedinjenih penzionera mislim da mi, što se tiče samog rebalansa budžeta, pozitivno na njega gledamo, pre svega što se kroz njega obezbeđuje jedan stabilan izvor finansiranja penzija, njihova redovnost. One jesu male, niko ne može da kaže da su velike i da zadovoljavaju potrebe, ali je ono što je veoma bitno – penzioneri traže samo da dele sudbinu svih drugih građana, pre svega onih koji su zaposleni u javnom sektoru. Kroz ovaj zakon mi to obezbeđujemo. Rast plata u javnom sektoru prati adekvatno i rast penzija. Znači, niko ne može reći da je 2% veliko. To je veoma malo, ali je veoma bitno da delimo jednaku sudbinu. Mislim da su penzioneri veoma svesni situacije. Intimno, bez obzira na sve, oni ovo podržavaju. Ali, ne smemo dozvoliti, kao što je bio pokušaj, pre svega da se penzija pretvori u jednu socijalu, da ona izgubi svoju ekonomsku kategoriju, i ako se mnogi ovde sećaju pokušaja da se ceo teret, naročito u periodu 2005-2008. godine, sa onim famoznim zakonima, da se ceo problem tranzita Srbije reši preko leđa penzionera. Bila je namera da prosečna penzija bude 32%, a ona je sada od 64, 68, zavisno od toga u kojoj fazi se nalazimo. To je ogromna razlika i to penzioneri moraju da shvate i ja verujem da to shvataju. Ovde želim da naglasim nešto što je veoma bitno, a to je da ovaj budžet obezbeđuje održavanje socijale, pružanje pomoći najugroženijim kategorijama, i penzionera i građana. Tu kategoriju pomoći moramo odvojiti. Mnogi je koriste kao termin 13. penzija. To nije penzija, to je socijala i taj pojam moramo da razlikujemo i da ih ne poistovećujemo. Znači, socijala ne ulazi u penziju, ona je jednokratna, za određeno vreme. Koliko će ona trajati, to je sada stvar situacije u društvu. Kada razmatramo uopšte stanje u ovoj državi, očito je da se nalazimo u izuzetno teškoj situaciji i PUPS je, pored ovog našeg programskog opredeljenja, veoma zainteresovana da se zemlja pre svega stavi na zdrave ekonomske osnove. Bez toga, nema ni penzija, nema ni školovanja besplatnog, nema ni zdravstva, nema ništa. Prema tome, izuzetno je važno da se stvore pretpostavke da se pre svega privreda oživi, da se da značajan podstrek poljoprivredi kao jednoj realnoj grani koja može značajno doprineti oporavku države. I ne samo to, sigurno da podržavamo i sve druge mere, pre svega borbu protiv korupcije, kriminala itd, da ne nabrajam. To su mere koje ova vlada sprovodi i ja verujem da će se ona izboriti i da će u tom pravcu i vući poteze. Neću da sumnjam u to i zato smatram da treba da podržimo ove mere, kao i one druge mere. Koliki će rezultat one dati, to je sada znak pitanja i verovatno i umešnosti. Ne možemo očekivati ne znam kakav preporod. Dovoljno je da se bar zaustavi kriza. Ono što mene posebno interesuje jeste da kroz ovaj rebalans budžeta nisam mogao da sagledam kako će se rešavati dug prema vojnim penzionerima. Nije mi ni čudo. Danas sam čuo od ministarke Kalanović da oni praktično kao ministri ili potpredsednici u stvari nisu radili kao tim. Otuda je jasno da su pravljeni propusti, uglavnom na teret građana. Nešto slično je oko duga prema vojnim penzionerima koji je nastao 2004. godine. Vlada je, još za vreme kada je predsednik Vlade bio Koštunica, preuzela obavezu da taj dug reši za 90 dana, odnosno da predloži način rešenja. Prošla je jedna vlada, prošla je druga vlada, do dan-danas rešenja nema. Dug koji je bio 4,5 milijardi je narastao na 13 milijardi. Pitam se, ko je sada kriv? Mi pokušavamo da nešto ušićarimo na Ćupriji a duplo izgubimo na mostu. Mnogo ječetiri i po milijarde, bez obzira na sve. To je tri puta narastao dug. Otuda su proistekle tužbe, mnogi su naplatili taj svoj dug i kada izvedete zaključak, država je najveći gubitnik, onda sami penzioneri, a najveći dobitnici su advokati. Znači, to je jedna vrsta duga. Moram da podsetim, možda predstavnici Vlade to i ne znaju, Ustavni sud je doneo odluku u vezi sa povećanjem penzija iz 2008. godine za 11,06%. I Ministarstvo odbrane i Ministarstvo rada je tvrdilo da vojni penzioneri nemaju pravo na to povećanje. Sada je Ustavni sud doneo odluku kojom potvrđuje to pravo. Hoću da ukažem sada na novi momenat, na novi problem, ovaj dug će biti sada duplo veći, nego onaj prethodni, osnovni dug. Da li je to trebalo tako? Mislim da nije, moglo se to elegantno rešiti i mnogo bezbolnije, jer sada će i na ovaj dug doći kamate, pa će možda ako se izvrši neki politički pritiska, ali nadam se da će sudstvo sada biti nezavisno u punom smislu, jer Upravni sud treba sada, po odluci Ustavnog suda, da donese presudu i pretpostavljam da će ona biti u korist vojnih penzionera, inače će uslediti nove tužbe i do Strazbura itd. a li nam to treba? Da li treba da pravimo cirkus od onoga što je zakon jasno definisao? Mi, pre svega, treba da poštujemo zakone, moramo da uvažimo ili menjajmo zakone na vreme, ne dovodimo u poziciju da pojedinac odlučuje ili da tumači da li se jedan zakonmože primeniti na nekoga ili ne može. Tu je situacija potpuno jasna i svakome je bilo jasno da to pravo vojni penzioneri imaju, ali ispoljilo se da postoje moćnici. Mislim da bi bilo veoma pravično kada bi neko sada za to snosio posledice i da se podnese krivična prijava zašto je doveo državu da se dug, koji je prvo bio 4,5 milijarde, narastao je na 13 milijarde i sada dug koji se stvorio od oko 8 milijardi, računajući na kamate i on je negde oko 13 milijardi. Molim vas, gospodo, to je negde oko 26 milijardi. To nije mala para. Kako ćete to rešiti? Pitanje pretvaranja toga u javni dug jeste rešenje, ali ako se to na vreme. Znači, sugerišem ako Upravni sud donese pozitivno rešenje po vojne penzionere onda treba doneti odgovarajući zakon da se taj dug pretvori u javni dug, da se izbegnu bar tužbe. Ono što se ne može izbeći to neka ide, ali da se penzije usklade odmah prema propisima. Rešenje na Zakon o javnom dugu za dug koji iz 2004. godine, gde je više od 50% ljudi naplatilo svoj dug putem suda, gde je skoro 50% u procesu rešavanja, je veoma nepopularno i veoma problematično, tako da mislim da bi trebalo o tome razmisliti. Sugerišem Vladi da ima ovaj problem u vidu. Moje izlaganje bih završio uz još jednu konstataciju, da ćemo mi podržati, da će naš poslanički klub podržati ovaj zakon i sve prateće zakone i da verujemo da će Vlada merama koje je predvidela, omogućiti stabilizaciju privrede i društva da možemo da krenemo za neko vreme napred. Zahvaljujem vam se na pažnji.
Hvala. Reč ima Dragoljub Mićunović. Izvolite.
Moram priznati da se čovek ovde sada ozbiljno zamisli da li da govori, ili ne. Upravo, kome govori? Očigledno da se Vlada na neki način distancira od ovog rebalansa. To mi je bilo sumnjivo još jutros, a sada sam skoro uveren i onda se postavlja pitanje – čemu sve ovo da se mi izlažemo silnim predavanjima, maltretiranjima, rad u noći, itd. Međutim, dužan sam zbog stenografskih beleški da kažem samo par reči, sigurno skraćujući namerno, jer nema smisla elaborirati to dalje. Ovo kako sada izgleda, ne da nije nalik na nekakav loš timski rad, nego na jednu vojsku u rasulu. Neka nam to bar saopšte. Kada malo bolje pogledamo rebalans, onda nije toliko za čuđenje o čemu se upravo radi. Ovaj rebalans ima tri problema. Jedan je cifarski. Videli smo da tu mnogo što šta sa ciframa nije sasvim sigurno i nije u redu. Drugo, postavlja se jedno pitanje – kako je on postavljen, sa kojim ciljevima, kuda to upravo ide Srbija? On ima jedan deo neoliberalni, drugi deo socijaldemokratski, treći deo populistički i sada to je nekako trebalo skrpiti i sabrati, ali to ne ide tako lako. Onda imate te protivurečnosti da se sa jedne strane pojavljuje povećanje prihoda, to ste dobro pronašli, ali i povećanje rashoda. Gde onda idu rashodi, videli smo, ima policija, vojska i ovaj treći sektor. Ovde ima još jedna veća zabluda. Silni stručnjaci, slušali smo ovde silna predavanja juče, prekjuče i još neki dan. Da li je problem naš deficit, ili spoljni dug kao najdramatičniji deo u kome se mi danas nalazimo? Nije. Ima zemalja, da ne pominjem Ameriku, čiji je deficit takav da je to zaprepašćujuće, jer se broji hiljadama milijardi, pa ta zemlja egzistira i svako bi joj dao zajam. Da li je spoljni dug ono presudno za jednu privredu? Nije. Ima zemalja evropskih, videli ste koliko god hoćete, čiji je spoljni dug daleko veći od našeg spoljnog duga, ali te zemlje nisu bankrotirale, niti će mnoge uopšte da bankrotiraju. O čemu se onda radi, šta je naš problem? Mi nemamo ekonomiju, u tome je cela suština. Mi nemamo privredu. Da biste imali jaku valutu, bio je napad, smenili smo brzo guvernera jer je učinio da je dinar slab i gle čuda, za par dana dinar je od 119 došao na 115 dinara za evro. Kakav uspeh, fantastičan, ali ko god zna za slova iz ekonomije, zna kako se postaje jaka valuta. Mi nemamo izvoznu privredu i umesto da se podstiče proizvodnja, grešili su neki drugi i sve ove vlade, ja se ne bih sveo samo na jednu, ima ih dosta, ali ako hoćemo da idemo već u neku prošlost ko je kriv, počnimo od onih koji su nas uveli u svetsku inflaciju, nečuvenu. Tada smo bili u bankrotu, nismo nikome plaćali ništa, ali nemojmo u prošlost, bar ne onoliko, pustimo javnost neka to radi. Mi ovde raspravljamo o rebalansu. Šta smo učinili? Ovim je vrlo vidljivo ono što je bio uzrok za pad guvernera, a to je da je jedan uvoznički lobi izgurao sada, navodno jedan jak dinar, jer mi nemamo drugu privredu osim te špekulativne i trgovinske, jeftino kupiš, skupo prodaj, zaradi na toj razlici. Dokle god imamo iluziju da imamo privredu na ovaj način, mi apsolutno ne možemo da rešimo nijedan problem, niti to pitanje spoljnog duga, ili deficita jer je sekundarno pitanje. Očekivao sam od onih koji su se bavili ekonomijom i vodili ovu ekonomiju, pa ne može nam sada reći gospodin Dinkić da on baš nije vodio ekonomiju. Vodio je ekonomiju i vodio je finansije, ali kako je to radio, radio je loše, nije umeo to da radi. Neki su obavešteni, a neki nisu bili obavešteni u Vladi. Da li je cela Vlada bila obaveštena, evo tu je i premijer, o tome kako troši sredstva i resor gospodina Dinkića. Onoga trenutka kada ste feudalizovali Vladu, a to nije samo tekovina ove Vlade, prethodne, nego i one pre toga, da svako ima svoj resor, tu mu se niko ne pita, tu ima i svoja određena javna preduzeća i u tom resoru on caruje. Dakle, loše je postavljena Vlada, odavno ona nije tim. Iz ovoga što sada imamo kao rebalans budžeta, mi to možemo da pogledamo, da uzmemo, da dostavimo, to neće mnogo uticati na našu privredu. Ono što vidim je da oni koji su bili najjači da i do sada jako mnogo utiču na razvoj naše ekonomije, a to je da zastupaju jedan uvoznički lobi, da su oni pobedili. To vidimo već, a sutra ćemo još više. Ono što mene zbunjuje to je izjava guvernerke pre neki dan u razgovoru sa privrednicima da bez izvoza i jačanja izvozne privrede mi ne možemo ništa dalje da uradimo. To smo znali i pre toga. Međutim, ovde ima još jedan problem. Hajde da poverujemo gospodinu Dinkiću da će sve to biti sjajno, uzećemo pare odavde, pa ćemo pozajmiti odande, pa ćemo uzeti jedan kineski kredit, pa jedan ruski, pa ćemo popuniti budžet, pa će sve biti sjajno. Nisam siguran, mi nemamo odgovor Vlade jer je neozbiljna u tom smislu da deluje stvarno kao jedan jasan tim. Hoćemo li sarađivati sa MMF ili nećemo? A šta ćemo da radimo kada je MMF rekao da moramo da menjamo zakon koji smo na brzinu doneli i stavili pod političku kontrolu finansijski sektor. To od nas traži, a mi smo čitavo veče izgubili ubeđujući da se to ne radi. To traži MMF, to traži EU, to traži Svetska banka. Silno su ovde menjani zakoni, ali nema promene, ili izmene onog zakona koji smo prekjuče doneli, gde smo dozvolili da mogu partijski funkcioneri da budu guverneri. Dakle, na to pitanje nismo odgovorili, a to je pitanje koje nas odmah vezuje da li ćemo se oslanjati u lečenju naših finansijskih teškoća na MMF, ili nećemo. Drugi problem je odmah povezan sa EU i tu imamo dvosmislene odgovore, verbalno većina, izuzev jedne stranke, DSS, sve druge su vrlo energično opredeljene za EU itd. U redu, to je lepo, ali sada da vidimo da li je sve tako. Kada se dođe do određenih konkretnih pitanja, evo kao što je ovo jedno pitanje, da ne pominju Kosovo ili neka druga, onda mi nemamo jasan odgovor. Ova Vlada nam duguje odgovor kuda ona misli da vodi Srbiju? To niti ona zna, niti iko u ovoj državi može jasno sebi da odgovori na osnovu politike Vlade. To je naš centralni problem kao društva, šta ćemo da radimo. Kako danas vidimo ovde bez Vlade, njenih predstavnika, to je jedan polunapušteni parlament, jednu privredu potpuno neefikasnu u velikim nelikvidnostima i gubicima. Našta to sada liči? Ko je sada odgovoran? Hoćemo redom sve prethodne vlade i pretke pozivati na odgovornost, ili smo vrlo olako zgrabili vlast – odlično, dobili smo izbore, sada imamo vlast i sada ćemo da radimo šta hoćemo. Izvolite, šta ste uradili? Već sami počeci su stvorili potpuno nerešive protivrečnosti sa kojima je Vlada krenula. Meni je žao, ovde bih još neke stvari rekao, ali ako Vlade nema, mogu to da im i napišem pismeno. Možda ćemo početi u budućnosti sa Vladom pismeno da komuniciramo, da mi njoj šaljemo neka pisma, oni će nama da šalju neke uredbe i tako ćemo komunicirati. Jednom rečju, iz svega ovoga što sam rekao, a i mnogo drugih razloga koje nisam stigao da kažem i neću, mi ćemo glasati protiv ovog, prosto, da jednostavno ne snosimo bilo kakvu odgovornost za nešto što apsolutno je mrtvorođenče i ne može dobro da reši pitanje. Osnovno je pitanje – kako povećati životni standard, što građane interesuje? Ovde se na to pitanje ne odgovara. Neke povišice, ne znam 2%, a mi već vidimo planiranu inflaciju, koja će biti dvocifrena. Pa, to će pojesti 4%, a ne 2%. Prema tome, nemaju se čemu nadati građani od jednog ovakvog rebalansa. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Slavica Saveljić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, mi već nekoliko dana u kontinuitetu razgovaramo o čitavom setu zakona koji imaju karakter i ekonomskih i finansijskih i među kojima je i ovaj predlog rebalansa budžeta. Za sve ove zakone možemo da kažemo da oni svakako nose karakter antikriznih i nužnih mera koje je Vlada morala da preduzme kako bi zaustavila sunovrat u koji je zemlja krenula, izazvan doduše i ekonomskom krizom, ali i rasipništvom koje je obeležilo prvih pet meseci ove godine. Mislim da nema neprijatnijeg i nezahvalnijeg zadatka ni za Vladu ni za nas poslanike, nego da u tekućoj godini korigujemo budžet koji nismo projektovali, budžet za koji nismo ni glasali, niti ga usvajali, niti za njega možemo da snosimo odgovornost. Pomalo ovo što mi danas ovde radimo meni liči na pacijenta u poslednjem stadijumu bolesti, koga je dugo godina lečio nadri lekar, pa ga u tom urgentnom stanju dovode na operacioni sto, a onda od lekara očekuju čudo. Šta je sve bila polazna osnova za podnošenje predloga ovog rebalansa? Prva i osnovna činjenica je da je najveći deo budžeta za ovu godinu potrošen. Sve ukazuje da je budžet i bio planiran za prvih pet meseci, odnosno do maja meseca, a nakon toga da se snalazimo i radimo šta možemo. Zato mi se čini da mi danas ovde radimo zaista jedan sizifonvski težak posao. Zato je naša uloga danas kao poslanika i da što realnije sagledamo uslove iz kojih se ovaj rebalans pripremao, okolnosti koje su bitno diktirale da neke mere budu predložene i definisane i ne tražeći opravdanje, ali ipak građane podsetimo na neke važne činjenice. Prvo, da se zemlja danas nalazi u velikom problemu, pred bankrotstvom i da situacija nikad nije bila ozbiljnija. Drugo, da je budžetski deficit najveći koji je Srbija ikad imala, da je javni dug prevazišao sve moguće granice i da je u poslednje dve godine u Srbiji ponovo jako naraslo siromaštvo. Uvek kada se govori o nekom budžetu, bilo da se radi o lokalnom ili republičkom, traže se u političkom žargonu reči kojima će taj budžet da se okarakteriše, pa su neki razvojni, neki investicioni, neki socijalni, neki odgovorni, a za ovaj jedino možemo da kažemo da je nužni, odnosno iznuđeni i da on predstavlja kompromis između potrebnog i mogućeg. U uslovima ekonomskog, socijalnog, privrednog, društvenog kolapsa, pred ovu vladu je očigledno postavljen veoma težak zadatak da spase što se spasiti može. Ono što ne može svakako jeste da se povrati onaj veliki deo novca koji je iz budžeta potrošen, novac potrošen, a ostale obaveze, da se za još čitav kvartal i nešto jače od toga obezbedi redovnost budžetskih isplata, plata, penzija, subvencija, redovno servisiranje socijalnih davanja, dečijih dodataka, naknada za nezaposlene, funkcionisanje zdravstva, vojske, policije, kulture, pravosuđa, nauke, obrazovanja i čitavog niza drugih subjekata koji su od vitalnog interesa za život i rad građana. Sigurno da bi ovaj rebalans bio puno drugačiji da je prethodna Vlada realnije planirala svoje obaveze, a već smo čuli na koje se sve segmente ta nebudžetirana sredstva i odnosila. Naknada za nezaposlene, planirano samo sedam naknada, tek naknada u budžetu nije. Plate rudara, nedostaje milijardu i 700 miliona. Devet milijardi je obaveza prema "Fijatu", dve milijarde za vojsku, 10 milijardi za poljoprivredu i tako redom. Najveća izdvajanja koja ovaj rebalans predviđa jesu izdvajanja tamo gde ne može da bude ušteda, a to su socijalna davanja. Jutros smo od ministra čuli da je predviđeno 10 miliona, a u razgovorima sa njegovom službom sam dobila informaciju da se to kreće oko 13,4, naravno, kad saberemo ne samo pozicije socijalne zaštite, nego i naknade za nezaposlene. Drugo najveće izdvajanje jesu kamate za nepovoljne kredite. Izračunato je da nam u ovom trenutku nedostaje 11 milijardi. Samo ću da napravim poređenje da sa predviđenih 55, koliko ima u budžetu, dobijamo da osam godišnjih budžeta grada Kragujevca treba izdvojiti za plaćanje kamata. Dakle, skoro decenijsko funkcionisanje jednog grada koji ima 200.000 stanovnika i obezbeđuje rad i škola i obdaništa i gradskog prevoza i izgradnju puteva, infrastrukture, održavanje komunalne higijene, samo u jednoj godini dajemo za kamate. Treća najveća izdvajanja su izdvajanja za poljoprivredu. Nominalno uvećanje je 10 milijardi, dakle, i zbog planiranih subvencija, obećanih a neisplaćenih i zbog suše oko 60% je uvećan osnovni budžet. Otuda se i povećanje prihodne strane budžeta od 20 milijardi nije baš pozitivno odrazilo na rast budžeta, ali sigurno da bih bez tih 20 milijardi ušteda i prihoda situacija bila još gora. Zato i mislimo da je ono predloženo povećanje PDV od 18 na 20% zaista bila krajnje nužna mera. O tome čak nije bilo ni mnogo razmimoilaženja u ovoj skupštini. Ali, ono što je dobro je da su osnovne životne namirnice ostale na nivou PDV od 8% i da se on nije korigovao, tako da je time zaštićen najširi sloj stanovništva. Neki ljudi koji se bave ispitivanjem životnog standarda izračunali su da će na prosečnu srpsku porodicu ovako kombinovan PDV uticati da njihovi životni troškovi budu povećani za svega 0,9%. Ne mislimo da je dobro bilo kakvo novo opterećenje, jer građani previše dugo trpe teret ove krize, ali zaista mislimo da je ona u ovom trenutku minimalna. Imala je Vlada, doduše, i drugu mogućnost da ono što je našla da nije izbudžetirano a ugovoreno ostavi takođe neisplaćenim, da se pravda time da su to krivice nekih drugih, ali se onda ponovo otvara krug nezadovoljstva, štrajkova, sudskih procesa, kamata. Verujte, ti su procesi mnogo skuplji nego da se u budžetu planiraju za to sredstva, a nisam sigurna da bismo time poslali i ozbiljnu poruku EU, pred čijom smo budnom pažnjom i ozbiljnošću za rad ove vlade. Ovo je svakako tek početak. On je jako težak. Možda nas u budžetskom smislu očekuje još teža, budžetski teža naredna godina. Najteže je da se napravi red u praznoj kući, ali ono što sigurno znamo da neće biti, neće biti nikakve mimikrije postojećeg stanja, niti namere da se stvari prikažu boljim nego što jesu. Čuli smo od ministra vrlo precizne parametre kojima se mere i uspeh i neuspeh i svaka mera koju je ova vlada predložila kvantifikovana je kroz određene iznose. Dakle, i povećanje PDV, čuli smo koliko se sredstava po tom osnovu očekuje za budžet i za ukidanje 138 parafiskalnih nameta i kroz gašenje nepotrebnih agencija i fondova, sve je izraženo u ciframa, čak i koliko će biti smanjen budžetski deficit i javni dug do 2015. godine, dakle, jedna srednjoročna mera. Moram da kažem da postoje, pored svih ovih opštih razloga, i dva posebna razloga zbog kojih će URS, a moram da kažem i poslanici Zajedno za Šumadiju, unutar URS, da podrže donošenje ovog rebalansa. Prvo, to je čvrsto obećanje ministra Dinkića da neće biti izmene Zakona o finansiranju lokalnih samouprava. To je onaj zakon koji je omogućio da 80% poreza na zarade bude vraćeno lokalnim samoupravama. To je zakon za koji su se URS vrlo zdušno zalagali u prethodnom periodu i za šta su dobili podršku preko pola miliona građana. Tih pola miliona građana nije davalo vetar u leđa URS, nego je potpuno bilo svesno da su lokalne samouprave u vazalanom položaju i da je njihov položaj vrlo težak ukoliko finansiranje ne bude bilo onakvo kako je to URS predložio. Povraćaj tih sredstava zapravo je bio veštačko disanje za mnoge male ali i velike lokalne samouprave. I bez obzira što se zalažemo za decentralizaciju, podržaćemo i predlog ministra za uvođenje pojačane kontrole u okviru lokalnih samouprava, odnosno trošenja para, jer nisu sve lokalne samouprave podjednako odgovorne. Drugi poseban razlog zbog koga ćemo podržati, jeste ovaj predlog da se ugovorne a neplaćene obaveze prema "Fijatu" realizuju. Dakle, "Fijat" je najveća srpska investicija. U "Fijat" je danas zagledan ceo Kragujevac. Uz "Fijat" dolaze, pored njega, i svi oni koji prate proizvodnju "Fijata", ali i mnogi drugi i u koliko Vlada ne bude ispunila svoje obaveze, oni svakako uz "Fijat" neće ni doći. Dakle, ovo nije važno samo za Kragujevac važno je za ceo region, važno je za celu zemlju, jer je to ulaganje i u infrastrukturu i u puteve i u nova radna mesta. Na kraju neću ništa novo reći. Mi ćemo rad, pravi rad ove vlade oceniti tek krajem godine kad oni budu u prilici ili neprilici da kreiraju budžet za 2013. godinu. Imamo vrlo ozbiljna obećanja da će budžetski deficit biti sveden na 3,5%, da će subvencije biti ukinute, osim u poljoprivredi, odnosno subvencija je umanjena, osim subvencija u poljoprivredi, da će se racionalizovati mnogi nepotrebni troškovi države, ukinuti nepotrebna tela koja su jela budžetske pare, mislim na agencije i fondove i da će se posebno teret krize prelomiti preko onih koji to mogu da podnesu. Poslanici URS podržaće donošenje ovog zakona, a na Vladi i na vama ministrima je da ovom narodu, posle kolektivne depresije u koju su nas doveli, date malo nade da će biti bolje. Hvala.
Hvala. Reč ima Dragan Tomić po Poslovniku. Izvolite.
Hvala. Malopre sam reagovao po Poslovniku na izlaganje prethodnog govornika, ali niste primetili moju reakciju. Gospodin Mićunović je izneo neke vrlo teške optužbe i govorio je i mimo dnevnog reda, a to je povreda člana 106. Poslovnika. Rekao je da su kreatori ovog rebalansa budžeta ljudi koji vode uvoznički lobi u Srbiji. Taj sistem obesmišljavanja svake situacije u kojoj se nalazimo, sistem liberalne koncepcije kroz koju prolazimo je svođen na šanse čoveka da ima pozitivan stav u ovom društvu i otprilike je to neka koncepcija i filozofija života gospodina Mićunovića. Meni je žao što on nije ovde sada, ali izgovoriti rečenicu da uvoznički lobi kreira jedan budžet države u ovom parlamentu, predstavlja bezdušno stvaranje iluzije da vreme kroz koje prolazimo nema nikakvu šansu, da narod za šta je glasao je obična farsa i to nije tačno. Ovaj narod želi svoju šansu i dobio ju je izborima u maju. Moram da kažem da u ovom trenutku prolazimo kroz činjenice koje ste vi stvarali. Postavio je još jednu tezu. Kaže – ova vlada duguje odgovor kojim putem će voditi Srbiju u narednom periodu? Građani Srbije su prepoznali u svojim glasovima i tako su i glasali. Dali su svoj glas SNS-u i dali su na izborima predsedniku Tomislavu Nikoliću. Žele novu šansu. Ne dozvoljavamo da obesmišljavate ovo vreme u kojem se danas nalazimo. Novu šansu će građani videti za mesec dana, kada bude pred ovaj narod stavljen nov budžet. Tada će videti kojim će putem Srbija da ide u narednim godinama.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima Milisav Petronijević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, narodni poslanici, počeću rečenicom sa kojom je završio današnje izlaganje ministar finansija gospodin Mlađan Dinkić. Citiram – da li je ovaj rebalans dobar? Mogu da kažem da nije. Želim da izrazim svoje slaganje sa gospodinom ministrom, rebalans nije dobar. Drugo što želim da kažem, kada se dalje razgrne iz izlaganja gospodina ministra, može se videti da je jedino moguć, da je nužan, da ne kažem zlo. Kada se pogleda kakav je materijal ova vlada imala na raspolaganju, jasno je da od takvog materijala nije mogao da se napravi bolji. Naravno, pri tome imamo u vidu rebalans, a bilo je takvih pitanja i danas, i to nije nešto što menja ili što može da promeni ekonomsku politiku. Rebalans ima za cilj da obezbedi najnužnije funkcionisanje države do kraja godine, u ovim uslovima danas. Danas smo vrlo jasno čuli stanje u kojem se Srbija nalazi. Iz tih razloga, uz sve napore, uz sve ono što je ostavljeno kao dug a uključeno je u rebalans, i sve ono što još predviđeno do kraja godine, misleći pre svega na privredu, poljoprivredu i socijalna davanja, ovaj rebalans, ovakav kakav je, zaslužuje podršku. Poslanička grupa SPS će podržati ovaj rebalans. Danas smo čuli i mogućnost koja je postojala da se veštački napravi manji deficit, da se neka plaćanja prenesu u narednu godinu, i onda imao lepši rebalans. Želim da dam snažnu podršku Vladi što nije tako uradila, što je izašla otvoreno, jasno, pošteno pred javnost sa svakim od tih podataka. Neću oduzimati vreme da ih ponavljam jer smo ih toliko puta danas čuli. Ono što takođe mislim da je veoma važno, te prave mere, uz one koje su već preduzete kroz ove predloge zakona koje smo imali juče, danas i prekjuče, anti krizne mere, mere fiskalizacije, pravi efekti će se videti prilikom donošenja budžeta za 2013. godinu. Tada će se videti na pravom mestu, u pravo vreme kompletna odgovornost ove vlade. Ono što posebno želim da napomenem, uz podršku najavljenim merama ne samo za 2013. godinu nego i dalje do 2016. godine, želim da podržim pravac. Pripadam onima koji misle da Vlada ima jasan pravac, ne da ga nema, želim da podržim pravac da se ekonomija Srbije stavi u prvi plan, ne dovodeći u pitanje ni fiskalnu politiku, ni javni dug, ni deficit, ni ništa od toga. Ali jedno je u čemu se svi slažemo u Srbiji, Srbija je u teškoj socijalnoj situaciji. Prioritet ove vlade, a dobro je što je tako najavljeno, upravo je zaustavljanje tog ekonomskog stanja u kojem se nalazi ekonomija Srbije i njeno poboljšanje u narednom periodu. Bez toga nema budžeta u narednim godinama, jer ćemo stalno presipati iz šupljeg u prazno, a ekonomija će biti mera uspešnosti ove vlade ako uspe da zaustavi ekonomsko propadanje, ako pokrene ekonomski oporavak, jer samo tako može da poboljša i životni standard građana u narednom periodu i da puni budžet. Ono što želim da naglasim, kada je u pitanju ekonomska situacija, to je da podržim i da još jednom podsetim na nameru Vlade da uključi sve ljude od znanja u Srbiji, i privrede i finansija i sindikate, dakle sve one koje dotiče ova situacija, ova kriza, u traženje najboljih rešenja za izlazak zemlje iz krize. Zato pozdravljam formiranje nacionalnog saveta za ekonomski oporavak, preporod, razvoj, kao što pozdravljam i formiranje nacionalnog saveta za razvoj poljoprivrede, jer pokazuje nameru Vlade da na ozbiljan i odgovoran način uključi sve one koji znaju, koji žele da pomognu, kako na najbolji način izaći iz ove situacije. Ono što takođe želim da naglasim, ekonomska i socijalna situacija je veoma teška. Nužne su reforme u državi, tu nema spora, nužne su i socijalne, ali ni jedna ni druga ne mogu uspeti ako nisu socijalno pravedne. Ako oko njih ne postoji društveni konsenzus u Srbiji. Zato, opet snažno podržavam pravac Vlade da aktivira socijalni dijalog, da uključi socijalne partnere, i Vladu, i poslodavce, i sindikate, da pred njih stavi svaku meru, svaki zakon koji se tiče ove oblasti, da sa njima raspravi sva ta pitanja i da stvarno dođe do punog izražaja socijalni dijalog i funkcija socijalno-ekonomskog saveta. Sam podatak da se na čelo socijalno-ekonomskog saveta stavio premijer govori o ozbiljnosti pristupa ovom pitanju. Želim da to istaknem i da ponovim – bez socijalnog dogovora ništa ne može da uspe u Srbiji u smislu rešavanja ovih nagomilanih problema. Želim vrlo kratko da se osvrnem na neka pitanja iz rebalansa, bez pominjanja cifre. Prvo, kada je prihodna strana u pitanju, želim da iznesemo naš jasan stav. Kada je u pitanju povećanje PDV-a, smatramo je nužnom ali iznuđenom merom. Niko ne može da voli povećanje poreza. Šta smatramo da je u ovoj situaciji dobro? Što nije povećana ona niža stopa. Zašto je to bitno? Bitno je, jer da je ona povećana, tek bi onda bili ugroženi najširi slojevi stanovništva u Srbiji, a najširi slojevi su najsiromašniji, a oni kupuju samo ona osnovna egzistencijalna dobra. Naravno, još jednom, šest godina ponavljamo to pitanje, pozdravljamo konačnu odluku da se PDV makar i ovakvim modalitetom oslobodi, odnosno vrati deo PDV-a za bebe. Drugo što želimo da naglasimo kada je u pitanju porez na dohodak građana smatramo ispravnom tu meru. Zašto smatramo? Radi se o kamatama, dividendama i kapitalnom dobitku? Ko ima kamate? Onaj ko ima pare. Ko ima dividende? Taj koji ima. E, oni u skladu sa našom politikom treba da daju više. I inače kada je u pitanju poreska politika, naš stav je najviše uzeti od onih koji imaju najviše, manje od onih koji imaju manje, a oni koji nemaju ništa država da im da. Dakle, i ovde verujem da se najviše očekuje od dividendi, ispravna politika. Ono što nedostaje ovim zakonima, a što vidim da postoji najava od nove godine, to je porez na dobit preduzeća. To smatramo takođe veoma važnim, jednim potezom, jednom merom ne samo radi povećanja prihoda, nego upravo radi sprovođenja politike da oni koji imaju više plate više, a time oslobodimo one manje, slabije, da mogu da uđu u žešću konkurenciju. Još nešto da naglasim, što smatramo da je bitno kao politika naša, za koju se zalažemo, a to je povećanje poreza na dobit otvara prostor da se smanjuje porez na zarade, a to je takođe naš stav kao mogućnost da se oslobodi privreda jednog dela poreza na zarade, a time da se stvori uslov za novo zapošljavanje. Na kraju krajeva, smatramo ispravnim ako se povećava porez na kapital a smanjuje porez na rad. Te, s toga, mislimo da će to biti značajno pitanje. Na kraju, apsolutno podržavamo one zakone koji se odnose na administraciju zakona, pogotovo u onom delu jačanja kapaciteta Poreske uprave u suzbijanju sive ekonomije. Siva ekonomija je nešto sa čim ova vlada mora da se uhvati u koštac, jer je veliki problem Srbije. Naravno, nije to dovoljno, sledi još čitav niz potrebnih mera. Kada je u pitanju rashodna strana, samo želim da podsetim još jedno, dobro je što su data ova sredstva privredi. Na kraju krajeva, da nisu predviđena sredstva za Fijat, kako bi mogli da očekujemo da neko ispuni svoje obaveze da organizuje tu proizvodnju, a država svoju ne ispuni? Kako možemo da očekujemo da se gradi Koridor, ako se ne obezbede sredstva za eksproprijaciju itd, itd? Na kraju krajeva u privredu treba da se ulaže. To je ona dilema koja je postala kao lažna – da li štednja ili potrošnja? I to je naš stav – i jedno i drugo., ali ne ona štednja na račun najšireg sloja stanovništva, nego štednja nepotrebnih, štednja države, štednja državne administracije, procedura agencija itd, a s druge strane, ulaganja u investicionu potrošnju. Bez novog investicionog ciklusa nema izlaska iz krize. Bez novog investicionog ciklusa nema ekonomskog rasta, nema novog zapošljavanja. Zaključiću sa tim da ova vlada, i ne samo ova, uspešnost njene ekonomske politike je u tome ne samo da li je zaustavila otpuštanje radnika, već da li je zapošljavala radnike. To verujemo da će kroz budžet za 2013. godinu i kroz jasnu politiku biti predočeno u narednom periodu. Ono što želim takođe da istaknem, sve ove mere su najavljene u ekspozeu premijera kada je izvršen program Vlade. Sve ovo o čemu smo pričali, i socijalna davanja, pogotovo za Srbiju koja ima veoma veliki broj siromašnih ljudi, a nije sramota biti siromašan, sramota je da država to gleda i ne pomaže, i kada su u pitanju plate i kada su u pitanju penzije, i dobro je što je Vlada uspela da izdrži taj pritisak da ne smanjuje plate, da ne zamrzava, već da napadne one najveće, što se vidi iz ovog predloga zakona, tu dajemo apsolutnu podršku. Dakle, sve ovo o čemu pričam je dato u ekspozeu premijera prilikom iznošenja programa nove vlade. Hoću iz toga da izvučem zaključak da je Vlada odgovorna u ovom pristupu, da je do kraja ispunila ono što je najavila u programu, dokaz da ima jasnu politiku. Evo, vidim ovih dana da je čvrsto brani i verujemo da će je odlično sprovoditi. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima Branislav Blažić.
Poštovana predsedavajuća, gospođo Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, rebalans budžeta je nažalost samo slika sumorna, crna, tragična slika stvarnosti u kojoj se naše društvo nalazi. On je više samo jedan odgovor, iznuđen potez, iznuđen potez jedini moguć da se zaustavi potpuni haos i propadanje, ali u svakom slučaju ne daje dugoročna rešenja. U njemu se vide određeni obrisi strategije nove Vlade, ali očekujemo novi budžet za 2013. godinu kada ćemo moći da damo pravu ocenu oko strategije, oko prave reakcije Vlade na ovu stravičnu situaciju, ekonomsku i socijalnu, u kojoj se društvo našlo. Koji su elementi koji definišu sveopštu našu društvenu krizu? Pre svega, planirani deficit budžeta je bio negde oko 152 milijarde, a ostvarenje na kraju godine biće 200 milijardi. Prema tome, napravljen je višak od 50 milijardi. Kada pogledamo da je javni dug države do kraja godine, za njega treba odvojiti još milijardu i 700 miliona evra, za sledeću godinu 5,4 milijarde evra. Kada pogledamo stravičan pad proizvodnje svakim danom, kada imamo smanjen javni prihod za 4,2%, koji je posledica pada proizvodnje loše poreske politike, sive ekonomije, a da nam je BDP 60% manji nego što smo ga imali 1989. godine, onda nam je potpuno jasno gde se mi to danas kao društvo nalazimo. Sve uzimajući to u obzir, dolazimo u poziciju da je država napravila 50 milijardi deficit veći. To znači da se rasipnički odnosila prema dinaru koji se krvavo odvajao od građana ove zemlje. Rasipništvo na svakom koraku. Samo da pogledamo koliko je zaposleno u administraciji državnoj na svim nivoima više u poslednje vreme. Dobili smo podatak da se i ne zna koliko radi u državnoj administraciji ili u lokalnim samoupravama. Samo u par dana u Novom Sadu je nekoliko stotina novih radnika kada se DS povlačila sa vlasti zaposlila svojih partijskih kolega. Postala je moda da se partijskim knjižicama šeta od javnog preduzeća do javnog preduzeća, da bi se dobio posao. Pojedine stranke su valjda kompletno svo svoje članstvo zaposlile u nekim javnim preduzećima. Još malo pa će čitava država biti na budžetu, a proizvodnje više nema. Da ne pričam o agencijama, preko 150 agencija koje su uvedene, od kojih su preko pola duplirale sav posao koji je već postojao u nekim državnim institucijama. Da ne pričam o subvencijama javnim preduzećima koje su skoro sve gubitaši, a kod njih je 30% plata veća od proseka države, a po dva i tri puta veća nego što je prosek plate u privredi i u proizvodnji. Da li smo mi odgovorno društvo i kakvo je to ponašanje? Sigurno jedini i "kondicione sine kvanum" uslov opstanka ove zemlje je s jedne strane štednja, a sa druge strane ulaganje u proizvodnju. Štednja države, pre svega, ne građana, na svim nivoima. Štednja do granice izdržljivosti. Možda neko ovog momenta nije svestan teške situacije u kojoj se zemlja nalazi, ali ako se ne oslobodi država viška administracije, ako se ne oslobodi viška agencije, ako ne prestane da daje subvencije u propale gubitaše javnih preduzeća, ako ne počne da ulaže svaki ušteđen dinar u proizvodnju, kraj će vrlo brzo doći. To svakome u ovoj zemlji treba da je jasno. Rasipa države u uslovima kada mnoge porodice u ovoj zemlji žive na granici egzistencije, kada žive kao u paklu, kada samo što ne jauču od težine borbe za opstanak i preživljavanje, država baca na sve strane. To je društveno neodgovorno i mi kao ljudi protiv toga se moramo boriti svim silama. Prema tome, ono što je važno reći, ako govorimo o oslobađanju viška zaposlenih u administraciji, nikome to nije drago i niko nije srećan što mnogi ljudi moraju ostati bez posla da bi se spasila zemlja, ali niko ne pita koliko je malih i srednjih preduzeća zatvoreno zbog tog enormnog zapošljavanja administracije preko svake mere? Koliko je proizvodnih radnika preko noći ostalo bez posla? Da li je neko ikada zaplakao za tim ljudima, a stotine hiljada ljudi je preko noći ostajalo i gubilo firme za dva evra? Da li je neko pitao što je tim ljudima život stao u ta dva evra? Teško je o tome govoriti, ali društvena kriza je tako teška da su ti rezovi potpuno neminovni. Nije samo ovaj budžet i nije samo kriza u tom smislu, mi živimo u jednoj sveopštoj društvenoj krizi. Ne može ovaj rebalans, bez obzira koliko nula bilo više ili manje, nama su te nule društvene došle i glave, jer su one često puta određivale našu sudbinu, ovde mora jedan multidsciplinarni pristup, mora se napraviti strategija opstanka ove zemlje. To podrazumeva uključivanje mnogih institucija i podrazumeva da se menja ambijent potpuno, i društveni i poslovni, ako mislimo da preživimo i opstanemo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Vlade Republike Srbije, žao mi je što gospodin Dinkić nije trenutno tu da porazgovaramo malo o predloženom rebalansu budžeta, ali i gospođa Kalanović kao ministar u Vladi siguran sam da će dati određene odgovore na naša pitanja. Kolege koji su bili u prethodnom sazivu znaju da je gospodin Sulejman Ugljanin svojevremeno branio budžet Republike Srbije. Gospodin Dinkić je pre nekoliko dana izjavio da nije zadovoljan predloženim rebalansom budžeta, a u današnjem uvodnom izlaganju je rekao da ovaj predlog nije dobar. Razumemo razloge koje je on izneo, da nije lako ispraviti sve ono što se dešavalo u prvoj polovini godine, ali nas iz DSS zaista interesuje zašto večeras ovde nije predsednik Vlade? Smatramo da je, pre svega, ovo i političko pitanje i veoma nas interesuju odgovori koje bi premijer nama danas dao. Gospodin Dinkić se slikovito izrazio o ovom budžetu, rekao je da je ovo knjiga koju on nije pisao, već je pisao samo pogovor, ali ja sam svedok da je on ovu knjigu čitao i da je za ovu knjigu glasao kada se raspravljalo o tom budžetu. Prvi njegov značajan korak za koji on preuzima potpunu odgovornost, prva knjiga koju će napisati kao najnoviji ministar u najnovijoj Vladi jeste predlog budžeta za 2013. godinu. Ovaj zakon se u narodu zove rebalans, a danas smo čuli da se uvodi novi termin, da je to aneks budžeta, ali ovo je ipak zakon, izmene i dopune Zakona o budžetu. Ne kaže se uzalud da je ovo najvažniji zakon, zato što on praktično predstavlja izraz ekonomske politike jedne vlade. Naš opravdan strah da na osnovu ovog rebalansa i svega što dolazi nakon ovoga postoji realna opasnost da Srbija nastavi da klizi u krizu i u katastrofu u koju je ovu zemlju uvela prethodna Vlada na čelu sa Mirkom Cvetkovićem. Kada smo raspravljali o usvajanju ovog budžeta, tada sam predložio da se usvoje dva budžeta, jedan za laganje naroda, onaj predizborni, a jedan stvaran budžet, koji će zaista omogućiti da ova država normalno funkcioniše. Šta su uradili Popadići u međuvremenu? Oni su se samo slikali i u međuvremenu izbledeli stajaći tako u tom izlogu, pa nije ni čudo što su tako prošli na izborima. Gospođo Kalanović, DSS interesuje da li možete da nam date odgovor koliko se duguje privredi u ovom trenutku? Znamo da je najveći dužnik država, a podsećam vas da je Vlada prilikom usvajanja prethodnog rebalansa i budžeta za 2012. godinu pokušala da knjigovodstveno smanji deficit tako što će prebaciti sva plaćanja za 2012. godinu, za sve izvedene radove. Gospodin Dinkić je tvrdio da je prethodni ministar finansija i prethodni premijer falsifikovao podatke o visini javnog duga na kraju 2011. godine. Mi godinu dana u ovom parlamentu pričamo da su ti podaci frizirani. Mislim da svaki ministar u Vladi Republike Srbije mora da odgovara za ono što je javno izneo. Nemoguće je da predsednik Vlade gospodin Cvetković kaže da je visina javnog duga 45%, da Fiskalni savet kaže da je 49, a gospodin Dinkić je rekao da je preko 56% i da će do kraja godine biti oko 60%. Nije opravdanje, ni za građane Srbije, ni za nas ovde da je u pitanju različita metodologija kojom se to obračunava. Državna revizorska institucija u decembru 2011. godine rekla da je taj deficit znatno veći od onoga kako ga Vlada prikazuje, odnosno javni dug, pardon. Visinu deficita gospodin Dinkić prognozira negde na 7%, ali zaista ne mogu da ga ne podsetim i sve vas, dok je gospodin Dinkić bio ministar u vladi gospodina Vojislava Koštunice, on je predlagao nama budžet koji je imao suficit i takav je budžet usvajan u ovom parlamentu. Za finansiranje deficita i otplaćivanje javnog duga do kraja ove godine Srbiji je potrebno milijardu i 700 miliona. Za narednu godinu predviđa se da je to iznos između četiri i pet milijardi evra. Mene zanima, kakav je plan Vlade kako će se obezbediti ta sredstva? Možda ne znam za celu godinu, ali možete li bar da nam kažete za januar i februar mesec kada nam dospeva na naplatu nekih 700 miliona evra. Rebalansom planirate fiskalnu konsolidaciju zasnovanu na povećanju prihoda u budžetu. I ovaj rebalans budžeta predviđa prihode uvećane za 20 milijardi, ali i rashode veće za 25 milijardi. Znači, on uvećava deficit u odnosu na prethodni rebalans. Siguran sam da to nije dobra osnova za razgovore sa Međunarodnim monetarnim fondom, jer MMF to ne bi odobrio. Gospodin Dinkić je izjavio da nam je MMF potreban, ali da su stručnjaci koji su u Fiskalnom savetu i bolji od stručnjaka iz MMF, imali smo priliku i danas, i juče, i prekjuče da čujemo šta misli Fiskalni savet o ovom rebalansu. Gospodin Dinkić kaže da MMF dobro došao u Srbiju, ali zato pitam gde je premijer da čujemo da li i on misli da MMF treba da sklopi aranžman sa nama. Siguran sam da tog aranžmana neće biti. Do toga neće doći ne zbog MMF što nas ne voli, ili ne znam iz nekih drugih razloga, već je siguran da taj aranžman ne može da se sklopi na osnovu ovih parametara. I ne samo do kraja ove godine, neće biti sklopljen ni u narednoj godini, a to povlači za sobom određene posledice vezano za priliv nekog stranog kapitala iz druge banke. Mere koje ste predložili juče i prekjuče u ovoj skupštini trebalo bi da daju značajne rezultate, i zaista tu ima dobrih nekih predloga, ali sam siguran da ako one ne daju rezultat cenu će platiti građani Republike Srbije i naša privreda. Rast inflacije će se sigurno ubrzati u narednih nekoliko meseci i pre svega zbog naglog povećanja cena hrane. Znate i sami da je u Vojvodini prinos kukuruza u proseku tri tone po hektaru, izuzev na onim površinama koje se navodnjavaju gde iznosi 12. I to neminovno mora da dovede do povećanja cena hrane, a samim tim i rasta inflacije. U narednih godinu dana penzije i plate u javnom sektoru neće moći da rastu po planiranoj dinamici, već sleduje njihovo usklađivanje povećavaće se za 2% u oktobru mesecu i 2% u aprilu mesecu. Mi o tome pričamo četi prethodne godine. Znali smo da neće moći ovo da se sprovode i da će doći do odstupanja od ove indeksacije. Zaista smatram da je Srbija veoma siromašna zemlja sa rasipničkim državnim aparatom, i da ove mere na kratak rok nikom od građana Srbije neće doneti znatno poboljšanje u kvalitetu njihovog života. Ali drago mi je što je gospodin Dinkić najavio da budžet stiže za mesec dana, da će se konačno poštovati budžetski kalendar u ovoj skupštini i da ćemo da dva meseca imati priliku da raspravljamo o budžetu, u prvoj napisanoj knjizi gospodina Dinkića sa željom da zaista zaustavi se ovo propadanje Srbije. Što se tiče DSS uvek ćete imati u nama partnera, jer mi smo poslednji sigurno koji bi poželeli da sve to propadne, da se sve to ne ostvari, zbog građana Srbije, zbog upadanja u dužničku krizu svih onih problema koji mogu da očekuju našu zemlju. Hvala vam najlepše.
Hvala. Reč ima Zlata Đerić. Preostalo vreme je minut i trideset šest sekundi. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća trudiću se da ono što imam da iznesem uklopim u to vreme koje je preostalo poslaničkoj grupi Nove Srbije. Dakle, mnogo smo toga danas čuli o rebalansu budžeta, nije lako doneti rebalans budžeta u godini kada je jedna Vlada taj isti budžet uglavnom potrošila, a druga Vlada mora sada da se vatrogasno odnosi prema situaciji u zemlji i da pokuša rebalansom budžeta, pre svega, da one najakutnije stvari i najteže stvari, socijalne stvari u jednoj državi smiri. Dakle ono što je predmet koji iskreno brine poslaničku grupu Nove Srbije to je informacija koja je ovih dana odjeknula u javnosti, a to je istina da je sakriven ogroman dug u budžet u Republike Srbije. Dodatno je uznemiravajuća jedna informacija koju ste danas, gospođo Kalanović i viizneli, a to je da su ministarstva prethodne Vlade značajna sredstva potrošili kao diskreciona sredstva. Dopustite, ali ministarstva nemaju prava da troše diskreciono pare građana Republike Srbije. Budžet nije vlasništvo Vlade, budžet nije profit Vlade, budžet su sredstva građana Srbije i njihovo vlasništvo i u svakom trenutku građani Srbije treba da imaju uvid u sredstva koja se troše u njihovo ime, i za njihov račun. Dakle, mi pre svega kao poslanička grupa očekujemo, a mislim da to očekuju i svi poslanici u ovom parlamentu kao predstavnici građana Srbije, i iznad svega građani Srbije očekuju da im se odgovori kako je moguće i ko će odgovarati, imenom i prezimenom, za sakrivena sredstva, koja su potrošena i tek sada objavljeno da je to takvog minusa došlo. Dakle, 56% javnog duga nije mala stavka i nije mala cifra, taj odgovor građani Srbije očekuju vrlo brzo.
Hvala vam. Reč ima Gordana Čomić, izvolite. Dame i gospodo, danas smo u izlaganju ministra finansija čuli mnogo činjenica i ovih pet minuta kojim imam nameru da doprinesem raspravi kako o rebalansu budžeta, tako i o zakonima, jednom od zakona koji je predmet naše zajedničke rasprave, to je Zakon o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru. Dakle, ministar je izneo niz činjenica, nekoliko puta, činjenica o vremenu kada je kao uspešan ministar između 2004. godine i 2006. godine u Skupštini Srbije imao i predlog suficita budžeta. Pošto je njegovo izlaganje izneto kroz prizmu lične hrabrosti i preuzimanju odgovornosti za upravljanje finansijama i saniranje, kako javnog duga, tako i uvođenje fiskalne odgovornosti. To kažem bez ikakve ironije i sarkazma, jer je bilo očito da on u to iskreno veruje, da je preuzeo posao koga nije niko hteo da se prihvati. Samo hoću činjenicama koje je sa nama podelio kao svoj motiv da se bavi jednim teškim poslom u Vladi, da dodam kontekst vremena koje spominje, a to je da je u maju 2006. godine zajedno sa drugim ministrima podneo ostavku. Da smo jednog avgustovskog dana imali jednu jedinu sednicu sazvanu vanrednu, zbog donošenju odluka o oduzimanju imuniteta jednom od tužilaca za koga je utvrđeno da je u krivičnom delu mita i da smo noć proveli u tome da li su ili nisu ministri podneli ostavke. To je ostalo neutvrđeno. Kontekst je važan. Činjenica bez konteksta su potpuno neupotrebljive. Samo mogu da spomenem predsednika Skupštine iz tog vremena, gospodina Predraga Markovića koji je zaista sa neverovatnom veštinom, ali i uz saradnju svih nas poslaničkih grupa i nas iz opozicije, i svih poslaničkih grupa koje su činile Vladu, uspeo da završi tu sednicu. Godine 2006. tokom jeseni nije bilo sednica Skupštine, bio je referendum o Ustavu i nije donet budžet za 2007. godinu. Godine 2007. smo imali jedini put dva puta privremeno finansiranje zbog čega smo u junu 2007. godine donosili poseban zakon da bi opravdali. Ponovo vam govorim, ne govorim to kao kritiku, jer sam bila učesnica saradnje, jer su postojale važnije stvari, postojali su prioriteti oko kojih smo se slagali, govorim kao opasku, da su činjenica bez konteksta potpuno neupotrebljive. Što se tiče zakona o kome želim da kažem par reči, pre njega samo komentar na ministra koji je govorio o dugu, odnosno o deficitu i o onome što je zvanični dokument Fiskalnog saveta. Nekoliko puta ministar je rekao da Fiskalni savet nije znao. Da nije znao za jedan dug, da nije znao za ovo, da nije znao za ono, osim što je na ivici poštovanja Poslovnika da se na takav način govori o jednom regulatornom telu. Ako je to tačno mi imamo mnogo veći problem, nego što je ministrova odluka i motivacija da se uhvati u koštac sa problemima i nego što su krajnji podaci i činjenice, ali i kontekst javnog duga i teškoće koje ovaj budžet uzima. Ako ministar finansija za regulatorno telo koje je birala ova skupština kaže da nema pojma o tome kako izražava deficit, onda je problem mnogo veći nego bilo kakvi naši međusobni stavovi ili interpretacije jedne ili druge cifre. Neću da verujem da ministar to zaista misli, hoću da verujem da je samo želeo da argumentuje da je on u pravu, ali odgovornost javne reči je velika i ministar finansija ne bi smeo da kaže da Fiskalni savet ne zna, a da daje zvaničan izveštaj kao birano telo u Skupštini Srbije. Zakon o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru ima dva problema. Jedan amandman koji sam podnela, o njemu ću pričati u raspravi u pojedinostima, ostavlja Vladi da definiše šta je konkurencija i ostavlja Vladi da definiše ko dobro posluje pa ne mora da poštuje Zakon o maksimalnim zaradam. Amandman koji sam podnela odnosi se na razne ljude koji potpadaju pod zakon ali odlukama lokalnih samouprava ili odlukama Vlade ne ostvaruju svoju zaradu u zemlji. Oni su izostavljeni, ako nisu iz diplomatije, mislim da bi morali da budu u ovom zakonu da bi im se omogućilo da obavljaju poslove za koje ih je država poslala da ih obavljaju. Želim da verujem da postoji snaga i volja da sarađujemo na problemima koje smatramo važnim za rešiti, bez obzira da li pripadamo vladajućoj većini u nekom trenutku ili opoziciji u nekom trenutku, ali moram sve da vas podsetim da nije dovoljno saopštavati činjenice, moramo svi da govorimo o kontekstu u kojem činjenice postoje, onda su stvari dovoljno dobre, dobro prezentovane da mogu biti predmet dijaloga. Hvala vam.
Imena naravno, što je u skladu sa Poslovnikom, a nadovezaću se povodom tog pominjanja na upravo stav koji je iznela i sa kojim se slažem, gospođa Čović, a to je da moramo da vodimo računa o činjenicama u kontekstu. Naravno, kada je nešto bilo pre šest godina, onda je ostalo samo sećanje na kontekst, ostaje utisak, ali nije loše podsetiti i na činjenice, kao što kada su pitali Iljfa i Petrova kako oni to zajedno pišu, onda je Ilf rekao – pa jednostavno, ja dođem i nekoliko stvari nabacim, onda samo Iljf to kasnije dotera, recimo napišem – plavokosa devojka na stranici metroa čeka metro, leluja joj kosa na suncu, onda dođe Iljf i kaže – nije plavokosa devojka nego radnik u Sibiru, nije baš da čeka metro nego je osuđena na robiju i onda to samo usaglasimo. Dakle, utisak je svakako tačan, hvala vam, nije bio maj nego je bio novembar, nije bila duga i sparna avgustovska noć nego je bio ponedeljak jedan u novembru, ali je sve ostalo, utisak je lep. Zašto je to važno? Zato što tad nije bila duga noć, nego jedno nedeljno popodne, kad su svi poslanici govorili gde je predsednik, gde je predsednik, sad bismo mi ovo rešili, u stvari su igrali političku igru, jer kad se predsednik koji je bio na putu pojavio u ponedeljak i pitao – da li me je neko tražio, onda su svi rekli – da, da ostavke nisu podnete. Pokazao sam da sam već vratio te ostavke, nisu adekvatno, morate uvek nešto po zakonu tačno, precizno da uradite, vratio, te danas smo više puta i juče u različitim političkim situacijama, podržavam gospođu Čomić da to ne radimo, imali razmenu različitih utisaka od ljudi koji nikada nisu uspeli da uđu u Vladu koliko su se trudili… (Predsedavajuća: Vreme gospodine Markoviću.) …prihvatali prevaspitavanja, šta god. Oni su nam pričali o svom utisku kako je radila jedna Vlada, druga Vlada, treća Vlada, kako to izgleda u Vladi. Ne trebaju nam ti utisci, hajdemo da se vratimo činjenicama, to će nam pomoći, a to će u međuvremenu i uz ovakvo poštovanje kakvo postoji i u ovom dijalogu između gospođe Čomić i mene, ne zloupotrebljavam direktno obraćanje nego izraz poštovanja kada o nekome govorite, da ga pogledate, doprineće svima nama da se vratimo onome oko čega smo se okupili, a to je da ovu muku oko rebalansa zajednički rešavamo. Hvala vam najlepše to je ono što sam želeo da vam kažem.
Hvala. Reč ima Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani potpredsedniče Vlade gospodine Vučiću, poštovana gospođo Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, najpre želim da kažem da se kroz izmene, odnosno Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu za 2012. godinu, set pratećih zakona, kao i set antikriznih mera o kojima smo govorili u republičkom parlamentu i tokom protekla dva dana i danas tokom celog dana. Dakle, kroz ove zakonske predloge, rekao bih najpre, da se može sagledati jedna jasna odlučnost i opredeljenost Vlade Republike Srbije, da se period ekonomske krize prevaziđe na najbezbolniji mogući način, odnosno uz najmanju moguću štetu. Poštujući i uvažavajući diskusije svih kolega i koleginica narodnih poslanika, želim da verujem da je interes svih relevantnih političkih činilaca na političkoj sceni Srbije, da je interes svih onih koji danas u Srbiji imaju nekakvu odgovornost, svih onih koji jesu stubovi, okosnice ili oslonac društva u izuzetno važnim oblastima u Srbiji, dakle da je opšti interes svih da se ove ekonomske teškoće prevaziđu zajednički, u opštem interesu građana na jedan najbezbolniji način. Želim potpuno jasno i potpuno precizno da kažem – ovo nije kriza aktuelne Vlade Republike Srbije, niti je ovo kriza samo poslodavaca, niti je ovo kriza samo sindikata, ovo je kriza koja je, nažalost, duži niz godina unazad zahvatila čitavu Srbiju. Zato u potpunosti, kao poslanički klub podržavamo politiku Vlade Republike Srbije, politiku najšireg mogućeg dogovora, politiku najšireg mogućeg dijaloga, politiku u kojoj će svako u Srbiji preuzeti odgovornost u jednom izuzetno teškom vremenskom periodu. Kada kažem, politiku najšireg mogućeg dogovora i najšireg mogućeg dijaloga, naravno da najpre mislim na dogovor Vlade Republike Srbije sa svima onima koje su stubovi društva u najvažnijim oblastima u Srbiji. Tu pre svega mislimo na socijalni dijalog Vlade Republike Srbije, poslodavaca i sindikata i sve ono što se dogovori i oko čega se postigne konsenzus, na relaciji socijalnog dijaloga i socijalnog dogovora Vlade Republike Srbije, poslodavaca i reprezentativnih sindikata, uvek za poslanički klub SPS u potpunosti prihvatljivo. Predlozi o kojima danas govorimo, o kojima smo govorili tokom protekla dva dana, jesu zapravo jedna realnost. Jesu realan odgovor na ekonomske i socijalne probleme danas. Ovi predlozi za nas jesu u potpunosti razumljivi. Imajući, pre svega na umu situaciju u kojoj se nalazimo, ekonomsku situaciju u kojoj se nalazimo, ekonomske parametre koji danas u Srbiji nažalost nisu na zavidnom nivou, i na drugoj strani, imajući na umu, pre svega, odlučnost i opredeljenost Vlade Republike Srbije, da teret ekonomske krize najmanje treba da osete oni koji danas u Srbiji nemaju, dakle socijalno najugroženije kategorije stanovništva. Smatramo da se ovakvim konkretnim predlogom, konkretnim zakonskim predlozima mogu ublažiti negativni efekti ekonomske krize, ali verujemo da će Vlada u narednom vremenskom periodu izaći sa jednom dugoročnom strategijom razvoja plana pokretanja proizvodnje, jačanja privrede, novih investicija, otvaranja novih radnih mesta. Ovakvim predlozima, to ću ponoviti, mi ćemo ublažiti negativne efekte ekonomske krize. Iz krize se može samo izaći uz jačanje privrede, pokretanje proizvodnje, nova radna mesta, nove investicije, kada kažem investicije mislim na kapitalne projekte, infrastrukturne projekte. Nema ekonomskog bez infrastrukturnog razvoja i to je valjda danas u Srbiji svima jasno. Što se tiče poslaničkog kluba SPS, za nas su u ovom trenutku, a vidimo na osnovu predloga da je to jedinstven stav Vlade Republike Srbije, za nas su dva izuzetno važna nacionalna i državna interesa – privreda i životni standard građana, i to je vrlo jasno definisano zakonskim predlozima o kojima smo govorili ovde u republičkom parlamentu. Ovi predlozi o kojima danas govorimo, ne bih se složio, nisu ni ekonomska ni politička proklamacija. Ovo su predlozi kojima imaju vrlo precizno izračunate i ciljane praktične rezultate. Naravno da je važno, i o tome je bilo reči danas, ali jasno je vidljivo da postoje određene nejasnoće i nerazumevanja, naravno da je važno, i to želim potpuno jasno i potpuno precizno da kažem, imati korektan odnos sa predstavnicima MMF. Naravno da je važno postići dogovor sa predstavnicima MMF, jer to jeste interes Srbije. Naravno da je važno i sagledati relevantno mišljenje Fiskalnog saveta. Ali, znate kako. Nekako mi se čini da danas u Srbiji svako ima svoj interes. Ja želim vrlo jasno i precizno da kažem – interes poslaničkog kluba SPS, a vidim da je to i interes Vlade Republike Srbije, je interes građana Srbije, je interes Srbije. I ako neko misli da u ovom trenutku, umesto ovih predloga o kojima danas govorimo, postoji neki drugi predlog koji je realniji, koji je pravičniji, koji je socijalno pravedniji, koji jeste u interesu građana, koji bi bio opšte prihvaćen od strane građana, predlog koji ne bi značio otpuštanje radnika, predlog koji ne bi značio zamrzavanje plata i penzija, predlog koji ne bi značio ukidanje socijalnih davanja, predlog koji ne bi značio ukidanje pomoći poljoprivrednim proizvođačima, neka izađe sa takvim predlogom. Taj predlog će uvek biti prihvatljiv za poslanički klub SPS. Kada je reč o konkretnim predlozima o kojima danas govorimo, oni pre svega treba da uvedu red u javne finansije i ja mislim da je to interes svih relevantnih političkih partija u Srbiji. Oni treba da spreče ono o čemu je mnogo puta danas govoreno, a to je finansijski bankrot, finansijski kolaps države. Oni treba da onemoguće da u Srbiji dođe do tzv. grčkog scenarija. Oni treba da omoguće da preživimo i da budžet bude likvidan. Ono što je važno za poslanički klub SPS, dakle, u periodu ekonomske krize nema otpuštanja radnika i to je vrlo precizno i jasno rečeno, nema zamrzavanja plata, neće biti problema u isplati plata i penzija, a rast plata i penzija biće u skladu sa ekonomskom snagom, sa ekonomskim mogućnostima budžeta. Želim još nešto da kažem, a to sam već i rekao, da ovaj budžet jeste jedna realnost, jedna realna slika. Šta nam ta realna slika i ta realnost danas govori? Moramo više da štedimo, i to je jedinstven stav Vlade Republike Srbije, a da trošimo samo onoliko koliko je neophodno i onoliko koliko se mora. Jasna je orijentacija Vlade Republike Srbije – ušteda je prioritet prioriteta u periodu ekonomske krize. To se vrlo jasno može videti kroz predloge o kojima govorimo tokom ova tri dana. Ali, ne da štede građani, i to je jasna orijentacija Vlade Republike Srbije, jer, nažalost, životni standard građana danas nije na zavidnom nivou, već ušteda na nivou države jeste prioritet prioriteta. Smanjuju se nepotrebni troškovi države, ukidaju se agencije, direkcije koje nisu neophodne, čije postojanje nije neophodno, ukida se više od 130 poreza, taksi i dažbina koje jesu bile veliko opterećenje i za privredu Srbije, ali i za građane. Dolazi do minimalnog povećanja nekih poreza i akciza, ali sve to u dogovoru, u socijalnom razgovoru, socijalnom dijalogu sa poslodavcima i predstavnicima sindikata u Srbiji. Naravno da nije korektno pričati i saopštavati građanima, govoriti o uštedi a da u nekim javnim preduzećima, javnim službama, imamo plate koje su i deset do 15 puta veće od prosečne zarade u Srbiji. U potpunosti podržavamo stav Vlade Republike Srbije da se ograniči maksimalna ili najviša zarada u javnim službama. Jedan od prioriteta predloga o kojima danas govorimo je životni standard građana i to je potpuno logično. Dakle, podrška onima koji u ovom trenutku nemaju, socijalno najugroženijima, onima kojima je pomoć najpotrebnija, socijalno najugroženijim kategorijama stanovništva, penzionerima sa najnižim primanjima, ispod 15 hiljada dinara. Neće biti ukidanja socijalnih davanja. Oni će biti u skladu sa fiskalnim prostorom. Takođe, pozitivna strana ovih zakonskih predloga, odnosno konkretno rebalansa i seta pratećih zakonskih predloga je i jedan pozitivan odgovor na probleme u oblasti poljoprivrede. Resorni ministar iz oblasti poljoprivrede je vrlo jasno rekao pre nekoliko dana, i to je veoma pozitivno i jako dobro, da će tokom ove godine biti isplaćene sve subvencije u oblasti poljoprivrede i da će se u narednu budžetsku godinu, posle dužeg vremenskog perioda, dakle, u narednu, 2013. godinu, ući bez ijednog dinara duga prema poljoprivrednim proizvođačima. Mi to, naravno, pozdravljamo i prihvatamo. Kao što je više puta rečeno, kriza se ne rešava popularnim već nužnim merama. Ušteda na nivou države treba i mora da bude prioritet prioriteta jer nemoguće je uštedeti tamo gde nema, štedi se tamo gde ima. U tom kontekstu, mi u potpunosti podržavamo stav Vlade i razmišljanje Vlade u pravcu da dođe do gašenja određenih agencija, direkcija, koje nemaju svoju svrhu, koje nisu neophodne u ovom trenutku, ali ono što želimo da kažemo tim povodom, pre nego što se i donese konačna odluka kada je reč o pojedinim agencijama i direkcijama, jeste to da su neke od tih agencija i direkcija imale svoju svrhu i suštinu postojanja. Neke od tih direkcija, poput Direkcije za obnovu i razvoj i sanaciju objekata na teritoriji Kolubarskog okruga koji su porušeni u razornom zemljotresu koji je Kolubarski okrug zadesio čak 1998. godine, su imale svoju svrhu postojanja, imale su jasan cilj da saniraju sve ono što je priroda nepravedno oduzela građanima Kolubarskog okruga. 13 godina nakon osnivanja Direkcije, a 14 godina nakon razornog zemljotresa koji je zadesio Kolubarski okrug, mi govorimo o ukidanju Direkcije, ali nije završena kompletna sanacija i obnova kuća i objekata koji su porušeni u tom razornom zemljotresu. Naša sugestija je sledeća. Poštujući stav Vlade kada je reč o racionalizaciji, kada je reč o uštedi, kada je reč o gašenju pojedinih agencija i direkcija koje nisu neophodne, odnosno čije postojanje nije neophodno, mi upućujemo samo sugestiju Vladi Republike Srbije da stvori zakonsku obavezu da u vremenskom periodu, roku, dinamici, kontinuitetu, koji je u skladu sa ekonomskim mogućnostima i snagom budžeta Republike Srbije, stvori zakonsku obavezu, ponavljam, da završi kompletnu sanaciju i obnovu i stavi tačku na ovo izuzetno važno pitanje za građane Kolubarskog okruga. Slažemo se, ukoliko nema okružne direkcije, ta obnova svakako može ići preko lokalnih samouprava, odnosno opštinskih i gradskih direkcija, kao što je to činjeno i 1998. godine, dakle, do perioda dok nije osnovana okružna direkcija. Na samom kraju, želim da kažem da mi verujemo da će uz sve negativne efekte, uz teškoće ekonomske krize, Vlada potvrditi ovim predlozima da se uspešno nosi sa problemima i da one glavne i ekonomske i finansijske i budžetske parametre drži u okvirima vrlo jasno i precizno definisanih i postavljenih ciljeva. Zahvaljujem.
Reč ima Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospodo ministri, poštovani poslanici, poštovani građani Srbije, kada se govori o rebalansu budžeta, onda se treba govoriti o ekonomskoj snazi zemlje. U tu svrhu, dozvolite da uporedim neke ekonomske pokazatelje koji su neminovno uticali na rebalans budžeta koji imamo danas pred nama. Nisam mislio da uzimam reč, ali ponukao me je gospodin bivši predsednik bivše Vlade koji, evo, upravo uđe u ovu salu. U tu svrhu moram da ga podsetim da je upravo njegova vlada 2008. godine planirala dinamičan rast privredne aktivnosti, tj. prosečni rast privredne aktivnosti od 7% godišnje, a to znači da bi danas realan nivo privredne aktivnosti trebao biti za 30% nego 2008. godine. Bivša Vlada postigla je 10 puta slabije rezultate. Zbog održavanja visoke tekuće potrošnje žrtvovala je investicije i time potkopala stabilnost razvoja zemlje. Nadalje, sadašnji nivo proizvodnje nam je tek na dve petine proizvodnje iz predtranzicionog perioda. Realni sektor privrede je na izdisaju. Bivša Vlada svoju nesposobnost pokušala je da nadoknadi masovnim zaduživanjem, pod izuzetno teškim i nepovoljnim uslovima. Upravo je prethodna vlada gospodina Cvetkovića uvela našu zemlju u ciklus dramatičnog rasta zaduženosti od preko ne 50, nego 58 po meni posto. Javni dug Srbije za samo četiri poslednje godine uvećan je za šest milijardi eura i time smo premašili zakonsku granicu zaduživanja i doveli zemlju na ivicu bankrotstva. Rast zaposlenosti, planirali su 2008. godine čak brojkom od 200.000 novih radnih mesta, čime bi sadašnju nezaposlenost sveli na 12, a umesto tog povećali su nezaposlenost za još 13% i doveli je na 25%, među najvećom stopom nezaposlenosti, gospodine Cvetkoviću, u Evropi. Svako dalje smanjivanje radno-aktivnih ljudi u našoj zemlji vodi državu u katastrofu. Srpska napredna stranka nije učestvovala u ovom činu. Drugo, planirali ste povećanje standarda života. Umesto toga doveli ste do drastičnog pada životnog standarda, tako da se stvarni pad standarda kreće negde od oko 30% za vreme vašeg mandata. Po inflaciji smo sada lideri u Evropi. Imamo najnestabilniju valutu u Evropi. Dinar je za bivše vaše Vlade oslabio za 48%. Srpska napredna stranka nije učestvovala ni u tom činu. Najtragičniji čin bivše Vlade jeste obmana mladih Srbije, time što im je obećala zapošljavanje, rešavanje stambenih problema, kako bi sprečili njihov odlazak u inostranstvo. Umesto toga, gurnuli ste ih vani u jako velikim postocima. Srpska napredna stranka nije sudelovala u tom činu. Obećali ste medijske slobode. Umesto toga ostvarili ste medijski mrak, najveći u istoriji Srbije. U oblasti medija ostvarili smo samo četiri od 27 evropskih standarda u vašoj vladi, gospodine Cvetkoviću i SNS nije učestvovala u tom činu. U pravosuđu, obećali ste reforme, kao stub pravnog i političkog sistema zemlje. Umesto toga uništili ste pravosuđe. Ocena EU citiram: "veoma loša". Srpska napredna stranka nije učestvovala u tome. Nadalje, prosveta i nauka. Umesto u evropske okvire, odveli ste nas u Afriku. Samo jedan primer. Po evropskim standardima na jedan milion, jedan univerzitet. Mi danas imamo 19 univerziteta. Za vreme vaše vlade otvoreno je novih devet. Srpska napredna stranka nije učestvovala u tom činu. Oterali ste nam vaspitanje iz škola, ustanova, svih mogućih, iz roditeljskih domova, pa čak i iz ove skupštine, a doveli ste nam milicionere u školu. Energetski sektor, jednu rečenicu. Najavili ste 2.008, godine, citiram – poboljšanje. Vi ste doveli do toga da je taj sektor postao usko grlo razvoja Srbije i taj sektor zahvatila je korupcija neviđenih razmera. Mi danas uvozimo energiju, umesto što smo je nekada izvozili. Srpska napredna stranka, gospodine Cvetkoviću, nije učestvovala u tom činu. Penzije ste planirali da će rasti, a mi danas, za vreme vaše vlade imamo 55% penzionog dinara da se popunjava kroz nova zaduživanja. Na KiM, dve rečenice. Nikada niste tražili da se ostvari Rezolucija 1244. Tri stvari. Prvo, da se povrati 1.000 srpskih vojnika i policajaca na Kosovo. Drugo, da niste tražili da se kontroliše vazdušni prostor na KiM i da se kontrolišu granice. Moram da napomenem da čak pre vaše vlade dva ministra su širom sveta obilazili sve države da se potrude kako bi dokazali da po Rezoluciji Kosovo nije naše. Dozvolite, vi danas optužujete današnju Vladu. Vi ste zatajili dug za milijardu i dvesta miliona dolara. Doveli ste zemlju do bankrota. Optužujem vas ovde, gospodine Cvetkoviću, da ste vi vođa bili ovog urušavanja za četiri godina zemlje, da ne kažem kriminalnog poduhvata. Na kraju, dozvolite da kažem da predviđena sredstva za izbegla i raseljena lica su takva kakva jesu i ona su nedostatna, ali SNS smatra danas da je najugroženiji deo ovog stanovništva, koji pored toga što je doživeo tragediju ratnih dešavanja, na neki način podnosi najveći teret ekonomske krize, jer mu preti na neki način do uništenja. Na kraju, nema ekonomskog napretka zemlje bez slamanja korupcije i kriminala. Ova opaka pojava zahvatila je sve pore srpskog društva, razara nam zemlju. Nažalost, tome je najviše pridonela vaša vlada, gospodine Cvetkoviću, zato je borba protiv kriminala i korupcije osnovni moto našeg opstanka kao države i nacije. U tu svrhu, pozivam sve narodne poslanike skupštine Republike Srbije, bez obzira na poslaničko opredeljenje, i stranačko, da podržimo Vladu Republike Srbije, a posebno koordinatora u Vladi, gospodina Aleksandra Vučića, da istraju u borbi protiv korupcije jer to narod od nas očekuje i to je uslov daljem ekonomskom napretku zemlje. Drugo, da prihvatimo rebalans budžeta, jer je ovo jedini način da od sledeće 2013. godine konačno zaustavljanje ove ekonomske propasti i pozivam Vladu i sve ministre da se založe da se sprovedu zakoni do maksimuma u našoj državi, a nas, narodne poslanike, bez obzira na stranačko opredeljenje, da kontrolišemo Vladu kako bi pridoneli transparentnom radu ove skupštine kao što je gospodin Nebojša Stefanović i najavio. Hvala vam lepo.
Hvala, Borislav Stefanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, reklamiram povredu Poslovnika, član 106 i 107. Prethodni uvaženi kolega poslanik se nije držao teme dnevnog reda, niste ga u tom smislu prekinuli i prekršili ste poslovnik i ne samo to, već se i direktno obraćao poslaniku DS, čime je narušio dostojanstvo ove skupštine. Prema tome, molim vas, da ubuduće reagujete u ovom situacija i nažalost, ovo nije prvi put da se ovo dešava. Molio bih vas, s obzirom da su i drugi poslanici agilni u ukazivanju ovakvih kršenja da ovo ne bude čitano kao naša zla namera, već prosto nastojanje da se držimo tačke dvevnog reda, a složićete se da i sada, kada je predstavljanje Vlade vidno ojačano, da možemo da nastavimo. Hvala.
Hvala, sledeći poslanik je Bojana Božanić. Izvolite.
Hvala poštovano predsednišvo, poštovani predstavnici Vlade, poštovane kolege i koleginice, narodni poslanici, kao što su kolege iz mog poslaničkog kluba već navele, govorili smo da ovaj rebalans budžeta u stvari, samo predstalja pokušaj da se popravi nešto. Kao što moji Zlatiborci kažu – tu popravke nema, samo praviti nanovo, i mislim da je ovo vreme da razgovaramo i da damo neke predloge i sugestije za budžet za 2013. godinu, jer posle kada nam to dođe na dnevni red, sigurno će već biti i kasno. Dozvolićete mi, ovde sam među novim poslanicima. Ovo mi je prvi saziv i možda mi je nešto u ovom samom budžetu nedostajalo, odnosno u rebalansu budžeta, a to je uporedne kolone budžeta i rebalansa budžeta. Dosta je bilo teško pratiti sve ovo. Tako radimo mi u lokalnim samoupravama. Mislim da to nije loša praksa, puna su nam usta transparentnosti. Pa, hajde da to ponekad i primenimo. Složila bih se sa onim delom u vezi javnih rasprava, građani koji bu pune budžet Republike Srbije moraju da znaju i opet na neki način da daju svoje predloge, sugestije, kako taj budžet treba i da se troši. Svakako, mislim da će to biti bolje i efikasnije i za predstavnike Vlade i za državu i mislim da bi budžet svakako bio kvalitetniji. Pre par dana sam diskutovala na temu ovog prethodnog seta zakona i opšti je utisak, kada pogledam sve ovo, da će najveći teret krize u stvari podne male lokalne samouprave, odnosno opštine i mali gradovi. Mislim da ukidanje ovih pojedinih taksi privreda neće bog zna nešto da uštedi. Plaćaće verovatno isto, ali te lokalne samouprave sigurno će imati dosta problema, jer opštine dolaze u situaciju da neće imati sredstava od kojih da žive i da funkcionišu. Vrlo je važno da znate da u vreme ove krize, ne znam koliko možda dolazite do tih podataka, ali vrlo je teško i država ne ulaže, odnosno ministarstva resorna za prosvetu, zdravstvo, itd, ne ulažu uopšte u lokalne samouprave jer nema sredstava, a opština da bi mogla da funkcioniše, ona prosto mora da uloži i u školsku infrastrukturu, u objekte, mora da ulaže u zdravstvo u aparate u tim domovima zdravlja, otvaranje seoskih ambulanti, itd. Prosto, ako mislimo da nam ljudi žive u tim malim sredinama, a to nam je tendencija, idemo ka decentralizaciji, ravnomernom regionalnom razvoju, itd, u stvari, ideja je normalno da se trudimo da u tim mestima održimo školu, održimo dom zdravlja, itd, a sve sopstvenim sredstvima, jer država tih sredstava ne daje. Slična stvar je i sa vatrogasnim jedinicama, policijskim jedinicama. Ulaže opština, lokalna samouprava, grad, sami, ako misle da se obezbede, da imaju kvalitetnu zaštitu u obnavljanju i policijskih jedinica, pa sve u kupovinu od stolova i stolica do računara, vozila itd, u izgradnju objekata. Isto tako je što se tiče vatrogasnih jedinica, zato što je zaista neophodno. Imali smo u prethodnom periodu požare, gde je požar zahvatio pola Tare, pola Zlatibora. Ako lokalna samouprava ne može da se osloni na svoje lokalne resurse, onda je stvarno veliki problem, a u poslednje vreme zbog krize i već raznih drugih stvari, prosto lokalne samouprave su bile prinuđene same da iz svojih budžeta to finansiraju, a to finansiraju, a opet se ukidaju i neke takse itd, tako da mislim da je zaista veliki problem za lokalne samouprave, za male opštine i manje gradove i molim vas zaista da u budžetu za 2013. godinu planirate, obratite pažnju na ovakve stvari. Što se tiče same infrastrukture, u rebalansu budžeta, bacila sam pogled samo na one delove gde se pominje, ne znam, železnica, putevi Srbije, veliki krediti koji su uzeti za rekonstrukciju pruga, za kupovinu vagona, itd. Prosto nisam primetila da je naša železnica poboljšana. Situacija je katastrofalna. U svakoj savremenoj zemlji železnica funkcioniše odlično. To je najbolji, najbezbedniji, najefikasniji način prevoza putnika. Mislim da su tolika sredstva potrošena, a nikakav efekat od toga nismo videli. Slična je stvar i sa putevima, sa aerodromom itd, obzirom da mislim da Vlada mora, ili resorna ministarstva moraju obratiti pažnju na tu infrastrukturu i naravno i na taj vazdušni saobraćaj, a ne samo na Aerodrom "Beograd", nego evo npr. na taj Aerodom "Ponikve", za koji smo mi u zlatiborskom kraju vrlo zainteresovani, da rofunkcioniše kako treba. Sigurno se mora naći kao jedan od prioriteta Vlade, jer izuzetno je važno da u tom delu, kako zbog izvoza, tako zbog razvoja privrede i poljoprivrede, turizma itd, da taj aerodrom profunkcioniše. Ono što je vrlo važno, to je sistemsko rešavanje problema kroz postavljanje prioriteta prilikom opredeljivanja sredstava u budžetu. Mora se tačno i jasno znači koji su to lokalni, koji su to regionalni, koji su to nacionalni projekti i u šta to država ulaže iz svog budžeta. U prethodnom periodu svedoci smo da je politička podobnost bila osnovni kriterijum za finansiranje određenih projekata. Dolazili smo u situaciju da male opštine, evo npr. opština Čejetina nije mogla da priviri na rang listu za projekte kod Fonda za zaštitu životne sredine, npr. Agenciju za energetsku efikasnost itd. Sve u svemu, zanimalo bi me, i sad kad smo nekako uspeli da stignemo negde, da nas možda uzmu u obzir za postrojenje za prečišćavanje otpadnih voda, zanimalo bi me da znam šta će biti sa tim fondom, odnosno sa tim parama i hoće li se uopšte ti projekti finansirati. Lajt motiv budućeg budžeta trebalo bi da bude decentralizacija i jačanje lokalne samouprave, jer se mora obratiti pažnja na lokalne samouprave, na one manje jedinice koje čine veliki sistem. Postavljanje jasnih ciljeva i prioriteta prilikom finansiranja projekata je izuzetno važno, ponavljam još jednom. Morate oformiti neku komisiju, stručno telo koje će definisati šta je to od prioriteta za realizaciju. Što se tiče prethodnog perioda, dešavalo se da se rekonstrukcija lokalnog puta u nekom selu finansira iz para Republike Srbije, a da se npr. ne finansiraju neki ozbiljniji regionalni projekti koji su važni ili dobro napisani samo zbog toga što neka opština nije politički podobna. Tako da, u narednom periodu očekujem da ćete neke od ovih predloga i uvažiti, jer lokalnim samoupravama je važno da mi pustimo one uspešne opštine da rade kako treba, a ministarstvo, Vlada moraju da naprave dobar ambijent i kroz pozitivne zakonske propise i ulaganje pre svega u regionalnu infrastrukturu, da im omoguće da se što bolje i što kvalitetnije razvijaju. Mislim da moramo da se pozabavimo malo više proizvodnjom, novom industrijalizacijom, podrškom domaćoj privredi kroz izvoznu banku, razvojnu banku, interventni fond za pomoć velikim privrednim sistemima. Predlažem da pogledate malo ekonomski program DSS, gde smo sve to razložili. Samo je potrebno da lokalnim samoupravama ostavimo njihove prihode, da se ulaže u regionalnu infrastrukturu. (Predsedavajuća: Isteklo vam je vreme.) Ponavljam još jednom, samo jaka lokalna samouprava predstavlja jaku državu i tek kada to shvatimo, moći ćemo da idemo dalje.
Hvala. Reč ima gospodin Milovan Drecun.
Poštovana predsedavajuća, gospodo ministri, poštovani narodni poslanici, impresionira me neviđena lakoća zaborava koju nam danas kritikujući rebalans budžeta demonstriraju pojedini opozicioni poslanici. Ovo nije ono što smo mi hteli da bude u rebalansu budžeta, već naš iznuđeni odgovor, koji je nastao u suočavanju činjenicama i podacima koje smo dobili u nasleđe od prethodnog režima. Srpska napredna stranka nema vremena da se bavi time ko koliki deo odgovornosti od koalicionih partnera iz bivšeg režima snosi za ovakvo stanje. Srpska napredna stranka je najjača stranka u državi. Mi smo dobili najveće poverenje građana. Građani od nas očekuju dve ključne stvari – da im stvorimo uslove za bolji život, čemu treba da posluži ovaj rebalans budžeta i da kažemo ko je opljačkao Srbiju. Mi ćemo to uraditi. Rebalans budžeta je nužna reforma javnog sektora u pravcu uravnotežavanja budžetskih prihoda i rashoda, traži da se pođe od zatečenog stanja nasleđenog od prethodne Vlade. Samo bih ukazao na nekoliko podataka, da vidimo zbog čega je rebalans budžeta, kako je predložen, predložen na ovaj način, da vidimo da nije bilo drugog izlaza, da je to bio jedini način da sprečimo najgore, bankrot države. Prvo, ogroman porast nezaposlenosti u privrednom sektoru, tako da je nezaposlenost ukupno povećana za 555.000 u privrednom sektoru, a ukupno preko 400.000, a time i baza za formiranje javnih prihoda, odnosno poreza i doprinosa. Nezaposlenih, onih koji se evidentiraju je 833.000. Broj penzionera je porastao za 600.000. Svake godine se broj penzionera poveća za 35.000, a istovremeno se broj zaposlenih smanji za 50 do 70.000. Može li ovakav socijalni sistem da izdrži? Već sada se penzije pokrivaju sa 50% iz drugih budžetskih prihoda. Trenutno imamo 1.700.000 penzionera, čiji broj raste brže od broja zaposlenih. Sada je odnos penzionera i broja zaposlenih skoro 1:1. Dakle, na jednog zaposlenog u privredi, koja se guši u nelikvidnosti i dodatno je ugušena ukupnim i skupim kreditima banaka, prezaduženost visoke poreske obaveze, dolaze dva penzionera, dva izdržavana do 15 godina starosti i jedan nezaposleni. To je pet izdržavanih na jednog zaposlenog, od kojih 105 hiljada neredovno prima plate, i to je nasleđeno stanje od prethodne vlasti. Stvarna stopa nezaposlenosti nije 24% ili je registrovano 27,5%, već gotovo 30% i najviša je u Evropi. Svakako rezultat vredan hvale, izgleda, za bivši režim. Socijalnu pomoć prima 834 hiljade ljudi. Preko dva miliona ljudi preživljava ispod 200 evra mesečno. Od ukupnog broja penzionera, preko 990 hiljada prima manje od 22.000 dinara, a preko 227 hiljada prima do 11.450 dinara. Sa prihodom ispod 15.000 živi 571 hiljada građana. Na minimalcu živi 140 hiljada. Bez plate radi oko 105 hiljada formalno zaposlenih. Socijalna slika društva, koja je stvorena u prethodnih 10 godina i koja je najviše uticala na ovakav ponuđeni rebalans budžeta, zastrašujuća je. Prosečna plata pokriva 38% potrošačke korpe. Odnos penzija prema prosečnoj plati pao je sa 74% u 2001. godini na svega 54% u 2011. godini. Penzije već treću godinu padaju realno između 5% i 8% godišnje. Sada sa moraju usporeno povećavati po 2%, uz inflaciju oko 10%. Samo 19% firmi redovno izmiruje zarade. Slika je jasnija kada se vidi da u ukupnim primanjima domaćinstava Srbije, na zarade otpada svega 40%, penzije 34,2%, doznake 6%. To je, gospodo, između ostalog, nasleđeno stanje i na tim osnovama je napravljen rebalans ovog budžeta. Prethodna Vlada je bila gotovo bespomoćna i dozvolila je stihijska i nekontrolisana kretanja, posebno eksploziju javnih rashoda, što sada otkrivamo kao gorku istinu. Da bi se izfinansirao budžetski deficit, čak i redovni javni rashodi, gotovo nekontrolisano se Vlada zaduživala. Naplativost poreza i doprinosa je pala sa 94% iz perioda pre 2000. godine, na 37 do 43% do sada. Najveći problem je ipak akumulisanje kamatnih obaveza i teret kamata. Ostaje nam da izabrani model povećanja prethodne strane budžeta u što je moguće manje fiskalno opterećenje privrede i stanovništva, ali veoma selektivno ograničavanje rashoda, da se sada sačuva nužno socijalna funkcija budžeta i njegova kontrolna uloga. Ovakav rekao bih, sanacioni predlog rebalansa budžeta, treba podržati, ali kao prelazno i sada jedino moguće rešenje i način da se izbegne bankrot države. Hvala.
Hvala. Reč ima Ljiljana Lučić. Izvolite.
Hvala. Gospođo predsedavajuća, ministri, uvažene kolege poslanici, prvo što želim da primetim kada se radi o Predlogu zakona o rebalansu budžeta jeste da u obrazloženju ovog zakona su na dosta objektivan način navedeni uzroci teškoća, u privredi i javnim finansijama, dakle, u Srbiji, koji su se posebno odrazili i to je najočiglednije, na pad BDP-a. Kaže se, citiram: "Stanje je posledica svetske krize i usporavanja privredne i spoljno-ekonomske aktivnosti u zoni evra i zemljama regiona kao najznačajnijih partnera Srbije u oblasti trgovine i investicija". Dodaje se:"situaciju u privredi dodatno su otežali nepovoljni vremenski uslovu u februaru i suša, koji su uslovili veliki međugodišnji pad poljoprivredne proizvodnje". Sa ovim objašnjenjem ekonomske situacije u zemlji bi se svako objektivan složio, jer to je nešto što je poznato i građanima, da smo deo te velike svetske ekonomske krize i svako ko ima malo profesionalne časti, takođe bi se složio da se ne samo Srbija nego ceo svet nalazi u ozbiljnim ekonomskim i finansijskim problemima. Zato stvarno ne razumem potrebu da se vrlo teškim rečima, pominjanjem bankrota, crne slike zastrašuje javnost. Daleko je Srbija od takve situacije. Da DS predvodi Vladu i ona bi, normalno, svakako i pre nego nova Vlada, došla ovde u Skupštinu sa predlogom rebalansa, imajući u vidu ovakva ekonomska kretanja koja se maltene kvartalno dramatično menjaju. Drugo što želim da istaknem, u ovakvim ekonomskim i finansijskim prilikama je jako teško svakoj Vladi, i onu koju smo mi vodili, pa i ovoj vladi, da napravi projekciju budžeta, procenjujući, a to je glavni parametar, kako će se kretati BDP. Procenu kretanja BDP radila je prethodna Vlada, MMF, druge nadležne institucije, NBS; Republički zavod za statistiku i svi su oni morali svoje projekcije o kretanju BDP da koriguju skoro svakog kvartala. Nažalost, BDP nije rastao, ili je rastao manjim stepenom nego što je predviđeno. Bio je precenjen u svim tim projekcijama. U stvarnosti, najdirektnija posledica takvog kretanja BDP jeste da vam se deficit, onaj planiran budžetom, povećava. To svako zna, ne mora da je ekonomski stručnjak. Onaj koji tvrdi da je neko prikrivao podatke o deficitu je, najblaže rečeno, nekorektan i zlonameran. Sada Vlada predlaže rebalans, polazeći i ona od neke projekcije šta će se dešavati sa BDP. Polazi od projekcije da će on biti manji za 0,5% i prema tome određuje budžet, uključujući i veličinu deficita. Postavljam vam, gospodo iz vladajuće većine, nemam prilike ministru ministru finansija to pitanje – šta ako pad BDP ne bude samo za 0,5%, da li tada treba da vas optužujemo da ste prikrivali podatke, zamajavali javnost, lažirali, činili krivično delo prikrivanja podataka, što vi radite ovih dana, jer zastrašujete, pretite, vodite jednu besprizornu kampanju i to celokupna javnost vidi? Neću da ulazim, nije ovde prilika, u sve razloge zbog kojih se tako ponaša ministar finansija, ali je jedan očigledan. Treba kriminalizovati prethodnu Vladu, stanje pokazati gore nego što jeste, a onda, preuzeti ulogu velikog spasioca javnih finansija u Srbiji. Da bi neko tako nešto ozbiljno uzeo i prihvatio, onda treba i činjenice malo krivotvoriti i proizvoljno tumačiti, manipulisati njima. Kažete da bi deficit budžeta na kraju godine iznosio 235,4 milijarde. Naša procena, ali još važnije, procene Fiskalnog saveta kažu da to nije tačno, jer kažu da bi deficit bio 216 milijardi, odnosno 6,7% BDP. Različite su tu metodologije, različita su opravdanja, rekla bih da su tanka, zašto se pribegava ovakvom krivotvorenju, ali mislim da se ovakvim netačnim prikazivanjem deficita prethodne Vlade pre svega treba prikriti istina, da ona ne dođe do javnosti, da rebalans budžeta koji je predložen sadrži veći deficit. Dakle, 222 milijarde, ili 6.7% BDP. Ili, kako to kaže Fiskalni savet, to je ono što, ipak je ministar finansija ekonomista i verovatno ga boli ovakva ocena, kredibilitet čitavog programa fiskalne konsolidacije, može biti ugrožen jer je prvi korak Vlade povećanje, umesto smanjenje deficita.Jednom rečju, tu se slažem sa ocenama koje su se čule iz naše poslaničke grupe, manje bi štete bilo za državu Srbiju i njene javne finansije, da ne dirate budžet, da ne pravite rebalans, jer ovako imamo samo veći deficit. To je prva stvar koja hoće da se prikrije i ovo je jako ostrašćeno. Stvarno je neprimerena komunikacija koju ministar finansija ima sa poslanicima, pre svega, naše poslaničke grupe. Druga stvar koju takođe treba prikriti kroz te velike reči i pravljenje galame, jer i to ministar finansija pokušava da uradi, želi se u stvari sakriti namera Vlade da se kroz inflaciju suštinski smanje izdaci za plate i zarada. Javno, puna su usta brige za zaposlene i penzionere - teško je, skroman rast od 2%. Na kraju, to su bila predizborna obećanja, a u stvari, kao ekonomisti koji toliko ipak znaju o tome, računa se na inflaciju koja će realno smanjiti troškove za zarade i penzije, a da Vlada ostane tobožnje verna svojim predizbornim obećanjima. To je dakle druga činjenica koja se ovde pokušava, kroz napade prethodne vlade, sakriti od javnosti. Treća činjenica, koju treba takođe prikriti, to je da ministar finansija uopšte ne drži do decentralizacije i jačanja lokalne samouprave. Setite se, kao član naše vlade, on je ovde dosta na silu uspeo, o tome sam dosta ovde debatovala, da progura zakon o fiskalnoj decentralizaciji, da napravi tu prvu veliku rupu u budžetu od 50 milijardi dinara, ali to je bila priča pred izbore. Sada ukida mnoge izvorne prihode lokalnih samouprava. Ono što je najvažnije – centralizuje sva sredstva i svi će oni morati da dođu kod njega u Ministarstvo finansija na kazan. To je ono što najviše boli, on će deliti pare. Dakle, javnost treba da zna, deficit je veći, penzije i plate će biti manje, a ministar Dinkić će ostvariti samo jedno obećanje, barem ono koje je u javnosti dao, rekao, on će gospodariti svim finansijama u Srbiji. Dakle, rebalans je loš. Bolje da ga ne dirate i očekujte da za njega ne glasamo. Hvala.
Hvala. Reč ima Verica Kalanović, izvolite.
Ima puno primedbi na rebalans budžeta, izrečene su i od onih koji ih podnose ovoj Narodnoj skupštini, od poslanika. Poštovana gospodo, ne zaslužujemo ni mi koji ovde sedimo, a pre svega gledaoci naše Skupštine i građani, da iznosimo ovakve zloupotrebe na račun predloženog rebalansa. Gospođo narodna poslanice govorite o fiskalnoj decentralizaciji, o 500 miliona evra, 50 milijardi dinara, tako ste vi rekli, ili u kojoj valuti ste se izrazili ne mogu da se setim. Govorite o tome da su to sredstva protiv kojih ste vi bili da se navodno vrate lokalnim samoupravama. Da vas podsetim, to su sredstva od poreza na plate zarađenih u tim opštinama koja na predlog URS ostaju na mestu gde su zarađena. Prominete malo ugao gledanja. Konsolidovani budžet ostaje isti. Biće manje 50 miliona evra u centralnoj kasi. Neće biti ni 50, gospodin Cvetković je preko puta vas i jako dobro zna da to nije 50 miliona evra nego nešto ispod 40 miliona evra ili 33,2 milijarde u ovoj godini koji se opredeljuju ka lokalnim samoupravama. Razmislite o tome – da li su lokalne samouprave mogle da funkcionišu bez ovih sredstava koje smo jednom administrativnom odlukom ukinuli pre nekoliko godina kada je centralna kasa počela da se prazni? Ne, nisu mogle da funkcionišu ni sa grejanjem, ni sa vodovodom, ni sa platama, ni sa bilo čim. Sad govorite o tome da gospodin Dinkić želi da centralizuje njihove izvorne prihode. Ni to nije tačno. Svojim predlogom ministar Dinkić želi da ograniči takse prema privredi koja puni budžet i centralnih i lokalnih kasa. Na taj način što takse za preduzetnike i mala preduzeća briše. Te takse su opterećivale rad privrede. Govorite o velikom procentu nezaposlenih. Naravno, ako nametnemo takva opterećenja privredi jasno je da će i ono ljudi koji u ovom trenutku rade biti smanjeno. Govorite o tome da ministar Dinkić želi da bude gospodar finansija. Ne, on želi da kontroliše i upravlja javnim finansijama kao dobar ekonomista i to je uloga ministra finansija. Naravno da neće praviti budžetski deficit od 7%. Naravno da neće praviti javni dug od 55%. Upravljaće javnim finansijama. Po meni je to njegov osnovni zadatak za koji ima poverenje ove vlade. Kada govorimo o činjenicama, hajde da govorimo o činjenicama, ali nemojmo da ih izvrćemo. Niti ko želi da uzme u budžet Republike Srbije takse iz lokalnih samouprava, niti bilo koje izvorne prihode lokalnih samouprava. Hvala.
Hvala. Reč ima Ljiljana Lučić.
Rekla sam sledeću stvar, ovde je proguran taj zakon. O tom zakonu sam na ovom mestu, kao poslanik, rekla sve ono što sam mislila, a pre svega na negativne efekte takvog jednog zakona. Činjenica da se tim zakonom ostavio deo, dakle, poreza na zarade lokalnim samoupravama za mene je bio ciničan zato što u mnogim malim, nerazvijenim opštinama nije bilo šta da im se ostavi. Ti prihodi su bili mali. Znamo ko je od toga profitirao. Dakle, taj zakon nije pratio neki zakon koji bi onima koji sada imaju veće prihode bile prenete neke nadležnosti. Svi efekti tog zakona, barem prema nalazu Fiskalnog saveta, su otišli u povećanje broja zaposlenih. Danas vi grmite o tome koliko je ljudi zaposleno u lokalnim samoupravama. To je direktna posledica tog jednog zakona. Ono što hoću da kažem, vrlo otvoreno, često se ili skoro u svakoj Vladi plaća visoka cena koalicionim vladama. Moje je, posle iskustva koje imam, da kažem – vodite računa da ne platite, da bi se napravila koaliciona Vlada, cenu toliku da ona ugrozi budžet i građane Srbije. To mi je bila namera.
Hvala. Reč ima Borislav Stefanović, izvolite.
Zahvaljujem se. Ova poslednja primedba naše poslanice se ne odnosi na gospođu Kalanović, već na uvaženog gospodina Vučića. Pre svega, dame i gospodo, da kažem da u današnjem danu sjajnih i senzacionalnih imenovanja raspravljamo o tački dnevnog reda. Juče smo dosta rekli o svemu ovome i bez želje da ulazimo u previše detalja, s obzirom da smo u toku jučerašnjeg dana puno toga rekli, a i ne želeći da kopiramo ovde neimenovanog poslanika koji pledira da bude direktor Zavoda za statistiku.Samo hoću da kažem da je ovim štednja na građanima, umesto na državi, kroz realno smanjenje plata i penzija u ovoj i narednoj godini, pošto je povećanje penzija i plata od 2% značajno manje od inflacije. Ide se definitivno u inflatornom pravcu, što se tiče ovog predloga rebalansa. Ovom merom se smanjuje standard za preko dva miliona penzionera, vojnika, prosvetara, zdravstvenih i ostalih radnika koji je do sada bio zagarantovan zakonom. Ukupni rashodi su za 92 milijarde ili 10% veći u odnosu na postojeći budžet. To je činjenica. Tako je jasno da su priče o štednji bile čisti marketing. To je, takođe, činjenica. Bez obzira šta vi sada kažete, i da smo najgori na svetu bili, a nismo baš bili najgori, već smo za to kažnjeni gospođo Kalanović. Sada vi treba to da nam objasnite ako ovo nije tačno. To su činjenice. Struktura budžetskih rashoda je još veći problem, jer su smanjena davanja za kapitalne investicije koje su najveći pokretač privredne aktivnosti i zapošljavanja, a povećane su subvencije i nabavka roba i usluga. Predložili smo kroz amandmane da se proces subvencioniranja radi na potpuno transparentan način pred Odborom za finansije i to pojedinačno. Nadam se da ćete ga usvojiti. Ovo kažem dobronamerno. U sklopu aktivnosti člana Vlade koji sedi iza vas. Mlađan Dinkić je najodgovorniji za lošu poziciju javnih finansija, pošto su njegove mere direktno dovele do povećanja deficita, i to kroz, sada da ja budem statističar, nerealno povećanje plata državnih službenika za preko 30% u 2006. i 2007. godini, uključujući i moju jer sam i ja državni službenik, koje je finansirano iz prodaje "Mobtel" i državnih banaka, neodgovorno trošenje diskrecionih rashoda u okviru NIP. Inače, u okviru NIP najbolje su prošli Trstenik i Loznica, a u celoj APV za dva miliona stanovnika samo ste predvideli jedan projekat gospođe Kalanović, sada već čuveni nasip u Somboru za koji nikad nisu dobijene pare. Subvencije za privredu, turizam i zapošljavanje i njihovo neodgovorno trošenje, gde je samo u 2011. godini imao na raspolaganju preko 55 milijardi dinara gospodin Dinkić, dok je budžet za poljoprivredu bio samo 20 milijardi dinara, što znači skoro tri puta više.
Gospodine Stefanoviću, samo trenutak, malo pre ste me opomenuli da sam prekršila Poslovnik zato što …
Objašnjavam deficit.
Ne, vi se ne držite budžeta, odnosno rebalansa za ovu godinu, nego nas podsećate na 2006. i 2007. godinu, pa se stoga vratite na temu.
U redu, prihvatam to, ali sam dužan da objasnim kako je nastao deficit, pošto su i drugi poslanici objašnjavali prilično površno kako je nastao deficit, pa sam pokušao tu da dovedem neki red. Zakon o fiskalnoj decentralizaciji koji je sam povećao deficit države za preko 30 milijardi dinara godišnje ili oko jedan procenat BDP. Ovo je loš rebalans i ne možemo ga podržati. Ne podržava ga ni gospodin Dinkić koji je rekao da je ovo loš rebalans. Ne podržava ga ni Fiskalni savet. Ne podržava ga ni javnost. Ne podržavaju ga ni partije. Nije mi jasno kako možemo da ga podržimo. Dolazak gospodina Vučića na sednicu je pokvario koncept mog govora, jer sam hteo da kažem da je vidljiv nedostatak vladine solidarnosti po ovom pitanju, da je prisutna samo jedna partija, i to najmanja u koaliciji. Zbog toga želim da kažem sve najbolje u tom smislu. Povećava se deficit definitivno i povećava se PDV i ide se u inflaciju. Nije jasno zašto su povećani budžeti Ministarstva finansija, MUP, pa čak i Ministarstva odbrane. Zašto je povećan budžet Ministarstva spoljnih poslova za iznos o kojem smo mi mogli da sanjamo za vreme tog zlog Mirka Cvetkovića? Na osnovu čega i kojih troškova? Da li na osnovu 19 diplomata u našim ambasadama koji ne mogu da produkuju više od 250 telegrama mesečno, svaka čast izuzecima? Da li je ušteda to što uvaženi direktor Kancelarije za KiM odmah zapošljava 20 novih ljudi u kancelariji ili njegov put sa ministrom Mrkićem u Teheran na Samit nesvrstanih? Kada je pitan zašto, što je legitimno pitanje, ne zlonamerno, gospodin Vulin kaže – iz ideoloških razloga. Da li država treba da finansira ideološke razloge ili treba u Teheranu da se dogovorimo oko subvencionisanja budžeta lokalnih samouprava na KiM ili ogreva za zimu? To je činjenica. Ne želi, gospođo Kalanović, to je moja koleginica pogrešila, da gospodari finansijama u Srbiji, on to već čini. Želja ne postoji, ona je ostvarena. To je jedina konstanta naše politike. Zahvaljujem vam se i žao mi je što on nije tu, jer bi se njemu zahvalio, jer je gospodin Dinkić definitivno potvrdio da je kohezioni faktor DS. To je sad jedna privatna opservacija. U tom smislu, moram da podsetim i kao čovek koji dolazi iz APV da je činjenica da ovaj rebalans ne predviđa Ustavom predviđenih 7% za APV. Bilo bi dobro da čujemo od vas, gospođo Kalanović, neko razjašnjenje, s obzirom da to jeste ustavna kategorija, svidelo se nekom ili ne, kao što je i istina, a postoji zlatna nit koja povezuje mene i uvaženog poslanika, neću da vas imenujem zbog replike, a to je KiM, kao što ne možete da znate da li je neko tražio ispunjenje Rezolucije 1244 ili nije, a ja vam tvrdim da jeste, i to preko deset puta zvanično. Imamo sada priliku da vidimo kako će to nova Vlada ekspresno da realizuje, a vi znate da do toga neće doći, jer je fokus u potpuno drugom pravcu. Na lošem ste tragu, gospodine. Zahvaljujem se.
Reč ima Aleksandar Vučić.
Tražio sam repliku, da ne bude bilo kakvih sumnji zbog čega sam se javio za reč. Trudiću se da odgovorim na ozbiljan i odgovoran način, te neću pominjati kohezione faktore i sve ostalo što, čini mi se, služi za razveseljavanje publike kraj malih ekrana. Dakle, što se tiče senzacionalnih imenovanja i sprdnje koju pokušavate da pravite ceo dan u Narodnoj skupštini Republike Srbije, želim građanima Republike Srbije da kažem da su u najvažnijem, i u onom preduzeću koje je vama služilo za isisavanje para, onom preduzeću koje ste ojadili koliko god ste mogli u prethodnom periodu, danas je na čelo tog preduzeća, makar privremeno do konkursa, po prvi put u srpskoj modernoj istoriji došao čovek koji nije član ni jedne stranke, potpuno nestranačka ličnost, čovek iz sistema Telekoma, čovek koji ima 18 godina radnog iskustva u telekomunikacijama i čovek za koga verujemo da neće dozvoliti da Telekom, kao što je to bilo u vaše vreme, postane partijska prćija. Samo želim da vam ukažem na činjenicu kako određene informacije selektivno plasirate, a o svemu ostalom ćutite. Što se tiče drugih senzacionalnih imenovanja, danas je senzacija, ali mislim u dobrom smislu reči, bila smena šefa pregovaračkog tima, ali niko nije postavljen na mesto šefa pregovaračkog tima, osim što smo odredili osobu koja je, vama radila i koja će nastaviti tehnički dijalog, ništa više. Nadam se da nemate ništa protiv svojih dojučerašnji saradnika. Što se tiče Ministarstva spoljnih poslova, u kojem ste radili, potrebno je Ministarstvu spoljnih poslova mnogo više novca, ali ne na trošenje na način na koji se to trošilo u vaše vreme, koji je sraman, koji je jeziv i o kojem građani Srbije treba da znaju mnogo više nego što danas znaju. To je - koliko su koštale avionske karte u vašem periodu, ko je sve išao na putovanja, preko koje agencije i čiji rođaka ste uzimali te karte, kako su se to ministri vozikali po belom svetu, ako je moguće za korišćenje aviona govoriti i izgovarati glagol vozikati? Dakle, ako imate neku sličnu primedbu na nas danas, voleo bih da nam to kažete. Lično sam išao na nekoliko putovanja, koristio sam i plaćao kartu ekonomske klase, uvek na, čini mi se, skroman i pristojan način. Želeo bih još onima koji su ceo dan govorili danas da niko u Vladi ne podržava rebalans budžeta, da se u Vladi svi spremaju da okrive nekog drugog, pošto mi ne volimo da se krijemo iza bilo čijih leđa, rebalans jeste iznuđen, iznuđen zbog katastrofalne situacije u kojoj se Srbija nalazi, ali ako mislite da vam iko u Srbiji veruje da je ta katastrofalna situacija proizvod našeg rada u 45 dana, verujte mi da vam ne veruje niko, pa čak ni vaši birači, a broj tih birača se tako dramatično smanjio u ovih 45 dana. Izgleda da nemate ni strpljenja da saslušate i da čujete drugačije mišljenje ili ste zabrinuti zbog nečeg drugog. Meni se čini da je ovo drugo u pitanju. Želim da vam ukažem na činjenicu da ste u ovom trenutku već četvrtinu svojih birača, ljudi koji su vam ukazali poverenje, izgubili, a mi smo dobili za četvrtinu više. Gledajte samo kome će ljudi da veruju i da li na neistinama može da se pravi politika i da li na neistinama može da se gradi budućnost u našoj zemlji. Što se nas tiče, mi ćemo da radimo pošteno, izbrojaćemo sve novce koje je neko izdvajao za određene stvari, i mi i vi. Vi možete, ja vas to molim i sad, da nam ukažete na bilo koju zloupotrebu koju je Vlada načinila i ja ću vam odmah čestitati na tome i reći da sam kriv i reći da ću da odgovaram, ili ja ili bilo ko drugi. Ako to nemate, onda nemojte, kao boga vas molim, da nas prozivate i opominjete za ono što su neki drugi činili, a to me sve više podseća na onu vrstu autoprojekcije koju slušamo svaki dan od nekih drugih političara u ovoj zemlji. Onima koji su nam ceo dan držali predavanje, o tome kakvo nejedinstvo postoji u Vladi Republike Srbije, kako smo loš rebalans doneli, čim su ispričali svoju priču, svi su napustili ovu salu, želim samo da kažem da bi bilo dobro da ponekad dođu i da čuju i onu drugu stranu šta misle, a ne samo da nam izgovaraju primedbe, dok mogu da se vide na malom ekranu ovde i da uživaju u svojoj slici, a onda valjda trče na Akonkagvu ili ne znam već gde, gde im se čini da imaju pametnija posla. Mi ćemo da budemo sa svojim narodnom, a bićemo i sa svojim političkim protivnicima kojima ćemo uvek biti spremni da odgovorimo, a i da pružimo priliku da i oni nama odgovore. Hvala najlepše.
Hvala. Janko Veselinović, po povreda Poslovnika? Izvolite.
Povređen je član 106. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije koji govori o tome da govornik, to se odnosi i na ministre i na zamenike premijera može da govori samo o tački dnevnog reda kojoj se vodi pretres. Prethodni govornik, uvaženi zamenik premijera nije govorio o temi dnevnog reda, a istine radi, kad je u pitanju prebrojavanje poslanika DS, poslanička grupa SNS ovih dana je bila na prste jedne ruke bi se moglo prebrojati koliko ih je bilo u sali kada je tu sedeo ministar Dinkić. Sada su se verovatno na telefonsku SMS poruku okupili, pošto im je došao budući, verovatno predsednik stranke čija će pobeda biti verovatno tesna. Ali, u svakom slučaju predsedavajuća povredili ste Poslovnik, zaista imam toleranciju prema vama. Predsedavajuća povredili ste Poslovnik, niste upozorili govornika da krši Poslovnik. Molim vas da to više ne činite, zato što smo dva dana tolerisali, odnosno, vi ste tolerisali vašeg šefa gospodina Dinkića, kada je on umesto da ovde govore poslanici naravno i on, samo on govorio i nas dovodio u duboku noć kada smo mogli da uzmemo reč kada nas niko ne sluša. Hvala.
Ne slažem s vama da sam tolerisala da moj šef kako ste vi rekli govori. Ministar Dinkić je govorio u skladu sa Poslovnikom, u skladu sa članom 96. Imao je pravo da govori neograničeno, i upravo je tako bilo. Znači, nije se radilo o toleranciji nego o poštovanju Poslovnika. Reč ima Aleksandar Vučić. Izvolite.
Ima Borko Stefanović prema meni. Izvinjavam se, mislim da je tražio repliku.
Izvinjavam, gospodin Marković povreda Poslovnika.
Dakle, molim vas, svi smo se založili, još smo se sećali vremena prethodnih da korektno da u skladu sa činjenicama danas sarađujemo oko zajedničkog posla. Član 106. i zato vam je gospodin Veselinović ukazao na vašu toleranciju, jer ga niste ni prekinuli, ni kaznili. Član 106. u stvari kaže – niko ne može da prekida govornika niti da ga opominje osim predsednika Narodne skupštine u slučajevima predviđenim ovim okolnostima. Za vreme govora narodnog poslanika ili drugih učesnika u pretresu nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora. Pošto ste vi dali reč posle izlaganja prethodnog govornika onome ko je dobacivao pre toga i pokušavao da prekine govornika, time bi formalno bioprekršen Poslovnik, ali ovo je pretpostavljam u duhu toga da se zaštiti sloboda govora, a ne da se prozivamo ko kako vodi. Hvala vam.
Borislav Stefanović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Mislim da u ovoj situaciji i gospodin Vučić i mi na neki način se ponaša u izbornoj kampanji. Mi zato što imamo stranačku situaciju koju treba uskoro da rešimo, a vi zato što očigledno imate i dalje kampanju unutar vlade. Ne mogu drugačije da objasnim ovo stalno podsećanje na neke stvari koje ne postoje i koje uopšte nisu ovde iznošene. Gospodine Vučiću, kad ste pričali o preduzeću za isisavanje para,pomislio sam da pričate o "Galenici", a onda kad ste rekli da je u pitanju "Telekom" onda sam shvatio da je u pitanju preduzeće koje je jedno od retkih javnih preduzeća u Srbiji koje je izuzetno pozitivno, pozitivno posluje. Ne vidim zašto stalno te najave. Pa, vi bar imate direktno komunikaciju sa tužilaštvom. Pa, zna se kako se to radi. Ne znam, ne razumem potrebu da se medijski stalno nešto najavljuje. Vi radite svoj posao po meni dobro. Mi vas podržavamo u borbi protiv organizovanog kriminala i korupcije i to smo vam rekli. Ko u Srbiji može da kaže drugačije? Ako ima tih ljudi to su oni koji su te stvari radili, ali onda ne vidim potrebu da se ovim gađamo u Narodnoj skupštini. Mislim da se tu slažemo. Inače, nije spektakularna moja smena, upravo ste pogodili. Spektakularno je što dolazi čovek koji je bio sekretar pregovaračkog tima i to je pozitivna stvar, mi smo to podržali. To je član Demokratske stranke. Hoću da kažem javno, da je to najpozitivnije nešto što je moglo da se dogodi, po meni. To je tehnički dijalog. Rešavaće se stvari i na političkom nivou. Inače, što se tiče sramnog trošenja u okviru Ministarstva spoljnih poslova, takođe ista stvar. Ako, je bilo takvih situacija, izvolite, utvrdite, reguliše, ali nikako ne dozvolite da se ponavljaju sada u sadašnjem MIP, što se i ne radi. Znate zašto? Zato što je red da neko u Vladi Mrkića ministra natera da negde ode. Vi ste izgleda bukvalno shvatili mere štednje. Pa, ipak treba čovek da ode, sa nekim da razgovara. Mislim da se slažemo tu. Činjenica je da je DS, nije korektno iznositi stvari koje se tiče procenata u jednoj od anketa koja je i ne proverena u tom smislu. Vi znate kako ankete izgledaju posle izbora. Te se stvari za čas promene. Pa, mi smo po tim anketama vodili 6% ispred vas, a znate šta se posle desilo. To su varljive stvari. Vi ne treba da se na to orjentišemo. Zahvaljujem se.
Isteklo je dva minuta. Ministar, Aleksandar Vučić.
Pre svega, hvala vam na tome što brinete za skupštinu SNS i kako će ona da protekne. Ne znam da li će biti tesno i ko će da pobedi. Svakako ono što sam siguran da će proteći u demokratskom duhu i ono čemu se nadam, a da li će to biti ili ne, to je da će SNS biti uspešna u narednom periodu i mnogo mi je važniji rezultat koji ćemo da pružimo narodu i građanima Srbije od onoga kako ću lično, ili kako će neke od mojih kolega da se oseća ukoliko na toj skupštini pobedi i postane predsednik SNS. Neću da vam govorim o stanju u vašoj stranci i o tome ko će kako i sa koliko glasova da pobeđuje. Prosto, loše bih se osećao, izgledao bih neozbiljan. Dakle, što se tiče reči oko prisustva poslanika. Nisam vas prebrojavao, to niste dobro razumeli, govorio sam o potpuno drugoj poslaničkoj grupi. Inače, prihvatam vašu kritiku i izneću je poslanicima SNS na tome što su bili u nedovoljnom broju prisutni prethodno veče. Ta moja kritika biće žestoka, ili ćemo nešto da promenimo. Ko god hoće uvek može da radi šta hoće sa svojim mandatom, ali ako je u SNS moraće da bude mnogo češće i mnogo više prisutan i da učestvuje u debatama u Narodne skupštine Republike Srbije. Što se tiče kampanje i kad govorite o "Galenici", isto mislim i za "Galeniku". Vidite da nikakv problem nema da to kažem. Za ovo nisam govorio na osnovu rezultata koliko ste tukli i svađali ko će određene pozicije da zauzme. Očekivao sam da vi izađete da kažete, svaka vam čast što ste doneli odluku da nekogako je nestranačka ličnost na to mesto postavite, kao što je svaka vam čast što ste postavili ministra spoljnih poslova da bude nestranačka ličnost, koji uzgred budi rečeno, putuje često, toliko često da sam danas, gospođa Kalanović mi je svedok, postavio pitanje na sednici Vlade, a što i gde toliko često putujete, upravo da bismo uštedeli. Ako je za neko kriv, nije kriv Ivan Mrkić, kriv sam ja. Zato što ja sada imam dva puta, trebalo bi da idem u Kipar, ili u Sarajevo. Rekao sam ići ćemo samo na jedan, da bismo pokušali da uštedimo nešto novca, a da isti rezultat postignemo. Izvinite ako je to loše. Pozvani smo svuda, svuda nas u svetu primaju, svuda u svetu razgovaramo, ali gledamo gde možemo da postignemo rezultat za našu zemlju i za naše ljude. Ne mislim da su nam potrebna turistička putovanja, a sami znate da ta putovanja neretko su turistička, i u svakoj vladi su bila. Sada nam je zemlja u takvom stanju da to više ne može da podnese. Zato nam je potrebno mnogo više odgovornosti, potrebno nam je mnogo više ozbiljnosti. Nemam ja problem kada vi izgovorite neko ime ili neku firmu ili bilo šta, svakoga, mene ili bilo koga od mojih kolega. Uvek možemo da idemo na proveru. Zato ja vas i pitam – jel imate negde da kažete da smo išli, da smo budžetska sredstva trošili nenamenski, da smo ih zloupotrebili, da smo se osiono ili bahato ponašali, da ste nas videli sa rotacijama da rasterujemo građane? Želim da vam kažem još jednu stvar. Uveren sam da ćemo narednih dana doneti i neku odluku gde ćemo građane spasti tih hiljada rotacija koje protivpravno različiti ljudi u ovoj zemlji koriste. Verovali ili ne, više ih danas koriste vaši članovi nego što ih koristim ja. Vaši bivši ministri. Neću da govorim o bivšem predsedniku, pošto on na to ima pravo. Bivši predsednik je predsednik. Jednom predsednik, uvek predsednik. Vaši bivši ministri koriste po pet puta više vozila nego što ih koristim ja, a jedan od vaših ministara osam puta više nego ja. Dakle, za mene je jedno vozilo na raspolaganju, za njega osam, ja sam mu potpisao tih osam vozila. A potpisao sam iz straha da ne budem kriv i odgovoran za bilo kakvo ugrožavanje bezbednosti. Ali, izvinite, ako me pitate da li je to preterano trošenje narodnog novca, mislim da jeste. Zato sam sebi uskratio i svojim saradnicima. Bio sam u opoziciji tolike godine i uvek sam kritikovao vlast, ali imam jedan, nećete se naljutiti, mali savet. Grešio sam uvek kada sam po svaku cenu nešto kritikovao. Ljudi su umereniji, odmereniji, obični ljudi, od svih nas koji smo u politici i oni znaju da ocene i one koji dobro rade, i one koji rade loše. Zato gledajte da ne ponovite moje greške, a nisu bile retke, nije ih bilo malo i mislim da su čak i godinama ponavljane, a to je da sam kritikovao sve što bi politički protivnici uradili. Čini mi se da ćete pre povratiti poverenje naroda. Što se tiče istraživanja javnog mnjenja, ja sam naveo istraživanje javnog mnjenja koje je inače dala agencija koja je pred drugi predsedničkih izbora rekla da vi imate 18% prednosti u odnosu na Tomislava Nikolića. Tek toliko o tome za koga ta agencija navija. Hvala najlepše.
Hvala. Reč ima ministar mr Verica Kalanović.
Replika.
Ima reč Borislav Stefanović.
Ako je agencija tvrdila da mi imamo 18% prednosti, pa se ispostavilo da nemamo, a sada imamo 18% manje, znači da mi u stvari vodimo, gospodine Vučiću. Inače, ne kritikujemo mi po svaku cenu i ne ponavljamo vaše greške. Vi vrlo dobro znate i kao dugogodišnji poslanik u ovoj skupštini koliko ponekad treba snage da se pohvale dobri potezi ove vlasti, ili bilo koje vlasti. Ali, mislim da sam tu pogrešna adresa, a to mogu da posvedoče svi poslanici ovde, od borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije, koju vi vodite, pa do drugih stvari koje se pre svega tiču ušteda. Ali, ovaj rebalans tome ne vodi. To je činjenica. Rekao sam vrlo konkretne stvari. Nisam paušalan u svojim ocenama. Da li je neophodno odmah zaposliti 20 ljudi u Kancelariji za Kosovo? Da li je neophodno otići u Teheran na Samit nesvrstanih iz ideoloških razloga? To su bila moja pitanja, a ne nešto neodređeno. Što se tiče rotacije i zaštite, što budete uspešniji u vašoj borbi, manje će tih rotaciji trebati bivšim funkcionerima, od kojih znate mnogi, a naročito ti sa najviše obezbeđenja, su se i te kako zamerili nekim ljudima koji su meta vašeg rada, gospodine Vučiću. Zato mi vas i požurujemo da budete što uspešniji. Između ostalog, i da ti ljudi dođu u priliku da najzad žive normalno. Vi, gospodine Vučiću, što vam ja i želim, ako budete uspešni u toj borbi, imaćete 30 rotacija kada odete sa funkcije. Budite sigurni u to. To je sudbina onih koji ulaze u osinje gnezdo. Vi znate da kritika ne ide uopšte neusmereno, nego ja vrlo jasno govorim. Uštede ne smeju da se prave kada se štiti život onih koji su svoj život reskirali i život svoje porodice da donesu sigurnost i bezbednost građanima ove zemlje i iskorene kriminal. Hvala.
Molim poslanike da završimo krug replika. Za reč se javlja Dragan Todorović. Izvolite. Po kom osnovu?
U članu 107. se kaže: "Govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine". Prethodni govornik očigledno nije poštovao dostojanstvo Narodne skupštine, izrekavši nekoliko apsolutnih neistina koje ne stoje, kritikujući na sasvim neosnovan način i bez ikakvog spoja sa tačkom današnjeg dnevnog reda. Dakle, ja zaista ne znam po kom osnovu je pričano o eventualnom boravku delegacije Vlade Republike Srbije na Samitu nesvrstanih i po kom osnovu se to može povezati sa rebalansom budžeta, jer je to jedan akt nepoštovanja Narodne skupštine. Tim povodom, rekao bih da sam i ja, kao i svi mi iz Pokreta socijalista, pa i gospodin, tačnije, možete reći kao što ste rekli danas na sednici Odbora za KiM, drug Aleksandar Vulin, iz ideoloških razloga bio na toj konferenciji međunarodnoj, i to sa željom da pozdravi sve one zemlje koje nisu priznale tzv. nezavisno Kosovo. Ono isto za koje se vezuju toliki vaši pregovori, koji su ostavili dubok trag po sudbine svih onih koji danas žive na teritoriji KiM i koji moraju da se bore sa posledicama koje su zaista prouzrokovale neke stvari koje ste upravo vi, kao pregovarač Vlade prethodne ili države Republike Srbije, potpisali. Počevši od toga što će morati sada da se sadašnja Vlada suočava sa posledicama koje implementacija tih vaših sporazuma ima kao posledicu na život svih nas. Zbog toga, još jednom apelujem da poštujemo dostojanstvo Narodne skupštine, da poštujemo dostojanstvo Republike Srbije. Svima onima koji misle da će moći da provere rezultate svoga rada, preporučujem da slobodno odu na teritoriju KiM, tamo među Srbe, pa da sami vide šta ti Srbi misle o njegovom radu. Hvala.
Replika. Borislav Stefanović ima reč.
Vrlo kratko. Uz sav trud mog prethodnika, teško će dostići domete svog imenjaka i prezimenjaka. Ali, samo želim da mu se zahvalim što je potvrdio da je funkcioner Vlade Republike Srbije išao na pomenuti skup iz ideoloških razloga. Ja bih ga razumeo da je išao na Socijalističku internacionalu, recimo, da ste član te organizacije. E, to je zloupotreba državnih para. Inače, to o čemu govorite da je neko nešto potpisao, opet promašujete. Nije niko ništa potpisao. Postoje samo odluke Vlade Republike Srbije koje je potpisao sadašnji premijer Ivica Dačić. Dubok trag je toliko dubok, druže, da ova vlada i te kako ide po tom tragu. To sam hteo da vam kažem. Hvala.
Ima reč potpredsednik Vlade, Aleksandar Vučić.
Ne bih reagovao i neću ništa reći o onome o čemu je gospodin Stefanović govorio meni, o meni i o onome što mislim da je neumesna ta igra reči sa imenom i prezimenom narodnog poslanika, ali u pravu ste, gospodine Stefanoviću, samo treba da znaju građani Srbije i treba da znaju narodni poslanici, niste morali ništa da potpišete. Usmeni dogovor ima snagu međunarodnog ugovora, ali nije samo usmeni. Ono što je nešto zbog čega noćima ne spavamo, a to je "integritet border menagement", kako ga popularno zovu ili IBM, na to ste stavili paraf, gospodine Stefanoviću, i to na svaku stranicu tog sporazuma, a onda pošto su bili izbori, onda je bilo – nećemo da sprovodimo i pošto smo ista država i nećemo da se bavimo time ko je na vlasti ili nije, Vlada Srbije mora da sprovodi to u delo ni kriva, ni dužna,a mi ćemo nekim ljudima i delu našeg naroda da budemo krivi za ono što je vaša vlada uradila. Ne mislim vas lično da okrivljujem. Ponajmanje mislim da ste vi lično odgovorni za to, ali nije lepo kada govorite da je neko drugi stavljao potpis zato što građani Srbije treba da znaju da niste morali čak ni paraf da stavite. To bi za nas bilo slovo zakona u međunarodnom pravu. Gospodine Stefanoviću, stavili ste paraf na svaku stranicu IMB. Šta mi sada možemo da uradimo? Imamo li neko drugo rešenje? Što se tiče putovanja, kao Boga vas molim, nemojte o tome da govorite. Uveren sam da je ideologija Ace Vulina bila da razgovara sa onima ili najvećim delom onih koji nisu priznali nezavisno Kosovo, a takvih putovanja, kao što je jedno putovanje u Teheran bilo gospodina Vulina, samo jedan vaš ministar imao je oko 375 u prethodne četiri godine, 375 prema jedan i onda se usuđujete da nam držite lekcije ovde. Prihvatamo ih, hvala vam na tome i gledaćemo da to bude desetine puta manje od tih 375. Hvala vam najlepše.
Molim vas da privodimo kraju repliku. Narodni poslanik Srđan Miković reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, smatram da postoje određene obaveze iz člana 27. Poslovnika, da predsednik Narodne skupštine, odnosno predsedavajući Narodne skupštine stara se o primeni ovog poslovnika. Član 103. Poslovnika definiše u petom stavu, s obzirom da ste prozvani, da ste povredili Poslovnik time što niste oduzeli reč ili opomenuli gospodina Stefanovića, a vi se niste izjasnili na osnovu ukazivanja kolege poslanika. Ako smatrate da povreda nije učinjena predsednik Narodne skupštine je dužan da da objašnjenje, a ukoliko smatra da je učinjena, predsednik Narodne skupštine je dužan da učinjenu povredu otkloni. Gospodin Stefanović rečeno je da se nije držao odredbe Poslovnika i da ste bili dužni da ga opomenete. Vi se na to niste izjasnili i smatram da gospodin Stefanović ni na koji način nije postupao protivno Poslovniku i smatram da ste dobro postupili, ali vi niste dali objašnjenje poslaniku SNS da nije u pravu. Dalje ste davali reč potpredsedniku Vlade. Neću da ulazim u to da li ste vi trebali govornika da opomenete da se vrati temi dnevnog reda ili niste trebali da ga opomenete da se vrati temi dnevnog reda. Činjenica je da ćemo biti u prilici da govorimo uopšte o potrebi našeg naroda na KiM. Evo, juče sam bio u prilici da kolegu Aleksandra Vulina pitam upravo što se tiče predloga zakona na čijoj promeni insistira Eparhija Raško-prizrenska i Kosovsko-metohijska. On me je ovde u holu uputio da nema saznanja o takvoj jednoj inicijativi, da bi od gospođe Stević dobio papir datiran 12. septembra. Pomoćnik direktora gospodina Vulina je apsolutno podržao takvu jednu zakonsku inicijativu koju sam ovde predao Narodnoj skupštini. Očigledno je da ima stvari gde se možda neki put i ne čujemo dobro ili ne razumemo. Hajde da se vratimo onim temama koje se tiču naroda, koje se tiču građana i koje se tiču dnevnog reda.
Prihvatam vaše primedbe. U pravu ste što se tiče narodnog poslanika, smatram da nije povređen Poslovnik, ali sam ga pustio s obzirom da je zloupotrebio Poslovnik, pa je jednu vrstu i replike dao. No, smatrao sam da toliku toleranciju možemo ovde da tolerišemo, a da to ne pređe u praksu. Prema tome, vodiću računa da se to ubuduće ne dešava. Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Molim vas, ovde su iznete vrlo ozbiljne stvari i pokušaj obmanjivanja javnosti i moram da reagujem. Prvo, ono što je lakše, ako poredite direktora Kancelarije sa ministrom spoljnih poslova, aferim. Ministar spoljnih poslova i treba da putuje, zato je on "spoljnih poslova". Valjda se u tom smislu razumemo. Odgovorno tvrdim da ovo sada što ste rekli, razumem, u političkoj borbi može svašta da se kaže, ali vi ste bili najbolji student Pravnog fakulteta i znate koliko vas cenim, znate šta je paraf, a šta je potpis. Paraf potvrđuje sadržinu teksta sa dogovorom i radi se o tehničkom protokolu koji, da i građani znaju, je usvojila Vlada Republike Srbije. Pored koga stoji taj moj paraf? Da li ima još neki na tom papiru? Pa, nema, zato što on samo potvrđuje istinitost sadržaja i zašta sam imao ovlašćenja, a da potpišem nisam imao ovlašćenjem, to mora Vlada Srbije da odluči i Vlada Srbije će sada da odluči. Znate kakve nas velike teškoće čekaju. Ako mislite da je to bilo tako loše i užasno i da smo naneli neprocenjivu štetu, sve poništite, sve bacite pod noge. To je bar jednostavno učiniti. Neće niko reći da ste neodgovorni. Siguran sam da ovi glasači, ovi vaši s desnice ima da vam aplaudiraju, ali i vi i ja znamo da želimo dobro ovoj zemlji i da to što smo uradili je ostvareno gotovo pod nemogućim uslovima, jer smo u avgustu dobili ultimatum gospođe Merkel da ukinemo institucije na severu ako hoćete kandidaturu. Niti su ukinute institucije, a dobili smo kandidaturu. Evo samo to neka bude merilo uspešnosti ove Vlade. Gospodine Vučiću, od svih ljudi najbolje znate i kako je bilo teško i koliko se najbolje moguće postiglo i najmanje loša rešenja koja ste pominjali, a znate šta nas čeka od one tačke pa nadalje. Nije moguće da ćemo sve da svalimo na ono što je radila prethodna Vlada, to je nekorektno. Hvala.
Hvala. Mislim da se pomalo udaljavamo od teme. Molim vas da završimo ovaj krug. Reč ima potpredsednik Vlade Aleksandar Vučić.
Želeo bih da ukažem na nekoliko stvari. Ne umem ovako ili sam možda zaboravio da mitingaški da govorim kao gospodin Stefanović, ali želim da vam ukažem na nekoliko stvari. Obmanuli ste javnost, gospodine Stefanoviću. U stvari, izgovarali ste poluistine. Obmanuli ste javnost jer niste rekli da čak ni vaš paraf nije bio potreban, jer pitanje potpisa je tehnička stvar, zato što to što ste dogovarali predstavlja međunarodni pravni ugovor za Republiku Srbiju. I ja to znam i vi to znate i svi u ovoj zemlji koji se ovim, ne uvek lakim poslom bave to znaju. Koga onda obmanjujete? Vi niste potpisali, pa će sada neko drugi da potpiše? Niste zato što bi bilo loše za vas, jer bi morala da krene implementacija odmah, pa bi bilo loše za izbore. Hvalite se kandidaturom? Dali ste sve što ste mogli za kandidaturu zato što vam je bila potrebna za izbore, a ne zato što je u tom trenutku baš bilo toliko neophodno. Dva meseca posle toga imali bismo bolje uslove oko IBM. Pitate me šta mislim o tome? Ne mislim da je to ni lepo ni mnogo dobro. Da li bilo koja vlada mora da ispunjava? Pa mora, to je međunarodni pravni ugovor. Ja vam sada kažem da više problema imamo i imaćemo sa tim sporazumom nego sa onim što će dolaziti posle toga ako bude dolazilo, a biće svakako teški razgovori. Nijednog trenutka nisam rekao da vam je bilo lako, ni vama, ni bilo kome drugom. Nemojte da govorite o onome što ste vi već dogovorili i što je postignuto da je za to kriv ili zaslužan neko drugi. Mislim da se ponašamo poprilično ozbiljno i prilično odgovorno. Nećete da čujete vi ste krivi, vi ste uništili ili neku tešku reč da vam izgovorimo. Nećemo, ali, izvinite molim vas, pa to je vaša odgovornost, nije bilo koga od nas za tako nešto. Da li je to za budućnost Srbije dobro ili ne, o tome će da sude neke buduće generacije. Naše je da poštujemo zakone, međunarodne i domaće. Što se tiče Vlade Republike Srbije, nekako mi se čini da imamo toliko problema i da nijedan neće da nas zaobiđe, posebno u oktobru. Sada kad bi vam govorio kako to ide po datumima, pa sve do 10. kada se završava pisanje izveštaja Evropske komisije, dakle, ne zna se koji je gori datum za nas. Ali to je kada hoćete da preuzmete odgovornost i da pokažete da li možete nešto da uradite ili ne, ali vas samo molim, mi nećemo da govorimo da ste vi za sve krivi, ima stvari za koje ste zaslužni, ali vas molim, nemojte nama da prebacujete i da pokušavate ljudima da objasnite - aha vidite ljudi posle 45 dana nema ulja i ne znam čega, vratili smo se u devedesete. Prošle godine smo imali dvomesečnu krizu i sa uljem i sa mlekom i sa svim drugim, a ovo smo rešili za dva dana, a za šta mi nismo bili ni krivi ni dužni. Molim vas da samo sa tom vrstom projekcije groznog stanja i vraćanja u ne znam šta, da prosto sa tim prekinete. Imate normalne ljude ispred sebe, koji će voditi računa o svojim životima i svojim karijerama. Da završim samo nešto na konto onoga o čemu ste govorili oko borbe protiv korupcije. Pitam vas, ako imate da mi kažete za neko ime, ili nekoga, nekoga od tajkuna da je mene ili nekoga bližnjeg zadužio bilo čime, pa ne smemo ime da mu izgovorimo, ili da nešto ne smemo da uradimo oko njega, u vezi sa njim, ili oko bilo čega drugog. Da završim. Pazićemo se i čuvaćemo se, ali ne svoje fotelje, nego ćemo gledati da uradimo nešto za narod i za građane. Ako budemo mogli bićemo srećni i ponosni zbog toga. Ako ne budemo mogli otići ćemo. Sklonićete nas vi, a nadam se da ćemo se pre toga skloniti sami. Ono što je svakako važno, to je da je zemlja u toliko lošem stanju, da neko stanje mora da menja i popravlja. Mi ćemo pokušati da to učinimo, ako uspemo. Ako ne uspemo, neki pametniji će smeniti i nas i vas, jer smo bili veoma, veoma neuspešni. Hvala vam najlepše.
Zatvaramo krug replika. Kao predsedavajući imam pravo da odlučim na pravo na repliku. Izvolite po Poslovniku.
Član 27. Znači, gospodine Vučiću, ne bavimo se mi spekulacijama, koji tajkuni, ko sa kim. Sa tim se bavi štampa potpomognuta vašom vlašću. Ne bežimo mi od odgovornosti, mi smo je preuzeli. Ne možete vi da kažete ovde da je neko pravio međunarodni sporazum, a nigde ni potpisa, za sporazum da vas podsetim međunarodni treba dva potpisa, treba da ga ratifikuje Skupština. Onda ili da ga stavite na ratifikaciju ili potvrdite da se ne radi o međunarodnom sporazumu. Morao sam da reagujem, zato što je ovo teška zloupotreba ove skupštine.
Dakle molim vas, ja ću u dve rečenice, prosto sam šokiran ovim što ste rekli. Gospodine Stefanoviću, pitajte ozbiljne pravnike u svojoj poslaničkoj grupi, ja vam neću ništa više tim povodom reći, a druga stvar, o kom mediju to govorite. Kom mediju? Đilasovom ili Šaperovom, a svi su pod njihovom kontrolom. Da li sam ja vlasnik "Presa", ili neko od vaših ljudi, pošto ne znam baš, rekao sam biću ozbiljan, neću da se mešam u te unutarstranačke stvari. Ali, kako god okrenete jedan deo medija vodi jedna strana vaše stranke, a drugi deo medija u Srbiji vodi druga strana vaše stranke. I vi nam ovde držite predavanja i lekcije o medijima. Kada vas molim nemojte više, nema smisla, pa to je onako, toliko besprizorno i tako neprimereno, da više nemam šta na to da kažem. Hvala vam najlepše. Izvinite, šta god da kažete neću se više javljati.
Završavamo sa replikama. Reč ima ministarka Verica Kalanović.
Znam da je bilo jako zanimljivo sa njima da prate ovu razmenu mišljenja i dugo sam razmišljala da li da uopšte nastavim, ali zbog ozbiljnosti teme koja je pomenuta prosto moram da reagujem jer je to nešto što sam već nekoliko puta čula od opozicionih poslanika u ovoj skupštini. Meni je drago da postoji bar jedan kohezioni faktor u DS, pa makar to bio i Mlađan Dinkić. Drago mi je zbog toga što želim da DS bude jaka jer svakoj ozbiljnoj Vladi je potrebna ozbiljna opoziciona stranka koja će je terati da radi što je moguće bolje i koja će je činjenicama kritikovati i tražiti najbolja moguća rešenja u svim oblastima. Takođe, navikla sam da ministar Dinkić bude više tema neko zakoni koje on predlaže i navikla sam da i danas bude više tema ministar Dinkić nego rebalans budžeta, samim tim što je u vreme dok smo se sa DS, po našem mišljenju najbolje slagali, on je osvanjavao svako jutro na naslovnim stranicama tabloida. Tako da meni nije ništa novo to što viđam danas u poslaničkom klubu DS. Zašto sam se javila? Zbog toga što se ovde plasira teza da ja, koja sam aktuelni ministar u Vladi Republike Srbije i nadležna za lokalne samouprave i regionalni razvoj, ne ulažem dovoljno u AP Vojvodinu, jer to nisam radila ni kao ministar za NIP. Na tu stvar moram da reagujem i žao mi je što je moj bivši premijer izašao napolje, jer bi on mogao da potvrdi ovo o čemu ja danas govorim. U prvoj godini mandata 2008. godine zatekla sam budžet NIP-a i devet milijardi dinara, u mom mandatu je prebačeno iz NIP-a budžetu AP Vojvodine. Od ukupno 18,7 milijardi dinara, koje su te godine potrošene iz budžeta NIP-a, devet milijardi i 700 miliona za infrastrukturne projekte u nečemu što su zvali ostatak Srbije, Beograd i centralna Srbija, a devet milijardi za Vojvodinu. Sledeće 2009. godine iz budžeta NIP-a finansirano je prvih 20 kilometara auto-puta kroz Vojvodinu i zaista ne želim da slušam više ovde da je najviše novca uloženo u Trstenik iz koga jesam, ili iz Loznice iz koje nisam i u koju je uloženo u razvoj infrastrukture, ali nikako ne najviše. Smatram da kao ministar moram da reagujem kad god se pomene favorizovanje bilo kog dela Srbije i moje orijentisanosti prema bilo kom delu Srbije sa većim simpatijama. Kao čovek i kao političar borim se za jednake šanse. U budžetu Republike Srbije boriću se za prioritete jednake šanse svih regiona i opština u Srbiji i neću dozvoliti da mi se spočitava da je u Vojvodinu uloženo, u nasip u Somboru, jer je uloženo mnogo, mnogo više, ali istini za volju nikada nismo dobili izveštaj u šta.
Nemate osnova za repliku. Nije niko prozvan. Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić.
Poštovana gospodo, posle ovako inspirativnih nastupa gospode iz opozicije, potrudiću se da onu diskusiju koju sam hteo da govorim promenim i da probam da posle ovoliko izgovorenih optužbi na jedan drugi način osvetlim zašto je ovoliki deficit i da se vratimo onoj temi zbog koje još svi sedimo. Institucije su objavile da je ukupan javni dug u prethodnom periodu zadnje četiri godine uvećan za duplo, znači uvećan je za vreme ove prethodne Vlade čiji su ključni nosioci upravo ljudi iz DS. Motori ti priče su kod njih. Ovaj budžet je njihov rukopis, njihovo stvaralaštvo i njihova ideja i suočiti se u ovom trenutku, u ovom delu godine sa tim, ne preostaje ništa drugo nego da se sačuvaju socijalni elementi, socijalne komponente i da se prema najširim društvenim slojevima reaguje onako kako bi svi građani relativno mirno prošli kroz ovo vreme krize u kojem se nalazimo. Siguran sam da će ova vlada koja je počela da radi pre nepuna dva meseca imati snage da svojim idejama, kreativnošću izvede Srbiju u narednu godinu, za koju očekujemo da će biti bolja. Sad bih oko tog deficita nekoliko rečenica. Znate, kad vam poraste javni dug, od prevelikog zaduživanja. Onaj ko se zadužuje valjda razmišlja da stvara nove prihode. Taj veliki javni dug nije stvarao prihode, već je Srbiju dovodio u sve veće deficite, jer nije bilo prihoda kojima bi se otplaćivale kamate. Ovde se danas manje pominje da treba u tom rebalansu da se doda još 11 milijardi da bi se platile kamate na loše kredite koje smo uzeli. Unutrašnji dug je porastao zato što su efekti rada prethodne Vlade bili pogubni na proizvođače. Gospodin Mićunović izgovori ovde šta je hteo i ode. Kaže – uvozni lobi. Taj uvozni lobi je njihovo čedo. Gospodin Mićunović je verovatno jedan od kreatora ljudi koji su stvarali taj dugogodišnji imidž. Pod njihovom palicom su nastali tajkuni, loše privatizacije i sve ono što se odrazilo na ovaj trenutak u kome se nalazi ova vlada. Pomenuo sam termin privatizacije. Nema samo Srbija svoje 24 teške privatizacije, svaki veći grad u Srbiji ima svoje 24 loše privatizacije. Mali gradovi nemaju više nijednu firmu koja radi. To je ono šta je potpis ovog vođenja i šta je ideologija ovog vremena. Kad ste pomenuli ideologiju, blisko je vreme od pre četiri, pet meseci koliko se iz ovog budžeta za koji mi sad treba da podnosimo izveštaj i na kraju godine da rešavamo brojna pitanja, brojna sredstva su data u novinska izdavačka preduzeća radi finansiranja ko zna čega, po 500, 600 hiljada evra, milion evra, potezani su krediti sve iz ideoloških razloga, a moram da kažem da Srbija više nije žuta. Srbija je progledala i neće više ovo da trpi. Građani Srbije su za to dali na prethodnim izborima poverenje SNS i izboru za predsednika gospodina Tomislavu Nikoliću, i nama veruju kojim putem treba Srbija ide sa našim koalicionim partnerima. Pominjali ste medije. Začuđujuće je da vi kontrolišete sve medije. Kažete da su to naši mediji. U ruci držim jedan papir za koji sam juče, kada sam čuo da je izgovoreno tako nešto, ostao šokiran. Moram da pomenem ovde. Kaže – protesti sindikata RTS-a. Gospoda iz RTS-a kažu da se iz državnog budžeta nadoknadi izgubljena pretplata, zbog krize prihodi su po tom osnovu pali na svega 30%. Pa, pali su zato što neće Srbija da plaća propagandu DS na srpskoj nacionalnoj televiziji. To je razlog zašto je to palo. Onda, komentarišu kako mi narodni poslanici odvraćamo građane od plaćanja pretplate. Moram da kažem da sam vršnjak te srpske televizije i da smo rođeni na isti dan, iste godine, ali moram da kažem da smo totalno različiti po onome kako želimo da vidimo ovu zemlju. Pominju se ovde rukovodstvo i upravni odbor. Nisam razumeo sindikat da li je želeo da od upravnog odbora i generalnog direktora RTS-a zatraže ostavku, ali indikativno je, nigde ne pominju zašto RTS koristi posrednike za ugovaranje reklama i zašto to nije postavio u soptvenom prihodu. Pitanje je u kojoj meri je tu izgubljen prihod srpske radiotelevizijske i radiodifuzne ustanove. Na kraju, hoću da kažem još nekoliko rečenica. Kako se tretira ova kriza? Tri su faktora, po meni, vrlo važna. Prvi je da sagledamo stanje u kom se nalazimo. Drugo je da nateramo državne organe i institucije koji dremaju oko nas ne radeći ništa i iščekujući da će neko zaboraviti njihov nerad. Pomenuću samo poresku upravu. U poreskoj upravi se spava iz dana u dan, iako su neobračunate zalihe na akcizne proizvode veće od ukupne godišnje proizvodnje u Srbije, gde se krije ogromna utaja poreza, gde svojom selektivnom kontrolom samo nekih poreskih obveznika izbegavaju naplatu ogromnih suma poreza, te ovim zakonskim predlozima je odlična inicijativa da se direktori poreskih uprava biraju na javnom konkursu, gde će se izbeći lokalno strančarenje, uticaj raznih mafijaških lobija i grupica koje imaju svoje interese. Na kraju, da kažem šta smo se mi dogovorili u poslaničkom klubu. Pošto su nam ceo dan oduzimali mogućnost da govorimo ozbiljno o ovoj temi, mi smo se dogovorili da bi skratili ovu raspravu, da posle mene poslanici iz našeg poslaničkog kluba odustanu i da na taj način doprinesemo da se vratimo temi. Pozivamo opozicione poslanike da ispoštuju i pokušaj ove vlade da privedemo kraju poslovanja u ovoj godini kako treba i da Srbiju izvedemo iz dužničke krize. Hvala.
Hvala. Gospodine Laziću, po kom osnovu?
Tražio sam malopre repliku, posle toga što je pomenut Sombor. Ja sam iz Somobra i ovo što je gospođa Kalanović navela...
Molim vas, pažljivo sam slušao ministarku. Lično vas nije spomenula. Po tom osnovu nemate pravo na repliku. A ako bi bila u pitanju stranka, pošto niste šef poslaničkog kluba, takođe nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Teodora Vlahović.
Poštovano radno predsedništvo, poštovani predstavnici Vlade, uvaženi narodni poslanici, kada govorimo o tri zakon koja su objedinjena ovom tačkom dnevnog reda, prvo bih izdvojila izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu i Predlog zakona o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru. O njima govorimo u jednom delu, kao o jednom paketu, iz prostog razloga što smatram da je ovo bio pokušaj Vlade da se na neki način uspostavi finansijska disciplina u javni sektor. S tim u vezi bih rekla, kada se radi o Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, da je pozitivno što se pokušava da se sopstveni prihodi uvode u budžet. U svakom slučaju, to je samo početak, s obzirom da nam ostaju indirektni korisnici i ostaje nam pitanje zašto indirektni korisnici tek od 2014? Zašto se to ne rešava za dva meseca, sa najavljenim novim zakonom o budžetu i drugim paketom mera fiskalne konsolidacije i konsolidacije u javnom sektoru? Kada govorimo o pokušaju finansijske discipline u javnom sektoru u oblasti zarada, moram reći da praktično kada se uđe u neki segment parcijalno, sa jednim detaljem, da on ne može… (Predsednik: Molim vas, primaknite malo mikrofon, da se bolje čujete.) Ne mogu da vičem toliko kao ministarka, prosto, tiše pričam. Prosto, kada radite segment jedan, to ne može biti ni pravičan zakon, a niti je on ovako predložen dovoljno transparentan. Zašto ne može da bude pravičan? Zato što je to velika i ozbiljna oblast koja mora da se analizira i da se naprave precizni platni razredi i samo na takav način se ova oblast može regulisati. Zašto isto nije pravično? Zato što je selektivna. Određene institucije su izvučene svojim nazivom,ali ono što najviše brine i što ostavlja pitanje je ko je sve ovde sklonjen? Zato je on netransparentan, jer ima veliki broj institucija za koje će Vlada, ne zna se kada pošto nije utvrđen rok, odrediti da li imaju konkurenciju na tržištu ili nemaju. To je nešto što ostavlja pitanje ko se iz ovog zakona sklanja i da li je ovo zakon koji će rešiti neki problem ili je samo bacanje prašine? Kada gledate na šta se sve zakon ne primenjuje, ostaje veoma mali broj subjekata u javnom sektoru na koje će se primenjivati, s jedne strane, i efekti će biti zanemarujući, jer oni koji imaju najveće zarade ni ne potpadaju pod ovaj zakon. Ukazala bih i na to da je zakon veoma neprecizan i da u kratkim rokovima u kojima treba da rešimo mnoge stvari, nećemo uspeti. Očigledno je da ćemo morati samo pomoću odgovarajuće uredbe rešiti neke nepreciznosti ili mišljenjima Ministarstva finansija, jer drugačije mnogi neće moći iz ovoga da razumeju šta sve treba da rade. Ono što je takođe velika nepravda i zašto ovaj zakon nije pravičan, zato što na određenom nivou, na lokalu, u pokrajini, pa i u Republici su odvojena sredstva da bi se formirale ove institucije, a sada kada treba vratiti ta sredstva, ta sredstva se ne vraćaju u odgovarajuće budžete, nego treba da se vrati sve u budžet Republike Srbije. Iz tog razloga taj zakon takođe je nepravičan. Kada govorimo o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, tu ću se najviše zadržati na onaj deo koji, praktično, smatram da nije u skladu sa Ustavom, a to je taj član 3. stav 2. u kome se deo sredstava namenjenih za AP Vojvodinu sasvim na drugačiji način precizira nego u Ustavu Republike Srbije. Jasno je da Ustav kaže da AP Vojvodini pripada 7% od ukupnog budžeta, a ne samo od dela budžeta, a to je u ovom slučaju predloženo samo od onog dela budžeta koji se prikuplja od poreza. Ono šta je zapravo budžet, jasno je u istom Zakonu. Znači, u članu 2. je tačno definisano šta je budžet. Prema tome, ovaj deo je bio skoro i nepotreban, jer se jasno definiše šta je budžet. Prema tome, zna se, i to je već matematika, šta je 7% od tako definisanog budžeta. Iz prostog razloga, ovaj član mora da se menja, jer on će biti dat za preispitivanje u Ustavnom sudu. Jedan od zakona za koji se svakako ne može glasati jeste i Zakon o izmenama i dopunama budžeta, iz prostog razloga što, kao prvo, nisu to samo ocene poslanika, to su ocene i Fiskalnog saveta, ima veći deficit. I bez obzira na sva obrazloženja šta se još moralo u tom budžetu kalkulisati, ono što je evidentno evidentno je, Fiskalni savet je na to ukazao da ima veliko povećanje zarada, čak za 15%, u odnosu na prethodnu godinu, što nije u skladu sa memorandumom o budžetu, a i ne sa drugim zakonima, što je nejasno iz kojih razloga, i to ostaje otvoreno pitanje. S druge strane, u veliko najavljivan Zakon o javnim nabavkama, kome bi se veoma radovali da smo ga među prvima dobili u skupštinskoj proceduri, od njega smo očekivali velike uštede koje će se odraziti odmah i na budžet. Njega još u skupštinskoj proceduri nema i zbog toga, rashodna strana koja se odnosi na nabavku i usluga i robe, uopšte nije smanjena. Rekla bih da je u ovom slučaju Vlada pre svega gledala da štedi po tuđim leđima, a najmanje je gledala da uštedi na sebi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, Socijalistička partija Srbije. izvolite. Samo se prijavite, jer vas ovde nemam registrovanog.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine Vučiću, poštovani narodni poslanici, imajući u vidu da su se moje kolege veoma jasno i precizno odredile prema Predlogu zakona o rebalansu budžeta, iskoristiću ovu priliku da govorim samo o jednom segmentu, samo o jednom delu budžeta i to u delu koji se odnosi na pravosuđe, odnosno, konkretno, na sudove. Imajući u vidu da u budžetu postoji stavka, odnosno pozicija koja u svakom slučaju treba da zadovolji potrebe sudova i rada sudova, meni se čini da ta pozicija nije dovoljna da se te potrebe na adekvatan način zadovolje. O čemu se radi? Mi smo u godini kada se vrši konsolidacija u pravosuđu, kada se… (Predsedavajući: Izvinjavam se. Samo momenat. Vi imate na raspolaganju još minut i 30 sekundi. Tolerisaću vam pola minuta da biste završili misao, ali ne mogu više. Molim vas da to imate u vidu. Izvolite.) Tolerišite malo, nije problem. Potrudiću se da budem veoma kratak i sažet. Imajući u vidu da smo, upravo onako kako sam rekao, u fazi otklanjanja posledica reforme pravosuđa, čija je ocena nesumnjivo negativna, a posledice se osećaju, to je evidentno da se u tom pravcu budžetsko opterećenje može povećati. Zašto? Zbog toga što je odlukom Ustavnog suda Srbije vraćeno na sudijske funkcije preko 300 sudija. To automatski uzrokuje posledicu povećanja i to značajnog povećanja novčanih sredstava koje je potrebno obezbediti za isplatu zaradu tih sudija, a samim tim, i stručnih saradnika, imajući u vidu da svaki sudija mora imati stručnog saradnika. Osim toga, opterećenje rada sudova a vezano za budžet, vezuje se i za obezbeđenje tehničkih uslova da se te sudije vrate u svoje sudnice. (Predsedavajući: Molim vas, vreme vam je isteklo, vašoj poslaničkoj grupi.) Evo završavam u jednoj rečenici. Na kraju, krajeva ono što podrazumeva osnovnu potrebu suda je da se sprovedu edukacije na najadekvatniji način imajući u vidu da za to sudije nisu imale do sada prilike, a naročito edukacije po međunarodnim programima i evropskim standardima. Zahvaljujem se.
Snežana Bogosavljević imam registrovano. Po kom osnovu? Greška je izgleda. Reč ima narodni poslanik Siniša Lazić, izvolite.
Zahvaljujem se. Osvrnuću se vezano samo za Fond za kapitalna ulaganja, vezano za način na koji je predviđeno finansiranje Fonda za kapitalna ulaganja. Znači u ovom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2012. godinu predviđeno je da Republika Srbija izda garancije za zaduživanje Fonda za kapitalna ulaganja AP Vojvodina u iznosu od četiri milijarde dinara. Fond za kapitala ulaganja AP Vojvodine, kao indirektni korisnik budžeta, nema zakonske mogućnosti da se zaduži kod poslovnih banaka na opisani način. Takođe, u okviru razdela Ministarstva finansija i privrede predviđena su sredstva u okviru transakcije opšteg karaktera između različitih nivoa vlasti u iznosu od tri milijarde i 800 miliona dinara za kapitalne izdatke. Imajući u vidu da je pokrajinskom skupštinskom odlukom u budžetu AP Vojvodina za 2012. godinu planirano za kapitalna ulaganja preko Fonda za kapitalna ulaganja AP Vojvodine devet milijardi i 800 miliona dinara, a da je zaključno sa današnjim danom transferisano svega tri milijarde i 800 miliona. Od Republike Srbije se očekuje još šest milijardi do kraja ove budžetske godine. Sredstva koja treba da se prenesu, naravno su definisana Ustavom i dobro bi bilo da smo pre ovoga donosili zakon o finansiranju AP Vojvodine i tada ne bi imali ovakvu vrstu rasprave. Da se osvrnem i na ovaj deo oko finansiranja APV i Fonda za kapitalna ulaganja, u periodu od 2007. do 2012. godine Fond za kapitala ulaganja je uskraćen negde za 40 milijardi dinara. U ovom momentu dug Fonda za kapitalna ulaganja građevinskoj operativi u Vojvodini je negde na nivou milijardu i 800 miliona dinara. Ovo što je gospođa Kalanović pričala vezano oko NIP jeste preneto je devet milijardi i 800 u vreme kada ona nije bila ministar NIP, nego je bio neko drugi ministar NIP. U vreme kada je ona bila ministar NIP odobreno je 1,8% budžeta za celu teritoriju APV. Od tih 1,8% je odobreno 85 miliona za finansiranje izgradnje puta između Bačko Monoštora i Kupusine, partnerstvo sa lokalnom samoupravom. Lokalna samouprava je 50% svojih sredstava realizovala, a 50% sredstava koja su sredstva NIP do dana današnjeg nisu prebačena. Ovih dana je godinu dana od toga. Znači to je bila reakcija i to je istina. Nadam se da ćemo uspeti da do kraja završimo ovu realizaciju projekta, jer to omogućava da Apatin izađe na mađarsku granicu jednim mnogo kraćim putem. To je kroz rezervat gornjeg Podunavlja. Vrlo je interesantna lokacija i mislim da je to u interesu svih nas. Tako da u pravcu toga vas molim da zaista ispoštujete to što ste pre godinu dana obećali, da to završite i da na takav način pomognete lokalnoj samoupravi i ta sredstva od 1,8% neće biti sredstva koja će ugroziti budžet Republike Srbije, i siguran sam da ćemo višestruke koristi imati od toga. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović.
Samo jedno pitanje. Koliko je minuta ostalo mojoj poslaničkoj grupi?
Vaša poslanička grupa ima još 17 minuta na raspolaganju.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, uvaženi ministri, poštovane kolege poslanici, koleginice poslanice, na dnevnom redu je rebalans budžeta, najvažniji zakon koji se donosi ovde u Skupštini i red bi bio da se osvrnemo na analizu zašto se došlo do rebalansa budžeta i šta je ono što je po mom mišljenju nešto za šta ne bi trebalo glasati. Aktuelni ministar finansija Mlađan Dinkić, meni je žao što on sada nije tu, jer sam imao nekoliko pitanja da mu postavim, je saopštio građanima da Srbiji preti bankrot i da će mere koje je predložila Vlada Republike Srbije i rebalans budžeta omogućiti praktično preživljavanje. Krivac je DS. Znači direktan krivac za ovakav položaj građana Srbije je DS i ona sada nije u vlasti. Kako se došlo do deficita u budžetu. Sada ću samo da vam pročitam šta je rekao Fiskalni savet, a ministar je juče rekao da Fiskalni savet nije u pravu. Kada je trebalo da se donese Zakon o finansiranju lokalnih samouprava Fiskalni savet kaže – ocenjujemo da bi predloženi model fiskalne decentralizacije rezultovao povećanje deficita od 1,1% BDP na godišnjem nivou, odnosno blizu 40 milijardi dinara u 2012. godini. Predlog tog zakona nije podnela DS. Šta kaže Fiskalni savet o Predlogu izmena Zakona o poljoprivrednom zemljištu? Primena predloga da prihodi o davanju u zakup poljoprivrednog zemljišta u budućnosti pripadaju isključivo lokalnim samoupravama imala bi za posledicu gubitak prihoda u budžetu Republike Srbije od oko 1,1 milijardu dinara i gubitak budžeta AP Vojvodine od oko 1,4 milijarde dinara. Šta kaže MMF o rebalansu budžeta? Možda i on ne razume našu situaciju, kao ni Fiskalni savet. MMF smatra da sam rebalans budžeta za ovu godinu, koji planira Srbija, nije dovoljan za fiskalnu konsolidaciju, kao i da je potrebno dodatno obuzdavanje potrošnje pre usvajanja ovog rebalansa u Narodnoj skupštini Srbije. Ono što je moja primedba kod rebalansa budžeta i ono o čemu je trebalo voditi računa, već i u medijima, a i ministri su najavljivali preispitivanje nekih privatizacija, jeste da se povede jedna briga, u prošlom sazivu Skupštine sam podneo amandman na tu temu, a vezano je Fond solidarnosti. Fond solidarnosti je jedna izvanredna državna institucija, koja se bavi isplatom naknada devet prosečnih plata za radnike firmi u stečaju. Svako ko je socijalno odgovoran trebao je da povede računa da jedan deo sredstava ode u ovakav jedan fond, jer je to neophodno da bi se sve stvari rešile i završile. Nažalost, aktuelni ministar finansija je i doneo predlog zakona o stečaju i on je doveo u diskriminatorski položaj radnike tih firmi koji su ostali, koje su nažalost lošim privatizacijama, bez posla. Mislim da mere koje prate, praktično, ovaj rebalans budžeta ne mogu opravdati poverenje i to iz nekoliko razloga. O tome sam pričao juče. Prva stvar je da od tih mera imaju samo štetu lokalne samouprave, jer im se uzimaju neki izvorni prihodi. Nije se istrajalo do kraja da se dođe do gašenja prekomernog broja agencija koje postoje u Srbiji, iako je to bilo obećanje svih političkih stranaka u prethodnom periodu. Spomenuo sam da državu Srbiju taj balast tih agencija košta oko 800 miliona evra i da je to novac koji može da se utroši na drugu stranu, na socijalne kategorije. Mislim da posle ovakvih stvari, posle nečega što je prethodilo donošenju ovoga rebalansa budžeta, nije bilo javne rasprave, nije bilo dovoljno sluha da se sasluša Fiskalni savet, a ni MMF, i mislim da građanima Srbije predstoje teški dani. Oni bi to trebali da znaju da neko ko kaže da ih spašava bankrota jednim delom mera koje predlaže i ko je bio u svim dosadašnjim vladama neće moći da jednim ovakvim predlogom, mislim da je rebalans budžeta dosta na brzinu napisan, da nisu sagledane sve stavke koje su trebale da se sagledaju. Ovakav budžet ne mogu podržati i ne mogu glasati za njega.Hvala.
Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, danas završavamo načelnu raspravu o drugom setu zakona. Znači, upravo o 25, 26, 27. i 28. zakonu. Od ovih prvih 28 zakona, 12 zakona je podneto 11. septembra, 16 zakona je podneto 14. septembra i verujte mi bili smo u jako teškoj situaciji da u ovako kratkom roku detaljno izanaliziramo toliki materijal. Dvadeset osam predloga zakona da na adekvatan način pokušamo da popravimo ono što se može popraviti. Evo, ja ću samo ovog trenutka, imajući u vidu da je već kasno, da smo radili i juče do kasno u noć i danas ceo dan, da imamo u vidu da nas večeras još očekuje načelna rasprava o verovatno četiri predloga zakona, gde se radi o ratifikaciji, odnosno potvrđivanju određenih sporazuma i memoranduma, i to, istina, nakon današnje diskusije koja je bila ovde u Skupštini, ne znam da li je potrebno ratifikovati nešto ili ne, ukoliko međunarodni sporazumi važe i bez ratifikacija. Da ne otvaram sad tu diskusiju, da ne otvaramo takve diskusije, kad to bude stiglo na red, vratio bih se sada na budžet, na Zakon o budžetskom sistemu i na ove zakone, odnosno na ova četiri zakona koji su tema. Konkretno, na jednu stvar bih vama ukazao posebno, a to je na član 2. Predloga zakona o budžetu, i to na peti stav. Peti stav člana 2. kaže - ukoliko na kraju 2012. godine bude postojala pozajmica sa konsolidovanog računa Trezora, u zavisnosti od uslova na finansijskom tržištu, može se preneti u narednu godinu. Šta to znači? Ako usvojimo takav princip, međusobna dugovanja mogu da se prenose možda u narednu godinu, možda iz te naredne godine u neku narednu godinu, i nemamo praktično presek šta se dešavalo po pojedinim segmentima budžeta. U tom smislu predat je amandman sa pokušajem da se taj stav briše i da se na kraju kalendarske godine tačno zna stanje u određenim segmentima budžeta. Doprinos za raspravu i po amandmanima, ali ovo je i suštinska stvar koja se tiče uopšte budžeta. Druga stvar, u pogledu Zakona o budžetskom sistemu, činjenica je da je bilo mnogo govora o raznim subvencijama, i nema problema, kad su subvencije opravdane, da se to radi. Mislim da je korisno, a nije bilo proceduralne mogućnosti da se podnese amandman u tom pravcu, da se traži, pošto taj deo Zakona o budžetskom sistemu nije predložen da se novelira, ali je sugestija da kad idući put budemo novelirali Zakon o budžetskom sistemu da razmislimo o tome da se predvidi obaveza mesečnog izveštavanja o plaćenim subvencijama, da to postoji na sajtu ministarstva, odnosno da svima bude moguće da vide, a da bar šestomesečno imamo izveštaj o efektima subvencija sa mišljenjem Fiskalnog saveta. Mislim da će to svima nama koristiti da se na bolji i odgovorniji način odnosimo prema plaćenim subvencijama i uopšte prema svakoj budžetskoj aproprijaciji koju realizujemo. U pogledu samog Zakona o budžetskom sistemu, ukazujem na određene stvari koje je pitanje da li su dosledno sprovedene u tom zakonu. Opet ukazujem, pogotovo me raduje što je potpredsednik Vlade kao vrsan pravnik ovde prisutan, da naši zakoni, ne postoje zakoni sa većom hijerarhijskom snagom, ne postoji hijerarhija u zakonima u našem pravnom sistemu. Ustav ili međunarodno ratifikovan sporazum, u redu, ali svi zakoni ostali su isti. Mi predviđamo na neki način da ovaj zakon o budžetskom sistemu, pitanje je kakav je odnos njegov prema ostalim zakonima koji važe trenutno u pravnom sistemu, konkretno kod određenih naknada. Tu konkretno mislim i na naknadu za zaštitu i unapređenje životne sredine. To je posebno važna naknada u onim sredinama koje su ekološki ugrožene, kao što je Pančevo, iz koga ja dolazim, kao što je Bog i mnoga druga mesta u Srbiji. Naknada za to je uvedena Zakonom o zaštiti životne sredine. Nejasno je da li to ostaje da važi ili ne ostaje da važi. Po tvrdnji gospodina ministra, datoj na Odboru za finansije, kome sam prisustvovao i, bez obzira što nisam član Odbora za finansije, postavio sam pitanje kao poslanik, koristeći poslaničku mogućnost, i dobio sam odgovor da ta naknada ostaje da važi. Podnet je amandman u tom pravcu da to bude apsolutno razjašnjeno i mislim da je to korisno, zato i ovog trenutka ukazujem na to da bi to valjalo prihvatiti. Konačno, ukazao bih na još jednu stvar u vezi Predloga zakona o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru. Ovaj zakon tretira maksimalne zarade u javnom sektoru, i to u javnim agencijama, organizacijama na koje se primenjuju propisi u javnim agencijama, organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, javnim preduzećima, čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave. Dolazimo u situaciju da kada stignemo do člana 7. predviđa se da je isplatilac zarada u javnom sektoru dužan da prilikom konačne isplate zarada za određeni mesec uplati u budžet Republike Srbije, a ne i u budžet autonomne pokrajine ili budžet jedinice lokalne samouprave, u zavisnost od toga ko je osnivač, razliku sredstava između ukupnog iznosa zarada zaposlenih isplaćenih za mesec koji prethodi mesecu itd. Smatram da bi bilo korektno da ta razlika, u zavisnosti od toga ko je osnivač, ide tom budžetu. U tom smislu je predložen određen amandman i mislim da su to određene korisne stvari koje mogu da doprinesu konačno boljem tekstu ovih predloženih zakona. Konačno, hteo bih da ukažem još nešto što je zbog kratkoće vremena. Vidite, mi smo u situaciji da se borimo sa time, naročito kada je zakon predviđen da se po hitnom postupku razmatra, da ne možemo da stignemo, verujte mi, da detaljno izanaliziramo sve te zakone i da u rokovima koji su Poslovnikom predviđeni, do početka otvaranja načelne rasprave, vidimo sve nedostatke i da pokušamo, dok je još to moguće, da popravimo određene stvari. Tako, na primer, i u Zakonu o porezu na dohodak građana nismo bili u prilici da vidimo da sve vrednosti klizaju, ali ne kliza ona vrednost u pogledu paušalnog oporezivanja, ostaje tri miliona. Sve ostalo kliza, ostale vrednosti, pa pitam – zašto i ta vrednost nije proklizala u odnosu na ranije donet zakon? I sada i u proteklih godinu ili dve je važila ta vrednost. Istovremeno druge vrednosti klizaju u pogledu načina oporezivanja, vođenja knjiga, ko je paušalac, ko nije paušalac. To su, na primer, neke stvari koje nas na neki način prinuđuju da na Odboru za finansije, kao matičnom odboru, pokušamo još ove stvari do prelaska na raspravljanje o amandmanima, da izađemo sa takvim predlozima. Ukoliko većina svih nas 250 poslanika, odnosno većina poslanika u Odboru za finansije zaključi da to treba, da takve stvari prihvatimo. Juče sam ukazao na određene sumnje po pitanju akcize, da li treba da bude 76 ili 88 dinara, upravo zbog toga što su određene različite račune postojale, a sve su to bile stvari koje je bilo nemoguće u tako kratkom roku proveriti. U tom smislu, ja kao poslanik apelujem da do prelaska na raspravu u pojedinostima matični odbor, odnosno Odbor za finansije još jednom raspravi ovo. Činjenica je da, sada se obraćam predsedništvu Skupštine, u pogledu raspodele koji su sve odbori matični i dužni da se izjasne o određenim zakonima, činjenica je da ceo ovaj set zakona ide na matični odbor kao odbor za finansije. Na primer, postavlja se pitanje, da li primena, danas, sutra, nekog od ovih zakona tretira i materiju koja je u nadležnosti, na primer Odbora za zaštitu životne sredine, pre svega mislim na Zakon o zaštiti životne sredine, jer je po Zakonu o zaštiti životne sredine, konkretno naknada za zaštitu i unapređenje životne sredine regulisana. U tom smislu, ovo je doprinos moj. Znači, u svakom slučaju smatram da sve ove diskusije mogu da doprinesu i iskoristio sam priliku da se već sada u raspravi u načelu dotaknem teme, sve ove, koje se tiču i rasprave o pojedinostima, upravo da bi odborima dali priliku da kao takvi podrže i da se odrede prema odboru zbog kratkoće vremena.
Da li je prisutan narodni poslanik Žika Gojković? (Ne) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno, predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika?
Hvala. Poštovani gospodine predsedavajući, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da iskoristim ovih par minuta, ali ne moram baš svaki minut da kažem nekoliko rečenica na kraju ove rasprave. Ono što je važno jeste da je poslanička grupa DS pokušala da u ovoj raspravi da određene konstruktivne predloge i naravno ona je uvažavala i određene pozitivne stvari koje su se pojavile u predlogu ovih zakona. Tu pre svega mislim na integraciju prihoda u budžetu, dakle, spajanja sopstvenih prihoda sa ostalim budžetskim prihodima i drugačije iskazivanje budžeta, što je jedan pozitivan pomak uopšte u knjigovodstvu u praćenju troškova. Ima pozitivnih pomaka u delu određenih taksi i u delu kojima se olakšalo poslovanje privredi. DS će kroz amandmane pokušati da utiče i popravi još neke zakone i onda ćemo na kraju videti šta od toga možemo i da podržimo. Međutim, ovaj glavni zakon, a to je Zakon o rebalansu budžeta, nije dobio prelaznu ocenu od nas i osećam potrebu da sad, na kraju kažem, mada sam to i ranije govorio, ali ipak radi razumevanja koji su to razlozi, a naročito mi je drago što je sada ovde prisutno ovde više poslanika onih koji će glasati, tako da im bude potpuno jasno šta je to za šta glasaju. Dakle, u predlogu rebalansa budžeta nije smanjen nivo rashoda u odnosu na onaj koji je bio predviđen u bazičnom dokumentu. Naprotiv, došlo je do njegovog povećanja. Dao sam i cifre, one su otprilike takve da je u poslednjih pet meseci ove godine predviđeno da se mesečni rashodi povećaju za blizu 20 milijardi dinara na mesečnom nivou. Dakle, prosečni rashodi koji su iznosili 78 koma nešto, dolaze na 90 i nešto milijardi mesečno. Tako da znate, usvajajući ovaj budžet vi u stvari za 20 posto povećavate rashode. To što je došlo do povećanja rashoda, naravno, ima i drugih posledica, a te posledice su otprilike sledeće. Dakle, s jedne strane je u rebalansu predloženo povećanje PDV, što je mera samo po sebi jako teška i vidim kako su predlagači imali problema da je izlože, posebno za vid toga kako će građani prihvatiti. Ta mera rekli su da je bolna ali nužna. Međutim, sada se vidi da ta mera nije iskorišćena u pozitivnom smislu, da se taj pozitivni prirast prihoda iskoristi za smanjenje rashoda ili bar za njihovu preraspodelu unutar cifre koja je ranije bila, već je on praktično u potpunosti apsorbovan ovim rastom predviđenih rashoda. Takođe nisu iskorišćena ni sredstva koja su dodatno generisana ograničavanjem rasta plata. U celini posmatrano, što je konstatovao i Fiskalni savet, ovaj rebalans budžeta u suštini daje nepovoljnije rezultate, nego da nikakvih mera nije ni bilo. Zbog toga vas molim da razmislite kada budete glasali za njega, jer je on vrlo važan dokument koji stvar osnovu za sve ono što nas čeka u narednom periodu. Hvala vam puno i glasajte po svojoj savesti.
Da li još neko želi reč? (Ne) Saglasno članu 98. stav 4 Poslovnika, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima akata iz tač. 25-28 dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1 Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednik Narodne skupštine povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa predloga zakona iz tač. od 29-32 dnevnog reda, pored predstavnika predlagača, Ivice Dačića, predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, prvog potpredsednika Vlade i ministra odbrane i Mlađana Dinkića, ministra finansije i privrede, pozvao da današnjoj sednici prisustvuju i: Vlajko Senić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Miroslav Jovanović, pomoćnik ministra odbrane, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, pukovnik Ljubomir Nikolić, načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona po tač. od 29-32 dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 170, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Srpska napredna stranka - jedan sat, 16 minuta i 48 sekundi, poslanička grupa Demokratska stranka – jedan sat, jedan minut i 12 sekundi, poslanička grupa Socijalistička partija Srbije – 30 minuta, poslanička grupa Demokratska stranka Srbije – Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi, poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije – 18 minuta, poslanička grupa Liberalno-demokratska partija – 16 minuta i 48 sekundi,poslanička grupa PUPS – 14 minuta i 24 sekunde, poslanička grupa Socijaldemokratska partija Srbije – 10 minuta i 48 sekundi, poslanička grupa Nova Srbija – devet minuta i 36 sekundi, poslanička grupa Jedinstvena Srbija – osam minuta i 24 sekunde, poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara – šest minuta, poslanička grupa SPO–DHSS – šest minuta, poslanička grupa Liga socijaldemokrata Vojvodine – šest minuta i poslanička grupa nacionalna manjina Narodna partija i Bogata Srbija – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u raspravi koji imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, po osnovu člana 96. stav 4 Poslovnika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Đorđe Stojšić, poslaničku grupu Liga socijaldemokrata Vojvodine; narodni poslanik Miloš Jovanović, poslaničku grupu DSS–Vojislav Koštunica; narodni poslanik Miletić Mihajlović, poslaničku grupu SPS. Saglasno članu 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Demokratske Narodne Republike Alžira; Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Ujedinjenih nacija o doprinosu sistemu "stend baj" aranžmana Ujedinjenih nacija; Predlogu zakona o potvrđivanju Predloga izmene Statuta Međunarodnog monetarnog fonda o reformi Odbora izvršnih direktora i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Moldavije o readmisiji lica koja nezakonito borave i protokola za sprovođenje Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Moldavije o readmisiji lica koja nezakonito borave. Da li predstavnik predlagača, gospodin Aleksandar Vučić, prvi potpredsednik Vlade i ministar odbrane želi reč? Izvolite.
Hvala vama. Pre svega ću iz oblasti Ministarstva odbrane predočiti zašto mislim da je važno da podržite ove predloge zakona. Najpre ću govoriti o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Demokratske Narodne Republike Alžira. Naime, prihvatanje ovog predloga zakona značiće ustanovljavanje pravnog osnova za neposrednu i direktnu saradnju Ministarstva odbrane Republike Alžir i Ministarstva odbrane Republike Srbije. Želim da vam kažem da je to jedna od najznačajnijih zemalja, da je Alžir jedna od najznačajnijih zemalja sa kojom danas u Ministarstvu odbrane sarađuje i u smislu vojno-ekonomske saradnje, koja je za nas, rekao bih od ključnog značaja, ali u smislu vojno-obrazovne i vojno-medicinske saradnje. Alžir je 1999. godine, za one koji možda nemaju tu informaciju, dolaskom Abdel Aziza Butaflika na vlast, rekao bih postao ne samo regionalni faktor već kontinentalni faktor, a njegove veze jačaju i sa najmoćnijim zemljama sveta. Reč je o zemlji koja obiluje prirodnim bogatstvima i koja je, što je za nas mnogo važnije, za svog strateškog partnera u obnovi svoje odbrambene industrije, u obnovi svoje odbrambene tehnologije, u odbrani svojih, ako hoćete, infrastrukturnih objekata i ekonomskih kapaciteta, za svog strateškog partnera, dakle, izabrala Srbiju. Zašto Srbiju, pošto bi to nekome bilo čudno - Srbiju? Zato što oni bivšu Jugoslaviju doživljavaju kao svog najvećeg prijatelja, jer je u toku revolucije 1959. godine Jugoslavija bila prva zemlja koja je priznala nezavisnost Alžira, dakle iako je to formalno ustanovljeno 1962. godine. Dakle, mi smo imali značajno učešće upravo Srba, koji su i ključne fotografije pravili na području Alžira i oni to doživljavaju na drugačiji način nego mi, oni to mnogo više poštuju, da budem iskren, nego što smo to mi činili, nego što pretpostavljam činimo i danas. Oni su, da budem sasvim otvoren u pojedinim poslovima koja su naša preduzeća sklapala na teritoriji Demokratske Narodne Republike Alžir, nama toliko izlazili u susret da su ponekad davali posao a da nismo bili prvi na tenderu. Dakle, reč je o izrazito prijateljskoj zemlji, o zemlji sa kojom želeo bih da vas upoznam nešto sa svim vrstama saradnje koju imamo u oblasti odbrane, ali ono što je za vas najznačajnije, uvažene narodne poslanike u ovom visokom domu, a to je da je "Jugoimport SDPR" u ime Ministarstva odbrane potpisao ugovor sa Ministarstvom odbrane Alžira na 275 miliona evra i mi očekujemo u narednom periodu, a više smo važnih razgovora obavili, da tu saradnju podignemo i na značajno viši nivo. Želim da vam kažem da više naših važnih kompanija radi, a neke sada uspostavljaju kontakte ne bi li dobili poslove u Alžiru. Reč je o značajnim infrastrukturnim projektima od izgradnje brana, puteva, a mi se nadamo da ćemo u budućnosti dobiti priliku kao što to očekujemo i u Angoli, Južnoafričkoj Republici i nekim drugim zemljama, izgradnju vojnih bolnica. Želim da vam kažem da bi izgradnja tih vojnih bolnica uvek, vrednost izgradnje je najmanja od 300, 350, pa i do 450 miliona evra. Dakle, ono što je veoma važno za naše odnose to je da smo i mi a i oni otvorili izaslanstvo u obe zemlje, dakle vojno izaslanstvo u obe zemlje. Imamo izvanrednu, pre svega, vojno-medicinsku, vojno-obrazovnu saradnju. Na magistarskim studijama imamo 20 pripadnika Ministarstva odbrane Alžira. Sada su njihovi zahtevi povećani. Takođe, želim da vam kažem da oni žele da od 2012. do 2015. godine na VMA upute 15 lekara koji bi se dodatno obrazovali i dodatno školovali, što mi sa najvećim zadovoljstvom prihvatamo i preuzimamo. Njihov dolazak ovde, kao i njihove ideje za zajedničku saradnju na nivou specijalnih jedinica za preuzimanje određenih tehnika obuke, ali i da, razume se, mi prihvatimo njihova iskustva, jer nešto od izuzetnog značaja to njih sve dublje uvlači u saradnju, ne samo sa našim jedinicama, već i sa Vojno-tehničkim institutom i sa našim, ono o čemu sam malo govorio, oni su naročito zainteresovani za obnavljanje, remonte one opreme, naoružanja i vojne opreme koji dolaze sa istoka. Mi za to imamo veoma obučene kadrove, stručne ljude, ali i sve moguće kapacitete. Zato očekujem da tu vrstu vojne saradnje sa Demokratskom Narodnom Republikom Alžir nastavimo na najbolji mogući način. Želeo bih da vas naredne godine obradujem činjenicom da ćemo povećati broj naših firmi koje rade u Alžiru, ali i povećati sve ugovore koje imamo sa Alžirom o prodaji našeg naoružanja, naše tehnike. Mislim da nam je veoma bliska i da ćemo ubrzo ostvariti važnu i plodotvornu saradnju u domenu bespilotnih letilica, tako da želim da vam kažem da mislim da je Alžir jedna od najznačajnijih zemalja sa kojom treba da uspostavimo saradnju. Ako bude u okviru samog sporazuma bilo kakvih dodatnih pitanja, spreman sam na ta pitanja da odgovorim. Želeo bih da govorim i o, neću vas dugo zadržavati, da vam pružim nekoliko informacija o Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Ujedinjenih nacija, o doprinosu sistema o "stend baj" aranžmanu UN. Ovo se tiče našeg učešća u multinacionalnim operacijama u UN. Ovim sporazumom se definišu kapaciteti Ministarstva odbrane i Vojske Srbije za učešće u tim operacijama, rekao bih, doprinosi i kvalitetnijem planiranju realizacije obuke, ali pre svega, blagovremenom obezbeđivanju finansijskih sredstava. Za one koji ne znaju, želim da kažem da mi imamo sada ukupno šest multinacionalnih operacija pod okriljem UN, da imamo 67 angažovanih pripadnika, da su to profesionalni vojnici uvek, da na Kipru imamo najveći kontingent naših snaga, ukupno 46 pripadnika. Očekujem da u narednih nekoliko dana, kada se bude održavao Samit ministara odbrane EU, a na koji je prvi put pozvana i Republika Srbija, ukoliko bude sve po planu, bude sve u redu, očekujem da tamo posetim naše vojnike i da sa njima razgovaram. Istovremeno, imamo još pripadnike, osam pripadnika u Demokratskoj Republici Kongu, pet štabnih oficira u Republici Liban, četiri vojna posmatrača u Liberiji, tri vojna posmatrača u Obali Slonovače, i u okviru mirovne misije UN na Bliskom istoku imamo ustupljeno jedno mesto vojnog posmatrača, to je na okviru dogovora Ministarstva odbrane Republike Srbije i Ministarstva odbrane Austrije. Dakle, mi imamo tu, ako želite da o tome govorim, nešto što je za nas, za razvojne kapacitete naše zemlje veoma važno, ovde je reč o akcijama koje odobravaju i sprovode UN, odobravaju i sprovode UN, ne bilo kakvi blokovi. Mi imamo našu vojnu neutralnost, koja je garantovana Deklaracijom Skupštine Republike Srbije i Ustavom Republike Srbije i toga se držimo. Dakle, zašto sam želeo još jednu informaciju da vam pružim? Mi imamo bazu Jug, za koju očekujemo da može, ne samo da doprinese visoko kvalitetnoj obuci naših vojnika i naših profesionalaca, već mislim da ta baza Jug može da bude veoma značajna u obučavanju, da postane regionalni centar za obučavanje vojnika iz drugih zemalja, što bi bilo veoma značajno u ekonomskom smislu za našu zemlju, što bi i u dobroj meri, posebno u tom reonu Srbije, dakle na jugu Srbije, popravilo iz mnogo razloga ekonomske mogućnosti Razume se, ovo je više tehnički Predlog sporazuma, ali vas pozivam da oba prihvatite i za oba glasate. Hvala vam. Ako je potrebna bilo kakva informacija, spreman sam da vam pružim više informacija i za operacije u koje smo ušli pod okriljem Evropske unije. Ako budete imali bilo kakvo pitanje takođe ću vam pružiti informaciju. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem se potpredsedniku Vlade i ministru odbrane na informacijama. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Obaveštavam narodne poslanike da je ovlašćeni predstavnik Srpske napredne stranke Momir Stojanović. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvaženi članovi Vlade, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su četiri predloga zakona o potvrđivanju međunarodnih sporazumai to međunarodnih sporazuma koji su po svojoj sadržini, po materiji koju uređuju, dosta raznovrsni i samim tim ne zaslužuju podjednaku pažnju. Kada je u pitanju Predlog izmena Statuta Međunarodnog monetarnog fonda, tu su stvari poprilično jasne. On ne zahteva bilo kakav poseban komentar, jer je čisto proceduralne prirode i zapravo je ta stvar u principu već i završena. Stvari slično stoje i kada je reč o Sporazumu između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Moldavije o readmisiji lica koja nezakonito borave u zemljama potpisnicama tog sporazuma. Ovde se radi o jednom tipskom sporazumu koji je tehničke prirode. Moja koleginica će se kasnije na njega u kratkim crtama u svakom slučaju osvrnuti u kasnijoj diskusiji, tako da suštinski u ovom paketu predloženih zakona su važna dva sporazuma. To su ova dva sporazuma koje je ministar odbrane malopre pomenuo. Dakle, prvi je Sporazum o saradnji u oblasti odbrane između Republike Srbije i Vlade Demokratske Narodne Republike Alžira i možda za diskusiju izazovniji i interesantniji drugi sporazum, odnosno Memorandum o razumevanju između Vlade Republike Srbije i UN o doprinosu sistemu stend-baj aranžmanu UN. Ovaj sporazum se tiče kapaciteta koje Srbija stavlja na raspolaganje UN za njene mirovne misije. Kada govorimo o ovim sporazumima, ipak se javlja, uslovno rečeno, jedan mali problem. Pomno sam slušao obrazlaganje gospodina ministra Vučića i problem je sledeći. Naime, sasvim prirodno ove zakone danas predlaže aktuelna Vlada Republike Srbije, ali se ti zakoni odnose na potvrđivanje sporazuma koji su potpisani za vreme mandata prethodne Vlade. Šta više, oni nose potpis prethodnog ministra odbrane, Dragana Šutanovca. To zapravo predstavlja za DSS ne ni toliko mali problem, jer nezavisno čak od same sadržine tih sporazuma, na koje ću se vratiti, i materije koju oni regulišu, ova dva sporazuma u najmanju ruku u formalnom smislu stoje u kontinuitetu sa prethodnom Vladom i samim tim sa politikom u oblasti odbrane koju je ta Vlada sprovodila poslednje četiri, a možda i više godina. Sa tom politikom i uopšte sa strateškom i spoljno-političkom orijentacijom zemlje u tom periodu, mislim da neću otkriti nikakvu tajnu ako kažem da DSS je imala ozbiljna i duboka neslaganja zato što je ta politika bila direktno u suprotnosti sa nacionalnim i državnim interesima i to sa elementarnim nacionalnim državnim interesima, što po definiciji povratno baca senku na sve što je tada urađeno, pa čak i na potpisivanje ovih sporazuma. Taj politički kontekst, odnosno kontekst pređašnje politike se prosto ne može zaobići kada govorimo o ovim sporazumima tim pre što još uvek nije potpuno jasno kakva će biti politika odbrane buduće, odnosno ove vlade, nove Vlade Republike Srbije i tim pre što se naš relativan otklon prema tim sporazumima u najvećem delu objašnjava našim potpunim otklonom prema toj politici koja je vođena u prethodnom periodu, a ta politika je, kao što sam rekao, zaista bila suprotna elementarnim državnim interesima Republike Srbije. Malo ću skratiti. Prosto, prvu tačku smo i počeli da raspravljamo dosta kasno. Prva stvar s kojom smo mi bili u sukobu u toj prethodnoj politici jeste bila evidentna atlantska opredeljenost i orijentacija prethodne srpske Vlade. Bilo je prosto jasno da se Srbija polako ali sigurno približava i sprema za članstvo u NATO alijansi i u tome nema nikakve sumnje. O tome imamo svedočanstava. Bilo je tu i tamo par pokušaja nekih demantija, ali oni su uvek bili neuverljivi i neubedljivi, delom zbog verovatno neiskrenosti tih ljudi koji su te stvari negirali, ali u suštini zbog velikog broja dokaza koji su govorili suprotno, koji su govorili da se Srbija vrlo konkretno približava NATO alijansi. Te elemente neću sada ovde ponavljati, od depeša američke diplomatije, koje su slate iz Beograda, koje su ukazivale da nedvosmisleno državni vrh direktno radi na učlanjenju Srbije u NATO, preko samih izveštaja NATO. U krajnjem slučaju, ta privrženost se možda najbolje videla u onoj epizodi kada smo svi osramoćeni. Mislim na epizodu kada je prethodna vlast organizovala u sred srpske prestonice NATO skup juna 2010. godine i time nas zaista sve osramotila. Međutim, tu dolazim do ovog sporazuma, odnosno memoranduma sa UN, jedan drugi element sa kojim se nismo slagali, a koji je bio dosta izražen u prethodnoj politici odbrane, radi se o potenciranju mirovnih misija kao vrlo značajnog elementa, citiram, spoljne politike Srbije. Inače, ova formulacija se često nalazi u dokumentaciji zvaničnoj, dakle, potenciranje mirovnih misija kao sve značajnijeg elementa spoljne politike Srbije. To potenciranje u jednom trenutku je postalo toliko značajno da je prešlo u neku vrstu opsesije. U jednom trenutku se na sva usta govorilo o pozitivnim efektima mirovnih misija, odnosno o učešću Srbije u tim mirovnim misijama, pa je to išlo toliko daleko da smo mogli čak da čujemo neke problematične izjave ljudi koji su bili na funkcijama u okviru sistema odbrane. Imam jedno u glavi, ali bilo ih je zaista puno. Sećam se da je prošle godine Tanja Miščević, tada državni sekretar u Ministarstvu odbrane, izjavila kako se danas bezbednost ne brani na granicama, već se bezbednost države brani učešćem u raznim misijama. To je izjava koja je sporna sama po sebi. Uveren sam da ne postoji ozbiljna država koja bi tu tvrdnju prihvatila kao tačnu, a još sam uvereniji da ne postoji ozbiljna država koja bi tu tvrdnju prihvatila kao tačnu, a još sam uvereniji da ne postoji ozbiljna država koja bi svoju politiku odbrane zasnivala na tako jednoj sumanutoj premisi. Ta opsesija se nastavila. Gospodin ministar je pomenuo i bazu Jug. Ona je dobila i vrlo konkretne obrise i u planiranju i u obuci. Dakle, imamo bazu, prethodno nazvana Cepotina, od 2009. godine bazu Jug nadomak Podujeva, koja će po svojoj prilici upravo služiti obuci za mirovne misije i ta će se obuka raditi u saglasnosti sa slavnom nacionalnom gardom Ohajo, s kojom imamo partnerstvo. Ono što je najproblematičnije za DSS i gde ćemo pomno pratiti politiku ove Vlade jeste da se u toj opsesiji mirovnih misija otišlo toliko daleko da je Srbija prošle godine potpisala okvirni sporazum o učešću Srbije u mirovnim misijama, u operacijama EU, što civilnim, što vojnim. Tu zapravo dolazimo do potpunog apsurda.Naime, o čemu se radi? Time je Srbija pokazala da vrlo aktivno i konkretno želi da podržava spoljnu, odnosno zajedničku spoljnu i bezbednosnu politiku EU, a upravo u okviru tu zajedničke, spoljne i bezbednosne politike EU, EU direktno ugrožava bezbednost Srbije. upravo u okviru te zajedničke, spoljne i bezbednosne politike EU Unija šalje Misiju Euleksna Kosovo, inače, sve samo ne nepristarasne, odnosno statusno neutralno misije, kako se predstavljala godinama i mesecima od strane prethodne vlasti i upravo u okviru te zajedničke, spoljne i bezbednosne politike EU, Unija podržava secesiju naše južne pokrajine. Naravno, to je ponavljam potpuni apsurd, ja mogu da razumem, meni je žao što nema više predstavnika bivše vlasti ovde. Mogu da razumem da mi po mnogim pitanjima i u ovoj sali i van ove sale možemo da imamo različita mišljenja, ali tu vrstu poigravanja sa elementarnom logikom i u suštini poigravanja sa državom i nacionalnim interesima to nikako ne mogu da razumem, ja mislim da se one inače teško daju objasniti. Kad smo kod tih mirovnih misija koje se odvijaju u okviru i pod okriljem EU, ponoviću stav koji DSS iznela i prošle godine kada se o tome diskutovalo u ovoj sali, Jovan Palalić je tada diskutovao, za DSS je učešće Srbije u mirovnim misijama, odnosno operacijama koje sprovodi EU apsolutno neprihvatljivo. To smo rekli tada, to i danas decidno ponavljam. Međutim, ako su mirovne misije EU neprihvatljive, a jesu može se legitimno postaviti pitanje, da kažem modaliteta i obima učešća Srbije i u mirovnim misijama UN, sada da ne bude zabune, molim vas i da stvari budu potpuno jasne za DSS su misije UN apsolutno u načelu nesporne, verovatno nema stranke u Srbiji koja je toliko puta ponavljala, da se temelj i principi povelje UN moraju poštovati i princip suvereniteta i princip teritorijalnog integriteta, ako ćemo baš i princip ne mešanja u unutrašnje poslove država i ne samo temelji i principi, već i akti koji organi UN donose, tu mislim prvenstveno na pravno obavezujuće rezolucije saveta bezbednosti u koje spada i Rezolucija 1244, koja nama pruža zaštitu kada dolazimo do pitanja naše glavne bezbednosne pretnje problema, a to je secesija južne pokrajine. Dakle, zaista nema stranke koja je svesnija koliko je međunarodno pravo bitno i koliko nam pruža argumente u našoj borbi protiv te glavne bezbednosne pretnje. Međutim, ako su mirovne misije koje sprovode UN nesporne u svom načelu, ponavljam ima više razloga koji upućuju na to da je, ponavljam legitimno postaviti pitanje o ne učešću kao takvom, ali o modalitetima, o obimu tog srpskog učešća u tim misijama. Nekoliko tih razloga ću pomenuti, ne puno zbog vremena, mislim da će se moje kolege, ako budu diskutovali se dohvatiti nekih od tih razloga, ali mi smo dan i po dva skoro govorili u ovoj sali o tome kako teško možemo da skrojimo kraj sa krajem, da skrpimo koliko ima poteškoća sa budžetom, koliko je kasa prazna, koliko u krajnjem slučaju, a to svi znamo, vi gospodine ministre možda ponajbolje sada, koliko je i nedovoljan budžet za sistem odbrane. Dakle, u tom kontekstu apsolutne besparice, jer mi na žalost nemamo dovoljno novca, legitimno se može postaviti pitanje da li to malo novca što imamo treba trošiti na mirovne misije? Tim pre što se može postaviti pitanje svrsishodnosti isti. Dakle, šta Srbija zaista dobija učešćem u mirovnim misijama, da li se bezbednost zemlje jača, da li je ona stabilnija, ništa nije manje sigurno u krajnjem slučaju naša situacija pokazuje da se bezbednost nije bog zna kako popravila u ovoj zemlji, zato što učestvujemo u bilo kakvim misijama. Svi znamo kako je stanje na Kosovu i Metohiji, svi znamo da postoje separatističke tendencije u drugim krajevima ove zemlje koje direktno ugrožavaju bezbednost Srbije. Da li je borbena gotovost naše vojske poboljšana time što učestvuje u mirovnim misijama, operacijama, pa i to je pitanje na koje se teško može dati odgovor, ja u nekim svojim kontaktima, što sa oficirima, što sa podoficirima od kojih su neki čak i instruktori za mirovne misije, stekao sam snažan utisak i vrlo jasan utisak da je u pitanju treninga i borbene gotovosti i obuke, mi ne dobijamo bog zna šta od te aktivnosti koja se zove učešće u mirovnim misijama. Postoji jedan logički problem kada pričamo o učešću Srbije i mirovnim misijama. Naime, mi smo zemlja koja nije uspostavila mir u svojoj kući i to je nažalost evidentno, i nećemo ga uspostaviti dok ne rešimo pitanje Kosova i Metohije i dok ga ne rešimo na način, koji je u skladu sa našim interesima, odnosno dok ne rešimo pitanje Kosova i Metohije, a saglasno Ustavu, što znači dok ne rešimo to pitanje tako što ćemo južnu pokrajinu vratiti pod efektivni srpski suverenitet. To može danas nekima da zvuči verovatno, ne mnogo sa ove moje leve strane, sa moje desne strane su se redovi malo proredili, zvuči možda manje verovatno, a to je i te kako moguće. Naravno, to neće biti lako, to će trajati, to zahteva snažnu volju i ozbiljnu strategiju i ozbiljne ljude, a to je nešto na šta smo osuđeni. U kontekstu kada mi nismo rešili sva naša bezbednosna pitanja, a ima i drugih, pored secesije Kosova i Metohije, u najmanju ruku je malo čudno da idemo po svetu i da trošimo naše resurse i našu energiju radeći nešto što nažalost, u sopstvenoj kući uradili nismo, barem ne još uvek. Postavlja se pitanje da li nama učešće u mirovnim misijama, to je nešto što se često potencira, popravlja ugled i međunarodni kredibilitet. To smo mogli teško da čujemo. Znate, departman UN koji se bavi mirovnim operacijama ima liste zemalja koje učestvuju u tim mirovnim operacijama. Kada pogledate te liste naći ćete zaista mnogo zemalja, naći ćete tu i Papa Novu Gvineju i ostrva Fidži i Burundi, tu je Salvador, dakle niz zemalja. Neke od njih imaju čak veće kontigente nego što ih imamo mi u mirovnim misijama, ali niz zemalja za koje ne mogu da tvrdim i zaista nisam siguran, mislim da niko ne može da tvrdi da im je međunarodni ugled, kakav god on bio, porastao ili se poboljšao zato što te zemlje učestvuju u mirovnim misijama. Sve u svemu stav DSS po mom pitanju, je sasvim jasan. Dakle, kada je reč o mirovnim misijama koje organizuje EU, ponavljam, one su za nas neprihvatljive. Kada je reč o misijama UN, one su za nas načelno nesporne, ali mislim da s obzirom na ceo kontekst, ja sam deo toga izneo ovde večeras, se može postaviti pitanje, ponavljam, što o modalitetima, što o obimu učešća srpskog u tim misijama. Što se tiče opšte orijentacije strateške zemlje, moram da ponovim nešto što kažem, prethodna vlada nije radila, što je bila obaveza s obzirom na rezoluciju o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka iz 2007. godine, kome je proklamovana vojna neutralnost Srbije, a to je da Srbija jeste vojno neutralna država i da to treba i da ostane, s obzirom na međunarodne okolnosti, s obzirom na obim snaga koji postoji danas na ovoj sceni. Zaista mi je žao što nema više ljudi iz prethodne garniture vlasti, tim pre, što završavam obraćanje vama gospodine ministre, zaista nisam od onih, a boga mi i naša stranka nije od onih da iznosi pozitivne ocene o vlasti. S druge strane, opet smatram, da opozicija ne mora pošto poto da kritikuje vlast ma šta ona radila. U tom kontekstu, pošto znamo šta je bila prethodna politika i ona je bila pogubna, pričamo o odbrambenoj politici, i rekao sam da nisam siguran kakva će biti politika ove Vlade, ipak postoje neke naznake, da tako nazovem, pozitivni pomak. Tu mislim konkretno na dve stvari koje uopšte nisu ne važne. Prvo mislim na vašu posetu ruskoj federaciji, na razgovore sa gospodinom Rogozinom i na prosto usaglašavanje neke vrste saradnje u oblasti namenske industrije, da li je to pospešivanje, da li je to uspostavljanje. To je nešto što nismo imali prilike da čujemo u prethodnom periodu, što je za nas jako važno i prosto vodi ka nekom uravnoteženju situacije, koja je jako bitno. Mi smo do sada bili vezivano samo za jedan deo sveta, koji nam je radio o glavi. Mislim da sama logika nalaže da pokušamo da sarađujemo sa nekim drugim delovima sveta, koji nam bar pomaže u našoj borbi kada su u pitanju bezbednosne pretnje. Drugi element jeste vaše decidno izjašnjavanje i to pred američkim zvaničnicima, da Srbija nema nikakvu ambiciju da postane članica NATO saveza, i da je ona vojno neutralna zemlja. To je nešto što mi pozdravljamo i ovom prilikom nemam nikakav problem da to iznesem kao neku vrstu pohvale, mada to i ne bi trebalo da se hvali, jer je to pozitivno pravno stanje stvari, u odnosu na ono što je bilo ranije i to je vredno pomena. Nemam problem da to spomenem, jer je to u suštini nešto što je DSS formulisala, ionako nije država i Ministarstvo odbrane, nikada nažalost, ali doći će i taj dan. Ovo je nešto što je DSS formulisala i svako ko se drži toga će u nama imati podršku. Generalno govoreći za sve ono što bude vaše delo, a bude u diskontinuitetu sa onim što je rađeno do sada, mislim da ne grešim ako kažem da ćete moći da računate na neku vrstu naše podrške, a sa druge strane i to otvoreno govorim, za sve aktivnosti i bilo koje vrste politike koja će biti u diskontinuitetu sa onim što je rađeno u prethodnom periodu ćete u nama imati, verujte najoštrije kritičare i ta će kritika biti verovatno mnogo oštrija nego ona koju smo upućivali prethodnoj vlasti jer za njih nije bilo nikakve tajne ko su i šta su. Vrlo brzo su se pokazali da im je nekada crvena zvezda, sada žuta zvezda, pa sada zvezda Severnjača draža od četiri ocila. To, moram da priznam, ne razumem puno, ni sa logične strane, ni sa moralne strane, ali to je njihov stav i oni imaju pravo na njega. Od vas se, od vas lično, vaše vlade i vladajuće većine očekuje ipak neka vrsta diskontinuiteta u svemu, pa i u politici odbrane. Ako toga ne bude, naša kritika će biti beskompromisna, jer u ovim domenima kompromisa biti i ne može. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala lepo. Srđan Miković, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, smatram da se u prethodnoj diskusiji može govoriti o povredi člana 106, jer član 106. Poslovnika kaže da govornik može da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Činjenica je da mi imamo četiri tačke dnevnog reda sada u raspravi. To su predlozi i zakoni o potvrđivanju, s jedne strane sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Demokratske Narodne Republike Alžira. Imamo Predlog zakona o potvrđivanju predloga i izmene Statuta MMF-a, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Moldavije i imamo jedan Memorandum o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Ujedinjenih nacija o doprinosu u sistemu stend-baj aranžmana UN. Mi ovde nemamo pred sobom potvrđivanje nijednog drugog memoranduma ili nekog sporazuma sa bilo kim drugim, konkretno ovde u odnosu na UN. Ne razumem potrebu da se u situaciji kada se neko kandiduje za učešće u Vladi, u smislu obavljanja poslova u Ministarstvu odbrane, da istovremeno ima potrebu da se napadnu samo oni, onaj deo prethodne vlade, koji se sada nalaze u opoziciji. Smatram da, u tom smislu, diskusije ipak treba da usmerimo prema tačkama dnevnog reda, a ta potreba da se napada opozicija od strane opozicone ili one stranke koja podržava vlast, mislim da nije uredu. U tom smislu predsedavajući molim vas da se u skladu sa članom 106. držimo dnevnog reda.
Smatram da nema povrede Poslovnika. Pravo je narodnog poslanika da svoje viđenje i obrazloženje se i koristi nekim širim svojim razmišljanjima. Prema tome, teško je tu napraviti baš pravu meru, ako narodni poslanik ne odstupa mnogo od teme, a mislim da on nije odstupao. Mislim da nema povrede Poslovnika. Ako se ne slažete, možemo da u danu za glasanje odlučimo o tome. Gospodin Aleksandar Vučić.
Želeo sam samo u nekoliko rečenica da odgovorim. Dakle, pre svega se zahvaljujem na korektnoj diskusiji. Meni je ovaj sporazum, da budem otvoren, sa Alžirom i zbog tog ekonomskog aspekta i svega drugog bio apsolutno najvažniji i zato sam njemu posvetio najveću pažnju. Što se tiče naše odbrambene politike, mislim da smo prvi put posle mnogo godina i na jednom velikom skupu povodom stogodišnjice srpskog vazduhoplovstva uspeli da dovedemo i predstavnike Ruske federacije i predstavnike SAD i mnogih evropskih zemalja i azijskih zemalja. Tu se pokazalo, nije to pitanje samo našeg opredeljenja. Vama hvala kada kažete i neku čak lepu reč, u smislu odnosa prema NATO ili prema ODKB ili bilo kojoj drugoj vojnoj grupaciji. To je moja i naša ustavna obaveza i obaveza da poštujemo zakone ove zemlje, da poštujemo odluke Narodne skupštine. Na svakom sastanku, kao što ste i sami primetili, predstavnicima NATO kažem da je Srbija vojno neutralna zemlja, kao što sam to rekao i u Moskvi kada sam boravio. To smatram svojom obavezom, to smatram obavezom svakog građanina ove zemlje, dok neka Narodna skupština možda u budućnosti nekada nešto ne promeni, ali to svakako nećemo biti ni vi ni ja. Dakle, ovaj sporazum, što se tiče stend-baj aranžmana i odnosa sa mirovnim misijama, mislim da u njemu nema ništa sporno. Samo sam na jednu stvar želeo da pokušam ozbiljno da odgovorim, a to se tiče finansija, finansiranja tih mirovnih misija. Tačno je da najvećim delom te troškove snosi država Srbija, ali želim da vam ukažem na sledeću činjenicu, da iz svakog učešća do sada u mirovnim misijama mi smo dobili više kroz vojnu opremu u donacijama i rekao bih čak dvostruko i trostruko više nego što su nas te misije koštale. Sad ne bih pred celokupnom javnošću iznosio zašto se to radi i ne znam što mi to radimo, zašto to neki drugi rade, ali velika je želja mnogih u svetu da mi u tome učestvujemo. Ljudi treba da znaju da mi nećemo ići tamo gde NATO sprovodi operacije, u Avganistan, ili mnoge druge zemlje sveta. Ali, Srbija ima ako hoćete čak i ekonomski, a rekao bih svakako da popravljanje imidža, bar kod pojedinih zemalja, da ne kažem kod svih u svetu, nije beznačajna stvar za našu zemlju. Ništa time ne gubimo, a mislim da kad želite da pokažete da vam je stalo do očuvanja mira i na nekom drugom području, a to radimo zaista minimalnim snagama, da time pokazujete i rekao bih neku vrstu altruizma i solidarnosti koja je postojala kod našeg naroda i u trenutku kad smo dali donaciju Japanu posle velikog zemljotresa, veću nego što je plaćanje učešća u svim mirovnim misijama koje smo do sada imali. Prosto, razumem to kao političko pitanje koje ste vi želeli da postavite više nego kao samu kritiku sadržaja Predloga zakona, ali što se mene tiče, pošto naši parlamentarci prisustvuju sesijama parlamentarne skupštine NATO, naši parlamentarci obavljaju ozbiljnu komunikaciju i razgovore i sa predstavnicima ODKB. To će se nastaviti, ali Srbija ostaje vojno neutralna i to je stav naše Narodne skupštine. Čini mi se da je to u ovom trenutku i stav najvećeg dela našeg naroda i što se tiče Vlade Republike Srbije, mi ćemo tu odluku i Narodne skupštine Republike Srbije i našeg naroda svakako poštovati. Molio bih samo, ako to mogu da zamolim poslanike vladajuće većine i poslanike moje SNS da ako mogu u pozitivnom svetlu govore o ovim ugovorima, a da nikoga iz opozicije zbog drugačijih stavova ne kritikujemo. Hvala i izvinite.
Hvala. Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Dajem reč narodnom poslaniku Draganu Šormazu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministri Vlade Republike Srbije, biću kratak zbog ovog vremena. Govoriću o ova dva predloga zakona koja se tiču odbrane i bezbednosti. Ovaj predlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i UN, o doprinosu u sistemu stend-baj aranžmana UN, kao i ovaj predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Demokratske Narodne Republike Alžira. Želeo bih da pozovem sve narodne poslanike da glasaju za ova dva predloga zakona i naravno, za sve ostale, ali posebno za ova dva, jer oni su od opšteg interesa za državu Srbiju. Dobro je, već je obrazloženo zašto je bitan ovaj sporazum sa Alžirom ratifikovati ovde u parlamentu. Meni je najbitnije ovde u ovome svemu što sam pročitao, jasno se vidi u članu 3, gde su nabrojane sve te mogućnosti saradnje koje imamo i ono što je trenutno najvažnije, u svakom slučaju, je ovaj deo koji se tiče ekonomskih stavki - nabavke naoružanja, vojne opreme i sistema naoružanja, kao i pružanja podrške u nabavci rezervnih delova i drugih sredstava neophodnih za korišćenje, održavanje, remont itd. Čuli smo koliko će to, u suštini, doprineti Republici Srbiji. Dobro bi bilo kada bismo još imali ovakvih sporazuma i kada bi se država Srbija angažovala, ako je moguće, na više ovakvih sporazuma. Imali smo i u tom samom regionu, recimo Severne Afrike, dosta prijatelja, ne samo Alžir i mogli bismo verovatno i tu da nađemo još tržišta, ako se dodatno angažujemo i ako napravimo dodatan napor, a naravno, i u drugim delovima sveta. Ne treba zaboraviti da je bitna i ova stvar, ali to je vezano i za tačku oko mirovnih misija, da je i saradnja u oblasti protivterorističke borbe i te kako bitna. Ne samo saradnja u oblasti koja piše ovde u Predlogu zakona i sa državom Demokratskom Narodnom Republikom Alžir, nego, boga mi, i sa celim svetom, jer vidimo šta se dešava svakodnevno. Vidite i ovih dana šta se dešava svugde u svetu vezano za neki tamo nebitan film koji je napravio čitavu pometnju u svetu. Treba biti oprezan. Treba imati informacija. Treba voditi računa o svojoj državi, bez obzira na to što su bezbednosni rizici kod nas. Trenutno smo okupirani sa najvećim bezbednosnim rizikom za našu zemlju, ali to ne znači da su i ovi drugi isključeni i da nas ne mogu zadesiti. Upravo da bismo se angažovali na pravi način, mislim da angažovanje u mirovnim misijama UN za nas je pozitivno, povoljno, potrebno i poželjno. Trebamo zaista što više tu da se angažujemo, uz ogradu, i tu se potpuno slažem, i više puta sam to govorio u ovom cenjenom domu. Recimo misija "Ajsef" u Avganistanu je neprihvatljiva, iako je u jednom trenutku pre pet-šest godina bila priprema unutar naše države da se ode s jednim lekarskim timom u Avganistan, ali se od toga, hvala bogu, odustalo. Nema potrebe za tako nešto. Treba tu da biramo, ali hvala bogu, imamo i Ustav u kome je jasno naznačeno da o tome odlučuje, na kraju krajeva, parlament, za vojsku. Ne odlučuje za policiju, pa se tako bez odluke parlamenta odlazilo na Haiti i Liberiju itd. To su bile dobre misije i dobre odluke što se tamo išlo u neko ranije vreme i trebalo je da se ide. Videli smo da su naši policajci bili izuzetno angažovani, recimo, u trenutku kad je jednu siromašnu državu kakva je Haiti, pogodio zemljotres, oni su tamo bili čak i viđeni, i radili su, i pomagali onom narodu tamo. Mislim da je to što se tiče same Srbije i promocije Srbije bitna stvar. Svi volimo kada se Srbija promoviše, ali na žalost, malo mi ovde vidimo zbog te medijske pažnje da i ti vojnici kada nose svoj grb, svoju zastavu, promovišu Srbiju, a volimo kada je promovišu sportisti, kada je promovišu čak i voćari na nekim prvenstvima, ili drugi sportisti, vaterpolisti, atletičari, fudbaleri itd. Neki nas čak ponekad i obrukaju, ali nas vojnici do sada nikada nisu obrukali u tim misijama. Mislim da i zbog promocije, ekonomskih razloga, osavremenjivanje tehnike, razmene tehnike, znanja je sve to veoma bitno. Zbog toga mislim da Srbija treba što više da sarađuje, što više da učestvuje, ali naravno, ovaj dom odlučuje o tome gde se ide, a gde ne. Zbog toga treba i ovaj predlog podržati, jer on je u suštini, u tehničkom smislu, pravi početak saradnje sa UN i svaka država koja učestvuje u mirovnim misijama ovakav memorandum i sporazum potpisuje, tako da kao članice UN, mislim da je potpuno logično da uradimo i da nemamo oko toga neku polemiku ovde u ovom visokom domu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, kolege narodni poslanici, našoj poslaničkoj grupi i našoj stranci je vrlo važno tema politike odbrane tj. kakva je strategija i kakve su namere nove Vlade Republike Srbije po ovom pitanju, jer kao što je moj kolega Miloš Jovanović rekao, svedoci smo urušavanja sistema odbrane i uopšte urušavanja bezbednosti Republike Srbije u prethodnom periodu. Ovu priliku bih iskoristio da nekoliko pitanja postavim gospodinu ministru radi razjašnjenja, jer to je stvar bila o kojoj smo imali velike polemike u Narodnoj skupštini u prethodnom periodu, koji se tiču suštinskog opredeljenja naše politike odbrane, a to je vojna neutralnost. Prvo, tačno je da se u skupštinskoj Rezoluciji o zaštiti suvereniteta Republike Srbije pominje vojna neutralnost. Koliko se sećam, ceo sastav Narodne skupštine je krajem decembra 2007. godine, 26. decembra, mislim da je tad bilo, usvojio tu rezoluciju. Ono što se očekivalo nakon toga jeste da se vojna neutralnost kao opredeljenje Republike Srbije nađe u najvažnijem strateškom dokumentu, o kome ćemo raspravljati pred Narodnom skupštinom, u Strategiji nacionalne bezbednosti. Pozivam vas, gospodine ministre, da što pre taj jedan, moram da se izjasnim na taj način, prazan dokument o kojem smo ovde raspravljali, a koji se zove Strategija nacionalne bezbednosti, najvažniju strategiju koju donosi Narodna skupština predlogom Ministarstva odbrane ili Vlade, pod hitno revidiramo. U tom dokumentu je izbegnuto, a gde drugo da se nađe, pominjanje vojne neutralnosti. Vi tu imate razne priče o raznim vrstama integracija, o integracijama u evropski sistem bezbednosti, u evro integracijama, u regionalni sistem bezbednosti, čak novogovor koje su razne nevladine organizacije nametnule ovde, javnosti Srbije se to uvodi o izvozu bezbednosti, o nedeljivosti bezbednost i bili smo u takvom jednom važnom dokumentu zasuti takvim stvarima koje nisu naše, koje su nama nametnute, da nas oslabe. Verujem da ćete vi, pažljivom analizom te strategije, sigurno doći do zaključka da ona mora da se nađe u Narodnoj skupštini, da se saglasno opredeljenju da je Srbija vojno neutralna, ona promeni. To podrazumeva ne samo jednostrano kretanje ka NATO paktu i evro-atlantskim integracijama, kako se to činilo u prethodnom periodu, nego zaista o vojnoj neutralnosti, o kretanju i saradnji sa svim državama koje mogu da doprinesu da Srbija bude bezbedna država. U tom smislu, kada govorimo o potrebi saradnje sa svima, tačno je što ste rekli gospodine ministre, da jesmo članovi Partnerstva za mir i Srbija je postala 2006. godine članica Partnerstva za mir. Tačno je da je zahvaljujući prethodnoj vlasti, na nekoliko dopisa Narodnoj skupštini, Vladi Republike Srbije, da Srbija je pozvana da bude u statusu posmatrača, organizacije i dogovora kolektivne bezbednosti, nikada se do na nekoliko pitanja naše poslaničke grupe, a verujem da je bilo još poslaničkih grupa koje su to postavljale, nije našlo pred Narodnu skupštinu, formiranje delegacije Narodne skupštine da Srbija bude u svojstvu posmatrača organizacije dogovorao kolektivnoj bezbednosti. Ako želimo da budemo neko ko će voditi uravnoteženu politiku u oblasti odbrane, onda ne treba da budemo samo članovi, ili u statusu posmatrača, članovi parlamentarne skupštine NATO saveza, nego treba da budemo u statusu posmatrača, kada smo već pozvani u još jednom sazivu koji je neuporedivo naklonjeniji Srbiji, koji neuporedivo više želi saradnju sa nama i koji nam može, u krajnjoj liniji, vaša postavka u govorima to i potvrđuje, može pomoći da ojačamo naše kapacitete. Pozivam vas da vašim autoritetom ministra pokrenete to pitanje. Pozivam i najvažniju stranku u Narodnoj skupštini da se što pre formira delegacija Narodne skupštine. Vi ste, ne znam da li vas je neko pogrešno informisao kada ste rekli da ste imali mnogo intenzivnih kontakata sa ODKB, nismo ih uopšte imali. Jedva je jedna delegacija ad hok otišla 2010.godine na Skupštinu ODKB, uz velike opstrukcije tadašnje vladajuće koalicije. Treća stvar gospodine ministre, nivo saradnje o okviru Partnerstva za mir, prosto u prethodnoj vlasti ukazivali smo na jednu činjenicu koju su oni, naravno u skladu sa njihovom politikom, potpuno zaboravili, i nisu želeli da je pominju. Jedno je odnos u okviru NATOpakta i partnerstva za mir do proglašenja nezavisnosti Kosova u februaru 2008. godine, a nakon toga je nešto sasvim drugo, imajući u vidu ulogu NATO pakta na prostoru KiM. Imali smo neverovatan proces da smo imali skoro neprimetnu saradnju ili odnose u okviru Partnerstva za mir do 2008. godine, a nakon toga, a vi ćete verujem da ste se već upoznali u okviru ministarstva o stepenu saradnje i stepenu tih odnosa koji postoje u okviru Partnerstva za mir jer tamo postoji nekoliko faza u oblasti interparabilnosti i niza drugih, neuporedivo više napredovali. Znate NATO pakt stvara ili pokušava da stvori vojsku tzv. lažne države Kosovo. Ne možemo mi u toj fazi napredovati, čak doći u fazu da pripremamo naše pojedine jedinice za učešće u operacijama NATO pakta. To se događa. Verujem da ćete vi vrlo brzo biti informisani u kojoj fazi su ti odnosi u okviru Partnerstva za mir. Treba da budemo u situaciji da snizimo te odnose dok ne raspravimo ovu spornu stvar – da li NATO pakt direktno ugrožava našu nacionalnu bezbednost javno govoreći da će pomoći u stvaranju tzv. vojske tzv. nezavisne države Kosovo koja se planira da se vrlo brzo ozvaniči već 2013. godine? U svakom slučaju treba preispitati te odnose i tu dubinu saradnje, a nikako dozvoliti da ona ode do nivoa da ćemo naše jedinice pripremati za učešće u mirovnim, u borbenim operacijama NATO pakta. Važno pitanje koje smo mi ovde pomenule jeste pitanje učešća u operacijama EU. Tome se protivimo. Prvo što smatramo da ne možemo da učestvujemo u zajedničkoj odbrambenoj, bezbednosnoj politici sa onima koji su učinili sve da dođe do…
Gospodine Palaliću mislim da ste malo otišli u širinu.
Evo završavam. Radi se o mirovnim misijama…
Interesantna je tema.
Jeste, ali je vrlo važna.
Ipak se vratite na ove sporazume. Hvala vam.
Ministar Vučić je ovde i verujem da je ovo prilika da odgovori na neka pitanja. U svakom slučaju protiv toga smo i smatramo da Srbija treba da izađe iz tog sistema i iz te zajedničke politike, jer nikako ne možemo prihvatiti da prisustvo Euleksa može da doprinese, na prostoru KiM, bezbednosti Republike Srbije. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Jadranka Joksimović, povreda Poslovnika.
Hvala. Dakle, povredu Poslovnika reklamiram s obzirom da se ovde radi o konsekventnoj povredi Poslovnika u izlaganju prethodnog narodnog poslanika. To ne bi bio veliki problem da se ne radi o činjenici da na ovaj način mi obmanjujemo građane Srbije o čemu se ovde radi. Ni jednom rečju u predloženim zakonima se ne govori, odnosno međudržavnim ugovorima ili memorandumom, dakle da ne definišemo u kom sve kontekstu govorimo o ovim sporazumima, o PFP, ni o zajedničkoj evropskoj bezbednosnoj spoljnoj politici, ni o NATO. Dakle, ni na koji način predloženi zakoni za potvrđivanje u ovom parlamentu ne tangiraju interese Srbije ili povređuju interese Srbije kao vojno neutralne zemlje, onako kako je definisana Rezolucijom ovog parlamenta. Vi ste svojom diskusijom, odnosno narodni poslanik, da se ne bih lično obraćala, zapravo doveli u situaciju, ne mislim iz zle namere, ali prosto osećam odgovornost da to kažem, javnost ste obmanuli da mi ovde govorimo o NATO operacijama. Ne, ovde se radi o misijama u UN. O sporazumu koji je pri tom definisan tako da u svakom trenutku sporazum može, ukoliko jedna strana oceni da nema više potrebe za učešće u mirovnim misijama, da povuče. Razumem opsesiju DSS NATO i uopšte nemam problem sa tim, delimično imam i nekih sličnih stavova, ali prosto ako smo na jednoj temi dnevnog reda, onda vas molim da ne obmanjujemo građane koje ovo prate, ako još uvek prate. Hvala.
Hvala. Mislim da niste imali da reklamirate Poslovnik, pogotovo što sam ja upozorio narodnog poslanika da je odstupio od teme, a on je i sam priznao da je to tako i prestao je sa diskusijom. Prema tome, mislim da, po meni, nema povrede Poslovnika. Jovan Palalić, replika? Nemate pravo na repliku. Bila je povreda Poslovnika. Molim vas, odgovorio sam. Nemate pravo na repliku. Poslovnik?
Izvinjavam se, ali koleginica je uvredila našu poslaničku grupu izjavom da je naša poslanička grupa opsednuta NATO paktom. Nismo opsednuti NATO paktom. Smatramo da je NATO pakt neprijatelj države Srbije. Uložićemo sav svoj napor, kao poslanička grupa i kao stranka, da Srbija nikada ne bude član NATO pakta. Ni jednog trenutka nismo rekli da se ovde govorilo ili da se narušavalo od strane Vlade Republike Srbije vojna neutralnost. Čak je naš ovlašćeni predstavnik pohvalio izjavu ministra Vučića da će Srbija ostati vojno neutralna. Moja diskusija je išla u pravcu da se oni nedostaci koji su ugrožavali vojnu neutralnost, između ostalog i misije, koje se odnose na misije EU, ali i drugi segmenti te politike, otklone kako bi se vojna neutralnost koja jeste, očigledno, opredeljenje Vlade, koju mi pozdravljamo, učvrstila. To je bio smisao moje diskusije. Verujem da je to građane sasvim sigurno interesovalo. Građane interesuje, u krajnjoj liniji, taj segment politike Vlade Republike Srbije. Rekli smo šta mislimo o misijama UN. Te misije podržavamo. Smatramo da možemo da raspravljamo o njihovoj strukturi i obimu i da se protivimo misijama EU. Ni na jedan način nismo ovde osporavali stav, niti smo dovodili u sumnju stav koji je izneo gospodin Vučić, da je stav Vlade vojna neutralnost. Želimo da vojnu neutralnost ojačamo. Borićemo se na sve moguće načine protiv svake vlade koja želi otvoreno ili javno da dovede Srbiju u NATO pakt. Hvala.
Mislim da nema povrede Poslovnika. Pogrešno ste protumačili reči narodne poslanice Joksimović. Sigurno nema, ako ste pažljivo slušali, potpredsednik Vlade, ministar odbrane, koji se u mnogim stvarima u pogledu NATO s vama složio i dao u tom smislu detaljno obrazloženje. Pretpostavljam da ste prečuli njezine reči. Smatram da nema povrede Poslovnika. Reč ima potpredsednik Aleksandar Vučić.
Samo ću kratko da odgovorim na pitanje koje je postavio gospodin Palalić. Radimo na nedostajućim i na nekoliko važnim strateških dokumenata u Ministarstvu odbrane i očekujem da u narednim mesecima sa tim dokumentima izađemo i pred Vladu Republike Srbije, a sa nekim od njih i pred Narodnu skupštinu Republike Srbije. Što se tiče političkog pitanja i prava učešća, odnosno da dobijemo mogućnost da postanemo posmatrači pri misijama ODKB, što smo pri NATO, mislim da je dobro da mi razgovaramo sa svima, da širimo svoje vidike, svoja znanja i to je pitanje za parlament, a ne za Vladu Republike Srbije. Što se naše poslaničke grupe tiče uveren sam da ona neće imati ništa protiv da se sarađuje sa svima i nikada takvu vrstu problema nismo pravili. Što se tiče onoga gde iskazujete neku vrstu straha, možda sam to pogrešnim imenom nazvao, oko narušavanja vojne neutralnosti. Da, želimo i nije sporno da sarađujemo sa mnogim zemljama koje su NATO, ali sarađujemo i sa mnogim zemljama koje nisu u NATO. Imamo program Partnerstva za mir. Sad se postavlja pitanje – šta je ono i kako održati tu vrstu balansa da uzmete za zemlju najviše što možete na svakoj strani, a da ne odstupite od onoga što je proklamovala Narodna skupština i Ustav Republike Srbije? Možda to ponekad neće biti lako, ali želim da vas uverim da i kada sarađujemo sa onim što je neretko kritikovano u Srbiji i nacionalna garda Ohaja i kad sarađujemo sa Rusima, gde nas kritikuje druga strana, to radimo u interesu Srbije zato što ne možemo da budemo ovde ni američki predstavnici, ni ruski predstavnici, već predstavnici srpskog naroda i svih ostalih građana Srbije. Takvu ćemo politiku da vodimo. Želim da vam ukažem na jednu činjenicu da će za nekoliko dana u Beograd doći Boris Brizlov. Ne moram da vam govorim koliki je njegov značaj danas za sistem sigurnosti i bezbednosti Ruske Federacije. Mi ćemo u okviru Ministarstva odbrane sa njima potpisati jedan sporazum. Do skoro smo imali saradnju sa Ruskom Federacijom na nultom nivou. To je ono što se sada promenilo. Ali, mi ne želimo da uništavamo i ne želimo da urušavamo saradnju ni sa SAD, ni sa bilo kim drugim. Naprotiv, želimo da je nastavimo, jer je to u interesu našeg naroda i naše zemlje. Što se tiče onoga što nam se dešavalo i 1999. godine, mislim da ne moram da objašnjavam da delim stavove građana Srbije. Hvala vam i izvinite što sam vam ovoliko vremena oduzeo.
Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun. Odustajete? Hvala. Narodni poslanik Donka Banović ima reč. Izvolite.
Ja sam sada malo zabrinuta, gospodine Arsenoviću. Vi ste mom kolegi, Jovanu Palaliću, rekli da je on otišao u širinu, pa se ja plašim da vi to i meni kažete, odnosno ne kažete. Neće on to, ja sam dama. Jel tako? Ono što mi poslanici vrlo često iskoristimo u ovom domu je to da kada dobijemo neki predlog zakona, nekad ne možemo da se držimo striktno baš tog predloga zakona. Na primer, moja je namera da malo šire govorim o readmisiji uopšte, a povod mi je ovaj sporazum koji je Republika Srbija potpisala sa Republikom Moldavijom o readmisiji lica koja nezakonito borave na teritoriji Republike Srbije. Jeste da je to povod, ali ja neću strogo govoriti o ovome. Narodnom poslaniku to otvori prostor, na neki način, da govori o nekim problemima za koje inače ne može da dobije tek tako lako priliku da govori. Osvrćem se na ovaj sporazum koji imamo potpisan sa Moldavijom, mislim da je to 16. ili 17. bilateralni sporazum koji je Srbija potpisala na ovu temu. Nisam uspela da pronađem neku statistiku, mada je to jako i teško, s obzirom na trenutno stanje, ali, verovatno postoji neka prethodna statistika o tome koliko je lica nezakonito boravilo na teritoriji Republike Srbije a da su poreklom iz Moldavije i obrnuto. Pretpostavljam da precizna statistika ne postoji, ali, sigurno da postoje neke procene. Inače, ovo je tipski sporazum koji na neki način reguliše i saradnju naše dve policije. Srbija je 2007. godine potpisala jedan jedinstveni sporazum o readmisiji sa EU kao celinom, a kasnije se taj sporazum razložio na nekih 16, 17 ili 18 bilateralnih sporazuma o readmisiji lica ili građana Srbije koji su nezakonito ili izgubili pravo da borave u tim državama pa onda postanu predmet readmisije odnosno povratka u zemlju porekla, u ovom slučaju u Srbiju. Prema proceni Komesarijata za izbeglice, u Srbiju se do sada vratilo oko 40 njenih građana, koji su ostali bez prava da i dalje borave u zemljama EU. Među ovim licima je najviše onih ljudi koji su 90-ih godina i kasnije, zbog nekih najviše ekonomskih razloga, ratnih zbivanja, napuštali prostor Srbije i odlazili uglavnom u zemlje zapadne Evrope. Dakle, to su bila lica koja su imala duži boravak, sve čekajući eventualno odobrenje da mogu da borave zakonito i ne dobivši to, oni su vraćeni u Srbiju. Tu je bilo i ima pripadnika svih naroda i etničkih grupa, i Srba i Crnogoraca i Makedonaca, a najviše Roma. Na primer, ono što piše u jednom izveštaju na sajtu Ministarstva unutrašnjih poslova, gde se donekle i objašnjavaju ti sporazumi o readmisiji ili se opisuju, kaže da su odredbama zaključenih sporazuma i protokola obuhvaćeni su i inkorporirani najviši standardi EU iz oblasti zaštite ljudskih prava i osnovnih sloboda građana, kao i regule drugih međunarodnih konvencija, posvećenih zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda. Ovo je daleko od istine. Dakle, papir trpi sve. Ono na šta se danas ovaj proces sveo, koji od milja zovu readmisija, tako nećemo znati šta je, jeste u stvari prisilna deportacija ili organizovana deportacija uglavnom iz zemalja EU, koji se na taj način rešavaju, sve nazivajući to readmisijom i govoreći drugima kako se tu poštuju ljudska prava, svelo se na najobičniju deportaciju. Na Aerodromu "Nikola Tesla" postoji Kancelarija za prijem ljudi iz readmisije i tu imate bezbroj ličnih strašnih priča čitavih porodica, na koji način su oni presretani na ulici i trpani u avione. Tu su se prekidale i školske godine dece. Govorim o onim ljudima koji su boravili više godina, na primer, u Nemačkoj, da su ih prosto pokupili sa ulice i stanova i potrpali u avione. Da ne pričam o tome da je toj državi u kojoj su oni živeli nije palo na pamet da, recimo, ljudima koje readmisijom vraća u matičnu zemlju, da im na neki način materijalno pomognu, barem dok se snađu u prvo vreme. Naravno, to je obaveza Republike Srbije, da što bolje izvrši tu reintegraciju. Mi, inače, imamo sve te papire na svom mestu, imamo donešenu strategiju, postoje akcioni planovi i čak postoje i lokalni akcioni planovi. Međutim, bojim se da smo svi tu zajedno kao država veoma zakazali, zato što su ljudi koji su vraćeni kroz ove procese readmisije daleko od toga da su se reintegrisali u srpsko društvo. Kada već govorim o ovoj prisilnoj deportaciji, ovde bih samo spomenula da smo mi zbog ovih i ovakvih pojava, i bojim se da će ih u evropskim zemljama biti sve više, zato smo mi bili veoma skeptični i govorili vam, mislim da je to bio prvi zakon koji je predložen ovde, bile su izmene Zakona o vanparničnom postupku, gde je predviđeno, vi ste taj zakon tako usvojili, bez obzira što smo mi upozoravali da to može da bude jako opasno, da neko može da bude upisan u matičnu knjigu rođenih ukoliko obezbedi dva svedoka koji će potvrditi da je on rođen, na primer, u Leskovcu. Naravno, mi smo godinama ovde pričali o tome da treba pomoći ljudima koje nazivamo pravno nevidljivim licima. Neke su procene da ih trenutno u Srbiji živi oko 7.000. To su ljudi bez ikakvih prava zbog toga što nisu mogli da obezbede nikakve papire. Znači, počevši od toga da se ne upišu u matičnu knjigu rođenih, pa dalje slede svi ostali problemi, i škola, i državljanstvo, i pravo glasa itd. Međutim, ovo što ste vi usvojili neki dan je jako opasno u svetlu svega onoga što se trenutno dešava u Evropi. Dakle, postoji opravdana bojazan da će ljudi koje Francuska, na primer, oni su to nedavno uradili, negde je to Sarkozi pred predsedničke napravio, da su čitavu jednu grupu ljudi deportovali, ovog puta nisu u Srbiju, zato što su im znali zemlju porekla, koja je čak i članica EU, ali prosto postoji takva opasnost i onaj zakon nije dobar. Kada je reč o ovim sporazumima o "stand by" aranžmanu sa UN itd, o tome apsolutno ne želim da pričam detaljno, mislim da su to gospodin Miloš Jovanović i gospodin Palalić jako dobro, detaljno i stručno objasnili. Ja ću to pojednostaviti narodskim rečnikom. Vi ste nasledili, o tome je bilo reči danas, nasledili ste mnogo sporazuma, mnogo ugovora. Vi ste nasledili čitavu jednu mrežu koja je Srbiju uplela u razna tela. Srbija je dolaskom ove vlade, nadam se da tako neće biti, vi obećavate, apsolutno skrenula ka tome da samo što nije postala članica NATO pakta. Nadamo se da ćete vi te tokove, koje je prethodna Vlada započela, sprečiti. Hvala.
Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, evo ja ću se, zbog vremena u kome se nalazimo i zbog obaveza koje nas čekaju u narednom danu, vrlo kratko osvrnuti na Sporazum o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Demokratske Narodne Republike Alžira, upravo sa onog aspekta koji je gospodin ministar pomenuo da se radi o veoma bitnoj saradnji u Alžiru, kao najvećoj afričkoj zemlji. Zemlji bukvalno koja se nalazi u našem regionu, zemlji koja je 3.000 godina bila u ropstvu i 130 godina pod kolonijalnim ropstvom. Jedna od zadnjih severnoafričkih zemalja koja je izašla iz kolonijalnog ropstva tadašnje Francuske Republike. Situacija je uređenja odnosa, pogotovo u oblasti vojne saradnje i oblasti vojne industrije u periodu bivše Jugoslavije i okvirima vojne industrije Srbije. Moramo primetiti, gospodine ministre, da je od 2003. godine, počev od tadašnjeg ministra, pa delimično i kasnije, nastavljena politika, naročito ovih pet godina projekat neutralizacije odbrambenih snaga Vojske Srbije i vojne industrije. Bez obzira što je vojna industrija uspela da preživi ovakav tzv. zločinački poduhvat, uveren sam da SNS i vi kao njen predstavnik, neće biti na ovom putu. Projekat mirovnih operacija je sasvim ono što nas kao zemlju i sa čime treba da se ponosimo i učešćem i taj kontinuitet Vlade zaista je pozitivna stvar, ali ono što se odnosi na saradnju Srbije, ranije u okviru bivše Jugoslavije, SFRJ i sadašnje situacije ne možemo se mnogo pohvaliti. To je saradnja uglavnom u obučavanju određenih kadrova odbrambenih snaga Republike Alžira, a uz saradnju određenom delu vojne industrije. Moram da vam napomenem jednu situaciju, da postavim pitanje ujedno vama, ujedno javnom tužiocu i Tužilaštvu za organizovani kriminal, svesno uništavanje vojno-građevinske operative dve vrhunske jedinice ovde u Beogradu, Beli Potok i Kraljevu i to za vreme ministrovanja zadnjeg ministra odbrane i njihovo praktično inventarisanje sa prve kategorije sredstava sa kojima smo mogli da se ponosimo nasleđeni od bivše JNA. Vojska Srbije ih je nasledila i sa tim delima i tim kapacitetima ljudstva koji su bili u tim jedinicama, zaista možemo da se ponosimo i imamo sve pokazatelje da i dan danas smo prisutni, s obzirom na te pokazatelje na teritoriji severne Afrike i Bliskog istoka i uništavanje ovih kapaciteta u smislu rashodovanja, postavljanja do nulte tačke iz građevinskih jedinica Belog Potoka i Kraljeva. Molim vas, situacija koju treba da proveri Javno tužilaštvo i vi kao ministar odbrane i vaši saradnici, da su te mašine, inače iz prve kategorije rashodovane. Kasnije, razno-raznim prijateljima, kumovima određenih ministara učestvovale u realizaciji poslova u Kolubari, nedaleko zatim u realizaciji poslova na aerodromu Lađevci, a sa svim tim mašinama i kapacitetima i ljudstvom koji je u najboljim godinama i sa najboljim iskustvom prenzionisan i proglašen kao tehnološki višak, a može se podičiti i u Alžiru, sa mostovima, skloništima i komandnim bazama, pomorskim lukama, aerodromima i svima onima što je Vojska Srbije nasledila od bivše JNA i ugroženosti kapaciteta i dela situacije kad danima slušamo. Žao mi je što nema predstavnika DS, barem ne u tom stručnom smislu, a pogotovo bivšeg ministra Šutanovca, da nam i on odgovori na ova pitanja. Molim vas, radi se zaista o jednom neverovatnom projektu, uništavanja odbrambene industrije, uništavanja Vojske Srbije, uništavanja njenih kapaciteta. Nadam se da ne treba više da raspravljamo o toj situaciji i da će SNS i vladajuća koalicija jednog trenutka ugroziti pravnost i odredbe našeg ustava i svega onoga što je dovedeno ovde, ali vas molim, a i pismeno ću vam, zbog nedostatka vremena dostaviti podatke, da Ministarstvo odbrane raspravi i uvidi situaciju koja je svesno dovela do narušavanja ugleda Vojske Srbije, pogotovo starešina i pripadnika Vojske Srbije. Ono što sam ja često potezao u ovom parlamentu i dobijao odgovore, možete naći u Ministarstvu odbrane da je situacija u Srbiji – uništena ekonomija, krivci za to se sasvim odlično znaju, situacija je da nemamo odbrambene snage, kvalitetne odbrambene snage, ko je za to odgovoran i sve zloupotrebe i radnje, i građevinska mehanizacija, rodbine ministara i direktno ministara i u Kolubari i učešće u aerodromi Lađevci, njegovoj izgradnji i situacije da je od najkvalitetnije mehanizacije došlo do rashodovanja. Te tragove zaista i javno tužilaštvo i tužilaštvo za organizovani kriminal treba da prate i nadam se da ćete ući u sve to.Zahvaljujem.
Po kom osnovu replika? Povreda Poslovnika?
Reklamira član 107. – Govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Zašto? Uz svo uvažavanje kolege iz SNS, on je spominjao neko zločinačko delovanje bivših ministara odbrane. Radujem se ovako jednoj sednici što se nastavlja aktivnost u mirovnim misijama. Očekujem da nam ministar objasni o Deklaraciji Saveta bezbednosti rod i bezbednost. Šta se dalje radi na tom polju? Ali, ako kolega ima podatke da je neko zločinački delovao, onda te podatke treba da iznese i organima. Mislim da Narodna skupština nije mesto za to. Hvala.
Mislim da nije bilo povrede Poslovnika, bez obzira na grubu reč, ako uzmete član 107. i dobro pročitate onda ćete i vi sami razumeti da nije bilo povrede Poslovnika. Reč ima potpredsednik Vlade Aleksandar Vučić.
Kratko ću. Zahvaljujem se na tome što ste mi dali reč. Ne mogu da se složim sa delom diskusije gospodina Rogovića oko kvaliteta naših odbrambenih snaga. Da li bismo svi mi voleli da je stanje još bolje. Uveren sam u to, ali želim pred javnošću, pred građanima Srbije da kažem da su Vojska Srbije i Ministarstvo odbrane kao oni koji bi morali da garantuju, pre svega i teritorijalni integritet, ali oni koji treba da štite ovu zemlju sposobni, osposobljeni. Želim svima koji sa potcenjivanjem govore, ne mislim u političkom smislu, koji inače sa potcenjivanjem govore o našoj armiji, da je naša vojska i dalje veoma respektabilna snaga u celom regionu i da to svako treba da zna. Pri tome, oni koji me poznaju znaju da sam i pesimista, i da sam uvek nezadovoljan, ali kada vam to kažem to govorim sa punom ozbiljnošću. Što se drugog dela vaše diskusije tiče, gospodine Rogoviću, vi znate kako to u vojsci ide, i kako kroz Ministarstvo odbrane ide i kada dođe do Vojne policije, kriminalno istražne grupe, onda znate da su već određene stvari već prišle kraju, tako da sve ono što postoji kao moguće naznake da je negde učinjena bilo kakva vrsta zloupotrebe, a ne bih izgovarao tako teške reči koje ste vi upotrebili, nadležni državni organi će preduzeti sve zakonom predviđene mere i to je stvar koju vam garantuje i u to ne morate imati nikakve sumnje. U svakom slučaju, dobro je da mi nikada ne budemo zadovoljni onim što imamo. Mislim da je važno da ni sebe, ni ljude koji naporno i vredno rade ne potcenjujemo, već da pokušamo da nađemo pravo mesto, a i da ljudi budu mnogo spokojniji u našoj otadžbini, da znaju da ipak postoje oni koji danas brinu o njihovoj bezbednosti, o njihovoj sigurnosti u odbrani ove zemlje. Razumeo sam vašu najbolju nameru i u skladu sa tim ćemo se i u budućnosti ponašati i odnositi. Hvala.
Narodni poslanik Miroslav Petković je odustao. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika?
Poštovani predsedavajući, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da u kratkom obraćanju iznesem stav SPS, zapravo poslaničke grupe SPS, o ovim sporazumima koji su na dnevnom redu. Mi gledamo na predložene zakone kroz pozitivnu prizmu i svakako ćemo, odmah da kažem na početku, glasati za njih, jer ovo polje i aktivnost naše države preko određenih resora, kao što je Ministarstvo odbrane, zatim MUP, kao i drugi resori koji ostvaruju te međunarodne aktivnosti i kontakte, na jedan afirmativan način prezentuju politiku naše zemlje i doprinose jednoj boljoj integraciji i saradnji sa svetom. To je veoma značajno. Svakako da Ministarstvo odbrane sa svoje strane, a takođe i MUP, ima značajne poslove na međunarodnom planu. Gotovo je nezamislivo da ovi resori ostanu začaureni sami za sebe, baveći se problemima koji su unutar naše zemlje. Danas u aktuelnom svetu tako nešto je apsolutno nezamislivo. Učešće naše zemlje u mirovnim operacijama u okviru organizacije UN ne narušava politiku vojne neutralnosti, a smatram da i premijer Ivica Dačić sa jedne strane, koji je odgovoran, na čelu Vlade koja i vodi politiku, spoljnu politiku naše zemlje, sa druge strane i kao ministar unutrašnjih poslova, sa druge strane prisutni prvi potpredsednik Vlade i ministar odbrane. Mislim da su na istom kursu poštovanja prethodnih odluka o onome što jeste vojna neutralnost. Mi kao poslanička grupa u to uopšte ne sumnjamo. Isto tako, oni imaju široko polje građenja određenih odnosa koji će biti korisni za našu državu i za sve građane Srbije u svojim oblastima. Dakle, ovaj sporazum koji ovde tretira odnose Republike Srbije i Alžira u saradnji u oblasti odbrane, mi iz poslaničke grupe SPS gledamo na jedan pozitivan način i odobravamo ovakav jedan sporazum, ne sumnjajući u ono što je to bilo u vreme kada se on potpisivao, u vreme prethodnog ministra odbrane gospodina Šutanovca. Mislim da u konkretnom slučaju, kada je reč o tom sporazumu ili o nekim drugim sporazumima, a konkretno i u ovim sporazumima, jer to je na dnevnom redu, mi mislimo da ovim sporazumima ni u čemu se ne narušava ona linija naše politike koja je na liniji odbrane srpskih nacionalnih interesa, odnosno nacionalnih interesa države Srbije. Obrazloženje koje je dao gospodin ministar po pitanju zaključivanja ovog sporazuma između Republike Srbije i Republike Alžira daje jednu dobru sliku o onome što je istorijat naših odnosa u prethodnom vremenu, ali takođe i daje o perspektivi dobrih odnosa i koristi koje će proizaći iz takvih odnosa kroz zaključivanje i određenih poslova, kroz angažovanje naše namenske industrije, naših kapaciteta, kroz ono što sleduje posle. To je ohrabrujuće. Dakle, mi u tim međunarodnim kontaktima kada imamo, kada je reč o onome što je odbrana i ti poslovi oko odbrane, ili u onome što je policijska saradnja, ne možemo biti izolovaniod sveta i od odnosa sa drugim zemljama, prosto, ne možemo biti autistični i voditi jednu takvu politiku, plašeći se nekih posledica koje stalno imamo na umu. Naravno, treba da budemo oprezni u svemu onome, jer imamo dovoljno iskustva, jer imamo ono što su, da tako kažem, događaji koji su nas udarili po glavi u prošlom vremenu, ali isto tako, moramo sa jednim optimizmom, na jedan pozitivan način da gledamo u napred i da gradimo dobre odnose koji će nas prezentovati kao zemlju koja je perspektivna i sposobna da vodi jednu dobru međunarodnu politiku i koja će naći svoje mesto u tim odnosima. Samo bih još par reči rekao o ovom predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Moldavije o readmisiji lica koja ne zakonito borave i protokola za sprovođenje sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Moldavije o readmisiji lica koja nezakonito borave. Značajno je reći da u vremenu krupnih tranzicionih promena i procesa koji su zahvatili, pre svega, prostor jugoistočne Evrope, imamo povećan nivo ilegalnih migracija, u ovom konkretnom slučaju, iz pravca Republike Moldavije na teritoriju Republike Srbije, a možemo reći i obrnuto. Mada je veći pravac i veći nivo tih migracija iz Republike Moldavije ka Srbiji, a zatim preko Srbije ka Zapadu. Naravno da takvi ilegalni prelazi generišu pojavu trgovine ljudima, belim robljem, prostituciju, razne kriminalne radnje i dela itd. Naravno da to podrazumeva jednu drugačiju komunikaciju naše zemlje sa konkretnom zemljom, kao i sa drugim zemljama Jugoistočne Evrope. U tom smislu ovaj sporazum koji je ovde potpisan od Ivice Dačića kao ministra u to vreme je zapravo još jedan u nizu sporazuma o policijskoj saradnji sa drugim zemljama, koji je doprineo na međunarodnom planu smanjenja kriminaliteta ili čak nekih krupnijih pojava, kao što je terorizam ili neka druga kriminalna dela. To je veoma značajno i u istoj je ravni sa onim što je delatnost Ministarstva odbrane na drugom planu. Sve u svemu, da ne dužim, mislim da u celini uzev možemo posmatrati sve ove međunarodne sporazume koji su i u prethodnom periodu bili na jednom kursu naše politike kao prihvatljivi i da ih treba podržati. Naravno, mislim da mi kao poslanička grupa takođe podržavamo bojazan ili opominjanje nekih drugih poslaničkih grupa da uvek postoji opasnost da se skrene sa kursa one politike koja je značajna za očuvanje nacionalnih interesa naše zemlje i mi naravno vodimo računa o tome, ali svakako da ne možemo biti toliko autistični i da se plašimo svega i svačega i da moramo biti otvoreni i optimistički okrenuti onome što je pozitivno sa jednom nadom da Srbija svakako kroz takve kontakte, kroz takve sporazume, kroz takve odnose zapravo krči put sebi ka nekoj boljoj budućnosti, gradeći poverenje, a sigurno će imati koristi na svakom planu, ekonomskom, političkom i svakom drugom. U Danu za glasanje mi ćemo ove sporazume podržati i glasati za njih. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Obaveštavam narodne poslanike da ćemo nastaviti sutra rad u 11,00 časova.