Vrlo kratko, da bismo imali, čini mi se, zajedno više uslova da ova rasprava da svoj rezultat, odnosno da Vlada pokaže šta je uradila, da vi o tome steknete najbolji utisak koji će biti odlučujući u vašem odlučivanju da li ćete glasati "za" ili "protiv" Vlade, mi smo se dogovorili u Vladi da u narednim danima imamo predstavljanje rada pojedinih ministarstava, tako da je za danas predviđeno da vam govore gospodin Pitić i gospodin Đelić o radu svojih ministarstava, a da u ponedeljak, ako se stigne sa ova dva izveštaja danas, gospodin Korać, potpredsednik, govori o zdravlju, gospodin Gašo Knežević o svom resoru i gospođa Anđelka Mihajlov o zaštiti životne sredine. Postoji i dalji redosled za naredne dane, tako da mislim da bi to bilo dobro i za inicijatore ove rasprave, i za jedne i za druge, i za one koji će samo glasati o tome, a i za Vladu, da tako uredimo naš rad da bismo imali više prilike da kroz ovakav pristup na sistematski način utvrdimo šta je radila Vlada. Samo to za početak. Inače, za svako pitanje koje imate u međuvremenu, koje nema veze sa ovim rasporedom, tu smo potpredsednici ili ja, da damo na to odgovor.
Za reč se javio ministar Goran Pitić, pa narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik.
Uvažena gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je dobro da o onome što jeste predmet ove rasprave razgovaramo na način da građanima Srbije predstavimo šta je radila Vlada Srbije u ovih 1000 dana, da porazgovaramo o tome na koji način vidimo kako dalje raditi, koji su reformski potezi u pitanju i šta je to što svaka od poslaničkih grupa, predstavljajući i tumačeći ponekad i na veoma specifičan način interese građana Srbije, da vidimo, da uparimo te vrste argumenata i da vidimo ko kojim rečnikom govori i kojim argumentima se služimo kada pokušavamo da tumačimo interese građana Srbije. Ja ću pokušati da tumačim onim što je ovo ministarstvo radilo, a ovo ministarstvo je bilo angažovano primarno na pitanjima realizacije donatorskih programa, programa razvojne pomoći, na radu koji se ticao pripreme Srbije za ulazak u evropske integracije. Ovo ministrstvo je preuzelo aktivnosti od prethodnog saveznog ministarstva za pitanja koja se tiču spoljne trgovine i ovo ministarstvo radi na pitanjima koja se tiču međunarodnih organizacija, Svetske trgovinske organizacije, kao i pojedinih zakona, kao što znate, gde sam ja kao predlagač ispred Vlade obrazlagao pojedine zakone za koje su se mnogi od vas složili da su to zakoni koji mogu, pored drugih zakona, da poboljšaju privredni ambijent i da doprinesu da se u Srbiji više investira i da se u okviru budžeta koji imamo akcenat aktivnosti prebaci na razvojni deo,i da pomognu da se aktivira onaj deo koji se tiče preduzetništva u Srbiji, a to se u Srbiji i dešava. Normalno da postoji pitanje očekivanja, pitanje sa čim stvari poredimo, da li ponekada mešamo, da kažemo narodski, babe i žabe, da li smo realni u onome što želimo građanima Srbije da kažemo, šta je moguće izvesti u tri godine, šta je moguće izvesti u deset godina; šta je to što se dešavalo u 90-tim godinama, zašto u 90-tim godinama nije moglo da se dešava ništa osim destrukcije, zašto nije moglo da se desi da imamo osnovne civilizacijske tekovine i dovoljno struje i dovoljno lekova, mogućnosti da isplaćujemo socijalne obaveze, da ne ulazimo u ozbiljne dubioze po pitanju internog i spoljnog duga. To su neke teme za koje sam ubeđen da interesuju građane Srbije, i to manje od onoga što je juče bilo prilike, nažalost, da se čuje, a to je bilo uglavnom što je i normalno u Skupštini, ali ponekad da i ja iskoristim tu terminologiju šta je normalno, a šta nije normalno. Za mene nije normalno da se o interesima građana Srbije govori na način gde stvarno kada neko govori ne možete da prepoznate o čemu je govorio i ne možete da se uhvatite ni za jedan argument ili za nešto na osnovu čega biste vi mogli da date neki povratni odgovor ili da obrazložite šta je to što nije valjalo u radu Vlade Srbije, na osnovu čega bismo stvarno mogli da razgovaramo i da predstavimo građanima Srbije šta se to dešavalo, jer oni jako dobro znaju i siguran sam da više znaju od onoga što po neko ovde pokušava da predstavlja. Evo, malo oko prve teme, to su donacije. Svedoci smo, i to je stav mnogih međunarodnih organizacija, od onih koje su pratile reformske procese u mnogim zemljama, da se Srbija izdvaja kao zemlja koja se kvalitetom i brzinom sprovođenja tranzicije već treću godinu stavlja u sam vrh, u poređenju sa 27 zemalja u tranziciji. Neko će reći - pusti te međunarodne organizacije, da vidimo šta se dešava u životu, ali upravo to i jeste bazirano na osnovu onih indikatora, tako se tumači životni standard, tako se tumače privredne aktivnosti, strukturne promene u privredi Srbije. Za Srbiju je početkom oktobra 2000. godine, u razgovorima koji su vođeni o tome šta je to što mi možemo da očekujemo u budućem periodu po pitanju međunarodne pomoći, govoreno o cifri od oko četiri milijarde dolara za trogodišnji program pomoći. Ja ću vam reći egzaktne cifre koje možete pronaći i na internet stranici Ministarstva za ekonomske veze koja je javna i koja dnevno ažurira sve projekte koji idu preko Vlade Srbije, bavi se svim pitanjima realizacije, prioritizacije projekata i obezbeđenja da se ti projekti realizuju na način kako je to predviđeno. Do sada je u Srbiji ugovoreno oko dve milijarde i 200 miliona evra, od čega je najveći broj projekata realizovan, a ja ću reći koji su to projekti. Reći ću posle nešto što je gospođa Pop-Lazić pominjala, odnosno da ono što su nova zaduživanja ide u potrošnju, što je apsolutno netačno, nabrojaću projekte koji su obezbeđeni od strane međunarodnih kredita i videćete da su svi ti projekti u funkciji rekonstrukcije onoga što je unazađeno u Srbiji u poslednjih deset i više godina, u funkciji onoga što treba da obezbedi da imamo bolje puteve, bolje snabdevanje vodom, bolje bolnice, bolju organizaciju institucija, da se obezbede oni efekti koji će primarno obezbediti i privredni oporavak, i upravo su to ključni projekti koji su obezbeđeni od strane međunarodnih institucija. Dakle, kada govorimo o korišćenju donacija, nijedna zloupotreba do danas u Srbiji nije registrovana kada je u pitanju korišćenje donacija koje su išle preko Vlade Republike Srbije. Najveći deo sredstava, ja bih rekao i preko 80%, iskorišćen je za prioritete Vlade Republike Srbije. Znači, mi nismo čekali da nam neko kaže gde treba sredstva da se potroše, mi smo preko programa koji smo definisali, a radeći sa resornim ministarstvima i sa donatorima, obezbedili da međunarodna zajednica finansira ono što nama treba. Vlada je usvajala sve te izveštaje, a takođe je i Skupština imala prilike (odbori) da usvoji izveštaj o korišćenju donacija za 2002. godinu. Dakle, ja bih rekao otprilike koji su to projekti koje je Vlada Republike Srbije postavila kao prioritete i koji su obezbeđeni od strane međunarodnih donatora, čime se uspelo da se određeni problemi otklone i da se pojačaju aktivnosti u oblasti privrede, a posebno rekonstrukcije infrastrukture. Možda ono što je najeklatantnije na način koji može da pojasni šta je to urađeno, prvo da vas podsetim na 2000. godinu, mi smo tu imali 59 dana delimično manje ili više bez struje; 2001. godine mi smo imali četiri dana kada nije bilo struje, i to samo zbog havarije Termoelektrane "Obrenovac"; 2002. godine nije bilo nijednog dana kada su građani Srbije bili u bojazni da će kada pritisnu prekidač ostati bez svetla, bez grejanja, bez osnovnih civilizacijskih tekovina koje nisu imali u prethodnim godinama. Kada se radi o poljoprivredi, u 2001. godini od donacija je obezbeđena otprilike trećina sredstava i finansirane su sve potrebe za dizelom, potrebe za veštačkim đubrivom. Kada se radi o socijalnim davanjima, rešena su dugovanja za 400.000 dece, materijalna obezbeđenja za 32.000 porodica, isplate zaostalih penzija, dodaci za tuđu negu i pomoć, tu su samohrane majke i starateljske porodice. Prioriteti Vlade Republike Srbije u prvoj godini korišćenja donatorskih sredstava bili su upravo da izađemo iz krize, ja bih rekao one osnovne, životne, građanske, socijalne, ljudske krize u kojoj smo se našli, da se obezbedi struja, da obezbede lekovi, da ono što je osnovno građanima Srbije bude obezbeđeno. U sektoru zdravstva, gde je potrošeno oko 100 miliona evra, najznačajniji projekti su bili građevinski radovi na 50 ambulanti koje su dovedene u stanje pružanja pomoći, odnosno optimalnih uslova za lečenje, nabavka 100 i popravka 120 terenskih vozila, namenjenih za obilaženje pacijenata, obezbeđenje šestomesečnih potreba Republike Srbije u lekovima za srčane bolesnike, dijabetičare, asmatičare, obolele od karcinoma, nabavka medicinske opreme u vidu EKG aparata, oprema za kućno lečenje za 80 opština u Srbiji. Kada je u pitanju saobraćaj, fokus Vlade Republike Srbije bio je na obezbeđenju rekonstrukcije putne infrastrukture. Tu ću napraviti kopču sa onim zajmovima koji su uzeti da bi se radilo na koridoru 10 koji Srbiju treba da poveže sa Evropom i sa Bliskim istokom, sa rekonstrukcijom ozbiljnog dela magistralnih puteva, sve ono što je moguće videti u Srbiji kada krenete i kada vidite puteve koji godinama, rekao bih i decenijama, nisu zanavljani i gde se sada vide nove trase i nešto što može da se približi ono me što ne vidimo u našem okruženju. To je projekat rehabilitacije železničkog saobraćaja; otvoren je niški aerodrom, otvoren je u Beogradu, radovi sa projektom Evropske investicione banke, Srbija počinje da dobija one centre koji pokazuju da su čvorišta i avio i železničkog saobraćaja. Ovih dana se razgovara sa Nemačkom, a bila je i poseta kancelara Šredera, da se Nemačka poveže preko Srbije sa Istanbulom, da se obezbedi kargo transporta, čime će železnički saobraćaj u Srbiji i te kako dobiti; aponekad smo mogli da pomislimo da ćemo našu železnicu staviti u DžIDž vek, kako smo je zatekli kada smo došli na ovu poziciju. U međuvremenu, najveći deo investicija i donacija otišao je za energetiku, opet od ovih 2.200.000.000 evra, znajući da je u energetici u poslednjih deset godina, u devedesetim godinama, umesto otprilike oko 500 miliona dolara godišnje za vrstu revitalizacije rekonstrukcija, to potrošeno ukupno u 10 godina. Zatekli smo situaciju kada je moralo obezbediti u prvoj godini donacija da se uveze električna energija, a potom da se krene u rekonstrukciju ozbiljnih zahvata, a posebno TENT-a, pa je 50 miliona evra, primera radi, otišlo za rekonstrukciju TENT-a A3, a 50 miliona evra je otišlo za rekonstrukciju TENT-a A5. Namerno vam dajem ove primere, upravo da biste svi shvatili koliki je zahvat bio potreban da bi se pomerilo nešto u Republici Srbiji i koliko para je potrebno na kapitalnim projektima gde je Srbija 90-tih godina bila zaboravljena. U Srbiji su trošena sredstva na način da je supstanca trošena, investicije su bile zaboravljene i moralo se krenuti ne od početka, nego se moralo krenuti sa pozicije koja je značila 20, 30 godina više, jer kada se nešto ne zanavlja onda je potrebno mnogo više para da bi se to oporavilo. Tu je, normalno, i remont HE "Bajina Bašta", tu su remonti termoelektrana "Nikola Tesla", "Kostolac" i "Kolubara". Tu je ono što naši građani i te kako osećaju, u mnogo gradova u Srbiji poboljšano je daljinsko grejanje zahvaljujući donacijama. Vodovodni sistemi, kvalitet vode, obezbeđenje da se zamene one cevi koje nisu i po 30-40 godina menjane - to su projekti koji su finansirani donacijama. U prvoj godini posebno su finansirani oni projekti koji su morali daobezbededa probamo da se vratimo blizu kraja 80-tih godina, jer se morala obezbediti interventno struja, moralo se obezbediti interventno da u apotekama ima lekova. Iako donatori nemaju puno sluha za to, shvatili su našu situaciju da imamo mesece i mesece zaostalih isplatama u dečijim dodacima, mesece i mesece zaostatka u isplatama penzija, isplata za tuđu negu, za samohrane majke itd. Uspeli smo nešto od toga da pokrijemo donacijama. U toj prvoj godini uspeli smo deo tih zaostalih dugova da platimo, da vratimo, uspeli smo da uvedemo red u taj sistem i da godišnje oni koji dobijaju imaju redovne isplate. To su stvari koje su mnogo važnije, bar meni lično, od toga ko je na vlasti. Mnogo mi je važnije da znam da li ono što se radilo jeste stvarno nešto što je doprinelo građanima Srbije, nešto što su oni stvarno osetili u svom dnevnom životu, nešto što je neko zaboravio da je normalno da ima struje, da je normalno da kada se uđe u apoteku ima lekova, da je normalno da nema redova, da je normalno da ima robe na tržištu, koja ima svoju cenu, tačno. Nije normalno da je nešto jeftino, a da ne može da se nađe, nego se kupuje na crnom tržištu po mnogo većoj ceni nego što je tržišna cena. To je razlika između normalnog i nenormalnog, opet aludiram na jučerašnju raspravu. To su te razlike, očito, u kojima se mi eventualno ne razumemo, a možda se i razumemo; nadam se da se razumemo, jer svi mi ovde na neki način pokušavamo da prenesemo interes građana Srbije, da tumačimo njihov interes. Mislim da je ovo jedini način na koji može on da se tumači, a to su egzaktne cifre. To nije kao što Gordana Pop-Lazić u jednom trenutku kaže - ne želim da se pridržavam statistike, zato što ona ne daje baš podatke, a s druge strane iste te podatke koristi na način koji nije korektan. To ću isto posle reći, jer nije dovoljno preuzeti cifre, a onda ih nekorektno tumačiti, pa čak i ne snaći se u tumačenju tih cifara, jer ovo je jedna veoma ozbiljna priča u kojoj se govori (bar juče su govorili) o milijardama dolara. Objasniću kada su ti dugovi nastali, ko je odgovoran za njih i šta je ova vlada radila po tom pitanju, na način da onome ko dođe bilo kada posle ove vlade ne ostanu na teret dugovi, kao što su nama ostali na teret. Nama su ostali i interni i spoljni dugovi, i sve te dugove stavili smo u kolosek da možemo odgovorno prema njima da se odnosimo. Drugim rečima, počeli smo da vraćamo unutrašnje dugove, počeli smo da vraćamo spoljne dugove, počeli smo i uspeli smo da ozbiljan deo zaostataka vratimo. Ono što ovaj budžet ne može da istrpi na način da odmah sve vratimo, stavili smo u jednu vremenski realnu dimenziju, na način da smo rekli građanima Srbije - ovo je jedino moguće. Ako neko može drugačije da spakuje ovo što postoji, mislim da to spada u red fantastike, u red magije, a mi nismo ovde da pravimo iluzije i magije, nego smo ovde upravo da bismo govorili šta je to u realnosti što može da se očekuje od reformi u Srbiji. Još par elemenata, u smislu međunarodnih projekata, koji se odnose na kredite u Srbiji. U drugoj fazi korišćenja donacija prešli smo na deo koji je rekonstrukcija infrastrukture. Znači, to su ovi krupni kapitalni projekti gde su pojedini krediti koji su uzeti predviđeni za rekonstrukciju putne insfrastrukture, nekih 200 miliona za rekonstrukciju železničke infrastrukture, za rekonstrukciju energetike. Ulazili smo i ulazimo u treću fazu korišćenja donacija, a to je izgradnja institucija, korišćenje sredstava za privredni oporavak, za mala i srednja preduzeća. Primera radi, Evropska investiciona banka je napravila po prvi put u odnosu na druge zemlje u tranziciji jedan mali izlet od 20 miliona evra za mala i srednja preduzeća, i u potpunosti su sredstva iskorišćena. U Srbiji postoje dobri projekti, samo ranije nisu imali prilike da budu stavljeni na tržišni način, da budu finansirani. To su kvalitetni projekti sa dobrom kamatnom stopom, sa dobrim grejs periodom, sa mogućnošću za realizaciju po celoj Srbiji, jer postoji i potreba za jednom teritorijalnom dispozicijom po pitanju korišćenja tih kredita, obezbeđeno je da se svuda osete pomalo efekti korišćenja ovih kredita. To su, uz niz drugih projekata koji se dešavaju na tu temu, okosnice korišćenja tih sredstava i u budućnosti i obezbeđenje da je Srbija sada, kada je izašla iz jednog dela potreba korišćenja donacija u vidu interventnih donacija, ušla u fazu kada je potrebno oporaviti infrastrukturu i nadgraditi je na način da možemo da koristimo više sredstava za privredni oporavak. To ne znači da i dalje ne trebaju donacije za humanitarne potrebe u Srbiji i dalje, upravo zato što je izašla ranjiva i sa jako puno osetljivih žarišta i osetljivih kategorija stanovništva, od raseljenih lica, nezaposlenih itd. Znači, postoji jako veliki broj lica kojima je potrebna podrška i pomoć kroz donatorske programe. Mi pokušavamo da objasnimo donatorima, želeći da idemo u pravcu investicija i oporavka, da smo još uvek veoma, veoma osetljiva zemlja po pitanju potreba za korišćenjem humanitarne pomoći. Kada sam već napravio kopču sa direktnim investicijama, juče je iznet još jedan netačan podatak i to bih isto želeo da, na neki način, ciframa potkrepim. Malo je kolega Vlahović o tome pričao juče. Srbija je 2000. godine imala 60 miliona dolara priliva stranih investicija. Znači, 60 miliona dolara je ušlo u godini kada je postojao prethodni režim i kada je, normalno, postojala određena politička nestabilnost i uspostavljanje stabilnosti sa oktobarskim promenama. Godine 2001. je bio mali skok, ali uočljiv, na 160 miliona. Godine 2002. je skočilo na pet miliona, a ove godine govorimo o preko milijardu evra. Sa 6% u odnosu na društveni proizvod, po pitanju priliva direktnih stranih investicija Srbija je na čelu svih zemalja u tranziciji, u prvih pet do osam godina njihove tranzicije. Mi smo u trećoj godini tranzicije obezbedili da se nalazimo komparativno na najvišoj poziciji u odnosu na druge zemlje, koje su pet do osam godina pokušavale da nađu svoj put ka tranziciji. Kada poredimo stvari, normalno da nije za očekivati da baš svako bude ekspert u oblastima, kao što reče gospođa Pop-Lazić, za koje se na neki način nominuje. Normalno je da se očekuje da onaj ko sa ove strane govori pronađe svoju ekspertsku komponentu i da se tamo gde po definiciji ima neko znanje predstavi na neki profesionalan način, a ipak se očekuje da se previše ne špekuliše sa onim što se ne poznaje previše, a sa druge strane opet postoje ljudi koji pokušavaju da tumače stvari na stvarno argumentovan i profesionalan način. Ja vam kažem, koristite informacije koje postoje, koje mogu da se uporede, i pokušajte da svako od onih ko izlazi za ovu govornicu na način da tumači određene podatke, da kvalifikuje određenom argumentacijom ono što nikako ne može da se kvalifikuje, osim ako nije politikantska kombinatorika, da očekuje da sa druge strane postoje oni koji pažljivo prate šta se dešava i pokušavamo na tim lekcijama da modeliramo proces reformi u Srbiji na način koji je najmanje bolan, a bolan je, na način koji obezbeđuje da se pomeramo na ono što nam i drugi kažu, na najbrži mogući način, sa puno problema, sa puno recidiva i zaostataka iz prošlosti, ali se pomeramo. Ko god misli da je moguće drugačije, neka kaže direktno u kom segmentu, kojom brzinom, sa kojom kvalitetnom reformskom palicom i potezom bi mogao da promeni kvalitet i brzinu promena, a ne da li postoji siromaštvo u Srbiji, da li postoji visoka nezaposlenost, da li postoji visoki spoljnotrgovinski deficit, to sve znamo. To smo znali i oktobra 2000. godine, kada je mnogo više problema bilo, a znamo da sada ima manje,ali još uvek puno problema; treba odgovorno da baratamo ciframa, pokušavajući da ih stavimo u dimenziju rešavanja tih problema, a ne opštim frazama, jer to nije interes građana Srbije. U programu korišćenja donacija postoji par projekata koji se tiču remonta pojedinih energetskih postrojenja, rehabilitacije prenosne elektroenergetske mreže na teritoriji Srbije. Postoji jedan veliki projekat od 100 miliona evra za opštine na teritoriji Srbije, za male lokalne programe koji treba da obezbede neke rekonstrukcije škola, malih bolnica. Juče je upravo kolega Đelić, vrativši se, doneo vest da je obezbeđen za 20 bolničkih centara u Srbiji jedan odličan meki kredit, kojim se obezbeđuje da se na celoj teritoriji Srbije poboljšava kvalitet zdravstvenih usluga. Hajde da pričamo o stvarima koje stvarno dotiču interese građana Srbije, a ne na drugi način. Postoji niz drugih projekata koji su usmereni i nema nijednog projekta koji je usmeren na onu klasičnu potrošnju, na način na koji su druge zemlje ušle i ostale u dužničkim krizama. Kada smo kod dužničkih kriza, mislim da je red upravo zbog istih građana Srbije, kojima se svi obraćamo, da kažemo koje su cifre oko zaduženja, šta smo mi preuzeli, a šta je urađeno na tu temu. Siguran sam da će ministar finansija dodati nešto o tome. Juče je rečeno, i korišćeni su podaci od 1961, 1965, 1970, 1980. itd, da je bilo milion dolara zaduženja 1961. za bivšu Jugoslaviju, pet miliona dolara 1965, 1970. Kamo dobre sreće da se prethodna Jugoslavija zadržala u milionima dolara zaduživanja. Cifre su sledeće: Srbija i Crna Gora, tadašnja Jugoslavija, 1991. godine imala je sedam milijardi dolara zaduživanja. Za ovih 10 godina ili do 2000. godine zbog neplaćanja kamata, zbog uzimanja novih dugova, između ostalog i prema Kini, ozbiljnih dugova od skoro 500 ili 600 miliona dolara, a vi nam recite kako su te pare trošene, mi smo došli u situaciju da smo 2000. godine imali 12 milijardi duga. Znači, nisu milioni dolara u pitanju, nisu stotine miliona, nego 12 milijardi dolara duga. Šta je urađeno? Razgovorima koji su vođeni i uspostavljenim kredibilitetom prema svetu skinute su tri milijarde spoljnog duga u pregovorima sa Pariskim klubom. Razgovara se sa Londonskim klubom, a razgovaraće se i bilateralno sa zemljama od kojih su uzimane pare i trošene upravo na način na koji vi kritikujete da se troše, a ja vam kažem i evo je lista ovde kako se troši. Ja ću pročitati projekat po projekat, pa mi vi recite da li je ovo potrošnja ili je ovo u interesu građana Srbije. To je mala razlika u odnosu prema državnim sredstvima, u odnosu prema upravljanju, prema vladanju, u odnosu prema domaćinskom ponašanju za ono što izlazi iz džepova građana Srbije. Evo šta su projekti (govorim nekim redom koji nije sled prioriteta): jedan projekat je za unapređenje obrazovanja u Srbiji, jedan za unapređenje izvoza, jedan projekat za promociju rešavanja problema nezaposlenosti, jedan za privatizaciju i restrukturiranje privrede, jedan za puteve, za rekonstrukciju železnice, za mala i srednja preduzeća, projekti za energetski sektor, za zdravstvo, za kontrolu letenja, za rehabilitaciju vodnog sistema u Srbiji, projekti koji se tiču opštinskih infrastruktura. Nekoliko gradova je ovde nabrojano, a vi mi recite da li je ovo potrošnja ili je ovo u interesu građana Srbije i da li ova vlada vodi računa o interesima građana Srbije i da li ova vlada pravi prioritizaciju projekata na način da se ne ide u potrošnju, nego da se ide u oporavak privrede, infrastrukture, s jedne strane, i s druge strane stvaranje multiplikatorskih efekata za realizaciju privrednih projekata. Evo još dve-tri informacije. U okviru rada Ministarstva za ekonomske veze sa inostranstvom uspostavljena je kompletna kontrola nad institucionalnim procesima kojima Srbija teži. Jedan proces je Svetska trgovinska organizacija. Potpuno smo u pravcu, u toku, sve aktivnosti su urađene, odrađene na način da postoji ozbiljna administracija preko puta međunarodne zajednice i na način da mi idemo putem koji, sa jedne strane, otvara privredu Srbije u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije, ali, s druge strane, pažljivo prati šta su interesi srpske privrede i pažljivo dozira taj stepen liberalizacije, nesumnjivo želeći da krajnji cilj bude učlanjenje u Svetsku trgovinsku organizaciju. Još važnije, onaj proces koji se tiče evropskih integracija, mi smo danas spremni sa Evropom da pregovaramo o sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju. Mi imamo razvijenu kompletnu administrativnu infrastrukturu. Razvijaju se jedinice po ministarstvima, razvijen je sektor u okviru ministarstva koji u potpunosti kontroliše taj proces i, siguran sam, kada bi se u političkom kontekstu obezbedio potreban konsenzus po pitanju stvarne želje i potrebe da idemo ka Evropskoj uniji, mi bismo stvarno mogli da imamo brzi kolosek u kretanju ka Evropi. Ne treba koristiti razne teze ili razne najave, kao nešto iza čega se kriju raznovrsne političke manipulacije. Evropske integracije moraju da budu suštinski interes Srbije, jer građani Srbije su, na osnovu istraživanja javnog mnjenja, rekli (više od tri četvrtine) da oni žele da budu u EU. Ako želimo da ispoštujemo to, onda moramo da radimo neovisno od toga što se čuje kako će opozicija, bez obzira kakav je projekat u pitanju, bez obzira kakva je ideja, bez obzira kakav je zakonski projekat, glasati protiv. To je legitimno, ali da li su to stvarno interesi građana Srbije, da li građani Srbije zaslužuju da oko najvažnijih projekata za Srbiju, a jedan od tih je Evropa, ne postoji konsenzus. To je normalno pitanje za one koji ne žele da glasaju da se pridruže tim idejama, a moj lični stav je da je to jedno od najvažnijih pitanja za Srbiju, mogućnost da Srbija izađe iz klasične kolotečine balkanske priče, mogućnost da se Srbija stvarno pridruži Evropi i da na neki način imamo i troškove, ali mnogostruko više koristi od onoga što nas čeka na tom putu. Ako ne želimo da ostanemo slepo crevo Evrope i ako ne želimo da ostanemo jug razvijenog severa, moramo da ovu ideju koja postoji na pravcu kretanja ka Evropi podržimo, kao i ove aktivnosti koje su, još jednom podvlačim, u potpunosti organizovane na način da smo mi ozbiljni sagovornici onima koji će procenjivati taj put. Znači, neophodno je da se oko toga svi okupimo. Da kažem nešto o toj podršci međunarodne zajednice. Evropska unija je uradila nešto što nije uradila ni prema jednoj zemlji u tranziciji, a upravo iz razloga što je ocenila da smo zemlja koja je puno trpela i propatila i puno se uništilo u devedesetim godinama. Tri godine su nam davali bespovratnu pomoć u vidu donacija, a drugim zemljama su davali po godinu dana. To je nešto što, sa jedne strane, govori o dubini propasti i raznovrsnim tragedijama koje su se dešavale u devedesetim godinama, a sa druge strane govori o poverenju da su preko puta postojali oni koji su mogli da im kažu šta je to što je nama potrebno da bismo brzo prešli iz te interventne pozicije na poziciju oporavka, i privrednog i infrastrukturnog. Mi smo usvojili na Vladi Akcioni plan po pitanju propisa koje je potrebno u 2004. godini uskladiti sa propisima Evropske unije. Njih je jedno pedesetak, kao prioriteta koje je potrebno uskladiti. Usvojena je jedna vrsta promene Poslovnika o radu Vlade kojim svaki predlagač daje izjavu o usklađenosti propisa sa propisima Evropske unije. Po ugledu na druge zemlje, dobre primere, usvojili smo da prva tačka dnevnog reda na sednici Vlade stvarno bude rad o Evropskoj uniji, da to bude za sada jednom mesečno, pa dva puta mesečno, a kada uđemo u fazu da to bude svake nedelje. Usvojili smo Strategiju komunikacije, interne i eksterne, trening službenika, gde je do sada zatvoreno više od stotinu onih koji su osposobljeni da mogu da rade na ovom putu pridruživanja Evropskoj uniji. Konačno, uz mnoge druge aktivnosti napravljen je kostur nacionalne strategije za pridruživanje Evropskoj uniji. Sadrži kao kišobran sve ostale aktivnosti, kao jedan nacionalni projekat koji treba da obezbedi da trasiramo put koji će obezbediti što manje troškova, a što više koristi za nas na tom putu. Ne iscrpljujući sve teme koje su bile, jer je u pitanju niz aktivnosti na planu bilaterale, zakonskih projekata za koje vi sami znate, jer smo zajedno komunicirali, i pitanje finansijskog lizinga, založnog prava, Zakona o koncesijama, Zakona o stranim ulaganjima i sada pripremanog zakona o spoljnoj trgovini, zakona o hipoteci, zakona o međunarodnoj arbitraži - znači, postoji jedna široka zakonodavna aktivnost koja treba da obezbedi da Srbija obezbedi okruženje koje će i dalje nastaviti da privlači kapital, ali ne onaj spekulativni kapital kao u mnogim drugim zemljama nego kapital koji treba da obezbedi da građani Srbije mogu da žive u normalnoj zemlji - na kraju, ostavimo stvarno da tumačenje interesa građana Srbije prepustimo njima. A, izvolite pa tumačite interese građana kroz ono što ste uradili, šta mislite da uradite i šta je to što prepoznajete da nije dobro urađeno na način na koji mislite da biste mogli bolje. Mislim da je to ozbiljna tema i da onda mi i te kako imamo šta da kažemo, pa kao što neko reče juče (mislim da je bila gospođa Gordana Pop-Lazić), izvolite na ekspertski način da komuniciramo, pa da vidimo ko je za šta ekspert i u kojoj oblasti.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predlog po Poslovniku.
Ja bih imao jedan predlog po Poslovniku, s obzirom da je legitimno pravo Vlade da pretvori ovu tačku u izveštaj o radu, predstavljanje izveštaja o radu. S obzirom da taj izveštaj o radu nije podnet u formi u kojoj treba po Zakonu o Vladi da se podnosi najmanje jednom godišnje, objedini i sve ostalo, već se podnosi resornim odborima, i to ponekad ne baš najnadležnijim odborima, recimo izveštaj koji smo sada imali podnet je Odboru za inostrane poslove, a ne Odboru za ekonomske odnose sa inostranstvom, predlažem da te izveštaje objedinite, jer će ih sigurno biti 15 ili više. Oni nisu dostupni svim poslanicima, s obzirom da ih dobijaju samo članovi odbora, a ne svi poslanici; predlažem da ih objedinite i da sve te izveštaje dostavite svim poslanicima, kako bismo mogli da učestvujemo u raspravi, a ovako samo članovi odbora imaju mogućnost da pogledaju, recimo, izveštaj o donacijama, s obzirom da se na to sveo rad Ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom, da nemamo jedan objedinjeni izveštaj o radu Vlade, kako je po ovom poslovniku i po Zakonu o Vladi potrebno, da taj izveštaj o Vladi nije prošao samu Vladu i ne vidimo da li je usvojen ili nije usvojen na Vladi. Znači, predlog je da dostavite objedinjene izveštaje svih ministarstava, kako bismo mi poslanici koji nismo članovi odbora mogli da steknemo uvid u to šta su sva ministarstva radila, a ne samo kroz njihove hvalospeve da slušamo o onome što su radili.
Predlog koji je narodni poslanik uputio nije predlog koji mogu da dam Skupštini na glasanje, zbog toga što to predstavlja inicijativu učesnika rasprave o tome kako Vlada da učestvuje u raspravi na sednici Skupštine, a na osnovu člana 84. stav 2. dužna sam da uputim da Narodna skupština može da odlučuje, ali na predlog odbora koji je razmotrio izveštaj Vlade, da se razmatranje izveštaja obavi i na sednici Narodne skupštine. Dakle, imate predlog narodnog poslanika kako da se ponašate u raspravi i o tome Narodna skupština ne može da odlučuje. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, predlog po Poslovniku.
Ukazujem na povredu člana 213. st. 2, 3, 4. i 5. Naravno, ovo što ću izneti ne treba da se tumači da osporavam pravo Vladi koju će argumentaciju i kako da koristi u odbrani svojih stavova po ovoj tački dnevnog reda, ali ako se već za ovom govornicom koristi pojam da je ovo prilika da Vlada podnese svoj izveštaj, onda moram da vas upozorim da ovde nije objedinjena rasprava o predlogu Srpske radikalne stranke da se izglasa nepoverenje Republičkoj vladi i rasprava o izveštaju Vlade, jer takav izveštaj ne postoji. Stav 4. člana koji sam malopre naveo glasi: "Izveštaj Vlade predsednik Narodne skupštine odmah po prijemu dostavlja narodnim poslanicima, radi upoznavanja". Poslanici tako nešto nisu dobili, te ako Vlada smatra da u toku rasprave može da koristi neke izveštaje internog karaktera neka to radi, ja to pravo ne osporavam, ali nemojte da se pozivate onda na izveštaj kao neki zvaničan dokument koji ne postoji, nemojte da se pozivate na izveštaje odbora, jer je očigledno da su oni to razmatrali, mada se čitanjem ovih odredbi ne može utvrditi po kom osnovu i na čiju inicijativu. Ako želite da koncentrišete raspravu povodom ove tačke dnevnog reda na način kako je predsednik Vlade malopre izneo, prvo gospodin Pitić, pa Đelić, pa tako redom, moram da vam kažem da to nas kao predlagače ne obavezuje i da ćemo mi tokom rasprave koristiti argumentaciju na način kako smatramo da je najbolje i najcelishodnije da ubedimo većinu u Narodnoj skupštini da ova vlada nije postigla rezultate zbog kojih bi i dalje mogla da vrši vlast. Mislim da je ova povreda člana 213. verovatno u funkciji zamagljivanja istine. Šta se dešava ovde?Ne sporim pravo da odlazeći ministri daju na ovaj način svoj izveštaj o tome šta su 1000 dana radili, ali ne koristite reč "izveštaj", jer onda se krši odredba Poslovnika. Može Pitić da izađe i da kaže - moje ministarstvo, ja kao ministar uradio sam to i to, ali nemojte da se pozivate na neki papir naslovljen kao izveštaj, jer to poslanici nemaju, nisu dobili, nije u skladu sa Poslovnikom ušlo u skupštinsku proceduru. Nemojte, jer onda, praktično, stičete mogućnost da, kao u prethodnom izlaganju, stvorite svojevrsnu zabunu kod birača, tako da birači malo slušaju šta je bilo, malo šta ste radili, malo šta obećavate, a nema ga ni u jednom papiru. Kao što reče jedan od članova Vlade - mislim da ova vlada ima neki program. Niko nije video taj program. Pošto znam kakav će odgovor biti, predlažem da se o ovome izjasni Administrativni odbor.
Narodni poslanik je osporio stavove 2, 3. i 5. člana 213. Član 213. stav 2. govori sledeće: "Vlada podnosi izveštaj Narodnoj skupštini kada to Narodna skupština zatraži ili po sopstvenoj inicijativi, a najmanje jedanput godišnje". Stav 3: "Narodna skupština može, na predlog pojedinog odbora, bez pretresa, zaključiti da od Vlade zatraži izveštaj o radu Vlade, odnosno izveštaj kojim će Vlada obavestiti Narodnu skupštinu o pitanjima vođenja politike, izvršavanja zakona, drugih propisa i opštih akata, u određenoj oblasti". Stav 5. sam pročitala kao obrazloženje na predlog narodnog poslanika Dejana Mihajlova. Nema kršenja ni jednog od ovih stavova, osim moje molbe da ministri, članovi Vlade i potpredsednici umesto reči "izveštaj" upotrebljavaju reč "rezultat", da ne bi narodni poslanici sukcesivno pravili primedbu po ovom poslovniku. Inače, članovi Vlade, po Poslovniku Narodne skupštine, mogu da dobiju reč kada je zatraže, nemaju ograničenje u pogledu izlaganja, ni šta će biti sadržaj onoga što će član Vlade izložiti; dok je u okviru Poslovnika i dok se sa uvažavanjem odnosi prema Narodnoj skupštini, ima pravo da govori. Vi niste zadovoljni odgovorom i molim Administrativni odbor da se izjasni o ovome. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, druga povreda Poslovnika.
Ono prvo nije bila povreda Poslovnika, nego samo predlog vama da u jednoj tolerantnijoj atmosferi omogućite svim poslanicima da raspravljaju o izglasavanju nepoverenja Vladi Republike Srbije. Znači, to je bio jedan dobronameran predlog koji niste uvažili. Nije šija, nego vrat. Da li će govoriti "rezultat" ili "izveštaj", nama je svejedno. Suština je da su ti izveštaji, a ne rezultati rada ministarstava, dostavljeni resornim odborima, što po Poslovniku ne postoji kao mogućnost, nego Vlada podnosi izveštaj Narodnoj skupštini kada to Narodna skupština zatraži ili po sopstvenoj inicijativi, a najmanje jedanput godišnje. Za ove tri godine mi takav izveštaj nijednom nismo dobili. "Narodna skupština može, na predlog pojedinog odbora...", to je sve ono što ima, i - predsednik Narodne skupštine, odmah po prijemu, dostavlja narodnim poslanicima, radi upoznavanja, izveštaj o radu Vlade; mi to nismo dobili, s obzirom da ga vi, kao izveštaj o radu Vlade, u toj formi i niste dobili, već ste pojedinačno dobili izveštaje o radu ministarstava, koje su oni upućivali nadležnim odborima. Moj predlog je išao u pravcu, najdobronamernije, da vi te izveštaje, koji su stizali po odborima, samo iskopirate i dostavite svim narodnim poslanicima, kako bismo mogli da se upoznamo. Ovako, vi sada ulazite u drugu, po meni potpuno nepotrebnu manipulaciju, da ćemo izveštaje sada nazivati rezultatima, a oni su izveštaji. Ne znam šta ćete uraditi na taj način, da li ćete ovu raspravu ili ovo što će iznositi ministri dovesti u red sa Poslovnikom - nećete, a nećete ni omogućiti poslanicima da, u skladu sa ovim poslovnikom, budu upoznati sa onim što će ministri za ovom govornicom govoriti. Nesporno je pravo ministara da se ovde javljaju, s obzirom da ih možda grize savest što za ove tri godine nisu položili izveštaje o svom radu ovde u Skupštini i što Skupština nema mogućnosti da se upozna, jedino preko završnog računa, koji za prošlu godinu, iako je već novembar mesec, nije usvojila, niti je o njemu raspravljala, tako da ne znamo kako su trošene pare prošle godine, a gotovo je na izdisaju ova fiskalna godina. Apsolutno su više puta prekršeni i Poslovnik i Zakon o budžetskom sistemu, ali jednostavno, ono što je zahtev narodnih poslanika, to je da se putem ove rasprave omogući da svi narodni poslanici imaju jednake uslove, da svi dobijemo te, kako vi kažete, "rezultate" nerada ili rada ministarstava i da onda, kroz te rezultate rada ili nerada ili ostvarenih i neostvarenih ciljeva, svi možemo ravnopravno da učestvujemo u raspravi. Ovako vi onemogućavate narodne poslanike koji nisu članovi odbora da dobiju te izveštaje, s obzirom da to ne postoji, da ti izveštaji dolaze, ali da se ne dele svim poslanicima. Vi ste, po ovom članu Poslovnika, obavezni da dostavite te izveštaje, kako se kaže u ovom stavu: "Izveštaj Vlade predsednik Narodne skupštine, odmah po prijemu, dostavlja narodnim poslanicima". Izveštaja Vlade nema, ima izveštaja pojedinih ministarstava. Znači, dostavite ih svim narodnim poslanicima, da svi možemo da učestvujemo u raspravi potpuno ravnopravno.
Nema prekršaja Poslovnika. Predlagač je predložio tačku 2. - raspravu o nepoverenju Vladi Republike Srbije. Dakle, ako je išta u proceduri prekršeno u odnosu na pravo predlagača, za to snosi odgovornost predsedavajuća. Način na koji će ministri, potpredsednici i predsednik Vlade braniti Vladu pred Narodnom skupštinom, dokle god uvažavaju narodne poslanike i poštuju odredbe Poslovnika, jeste na njima. To je sve što mogu da vam kažem. Dakle, nema kršenja Poslovnika, osim ako mislite da članovi Vlade treba da ćute kada je rasprava o nepoverenju [[Dobacivanje iz sale: To, to.]] Narodni poslanici dobacuju "to, to", ali to ukida smisao Skupštine, kada je rasprava o poverenju Vladi. Molim sednicu Administrativnog odbora, na kojoj će i ovo biti uvršteno. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, po Poslovniku.
Ako dozvolite, gospođo predsedavajuća, samo bih da napomenem i da gospodina premijera podsetim da se radi o Vladi čiji je mandat od 18. marta. Dakle, nikakav izveštaj o 1000 dana ove vlade ne može da dođe u obzir. To je jedno veoma važno, možda krucijalno, pitanje. Možete da podnesete izveštaj od 18. marta. Da biste podneli izveštaj, logičko tumačenje je da epilog podnošenja vaših izveštaja treba da bude odluka ove skupštine da li usvaja vaš izveštaj ili ne, a to nije isto kao rasprava o nepoverenju Vladi. Dakle, član 130. jasno kaže, da ne citiram, gospođa predsedavajuća će pogledati, šta ova skupština radi. Ukoliko ste želeli da podnesete izveštaj, na šta apsolutno imate pravo, po sopstvenoj inicijativi, to mora da se uvrsti u dnevni red i da glasi - predlog odluke o usvajanju izveštaja o radu Vlade Republike Srbije, za period taj i taj. To vam niko ne spori. Naravno, vi u vašoj priči možete da se osvrćete na sve što ste radili u ovom proteklom periodu, da se vratite, obzirom da je ovo vlada kontinuiteta, i na onaj prethodni period. Nemamo ništa protiv, ali gledajte da odgovorite na argumente koje mi vama upućujemo i pokušajte da ih osporite. To vam je dobronameran savet. Nemojte da podnosite izveštaj kao đačići u školi - ja sam ovu i ovu lekciju naučio, ali nemojte da me pitate ovu, ovu ne znam. Mi ćemo da vas pitamo sve i vi morate da odgovorite na sve. Mislim da je to svima vama jasno. Ali, dobro, vi ste neku svoju strategiju napravili, kao što smo i mi svoju strategiju napravili, spremni na tu vašu strategiju. Mi smo spremni, za svakog ministra koji bude izlazio da podnosi izveštaj, da dodatne argumente damo. Ako sam već izašla za govornicu, iskoristiću mogućnost, jer smo malo kasnili zbog prenosa iz Haškog tribunala, statusne konferencije dr Vojislava Šešelja, da danas, na Svetog Luku, čestitam svim pravoslavnim vernicima slavu, posebno porodici Šešelj, koja ove godine slavu slavi bez svog domaćina u kući, zahvaljujući, pre svega, vama.
Citiran je član 130. koji kaže šta radi Narodna skupština, da donosi: zakon, budžet, plan razvoja, prostorni plan, završni račun, poslovnik, deklaraciju, rezoluciju, preporuku, odluku, zaključak i autentično tumačenje akta koji donosi. Narodna poslanica je u pravu, tačka dnevnog reda je Predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije. Znači, ova rasprava će se okončati pitanjem - ko je za izglasavanje nepoverenja, i nikako drugačije ne može. U tom kontekstu je ispravna primedba, ali ja nemam drugog mehanizma za članove Vlade nego da ih upozorim da moraju da poštuju Narodnu skupštinu. Da li će govoriti izveštaj ili rezultat, odgovarati na vaša pitanja ili ne, nemam mogućnosti da intervenišem, za to su tu narodni poslanici, sa pravom na repliku, sa pravom na govor. Da li želite da se Administrativni odbor izjasni? (Ne.) Premijer, gospodin Zoran Živković.
Ovo je bio nepristojan pokret rukom, uperen prema meni, da sam ja kriv zbog toga što neko danas ne slavi svoju slavu sa svojom porodicom. Prvo, da se pridružim čestitkama, čestitam svima onima koji slave slavu Sveti Luka. Drugo, ni na koji način niti ja niti bilo ko u ovoj državi nije uticao na odluku, ja mislim časnu odluku, da ne ulazim u ciljeve te odluke, dr Vojislava Šešelja da se preda Hagu. On je otišao, koliko se sećam, u Hag sam, uz sve partijske počasti i ja to vrlo poštujem i poštujem njegovu odluku da to učini i da tamo brani sebe; verovatno on misli da time brani Srbiju i biće dobro da je to tako. To je dobro za njega, za vašu stranku i za Srbiju, i preporučujem svima da se tako ponašaju. Ja ga tamo nisam poslao, niti bilo ko je u ovoj vlasti. Šta je ko činio, pojedinačno, u svojoj prošlosti, da li je činio ratne zločine, nije, to je na sudu jednom, drugom, trećem i na sudu istorije. Što se tiče ovog, postavljamo pitanje da li ministri mogu da koriste izraz "izveštaj"? Onoliko ružne reči su izrečene na političkoj sceni Srbije u zadnjih 15-20 godina, pa i u ovoj skupštini, pa i sa ove govornice, i stvarno ne znam kako može bilo kome da smeta reč "izveštaj". Ovo nije tačka dnevnog reda - izveštaj o radu Vlade, zato što niste tražili izveštaj o radu Vlade. Nijednom Skupština nije tražila izveštaj o radu Vlade. Da je tražila izveštaj o radu Vlade, onda bi i dobila izveštaj. Osamnaesti mart, pošto je predlagač ove tačke dnevnog reda SRS, sada sam shvatio da se traži izveštaj o radu, odnosno da vi želite da Vlada padne zato što niste zadovoljni njenim radom od 18. marta do današnjeg dana, odnosno do dana kada ste pokrenuli inicijativu za glasanje o nepoverenju. To je isto dobra vest. To znači da je i vaše mišljenje, kao i mišljenje najvećeg broja građana Srbije, da je srpska Vlada radila jako dobro do 18. marta ove godine. To je kompliment svima onima koji su učestvovali u njenom radu, a pre svega pokojnom premijeru koji je vodio tu vladu dve godine. O onome kako je radila Vlada nakon njegove smrti, sud će dati istorija; 6, 7, 8 meseci, koliko je tu prošlo, može da bude period oko koga može da se vodi rasprava. Ali, nemojte da uskraćujete ustavno pravo građanima Srbije koji su i ministri, da govore ono što misle da treba da kažu. Tačka dnevnog reda je - inicijativa o glasanju o nepoverenju, ili kako se već zove, i mi se ponašamo shodno vašem predlogu i govorimo o tome šta je radila Vlada. Da li su to rezultati, da li je to izveštaj ili bilo šta, to nije suština rasprave. Vama smeta to što smo mi ušli u suštinu. Uvek je, predlagaču posebno, bila mnogo važnija forma nego suština. Mnogo su bile važnije parole nego ono što se radi. Ministrima koji sede u ovoj vladi je mnogo važnije šta su uradili, a ne kako je to primljeno sa jedne ili druge strane. Juče sam rekao, i da ponovim, nismo mi dobili mandat od građana, prvo septembra, a onda i decembra 2000. godine, da bismo vladali, nego smo dobili mandat da menjamo. I ova vlada, kao i Vlada dr Zorana Đinđićakojojste sada dali pozitivnu ocenu, nastavlja taj posao, a da li ćete nju da ocenite pozitivno ili negativno, to ćemo da vidimo na kraju ove današnje rasprave. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, kao ovlašćeni predlagač, pa narodni poslanik Zoran Anđelković. Svi su ovlašćeni predlagači ili predsednici poslaničkih grupa i čitam imena redom kako su se poslanici prijavljivali. Narodni poslanik Zoran Anđelković po Poslovniku, onda narodni poslanik Dejan Mihajlov, pa narodni poslanik Zoran Krasić koji je kao ovlašćeni predstavnik tražio reč istovremeno kada i prvi ministar.
Ovde ima nekoliko stvari. Naravno, kada je reč o istoriji, ona će mnogo toga da utvrdi i ustanovi. Utvrdiće mesto i onima koji su poslati i onima koji su otišli, a i mesto onima koji su ih poslali ili kidnapovali da bi se tamo našli. Svako će se naći na sudu istorije i to verovatno nećemo biti u prilici da procenjujemo, ali naše generacije i deca će to procenjivati, a svako neka brine o sebi, koliko će tu biti. Član 213. Poslovnika, vratimo se na njega. Prvo, da mi dobijemo ovde informaciju da li je Vlada podnela ili nije podnela izveštaj Narodnoj skupštini. Ukoliko je podnela izveštaj Narodnoj skupštini, molim da budemo informisani o tome i da taj izveštaj dobijemo. Nemamo mi ništa protiv toga da Vlada podnese izveštaj, ali molim da dobijemo. Jedan broj poslanika, a ni ja nisam ni u jednom odboru, prema tome, mene to ne interesuje. Ako je izveštaj došao u Skupštinu, po Poslovniku je predsednik Skupštine obavezan da odmah po prijemu dostavi narodnim poslanicima izveštaj, radi upoznavanja; to je član 213. stav 4, molim da se tako uradi. Prvo da budemo informisani da li je dostavljen, ako je dostavljen, zašto nije dostavljen narodnim poslanicima. Drugo je pitanje kada je reč o samom izveštaju; u stavu 2. kaže se da Vlada podnosi izveštaj Narodnoj skupštini kada to Narodna skupština zatraži. Nije zatražila, ali kaže - ili po sopstvenoj inicijativi, a najmanje jednom godišnje. Ako Vlada ima inicijativu da mi raspravljamo o izveštaju o radu Vlade, neka predloži da se na dnevni red stavi ta tačka, ja obećavam da ćemo i mi podržati tu tačku dnevnog reda, da razgovaramo o izveštaju Vlade, nakon ove sednice, jer ova sednica ima svoju tačku dnevnog reda. To ne znači da smo mi protiv toga da ministri izlažu šta su uradili, ali to nije izveštaj. Molim da razjasnimo jednu stvar. Ako je izveštaj došao u Skupštinu, molim da dobijemo. Ako ćemo dobiti taj izveštaj i ako je on došao, molim da se Vlada izjasni da li podnosi inicijativu da se u dnevni red uvrsti tačka dnevnog reda - izveštaj o radu Vlade, pa ćemo razgovarati o izveštaju o radu Vlade. Sada da razgovaramo o tome šta je radila Vlada po našem mišljenju, po stavu onih koji su tražili smenu Vlade, da glasamo o tome, pa da nastavimo dalje, da vidimo da li će ova vlada podneti izveštaj ili ne. Verovatno neće ta vlada podnositi izveštaj, pošto će da padne ovde u Skupštini.
Član 213. stav 4. već je bio predmet izražavanja primedbe o kršenju. Vlada je svake godine podnosila izveštaje odborima. Odbori su imali prava da pokrenu proceduru izjašnjavanja o tome na Skupštini, nisu to uradili, ali ništa od toga nije tema dnevnog reda na kojoj smo sada. Tema dnevnog reda je izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije. Pre nego što se glasa mora da se vodi rasprava. Ja samo mogu još jednom da zamolim ministre da tu raspravu vode uvek u saglasnosti sa Poslovnikom. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, kršenje Poslovnika.
Moram da kažem da sam potpuno iznenađen i začuđen da predsednik Vlade Zoran Živković nije pročitao Zakon o Vladi u kome stoji, to je član 14. stav 2. alineja 2, da je Vlada Republike Srbije obavezna da Narodnoj skupštini podnese izveštaj. Prosto me čudi da osnovni akt kojim se uređuje rad Vlade od 18. marta ove godine nije uspeo da bude pročitan i da se koristi i primenjuje u ovoj skupštini, u ovoj državi, uostalom. Ovaj predstojeći vikend može da bude iskorišćen upravo za to kako bi se bolje pripremili za raspravu od ponedeljka. To je jedna stvar. Druga stvar, izveštaj se dostavlja Narodnoj skupštini, ne dostavlja se resornom odboru. I ako izveštaj postoji, a o tome trube mediji već dve nedelje, taj izveštaj se dostavlja Narodnoj skupštini, a Narodnu skupštinu čini 250 poslanika, znači da se svakom poslaniku taj izveštaj dostavlja. Vi kažete da su ti izveštaji (sada ste ih preimenovali u rezultate rada, a svi pričaju o izveštajima) morali da budu dostavljeni svima. Stoga očekujem da sada već preimenovani i to su rezultati koje će ministri predstavljati ovde, treba da budu nešto čime će Vlada sebe braniti. Nama ne smeta, jer izveštaj o radu ove vlade možemo svaki dan da vidimo na ulici kada izađemo, i to je izveštaj o radu ove vlade. Ono što ćete vi napisati, i brojke i statistika, što ćete kroz statistiku pokušati sve da dočarate, to je jedna stvar. Izveštaji su nešto drugo i ako već izveštaji postoje, znači, Narodnu skupštinu čini 250 narodnih poslanika, a ne 7, 8, 10 ili 12 članova odbora koji će taj izveštaj dobiti, usvajati ili ne usvajati. Znači, izveštaj o radu.
Narodni poslanik je istakao povredu koja je već jednom istaknuta, tako da neću da ponavljam obrazloženje. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, povreda Poslovnika.
Poštovane kolege, pozivam se na član 83. koji precizira ko može da prisustvuje sednicama Narodne skupštine, citiraću ga sada: "Na sednicama Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju članovi Vlade, ovlašćeni predstavnici drugih predlagača zakona i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, kao i druga lica koja predsednik Narodne skupštine pozove". Prvo pitam predsednika Narodne skupštine da li je dotičnog gospodina pozvala u parlament i u kom svojstvu, jer ne znam o kome se radi, a ako u parlament može da uđe svako, ja bih sutra zaista povela svoje troje dece, jer, verujte, radeći na ovom predlogu za izglasavanje nepoverenja Vladi, već mesec dana gotovo da ih ne viđam.
Pozvani su svi oni koji imaju prava da uđu, pa tako i zamenik ministra za energetiku, gospodin Nikolić. Pozvani su svi oni koji imaju prava da učestvuju, da sede u zgradi Narodne skupštine, u sali za sednice, lica koja pomažu predsedniku Vlade, kao što je zamenik ministra. Molim Administrativni odbor da se izjasni o tome da li je prekršen član 83. Poslovnika Narodne skupštine činjenicom da zamenik ministra sedi u sali za sednice. Reč ima predsednik Vlade, gospodin Zoran Živković.
Mislim da današnja rasprava, osim ovog dela o čemu je govorio ministar Pitić, odražava i suštinu vašeg zahteva, odnosno vašeg pogleda na to šta danas treba da se desi u Narodnoj skupštini, a, što je još gore, šta treba da se dešava u Srbiji, što je protivno konceptu ove vlade, jer taj koncept je normalna Srbija. Zato ja pozivam predlagače da obavezno glasaju protiv Vlade kada dođe glasanje o ovoj tački dnevnog reda. Što se tiče izveštaja, mene ne čudi što gospodin Mihajlov ne prati kalendar, pošto me je upozorio da ne znam, da nisam upoznat sa tim da Vlada jednom godišnje podnosi izveštaj. Da vas obavestim da po kalendaru koji mi priznajemo kao država svaka godina traje 365 dana, osim prestupne koja traje 366 dana, da ova godina nije počela 18. marta ove godine i nije završena 1. aprila ili 1. septembra ove godine, nego da ova godina još uvek traje, i oktobra i novembra i decembra meseca. Prema tome, ova vlada će podneti izveštaj o radu za 2003. godinu i tu nema nikakve dileme i to nije nikakvo nepoznavanje propisa. Što se tiče izveštaja za ranije godine, obavešten sam da su ti izveštaji podnošeni odborima. Odbori su legitimna radna tela Skupštine. Nijedan od tih odbora nije tražio dodatni izveštaj da on bude i usvojen na sednici Skupštine, niti sam upoznat sa tim da postoji predlog bilo kog poslanika da se izveštaj o radu Vlade usvaja na sednici. Prema tome, otišli ste iz suštinske rasprave, pozvali ste nas ovde da nas smenite, što je potpuno legitimno; vaša argumentacija nije usmerena prema Vladi, što je normalno, nego prema poslanicima koje želite da motivišete da zajedno sa vama glasaju protiv ove vlade. Sa naše strane mi smo došli da kažemo svima koje to interesuje, i vama kao predlagačima i drugim poslanicima i građanima Srbije koji mogu da prate ovu sednicu preko svojih televizora, šta je urađeno i da pokažemo i ovog puta šta je vaša politika. Vaša politika je da vrlo precizno znate šta nećete i da nemate pojma šta hoćete, i to se pokazuje jako dugo; malo ste preuzeli to od ovog drugog predlagača za treću tačku, jer to je stabilna politika njihove stranke, ali to je poznato građanima Srbije i bez toga da im ja govorim. Vi ste rekli - dole Vlada, i to je potpuno legitimno. Sa naše strane je cilj, da ponovim ovde, da dođemo i da govorimo o tome šta je urađeno, šta nije urađeno, zašto nije urađeno to što nije urađeno, a šta ćemo uraditi do kraja ove godine, do kraja sledeće godine itd. Time ćemo građanima Srbije dati priliku da odlučuju o tome ko kakvu politiku vodi u ovoj državi i ja vas molim da sve argumente koje imate protiv ove vlade, čak i one argumente koji su potpuno posledica izmišljenih afera (i to su neki "argumenti"), da ih iznesete sada. Nemojte da trošimo vreme - ni vaše, ni ove skupštine, ni naših građana - u tome da se jurimo oko nekih poslovničkih zavrzlama koje realno ne postoje, koje vi stvarate, a da vas upozorim da ono vreme od 10,00 sati koje je predviđeno za ovu raspravu još uvek nije ni počelo. Nemojte da optužujete nas da mi odlažemo taj istorijski dan kada će ovaj parlament odlučiti o našem poverenju ili ne, vi ga odlažete. Mi se ne plašimo tog dana, mi želimo da radimo i radićemo i posle tog dana, radićemo i sledeće godine, ali ne znam čega se vi bojite, nećete vi da budete raspušteni ako Vlada dobije poverenje ove skupštine. Prema tome, uvek je bilo mesta za opoziciju u ovom parlamentu, pa će biti i sledeće godine, i 2005. i 2006. godine itd.
Narodni poslanik Dejan Mihajlov, pravo na repliku na izlaganje predsednika Vlade gospodina Zorana Živkovića.
Sem poznavanja koliko traje kalendarska godina, plašim se da ništa novo nisam čuo od vas. To ste dobro naučili koliko traje prestupna i to je nešto što u ovom trenutku nije dovoljno da bi ova vlada dobila podršku u Skupštini. Ali, ono o čemu ovde možemo da govorimo, to je da vi ovde treba da položite račun za vaš nerad, imali ste prilike da date vaše izveštaje. Pošto vi govorite o kontinuitetu Vlade, o 1000 dana Vlade i tu se vidi koja je računica, odnosno da ste uspeli da sračunate da godina ima 365 odnosno 366 dana, ali 1000 dana još uvek nije prošlo, ni od 18. marta ove godine, a ni od 26. januara 2001. godine nije prošlo 1000 dana, ali dobro. Vi govorite ovde o kontinuitetu vlasti, pa da vam kažem, s obzirom da niste ni bili poslanik u ovoj skupštini, niti ste bili ministar u prethodnoj vladi, Vlada Republike Srbije nije podnela izveštaj o radu Narodnoj skupštini Republike Srbije, niti se o tom izveštaju raspravljalo na nekoj od sednica Skupštine. Podnošeni su neki izveštajčići odborima, ali celokupan izveštaj Vlade nije podnet Narodnoj skupštini Republike Srbije, to je prvo. Drugo, poslanička grupa DSS-a više puta je pismeno, dostaviću vam i to, tražila od Nataše Mićić početkom ove godine da iskoristi svoje ovlašćenje po Poslovniku i da zatraži od Vlade Republike Srbije izveštaj o radu. Nataša Mićić nam na to nije odgovorila. Mi smo ponovili taj dopis početkom ove godine. Vi ste došli ovde da polažete račun za svoj nerad i to je ono o čemu mi ovde treba da razgovaramo. Želim da vam kažem nešto, nećete imati prilike da polažete izveštaj o svom radu za ovu godinu, već će to biti primopredaja dužnosti nakon vanrednih parlamentarnih izbora na kojima ćete vi da položite DSS-u izveštaj o svom neradu i da predate dužnost nakon sledećih vanrednih izbora, kada ćemo mi uzeti (na vašu žalost, a na sreću građana Srbije) većinu u ovoj Skupštini i kada ćemo drugačije voditi Srbiju i kada se nećemo dičiti da imamo milion nezaposlenih i da imamo pad proizvodnje, kada to neće biti i spisi kojima se vi dičite i koje veličate kao vaše uspehe. Ako je za vas uspeh da imate milion nezaposlenih i da beležite pad društvene proizvodnje, ne znam šta bi za vas bio neuspeh.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik predlagača poslaničke grupe SRS.
Pošto smo ovo pitanje raspravili, znači, danas pričamo o rezultatima rada Vlade Republike Srbije, odnosno o stanju u kome se nalazi Republika Srbija od kada je DOS preuzeo vlast, od 25. januara 2001. godine, praktično do današnjeg dana. Imali smo prilike da čujemo da je to sve normalno. Normalno je što radnici ne rade, normalno je da idemo u dužničko ropstvo, normalno je da se trajno zatvaraju neki industrijski kapaciteti, bez bilo kakve perspektive. Postoji samo jedna stvar koja još nije jasna građanima Republike Srbije, gde otprilike DOS pokušava da kaže da je to pozitivan rezultat, a to je, kako se obično kaže, monetarna stabilnost, siguran i stabilan devizni kurs. Nadam se da gospodin Pitić sluša, s obzirom da ga je i gospodin Šešelj jutros pominjao u Hagu, a pominju ga i oni prijatelji iz Amerike koje ne može da obiđe, da malo obrati pažnju na taj devizni kurs i na te donacije. Imali smo mi prilike da gospodina Pitića slušamo mesecima ovde. Znači, devizni kurs bi bio otprilike neki vođeni devizni kurs. On se praktično od novembra 2000. godine, ali pošto ovu vladu možemo da prozivamo za nešto od 25. januara, onda znači od 25. januara 2001. godine, u suštini zasniva na potcenjivanju stranih valuta, pre svega, konvertibilnih valuta, a cilj toga jeste da se obezbedi stabilnost i na taj način suzbije inflacija. Naravno, inflacija posle 25. januara 2001. godine, jer u toku oktobra, odnosno novembra i decembra 2000. godine i dobrim delom januara 2001. godine ona prelazna Vlada je pustila rast cena na malo, tako da su za ta dva meseca indeksi rasta cena na malo bili praktično zbirno preko 60%. Tako je napravljena jedna dobra startna pozicija da u svom mandatu ne prikazuju veliki rast cena na malo i da se prikaže da je inflacija mnogo niža. Zašto je to urađeno? To je urađeno baš u onom periodu kada su krizni štabovi upadali u preduzeća, da li sa puškama, da li bez pušaka ("Metaloplastika", "Galenika" i druga preduzeća); krizni štabovi koji je trebalo da podsete na samoupravljanje, da se promeni poslovodna struktura, a glavni cilj jeste da se uguši proizvodnja i smanji vrednost osnovnog kapitala tih društvenih preduzeća, kako bi došli ovi sa tašnama, kumovi ili poput onog iz Šapca koji je sa tašnom otkupio dobar deo akcija "Soje proteina", a niko ga ne zna, ni ko je ni šta je, niti se u poslovnim krugovima to tretira. Doduše, kasnije se saznalo da je to neki Cane Žabac. Ta politika stabilnog kursa dinara je dala i rezultate. Gotovo iste rezultate kao kada je velika inflacija, a to je nesrazmeran i neskladan rast cena robe u Srbiji, i to pre svega uvozne robe. Ona je kod nas skuplja nego u zemlji porekla. Dalje, dinar - dolar, dinar - marka, a kasnije evro, odnosno taj kurs, valutni odnos došao je u situaciju da pogoduje samo uvoznicima. Nijednom izvozniku ne pogoduje i zato nema izvoza. Uvoz se isplati, a uvoz je suočen sa problemima, a to znači rast uvoza i povećanje trgovinskog deficita. Ova vlada će biti prepoznatljiva po enormnom rastu trgovinskog deficita. Naravno, tome je pogodovala i liberalizacija u izmenama propisa i podzakonskih akata koji regulišu spoljnotrgovinski promet, pa smo došli u situaciju da se pretežno na našem tržištu nalazi roba koja konkuriše našoj proizvodnji i našoj robi. Naravno, tu konkurenciju nije mogla da izdrži naša proizvodnja i bila je osuđena na propast. Ako idemo sistemom brojeva, onda kumulativno izražena vrednost uvoza u periodu 2001. i procena do kraja 2003. godine treba da bude oko 17 milijardi dolara, a ukupan izvoz u ovom periodu treba da bude negde oko šest milijardi dolara. To znači da je taj spoljnotrgovinski deficit, kumulativno posmatran, oko 11 milijardi dolara, a postoje dve prognoze koliko će to da iznosi samo u 2003. godini: to u jednoj boljoj varijanti treba da bude negde oko 4,5 milijarde dolara, mada ima i onih koji procenjuju da će taj deficit biti daleko veći. Naravno, smanjivao se i procenat pokrivenosti izvoza uvozom, tako da ako ovde godine to bude na 35%, to je otprilike taj plafon dokle može da se ide. Ranije je to bilo mnogo više, recimo 2001. godine 38%, 2002. godine 37%. Ova politika kursa je stimulisala samo potrošnju, ali je i dovela neke da zbog te potrošnje i obezbeđenja elementarnih potreba moraju da prodaju ono deviza što prodaju, a bogamineke i da smanjuju neto vrednost svoje imovine. To je ono čime se opravdava ono što je gospođa Kori Udovički rekla - ako ne možete da platite struju vi prodajte stan. To je neto smanjivanje vrednosti imovine. Ogroman uvoz, neisplativost izvoza, gubici u poslovanju imaju za posledicu da se jedan deo naše proizvodnjetrajno gubi. Mi smo juče čuli da to nije nikakva šteta, da je to normalno, pa bih vas zamolio da odete do "Prve petoletke" i da objasnite ljudima da je to normalno. Juče je bilo takođe i prigovora da se radi o kapacitetima koji su planirani za neka druga tržišta. Taj kapacitet jeste pravljen za neko drugo tržište, a samo da podsetim, od 1998. do 2000. godine ti proizvodni kapaciteti su koliko-toliko radili i imali izvoz i moglo je da se živi. Od kad je došla ova nova tržišna ekonomija i "Petoletka" je pred zatvaranjem. Slična je situacija i sa drugim preduzećima. Ekonomska logika promene valutnih odnosa,nadam se da me slušate, zasniva se na nečemu što ekonomska teorija ne zna. (Goran Pitić, sa mesta: Na čemu?) Evo, sada ću, gospodine Pitiću, pošto ste vi ekspert za to, da čujete. Praktično, na sledećem se zasniva. Ako ove godine vi planirate da će u Srbiji biti inflacija oko 8%, moram da vas obavestim da će u SAD-u ta inflacija biti između 1,5 i 2%. Vi kao stručnjak za svetsku istoriju ekonomije to, pretpostavljam, znate. U Srbiji će doći do pada društvenog proizvoda oko 5%, prema vašim procenama, dok će u SAD-u doći do povećanja za oko 2%. Vrednost dolara u dinarima se smanjuje. Taj kurs je nestabilan i dešava se nešto sasvim obrnuto, da se kod nas 20 puta nešto povećava. To ekonomska teorija još nije zabeležila. Pre nekoliko meseci kada smo vam ovde ukazivali na nešto što malo liči na Argentinu, vi ste osporavali. Sada je Narodna banka Srbije dobila i službenika MMF-a, nema neke suštinske razlike između Dinkića i Kori Udovički. Oni sprovode istu politiku, a ta politika je politika destrukcije. Što se tiče donacija, odnosno donatorskih konferencija, vama je rekao ovaj gospodin Busek da ne računate na one četiri milijarde, odnosno na 3,9 milijardi. Nema više donatorskih konferencija, nema, jer su vas otpisali, ne veruju u vas, sumnjaju u način kako su potrošena ova sredstva, jer rezultati nisu zadovoljavajući. To što se vi ovde hvalite, pa izađe jedan predstavnik DOS-a i kaže - Institut za uporedno pravo je ocenio da je Zakon o borbi protiv organizovanog kriminala najbolji zakon, u skladu sa svetskim standardima,obična je laž. Razgovarao sam sa ljudima iz tog instituta, oni su rekli - katastrofa od zakona. Ovde je izašao ministar za rad, boračka i socijalna pitanja... (Predsedavajuća: Da li koristite sledećih 10 minuta?) Da, nastaviću. I kaže da ceo Zapad podržava naš Zakon o radu. To uopšte nije tačno. Juče smo imali prilike da čujemo da nema nijedne ozbiljne primedbe na proces privatizacije od strane onih koji su učestvovali u tom postupku. A zašto bi lopovi prigovarali kada su jeftino došli do kapitala? Zašto bi Cane Žabac prigovarao? Zašto bi Kostić prigovarao? Nema za šta da prigovara. Ovo je vlast koju je finansijska mafija dovela na vlast. Ako meni ne verujete, gledajte Studio B, B-92, emisiju o rasturanju SFRJ i rasturanju Srbije, gde vi sami priznajete koliko ste dobili para od koga, koliko od Amerikanaca, koliko od nekih drugih institucija Vaš premijer je priznao 30 miliona. Do pre nekoliko meseci u puču su učestvovali predstavnici državnih organa, vi ste ih u međuvremenu pohapsili. Sa vama čovek ne sme da se druži. Vrlo prosto i jednostavno: sa vama se družio Milutinović, završio je u Hagu; sa vama se družio Vuk Drašković, evo ga u teškoj opoziciji; sa vama se družio Sreten Lukić, kopao, kopao pa sebi iskopao, a upozoravali smo ga. Jovica Stanišić koji vam je pomogao, koji vas je i formirao u krajnjem slučaju, evo ga i on u Hagu. Vreme za mentalno-medijske manipulacije je prošlo. Evo, da vas podsetim, kada su "crvene beretke" bile na ulici, vi ste rekli da to nije dozvoljeno, oni zbog saradnje sa Hagom protestuju i ne mogu da budu u svojim radnim uniformama. Pre neki dan po vašem nalogu u tim istim radnim uniformama bila je policija, i opet protest zbog Haga. Ne znam, nešto tu nije u redu. Nemamo onaj izveštaj za lekarske preglede još uvek. To čekamo da nam se dostavi. I Đinđić je, jadnik, morao da krije taj izveštaj, jer se razočarao kada je pročitao koje su dijagnoze. Zašto ste mogli da očuvate taj kurs dinara i da prikažete neku stabilnost? Mogli ste iz prostog razloga što su došle i pare iz inostranstva. Zakon o vraćanju stare devizne štednje ipak podrazumeva da se u kasnijim godinama, a to su godine koje nam slede, povećava obaveza vraćanja. Ovih prvih nekoliko godina je ipak nizak taj anuitet koji se otplaćuje, a verovatno sve interesuje kako ćete da izađete sa procesom denacionalizacije i vraćanja imovine koju ste obećali. Mi nismo, mi smo protiv toga. Mi vas podržavamo, kada to stavite na dnevni red, kada se zna da će veliki broj ljudi iz inostranstvaimati potraživanje na bazi onoga što ste vi obećali. Vi ste došli na vlast zahvaljujući jednoj pogrešnoj iluziji zasnovanoj i potkrepljenoj mržnjom kao sredstvom za ostvarivanje te iluzije. Iz te iluzije ne možete da izađete. Vi ćete u nastavku ove sednice ići po sistemu (evo, to se već prepoznaje) - ne verujete baš mnogo statističkim podacima. Jeste da ste ih nešto malo promenili ali mi citiramo vaše podatke, ono što vi pričate. Potvrđujemo samo ono što vi pričate kada je u pitanju statistika. Znam i neke ljude koji su se bavili utvrđivanjem metodologije statističkih istraživanja i znam šta ste promenili i ne osporavam vam to, ali poražavajući su rezultati i ova statistika ne može da pruži pravi uvid u dubinu ponora u koji smo pali od kada ste došli na vlast. Ima i dobrih stvari. Godine 2002. je usvojen u Saveznoj skupštini jedan zakon i onda je neko greškom dostavio kao prilog materijal jedne međunarodne finansijske institucije koja govori pod kojim uslovima mogu da se obezbede tranše nekih kredita od 300, 400 miliona dolara. Tamo sve lepo piše. MMF i sistem Svetske banke je odredio kako treba da se utvrdi cena električne energije, pa je uslovio, pa je rekao - ako tu cenu podignete na neki nivo, koji je tamo propisan, onda možemo da pričamo o tome da vam se da neki kredit. Slično je bilo i sa penzijama. Rečeno je - ako promenite način obračuna penzija i način usklađivanja penzija, pa uprosečite sa rastom cena na malo i troškova života i na taj način se realno smanji penzija, onda možete da računate na pomoć. Ukoliko preispitate budžetsku potrošnju, ukoliko budete izvršili proganjanje onih koji su protiv Haga, ukoliko dođete u situaciju da građane Srbije ubedite da su svi oni koji su se branili od NATO pakta kriminalci, to je vaša teorija. Zato su podnete krivične prijave protiv pojedinih predstavnika prethodne vlasti, da bi se obesmislila svaka pomisao vođenja jedne ispravne nacionalne politike. Dovodite ljude u depresiju, da kažu da ne može ništa da se promeni. Može da se promeni i svi moraju da cene narodnu volju. Ako idemo sistemom brojki, onda kažite šta radi u ovoj državi, šta proizvodi. Ja moram da vam kažem da ste lepo sproveli politiku koja vam je zacrtana iz inostranstva, uništavate vojsku i krešete socijalne fondove, uz gašenje svih naših proizvodnih kapaciteta. Kada budete završili taj posao, pokupićete se, ima da odete i da kažete - pa to je demokratija, to je normalno. Iluzorno je dalje da citiram ekonomske i finansijske podatke o rezultatima vaše vlade, ali afera sustiže aferu. Ministri se štite uspostavljanjem imuniteta, Vlada je sposobna, još nije našla odgovor ko je učinio koje krivično delo. Ovo je jedina vlada kojoj ne odgovara da krene suđenje za organizovani kriminal, jer će onda da se sazna ko je šta radio. Ova vlada je produkt organizovanog kriminala, pa bez obzira u kojoj kombinaciji, ekspertskoj, političkoj, međustranačkoj ili nekoj drugog. Vi znate za izveštaj onog instituta iz Nemačke, koji je rekao još 2000. godine pred izbore da oni više nikada neće doći ovde, jer u 17 političkih stranaka ne postoji nijedna politička stranka po organizaciji, nijedna nije sposobna da napiše program, da izvuče državu iz krize, da sprovede proces tranzicije, a on ima otprilike dva cilja. Prvi, da se uvede malo više slobode, demokratije i poštovanja ljudskih prava i drugi, da zaživi jedna tržišna ekonomija na potpuno drugačijim osnovama, pre svega privatnoj svojini. Ova vlada je dokazala da nije sposobna to da uradi. Nemamo mi potrebe da se protivimo tim ciljevima, ali iskrenim ciljevima tranzicije. Svi su videli i nije normalno da Šreder bude samo četiri sata ovde. Došao malo da pomogne, pošto se raspravlja o nepoverenju. Nije normalno. Vodi privrednu delegaciju, a nema nijednog privrednika u delegaciji, nego malo da se slika i da kaže - eto i mi smo sa njima, mi ih podržavamo. Niko vas ne podržava. Nema tog koji vas podržava. Vi se međusobno podržavate zbog interesa. Nešto slično kao na prošloj raspravi povodom Nataše Mićić. Svi ste je otpisali, jedino GSS gleda da zaštiti neke svoje pozicije još nekoliko dana, meseci dok ne prođe ili dok se nešto ne desi. Nema šta da se desi. Sve što može da se desi u ekonomskoj sferi biće još gore i lošije. Nema programa, nema kadrova, eksperata, koji su samo eksperti u svojoj kancelariji. Pogledajte šta ste napravili sa pravosuđem, šta ste napravili sa javnim tužilaštvima. Gde je ta pravda? Ustavni sud neće da se oglasi i da kaže šta je sve u skladu sa zakonom, a šta nije u skladu. Oborio vam je toliko uredbi. Vi u nastavku možete da vladate uredbama, na osnovu člana 2. stav 2. Zakona o Vladi, ali samo pod uslovom ako sprečite da Ustavni sud o tome raspravlja, a inače ovde nemate podršku, kao ni na ulici, kao ni na selu, nigde vi nemate podršku. Vi ste izgubili podršku i u svojim familijama.
Samo obaveštenje da će se nastavak 24. sednice Odbora za odbranu i bezbednost održati danas u 14,00 časova u sali predsedništva. Reč ima narodni poslanik Tomislav Kitanović, replika na izlaganje narodnog poslanika Zorana Krasića. Osnov za repliku je citat o stranci - Srpski pokret obnove u teškoj opoziciji.
Srpski pokret obnove jeste sarađivao sa drugim strankama u cilju obaranja prethodne vlasti. Srpski pokret obnove je možda dao najveći doprinos u ostvarenju tog cilja. Što se nas tiče, mislimo da smo bili u pravu, jer znamo kakvi su bili rezultati prethodne vlasti - katastrofalni rezultati. Takve rezultate nijedna vlast u istoriji nije napravila. Šta je prethodna vlast ostavila ovom režimu? S druge strane, Srpski pokret obnove jeste opozicija i ovoj vlasti, jer ne smatra da je ova vlast bolja od prethodne i zato je SPO ta svoja razmišljanja sažeo u paroli da ovi odu, a da se ovi ne vrate ili još bolje da se ovi ne vrate, a da se ovi isprate. Znači, jednaki su i jedni i drugi.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije gospodin Goran Pitić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam mogao a da se ne javim za reč, pošto nam je juče gospođa Gordana Pop-Lazić započela tumačenje teorije tranzicije. Danas je gospodin Krasić rekao, i sa njim se slažem, da je iluzorno da citira ekonomske podatke i stvarno mu predlažem da ih više ne citira. Predlažem vam da se držite onoga što poznajete, a to je pravo. Mislim da nije loše da razgovaramo o stvarima koje neko poznaje, ali zamolio bih vas da ako nešto koristite kao podatke u ekonomiji da ih tumačite na način koji je valjan, argumentovan, a ja ću vam reći šta ste zloupotrebili, neke podatke i upravo u periodu prelazne vlade šta je rađeno, u stvari pre nego što je došla prelazna vlada, što je obezbedilo da u 2000. godini inflacija bude 120%, ali doći ću na to. Prethodno, čini mi se da vas negde prepoznajem kao zagovornika onog starog sistema koji je u Rusiji postojao, ali su ga na sreću i Rusi napustili. To je centralno-planski sistem koji podrazumeva da se sve diriguje, da nema liberalizacije, da banke služe za realizaciju onih instrumenata za koje im neko kaže gde treba da investiraju. Vaša argumentacija da je naša proizvodnja prepuštena propasti zato što je došlo do liberalizacije upravo govori da ne prepoznajete konkurenciju kao jedan motiv, kao nešto što jeste osnovni instrument tržišne privrede, a pošto govorite o gubicima u poslovanju upravo ne prepoznajete da se to dešava u segmentima društvene svojine. Mislim da možda i niste toliki zagovornik, ali očito da koristite argumentaciju koja prepoznaje ta dva elementa, a to su centralno-planski sistem i društvena svojina, kao osnov vaše argumentacije protiv konkurencije. Da vam kažem da čuvena priča o onome što ni vi ni gospodin Mihajlov terminološki ne prepoznajete, i plašim se da je malo veći problem u neprepoznavanju, ne postoji društvena proizvodnja kao termin, pad društvene proizvodnje. Postoji pad industrijske proizvodnje i postoji društveni proizvod. Društveni proizvod ima svoju strukturu i ako vi ne prepoznajete da je u Srbiji trenutno pad industrijske proizvodnje, koji se statistički vezuje, ali da vas ipak, nažalost, informišem da se ove godine predviđa da društveni proizvod bude 3%, pozitivan rast društvenog proizvoda, a ne pad od 5%. Ne znam koje izvore vi koristite. Postoji pad industrijske proizvodnje, ali iz par vrlo bitnih razloga. Jedan je da se u srpskoj privredi dešava promena u strukturi privrede. Znači, strukturna promena u privredi u kojoj opada društveni sektor, a raste privatni sektor. Privatni sektor, koji nije obuhvaćen statističkim podacima, raste po stopi od 10%;to je opredeljenje ove vlade - privatni sektor - i to je budućnost Srbije. Budućnost Srbije nije društvena svojina, za koju je tačno da beleži pad, i to jeste strukturna promena u Srbiji. Drugo, Srbija nije, model razvoja Srbije nije opet fabrike (i to je vaš drugi argument koji ste negde rekli), gubici u poslovanju i "Prva petoletka" kao primer. "Prva petoletka" propada, između ostalog, zato što je izgubila regionalna tržišta koja su izgubljena politikom koja je vođena devedesetih godina. Znači, gubici regionalnih tržišta, a dimenzioniranje fabrika na način da pokrivaju ta regionalna tržišta i 10 godina izolacije Srbije od sveta i od regiona uticalo je da je ne samo "Prva petoletka" nego i gomila drugih firmi ostala bez mogućnosti da upravo na tržištu realizuju svoju proizvodnju i da ono što neko centralno-planski misli da treba da proizvode da mogu da proizvode. To ne može. Jednostavno, tržište prepoznaje šta valja i tržište zahteva da se proizvod verifikuje kvalitetom i cenom. Mislim da vi to ne prepoznajete, a prebacujete odgovornost nama za nešto u čemu nismo učestvovali, nego naprotiv, i to je pozitivan deo priče, Vlada Srbije pokušava u svom skromnom budžetu, za šta nas i te kako međunarodne organizacije prozivaju po pitanju politike subvencija, da za 44 preduzeća u Srbiji koja su izgubila svoja tržišta, u kojima je moguće prepoznati dodatu vrednost u smislu profita i poslovnih mogućnosti,kao što znate, od "Zastave" do Bora, u vremenu koje je pred nama restrukturiranjem obezbedi prostor na tržištu. Politika subvencija nije dugoročna politika Vlade Srbije, nego mogućnost da se oni osposobe da postoje na tržištu. Samo još dve - tri stvari. Ne znam kako ste došli do toga, verovatno ozbiljnim analitikama, da izvoznicima ne pogoduje kurs. Pogledajte šta je struktura uvoza u Srbiji, pa ćete videti da je investiciona oprema uzela ogroman rast u odnosu na prethodni period, a isto tako da je procenat rasta izvoza 20%. Znači, 20% raste izvoz u Srbiji. Neko će reći da je to mnogo, neko da je malo. Nije dovoljno i potrebno je da smanjimo trgovinski deficit, ali opet da vam kažem, upravo iz razloga što to predajem na fakultetu, trgovinski deficit je jedan od segmenata platnog bilansa. Za stabilnost jedne zemlje ključan je platni bilans. Ne bih da zamaram građane Srbije teorijama šta znači jedno, a šta znači drugo, ali mislim da je dobro da znaju da kada neko ovde iznosi određene podatkemora i te kako da razume o čemu priča, a ne da izbacuje ovde određene podatke kao da ne znam šta napravi u smislu ekspozicije prema građanima. Ne razumem ono vaše poređenje Srbije i Amerike, osim ako nas poredite da smo bliski po nekim kvalitetima, da li po veličini ili po inflaciji. Ne znam da li vam je poznato da 120% rasta cena u 2000. godini, da je septembra 2000. godine gospodin Šešelj uticao da rast cena u septembru bude 30%, kada je došlo do oslobađanja cena u pojedinim segmentima na tržištu robe, a da je kontrola cena tada bila 70% u robnom sektoru. Pa, vi vidite o kakvoj privredi razgovaramo kada vi govorite o karakteru tržišne privrede, a o čemu govorimo mi. Danas je situacija u Srbiji da smo mi imali da se jedino u segmentu energetike i jedino u segmentu za pojedinu vrstu hleba zadržava i dalje određena vrsta davanja saglasnosti, odnosno kontrole. Sve ostalo je libaralni sistem cena, a mi danas imamo jednocifrenu inflaciju u Srbiji, sa veoma preciznom dinamikom usklađivanja rasta cena u narednom periodu. Znači, mi očekujemo da za tri, četiri godine to padne na nivo Sjedinjenih Američkih Država. Što se tiče društvenog rasta, rekao sam već, vi navodite minus 5% za Srbiju, 2% za Ameriku, da vas ipak razočaram, jer izgleda da ćemo imati pozitivan rast društvenog proizvoda i da smo, kao jedina zemlja u tranziciji, imali u prve dve godine, a evo i treću uzastopno, pozitivnu stopu rasta društvenog proizvoda. Da vam kažem, a propo donatorskih konferencija, i bez donatorskih konferencija, koje smo imali 2001. godine (18. novembra je predviđeno u Briselu da opet imamo razgovor sa donatorima), već sada je 4.200.000.000 evra predviđeno za Srbiju, a ugovoreno 2.200.000.000, na način da su projekti u toku. Veoma sam precizno nabrojao šta je to. Kada se razgovara o tome šta se dešava u Srbiji, ja ovo doživljavam ne kao izveštaj ili rezultat, nije bitno kako se zove, ovde je moja uloga da predstavim šta se radilo od strane Vlade, zašto i na koji način postavljam argumentaciju o poverenju, verzus nepoverenju Vladi Srbije. Moja uloga kao ministra i predstavnika Vlade je da govorim upravo o tome šta je urađeno i time da potvrdim da je u Srbiji puno toga urađeno, da ima toga što se moglo i više uraditi. Upravo iz tog razloga, oko kredibiliteta međunarodne zajednice, ne znam da li ste čuli tu vest - za 2005. godinu Beograd je predviđen da bude domaćin godišnje skupštine Evropske banke za obnovu i razvoj, u jednoj ozbiljnoj konkurenciji, upravo kao potvrda kredibilitetu Srbije za ono što je pred nama. Na kraju, pošto ste rekli još nešto što je vrlo interesantno, pošto je bilo vrlo antagonističkih tumačenja. Rekli ste da ste me slušali mesecima kako govorim o donacijama. To je vrlo dobro što čujem, jer sam isto tako od vaših kolega čuo da ne znaju ništa o donacijama, pa ja jedino pravim jednu sintagmu na tu temu - ako su me slušali, a ništa ne znaju, prepuštam vama da zaključite zašto je to tako.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Krasić.
Možda se dobro ne čujemo. Neka razlika, gospodine Pitiću, ipak znam da postoji. U onoj zgradi gde radite malo se raspitajte kod ljudi, ima još ljudi koji tamo rade, poznaju me i mogu da vam kažu koje su teme i oblasti mog interesovanja. Nisam ja baš toliki laik za ekonomiju, kao što ste pokušali da me predstavite. Ali, dobro, pošto vi pričate o lepim rezultatima, malo da pročitam nešto što su napisali neki instituti u kojima ste vi radili kao honorarni savetnik, vaši kumovi ili vaši prijatelji ili ta ekspertska grupa Vlade. Recimo, ja sam koristio podatke Izita. Kaže ovako: poslovna klima - loša; rezultati - poražavajući. U kojim oblastima, sektorima: proizvodnja, spoljnotrgovinsko poslovanje, zaposlenost, standard. Dalje, sada ide karakteristika ekonomske politike: velika poreska opterećenja, loši uslovi kreditiranja, nerealan kurs dinara, nelikvidnost, nema sredstava za reprodukciju, kako tekuću, tako i za razvoj, nema direktnih investicija. Kako su potrošena sredstva od privatizacije? Nisu u funkciji privrednih tokova, već potrošnje. Sada se najavljuju investicije u infrastrukturne objekte. Efekti privatizacije, u firmama gde je izvršena, pre svega, došli su do izražaja usporene privredne funkcije, a tamo gde se namerava da se izvrši privatizacija: apatija i iščekivanje šta će da ih snađe. Idemo dalje: ljudska proizvodnja -pad; cene proizvođača, i ono malo što rade, rastu; cene u trgovini na malo - rastu, ali usporeno, zato što je slaba kupovna moć; troškovi života - konstantni rast; strani investitori ne plasiraju kapital zbog političkog i ekonomskog rizika, jer afera sustiže aferu, a gde su pare, niko živi ne zna. Kakva je tražnja sredstava za rad, ono što ste malopre rekli, da to raste - konstantni pad, kako domaće, tako i one iz uvoza. Reprodukcioni materijal - pad. Sa čime da se prave industrijski proizvodi? Roba široke potrošnje - na vrlo niskom nivou, a on je nizak zato što je kupovna moć građana loša. Fizički obim proizvodnje, hoćete to da čujete, gospodine Pitiću, pošto to pratite? Osim struje, gasa i vode, kod svih drugih proizvoda registrovan je pad. U poljoprivredi: pšenica - minus 39, kukuruz - procenjuje se minus 12, otkup stoke - takođe pad. Molim vas, to su vaši rezultati i pričajte o tome. Ne pričajte o terminološkom značenju pojedinih pojmova.
Reč ima, po pravu predlagača, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Poštovane dame i gospodo, gospodine Pitiću, mi smo još prilikom formiranja one prve DOS-ove vlade negodovali, i gospodin Šešelj je u više navrata, a tada posebno, potencirao nepotrebnost, izlišnost postojanja ministarstva na čijem ste vi čelu, jer takvo jedno ministarstvo je postojalo u SRJ, a i danas postoji u okviru državne zajednice Srbija i Crna Gora, što znači da vi samo nepotrebno za rad svog ministarstva trošite pare poreskih obveznika. Samo u budžetu ove godine imate planiranih nekih 35 miliona za putovanja. I tada smo vam, kod projekcije budžeta za ovu godinu, rekli da prosto ne možemo da zamislimo na šta ćete sve te pare potrošiti i da li je moguće da ćete sve vreme biti u avionu, leteći oko zemljine kugle, jer biste za te pare mogli 360 dana samo da budete u vazduhu. Drugo, kao profesor rekli ste nešto što možda jeste lapsus, ali mislim da nije, a rekli ste - imamo pozitivan rast društvenog proizvoda. Pitam vas da objasnite, barem svojim studentima, meni ne morate, kakav je to negativan rast? Drugo, odlično pravim razliku između društvenog bruto proizvoda i društvenog proizvoda, a pretpostavljam da i vi, kao profesor univerziteta, znate koja je razlika. Pošto vas je i gospodin Šešelj danas pominjao u Hagu i nekog vašeg pomoćnika izvesnog Dražića, kao partnera u onoj Lazarevićevoj advokatskoj kancelariji, koji se, eto, usudio da ode u Hag, iako ga Vojislav Šešelj nije zvao, niti želeo kao advokata, kršeći svoj i advokatski kodeks, jedna prodata duša; to vam je dodatno na dušu, vidi se sa kim sarađujete. Rekao je da ste ministar u kriminalnoj DOS-ovoj vladi. Ali dobro, da se mi vratimo na one stvari koje, što kažu, život znače. Troškovi domaćih reprodukcionih materijala, izraženo u cenama, u dinarima, za dve godine su fantastično porasli; troškovi radne snage, izraženo kroz plate, bez obzira što je manji broj radnika, fantastično su porasli; troškovi električne energije su tri do četiri puta viši. Sve što se uvozi izgleda, pri tom, fantastično jeftino. U takvim uslovima neto izvoznik, dakle, onaj koji izvozi, koji više izvozi nego što uvozi, prosto ne može ništa da zaradi. Uvoz je postao atraktivan. Na uvozu se fantastično zarađuje, a izvoz je postajao sve destimulativniji, što je opšti zaključak svih onih koji se bilo kakvom privrednom aktivnošću bave, pogotovo sa inostranstvom. Uvoz je porastao 32%. Ove godine još uvek nećemo dostići nivo izvoza iz 1998. godine.To je apsolutno za očekivati. Izvoz je 1999. godine bio 50% smanjen zbog bombardovanja. To je bila logična posledica. Dakle, statistička osnova, čak i ako posmatramo 2000. godinu, izuzetno je niska. Dominira uvoz robe široke potrošnje, dok je uvoz opreme radi produktivnih investicija i pokretanja proizvodnje i razvoja marginalan. Ono što najviše boli ove sindikalce koje danas niste pustili na ulice Beograda, nego ste ih zadržali na Brankovom mostu, pa su na Novom Beogradu, a i širom Srbije ima onih koji se protive ovom modelu privatizacije, pljačkaške privatizacije, ja ću se usuditi da pročitam jedan faks koji je stigao, a koji potvrđuje da širom Srbije građani protestuju u okviru sindikata ili zaposleni uopšte, iz nekih preduzeća, koji su opljačkani. Faks stiže iz Čonoplje kod Sombora - "U vreme zasedanja samozvane tzv. Narodne skupštine Srbije, kada je narodna milicija tukla sindikalce na kiši i smrzli, u Čonoplji kod Sombora se takođe vodila grčevita borba radnika DPP "Bačka" Čonoplja, sa Vlahovićevim "dobročiniteljima", privatnom firmom DOO "Parmons" - Novi Sad, koja je nedavno izvršila dokapitalizaciju ovog preduzeća, vrednog 2.500.000 američkih dolara, sa svojim učešćem, osnivačkim ulogom od svega 5.000 američkih dolara. Vlasnik ove firme, Veljko Momčilović iz Novog Sada, i njegovi pomoćnici su uz pomoć policije, privatnog obezbeđenja, sedam naoružanih civila i bokserskog kluba iz Sombora na čelu sa trenerom Draganom Vučićem pokušali po rešenju naloga Trgovačkog suda iz Sombora da zauzmu ovu firmu, pored činjenice da su protiv Kamenka Zoremskog i tzv. vlasnika Veljka Momčilovića i ostalih pomagača podignute već dve krivične prijave za izazvanu štetu i zloupotrebu u privredi, u ukupnom iznosu od 61.000.000 dinara. No, pored svih tih činjenica, ni Trgovački sud u Somboru, ni Viši trgovački sud u Beogradu, pored niza žalbi advokata DPP "Bačke" Čonoplja, čak i obraćanja Komisiji za praćenje rada sudova pri Ministarstvu pravde, Beograd, ne čine ništa da zaštite radnike DPP"Bačke" Čonoplja. Nažalost, ovde se radi o onoj istoj firmi čiju su nesreću započeli Milan Zoraja i Siniša Kozlina, direktor i upravnik, koja je već bila predmet rasprave u Narodnoj skupštini Srbije, a povodom saradnje sa sistemom "Lutra", gospodina Mihajlovića, gde je u saradnji dva tima iz DPP "Bačka" preliveno od 1997. do 2000. godine oko 1,5 miliona maraka. Iste su sudbine bila slična preduzeća iz okoline Čačka i Valjeva, Belanovica kod Čačka, Klanica "Divci" i ostali sretnici koji su poslovali sa poštenjačinama iz sistema "Lutra". Na svu sreću, uz korektnu intervenciju policije i pritisaka građana Čonoplje i zaposlenih, ova ekipa je napustila DPP "Bačka" Čonoplja, gde je postojala velika opasnost da dođe do sukoba sa širim i nesagledivim posledicama". Ovo je, dakle, jedan primer i, evo, prozivka za ministra Vlahovića, da podnese izveštaj o privatizaciji i da ubedi građane Srbije koliko je ovakva privatizacija za radnike dobra. Iako imate utisak da je malo sindikalaca izašlo na ulice, to je samo zbog toga što je malo zaposlenih, a oni koji su ostali bez posla više nisu članovi sindikata i ne mogu kao takvi da demonstriraju, a ubeđena sam da su svi veoma nezadovoljni, što će naravno i izraziti na sledećim predsedničkim, pa onda i parlamentarnim izborima.
Reč ima ministar Božidar Đelić, posle njega ministar Aleksandar Vlahović, pa ministar Goran Pitić, to je redosled javljanja.
Hteo bih da reagujem na nekoliko činjenica ovde. Velika je stvar u demokratiji da svako može da se izrazi, naravno, ovaj dom je cenjeni dom gde se sva mišljenja mogu izraziti. Međutim, za cenjene poslanike, pa i za naše građane, ipak se moramo podsetiti na nekoliko stvari. Ovi koji danas govore o ekonomiji, koji spore šta je društveni proizvod, šta je pozitivan a šta je negativan rast, to su oni koji su na momente u otvorenoj, a veoma često u jednoj tajnoj koaliciji tokom 10 godina doveli ovu zemlju do jedne situacije, a to je sledeće. Danas se dele lekcije od strane tih i onih koji ih podržavaju. Srbija je 1989. godine imala 30 milijardi tog bruto domaćeg proizvoda. Samo vi vičite. Nećete svi da se podsetimo u kom stanju ste ostavili Srbiju. Naši građani to nisu zaboravili. Nisu zaboravili Srbiju koja je 78 dana bila u mraku, jer ste razorili EPS, jer su se davale obveznice penzionerima i EPS nije dobijao za struju. U poslednji momenat ste ukinuli uredbe, oni koji danas pričaju o tržišnoj ekonomiji, a držali su cene svih namirnica pod administrativnom kontrolom i onda su ih oslobodili. Odatle inflacija od 113% u 2000. godini, a danas, kada će biti 8%, govore da je to mnogo, a oni su nas ostavili sa trocifrenom inflacijom! Ostavili su nas sa dečijim dodacima koji su kasnili dve godine! Ostavili su nas sa zemljoradničkim penzijama koje su kasnile tri godine, ostavili su nas sa budžetskim deficitom koji je krio po tajnim računima i po robnim rezervama, koji je bio 15% bruto domaćeg proizvoda. Ostavili su nas u situaciji gde smo imali zakone koji se nisu sprovodili. Imali smo dugove koji nisu bili evidentirani, pa sve do dugova Kinezima, koje je jedan guverner potpisao na jednoj maramici, na jednom aerodromu u Franfurktu. Da, to je bila ta država i poslednje dve i po godine, tri, mi smo uradili ono što je realno bilo moguće. Danas je Srbija zemlja koja je u poslednje tri godine napravila najveći napredak u reformama, što je od strane svih relevantnih institucija i priznato. Ona koja je imala realni rast naše ekonomije, minimalno 4% u poslednje tri godine, ona i 2000. godine, zatekli smo Srbiju koja je privukla tačno 25.000.000 dolara investicija. To je bio vaš rezultat. Ta cifra je bila u 2001. godini 165.000.000 dolara, u 2002. godini 625.000.000 i ove godine 1.400.000.000 dolara, rekord Balkana! Zatekli smo EPS koji je bio u apsolutnom rasulu. Deset godina se ništa nije ulagalo u remont. Vodila se socijalna politika preko nečega što je trebalo da bude ključni stub naše ekonomije. Mi smo se pitali kako ćemo preživeti tu zimu, a zahvaljujući velikodušnosti međunarodne zajednice, ali i velikom naporu naših građana, mi smo u stanju da, u godini kada u Italiji nije bilo struje, kad u Londonu jednog momenta nije bilo struje, u Grčkoj, na Kosovu, ove godine energetski sistem Srbije zahvaljujući tom ulaganju prebrodio je najtežu zimu posle tri godine i najžešće leto koje smo imali u poslednjih 40 godina, bez ijedne havarije. To je uspeh ove vlade apsolutno, i ne samo to, za još godinu ili dve EPS će ponovo biti izvoznik struje kao nekada; i ne samo to, nego ćemo imati situaciju kada se gleda i već danas inicijativa Evropske unije, Balkana, vidi se da će Srbija biti stabilizator u energetskom sistemu celog regiona. Posle jedne samoubilačke politike koju ste vodili vraćamo Srbiju tamo gde je trebalo da bude. I,bio sam i te kako ponosan kada je juče, i ne znam koliko puta, Srbijapokazana kao uzor i kao mesto gde će se odvijati svi oni procesi koji treba da se odvijaju na pravno valjani način i gde će Beograd, Srbija i naša državna zajednica zauzeti ono mesto lidera koje nikada nije mogla da dostigne. Hvala puno.
Ja vas molim, narodni poslanici, da bismo mogli da se čujemo, i ko dobije reč i ko po Poslovniku ima prvenstvo, uz punu svest o tome da je rasprava o poverenju Vladi srce parlamenta i da izaziva ovakve reakcije koje... samo da se malo saslušamo, ministri su tražili reč, i predlagač i gospodin Anđelković, dakle, imam ravnopravne pozive, pravo predlagača je pravo, svi imaju pravo da dobiju reč kada zatraže. Dakle, toga će biti i ja vas molim u toku ove sednice, članovi Vlade, predsednik Vlade i predlagač, ali je parlamentarno da predlagač ima prvenstvo u odnosu na članove Vlade. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, pa ministar Pitić, ministar Vlahović i onda redom.
Poštovane kolege narodni poslanici, ja prozvah Vlahovića, ono se javio Đelić. Kada se već javio, hajde malo da pričamo o tim efektima Ministarstva finansija i uopšte do čega nas je ova vlada, odnosno politika Vlade Republike Srbije dovela. Da malo ljudi pored ovih političkih konotacija izlaganja jednog eksperta čuju nekoga ko nije ekspert, ali ko je dovoljno stručan da može da prati šta stručnjaci i eksperti u Srbiji misle o svemu što se na ekonomskoj sceni u Srbiji dešava. U jednoj ekonomskoj politici koja mi je došlo do ruke, ali uglavnom se trudim da pratim sve što se tamo piše, sve one koji smatraju za neophodno da kao stručnjaci doprinesu nekoj drugoj, odnosno drugačijoj i boljoj ekonomskoj politici i da upozore Vladu, pogotovu ovaj ekspertski deo Vlade, kako on sebe naziva, da prošle godine nismo vratili 343 miliona dolara duga, koliko je bilo predviđeno; otplatili smo, pazite, od 343 samo 43 miliona; pa onda sledeće godine trebalo je da vratimo 460 miliona dolara, a Narodna banka je molila prošle godine MMF da ne vratimo nekih 25 miliona. To mora da je neki veliki problem u pitanju kada mole za 25 miliona, a hvale se da su nam devizne rezerve preko 2,5 milijardi dolara, to ja govorim za prošlu godinu. Ove godine nećemo platiti toliko koliko je predviđeno, i to je sigurno. Povećava se učešće obaveza prema Londonskom klubu poverilaca, pa sada pitamo gde su banke. Te obaveze ne možemo da otpišemo, je li tako? Svetska banka i MMF mogu da nam reprogramiraju dug, ali ne daju otpis duga, niti to ko traži, niti to oni hoće da daju. U isto vreme, spoljnotrgovinski deficit raste, a za narednu godinu predviđa se smanjenje stranih direktnih investicija ukoliko ne prodamo još neko atraktivno preduzeće koje je preostalo, poput Elektroprivrede. Zato vam nismo onaj zakon stavili na dnevni red, da znate samo, jer ne damo da je tako rasprodate. Iako je sada na svetskom tržištu kapital jeftiniji, mi ćemo kredite dobijati po sve težim uslovima, a zašto? Zato što nam raste spoljni dug i što smo rizično područje. To je valjda svima jasno i sa tim i vi računate. Ono što je najgore, teret otplate spoljnog duga prevaliće se na buduće generacije, pošto naši političari gde god mogu uzimaju kredite i nekako krpe, ne razmišljajući šta će biti posle njih, jer vi, gospodo, mislite da je posle vas potop, a mi koji se ozbiljno bavimo ovim poslom smatramo da će jedna vlada otići, druga vlada će doći, sve su vlade smenjive. Moramo da mislimo dugoročno i o generacijama koje dolaze, jer jedino je Tito radio kao vi, zaduživao se, uglavnom su to bili neki krediti koji su njemu dati da bi svoju politiku ovde sprovodio i da bi mu osigurali pozicije, a sada i vama tako daju kredite, doduše, sve manje, jer nisu ni oni ludi da vam daju kredit ako je spoljnotrgovinski deficit sve lošiji i ako ste sigurni da te kredite ne možete da vratite. Šta je trebalo ustvari da država uradi? Trebalo je da insistira na ratnoj odšteti, pa i ako ne dobijemo tih 100 milijardi ratne odštete, hajde da se složimo sa tim da jednostavno neće da nam daju, jači su, može im se, mogli smo da prebijemo dugovanja. Niko od vas nije potraživao od onih koji su u okviru NATO pakta učestvovali u agresiji na SRJ da se barem tih 11 onda, a sada već 13,5 milijardi duga nekako prebije i da konačno krenemo napred. Zašto vi to ne radite, zašto na tome ne insistirate kada je svo međunarodno pravo na našoj strani, niti nama, niti građanima Srbije ne može da bude jasno.
Reč ima ministar Goran Pitić. Replike, da, da.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ova rasprava upravo pokazuje da možemo ponekada da dođemo i do predloga od strane onih koji su predlagači ove teme koja je na dnevnom redu, a sada smo čuli jednu originalnu ideju da tražimo ratnu odštetu od 100 milijardi, u pitanju je intervaluta - dolar ili evro. Bilo bi jako dobro da prvo ne tražimo ni od koga ništa na taj način kao što drugi traže od nas ratnu odštetu po čak većim ciframa nego što ste vi pomenuli, da bi mi trebalo da tražimo od drugih i to bi kao prvo bilo jako dobro. Drugo, mislim da i dalje na neki način nastavljate da živite u svetu koji je izolovan i koji je van međunarodnih tokova, sa nerealnošću kojom stvarno nema smisla da zavaravamo narod Srbije šta je realno, šta je moguće i šta može da se uradi. Ovo je za sada jedini predlog koji sam ja imao prilike u ova dva dana da čujem i mislim da ga treba predstaviti na način koji pokazuje elementarnu nerealnost tog predloga. I to je tačno, moglo je da se podnese i ranije, jer je bombardovanje završeno ranije. Drugo, malo o formalnostima, a malo o supstancama. Malo o formalnosti, pošto sam shvatio da se ova rasprava primarno bazira na tumačenju nekih ekonomskih pojmova i ekonomske terminologije. Meni to odgovara. Imao sam priliku da kažem nešto o suštini i ono što smatram da građani Srbije treba da čuju, kada je reč o tome šta radi i šta je radila Vlada Srbije. Ako vi insistirate na formalnostima, hajde da se vratimo malo u ekonomiju. Gospođo Pop-Lazić, terminologija, pošto ste hteli malo da mi pomognete u osvežavanju nekih mojih elemenata, onoga što poznajem, ono što ste vi definisali kao ekonomsku istoriju koja obuhvata mnogo više od onoga što ste vi verovatno hteli da predstavite. Pozitivan rast je veoma validan termin u ekonomskoj teoriji, kao što postoji negativan rast i nulti rast, čisto oko terminologije da ne bi bilo zabune kada budemo komunicirali kasnije. Upravo iz tog razloga što ste vi mene opomenuli u tom kontekstu, da i ja vas opomenem. Bruto društveni proizvod i društveni proizvod - tu u u suštini ne postoji razlika. Znači, bruto društveni proizvod, nemojte se čuditi, ali nije loše da čujete pošto ćete kada budete drugi put imali priliku da predstavljate taj koncept shvatiti da ako budete koristili ovo što vam sugerišem, pa da iskoristite tu priliku da kažete pravu stvar. Bruto društveni proizvod je prevod sa engleskog na ono što se u srpskoj statistici koristi kao društveni proizvod, a onda se to razvrstava na različite načine prema tome da li je to nešto što uključuje neke druge elemente, amortizaciju itd, ali da ja to sada ne razvrstavam. Zato vam kažem, pošto ste vi mene upozorili, da i ja vama kažem da oko formalnosti i terminologije možemo i oko toga. Moj predlog je da se umesto učenja i tumačenja iz ekonomije vratimo na supstancu, a to je šta je to što danas imamo, šta je to što smo nasledili. Kolega Đelić je izlistao neke stvari koje smo mi nasledili, i u tom kontekstu, opet malo i tumačenja, a i bavljenja ključnom temom, slažem se sa vama, to je pitanje duga, spoljnog duga i unutrašnjeg duga. Nije tačno da mi imamo situaciju koja nam je teška po pitanju uzimanja kredita. Naprotiv, u našem okruženju postoje mnoge institucije, organizacije, banke koje su voljne i te kako da u ovom trenutku ova vlada uzme milijarde kredita. Ova vlada je uzela težu opciju, da vodi računa na koji način uzima kredite iz inostranstva, da se svi ti krediti troše na produktivan način i da se ne opterećuju buduće generacije, jer ja sebe doživljavam već maltene kao prošlu generaciju koja je nekada bila buduća generacija kada su uzimani krediti koje mi treba da vraćamo. Kada gledamo buduće generacije, to su one generacije kojima nećemo ostaviti one dugove. Naprotiv, smanjili smo ih u odnosu na ono što smo zatekli. Ako me tako ljubopitljivo gledate, da vam objasnim, 12 milijardi i 200 miliona je bio dug, koji je smanjen sada za tri milijarde sa varijantom dodatnog smanjenja od 15% po Pariskom klubu kada budemo završili turnus sa MMF-om; sa varijantom smanjenja Londonskog kluba, sa varijantom smanjenja ovog kineskog, možda, kredita, a za koji ni ja nisam znao da je završio na maramici nekoj u Frankfurtu na način kako je završeno. Kao što sam i rekao malopre, voleo bih da znam na koji način su te pare potrošene i zašto je uziman kredit od partnera koji je mogao mnogo bolje da nam pomogne nego na način koji je zloupotrebljen. Sada moramo da se pravdamo i tražimo načina da li možemo to da reprogramiramo ili da nađemo rešenje i za komercijalni i državni dug. To su stvari koje jesu supstanca, ali ta supstanca je u najbitnijoj meri nasleđena i dramatično postavljena u trenutku kada smo mi ovo preuzeli, a možemo o svim tim podacima,koje je navodio i gospodin Krasić, a uz to, opet kažem, prepoznajem ruski sistem kod vas. Fizički obim industrijske proizvodnje, pa to je iz ruskih vremena. Proizvodilo se da bi se proizvelo, a ne zbog tržišne realizacije. U Srbiji se trenutno dešava dodavanje vrednosti u društvenom proizvodu. To su strukturne promene u Srbiji. Tačno je, mnoge firme imaju problema u Srbiji, ali isto tako je tačno da puno firmi ima povećanje dodate vrednosti u novoj strukturi vlasničkih odnosa. To je ono što je karakterna crta trenutnog dešavanja u srpskoj privredi i to je ono što mora da bude vodilja, bez obzira koja vlada bude bila. To mora da bude vodilja za reformski pravac, ko god da bude vodio ovu državu iz ugla vlade. Normalno, da je uvek interesantna tema oko troškova putovanja koja su bila predviđena od strane Ministarstva. Moram da kažem, u trenutku planiranja bilo je predviđeno da od 1. januara sve aktivnosti Saveznog ministarstva za ekonomske odnose, a to je kompletna bilaterala, kompletna komunikacija sa svim međunarodnim organizacijama u svetu, a njih je 147, bude prebačena na nivo resornog ministarstva u Republici i da ta komunikacija bude postavljena. Pošto je to bilo pomerano i zbog Ustavne povelje itd, to je realizovano sa svega nekoliko procenata. Gospođo Pop-Lazić, pošto volite cifre, a veoma poštujem to što se vi pripremate za ove sastanke, ali da vam kažem da je cela Vlada u devet meseci ove godine potrošila 11 miliona dinara. Vi pogledajte šta to znači, a u međuvremenu da ne trpi nijedan segment naše komunikacije sa svetom. Želim da vam kažem, a propo toga, pošto ste postavili pitanje za postojanje Ministarstva za ekonomske veze sa inostranstvom, meni je razumljivo, mada vidim da i premijer pravi pošalice malo oko postojanja, ali iz drugog konteksta. Vaš kontekst ja razumem. Ovo ministarstvo se bavi evropskim integracijama, međunarodnim organizacijama, saradnjom sa međunarodnim institucijama koje obezbeđuju Srbiji neophodne donacije i razvojnu pomoć. Imajući u vidu da to uopšte nije bilo moguće u 90-tim godinama i imajući u vidu da ja ne prepoznajem suštinski koncept u ovome što vi govorite o tome kako vi vidite i gde vi vidite da ne valja rad Vlade u suštini, meni je onda stvarno jasno zašto vi mislite da nema razloga ili nije bilo razloga za postojanje ovog ministarstva. Hvala. [[Aplauz.]]
Pravo na repliku, pravo predlagača, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, pa će reč imati ministar Aleksandar Vlahović.
Gospodine ministre, na moju tvrdnju da vam je sve teže da dobijate kredite, vi ste rekli da ima puno banaka u našem neposrednom okruženju koje su spremne da Vladi i državi daju kredit. Znamo da ih ima, ali po kamati od 24,6%. Možete vi da uzimate te kredite koliko hoćete, ali kredite treba i vraćati. Kako da ih vratimo to nam niste objasnili. Vi imate neku igru brojki, a ja vam lepo kažem, trebalo je da insistirate na prebijanju dugova, a vi ne znate da postoji tužba za naknadu ratne odštete i da tu tužbu zastupa Tibor Varadi. Ako Vlada to ne zna, onda mi odosmo stvarno bestraga i ne treba ni da dokazujemo ništa vezano za ovu vladu da je ona nesposobna da vodi politiku ove države. Pored toga, samo ću da citiram gospodina Batića, a vi znate šta smo mi sve o gospodinu Batiću rekli onda kada smo raspravljali o njegovom poverenju, ali juče je rekao jednu fantastičnu istinu. Rekao je da ste Šredera dočekali na način kakav nije viđen još od doba Josipa Broza. Sada, taj Šreder je došao ovde da navodno razgovara sa nekim privrednicima, a sa sobom nije poveo nijednog privrednika iz svoje države. Ko je razgovarao sa njim? O čemu ste razgovarali? Kakvu je to podršku trebalo on da vam izrazi u ovom trenutku kada Vlada treba da vam padne? Bolje da ste tu posetu otkazali, jer nikakva svrha njegovog dolaska apsolutno nije postojala, ili je mi bar nismo videli ili vi to niste umeli da nam kroz sredstva javnog informisanja kažete. Gospodine Pitiću, vraćam vas na teoriju, ali ovo zaista sada upućujem kao informacije svim studentima ekonomskog fakulteta. Bude li neko od vas pao na ispitu, na drugoj godini ekonomskog fakulteta se to uči, na teorijsko pitanje da li postoji društveni bruto proizvod i društveni proizvod, šta ulazi u jedno, a šta ne postoji u onom drugom, recite profesoru neka se obrati gospodinu Pitiću.
Reč ima ministar privrede i privatizacije Aleksandar Vlahović, pa narodni poslanik Zoran Anđelković. (Zoran Anđelković, sa mesta: Poslovnik.) Prvo vas molim da me saslušate pre nego što ministar počne da govori. Vidim, narodni poslaniče, da ste promenili zahtev za reč sa replike na Poslovnik i molim vas da me saslušate. Pravo na reč ravnopravno imaju svi učesnici u raspravi, članovi Vlade i predsednik Vlade kada god je zatraže i predlagač kad god je zatraži. Narodni poslanik ima pravo na repliku kada je pomenut i dobija je odmah nakon govornika. (Zoran Anđelković, sa mesta: Replika na Đelićevo izlaganje.) Dobićete pravo na repliku u toku prepodnevnog dela sednice, i narodni poslanik Zoran Krasić. Dobićete pravo na repliku nakon što se ostvari pravo ministra Aleksandra Vlahovića, da ne čeka na reč duže od 25 minuta. To ne piše u Poslovniku, ali biće u toku ove rasprave puno puta da se javljaju i poslanici i predsednici i ministri. Hvala vam, ministre, na strpljenju, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsedavajuća, znam da su neke činjenice veoma bolne za vas, s obzirom na ono o čemu mi danas ovde već drugi dan govorimo. Govorimo o onome šta je Vlada uradila od 2001. godine naovamo. Vlada Republike Srbije i Ministarstvo za privredu i privatizaciju ni jednog časa nisu rekli neistinu. Tačno je da smo mi u ovoj godini imali milijardu i dvesta miliona evra direktnih stranih investicija. Tačno je da smo imali privatizaciju bez afera. Tačno je da oni koji su učestvovali u toj privatizaciji nisu imali nikakvih primedbi kasnije. Ni oni koji su pobedili, a ni oni koji su izgubili. Ja ću vas podsetiti da smo mi nedavno imali završetak privatizacije Duvanske industrije Niš i Duvanske industrije Vranje. Podsetiću vas da su to dve najuspešnije transakcije u čitavoj centralnoj Evropi, u svim zemljama u tranziciji. Isto tako ću vas podsetiti da smo 2001. nasledili tržište koje se odlikovalo švercom. Od uvoznih cigareta 90% se švercovalo, nije postojala regulativa. Cigarete su bile u rukama nasleđene mafije. A šta je Vlada uradila u međuvremenu? Donela je Zakon o duvanu, zahvaljujući vama, jer ste za taj zakon glasali, definisala dugoročnu akciznu politiku, osnovala institucije i na kraju izvršila privatizaciju. Danas DIN i DIV rade sa najvišim stepenom korišćenja kapaciteta, a podsetiću vas da su 2000. godine radile sa 50% korišćenja kapaciteta. To je najbolji rezultat u ekonomskom delu, šta je Vlada uradila. I danas na duvanskom tržištu nisu šverceri, nisu sumnjiva imena, nego dve najrenomiranije svetske multinacionalne kompanije, "Filip Moris" i "Britiš Ameriken Tabako". To je rezultat Vlade. Ova vlada nema od čega da se krije, nema razloga da se krije. Ona ne priča o švedskim selima, o brzim prugama u Srbiji, ne priča o Srbiji do Tokija, do Japana, ne priča o snovima nebeskog naroda, nego priča o onome šta je uradila. Vrlo odgovorno kaže - tačno je, došlo je do pada obima industrijske proizvodnje. Niko to ne spori, jer cilj nije da se proizvodi za zalihe, za skladište, da imamo onaj komunistički administrativni tip ekonomije, nego je cilj da imamo privredu koja proizvodi profite, a ne gubitke. Juče je rečeno da je u 2002. godini došlo do drastičnog smanjenja gubitaka, mereno u 2001, što je samo nastavak tendencije koja postoji od momenta kada je formirana nova vlada. U 2003. godini naše analize pokazuju da je trend pada ukupnih gubitaka prisutan u srpskoj ekonomiji. Takođe, ne zaboravite privatnu industriju i obim proizvodnje u privatnim preduzećima, koja se statistički ne obuhvataju. Taj deo privatne industrije, odnosno privatne svojine u industrijskom sektoru je danas već preko 25%, i tu se ostvaruje rast od 10%. Dakle, kada smo govorili statistički sistem je nesavršen. Nesavršen je zato što ne obuhvata jedan deo privrede i zato što mi dobijamo na kraju iskrivljene podatke. Kvalitet je nešto što odlikuje tržišnu ekonomiju, a ne kvantitet. Znam da je vama teško da to prihvatite, da shvatite, jer ste izašli iz jednog drugog ideološkog miljea. Došli ste iz jednog drugog ideološkog načina razmišljanja, ali ovo su postulati moderne ekonomije, tržišne ekonomije koju sledi Vlada. Još nešto, čini mi se da ono što najviše odlikuje Vladu jeste otvorenost, spremnost za razgovor sa svima, sa svim političkim partijama, ne samo iz pozicije, već i opozicije. Kada su doneseni ključni zakoni Ministarstvo za privredu i privatizaciju, kao i druga ministarstva, imalo je razgovore sa svim poslaničkim grupama. Imali ste prilike onda da kažete koje su vaše primedbe i vrlo dobro znate da je veliki deo amandmana na zakone i usvajan. Isto tako Vlada aktivno razgovara i sa sindikatima, razgovara sa sva tri sindikata. Nema svoj državni sindikat koji sedi u glavnom odboru vladajuće stranke, već ima tri ravnopravna učesnika u dijalogu. Ako ste kupili današnji list "Danas" na srednjoj strani možete da nađete o čemu je to ministar za privredu i privatizaciju samo pre tri dana razgovarao sa sva tri sindikata o svim bitnim pitanjima. Znate vrlo dobro da u Ministarstvu za privredu i privatizaciju sedi grupa koja je posebno zadužena da ima nedeljno najmanje jednom, a uobičajeno je dva puta, sastanke sa ministarstvima, jer mi smo svesni da ekonomska tranzicija ne može da se izvede bez aktivnog učešća onih koji u njoj učestvuju. To su pre svega sindikati. Ono što mi ne želimo da prihvatimo jeste populizam, bilo kojih boja, bilo koje vrste, politički populizam. Od sutra će sve biti bolje, a nadam se da ste zaboravili kada je bilo gore, dok smo mi na vlasti. Od sutra će sve biti bolje, sindikalni populizam koji postoji, dajte samo da smenimo Vladu i da zaustavimo privatizaciju, bez ikakvih argumenata da ta privatizacija daje loše rezultate. Odgovorno tvrdim, Ministarstvo za privredu i privatizaciju nema nijedan slučaj nijednog preduzeća koje je posle privatizacije lošije nego što je bilo pre procesa privatizacije. I da kažem, na kraju, lepo je čuti nalete iskrenosti i iskrene samokritike u ovoj skupštini, čak i onih koji predlažu raspravu o poverenju Vladi. Imali smo prilike maločas da čujemo da je pomenuto preduzeće opljačkano u periodu od 1997. do 2000, kada ste vi sedeli u Vladi. Zašto niste sprečili pljačku? To je doslovce pročitala gospođa Pop-Lazić u telegramu.Molim vas, vi ste bili na vlasti i zašto niste zaštitili DPP "Bačka" iz Čonoplje? Zašto niste strpali u zatvor kriminalce koji su opljačkali preduzeće, ako je tačno to o čemu ste nas maločas informisali. Nažalost, nismo imali prilike da čujemo nalete samokritike onda kada je do te samokritike trebalo i da dođe. Danas imamo privatizaciju koja je javna. Ne postoji nijedno preduzeće, pa i one transakcije od 3 evra i one od 100 miliona evra, ne postoji nijedna privatizacija koja se desila van aukcijske prodaje, van tenderske prodaje ili van Beogradske berze. Konkurencija jednako važi za sve. Još jednom, u toj konkurenciji kupci koji učestvuju odlučuju ko će biti pobednik, a to znači onaj ko da najbolju ponudu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, pravo na repliku. Molim poslanike da sačekamo, s obzirom da se zahtevi za repliku odnose na izlaganja ministara, a narodni poslanici koji traže repliku i članovi Vlade su, po Poslovniku, potpuno u ravnopravnom položaju. Činjenica je da smo počeli u 11,20 časova, tako da još desetak minuta strpljenja nikome neće škoditi, pa vas molim da saslušamo govornika.
Prvo da razjasnimo ovde jednu stvar. Što se nas tiče, kao poslanika, nama nije teško da ovde sedimo i tri meseca raspravljamo o poverenju Vladi, niti da slušamo ministre. Ali, treba da budemo bar u nekom delu ravnopravni da ne mogu tri ministra zaredom da govore, a da mi ne možemo da odgovorimo na repliku. Sada bih ja mogao da se javim na tri replike, na repliku gospodinu ministru finansija, pa Pitiću, pa Vlahoviću i to bi značilo devet minuta. Ako hoćete da nas pokrijete da ne možemo da govorimo, onda recite, nije nikakav problem da znamo unapred.
Narodni poslaniče, imate pravo da se javite na repliku svakom ministru. Kažem da je po Poslovniku pravo dobijanja reči u slučaju replike i članova Vlade jednako. Dakle, imate pravo ako hoćete da spojite vreme za replike ili da se javljate sukcesivno.
Gospodin Đelić je ovde, naravno u nedostatku argumenata, krenuo sa takvom jednom agresijom da smo pomislili da će da preskoči ove mikrofone i da krene na nas, ali ga je na neki način mikrofon zaustavio i mislim da su ga više zaustavili radnici ispred ove zgrade pre neki dan kada su štrajkovali. Oni su mu najbolje objasnili kako to funkcioniše Ministarstvo finansija. Ja sam kačket dobio, ali vi ste dobili nešto drugo i to se videlo. Zato juče nisu ni mogli da priđu blizu Skupštini, zato što ste vi dobili nešto drugo i to najbolje govori o tome. Samo nekoliko pitanja koje ste ovde pokrenuli govoreći o tih deset godina. Evo kako kažu ovi u kolubarskim površinskim kopovima o tome kako i na koji način se odnose prema tom vašem stavu: "Juče u popodnevnim časovima smo imali priliku da se uverimo da vlast za očuvanje svojih pozicija koristi pendrek". Zgroženi su činjenicom da su vas doveli na vlast, a sada se to radi. Što se tiče elektroprivrede isti argument je koristio UNMIK na Kosovu i Metohiji kada je reč o elektroprivredi. Kaže da je upropašćeno, nije radilo, a ta elektroprivreda na Kosovu i Metohiji i ovde je radila i za vreme bombardovanja je bilo struje. Sada na Kosovu dva sata ima struje, a ovde kažu da pet godina nije radila. Elektroprivreda Srbije je radila i građani Srbije su plaćali tu struju po ceni koju su mogli da izdrže. Danas je, kao što znate, struja u Srbiji skuplja nego u Americi i to vam je jasno. Ja govorim o tome da li ti građani Srbije mogu tu cenu struje da izdrže i to je osnovno pitanje. Mi ovde govorimo o položaju građana, da li ti građani sa tom cenom struje i uopšte sa tim prihodima mogu da plate. To je isto kao i kada govorite o benzinu, da ima benzina i da košta jedan dolar. Da, ali pogledajte malo na pumpama po koliko litara građani Srbije kupuju - dva litra, tri litra, za sto, dvesta dinara - i pogledajte malo po tom osnovu koliko je. Kada je reč o zaduživanju, tačno je da za deset godina prethodne vlasti nije bilo zaduživanja. Govorite da je jedino zaduživanje bila Kina i robni kredit sa "Gasom",robni kredit barter aranžman, ali, gospodo, objasnite da ste se zadužili za tri godine tri milijarde. Objasnite kako ćemo vratiti te tri milijarde i na koji način će građani Srbije tri milijarde za tri godine vratiti. To je osnovno pitanje. Da li ćete vraćati te kredite ili ostavljate nekim budućim generacijama da vraćaju te kredite? Razumem gospodina Vlahovića, jer on to najbolje razume i on je najduže na vlasti. On je imao Titovu stipendiju i onda je od tog vremena vršio procenu vrednosti kapitala u akcionarskoj prodaji preduzeća radnicima, što je naravno bilo bolje i tada je to hvalio i bilo je dobro. Mislim da je to bilo bolje nego što sada radi i ubeđen sam da jenastojao da radi po tom modelu da bi radnici bili zadovoljni i ne bi ovako štrajkovali, ali ne razumem da vi sa jedne strane govorite o tome kako ste se zadužili tri milijarde, a sa druge strane govorite o tome da je loše što je pravljen barter aranžman. Loše je što taj barter aranžman sa Kinezima nije rešen do kraja, tačnije što nije obezbeđeno da IMT proizvodi traktore i što to nije nastavljeno na taj način, ali nije loše što su uzimani barter aranžmani. Prethodna vlast je otkupljivala dugove po jeftinim kreditima, to je tačno, ali se nije zaduživala. Vi jedino što radite zadužujete se i to je osnovni problem ove vlasti.
Narodni poslanik Zoran Krasić čeka na repliku, pa ministri Đelić i Vlahović. Molim vas, počeli smo sa velikim zakašnjenjem zbog nedolaska poslanika u salu. Sednica prosto ima smisla ako se krugovi replika oko onoga što su izjavili ministri, a poslanici imaju primedbe, završe pre pauze.
Javio sam se za repliku zbog izlaganja jednog ministra, međutim, drugi su dopunili tog ministra tako da tumačite kako vam to odgovara, ali moram da potvrdim ono što je na početku rasprave rekao predstavnik Vlade, da Vlada ima stvarno loš marketing, jer smo danas pokušali da vas ubedimo da nije dobro u vreme izborne kampanje da prisustvujemo svojevrsnoj eutanaziji DOS-a za ovom govornicom. Nismo uspeli da vas ubedimo i pošto ste rešili da izvršite tu eutanaziju izvršite je. Dovoljno je samo da vam se da mikrofon i svima je jasno. Kaže se - oni koji govore o ekonomiji, predstavnici nekog ruskog sistema itd. U ovoj sali ima predstavnika ruske škole, ali to je jedna modifikovana škola koja potiče sa jednog univerziteta u Nemačkoj, a on se nalazi u mestu Konstanca. To je filozofski pokret koji sledi Marksovu misao i krajnji efekat te misli jeste što smo nedavno dobili i drugove u Narodnoj skupštini, drugove neoboljševike, ne socijaliste. Socijalisti nemaju veze sa ovim, tako da ona terminologija o kojoj je pričao jedan profesor malopre važi za vas, ona se nalazi u vašim statističkim izveštajima, i terminološki i metodološki. Oko onih 30 milijardi bruto društvenog proizvoda, koji je bio i taj neki optimalni proizvod za ovaj prostor, tačno je da je bio 30 milijardi i on je od 1992. godine u konstantnom padu. Bio je negde oko desetak milijardi, ali u uslovima blokade, sankcija, bombardovanja verovatno da taj društveni proizvod nije mogao da bude veći. Tome je doprineo još jedan čovek i još jedna stranka koji su tražili revalorizaciju društvenog kapitala 1994. i 1995. godine, kada su poništili kompletnu privatizaciju, a tada je 97% naše privrede bilo privatizovano, i sveli to na 3%. To je ta marksistička škola, ali sada nemamo ni državnu ni društvenu svojinu kao ideološki koncept, nego javni interes, javna stvar. Ako neko može nekome da kaže da se ne sprovode zakoni, pa vi ne sprovodite vaše zakone. Uzmite Zakon o radiodifuziji. Šta je sa televizijskom pretplatom? Januara meseca, u skladu sa zakonom, RTS je obavestio građane. Zašto ne idete na pretplatu? Zašto ne naplaćujete? Stopirao je Žarko Korać ceo zakon. Ko je taj ko može da bude iznad zakona? Ovi iz RTS u Vladu po pare kod Žarka Koraća, a ne da traže i da ovde mesec dana slušamo kako Narodna skupština nije uvažila da se izmene zakona stave na dnevni red. Nećemo. Zašto? Imate najbolji reformski zakon. Sve su vam reformski zakoni. Sve najbolji zakoni, i primenite vaše najbolje zakone.
Ovim završavamo rad sednice u prepodnevnom delu i nastavljamo popodne u 15,10 časova. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, ministri, članovi Vlade, molim vas da zauzmete svoja mesta, da počnemo popodnevni deo Prve sednice Drugog redovnog zasedanja. Na dnevnom redu je izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije, a na predlog poslaničke grupe SRS. Da bismo utvrdili da li imamo kvorum potreban za rad molim poslanike da svoje identifikacione kartice ubace u elektronski sistem za glasanje. Konstatujem da imamo kvorum potreban za rad i nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Za reč su se javili ministri u Vladi Republike Srbije, ministar finansija i ekonomije Božidar Đelić (nije prisutan) i ministar za privredu i privatizaciju Aleksandar Vlahović. Reč ima ministar Vlahović.
Ja sam, ako se neko seća prepodnevne rasprave, želeo da dam nekoliko informacija u vezi postavljenih pitanja od strane narodnih poslanika. Pomenuto je Društveno preduzeće "Bačka" iz Čonoplje. Odmah da kažem da se preduzeće ne nalazi u privatizaciji i da tamo privatizacija nije završena. Inicijativa za privatizaciju je pokrenuta krajem 2002. godine. Međutim, zbog nepotpuno dostavljenog prospekta, Agencija nije objavila javni poziv za obavljanje aukcije, a sve ovo što je navedeno u prepodnevnoj sednici Skupštine zapravo jeste realizacija i donošenje odluka od strane trgovinskih sudova po osnovu tužbi između dva pravna subjekta. Prema tome, bilo kakvi problemi da postoje u DPP "Bačka" iz Čonoplje, to nisu problemi koji su na bilo koji način povezani sa procesom privatizacije. Drugo, jedan govornik je rekao da sam ja bio stipendista Titovog fonda. Tačno, kao što sam bio i stipendista Univerziteta u Beogradu i Ekonomskog fakulteta. Tačno je, kao što sam bio vukovac u osnovnoj i srednjoj školi i student generacije na Ekonomskom fakultetu i iza toga radio, ne u političkim organima, odnosno organizacijama i svake godine plaćao svoj porez i dostavljao uredno podatke o svojoj imovini, kao što sam uradio sada, ispunio svoju obavezu prema Zakonu oporeskom postupku. Najblaže rečeno, tužno je kada za ovu govornicu izađe neko, prozove vas, neko ko nema šta da kaže o svojoj biografiji, o završenoj školi, o tome gde je radio, šta je radio, sem što se od omladinskih dana do današnjeg dana povlačio po političkim partijama, raznim političkim funkcijama, bez ijednog dana iskustva, radeći zaista pravi posao. Zaista je tužno kada vas kritikuje neko ko nema elementarnih znanja o procesu privatizacije, pre svega, odnosno elementarne završene škole da bi uopšte mogao da razgovara o ovoj temi. Uzgred, pozivam tog gospodina da izađe i da kaže svoju biografiju, kao što sam je i ja pred čitavom javnosti saopštio. Poseta kancelara Šredera jeste zaista istorijski događaj za našu zemlju, jer, podsetiću vas, kancelar Nemačke nije dolazio u Srbiju proteklih 20 godina. Toj poseti je sa pravom i državna zajednica Srbija i Crna Gora i, sa druge strane, Vlada Republike Srbije dala najviši značaj, jer je poznato da je sve do momenta kada su politiku u ovoj zemlji i državu počeli da vode diletanti Nemačka bila ključna saveznica Srbije, odnosno bivše Jugoslavije. Prema tome, mi sa pravom i ubuduće računamo na prijateljske i ekonomske veze sa nemačkom i s tim u vezi je, zajedno sa Nemačkom vladom, osnovan Savet za unapređenje ekonomskih odnosa Srbije i Nemačke. Poznato vam je da jedna od najvećih investicija u procesu privatizacije upravo stigla iz Nemačke, a to je kupovina "Merime" od strane "Henkela". Prema tome, samo u poslednjih nekoliko dana u našoj zemlji su bili kancelar Šreder, premijer Danske Raskunsen i drugi predsednici, i bilo je nekoliko drugih visokih poseta. To najbolje govori o ugledu koji ova vlada ima u međunarodnoj javnosti. To je najbolja potvrda da jedno od osnovnih obećanja koje je DOS dao, a to je da se naša zemlja vrati tamo gde joj je mesto, a to znači da bude u društvu sa najrazvijenijim zemljama sveta, da bude politički respektovana od najznačajnijih svetskih faktora, ne samo velikih država, već i međunarodnih finansijskih organizacija. To su najbolje potvrde da je u potpunosti taj cilj ispunjen. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Krasić, na izlaganje ministra Vlahovića, pa narodni poslanik Miodrag Stamenković, ovlašćeni predstavnik, poslanička grupa Nova Srbija.
Mislim da mnogo lepše traje diskusija kada koristimo pravo na repliku. Ništa nije loše što je neko koristio sredstva Titovog fonda da se školuje. To je bio jedan uobičajeni način školovanja pre 20 godina, kao i mladi radnici samoupravljači, niko odavde nije to kritikovao. Ne znam što ste vi to našli da zamerite SRS. Uopšte ne smetaju ni te vaše visoke škole..... (Aleksandar Vlahović: Nisam vas pomenuo.) .... ali verovatno, obzirom na školsku spremu premijera, vaše škole se dovode u pitanje. One su tako malog nivoa kada iznad vas može da bude čovek sa školskom spremom zbog koje neki inspektori gube posao. Znači, inspektori sa višom školskom spremom gube posao u državnoj upravi, a premijer ima verovatno tu školsku spremu. Ja ovo nisam pričao ni zbog premijera, ni zbog inspektora, nego kada veličate vašu školsku spremu morate da nađete neku meru da ne uvredite nekoga. Vrlo je opasno uvrediti premijera. Vi ste ipak samo ministar, u njegovom ste kabinetu, kako došao tako i otišao, vodite računa. Dobro je što ste platili porez. To je za svaku pohvalu. Videli ste, i aplauz ste dobili. Ali čudi me kako niste učestvovali i pomogli savetnicima da i oni shvate da treba da se plati porez. Danas čitamo, jedan kaže - sigurno dobijam krivičnu prijavu, nisam platio porez. Pobeže i ministar unutrašnjih poslova, treba da nam kaže dokle se stiglo sa tim, odakle su te pare, kome su namenjene pare, a znamo da su namenjene, kao tajni fond, vama ministrima. Ali nema veze, čućemo i to. Rekli ste, znanje o privatizaciji. Veliko znanje o privatizaciji smo imali prilike ovde da čujemo 1994. godine, kada je sa 97% privatizovane industrije, privatizovane društvene svojine u Srbiji, jednim potezom to došlo na 3%. Vi znate ko je to uradio, Srbija zna ko je to uradio. Kažete, Šreder nije bio toliko i toliko godina. Jedina dobra stvar sinoć je bila što nije došao avionima. Mi ga znamo, 1999. godine je i avionima dolazio ovde. Ali, da vas ne bih podsećao, to su činjenice, građani svi dobro znaju, ja moram da vas podsetim na jednu stvar: i u vreme kada su ovu zemlju vodili diletanti, i pre 1980, i pre 1990. i pre 2000. godine Nemačka je bila najvažniji spoljnotrgovinski partner ovog prostora ovde. Pa kada pričate o tome ko koga koliko poštuje, ko sa kim koliko sarađuje, morate da imate u vidu i te notorne činjenice, da ne biste ispali mnogo veći diletanti nego što jeste.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Stamenković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo ministri, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, metoda koju je očigledno kompletna Vlada izabrala jeste da svoje rezultate prikazuje na taj način da je vrhunski, odnosno osnovni rezultat normalna država u kojoj živimo, normalna bar onoliko koliko su normalne sve ostale evropske i svetske države i zato je normalno što boluje od svih normalnih bolesti od kojih se boluje i u ostalim normalnim državama. Svetska bolest, kako reče premijer, jeste da građani imaju mnogo manje para nego što im je potrebno, to je činjenica. Normalno je, međutim, da u Evropi građani imaju manje para nego što im je potrebno da kupe "mercedes", jahtu, vilu, ali nije normalno da kod nas građani imaju manje para nego što im je potrebno da kupe hleb, mleko i za ostale potrebe, da ne govorim o kompletnoj potrošačkoj korpi. Građanima je gore, kao što će se reći ovde, ali verovatno samo onima koji sede u opozicionim klupama. Prema tome, ako pravimo kratku paralelu, a šta je sa ostalim građanima kojima je gore i koji se prilikom ispitivanja javnog mnjenja izjašnjavaju da im je gore, a to je dobar deo koji prevazilazi 50% biračkog tela. Jesu li to nenormalni građani koji žive u normalnoj državi? Prepodnevna rasprava je završena jednom, ne skoro viđenom euforijom, pri čemu su ministri koristili tonove sa mitingaškim povisilicama, a ministar finansija je prednjačio u tome, što je tipično za tehnologiju opsenarske demokratije, koja nam ponovo vraća na scenu virtuelnu stvarnost. Imali smo to ranije, da nam nije bilo jasno kako to da ne shvatamo da nam je toliko dobro koliko prikazuje televizija, doduše, sad ne toliko mediji, ali očigledno u izjavama ministara ima toga. Ukratko ću vam izložiti jednu kratku političku analizu, ali neću opisivati stanje u kome se nalazimo. Do toga ću doći kasnije kada budem govorio o zakonima, reformama i pojedinim ministarstvima. Počeću od dva pitanja - zašto smo umesto reformi dobili institucionalni haos i zašto smo umesto demokratije dobili njenu parodiju i diktaturu? Demokratski imidž članica DOS-a, a potom i nove vlasti, odražavao se na tri načina: prvo, na osnovu primata jezika nad stvarnošću; drugo, isticanjem neposredne podrške međunarodne zajednice, pri čemu se prenebregava da vlast titulu demokratije, kao i donacije za izdržavanje, ne dobija zato što je uspostavila demokratske institucije, jer ih nema, već pre svega zato što je vazalno kooperativna; treće, sistematskim isticanjem suprotnosti Miloševićevom režimu, jer taj je toliko užasan da novi, njemu protivan, ne može da bude nedemokratski. Ovakve metode su prepoznatljive, jer većinu DOS-a čine bivši komunistički funkcioneri, praksisovci poraženi na 8. sednici, ili njihova deca. Položaj Predsedništva DOS-a identičan je položaju komunističkog politbiroa, kao nosioca eficijentne vlasti; liberalni program se umesto socijalističkog ostvaruje identičnom političkom tehnologijom, i kada ne funkcionišu institucije sistema, već je vlast skoncentrisana u nehomogenom politbirou, onda imamo tihu diktaturu i hronično vanredno stanje i nehomogenost ostvarivanja postavljenih ciljeva, uspostavljanja demokratije i pravne države. Zaključak - od ove ekipe na vlasti niko ozbiljno ne očekuje demokratske reforme i kada tome dodamo da je tehnologijom kriznih štabova oko 40.000 stručnjaka ostalo bez posla zbog veza sa prošlim režimom, to može da se meri jedino sečom tehnokrata u Srbiji posle proterivanja liberala 1972. godine. Sada da vam kažem: ovo nije moja analiza, bila bi radikalnija, ovo je analiza objavljena u mesečnim političkim analizama Centra za liberalno-demokratske studije, čiji je glavni i odgovorni urednik dr Boško Mijatović, koji spada u red najznačajnijih eksperata za makroekonomska pitanja, donedavno u samom vrhu Demokratske stranke, tvorac vašeg ekonomskog programa, koji je po sopstvenoj izjavi, verovatno ste je videli, stranku i formalno napustio 2002. godine kada se krenulo u otimanje poslaničkih mandata. Bilo je tamo i čestitih ljudi. Onaj drugi deo u kome obrazlaže zbog čega je, između ostalog, napustio Demokratsku stranku, gde govori i o pokojnom premijeru, s obzirom da moje poimanje hrišćanskog moralane dozvoljava da tako govorim o pokojnicima, neću pročitati, ali imate ga u intervjuu. Verovatno je i gospodin Boško Mijatović jedan od onih koji je, kao što neprekidno ponavljate ovih dana, bio sa nama. Gospodo, upravo zbog tih koji su bili sa vama, a i mi smo bili, doduše, ispred vas 5. oktobra, a zdušno smo pred decembarske izbore 2000. godine promovisali ovaj program, neki od nas ga znaju, mi smo ga na jugu baš temeljito promovisali i obećavali narodu, a to što smo obećavali, da li treba da vas podsetim šta je, to je ono zbog čega smo mi izašli iz DOS-a. Samo neke od tih stvari, odnosno šta je trebalo uraditi prvog dana - prva stvar je pokretanje inicijative za promenu Ustava; posle tri godine ga nemamo. Dalje, paket reformskih ekonomskih zakona delimično je odrađen; antikorupcijski zakon - nemamo ga; zakon o sukobu interesa takođe nemamo; izborni zakon - evo, sada je u predlogu, ali ne verujem da će uspeti da se dođe do njega. Kada je u pitanju antikorupcijski zakon, gospodin premijer mi je dao dobar šlagvort kada je licem u lice sa Bojanom Lekić rekao za izveštaj "Transparent internešnel" da je to neka kuća bez referenci čiji izveštaji nisu toliko bitni. Gospodo, samo da vas podsetim da je u Beloj knjizi Miloševićeve vlasti koju smo delili 2000. godine narodu isti taj "Transparent internešnel" dao analizu gde smo na listi korumpiranih zemalja na broju 94, a sada smo na 106. Samo da vas podsetim da konvencijom Organizacije za ekonomsku saradnju i razvoj u borbi protiv korupcije koja je proglasila ilegalnim korumpiranje stranih funkcionera, stupila na snagu 1999. godine, po toj konvenciji, ukoliko budemo procesuirali slučaj Janjušević i Kolesar, pa to izađe na međunarodnu arbitražu, a znate zbog čega i zbog kojih veza, Sejšela, "Popovca" itd, onda ćemo probiti verovatno dno na ovoj lestvici, a da je to ipak referentna ...
Da li koristite sledećih deset minuta?
Da, koristim. Da je to ipak referentna organizacija, evo, objavio je ovaj dobar list "Ekonomist", a da je dobar za mene je garancija to da je u izdavačkom savetu ministar Božidar Đelić i da vam ne govorim o ostalima. Što se tiče zakona o sukobu interesa, takođe ga nemamo, a neophodan je; da ga imamo, danas mi verovatno ne bismo diskutovali o većini naših ministara. Malopre sam skoknuo da kupim cigarete i morah da prođem pored jednih vrata kod kojih sa leve strane piše - Ministarstvo za privredu i privatizaciju, a sa druge strane "Deloitte and Touche". Ja znam da je gospodin Vlahović rekao da nema više nikakvih odnosa sa "Deloitte Touche", ali verovatno ima neke emotivne kada je to stavio na istom ulazu gde je i Ministarstvo. Mnogo je tih afera, a ja ne volim da govorim tim rečnikom, nažalost, to je naša stvarnost. Kada sam kod ministra Vlahovića, Ministarstvo za privredu i privatizaciju je više ministarstvo za privatizaciju ili rasprodaju, najmanje je ministarstvo za privredu, jer se, osim nekih subvencija i par restrukturiranja, uglavnom bavilo prodajom po jednom zakonu za koji je ovde za ovom govornicom i gospodin Šešelj rekao da je dobar. Ali, ko ga sprovodi i na koji način i sa kakvom strategijom, bez ikakve nacionalne strategije, jer prvo smo udarili na doboš ono što donosi profit i što jedino vredi, za razliku od nekih drugih za koje rekoste da kad se merimo po prihodima od privatizacije da je njihov uspeh dva ili tri puta manji. Možda, gospodo, ali uzmite Sloveniju koja je prvo stavila na prodaju mala preduzeća i preduzeća sa problemima, a za ona preduzeća koja prave pare sačekala je da im se podigne vrednost, pa jeljubljanski "Lek" 1989. godine vredeo 20 miliona dolara, a nedavno je prodat za jednu milijardu, jer može samo jednom da se proda. Da vam ne govorim o leskovačkom "Zdravlju", to je slična farmaceutska kuća, prodata je za 3,5 miliona evra, nosila je preko 15% tržišta lekova u bivšoj Jugoslaviji, a da je ukupno cena firme sa socijalnim programom i sa investicijom bila manja od zaliha sirovina, odnosno poluproizvoda u samom "Zdravlju" u trenutku prodaje. Ja ne znam kako se to zove. Pošto mi vreme ističe, ima mnogo, uglavnom su izlaganja ministra veoma inspirativna, tako da čovek može satima da govori, ali ne zna od čega pre da krene, evo, da čačnem malo i finansije. Činjenica je da je DOS smanjio spoljni dug za par milijardi kroz otpis dela duga Pariskom klubu, ali to je nadoknadio novim zaduživanjem, pa je Srbija i dalje visoko zadužena zemlja. Međutim, veći deo tog zaduženja, zajedno sa donacijama, završio je u potrošnji, što je neznatno popravilo standard, ali ne i proizvodnju. To je rezultat težnje da se time politički profitira i da se održi ova vlast kojoj je normalno bilo da, kao i u svim zemljama koje su u tranziciji, kao što smo i obećali posle prve, odnosno posle polovine druge godine, izađe ponovo pred javnost, da se ponovo proveri volja biračkog tela, a ne, kao što gospodin Mijatović reče, da se otimaju mandati. Kada je u pitanju ekonomija, on je doslovce rekao, a tako i glasi ovaj njegov intervju u "Nedeljnom telegrafu", malo ko u DOS-u zna šta je država, nažalost. Kako bismo ove dugove koji su se u međuvremenu uvećali mogli da servisiramo, po dogovoru sa MMF-om neophodan nam je godišnji rast bruto društvenog proizvoda od 5%, uz povećanje izvoza za 17%. Vi pogledajte kakvi su nam rezultati ove godine, pa će vam biti jasno kako ćemo izservisirati taj dug. Nažalost, što se tiče makroekonomske politike, a ja sam doktor tehničkih nauka, nisam ekspert, ali slušam eksperte koji su priznati, sam Boško kaže da je precenjen kurs dinara; to dvostruko guši našu proizvodnju, ono što je ostalo od nje, jer u bruto društvenom proizvodu industrijska proizvodnja učestvuje sa manje od 25%. Na taj način što smo nekonkurentni u izvozu ne samo zbog prevelikih troškova, nego i zbog skupog dinara, nismo konkurentni ni na domaćem tržištu zbog prevelikog uvoza stranih roba. To samo vama u Beogradu nije jasno, inače je Srbija propala i mrtva, gospodine. Nisu propali, a znate vi ko; pre dve nedelje sam razgovarao sa jednim preduzetnikom koji je neverovatno hvalio DOS, a da li znate koji je njegov motiv bio. Doslovce mi je rekao - pre 2000. godine uvozio sam 60 šlepera, a sada uvozim 160 mesečno. On uvozi voće i rano povrće, upravo ono sa čime treba da budemo ekskluzivni na evropskom tržištu. To je to pomanjkanje strategije spoljnotrgovinske razmene. Taj uvoznički lobi hara. O nepostojanju prave strategije privrednog razvoja, jer to je osnova koja može da nas pokrene, da vam ne pričam. Sada imamo ponovo neke slavopojke da ćemo sa malim i srednjim preduzećima zaposliti milion, pa su smanjili na 500 hiljada, sa 180.000 firmi. Međutim, to je deo strategije koji većina poslanika nije imala prilike da ima u rukama. Za tu istu strategiju je moja malenkost i jedan vaš poslanik, a neću mu spominjati ime, na Odboru za razvoj rekao - ovo bi moja baba bolje napisala. To je strategija bez strategije. Kako ne bih upao u situaciju da me gospođa predsedavajuća opomene zbog prekoračenja vremena, samo kratko da završim. Kada je u pitanju Nova Srbija, za nas ova vlada nema jasnu strategiju reformi i privrednog razvoja, nema socijalni konsenzus, pogledajte na ulici šta se dešava, nikada ga nije ni imala, sem jednog kratkog perioda kada se razgovaralo o Zakonu o radu. Odmah su neki sindikati izašli. Izgubila je poverenje naroda neispunjavanjem obećanja. Nažalost, istopio se i vaš politički konsenzus u okviru ostatka koalicije DOS-a, jer veće duže vremena ste, gospodo demokrate, taoci ostatka koalicije, odnosno onih partija čiji apetiti su mnogo veći od kombija u koji mogu smestiti svoje članstvo. Vreme je da se ponovo proveri volja biračkog tela. Mi nismo za šminku Vlade, već za nove izbore, jer građani Srbije imaju samo jedan način da utiču na svoju sudbinu, a to su izbori. Upozoravam ih da dobro paze koga će sledeći put zaokružiti, ne pozivam ih na one stare, ni slučajno, niti na ove, neke nove. Pedeset vlada je promenila Italija, pa je jedna od najjačih zemalja u privrednom regionu. Hvala.
Reč ima ministar ekonomije i finansija, gospodin Božidar Đelić, pa narodni poslanik Bojan Pajtić i narodni poslanik Borislav Pelević.
Dame i gospodo cenjeni narodni poslanici, čuli smo poslanika koji je pričao o finansijama. Pošto je danas momenat da pričamo o onome što se uradilo u prvih hiljadu dana, a isto tako da popričamo malo kraće, ali sigurno sa istom preciznošću, o onome što su namere za sledećih hiljadu dana, hteo bih da podnesem izveštaj, kao što sam uradio na nadležnom odboru, da u nekoliko crta baš i pričamo o tim finansijama i o toj ekonomiji. Ako sagledamo današnju situaciju, samo zlonamerni ili krajnje neobavešteni mogu držati do toga da je danas lošije. Naprotiv, danas, ne svima u istoj meri nažalost, ali nema socijalne kategorije, nema mesta u Srbiji, nema velikog broja sektora naše privrede gde nije nešto bolje. Svaka reč ovde je odmerena - nešto bolje. Zar nije nešto bolje prosvetnim radnicima koje smo zatekli sa nekih 30 evra mesečne plate, oni danas u osnovnim i srednjim školama imaju 220 evra. Naravno, sedam puta veća plata, rast cena je postojao, ali je ipak njihova plata dva do dva i po puta veća u realnom iznosu. Sa cenjenim kolegom Gašom Kneževićem imali smo priliku da sretnemo direktore škola i na tom velikom skupu, pa i na individualnim razgovorima jasno je bilo da nije slučaj zašto ove godine ponovo, treću godinu zaredom i prvi put u 15 godina imamo školu koja funkcioniše - deca kreću u školu 1. septembra i časovi se održavaju i traju 45 minuta, a njihovi učitelji imaju jednu perspektivu koja jeste zahtevna, a to je reforma, najdublja promena koja je postojala u poslednjih nekoliko decenija. Sve to, naravno, ne bi bilo moguće da nije poboljšan materijalni položaj nastavnika u srednjim i osnovnim školama i izvršenveliki broj popravki ne samo u Beogradu, nego skoro u svim mestima u Srbiji. Pošto smo mi realni ljudi, moramo i u tom segmentu govoriti o problemima. Tačno je da je ove godine od predviđenog iznosa za materijalne troškove pokriveno samo 20%, i to je sledeći korak. Moramo obezbediti uz ona dodatna sredstva, koja su već obezbeđena u budžetu Republike Srbije za sledeću godinu, da dodatno investiramo u infrastrukturu našeg osnovnog i srednjeg obrazovanja. Ako govorimo o penzionerima, milion i po građana je protekle decenije imalo primanja koja su bila i te kako promenjiva kategorija, na momente ta penzija je iznosila marku, marku i po, dve marke. Veliki broj njih je kopao po kontejnerima, bila je velika neizvesnost, a naročito za one koji zbog zdravstvenog stanja nisu bili u stanju da imaju bilo kakvu dodatnu aktivnost. Danas, moje ministarstvo i ja smo izuzetno ponosni na to što je svaka penzija došla na vreme, svakih 15 dana naši građani koji primaju penziju mogu računati na njihovu prinadležnost. Ne samo to, danas je penzija, koja i dalje naravno nije velika, nekih 110 evra; ako se uporedimo sa zemljama koje imaju otprilike isto bogatstvo kao mi, Bugarska i Rumunija (nažalost, to su zemlje sa kojima možemo danas tim suvim ciframa da se uporedimo) obezbeđuju njihovim penzionerima penzije koje su dva puta manje - 50 evra u Bugarskoj, a to znam od bugarskog ministra finansija koga sam sreo juče. Što se tiče Republike Srpske, to je 80 maraka, pošto oni i dalje računaju u markama, to je 40 evra. Znači, za naše građane, to nije mali napor, a mi smo ponosni kao Vlada da je Srbija zemlja u Evropi koja danas ima najjaču solidarnost između generacija i čitavih 14% bruto domaćeg proizvoda je posvećeno toj nameni. Ne bi bilo moguće, sa uplatama u naš penzioni sistem, da penzije budu na tom nivou, tako regularne, da nema dodatnih davanja i subvencija iz budžeta Republike Srbije odgovarajućim penzionim fondovima. Ove godine to će biti blizu milijardu evra, a za sledeću godinu planiramo čitavih milijardu i sto evra, tako da su penzioneri vratili sebi ono dostojanstvo, minimalno, da mogu da planiraju, da znaju sa čime mogu da računaju. Mi smo na to izuzetno ponosni i to je deo i jedan od efekata naših javnih finansija. Ako govorimo o paorima ili o poljoprivrednicima, koliko puta otkup nekog dobra, krenimo od pšenice pa nadalje, sve te premije su bile krajnje neregularne, kasnile i bivale isplaćene u novcu koji je bio obezvređen u međuvremenu. Veliki ponos ove vlade i ovog ministarstva je to što su prekinuli jednu praksu koja je postojala ne samo 90-tih godina nego i od Drugog svetskog rata, tako da je po prvi put otkup pšenice isplaćen iz realnih izvora, ne iz nečega što je trebalo po nekoj prevaziđenoj teoriji pokrivenosti nekih robnih rezervi ili fondova sa onim što će biti novac, nego, što se ispostavilo kao tačno, jedini način da ne prevarimo seljake, to je da im otkupimo pšenicu realnim novcem iz budžeta. Zbog toga smo veoma ponosni što smo treću godinu zaredom smo otkupili pšenicu na vreme, po ceni koja je prvi put posle Drugog svetskog rata ne samo najavljena nego je bila ona koja je isplaćena u momentu kada je bilo vreme, tokom leta, za njeno isplaćivanje. I ne samo to, od ove godine smo prešli na dve ratei to ispunili u celosti. Naravno, pšenica je samo jedan deo priče i možemo isto govoriti o redovnosti isplata premija za mleko, za šećernu repu ili za duvan. Za šećernu repu je dve trećine avansno isplaćeno, tako da treba da ulažu. Mi smo hteli mnogo više, ali to je mera našeg finansijskog gubera. Uspeli smo da obezbedimo dodatnih 2,5 milijarde dinara, da saniramo efekte suše za naše poljoprivrednike, kada nam je bilo najteže. I mi smo ponosni na to. Uzmimo, primera radi, zdravstvene radnike - danas jedan broj njih, i dalje nezadovoljan svojom materijalnom pozicijom, štrajkuje. Mi imamo sluha za njih i sa tim istim sindikatom koji danas štrajkuje smo se dogovorili, mimo formalnog pristanka ona druga dva reprezentativna sindikata, da prošle godine podignemo koeficijente i da priznamo da doktori kao nosioci posla, kao neki od najvažnijih članova našeg društva, treba da dobiju nešto bolju platu i da ukinemo onu koja je postojala već dugo vremena. Mi smo izuzetno ponosni na to što je plata jednog lekara specijaliste prešla sa 8.000 na 21.500 dinara, što ćemo povećati tu platu u mesecima koji dolaze, tako da raspon sa 2,44 pređe na 3,5, i nadam se još neki veći raspon koji će uvažiti važnost rada. Ali, ne samo doktora. Ono što je dogovoreno to je isto revalorizacija pozicije medicinskih sestara i svih onih koji su nosioci poslova u zdravstvu. Ova godina, dame i gospodo, jeste godina najvećih investicija iz budžeta u rekonstrukciju naših bolnica, uključujući pola milijarde dinara obezbeđenih iz budžeta za kupovinu pet aparata koji će omogućiti zračenje naših građana koji su, nažalost, oboleli od kancera. Zatekli smo situaciju koja je bila krajnje kritična. Samo jedan aparat je ponekad funkcionisao i naši sugrađani su morali da ostaju budni usred zime u hladnim hodnicima te preostale institucije gde je bio još jedan aparat koji je funkcionisao. Najzad imamo ponovo pet aparata koji funkcionišu na našoj teritoriji. To je samo početak i zahvaljujući stabilizaciji prilika u našem društvu veoma sam ponosan u ime ove vlade i ovog resora da kažem da smo juče potpisali jedan izuzetno povoljan kredit (i vratiću se tom pitanju zaduženja) od 50 miliona evra, ne manje, i to je prvenac - prvi put u poslednjih 25 godina da naše zdravstvo dolazi do značajnih sredstava i čitavih 20 bolnica će doći do sredstava za obnovu njihove infrastrukture. To će biti vidljivo koliko već sredinom sledeće godine. Što se tiče drugih kategorija našeg društva, primera radi, preduzetnika, za preduzetnike je naravno svaki porez previsok, imajući u vidu zatečenu situaciju, i mi bismo voleli da oni budu još niži. Međutim, ove javne finansije su bile u stanju posle stabilizacije da obezbede najnižu stopu poreza na dobit u Evropi, sa 14%, mi smo najkonkurentniji u Evropi. I ne samo to, krajem prošle godine ovaj dom je izglasao i seriju podsticaja za investicije i zapošljavanje koje su najjače u Evropi. Za one investitore koji investiraju više od 10 miliona evra i zaposle više od 100 radnika imamo oslobađanje od plaćanja poreza na dobit 10 godina, a za one koji investiraju nešto manje imamo, primera radi, za mala i srednja preduzeća smanjenje za čitavih 40% poreza za iznos investicija u osnovna sredstva i 20% za veća preduzeća. To su najsnažniji podsticaji za investicije, a kada znamo da za iznos ukupne bruto plate za novozaposlene poslodavci mogu da odbiju taj ceo iznos od poreza na dobit, to je velika stvar. Povećali smo i investicije koje su moguće u smislu pomoći nekim veoma važnim segmentima našeg društva. Sa 3,5 počeli smo na 5% ne dobiti nego obrta. Ukupan maksimalan iznos koji dato preduzeće može uložiti je 3,5% za humanitarne ili sportske manifestacije ili pak organizacije i čitavih 1,5% za kulturna dešavanja u našoj zemlji. Naravno, dok nije bilo dobiti, to je bilo malo i teorijsko, međutim ove godine ovo ministarstvo, i ono nije samo u tome, veoma je ponosno da kaže da sa tom nižom stopom 20, sad je postalo 14%, mi smo već u julu mesecu premašili inicijalno očekivanih 3,8 milijardi dinara prihoda od poreza na dobit preduzeća. Zašto? Zato što je ove godine čitavih 1.900 novih preduzeća ušlo u cenjeni krug poreskih obveznika. Prvi put u 12 godina su počela da prave dobit. Prvi put oni plaćaju porez. To je signal da se naša privreda oporavlja. Ako pogledamo ono što je budžet uspeo da uradi, to je posle inicijalne stabilizacije i pojednostavljenja našeg poreskog sistema koji je ovaj cenjeni dom izglasao u aprilu mesecu 2001. godine. Jedina smo zemlja koja ima u potpunosti oslobađanje od plaćanja poreza na promet za ono što je minimalna potrošačka korpa (ekonomisti bi rekli neelastična) - sveža hrana, jaja, riba, meso, voće, povrće, ali na to smo dodali i ono što je za najsiromašnije slojeve našeg društva i te kako važno: poreze sa pozitivne liste ili pak komunalije. Pošto zemlja Srbija želi da bude i zemlja ekonomije i znanja, dodali smo na to i hardver i softver kompjutera. To je ono što smo jedini uradili danas u Evropi, na što smo izuzetno ponosni. Mogao bih da citiram još veliki broj socijalnih kategorija kojima je nešto bolje. Ako pogledamo ukupnu sliku naše ekonomije, vidimo vrtoglavo padanje gubitaka u našoj privredi, a o tome je bilo reči juče. Ono što je izuzetno važno, to je konstatovati da je bruto domaći proizvod, kojeg smo zatekli na devet milijardi dolara, danas nekih 17,5 milijardi dolara. Delimično to je zbog revalorizacije dinara, zato što ima više poverenja u tu valutu i te kako i ona je stabilnija nego što je ikada bila. Našedevizne rezerve su veće nego što su ikada bile od kada je formirana SRJ, tako da nema nikakve bojazni za naše građane da će se desiti bilo kakvo neočekivano pomeranje naše valute. Onda će se, kao što i treba i kao što je zvanična monetarna politika naše zemlje, koju sprovodi Narodna banka Srbije, samo usklađivati naša valuta za razliku između nađe inflacije ciljane i one inflacije koja postoji u evro zoni. Ove godine konkretno mnogi su bili nerealni u tome kada smo rekli da ćemo prvi put u 15 godina imati jednocifrenu inflaciju, ne samo da ćemo dostići 9%, nego ima dobrih šansi da bude i za koji procenat ispod, možda 8%, a znajući da je inflacija 2% i sami možete da izračunate za koliko naš kurs treba da se adaptira. Tu neće biti nikakvih lomova, niti treba da bude bilo kakve nervoze. Tu je naravno bila mogućnost i da se vrati poverenje u naš bankarski sistem i da prošle godine, sa nekih 800 miliona evra, doživimo najveći kreditni ciklus koji se desio u poslednjih 12 godina. Mi ne govorimo o vicu. Mi uspostavljamo uslove da se on i dogodi. Zatekli smo kamate koje su bile 5% na mesečnom nivou početkom 2001. godine. Zahvaljujući stabilizaciji naše ekonomije i ukidanju poreza na finansijske transakcije, na kredite, mi danas imamo situaciju gde kamate za većinu naših građana i preduzeća ne prelaze od 1 do 1,5% mesečno. To je i dalje visoko, ali znajući da je inflacija 9% vidimo da su realne kamate kod nas na dosta prihvatljivom nivou. Mislim da ima još prostora da se one smanje i treba još više konkurencija našem bankarskom sistemu i biće je kroz restrukturiranje i privatizaciju. Pokrenuli smo privatizacijutri naše dobre banke, JU banke, Novosadske banke i Kontinental banke, i očekujemo kvalitetne strateške partnere koji će ojačati njihov bilans i omogućiti našim preduzećima da imaju tog partnera koji će moći u tom jačem bilansu da ih prati u njihovom izvozu, što je danas jedna od velikih kočnica našeg izvoza. Zbog toga mogu da kažem da će ili krajnje zlonamerni ili krajnje neobavešteni moći da objasne našim građanima da je ovo lošije. Ovo je mnogo bolje. Januara 2001. godine 90% prosečne plate je išlo na puko preživljavanje, na hranu, na ogrev, na komunalije. Danas je to i dalje veliki deo našeg budžeta, ali to je 50%. Znači, danas 50% ide na preživljavanje, u proseku, i 50% na nešto više. Naravno, to su proseci i naravno da imamo kategorije našeg društva koje su u težoj situaciji. Međutim, objektivne analize su pokazale da danas u siromaštvu živi 10% naših građana. Sa tim ne možemo biti potpuno zadovoljni, jer i dalje imamo dosta veliki broj onih, i koleginica Marković će sigurno o tome pričati mnogo više, koji nisu u toj kategoriji, ali nažalost i dalje nisu toliko daleko od te situacije. Zbog toga moramo, najviše zbog njih, održati ovu makroekonomsku stabilnost i socijalne prinadležnosti. Ako pogledamo ovog puta nešto uže samo javne finansije, mi smo zatekli situaciju gde smo imali, ako treba da izdvojim tri reči, netransparentne, nepravične i nepouzdane javne finansije. Zašto su one bile netransparentne? Zato što je budžet 2000. godine napravljen i za njega je glasala jedna druga skupština, a da je on u stvari samo nosio pola javne potrošnje. Čitavih 45% prihoda je išlo preko tzv. specijalnih računa i namenskih poreza. Ovaj dom je možda glasao za jedan budžet, ali uopšte nije video celokupnu sliku, već samo pola slike i sigurno ne one najinteresantnije. Od raznoraznih specijalnih naknada koje su u potpunosti polomile naš poreski sistem nije se videla celina, niti smo imali ukupnu mogućnost da se vodi bilo kakva politika javnih finansija. Išlo se zbog teške situacije zapravo, ali isto i zbog toga što je bilo specijalnih interesa, na veliki broj tzv. kompenzacija,naročito one koje nisu bile bilateralne nego su uključivale lance učesnika i česte su bile malverzacije, gde bi se neki uključivali i nudili nešto što nije bilo ni po paritetu, ni po kvalitetu, ni po nuždi, ni po nameni. Čitavih 23% prihoda budžeta 2000. godine je bilo podmireno kompenzacijama. Ne isplaćuje se penzija papirima, ne isplaćuje se premija za mleko papirima i nije ni čudo zašto taj budžet nije bio u stanju da izvrši ono što su bile njegove obaveze. Netransparentnost je isto bila ono što se zvalo mogućnost da se na podzakonskom nivou reguliše mnogo štošta i odatle druga reč nepravičnost. Imali smo situaciju gde smo imali veliki broj stopa poreza na promet i ti pritisci da se nešto seli na nižu stopu su bili neprekidni. Isto tako, imali smo situaciju gde je neko mogao u kabinetu ministra finansija, potpredsednika zaduženog za bilo kakve koordinacije ili već ne znam šta, da obezbedi za svoje niži porez ili nikakve doprinose. Naravno, to se uvek vodilo pod nekom firmom osetljivosti za sadašnju situaciju datog sektora. Na samom papiru to je izgledalo sjajno, ali imali smo veliku nepravdu gde je jedan mali broj poreskih obveznika morao da podmiruje ukupne poreske obaveze cele države, i to je nepravično. Nepravično je bilo i to što je Vlada mogla, što je i te kako radila, da odjednom uvodi bilo kakve naknade, nove namete za građane, a da ovaj dom koji izražava volju naroda ne bude u to uopšte uključen. To nije demokratija, to nije pravičnost. Najzad, javne finansije su bile nepouzdane. Nepouzdanost znači izneveriti dato obećanje. Nepouzdanost je vezana za budžet 2000. godine koji je skrojen na taj način da predviđa samo 11 penzija. To je nepouzdanost, to je ukalkulisana prevara za penzionere, a isto tako i kada se prihodi čitavog januara ili pak februara upotrebljavaju da bi se prikrilo ono što je istina, a to je deficit i da se pokrivaju rashodi od prethodne godine. To se, dame i gospodo, zvala produžena budžetska godina. To je prevara i to je način na koji neko pokušava da prikrije ono što je realnost, a to je deficit. Taj deficit, kada smo uspeli posle puno napora da sklopimo celu sliku, bio je 15% bruto domaćeg proizvoda, ali to se krilo po raznim računima, u deviznim rezervama, u javnim preduzećima, pravile su se rupe, pravili su se računi bez krčmara. Danas ja sigurno neću reći da su javne finansije Republike Srbije u potpunosti uređene. Još mnogo toga ostaje da se uradi, ali je jasno da su te javne finansije danas mnogo transparentnije i zahvaljujući vašoj akciji i usvajanju jednog velikog broja zakona, od Zakona o budžetskom sistemu pa nadalje. Više nema mogućnosti da Vlada ili pak sam ministar finansija odredi novi namet nekome. To mora da prođe kroz ovaj dom i o tome mora da bude obavešten ceo naš narod i ne može biti iznenađen. To je velika tekovina demokratije da harač, namet, porez ne može biti nametnut bilo kome mimo izraza narodne volje. To je ključ demokratije i tome smo se najzad vratili u potpunosti. U ime ovog ministarstva i ove vlade ja sam izuzetno ponosan na to. Ako govorimo o pravičnosti, ukinuli smo sve tzv. specijalne situacije. Jedino preduzeće koje je bilo u situaciji da ne plati bruto platu je bio EPS 2001. godine, jer jednog momenta za "Kostolac" i za "Kolubaru", neki su ih danas pomenuli, nije bilo moguće vršiti remonte i isplatiti u potpunosti bruto plate. Ali, to se nije zaboravilo i čim se ukazala mogućnost za to prošlog meseca i sam EPS je potpisao jedan reprogram i počeo je ovog meseca ažurno da plaća prve rate tog duga koji će omogućiti da i on u potpunosti uplati svoje doprinose za svoje radnike, pa i porez koji nije uplatio. Porez nije više varljiva kategorija koja važi za neke, a ne za druge, nego je postala ona demokratska neminovnost koja se primenjuje prema svima po istom aršinu, i to je dobro. Što se tiče pouzdanosti, pričao sam o penzionerima, o svima onima koji primaju plate iz budžeta, o svima onima koji su bili korisnici ovog budžeta i oni bi trebalo da budu ili krajnje zlonamerni ili krajnje neobavešteni, a da se ne slože da je sada pouzdanost mnogo veća. Kako i ne bi bila kada smo za nepune tri godine u potpunosti nadoknadili docnju koja se ticala dečjih dodataka, kada smo skratili sa 36 meseci na 17 meseci docnju za zemljoradničke penzije, kada smo uspeli da vraćamo skoro sve dugove koje je Tito ostavio i koje je bivši režim devedesetih godinanapravio i ostavio. Da krenemo redom od reprograma i dobijanja najpovoljnijeg tretmana od Drugog svetskog rata u Pariskom klubu koji broji sve zemlje koje su bile naši poverioci. Čitavih 66% otpisa duga, a nedelju dana posle toga u hrvatskom Saboru je prouzrokovana nova debata, jer Republika Hrvatska nije dobila nikakav otpis. Mi smo dobili 66% otpisa i zbog toga što bivši režim nije vratio ni dolar, ni evro, ni jen tog duga čitavih deset godina. Ne samo to, mi smo dobili reprogram od Svetske banke i drugih međunarodnih finansijskih institucija za koje ako čovek dobro poznaje finansije vidi da su bile krajnje dobronamerne i uradile maksimum koji im omogućava njihov status. Najzad, ono što su bili dugovi prema našim građanima, velika pljačka, ogroman šok koji su doživeli oni ljudi koji su mislili da su generacijama postepeno i civilizacijski štedeli za sebe, za svoje stare dane, za svoju decu, za njihovo školovanje, za nešto malo bolji život, kada im je rečeno početkom devedesetih godina da ta štednja vredi samo koliko vredi taj papir na kome je napisan njihov štedni ulog. Ima li većeg šoka u nekoj civilizacijskoj zemlji? Nema. Zbog toga, velika je čast ovoj vladi i ovom ministarstvu što je septembra prošle godine izdala obveznice na čitavih 4,6 milijardi evra, koliki je taj dug prema našim građanima. Tu su 2,2 miliona štediša kojima redovno i po zakonu servisiramo njihovu staru deviznu štednju. Isto tako, možemo se sporiti da li je to trebalo biti urađeno i onim bivšim štedišama Dafiment banke i Jugoskandika, naravno pod drugačijim uslovima, ali njih je 250.000. Za njih, samo za onaj inicijalni ulog, to jest glavnicu umanjenu za bilo kakvu isplaćenu kamatu, znači, bez ikakvih basnoslovnih kamata koje su eventualno dobijali, jer svima je bilo jasno da to nije bilo održivo. Ove godine, kada se već priča o dugovima, od ukupno 400 miliona evra, koliko je budžet Republike Srbije servisirao, pola toga novca je išlo našim štedišama. Naša je čast što ćemo do kraja novembra svima njima isplatiti ovogodišnju ratu, bez kašnjenja i pouzdano, kao što je sada budžet Republike Srbije. U godinama koje dolaze mi ćemo održati taj veliki napor od nekih 1% do 1,3% bruto domaćeg proizvoda, koji će nam omogućiti da vratimo taj veliki dug. Sledeće godine ona masa štediša sa manjim ulozima biće u potpunosti podmirena, tako da će veliki broj naših građana biti u potpunosti podmiren. Ostao je jedan veliki dug koji je napravio bivši režim 1994. godine, a to je tzv. veliki dug prema penzionerima. Tu je budžet Republike Srbije smogao snage i javne finansije su decembra prošle godine počele da servisiraju taj veliki dug. Svakog meseca, sa jednom od dve rate, naš budžet servisira naš dug, tako da i naši penzioneri mogu računati na budžet Republike Srbije. Ostao je, ako sagledamo celokupnu situaciju, samo još jedan dug, i nije najveći. Žao mi je što ovaj cenjeni dom već godinu dana nije stavio na dnevni red taj zakon, koji smo predložili septembra prošle godine, a to je zakon o podmirenju dugapovodom onog davnog zajma za preporod Srbije, jer i taj je proneveren. Doduše, nešto više je vraćeno, ali mi smo ipak odlučili da i taj dug podmirimo. Mi smo ipak odlučili, kada ovaj cenjeni dom usvoji taj zakon, to će biti poslednji dug za koji je garantovala, na ovaj ili onaj način, ova država, koji se vraća. To je unikat. Nema druge zemlje u tranziciji koja je u prve tri godine regulisala i počela da vraća sve dugove koje ima prema inostranim i domaćim poveriocima. To je izuzetno važno, jer kada govorimo o dugovima, novo zaduženje je samo 3% od zatečenog duga. To nisu basnoslovne sume i sigurno su bolji uslovi od onoga što je režim bio u stanju da obezbedi devedesetih godina. Nije ni čudo, jer je bio isključen iz svih međunarodnih finansijskih institucija. Što se tiče kineskog duga mi smo zahvalni Republici Kini što je imala razumevanja i u onom momentu da pomogne našem narodu. To nije sporno, ali taj dug je bio komercijalne prirode - libor, tj. za bankare ona međubankarska kamata na londonskom tržištu plus 4,4%. Tada je to bilo nekih 14%, kada je dobijeno. Uporedite sa dugom Republike Srbije juče i to je 2,5%. To je nova Srbija, toliko je manji rizik ove zemlje, utoliko imamo povoljnije uslove, utoliko nam je lakše da nađemo prostor u javnim finansijama da podmirimo i sve one mnogobrojne potrebe koje su nam ostavljene i koje, to je naša čast, podmirujemo maksimalnom brzinom koju omogućavaju naše javne finansije. Istina je, u godinama koje dolaze, servisiranje duga, ali važno uvek se setiti da za sada pola duga ide u ino valuti našim građanima, ne strancima; to će polako prerasti na jednu trećinu, ali i dalje će biti značajan iznos tog duga i prerašće na nekih 5 do 7% bruto domaćeg proizvoda, sa sadašnjih 3%. To će biti izazov, jer će iziskivati dalju reformu naših javnih finansija. Ako sagledamo celu sliku, posle konsolidacije naše javne finansijesu, eksperti će se sa time složiti, najtransparentnije danas u jugoistočnoj Evropi, jer ne ostavljaju nikakav prostor za tzv. kvazibudžetske fondove, ekstrabudžetske fondove. Sve mora ući u budžet i sve mora izaći iz budžeta, od privatizacije, a ne kao "Telekom", za koji se uplati na Kipar, a da nije bilo potrebe za to, jer zemlja nije bila pod sankcijama tada, nego u budžet i taj novac na račun budžeta Republike Srbije u Narodnoj banci Srbije. Mi smo sada u stanju da postepeno vršimo tu racionalizaciju javnih rashoda. Prvi ću se složiti sa onima koji kažu da je naša javna potrošnja malo prevelika prema našem nacionalnom bogatstvu. Mi trošimo nekih 45,9% konsolidovano, naših javnih rashoda prema bruto domaćem proizvodu. To sve treba prevesti na nekih 41-42%, a istovremenosmanjiti deficit, kao što i radimo, sa 3,4% bruto domaćeg proizvoda prošle godine na 2,6%, koliko ćemo predložiti za sledeću godinu. To su uređene javne finansije, to su transparentne, pravične, pouzdane javne finansije. Javne finansije, to je država, javne finansije, to je budžet koji je izglasan u potpunosti i parlament vidi sve što ima bilo kakve veze sa javnim finansijama. Najzad želim da kažem, jer to se često zaboravlja, lokalne samouprave su bile u velikoj meri hranjene na kašičicu od strane bivšeg režima, a Zakonom o lokalnoj samoupravi i posle toga fiskalnom decentralizacijom došli smo do situacije, i to je valjda jedini amandman za koji ste svi glasali, uz deljenje onog tzv. viška, iznad limita za porez na promet, gde samo nekih 9 - 10% ukupnih prihoda lokalne samouprave se deli na neki način sa budžetom. Od svih segmenata javnih finansija poslednje tri godine, u prvih 1000 dana Vlade, budžeti lokalne samouprave su oni koji su najbrže napredovali. Oni su napredovali tako da su danas realno dva puta veći nego što su bili pre tri godine. Učešće javnih finansija i lokalne samouprave je poraslo u našem kolaču i to je dobro, jer taj novac je upotrebljen, a da nisu nikakve nove ingerencije prenesene na lokalni nivo, da se rešavaju mnogobrojni problemi naših građana, koje su lokalne vlasti u stanju da najbolje rešavaju na tom nivou. Želeo bih samo da kažem, ako već govorimo i o javnim preduzećima, da prvi put posle Drugog svetskog rata ova vlada i ovo ministarstvo, nije bilo jedino u tom naporu, smoglo je snagu da pogleda i javna preduzeća u oči i da sagleda tu situaciju u tim preduzećima i zatekli smo javna preduzeća, koja su sva pravila gubitke, a plate su bile 2,2 puta veće od proseka Republike. Danas konstatujemo da je NIS prvi put prošle godine imao neto dobit od 6,6 milijardi dinara i prvi put u istoriji javnih preduzeća u Srbiji platio je dividendu preduzeću. Zahvaljujući toj dividendi, mi smo bili u stanju da premiramo dizel za naše poljoprivrednike i uspeli smo time da smanjimo cenu za ono što im je veoma važno za njihovu dalju aktivnost. Toliko je to bilo neočekivano, da u samom Zakonu o javnim preduzećima nije nam bilo lako naći način da se isplati ta dividenda. Toliko je to novo i toliko je to dobro. Da ne govorim o Telekomu, koji i dalje nema ekonomske cene za njegove usluge, ali već je počeo da pravi profit. To je dobro i tako će biti i sa EPS-om. EPS se oporavlja. Mnogi su pričali o tome šta se dešava u energetici. Našoj energetici, hvala lepo, ide sve bolje i bolje. Nije to slučajno, čitavih 492 miliona evra donacija je uloženo u našu energetiku, dodatnih 352 miliona evra kredita i dodatnih 80 miliona evra iz budžeta Republike Srbije je uloženo u te namene. Danas je naš EPS u stanju da funkcioniše. Ne pravi više gubitke u onoj meri u kojoj je pravio. Isto tako, u stanju je da plaća svoje dobavljače. Bio sam u Kruševcu prošle nedelje i javio se jedan gledalac i rekao je istovremeno dve stvari: "Radim u "14. oktobru" i moram da priznam da mom preduzeću ide nešto bolje. Priznajem i da će ovaj socijalni program, koji finansira Vlada Republike Srbije, pomoći. Stajemo na noge. Ali, gospodine Đeliću, struja - skupa je, nije nam lako". Igrom slučaja, kada sam pitao tog radnikada li zna ko je najveći klijent te fabrike, odgovor je bio EPS. Drugim rečima, kada se stvari postave na jedan realni nivo, kada ekonomija počne normalno da funkcioniše, a za cenu struje javne finansije su našle prostora da se čitavih 42.000 porodica zbrine time, pod nekim uslovima, da ne bude prevare, da se njima oprosti njihova fiksna naknada i da im se pomogne da plaćaju njihove cene struje. To uopšte nije neka bezočna i nedovoljno socijalna politika koja se ovde vodi. Imamo EPS koji plaća i taj EPS je pokretač čitavih 20 do 30% cena naše privrede, i ako danas radnici u Kruševcu primaju platu, to je zbog toga što je cena struje postepeno podignuta na jedan realniji nivo. I to je ekonomija istine, to je ekonomija koja daje napredak. To je ekonomija i javne finansije koje će omogućiti da u našoj zemlji postepeno, na realnim osnovima bude svakog meseca, svakog tromesečja, svake godine sve bolje i bolje. Ako je suditi po onome što su merila onih koji gledaju sve zemlje u tranziciji, da dam samo nekoliko zlatnih medalja; znam da za naše građane mnogi će reći - lako je njima, oni žive u Londonu, u Minhenu, u nekom Vašingtonu, teže bi njima bilo da žive sa platom u proseku od 180 evra, ali to je i dalje niska plata. Imamo jednu od najozbiljnijih kuća u svetu, koja se zove "Ekonomist", koja je bila najveći napredak u smislu privlačenja investicija, na Balkanu. Imamo Evropsku banku za obnovu i razvoj koja je tri godine zaredom od svih 29 zemalja u kojima funkcioniše proglasila Srbiju kao zemlju koja je najviše napredovala u reformama. Imamo od strane međunarodnih kapitalnih krugova jedan kompliment za koji možemo da kažemo da je dobar ili nije dobar, ali naš dug na sekundarnom tržištu je prešao sa 10% svoje nominalne vrednosti na nekih 70%. Da li ima špekulacija u tome? Ima. Da li je to realno tržište? Nije, ali da li je to bilo zbog toga što smo imali veliki broj analiza koje su urađene u našoj mnogo boljoj ekonomskoj situaciji - apsolutno da. Naš proces privatizacije je od strane Evropske banke za obnovu i razvoj proglašen kao najuspešniji. I ne samo to, jedna od vodećih konsalting firmi je posle analize svih zemalja u svetu napravila selekciju i selekcionirala 27 zemalja koje će biti u sledećih pet do deset godina najprivlačnije za investicije. Među njima su samo dve u jugoistočnoj Evropi: Hrvatska i Srbija. To je Srbija danas. To je Srbija koja se oporavlja. To je Srbija koja je otvorila na desetine hiljada novih malih i srednjih preduzeća, i to je samo početak. To je Srbija sa kojom je prestalo beznađe i koja ima perspektivu. To je Srbija koja je sa stanovišta javnih finansija ispunila sva svoja obećanja. Kompliment je došao kada su sindikalci prosvete i zdravstva, sa kojima smo pregovarali, treću godinu zaredom, nezavisno i od ove buke u ovoj sali i od političke situacije, hteli sa ovom vladom da potpišu memorandum i da potpišu dogovor. Pitao sam ih - zašto hoćete? Sami vidite da se postavlja pitanje poveranja ovoj vladi. Odgovor onih sa kojima smo pregovarali danima i noćima - zato što vam verujemo, zato što nijedno obećanje niste izneverili. Dame i gospodo, to je Vlada Republike Srbije, njoj se veruje. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, pravo predlagača. Zoran Krasić, replika na izlaganje ministra, pogrešno tumačenje.
Stvarno je teško 150 puta čuti isti govor, ali dobro, gospodin Đelić ne bi znao ništa drugo da kaže osim toga - bilo je loše, sad je mnogo dobro, samo što se ne vidi. Toliko je dobro, gospodine Đeliću, da vas čak ni poslanici DOS-a odavno ne slušaju, ne računam ove iz DSS-a, oni su odavno digli ruke od te priče, ali ni ona grupa poslanika iz DOS-a, pa čak i ovi iz Demokratske stranke aplaudiraju da što pre završite, jer ne mogu više, zapamtili su, i oni i građani Srbije. Ako je sve tako dobro kao što pričate, zašto se falsifikuju rezultati glasanja ovde u ovoj sali. Zar svi nisu za to što vi pričate? Za te vaše snove apsolutno bi svi ovde glasali. Ali surova je stvarnost, gospodine Đeliću. Moram da vas upozorim na neke neistine koje ste izneli. Kažete - samo 10% siromašnih u Srbiji. Ne znam gde ste iskopali taj podatak da je 10% siromašno građana. Ako uspete da dokažete da je samo 10%siromašnih građana, svi ima da glasaju za vas. Verovatno na sledećim izborima ne bi dobili nijedan glas. Ako je 10% građana siromašnih, onda vi raspišite izbore, imaćete 90% glasova građana Republike Srbije. To je prva stvar. Rekli ste - bruto društveni proizvod ove godine 17 milijardi dolara. Da li vam se to omaklo, da li je to vaša želja, prognoza? Pročitajte bilo koju analizu bilo kog ekonomskog instituta u bilo kojoj varijanti, do tih cifara ne možete ni da dođete. Dalje, juče je rečeno da nam je realno plata porasla četiri puta, po vašim kriterijumima možda, ali onda objasnite šta je sa bruto društvenim proizvodom, šta je sa ovim kursom, zašto kada nema inflacije ljudi još gore žive nego kada je bilo inflacije. Samo da vas podsetim. Vi niste bili ovde, vi ste bili 1992, pa ste otišli negde u inostranstvo, pa su vas otuda proterali. Mi nećemo da vas proteramo jer ste naš državljanin, ne možemo to, zabranjeno je, ali ovi vaši su napadali Rusiju i Kinu. Kažu, to nisu naši partneri, naši partneri su tamo na zapadu. Dobro je, sad ste reterirali. Molim vas, kažete - velike donacije, fantastični rezultati. Gde je, pokažite. Šta je to napravljeno, šta je to poboljšano, gde je poboljšano, koliko poboljšano? Sve radi, sve funkcioniše. Stvarno se radi onda o jednom promenjenom sistemu percepcije zaključivanja. Ja cenim vaš lični fanatizam, ali nemojte od nas da tražite da budemo toliki mazohisti. Imamo oči, imamo i naočare, pa vidimo kakva je stvarnost. Ako je ovo bolje nego što je bilo, dajte izbore, to je najbolja garancija da ćete osvojiti 130% glasova na ovim izborima, jer tako dobijate i glasove ovde, pa vam prolaze ovako lepi zakoni koje gospodin Đelić obrazlaže.
Reč ima predlagač, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo izlaganje ministra finansija. Doduše, ja bih posavetovala gospodina ministra da jednom pročita stenografske beleške svog izlaganja, pa će mu biti jasno da mu ništa nije jasno. Verujte, on je toliko konfuzan u svom izlaganju, da ma koliko se čovek trudio da shvati šta je hteo da nam kaže ne može to da shvati, a kad pročitate to što je rekao tek onda ne možete da nađete početak i kraj rečenice, što samo po sebi govori da čovek želi da govori, želi da uradi nešto, ali ne može. Da li što ne ume ili što ne zna ili što je na pogrešnom mestu, ja stvarno ne znam, ali takav je utisak. E sad, sve on nama lepo reče, kako su oni uredili - kako uzeti poreze, kako ne utajiti poreze, samo mi nije jasno kako onaj Kolesar još ne plati porez. To mi nije objasnio i nije mi objasnio kako misli da puni državnu kasu. Državnu kasu ne možete da punite ovakvom legalizacijom, kakvu ste predvideli Zakonom o planiranju, tih 10 miliona neće da vam uđe u državnu kasu, jer narod nije toliko šašav da vam na tu pljačku pristane i da vam te pare da. Pre nego što obrazložim tu legalizaciju i objasnim građanima šta ste time hteli i da ne treba da plate ono što od njih tražite, vratiću se samo na još jedan slučaj DOS-manlijskog načina otimanja firmi, a u pitanju je AD "Metaloplastika" u Šapcu. Oni kažu da sve njihove muke počinju od 20. novembra 2000. godine kada je sadašnji predsednik Privredne komore Srbije Radoslav Veselinović upao nasilno sa naoružanim ljudima u njihovo preduzeće. Dnevne novine u više navrata su obaveštavale javnost o nemilom događaju, ali niko nije preduzimao ništa. Akcionari su se u novembru 2002. godine obratili Ministarstvu za privredu i privatizaciju, ministarstvu za hartije od vrednosti i Beogradskoj berzi. Ne znaju ljudi da nema ministarstva za hartije od vrednosti, nego je to ova komisija za hartije od vrednosti, ali vi znate na šta se odnosi, jer su pomenute kuće u tom periodu tražile preko štampe da se jave preduzeća akcionari koji imaju problema sa privatizacijom, ali nama se niko nije obratio da pomogne. Posle upada aktuelnog predsednika Privredne komore počinje otkup akcija od radnika i penzionera sa raznim pretnjama onima koji neće da prodaju akcije. Delegacija "Metaloplastike" bila je kod ministra Vlahovića, gde se našao i Veselinović, mislim na Radoslava Veselinovića, i gde je Vlahović rekao da kupovina akcija nije dozvoljena, jer je stari zakon van snage, a novi nije donet. Ako ste to rekli, svaka vam čast, čak je naglasio da nije dozvoljena ni overa preko suda uz punomoć, nego isključivo preko berze. Veselinović se vraća u Šabac i nastavlja svoj posao kupovine akcija i otpuštanje neposlušnih radnika koji neće da prodaju akcije. Kada je došao, postavlja za direktora svog sestrića, Dejana Džagića. Bilo je zaposleno 350 radnika, a danas ih ima samo 150. "Metaloplastika" je privatizovana, kažu oni, po starom zakonu gde je svoje deonice pretvorila u akcije serije A itd, itd. E, sada, Ministarstvo za privredu i privatizaciju, pošto se ljudi obraćaju ministru Vlahoviću, kaže - kada je reč o sekundarnom prometu akcija i svojinskih transformacija o kojima govorite u dopisu, obaveštavamo vas da Ministarstvo nema nadležnosti u pogledu kontrole zakonitosti prometa akcija na finansijskom tržištu, već Komisija za hartije od vrednosti, shodno članu 68. Zakona o hartijama od vrednosti. Ovi iz Komisije za hartije od vrednosti i finansijsko tržište 7. marta ove godine kažu - obratite se Ministarstvu za privredu i privatizaciju, Agenciji za privatizaciju i Akcijskom fondu, i kažu - posebno skrećemo pažnju da akcionarima stoji na raspolaganju set mogućnosti u okviru kojih mogu da zaštite svoja ugrožena akcionarska prava, od prava preče kupovine preko obaveze većinskog vlasnika da im otkupi akcije po ceni koja je najmanja, odnosno najmanja cena po kojoj je taj vlasnik kupio akcije, pa do eventualne naknade štete, ukoliko se u sudskom postupku dokaže postojanje takve štete. Potrebe za zaštitom imaju posebno manjinski akcionari, te su odredbama člana 251. do 254. Zakona o preduzećima takve mogućnosti i predviđene. Naše ministarstvo i naša vlada, ono što nije doneto u vreme kada su oni bili na vlasti ili jesu na vlasti, to uopšte ne priznaju, jer po njima ne postoji Zakon o preduzećima; oni kada o stečaju pišu, ovaj zakon što smo imali u proceduri, dok smo ga proučavali hoće li biti na dnevnom redu ili ne videli smo da potpuno ignorišu Zakon o preduzećima. Naravno, ova komisija upućuje preduzeće i radnike da tužbom za utvrđenje traže poništaj upisa povećanja osnovnog kapitala u sudskom registru. Akcionarsko društvo može povećati svoj osnovni kapital ako je normalna vrednost svih akcija u celini uplaćena, osim u slučaju akcija koje su stečene pod povlašćenim uslovima, tj. iz privatizacije. Stoga je potrebno da se za kontrolu privatizacije i za sva ostala sporna pitanja obratite nadležnim organima, institucijama, tj. Agenciji i Ministarstvu. Sada tako oni od nemila do nedraga, a preduzeće u rukama ovog Veselinovića koji sedi sa Vlahovićem dok razgovara o svojim ličnim interesima u preduzeću koje je, naravno, oteo. Zato vama treba zakon o sukobu interesa i zato vama treba antikorupcijski zakon, jer ste vi od 5. oktobra naovamo toliko toga pokrali da ne možete nikoga više da ubedite u ovoj državi da možete da to što ste uradili na bilo koji način ispravite. Dakle, o Bože, nama će se gore istrošiti na faksu ona faks rolna koliko faksova iz Srbije stiže, koliko ljudi žele da se sa ove govornice čuje u kakvoj se teškoj situaciji svi nalazimo. Ovde je sada Savez samostalnih sindikata opet, koji kaže da su juče u popodnevnim časovima imali priliku da se uvere da svaka vlast za očuvanje svojih pozicija koristi uvek jedan isti metod - pendrek. Mislili smo da je pendrek metodologija za očuvanje vlasti pluskvamperfekat (to vam je davno prošlo vreme, gospodine premijeru), ali nam je aktuelna vlast u duhu zapada i zapadnjačkih procesa koje nam je donela pred noć veštica naprasno oživela tu metodologiju. Zgroženi smo činjenicom da su juče u Beogradu policajci obučeni u novu ratnu opremu, verovatno je pristigla sa zapada, tukli osiromašen i obespravljen narod koji je samo tražio prijem svojih predstavnika u Skupštinu Srbije i ostvarivanje svojih osnovnih sindikalnih prava.Zar da na samom pragu 21. veka pred vratima narodnog doma policija onako zlohudno bije i pendreči običnu radničku klasu na očigled građana Beograda, Srbije i cele svetske javnosti. Ovo je Milan Nedeljković, u potpisu organizacija sindikata Kolubara - površinski kopovi, predsednik. Kada ovi iz sindikata Kolubara, koji su i te kakvu nadu polagali u vas 5. oktobra, pišu ovako o vama, nemojte onda da se čudite što vas opozicija ovde obara u parlamentu, što SRS, znajući šta radnici misle, iznosi samo ono što jeste, jer mi ništa nismo rekli što u Srbiji ne postoji. Posledice su vidljive, a vi govorite stalno o nekom vremenu šta ste vi nasledili. Ponovo vam kažem, ako mislite i ako ste mislili da nešto ne možete da ispravite, nije trebalo da se prihvatite tog posla, a ako ste se prihvatili, onda morate da govorite samo o svojim rezultatima, a ti rezultati se odmere, ovde su pozitivni, ovde su negativni, pa šta pretegne, toliko vredite. "Ne mirimo se sa činjenicom da smo mi radnici Kolubare - površinski kopovi upravo ona snaga koja je omogućila gospodi iz Vlade Srbije i Ministarstvu unutrašnjih poslova da izda naredbu da se biju iomalovažavaju radnici na ulicama glavnog grada. Kada smo gospodu na vlasti birali i podržavali nismo se nadali da će njihova pravda i demokratija da se odslikava po leđima radnika. Ona narodna - da što je veća demokratija, to je pendrek sve duži, samo govori o mudrosti srpskog naroda i činjenici da se kroz vekove vlast nije mnogo promenila. Ukoliko premijer i Ministarstvo unutrašnjih poslova imaju časti i dostojanstva, očekujemo u toku današnjeg dana njihovo javno izvinjenje radnicima i građanima Srbije, da bar tu jednu mrlju speru sa svoje političke biografije ili da kao moralni čin izađu pred Skupštinu Srbije i javno podnesu ostavke." Ovo su raznorazna pisma onih koji više ne znaju gde će, čija su prava zloupotrebljena, koji su potpuno demoralisani i onemogućeni da svoja prava zaštite i nije čudo što nama poslanicima stižu pisma, faksovi i molbe da to iznesemo u javnost kako bi barem bilo za nauk onima drugima. Dakle, počeli smo oko ministra finansija i realne ekonomske politike, i ja sam tu realnu ekonomsku politiku povezala sa rezultatima, odnosno očekivanim rezultatima zakona o izgradnji, odnosno zakona o planiranju i izgradnji, jer se od njega očekuju najveće pare u budućih nekoliko godina. Svi znamo da je skoro dve godine pripreman ovaj zakon o planiranju i izgradnji, koji je trebalo da zameni četiri ranije važeća zakona: zakon o izgradnji, zakon o posebnim uslovima za izdavanje građevinskih, odnosno upotrebnih dozvola za određene objekte, a poznatiji kao zakon o legalizaciji. Dakle, legalizacija nije ništa novo što je ova vlada omogućila građanima, postojala je mogućnost i ranije da se sa legalizacijom počne i da se legalizacija odvija. Zbog nedostatka nekih podzakonskih pravnih akata to baš i nije išlo kako treba. Pored toga, najavljivano je da će se pored ostalog potpuno reformisati sistem prostornog i urbanističkog planiranja, sistem gazdovanja građevinskim zemljištem, pojednostaviti postupak pribavljanja građevinskih dozvola, maltene biće dovoljan poziv telefonom nadležnoj opštinskoj službi, a povrh svega na dobrobit naroda srpskog omogućiti gotovo besplatna legalizacija bespravno izgrađenih objekata. Kada ste govorili o legalizaciji niste uopšte spominjali koliko će ta legalizacija da košta. Ispalo je da košta previše. Sada ću ja da podsetim i vas i građane koliko to košta. Pre svega, troškovi kod samog prijavljivanja i podnošenja zahteva za legalizaciju, prethodni troškovi koji se moraju odmah, bez odlaganja izmirivati daleko pre nego se dođe u poziciju da se legalizacija odobri i da se plaćaju naknade o kojima je bilo reči, otprilike izgledaju ovako: geodetski snimak 6.500 dinara; upis u katastarski plan 3.500 dinara; kopija plana katastarske parcele 1.500 dinara - u najvećem jeku reklamiranja legalizacije u Beogradu je ova naknada udvostručena, a to se dešava i u svim drugim davanjima za potrebe legalizacije. Zatim, upis prava u zemljišne knjige 250 dinara; izvod iz zemljišnih knjiga 100 dinara; uverenje o promenama korisnika na parceli od nacionalizacije do danas 1.750 dinara; izvod iz urbanističkog plana 3.850 dinara za minimalnih 30 m2, pa do 67.500 dinara; stručne usluge rešavanja imovinsko-pravnih odnosa na zemljištu minimalno 500 evra. Ovo narod jako boli, da znate, danas. Projekat izvedenog objekta - od tri do pet evra po metru kvadratnom; pa sada vidite, najmanje 100 kvadrata kuće koliko je to. Prijava objekta za legalizaciju - od 250 do 1.750 dinara. Takse za prepise, fotokopije i eventualne troškove vođenja drugih upravnih i sudskih postupaka nisu uračunate. Jedino se zna da se moraju odmah plaćati, a iznos je neizvestan. Pod geslom da legalizacija bude lakša, građanima se gromoglasno obećava plaćanje na poček. Sve ovo što je napred nabrojano nije na poček nego odmah, a to što je na poček pod ozbiljnom je sumnjom. Nema niti jednog akta sa nivoa Republike kojim bi se opštine obavezale na obračun što je bespravni graditelj ranije uložio u komunalno opremanje građevinskog zemljišta. Plaća se dva puta za istu stvar. Evo primera: recimo, platite legalizaciju ako imate neizgrađeni objekat ili rekonstruisan bez dozvole ili dograđen, svejedno, platite državi ovo što treba, mada ste jednom već platili, nije bitno, recimo da i ovo drugi put platite, a prolazi gas kroz vašu ulicu. Onaj što je dobio pravo za uvođenje gasa kaže 2.000 evra po domaćinstvu. Vi opet morate, ako hoćete gas, a kažu struje nema i struja ne treba da služi za grejanje i nigde u svetu ne služi za grejanje, dati iz svog džepa 2.000 evra ako hoćete da pređete na gas; a gde je onda obaveza države da vam potpuno infrastrukturu obezbedi. Šta je za vas infrastruktura? Ako nije put, voda, kanalizacija, telefon, ako sve to moramo sami da platimo ako hoćemo priključak, kome mi dajemo onda ove pare? Kojoj debeloj guski mi mažemo noge, a nemamo sa čim? Odakle narodu ovolike pare i ko je procenio da za milion objekata može da uzme 10 miliona evra, milijardi, ne znam, za mene su milijarde pojam i milioni takođe. Deset milijardi evra, a otkud vam ideja da narod ima te pare. Nema. Mislite na otplatu? Mi sve kupujemo na otplatu. Mi dotrajale uređaje za domaćinstvo kupujemo na otplatu, odeću kupujemo na otplatu. Decu šaljemo na ekskurzije i plaćamo u ratama. Šta je vama, ljudi, vi kao da ne živite u ovoj državi. Zato smo mi srpski radikali skupili (a ja vam danas nisam donela, ali doneću vam sutra) za nepunih 10 dana širom Srbije 170.000 potpisa građana koji su protiv ovakve legalizacije, jer ovo je nasilje. Ovo što ste vi zamislili da uradite, to je apsolutno nasilje. Građani, naravno, nisu ni verovali da će ovo sve biti džabe kada ste počeli da pričate o legalizaciji. Verovali su da nešto moraju da plate, znali su, a koliko, vi ste ostavili lokalnoj samoupravi da odlučuje koliko. Zato smo vas mi, kada je zakon ovde bio u proceduri, upozoravali da ne treba da ostane to pitanje nerešeno. Mi ga moramo rešiti ovde u parlamentu i da građanima kažemo šta će im taj zakon doneti. On se ne bavi samo legalizacijom, on ima samo četiri člana posvećena legalizaciji. Sve podzakonska akta, a još 30 treba da se donese. Zašto ne kažete u javnosti koliko je to zahteva podneto? Gde mi je onaj ministar za građevinu? Pobegao. Doći će on sutra sa svojim podacima. Pre svega, građani ne podnose zahteve za legalizaciju. Ni 10% od onih koji bi želeli i koji bi morali da legalizuju svoje objekte ne podnose zahteve za legalizaciju. Šta ćete da im radite? Ne možete im ništa. Šta ćemo mi da radimo? Mi im kažemo - nemojte da podnosite zahteve, jer ova vlast odlazi i nećete pod tim uslovima legalizovati svoje objekte. Sada vi možete da kažete - vi pozivate građane na neposlušnost. Jeste, kažem ja, što da ne, i gospodin Živković pozivao je građane da ne plaćaju struju i da bacaju račune u onu burad po Nišu, pa uništio elektroprivredu izgleda na taj način, pa ste doveli sada u situaciju elektroprivredu da morate te kredite da uzimate da je sređujete i oporavljate. Ako je on mogao da poziva na građansku neposlušnost, što mi ne možemo da kažemo građanima - imajte još malo strpljenja, nemojte da tražite legalizaciju. Ako slučajno dođu da vam ruše objekat, svi iz komšiluka se okupite i ne dajte, solidarišite se i mogu - šta; ništa ili kako bi naš narod rekao - da vam pljunu pod prozor. To su ti neefikasni zakoni koje vi donosite ovde, misleći da radite nešto radikalno, misleći da nešto prevarite narod, da nešto pokradete još što može da ima u narodu, ali ne može. Koliko su građani poverovali u ovako neozbiljno i olako obećanu brzinu i za džabe legalizaciju bespravnih objekata i koliko su verovali ministru, a to je ovaj nasmejani gospodin bez brkova, iako je postao ministar sa brkovima? Po procenama ozbiljnih institucija do sada, a na isteku zakonskog roka, evo sada smo blizu toga, prijavilo se negde oko 15% bespravnih graditelja. Podaci koje nadležno ministarstvo servira sredstvima javnog informisanja predstavljaju obmanu, kao što je i legalizacija obmana po sistemu na lak i brz način uzeti građanima pare i napuniti budžet, jer su donacije "prijatelja" sa Zapada presahle. Evo primera objavljenog u "Politici" od 18. oktobra 2003. godine, a podaci se odnose na broj prijavljenih za legalizaciju do 10.10.2003. godine: Novi Beograd, broj bespravnih objekata 1.000, a broj prijavljenih 2.547. Znači, preko 1.500 građana se prijavilo bez potrebe. Nemaju objekat, ali nisu mogli da odole nasmejanom ministru iz spota, onom bez brkova sa šlemom. Isti slučaj je i sa Čukaricom - broj bespravnih objekata je 3.000, ali se za legalizaciju prijavilo 5.290. Vračar - broj bespravnih objekata 411, ali ih se prijavilo 780. To ministar kaže. Odakle sada ti bespravni objekti, niko živ ne zna da oduzme 411 od 780. Video bi za koliko je izneo neistinu, da ne kažem slagao. Sopot nema nijednog bespravnog objekta, ali se prijavilo njih 70. Verovatno ministar Vlahović sa svojom familijom, hajde da popunimo broj, da može ministar Šumarac da kaže da je počela legalizacija i u Sopotu. Smešno. Vratiću ja ministra na još neke stvari ovde. Pored ovoga što je građane najviše interesovalo, a to je koliko to, gospodo, košta? Promašaji koji se tiču prostornog i urbanističkog planiranja, to su sve efekti vaše vlasti. Vi hoćete izveštaje, evo ja ću da podnesem izveštaj šta je ministar Šumarac od kada je postao ministar uradio i kako to građani doživljavaju i koje probleme u životu imaju zbog ovako nakaradnog zakona. Ukinut je prostorni plan Republike, pri čemu niko nije rekao zašto. Da li nije valjao, da li je trebalo da izgleda drugačije, pitaj boga oca, uglavnom uveden je neki novi planski akt za republički nivo, koji se zove Strategija razvoja. Znači, nemamo više planski akt. Imamo Strategiju razvoja, samo što nije obrazložio uopšte kakav je to akt, kakva je njegova pravna priroda, a isto važi i za šeme prostornog razvoja. Pazite, u zakonu nađete naziv - šema prostornog razvoja; imali ste neki planski akt, sada imate šemu prostornog razvoja. Prosto da se čovek nasmeje. Posebno je nerazumljivo propisivanje da sve ove akte izrađuje ministarstvo kao državni organ uprave. Za očekivati je od zakona da stvori normativno-pravne uslove da država i opština, pošto je i ona državni organ, organ uprave, radi svoj posao, a da se izradom stručnih dokumenata bave stručne institucije. Osnovana je Agencija za prostorno planiranje, kojoj je jedino ime, da se zaseni prostota, evropeizirano, a u stvari se radi o dosadašnjem Republičkom zavodu za prostorno planiranje. Znači, ono što je radio ovaj zavod sada treba da radi ova agencija, ali pošto smo navikli da samo osnivamo agencije, hajde da promenimo ime, ali da vidimo šta radi sada ta agencija. Agencija je osnovana mimo imena i statusa utvrđenog u zakonu koji je nagoveštavao najstručnije kadrove, jer treba da rade na najsloženijim i najodgovornijim poslovima u ovoj oblasti, i na čelo Agencije dolazi čovek bez ikakvih stručnih referenci, sa nedavno završenim pripravničkim stažom. To vam je postalo pravilo u vašoj vladi. Svi pomoćnici možda imaju godinu dana staža, možda nemaju, po 10 godina su studirali, ali su savetnici ministara. To vama ništa ne smeta i zbog toga ste vi devalvirali i zvanje savetnika i etiketu eksperta, jer ako je neko ekspert iza njega stoji nauka, iza njega stoji naučno delo u određenoj oblasti, iza njega ne stoji samo diploma. Ne mogu ja za sebe zbog toga što sam diplomirani pravnik i imam to zvanje da kažem da sam ekspert za pravne nauke. To bi bilo smešno. Gospodine ministre, vi i ja smo potpuno ravnopravni što se zvanja tiče, vi drugih nauka doduše, ali vi sebe zovete ekspertom. Tako isto i gospodin Šumarac smatra da je ekspert za ovo, upropasti potpuno urbanizaciju i građevinu u Srbiji. Šest meseci je od donošenja ovog zakona, i to je trećina roka u komesvi ovi zatečeni prostorni, urbanistički planovi treba da se preispitaju. Šta se dešava? Da li ministar može da da podatak koliko postupaka je do sada započeto (ovo su konkretna pitanja), pošto nijedan nije završen - sigurno ima podatak - a posebno koliko postupaka za preispitivanje planova koje je donela Republička skupština je pokrenulo Ministarstvo, jer to je njegova nadležnost. Da vidimo šta je uradio. Ministarstvo nije stupilo u obavezu 13. maja ove godine, kada je donet Zakon o planiranju i izgradnji; njegove obaveze su postojale i ranije. Šta je konkretno u oblasti prostornog planiranja i urbanizma učinjeno, koji planovi su doneti, šta je urbanistička inspekcija uradila, šta se dešava u nacionalnim parkovima i šta se dešava u drugim prostorima pod nadzorom države? Da vidimo konkretno ono što vas zakon, ministre, obavezuje da uradite, da li ste uradili i kakav ste haos stvorili na ovaj način. Što se tiče građevinskog zemljišta, u važećem Ustavu Republike Srbije građevinsko zemljište postoji, ali u vašem zakonu ono više ne postoji. Da li je to ministar prevideo namerno, ignorišući Ustav, što ne bi bilo prvi put, mnogo puta smo vas upozoravali. Ova odredba zakona vam nije u skladu sa postojećim ustavom. Morate da sačekate prvo da se to promeni, pa onda da ovo radite. Vi to jednostavno ignorišete i terate svoje ili donosite jedan zakon,a ne kažete da taj zakon nije u skladu sa nekim koji je leks superior u odnosu na njega. Jednako pogubno je i jedno i drugo i potpuno ga diskvalifikuje kao ministra, jer nova je kategorija javno građevinsko zemljište. Bilo je za očekivati da antipod tome bude neko tajno zemljište, ali smo dobili -ostalo građevinsko zemljište. Dakle, sada nemamo gradsko građevinsko zemljište, imamo ovo javno, imamo ono ostalo, a za tajno ćemo tek da saznamo kada budemo saznali gde imate vikendice, kuće i sve ono do čega ste došli na nezakonit način. Pored obaveze plaćanja naknade za korišćenje i naknade za uređivanje građevinskog zemljišta uvedena je i zakupnina. Očigledno da je došlo do lošeg i neznalačkog prepisivanja nekih zapadnoevropskih zakona, i na to smo vas takođe upozoravali. Čitano je i englesko i francuski štivo, ali očigledno je nedostajao prevodilac. Trebalo bi objasniti korisnicima građevinskog zemljišta u državnoj svojini zašto odjedanput umesto dve plaćaju tri naknade za zemljište. Eto, ministre, još jedno pitanje za vas, pored toga zašto ste obrijali brkove, jeste i zašto se plaćaju tri naknade za zemljište. Preče pravo gradnje, kao jedan vid kompenzacije za oduzeto pravo svojine na nepokretnosti, više ne postoji. Nema više prečeg prava gradnje. Šta je sa onim nerealizovanim prečim pravom gradnje? Šta sa onima koji nisu realizovali to svoje pravo? Da li su ona, i po kom osnovu, ukinuta, a ako nisu ukinuta kako će se ostvarivati? Ja ovde samo govorim ono što ovaj zakon ne reguliše ili nakaradno reguliše ili ne daje odgovore na određena pitanja koja stvaraju konfuziju, a ovo su za mnoge životna pitanja. Obaveza je ministra da prati primenu Zakona o planiranju i izgradnji u delu koji se odnosi na građevinsko zemljište, bez obzira na to što su nadležnosti za uređivanje i obezbeđenje korišćenja građevinskog zemljišta prenete na opštine. Na koji način Ministarstvo prati primenu i kakvi su rezultati? Koja je opština razgraničila javno od onog ostalog, da ne kažem tajnog zemljišta? Gospodin ministar je ne znam iz kojih sredstava, valjda iz onih sredstava - ostale namene, u budžetu planiranih za njegovo ministarstvo, platio veliki broj reklama reklamirajući ovu legalizaciju i ovaj svoj zakon, sve vam je sada kao na dlanu, nosio je onaj šlem, lepo se slikao, ali je više reklamirao sebe nego legalizaciju, jer mu se reklama apsolutno nije uklapala, odnosno nije dovela do željenih efekata. Dok smo skupljali potpise, počevši od Beograda i svake opštine u Srbiji, protiv legalizacije, kako odemo u neko bespravno naselje da prikupimo potpise tako ministar Šumarac ide za nama i nagovara građane da se prijave za legalizaciju i preti da će srušiti objekte. Takođe i u Kaluđerici, evo dobacuju mi moje kolege, da podsetim građane. Namera je bila jasna, doneti jedan ovako konfuzan zakon koji ne može da se primeni, početi sa naplatom legalizacije, a ne donose se podzakonski akti; još onda nam je ministar rekao da će trebati bar još 20, 30 da bi mogao da se sprovodi i da bi oni ljudi koji u opštini operativno rade znali kada i na osnovu čega mogu da legalizuju neki objekat; to još uvek niko ne može da uradi, jer nije potpuno zaokružena ta pravna forma, pa onda sve ostalo. Međutim, odziva za legalizaciju nema, gospodine ministre, neće ni biti i nemojte da plašite narod da ćete ih rušiti, jer će se oni međusobno pomagati, i to ne zbog toga što ne poštuju državu ili zakon, nego zbog toga što su teškom mukom stekli to što su stekli i zbog toga što nemaju odakle da vam plate. Zato što se vi uopšte ne razumete u svoj posao, jer ste predložili jedan zakon koji može da bude neki udžbenik ili seminarski rad, ali da bude zakon sa jasnim pravnim normama i pravnim posledicama, to nikako nije mogao da bude. Zbog čega je ovaj zakon loš i zbog čega je do bespravne gradnje došlo? Da ste to analizirali verujem da nikada ne biste pristupili donošenju i predlaganju ovakvog zakona, niti bi većina glasala za takav zakon, jer bi poštovala činjenicu i istinu da su ti isti građani koji su izgradili bespravne objekte najmanje krivi za to što su ti objekti bespravni i da sada ne treba da budu naknadno kažnjeni. A, imali smo i one vaše predloge da ko god uključi mešalicu i počne nešto da zida, ako nije dobio dozvolu, makar to bilo i doziđivanje terase, kapije ili ograde, pošto se i za to uzima građevinska dozvola, može da ode u zatvor. Ko je to u Srbiji otišao u zatvor zbog toga što je počeo bespravno da gradi? Nije niko, ali vi ste mislili da tako treba da piše u zakonu, znajući unapred da zbog nečega takvog nećete smeti da bilo koga odvedete u zatvor, jer smo vam još onda objašnjavali da je investitor jedan, onaj koji neposredno gradi je drugi i hoćete li babu od 70 godina na koju se vodi kuća i koja nešto dograđuje, a u stvari njen sin dograđuje i fizički on to radi ili onaj majstor koji je došao da radi, koga ćete od te trojice vi u zatvor na, koliko beše, godinu dana ili na tri godine, Vjerice, na tri godine. Prvo, razlozi za bespravnu gradnju su ti što je preko dve trećine objekata izgrađeno na zemljištu na kome nisu rešeni imovinsko-pravni odnosi i to traje i dalje, to je razlog da se od ovih milion objekata veliki broj neće moći legalizovati dok se ti imovinsko-pravni odnosi ne reše. Za njihovo rešavanje potrebno je više meseci i ako se vode postupci pred sudom više godina. Shvativši da nije napravljena dobra procena, a ko da je napravi, s obzirom na sastav komisije za izradu zakona, ministar je u javnosti svojevoljno derogirao ovu zakonsku odredbu i upućivao građane da im ne treba dokazno pravo na zemljište. Tu ste mnoge građane slagali, ministre, rekli ste, javno ste to iznosili, da im ne treba dokaz o pravu na zemljište. Zašto onda tako nije propisano zakonom u ono vreme dok se dve godine govorilo o ovom zakonu, pričalo se jedno, a zakon je posle sasvim drugačije određenu oblast regulisao. Za geodetsko snimanje objekta potrebno je angažovanje ovlašćene firme, a jedan dan za snimanje jednog objekta. Da li vam je palo na pamet ili onome ko je radio zakon da izračunate odnos između broja objekata, broja ovlašćenih firmi i broja potrebnih dana da se obavi geodetsko snimanje? Oni koji su to tražili znaju koliko se čeka, pa su se onda ovi u opštinama dosetili, pa privatnegeodetske agencije koje to rade, pare se lepo dele i država opet ima najmanje koristi, a vi ste hteli da država profitira iz svega toga. Gledam da malo preskočim, a pravo da vam kažem ja imam čitav elaborat o urbanizmu i ministru, jer tolika je ozlojeđenost građana i na svakom mitingu kada spomenemo legalizaciju i ministra Šumarca - ovacije. Kažu građani - lopovi. Tako viču i ja hoću da upozorim ministra kako građani doživljavaju ovaj zakon, ono što je on uradio i ono što je govorio da će da uradi i ne mogu da dozvolim da građani po ulici viču - lopovi, lopovi, a da ja gospodina ministra na to ne upozorim. On ima mogućnosti da se odbrani i da dođe ovde, da kaže da nije istina, a Boža Đelić ne znam šta radi. Božu više ne spominjemo uopšte. On nije sada aktuelan. Sada je ministar Šumarac za legalizaciju i svi znaju da, što se poreza tiče, više niko nema na šta da plaća porez. Radnje se pozatvarale, porez na imovinu i imovina sve manja. Tu možemo da budemo sve lakši i lakši i ministar Đelić više uopšte nije interesantan za široke krugove. Sada je ministar Šumarac i polako zaslužuju pažnju još neki, naravno svako na svoj način. Neko aferama, neko svojim radom u ministarstvu, stručnim ili nestručnim, to već javnost posle procenjuje. Pošto vi, gospodine ministre, svojim najvećim rezultatom smatrate donošenje Zakona o planiranju i izgradnji, drugo ništa nije ni urađeno, a sudeći po zakonu bilo bi bolje da ni to nije urađeno. Ministar je, sudeći po njegovim potezima, bio zadužen za zbunjivanje i zastrašivanje građana. Najpre je pretio krivičnim delima i kaznama zatvora za sve koji u bilo kojoj ulozi učestvuju u bespravnoj gradnji, a zatim velikodušno najavi amnestiju za bespravne graditelje. Niko ga nije naučio da se može amnestirati samo onaj koji je već kažnjen za učinjeno delo. Prvu reakciju na katastrofalno loš zakon, izraženu u vidu potpuno privatne knjige, nekog komentara, koji je pozivao građane, pravna i fizička lica da knjigu ne čitaju, to sam čitala u novinama, neko je neki komentar ovog zakona dao, pa je gospodin ministar prozvao tog nekog i čini mi se da je taj neko iz ministarstva dobio otkaz. Valjda je to bio neki savetnik ministra, žena je u pitanju. Interesantno je da se sada Ministarstvo usuđuje da na ovako jasan zakon objavljuje komentar zakona. Ministra niko nije imao da nauči kako ministarstvo ne treba da komentariše i da tumači zakon koji je on predložio, niti je nadležno za tako nešto, pogotovo ne ako je zakon potpuno jasan. Šta će komentar zakona? Ne znamo ko vam radi taj komentar zakona. Kada on bude izdat, mi ćemo se malo pozabaviti njim. Znate, mi poslanici, pored toga što radimo ovde u parlamentu po dnevnom redu koji vi predlažete, na zasedanjima koja su, ako su vanredna, po vašem predlogu dnevnog reda, primamo građane ovde, u zgradi Narodne skupštine, koji dolaze sa raznoraznim problemima i sve što nam kažu, mi smo dužni da zapišemo, da analiziramo i da vam to iznesemo. Ovo je unekoliko bilo što se tiče Ministarstva građevina. Nisam mislila danas da se time bavim, ali sam morala. Zbog one realne ekonomske politike, da se vratim na gospodina Đelića. Ako se realna ekonomska politika svodi na otimanje ovih deset milijardi evra, onda je to, bogami, potpuno promašeno, gospodine Đeliću. Unapred vam kažem, sledeći je gospodin Domazet, to ćemo da ostavimo za ponedeljak. Dozvoliću gospodinu Đeliću da mi replicira, jer ja najviše volim kada on dođe za ovu govornicu, najviše poena SRS dobije kada gospodin Đelić govori, jer narod to najbolje razume i vidi koja je to katastrofalna razlika između ministra finansija i poslanika SRS. Poslanici ne govore paušalno, govore egzaktno, potkovani podacima, a ministar vodi, uglavnom, jedan govor kao što je nekada mogao na mitingu da drži. Nama je ovde interesantno, pravo da vam kažem, malo da razbijemo monotoniju, ali nisam sigurna da građani to više od vas očekuju. Od vas sada očekuju konkretne poteze, ali najviše očekuju od nas, da vas pobedimo ovde u parlamentu, da imamo 126 glasova protiv ove vlade. Da li ćemo imati, zaista ne znam, ali sam sigurna da vi nećete imati 126 koji će biti iza vas, a da ćemo vas pobediti na predsedničkim izborima, to sam ubeđena i zato najavljujem sutrašnji miting u Zrenjaninu u 15,00 časova, da i Zrenjanincima objasnimo sve ono što ovde nismo stigli da objasnimo.
Reč ima Gordana Matković, ministar za socijalnu politiku. Do mene je stigla informacija za narodnu poslanicu Gordanu Pop-Lazić i ministra Vlahovića, a tiče se ispravki informacija koje su iznete za govornicom. Pretpostavljam da će to neko od vas da uradi. Izvolite.
Evo, ja ću vrlo kratko. Držim studiju u ruci "Siromaštvo i reforme finansijske podrške siromašnima" Centra za liberalno-demokratske studije, koju je radio, između ostalog, Boško Mijatović (koga je malopre citirao profesor Stamenković), koja, na osnovu najveće ankete koja je ikada rađena na području Srbije, govori o tih 10,4% siromašnih. Htela bih samo da kažem da gospodin Đelić taj podatak nije izvukao iz rukava.
Reč ima ministar Aleksandar Vlahović, pa ministar Dragoslav Šumarac i onda predsednik Vlade. Do stola predsedavajućeg je stiglo zvanično pismo, koje je stiglo i narodnoj poslanici Gordani Pop-Lazić. Ne čitam sadržaj pisma, sa molbom da se uputi ministru Vlahoviću.
Prvo, da kažem kritiku na temu gde se nalazi moje ministarstvo. Ministarstvo za privredu i privatizaciju se nalazi tamo gde je bilo i u prošlom mandatu Vlade i gde je bilo i onda kada je ministar za privatizaciju bila gospođa Jorgovanka Tabaković iz radikalne stranke. Nisam kriv što ste vi vašom politikom doveli da država bude bombardovana i zgrada Vlade, takođe, i da su Vlada i ministarstvo morali da se raseljavaju po okolnim zgradama. Dakle, nisam u zgradi u kojoj se nalazi "Deloitte & Touche" tako što je to bila moja odluka, nego je to nasleđeno, zatečeno stanje. Inače, imaćete zadovoljstvo da pročitate izveštaj koji je uredno odavno upućen od strane Ministarstva i Agencije, koliko koja konsultanska kuća učestvuje kao finansijski savetnik u naplati troškova. Izvolite, pronađite gde se nalazi i "Deloitte & Touche". Taj izveštaj imate. Drugo, što se tiče privatizacije "Metaloplastike" Šabac, koja je ovde pomenuta, "Metaloplastika" Šabac je privatizovana po starom zakonu. Akcijski fond je, preko Beogradske berze, 20. maja 2002. godine na jedan jedini mogući način, a to znači konkurentno, otvoreno, s tim da je cela javnost bila upoznata, prodao akcije koje je imao u svom porfelju, ukupno 33,7% i kupac tih akcija jeste bila "Galeb grupa" iz Šapca, odnosno iz Cerovca. Ali, to je bila javna, transparentna, konkurentna aukcija, kao i sve druge koje se obavljaju pod kapom Ministarstva i Agencije za privatizaciju. Zamoljen sam od strane direktora "Parmosa" iz Novog Sada, koji je danas spomenut, a u kontekstu DPP "Bačka" iz Čonoplje, za koje smo u prošlom izlaganju rekli da nema veze sa privatizacijom i da svi ti problemi, ako postoje, nemaju apsolutno nikakve veze sa privatizacijom. U faksu koji sam dobio piše: "Poštovani gospodine ministre, obraćam vam se povodom izlaganja poslanika radikalne stranke, gospođe Pop-Lazić, koja je iznela niz neistina koje služe za političku propagandu. Šaljemo vam dokaz da smo uplatili 65 miliona dinara, a ne 5.000 dolara. I ostale izjave gospođe Pop-Lazić nisu istinite i spreman sam da vam dokumentujem istinu. Molim vas da demantujete neistine kojima vas napadaju. S poštovanjem". Ovde je taj dokaz, ovde je kopija rešenja Trgovinskog suda. Na trećoj strani kopije koju sam dobio piše: "Kapital člana društva, uplaćen u iznosu od 65,2 miliona dinara, u novom DOO "Bačka" iz Čonoplje". Toliko o dokazima koji se iznose za ovom govornicom.
Reč ima ministar Dragoslav Šumarac.
Gospođo potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, već je gospodin premijer ovde naglasio da je primer urbanizma koji su vodili predstavnici SRS pokazan u Zemunu. Nažalost, to je urbanistički zločin; čak ni stanovnici naselja Plavi horizonti ne zovu više to naselje lepo, nego ga zovu "Crni horizonti" zbog onoga što ste im tamo uradili, a to je da je to naselje, taj deo grada bio predviđen za deponiju. Sada grad Beograd i Ministarstvo velike napore ulažu da se izvrši bilo kakva sanacija. To se odnosi i na Busije i na Altinu. Podzemne vode su već u podrumima, dakle, građani ne mogu sami da izvrše sanaciju tih kuća. Što se prostora i planova tiče, u vreme vaše vladavine, tzv. crveno-crne koalicije, napravili ste samo jedan prostorni plan. Ova vlada je od 5. oktobra napravila prostorne planove čitavog koridora 10, to znači od Batrovaca do Beograda, od Subotice do Beograda, od Beograda do Niša, od Niša do makedonske granice i od Niša do Dimitrovgrada. Uradili smo i u završnoj fazi su prostorni planovi za nacionalne parkove, ono što ste vi pokušali da pročitate, ali ste i sami videli da to što su vam napisali nema nikakve veze sa stvarnošću, pa ste i sami odustali. Sada ono što je najvažnije, građani koji nas sada gledaju uopšte ne veruju u tu priču. Čak i onaj autobus koji ste plaćali sa razglasom više ne pominjete, niti on ide više po Srbiji. To su zaboravili da vam kažu. Dakle, stvarno stanje stvari je sledeće. U Beogradu se do današnjeg dana,a to ide po eksponencijalnojkrivoj i ja mislim da ćemo u utorak imati prilike da pričamo o radu Ministarstva i tada ćemo te nove brojeve reći, prijavilo za legalizaciju 81.343 vlasnika bespravnih objekata, od 97, dakle preko 80%. U Zemunu se, dakle, tamo gde vi mislite da imate najveću podršku, prijavilo ukupno 8,5 hiljada. To govori o tome koliko imate poverenja ne samo kod građana Srbije nego i kod vaših pristalica. Što se nadoknade tiče, svi gradovi su usvojili onu preporuku koju je Vlada Republike Srbije dala, a to je da za stambene objekte do 100 kvadrata to bude manje od 30.000 po celom objektu, odnosno po stanu ili po zgradi, u rubnim područjima. U Beogradu je to 45.000 dinara, to je manje od 1% vrednosti objekta. Molim vas, za svaka kola srednje kategorije plaća se godišnje registracija najmanje 9-10 hiljada. Prema tome, četvorogodišnja registracija kola je skuplja nego legalizacija takvog objekta. Prema tome, sve ono što ste pričali, to su neke stare informacije i dobro je što ste prekinuli čitanje jer ste sve informacije dobili pogrešne. Posebno želim da kažem da su svi gradovi usvojili takođe preporuku Vlade da se ni za kakve pomoćne objekte ne naplaćujelegalizacija po selu, ono čime ste vi plašili naše građane na selima. Dakle, za nastrešnice za poljoprivredne mašine, ambare, štale, garaže, uopšte se ne naplaćuje legalizacija. Čak neke opštine, mogu da navedem primer Beograda, Niša i ostalih velikih gradova, ovde su i predstavnici vlasti u tim gradovima, ne naplaćuju ni u gradovima za garaže u onim rubnim područjima. Dakle, još jednom na kraju, da ne bih dužio, imaću još prilike da pričam o ovome, mogu da kažem i ovde, tokom ove rasprave, pre svega našim gledaocima da su me mnogi članovi stranaka koje su protiv legalizacije, a zaklinju se da su legalističke, i stranke koja je ovde napadala nas, pitali da legalizuju bespravne objekte. Prema tome, pristalice stranaka opozicije, nemojte da mi verujete ništa, svi poslanici traže da uknjiže bespravno izgrađene objekte.
Reč ima predsednik Vlade, gospodin Zoran Živković.
Usput, pošto je gospodin ministar Šumarac razumna ličnost, on nije hteo da se predstavi kao ekspert, zato što svi znaju da je on profesor na Građevinskom fakultetu. Prema tome, i ono poređenje je bilo neumesno, kao i sve promašene činjenice koje smo slušali celo poslepodne. Usput da vam kažem da je, recimo, rečeno da se gorivo prodaje mnogo manje nego što je prodavano 2000. godine. Te godine je prodato 4.800.000 tona, a ove godine će biti 7.000.000. To je jedan dokaz. O tome da li se standard povećava ili se ne povećava, možete da uzmete sami da proverite da je jedan frižider u septembru 2000. godine koštao četiri i po plate, a danas je to 1,3. Jedan štednjak je bio 3,7 a sad je 1,7; da je mašina za pranje rublja bila 6,4 plate, a sad je 1,7; da je "jugo tempo" tada bio 89,5 plata a da je sada do 22 plate. Što se tiče priče o onim vrlo jeftinim proizvodima koji su štitili osnovni standard građana, kao što je recimo jestivo ulje, koga tada nije bilo, a cena je bila takva da ste 166 litaramogli da kupite za jednu platu, ove godine možete da kupite 190 litara. Za šećer je odnos 187 kilograma prema 278 kilograma. U svakom slučaju, očigledno je da poslanici koji su nas pozvali u ovaj parlament, u nameri da nam objasne da ne treba da budemo Vlada Srbije, rade dve loše stvari. Prva je ta što ne sede i time gube priliku da budu edukovani od strane mojih ministara i drugi deo je taj što i dalje odlažu početak rasprave svojim bezumnim govorima od nekoliko sati, koji niti imaju bilo kakvu činjenicu u svom sadržaju, niti pomažu bilo kome. Dva dana sedimo ovde i još uvek nije počela rasprava u okviru onih 10 sati. Poslanici opozicije koji su tražili ovu raspravu žele da ova vlada ostane večito na svom mestu. Ja razumem tu njihovu želju, zato što nikada u životu nisu živeli ovako dobro kao što danas žive, kao poslanici opozicije, ali ipak mi smo jedna demokratska vlada koja neće večno da vlada, bar ne bez izbora. Ja vam obećavam da će ova vlada raditi svoj posao do izbora, da će onda nakon izbora opet, sa istim ovim podacima, sa malo boljim podacima nego što su ovi, sa rastom od 3%, 4% na godišnjem nivou, sa ciljevima da do 2008. godine otvorimo tih novih 200 i nešto hiljada malih i srednjih preduzeća i da u njima nađe posao oko milion ljudi. Za ovu decu koja pobeđujuna svim takmičenjima i u zemlji i u svetu, u svim oblastima koje su važne za 21. vek (nažalost, čak ni danas najveći deo njih nema ni svoje radne sobe, ni svoje kompjutere), učinićemo sve, i to je posao ove vlade, ne za jednu stranku, drugu stranku, treću stranku, da ova deca završe škole u svojim sobama, sa svojim novim kompjuterima, da odu u svet da se edukuju i da se vrate iz sveta i da naslede ove ministre. Najveći broj njih je imao jedan takav razvoj, mogu da se podiče svojim biografijama, svojim diplomama i mogu da se podiče i sa onim što je učinjeno za poslednje tri godine, jedan mali deo te časti nosim ja, ja sam do neba zadovoljan zbog toga. Hvala.
Ovim završavamo današnji rad i sednicu nastavljamo u ponedeljak 3. novembra u 10,00 časova. Za reč su se javili narodni poslanici, predsednici poslaničkih grupa. Prvi za reč se javio narodni poslanik Bojan Pajtić, poslanička grupa DOS, posle njega narodni poslanik Borislav Pelević, poslanička grupa Stranka srpskog jedinstva, onda narodni poslanik Dejan Mihajlov. Ostalo je i pravo na repliku narodnog poslanika Zorana Anđelkovića, replika na izlaganje ministra Đelića. Hvala vam.