Poštovana gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, grupa od 121 narodnog poslanika podnela je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji na osnovu odluke Odbora za kulturu i informisanje, održanog 26. februara 2009. godine, po kojoj Odbor zaključuje da je potrebno pokrenuti postupak za izmene i dopune odredaba iz Zakona o radiodifuziji koje regulišu izbor saveta i postupak predlaganja kandidata, jer su uočene nedorečenosti u tom delu Zakona, a takođe i organizovati sastanak sa ovlašćenim predlagačima kako bi se usaglasio predlog teksta zakona. Naime, radi se o sledećem. Na osnovu činjenice da je za dvoje članova Saveta Radiodifuzne agencije istekao mandat i da je Skupština u skladu sa zakonom pokrenula postupak za predlaganje novih kandidata, došli smo u situaciju da su u postupku predlaganja ovlašćeni predlagači, koji su imali obavezu, prema Zakonu, da usaglase svoje predloge i da predlože dva kandidata od svih kandidata, na osnovu kojih Odbor predlaže Skupštini izbor dva kandidata... Desilo se da ovlašćeni predlagači nisu bili u mogućnosti da usaglase svoje predloge, te su tražili da skupštinski odbor, odnosno Skupština, na osnovu više predloga no što je zakonom propisano, bira predstavnike Saveta Radiodifuzne agencije. Kako Zakon o radiodifuznoj agenciji nije predvideo mogućnost da Odbor u ovakvoj situaciji skraćuje ili menja listu ovlašćenih predlagača, nakon jednog dugog postupka koji je trajao od februara meseca pa takoreći sve do danas, mi smo došli u situaciju da je jedino rešenje za ovakvu situaciju, jedini način da se izbegne blokada rada Saveta Radiodifuzne agencije da se izmeni Zakon o radiodifuziji i to upravo u onom delu koji reguliše pitanja vezana za izbor članova Saveta Radiodifuzne agencije. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona nalazi se u članu 97. tačka 10) Ustava Republike Srbije, po kojem Republika Srbija uređuje, obezbeđuje, između ostalog, i sistem u oblasti javnog informisanja. Ove izmene Zakona se odnose isključivo na postupak predlaganja članova Saveta Radiodifuzne agencije i stvaranje mogućnosti da, ukoliko bi se ponovile situacije da ovlašćeni predlagači nisu u stanju da usaglase svoje predloge, to može da uradi nadležni skupštinski odbor. Istovremeno, ovim zakonom skraćeni su rokovi u postupku predlaganja i izbora članova Radiodifuzne agencije, jer se pokazalo da u slučaju iznenadnog prestanka mandata člana Saveta Radiodifuzne agencije sam proces predlaganja i izbora kandidata traje previše dugo, čime se dovodi u pitanje efikasnost i mogućnost rada Saveta Radiodifuzne agencije. Kako se zaista radi o promenama koje treba da omoguće da ova vrlo važna nezavisna institucija radi u skladu sa zakonom i da nema problema u izboru svojih članova, pozivam sve narodne poslanike da glasaju za ovaj predlog zakona, jer ćemo time zaista omogućiti da Savet Radiodifuzne agencije bude uvek u punom sastavu i da radi u skladu sa zakonom ono što su mu ovlašćenja. Hvala vam.
Zahvaljujem i obaveštavam vas da će narodni poslanik Nenad Prokić predstavljati Poslaničku grupu LDP po ovoj tački dnevnog reda. Da li predstavnici ili predsednici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Ima reč narodni poslanik Nenad Prokić. Izvolite. (Narodni poslanici SRS sve vreme ispred sebe drže parole na engleskom jeziku: "Biden, you fascist scum, go home.")
Poštovana predsednice, kolege poslanici, ja bih samo da ukažem na greške u proceduri, jer politička stranka na vlasti nije želela da Odbor bude patron i da presuđuje između više od dva kandidata, a sada se upravo to čini, i to na zakonskoj osnovi. Dakle, izmene i dopune možda tehnički rešavaju ovaj problem, zbog neaktivnosti ili javašluka vladajuće stranke je on i nastao, ali to suštinski neće rešiti nijedan problem u radiodifuziji. To nastavlja jednu tenziju između države i Skupštine, koja treba da izabere članove RRA, i različitih ovlašćenih predlagača, kojima je sama država dala da budu ovlašćeni predlagači. Dakle, to je jedno agresivno nametanje i mešanje države. Ne mogu da se otmem utisku da se to čini zato što nisu... ili su zaboravili da imaju svog kandidata između ovih predlagača u RRA. Zaboravili su da imaju svog kandidata i sada se ceo proces ponovo pokreće zbog toga da bi ga imali, jer su zaboravili. Ne vidim drugog razloga. Naše mišljenje o radu nezavisnih regulatornih tela je generalno negativno, upravo zbog ovakvog mešanja države u njihov rad. Nakon ovakvih poteza, gde je nezavisnost u radu tih tela? Gde je samostalnost i gde je odgovornost? Šta ako oni opet ne predlože onako kako ste vi zamislili? Hoćemo li celu proceduru ponoviti ili ćemo onda mi biti patroni, ono što sada ovoga puta pokušavamo da ne budemo? Eto, ja upozoravam samo na to da se ta osnovna ideja o nezavisnosti tih regulatornih tela na ovaj način jednostavno briše. Hvala.
Zahvaljujem. Ima reč gospođa Nada Kolundžija.
Dakle, postoji razlika ukoliko zakon ne predviđa i ne daje nikakvu mogućnost da Odbor arbitrira u predlozima, odnosno da Odbor skraćuje listu i bira ukoliko lista nije napravljena u skladu sa zakonom. Dakle, ovaj zakon koji je sada na snazi ne ostavlja nikakvu mogućnost. U slučaju da je Odbor preuzeo, da je sama Skupština preuzela na sebe da od više kandidata koji nisu bili u skladu sa zakonom ona bira dva kandidata, mi bismo tada kršili zakon. Dakle, postoji razlika između činjenice da mi hoćemo na zakonit način da uredimo ovo važno pitanje i da, ukoliko se ovakve situacije ponove... Mi se nadamo da se neće ponoviti i da će ovlašćeni predlagači ubuduće u skladu sa zakonom, u njihovom interesu, sami predlagati i usaglašavati rešenja. Nije naša namera da se mi mešamo u njihove predloge i da mi arbitriramo njihovim predlozima. Naša namera je da oni poštuju zakon. U slučaju da u postupku predlaganja nisu bili u stanju da poštuju zakon do kraja, jedina namera je da stvorimo zakonske mogućnosti da tada ne bude blokiran rad ovako važne institucije. Dakle, radi se samo o tome da smo mi imali situaciju da od avgusta meseca traje proces predlaganja kandidata, kada je predsednica Skupštine uputila dopis svim zakonom ovlašćenim predlagačima da u februaru ističe mandat dvojici članova Saveta RRA. Od tada traje proces i od tada ovlašćeni predlagači nisu bili u stanju da se usaglase i da potpuno u skladu sa zakonom predlože rešenja. Traženo je da Odbor mimo zakona, dakle kršeći zakon, uradi to umesto njih. Mi smatramo da je to nedopustivo i da, ukoliko pretpostavimo da ovakve situacije mogu da blokiraju rad, to treba da uredimo na zakonit način. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Šami. Izvinite, gospodin Prokić je hteo da kaže nešto kao repliku, je li? (Da.) Morate ponovo da stavite karticu.
Ne vidim u čemu je veća demokratija birati između tri kandidata, nego dva, jedino ako je to neki razlog zbog čega se ponavlja procedura.
Zahvaljujem. Ima reč gospodin Šami.
Gospođo predsednice Skupštine, dame i gospodo poslanici, nažalost, o zakonu ću nešto kasnije, da bi … Izvinjavam se, da li bi moglo nešto da se uradi u vezi sa ovom galamom? (Zvono.) Dakle, o samom zakonu ću nešto kasnije, međutim, nevolja je u tome što je predlaganje ovog zakona… (Predsednik:Gospodo poslanici, molim vas da budete tiši, ometate gospodina Šamija. Molim vas da budete tiši. Izvolite, gospodine Šami.) (Zvono.) Da bi se razumelo o čemu je ovde reč ova priča mora da se otvori na jednom drugom mestu – zašto uopšte skupštinski odbor, koji je hteo da radi svoj posao, nije mogao da radi svoj posao? Zašto je uopšte, kako to narod kaže, frka oko toga ko će biti, a ko neće biti član ove agencije? Odgovor na ta pitanja leži u onom drugom domenu, a to je – šta je ta agencija radila i šta je uradila u proteklim godinama? Pre otprilike godinu i po dana, u prošlom sazivu Skupštine, jednom prilikom sam o tome govorio na odboru koji je nadležan za ovu problematiku. Tada sam ukazao na niz problema u vezi sa radom ili, bolje rečeno, neradom RRA. Od tog vremena ne da se ništa nije popravilo, nego smo stigli tamo gde smo stigli. U čemu su problemi? Svojevremeno je Agencija predložila jedan cenovnik za televizije, koji je tadašnja vlada prihvatila i koji je takav da, praktično, gasi televizije. Da objasnim o čemu je reč. Godišnja taksa koju, recimo, jedna regionalna televizija treba da plati iznosi oko 200.000 evra. Kako sa tim stoji u drugim zemljama? Dovoljno je da vam kažem da je takva ista taksa u Bosni oko 18.000 evra, a u Hrvatskoj oko 20.000 evra. Znači, kod nas je deset puta više. Ne moram da vas uveravam, tu sada ima još problema, ja ću ih navesti, da onaj ko želi da posluje ispravno, ko nema nikakve druge dotacije tu cenu, te pare ne može da zaradi. Posledica toga je da je trenutno pred zatvaranjem u zemlji Srbiji preko 35, a možda i svih 50 televizija, uglavnom regionalnih. Posledica toga je da praktično na našem prostoru može da opstane jedino neka državna televizija. Kad kažem "neka državna televizija" mislim pre svega na televizije koje finansira naša država. Od ovih poznatijih to je, naravno, javni servis, ali, s druge strane, tu je i Studio B, koji, protivno svakom zakonu, još nije privatizovan. Isto tako nije izvršena ni privatizacija brojnih regionalnih televizija, iako je to bilo propisano zakonom. To nije sve. Republička radiodifuzna agencija ništa nije uradila da sredi situaciju na kablu. Pokrivenost nekih televizija koje uopšte nisu registrovane kod nas u kablu je vrlo velika. Da stvar bude gora, u kablovskoj televiziji nema nikakve konkurencije i praktično nam jedan operater (iza kojeg, uzgred budi rečeno, stoji Soroš) komanduje kompletnim kablom u zemlji Srbiji. To nije sve. Televizija i strani programi koji se prevode na srpski jezik koji su na kablu uzimaju veliki deo kolača od reklama. Državna televizija, naš javni servis, protivno svim dobrim običajima po Evropi, takođe nema nikakvo ograničenje koliko sme da ima reklama, a običaj je da državna televizija, koju građani plaćaju svojim doplatama, nema veliki broj reklama. Nikome ne pada na pamet da ih ograniči. Kada sve to saberete i oduzmete, dolazite na ono što sam rekao – mogu samo neke državne televizije. Naravno, ima i televizija čiji su vlasnici u inostranstvu, kako se to eufemistički kaže, većinski kapital je inostrani, ali jasno je da iza njih stoje neki inostrani interesi. Potpuno je prirodno da oni brane interese one države iz koje kapital dolazi, a ne interese države Srbije. Istovremeno, RRA zapošljava preko 70 ljudi. Gde troši ove silne novce? Reći ću vam, na primer, godišnje plaća za zakup 1.100 kvadratnih metara prostora oko 400.000 evra; kome i kako, to pitanje sad neću da otvaram. Dakle, potpuno je jasno da ako postoji, složio bih se sa gospodinom Prokićem, neko regulatorno telo koje ne da ne radi svoj posao, nego ga radi suprotno interesima zemlje Srbije, to je RRA. Zato je, gospodo, frka ko će da bude unutra, a ko neće da bude unutra. Zato su se razni ustalasali, zato ne mogu da se dogovore, veliki su interesi. Nažalost, lični interesi ili grupni interesi, a ne interesi države Srbije. Zato je postojao problem, gospođo Kolundžija. Što se tiče ovog zakona, ne mislim da je dobar zakon. Prvo skrećem pažnju predlagaču da pogrešno broji stavove u članu 24. postojećeg zakona i da mora... Prekontrolišite, nije moje da vam ispravljam, ali očigledno ste se za jedan stav prebrojali u članu 24; to je inače član 1. vašeg zakona. Samo ću jednu stavku da komentarišem. U prvom stavu člana 1. Zakona se briše reč "obavezno". Ta reč "obavezno" se odnosi na to što je u postojećem zakonu stajala odredba da mora obavezno da bude više kandidata od broja koji se bira. Sad se to "obavezno" skida. Zašto se skida? Zato da se umesto transparentnosti, umesto toga da Skupština odlučuje... Ja takođe, gospodine Prokiću, ne vidim nikakvu logiku da je veća demokratija ako od jednog biram jednog, nego ako od 15 biram jednog. Kakva je to demokratija? Šta, mi smo nepismeni da procenimo koji je kandidat tu dobar, a ko je manje dobar, ili loš? Moram da kažem da samo ta jedna reč na određen način potpuno poništava logiku postojećeg zakona. Znači, sad će neke grupe iza kulisa da se dogovore da će neki Pera ili Mika ili Žika da bude član RRA, a onda ćemo mi to, Bože moj, bez ikakvog problema, vladajuća većina, koja god bila... Nisam za to da to radi vladajuća većina preglasavanjem, nego sam za to da dobijemo neki spisak kandidata, ali od toga očigledno nema ništa. Prilikom izbora za Nacionalni prosvetni savet videli smo kako se cela stvar završila – Odbor nije želeo da jednu reč kaže o bilo kom kandidatu, sve je dostavio Skupštini, a onda se vladajuća većina međusobno dogovorila i izabrala kandidate koje je izabrala. Neki su srećom dobri, a neki, nažalost, nisu dobri, ali to je sad druga stvar. Dakle, da se vratim na početak, krajnje je vreme da Vlada Republike Srbije upristoji Agenciju, krajnje je vreme da prestane da pravi štetu ovoj državi. Mi ćemo, gospodo, u protivnom, pored privilegovanog javnog servisa imati, bojim se, za nekoliko meseci još samo neke strane televizije i ono što vlasnik monopolskog operatera u kablovskoj televiziji ima nameru da građanima Srbije pusti, i ništa više. Stanje je više nego alarmantno. Molim vas da, bez obzira na to da li pripadate vladajućoj koaliciji ili opoziciji, vrlo ozbiljno razmišljamo o ovome. Ovo je jedan od vitalnih interesa države Srbije. Pozivam novinarska udruženja... Jedno od njih, Nezavisno udruženje novinara Srbije, nešto malo je i razmišljalo o problemima sa RRA, ali mislim da ovog puta oba novinarska udruženja moraju vrlo ozbiljno da se pozabave ovom problematikom. Posledica svih ovih problema, zatvaranja regionalnih televizija, zatvaranja autentičnih televizija koje rade na pojedinim mestima, posledica svega toga je užasna neprofesionalnost samih novinara koji su, jasno je, potpuno uslovljeni svojim gazdama, počevši od našeg javnog servisa, pa do nekih drugih televizija čije gazde ne žive u Srbiji. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Gospodin Đorđe Milićević ima reč. Izvolite.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku želim da kažem da će Poslanička grupa SPS-JS, kao jedan od potpisnika i predlagača ovih izmena i dopuna Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji, podržati ovaj predlog, jer pre svega smatramo da je ovo jedini način da se prevaziđe trenutna situacija kada je reč o sastavu Radiodifuzne agencije. Kao što je već rečeno, kada je reč o dva člana Saveta našli smo se u situaciji da im je 17. februara 2009. godine istekao mandat. Pre isteka mandata sproveden je postupak po zakonu, ali se došlo u situaciju da ovlašćeni predlagači nisu postupili u skladu sa članom 24. stav 7. Zakona o radiodifuziji, a nadležni odbor Skupštine po važećem zakonu nema pravo da u tom slučaju predloži listu kandidata nezavisno od liste kandidata koju podnosi na osnovu člana 24. stav 1. Zakona o radiodifuziji. To je vrlo precizno navedeno u razlozima za donošenje Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji. Dakle, usvajanjem ovih izmena i dopuna daju se određena prava nadležnom odboru Skupštine da u tom slučaju podnese predlog liste na osnovu već podnetih predloga i to je suština predloženih izmena i dopuna Zakona o radiodifuziji. Dakle, objašnjenja, obrazloženja i razlozi koji su navedeni se mogu definisati kao nužni radi prevazilaženja situacije u kojoj se trenutno nalazimo kada je reč o Savetu Radiodifuzne agencije. Oni su prihvatljivi, i kao pokretač i jedan od predlagača i potpisnika inicijative Poslanička grupa SPS- JS podržaće predložene izmene i dopune Zakona. U nastavku današnjeg izlaganja povodom ove tačke dnevnog reda želim da kažem da je primena Zakona o radiodifuziji već pokazala neke dobre i neke loše strane Zakona. Dobre strane zakona su da je njegovom primenom uneto poprilično reda u haos koji je vladao u etru. Broj elektronskih medija je prepolovljen. Veliki broj divljih radio i TV stanica je legalizovan. Sada nema više nijedne radio ili televizijske stanice koja nije registrovana i koja ne plaća zakup za frekvenciju. Ovo je uticalo i na uređenje tržišta reklamnih usluga i na uvođenje reda i u tom delu. Broj zloupotreba medija je bitno smanjen, što je izuzetno pozitivno. Međutim, ovaj zakon ima svoje manjkavosti, i to u nekoliko segmenata. Pre svega, dve organizacije, Sokoj i OFPS, prema kojima svi elektronski emiteri imaju obavezu plaćanja tzv. taksi i koje su ovim zakonom uvedene kao obavezne za sve emitere, svojim odnosom i načinom rada, po našem mišljenju, ne zaslužuju ovaj status. Mora se preciznije utvrditi njihova uloga. Novac koji oni zarađuju iz, maltene, jednog monopolskog položaja nije mali. Vrlo veliki nameti koje imaju od ovih organizacija i televizije i radio stanice, posebno lokalnog karaktera, vrlo teško plaćaju. Ne treba trošiti reči na analizu situacije u kojoj se nalaze elektronski mediji, posebno elektronski mediji lokalnog karaktera. Vrlo teška finansijska situacija, loš položaj zaposlenih u medijima dodatno nam daje za pravo da tražimo da se ove dve organizacije stave pod kontrolu. Dakle, postavlja se pitanje gde se ovaj novac odliva, kome i zašto? Kontrola tog novca mora biti znatno rigidnija i znatno stroža. Njihov odnos prema drugim korisnicima takođe nije adekvatan, reč je o ugostiteljskim objektima, trgovinama i ko se sve još nije našao pod njihovim udarom. Naravno da ovo vrlo često izaziva potpuno opravdan revolt građana. Bitan segment koji je potrebno izmeniti jeste kontrola rada emitera. Uputstva koje RRA daje emiterima i koja su jedan od načina usmeravanja rada medija često ostaju mrtvo slovo na papiru, i to prosto mora da se promeni. Smatram da se i kaznena politika na osnovu ovoga mora pooštriti. Vrlo bitan segment je praćenje rada emitera kada je u pitanju programska šema. Proteklo je dosta vremena od stupanja na snagu ovog zakona, tako da smatram da se objektivno mogu sagledati benefiti i posledice koje su usled njegove primene nastale. Uočljiva je neravnomernost medija po geografskim jedinicama. Smatram da je prilikom dodeljivanja frekvencija za jedno područje zanemaren jedan bitan faktor, a to je finansijski potencijal tog područja. Posebno to važi za televizije. To bi se sada moglo na jedan određeni način ispraviti. Privatizacija medija koji su bili u vlasništvu lokalnih samouprava nije dovršena. Jedan broj lokalnih medija je sada ni na nebu, ni na zemlji – očekuju privatizaciju, životare na budžetima opština ili gradova i njihov status se ne rešava. I oko ovog pitanja se mora zauzeti jedan određeni stav. Mislim da zakon mora na određen način pojasniti i učešće lokalne samouprave u finansiranju privatnih medija. Nedovoljno je jasno u kojim i kakvim uslovima lokalna samouprava može finansirati privatne medije. Iz tog razloga dolazi do zloupotreba i samim tim se poništava onaj efekat privatizacije koji se želi postići. Jer, lokalne samouprave, uz činjenicu da neke medije mogu da finansiraju, a neke ne moraju, a bez jasnih i precizno utvrđenih kriterijuma, one koje finansijski pomažu na određeni način mogu držati pod kontrolom. Jedan od segmenata u kojem su uočene manjkavosti je, kao što sam i na samom početku izlaganja rekao, i izbor članova RRA, što se usvajanjem Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji otklanja. Zato podržavamo ovaj predlog i na njemu se ne sme stati, već se ovaj zakon mora i dalje usavršavati novim predlozima. Na taj način ćemo svakako doprineti boljem funkcionisanju i radu u ovoj i te kako značajnoj oblasti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, sećam se dobro kada sam kao ministar za telekomunikacije dobio nalog EU da se formira agencija kao nezavisno regulatorno telo koje će potpuno kontrolisati medijski prostor. Uslovi su bili sledeći: u ovoj agenciji ne mogu da budu ljudi koji su partijski orijentisani i dati su određeni kriterijumi koje agencija i članovi agencije moraju da ispunjavaju. Svi smo se obradovali tome, računajući da će se potpuno srediti haos koji je vladao u medijskom prostoru Srbije. Međutim, stvaranjem Agencije, a i današnjim promenama, mi smo Agenciju pretvorili u potpuno partijsku agenciju, tako da partija koja vrši vlast kompletno kontroliše Agenciju; svi članovi Agencije koji se suprotstave partijskim odlukama će biti polako smenjivani, uklanjani a dovođeni partijski ljudi. Ona ideja koja je stvorena potpuno je izopačena, uništena i trenutno u Srbiji imamo opšti haos u medijima. Odlično se sećam kada je Agencija dobila nalog od tadašnje vlade da se ugasi BK televizija zato što je Bogoljub Karić osnovao političku stranku. Sada mnogi lideri političkih stranaka imaju televizije, i to ne regionalne, ne opštinske, već nacionalne. Ušli su i na satelit, vršljaju u medijskom prostoru, rade šta hoće. Naravno, stanice su registrovali na članove svojih porodica, prijatelje itd. Mnoge partije su ušle u elektronske medije i napravile opšti haos u elektronskim medijima. Niko se tome ne suprotstavlja. Agencija mirno ćuti. Da nesreća bude veća, tamo ste ostavili jednog nesrećnog vladiku, koji, evo, i danas posreduje da dođe do ove posete u Velikim Dečanima. Zamislite vladiku koji se upustio u sve ove vode i daje befel za sve ovo što se radi, sve to potpisuje, a svi političari koji su odgovorni za Agenciju kažu – znate, to nije u našoj moći. Smatram da sve ovo treba vratiti ponovo u parlament, treba formirati kriterijume kako stvoriti agenciju, treba preurediti kompletno sve ovo što je do sada urađeno i treba izabrati ljude koji će stvarno biti nestranački, nepristrasni i koji će raditi ovaj posao kako treba. Nema više lokalnih medija, nema više ni regionalnih medija, svi mediji su postali nacionalni mediji. Zašto? Izašli su na satelit. Sada bih postavio jedno veoma važno pitanje: ko je uveo kablovsku televiziju, ko je bio predsednik Upravnog odbora u Telekomu kada je najveći srpski resurs što se tiče telekomunikacija dat međunarodnim gangsterima, ljudima sumnjivog porekla, da uđu u naše medije koristeći instalacije i kanalizaciju koja je bila postavljena od strane Telekoma? Ušli su u svaki dom, ušli su i sa Internetom i sa kablovskom televizijom, tako da je najveći srpski resurs u telekomunikacijama dat potpuno besplatno. Koliko me pamćenje služi, sećam se da je predsednik odbora koji je to tada potpisao sadašnji predsednik Republike. Ko je dozvolio Sorošu, svim ostalima, koji su redom ušli u sve naše domove, u sve naše institucije, sa mogućnošću da prisluškuju, da potpuno razviju sistem svojih telekomunikacija, tobože, uz kablovsku televiziju? Oni se nisu zadovoljili kablovskom televizijom. Oni su potpuno zagospodarili telekomunikacijama, a naš Telekom je to sve finansirao. Oni su besplatno, koristeći državni resurs, dobili sve ovo. Imam još jedno veoma važno pitanje – zašto sada plaćamo pretplatu RTS-u kada u svim gradovima gospodari kablovska televizija? Ako ne platite kablovsku televiziju oni vas isključe, ne možete da gledate ni RTS, koji građani uredno plaćaju. Prema tome, potrudiću se da Nova Srbija pokrene jednu široku akciju prikupljanja potpisa da se skine ova obaveza za plaćanje RTS-u, a RTS i država i Vlada neka se raskusuraju sa vlasnicima kablovskih televizija. Neka oni to regulišu na svoj način. Kako je moguće da kablovska televizija ubira velika sredstva, a ništa nije uložila? Ponavljam, potpuno besplatno je ušla u naš sistem, uz prećutno odobrenje naših političara. Tako sada koriste te medije koliko god hoće i daju nalog kablovskim televizijama koje će naše lokalne i regionalne televizije da stave na satelit. Sada imate televizije, sve su izašle na satelit. Desetak hiljada evra uplaćujete mesečnu taksu i možete da koristite satelit koliko god hoćete. Prema tome, stvaranjem Agencije stvoren je takav medijski haos da se više ne zna ništa – ni ko je na satelitu, ni ko koristi koju frekvenciju, ni ko je lokalni medij, ko je regionalni, ko je nacionalni. Imate nacionalnih televizija koliko hoćete. Sve medijske kuće koje su imale novac su sa lokalnog i regionalnog nivoa prešle na satelit, prešle su u Beograd i ovde imaju svoje studije, i sada uopšte ne znamo šta će se tu sve događati. Zamolio bih vas zato da pokrenemo akciju da se sve ovo promeni i da počnemo od nule da pravimo agenciju, koja će ovaj totalni medijski haos uvesti u red, pogasiti sve ovo što nema dozvolu, nema određena odobrenja. Sećam se odlično, tada sam kao ministar dobio nalog od Vlade da se inspektori pojave i da ugase televizije onih koji su partijski opredeljeni i vode političke partije, jer ne mogu imati elektronski medij. Sećam se odlično da su svi koji su sa regionalnog i opštinskog nivoa prešli na satelit bili ugašeni. Prema tome, oni koji su na satelitu sa nacionalnim medijima mogli su da preuzimaju deo programa ako su bili zainteresovani, a ne na ovakav način – plati pa klati, kako naš narod kaže. I, da se pokrene jedna široka akcija u Srbiji... Čomićka, potpredsednice, nemojte se uvek nervirati. Možda vam smeta moja diskusija, ali udostojite me i saslušajte dok ne završim svoju diskusiju. Ponavljam, pokrećem inicijativu da se ukine pretplata za RTS, jer RTS nema nikakvu ingerenciju, iznad njega je kablovska televizija. Ako ne platite kablovsku televiziju, oni vas potpuno isključe. Znači, program RTS-a ne možete gledati ako ne plaćate uredno kablovsku televiziju. Ko je gazda u našim medijima? Kablovska televizija, koja je došla spolja, koja ima spoljne tate, a oni postavljaju kriterijume šta će staviti na satelit, koga neće, koga će uključiti u program određenih gradova, koga neće. Jednostavno, oni gospodare. Naša agencija služi samo kao partijska organizacija, partijska firma da da pokriće za sve ovo, da bi, tobože, sve bilo regularno i u skladu sa zakonom. Zato vas molim da ne prihvatimo ove sitne dopune, već da iz korena sve ovo promenimo i da uvedemo red u srpske medije. Ponavljam, treba da se najveći srpski resurs iskoristi i da se u telekomunikacije uvede red, da se sprovede istraga od strane ovog parlamenta i resornog ministarstva o tome ko je dao nalog kablovskoj televiziji, kako i sa kakvim ugovorima, da uđe potpuno u Telekom Srbije, da uđe u svaki dom, u svaku srpsku instituciju. Zato ne treba da prihvatimo ovo, nego da to uredimo onako kako to Srbija zaslužuje. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Tomislav Nikolić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo izgubili ravnopravnost i realni… Ovde se neki smeju kao lud na brašno. Izgubili smo odnos prema državnom mediju posle 5. oktobra kada su u Srbiji i žabe počele da se potkivaju. Isti ovi poslanici koji licemerno predlažu izmene i dopune Zakona o radiodifuziji glasali su za zakon koji je usvojen svojevremeno i koji je Narodnoj skupštini oduzeo pravo da kontroliše RTS, prebacio to pravo Radiodifuznoj agenciji, čije članove bira uvek vladajuća većina. Slušao sam jutros i pripadnike bivše vladajuće većine kako žale nad medijskim prostorom u Srbiji, a sami su ga kreirali u ovih devet godina, zajedno sa onima koji su trenutno na vlasti. Mnogo toga ste lošeg uradili za ovih devet godina sa javnim servisom, Radiodifuznom agencijom, kablovskom televizijom, dozvolama za regionalne i lokalne televizije i sada smo tu gde jesmo. Najpre, imate mnogo političara koji imaju svoje televizije. Potom, imate mnogo vlasnika televizija koji imaju više frekvencija, pod ovim ili onim imenom. Srbija je tako mala zemlja da se u njoj sve zna. Narodni poslanik Dragan Marković Palma svoju televiziju prodaje onom ko je na vlasti: kada je to potrebno Demokratskoj stranci Srbije, onda je ta televizija potpuno u funkciji kampanje Demokratske stranke Srbije; kada je to potrebno Demokratskoj stranci, onda je to u funkciji kampanje Demokratske stranke. Uopšte ne želite da povedete bilo kakvu borbu za sprovođenje zakona, jer vam treba ta televizija. Vama treba onaj ko može tog časa da vam donese glasove besomučnim ponavljanjem priloga u kojima se vi veličate 24 časa dnevno. I, čudi me da i vi, gospođo predsednice Skupštine, još niste bili u Zoološkom vrtu u Jagodini. To bi se bar 15 dana vrtelo na toj televiziji. To je nešto što građani Srbije vide i ne mogu da vam oproste. Nemojte da se trudite da nas ubedite kako je sve regulisano u Srbiji, ako postoji takav program. Zamolio bih vas da ućutkate gospodu u majicama, zato što mi ovo liči na ponašanje od pre 15 ili 20 dana. Nikome u ovoj sali ne dobacujem. Molio bih vas da mi niko ne dobacuje. A ko gubi, ima pravo da se ljuti. Neka izađu napolje, neka puše i neka se ljute. Zaista nema smisla da u sali ponovo doživljavam ono što sam doživeo pre više meseci, a sve zahvaljujući vama, gospođo predsednice, zato što se trudite da me ne čujete i ne vidite šta se dešava u Skupštini. U ovako lepoj sali, koja nas podseća na prošla vremena, nema mesta za ovakvo ponašanje. (Predsednik: Gospodo poslanici, molim vas da vodimo računa o dostojanstvu ovog doma. Molim vas da ne dobacujete, a vas, gospodine Nikoliću, molim da komentari budu primereni dostojanstvu ovog doma.) Možda bi bilo najbolje da uopšte ne komentarišem. To bi vama najviše odgovaralo, onda ne biste morali da reagujete. (Predsednik: Molim vas, vaši komentari povremeno krnje ugled ovog doma.) Okrećete temu, ali nije bitno. Imate tzv. javni servis, nekad evropske Srbije, nekad to ne piše. Kad se setite da bi trebalo da se trudimo da se predstavimo kao evropska Srbija onda to piše na telopu naše televizije, koja veoma perfidno favorizuje stranke vladajuće većine, gde i dalje postoje vesti isključivo o aktivnosti Vlade i predsednika, a aktivnosti stranaka u opoziciji prate se sporadično i najčešće sa željom da se prikaže ono što je najlošije u aktivnosti tih stranaka. Ne kažem da mi u opoziciji ne grešimo, ali naše greške ne koštaju previše Srbiju, dok greške onih koji su na vlasti, o kojima ništa ne govorite na javnom medijskom servisu, koji svi finansiramo, strahovito koštaju građane Republike Srbije. Sve je to počelo kada je Vlada Republike Srbije izgubila kontrolu nad medijskim javnim prostorom, kada je predstavljajući Srbiju izgubila tu kontrolu; pojavila se famozna Soroševa kablovska televizija, bez ikakvog zakona i bez ikakve kontrole, i sa dva-tri dobra polunaučna ili naučna programa privlači gledaoce (i decu) i programima koji uopšte ne odgovaraju ni duhu, ni moralu, ni vrednostima našeg naroda, a posebno nisu potrebni našoj deci. Kablovska televizija je ušla u svaku kuću, njima ne treba nikakav novac za to, oni ne plaćaju nikakve frekvencije, koriste naš državni, narodni resurs, PTT instalacije. Ono što smo izgrađivali 50 godina u Srbiji danas je zaposeo Soroš, da nam soli pamet, a da vi nemate na to nikakvog uticaja. To je jedan medijski mastodont koji će da proguta Srbiju zato što se niko ne meša u to što kablovska televizija radi. Vi nama poturate da izmenimo dva člana Zakona o radiodifuziji, a ne regulišete čitav jedan neregulisani prostor. Svega ima u tom našem medijskom prostoru. Ne možete da vozite automobil kroz Vojvodinu a da ne čujete hrvatske, mađarske radio-stanice, ne možete da prođete autoputem do Batočine a da ne čujete rumunske radio-stanice. U okolini Kragujevca čuje se Radio Vukovar. Izvinite, kako će da bude biran član Saveta Radiodifuzne agencije uopšte nije bitno, bitno je samo kako ćete da odbranite naš medijski prostor. Zašto nikada niste podigli glas protiv decibela kojima zemlje iz okruženja špartaju širom Srbije i možete li da mi pružite dokaze da mi to isto možemo da radimo na teritoriji njihovih država? Kad čujem da ste dobili neke uslove da nešto uskladite sa zakonodavstvom EU, onda pitam zašto toj Evropskoj uniji ne kažete da drugi koji su u našem okruženju treba da poštuju ista ta pravila i da svaka država čuva svoj medijski prostor? Vas to uopšte ne interesuje. Pitate se šta se dešava u Vojvodini. I to se dešava – stalna propaganda preko medija, posebno hrvatskih; to utiče, znate da to utiče i na decu i na starije ljude i da se polako menja svest naših građana. Tako je isto i u sredinama u kojima je pretežno mađarski živalj – dostupni su im svi mediji iz Mađarske na našem medijskom prostoru, ne na internetu, ne na kablovskoj televiziji, u našem etru, koji država mora strogo da kontroliše, baš kao i svoju granicu. Kad neko krijumčari farmerice, piće, cigarete ili drogu, ako ga uhvatite, biva rigorozno kažnjen. Kad vam se krijumčari radio i televizijski program, vi oko toga ne podižete nikakvu galamu, jer to su naše komšije, susedi i prijatelji, treba da čujemo šta se radi kod njih. Ne treba da čujemo. U celom svetu se to ne čuje, nego – kupi satelitsku antenu i pogledaj šta se radi kod komšije, a ne da na svojoj zemaljskoj anteni gledaš šta se radi kod komšije. Postavlja se pitanje da li uopšte postoji država. Ova država postoji. Ako ste tu agenciju osnovali, niste je valjda osnovali samo zbog napisa u novinama? Da li treba da bude prenosa u Skupštini ili ne treba, da li je RRA naložila prenos ili nije, da li su se posvađali, da li piju tamo ili ne piju? Trebalo je da tu izaberete ljudi koji veoma široko shvataju taj medijski prostor i sve ono što se u njemu radi. Ćutali ste i kada je Kariću zatvorena BK televizija. Mnogi ljudi nisu mogli da urade ništa. Danas, posle toliko godina, on ponovo dobija dozvolu, na sudu dokazuje da je bio u pravu. Šta vas briga? To je onaj Bogoljub Karić kome ste vratili ekstraprofit pre vremena, pre zakonom utvrđenog roka. Šta, posle ste ga kažnjavali za nešto? To je bio vaš najbolji saradnik. Boris Tadić je bio član Upravnog odbora u "Mobtelu", zbog "Mobtela" je za Karićem izdata međunarodna poternica. Ko je štitio interese države u "Mobtelu"? Boris Tadić. Kako ih je zaštitio? Tako što je sav novac potrošen, vlasnik "Mobtela" u bekstvu, a Boris Tadić predsednik države. Tako je lako koristiti politički uticaj – koristiš ga da se obogatiš i da oteraš onoga preko koga si se obogatio da ne bi mogao da svedoči. Bogoljub Karić ponudio je jemstvo da se vrati u zemlju, da mu se sudi. Vi ste to jemstvo odbili, jer ne sme da se vrati, ne sme da kaže kome je sve davao novac, ne sme da kaže zašto mu je Đelić vratio ekstraprofit pre pravosnažne sudske presude. Tako vi vodite ovaj naš medijski prostor. Sad se našlo 120 i nešto poslanika da predloži izmenu dve tačke Zakona. Divljanja će biti i dalje, samo ćemo znati kako birate te koji ne sprečavaju divljanje. Mnogo ste sad regulisali Srbiju. Udarili ste u srce problema. Svaka vam čast! Zašto Vlada nije izmenila te članove? Zašto uvek potura vas, poslanike vladajuće većine, da brukate ovu Narodnu skupštinu? Zašto ne kažete – izvinite, dajte nam ceo zakon da predložimo. Šta mi predlažemo ovde, dve-tri tačke, tri člana? Zašto Skupština uopšte da predlaže regulisanje toga kad to više nije u našoj nadležnosti? Skupština više ne može da kontroliše javni servis, jer to je servis svih građana. Sad ga kontrolišu svi građani. Čim kažete da će nešto da kontrolišu svi građani, znači da neće niko. Pronađite mi način da građani to kontrolišu. Problem pretplate je onaj na kome ste dobili izbore 2000. godine, kao i takse na mobilne telefone, na jahte i čamce. To je bio osnov vaše borbe da se promeni vlast u Srbiji, jer je ona vlast koja je takve mere i uredbe donela zloupotrebljavala sirotinju u narodu i gledala samo da napuni budžet. Danas je sve to regulisano zakonima. Ista ta sirotinja ponovo puni budžet, samo što je to sad zakonska obaveza. Nikoga od vas ne zaboli glava kad promenite svu ideologiju s kojom ste nastupali kada ste bili na vlasti ili u opoziciji. Tu gledam bivšu vlast, sada ih nema u klupi, stalno taj problem – dok si na vlasti imaš jednu ideju, jednu ideologiju, čim odeš u opoziciju potpuno si protiv te ideje. Napadaš zakone koje si donosio u vreme kada si bio na vlasti. To je ta struktura DOS-a. Zbog toga vas molim, gospodo narodni poslanici, lako je vama, Nada Kolundžija i još nekoliko poslanika govori, vas druge narod i ne poznaje na ulici. Ne sviđa im se Skupština, na najnižem je mestu po popularnosti, ali niko od vas nije nepopularan, jer vas narod ne poznaje na ulici. Ne javljate se za reč, ne borite se za svoje ideje, ćutite i čekate da se glasa. Toj nepopularnosti smo izloženi uglavnom mi iz opozicije. Oni od vas koji su kao neki šefovi... Pogledajte ministre, njih nema, da ne bi bili nepopularni, jer ovo je mesto gde se stiče nepopularnost. Ovo nije mesto iz koga izađete na ulicu, pa vas ljudi cene. Ubedili ste građane Srbije da sve zlo dolazi odavde; nije Vlada kriva zato što je visok porez, nego mi zato što smo ga izglasali. Možda su i u pravu, a to na vaša leđa, gospodo poslanici iz vladajuće većine. Nemojte po novinama da brukate nas iz opozicije, pa čak i ako čačkamo nos na sednici. Mnogo je veće zlo ono što vi radite danas, svakog dana, iz dana u dan, paketima zakona. Pitaću vas hoćete li moći da odete u selo sada kada ste im zabranili da peku rakiju. Pitaću vas. Samo vi širite ruke, pitaću vas šta ćemo da radimo sa kazanima. Ali, vi imate taj manir "potkivanja žabe" od 5. oktobra – sve što vam donesu prevedete na srpski i pustite u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Zašto se ne učite na Sloveniji? Deset godina nisu slušali Evropsku uniju, jedanaeste godine su postali punopravni član, bili su bogati. Danas vam "Triglav osiguranje" iz Kranja kupuje sva osiguranja po Srbiji, jer ste vi naše osiguranje sveli na nulu, a "Triglav" postao neko ko može da kupi Srbiju. Kao da je to posao u kome se propada, bankarstvo i osiguranje, pa ste prvo te poslove zatvorili u Srbiji, a sad i medijski prostor. Doveli ste te televizije na nulu. Sada više nijedan vlasnik ne može da uzme novac, da proda televiziju. Ono što je nekada bio najskuplji resurs danas ne košta ništa, zato što Sonja Liht i Soroš odlučuju šta se gleda u Srbiji. Privatnici se ubiše da pronađu neku reklamu, a vašim televizijama su dovoljna samo dva-tri javna preduzeća. Čitav sistem ste zatvorili, isprali ste ceo sistem. Sve sređeno kroz zakone, ne može vam niko ništa. Nadam se da će Srbija krenuti, kada izglasamo ovaj zakon, dalje, napred. Zaista, ako me ubedite, kada budete na kraju obrazlagali, ako me ubedite da je ovo odlučujuće da bi Srbija krenula napred, i mi ćemo da glasamo za taj zakon. Ali, ni posle ovog zakona stvari neće biti promenjene. Zato vas molim, gospođo Kolundžija, ako ste toliko moćni da okupite oko sebe sto dvadeset sedam, osam poslanika, predložite da predsednik Vlade predloži raspuštanje Narodne skupštine, da mi lepo izađemo na vanredne parlamentarne izbore, pa nas vi pobedite slobodno, ako ste toliko dobri i toliko jaki. Nemojte da se vadite na to da trenutno imate većinu, jer video sam juče kakvu većinu imate – kad god vam se usprotivi pet poslanika, morate ono što oni predlažu da predložite i da naturite Srbiji. Očekujem šta će biti na sledećoj sednici. Mi vam za ovaj zakon nećemo glasati. Voleo bih da vidim sređen medijski prostor, ali čini mi se da to u mom veku neće biti moguće zbog interesa političara, kriminalaca, tajkuna i svih ostalih koji Srbijom vladaju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Nada Kolundžija. Izvinite, najpre replika, gospođa Milošević Jasmina.
Meni je jako žao, gospodine Nikoliću, ispašće da sad glumim nečijeg "drvenog advokata", a ja to nisam. Vaš je manir da se ljudima iza leđa tako obraćate, a bilo bi jako lepo da sve to isto kažete kada ovde sedi gospodin Palma. Da vas podsetim samo, recimo, da ste 2005. godine vi bili čovek koji je svečano otvorio studio televizije "Palma plus" u Beogradu. Vi, koji ste cvilili da vas pratimo gde god ste bili, dugujete našim novinarima po deset pari cipela, jer smo vas pratili gde god ste se pojavljivali. Na zvanje. Nismo imali izbora. Stoga, da smo mi televizija koja radi u funkciji vlasti, nije tačno. To potvrđuje i to što ste nas pre neki dan, kada ste imali konvenciju u Nišu, gospodin Vučić i vi zvali da moramo obavezno to da prenesemo, sve. Išli ste u direktnom prenosu, džabe. Znači, da vas podsetim da kod nas ništa niste platili nikada i da smo poštovali sve, kao i sve ostale. Druga stvar, imamo novoformirane partije, kao što je bio LDP, u vreme kada ih niko nije pratio, znam jer sam tamo išla, mi smo ih pratili. Potpuno je netačno da su neki favorizovani više. Druga stvar, gospođa Đukić-Dejanović možda i nije bila u Zoološkom vrtu, ali vi nemate da joj ponudite gde da ide, pa da vas slikamo tamo 15 dana. Šta je to što ste vi stvorili do sada za 18 godina, gde ste učestvovali u vlasti, da ste nešto stvorili, hajde da slikamo to? Ne znam, osim sopstvene imovine možda; nemam ništa protiv i neću da se mešam u to. Druga stvar, što se tiče toga ko kakvu televiziju ima, možemo i o novinama da pričamo, o izvesnim novinama koje se zovu "Pravda"; znamo da ih finansiraju javna preduzeća, i sve je tu u redu. U tim novinama samo nisam još videla koje recepte najviše volite. Ima vas iz svih mogućih uglova. Nemam ništa protiv, to neću komentarisati, to je vaše i imate pravo sa tim da radite, ali prosto ne razumem zašto komentarišete nešto što pre svega vi koristite, i to u negativnoj konotaciji. Mislim da to nije u redu. Samo još mogu da kažem za kraj da Dragan Marković Palma može da vam se dopada, može da vam se ne dopada, ali ono što je sigurno jeste da on nikada nije bio izdajica, da nikada neće biti, kao vi, kume Vujice.
Reč ima narodni poslanik gospođa Kolundžija. Samo, molim vas, ponovo karticu. Gospodin Tomislav Nikolić, replika. Izvolite.
Ne mogu da dočekam kada će Dragan Marković Palma da dođe, kada će biti dan za glasanje i kada će da se utvrđuje kvorum, pošto je on narodni poslanik i predsednik opštine, što je nespojivo sa Ustavom Republike Srbije. Ali, kada može jedno, može i drugo. On je vlasnik televizije, a to po zakonu nije moguće. Vi to ne možete da odbranite. Vi ste na platnom spisku kod Dragana Markovića Palme, i ne morate... Molim vas, uzdržite se, zaista nema smisla. Neće vam on zameriti ako ćutite dok ja govorim. Molim vas, budite dama. Dragan Marković Palma je u kampanji za svaku vlast. Sada je u besomučnoj kampanji za to da Demokratska stranka pobedi u Zemunu i Voždovcu, u besomučnoj kampanji. Tako je bio ubesomučnoj kampanji da Koštunica pobedi na izborima, kada smo imali izbore za gradonačelnika. Ja to samo kažem. Njegova je televizija, privatna, neka radi šta hoće, ali ne može on da bude vlasnik televizije. Njegovo je pravo da je uređuje kako god hoće, da pusti koga god hoće, ali ne može on, Dragan Marković Palma, narodni poslanik, da bude vlasnik televizije. On može da ima transportno preduzeće, može da ima trgovinsko preduzeće. Može sav ugalj vojsci da prodaje i da preko njega prolaze papiri i da mu na taj način Milošević finansira imperiju koju je stvorio, a sad i vi ostali. Mene to ne interesuje, ali setite se šta sam rekao pre nekoliko godina. Ako pobedimo, prva televizija koja će biti zatvorena biće "Palma plus", prenosili vi nas ili ne. Vi prenosite ono što vam diže gledanost. Baš mene briga hoćete li vi da prenosite naš miting. Nikada vas nisam pozvao da prenosite, nemojte da lažete. Nikada. (Predsednik: E, sada – "lažete"... Moram da dam ženi reč.) Ponavljam ono što sam rekao: vas, vašeg vlasnika, uređivačku politiku, novinara, bilo koga, nikada nisam pozvao da prenosite neki naš skup ili da prenesete neku moju izjavu. To smatram ordinarnom lažju, a vi je ponovite sada, ako ste spremni.
Gospođa Jasmina Milošević, s obzirom na to da ste rekli da laže i uvredili je na taj način, ali vas molim da privedete ovo kraju.
Kao prvo, ne znam da li pričam sa vama pre ili posle 5. septembra. Da li tad niste zvali ili mislite na sebe sad, posle petog, kako god? Možda niste lično vi, ali vi imate ljude koji to rade u vaše ime, gospodin Vučić. On ne može da radi sve sam, po sopstvenom nahođenju, valjda kod vas postoji neki red, valjda se dogovarate, ili svako radi šta hoće, što ne bih rekla. Mada, ako se vode vašim primerom, možda bi svako mogao da radi šta god hoće. Drugo, jesam na platnom spisku televizije "Palma plus", to stoji, ali nije vlasnik Dragan Marković Palma. To imate kroz sve papire, možete da proverite. Da. Za razliku od vas, ja ne lažem, a vi možete da kažete za sebe da možda govorite netačne informacije, možda je to malo bolji izraz. Druga stvar, da li se on bori ili ne, zna se koja je naša koalicija, mi imamo našu koaliciju SPS - Partija ujedinjenih penzionera Srbije - Jedinstvena Srbija. Mi radimo sasvim normalno, imamo kampanju isto kao i vi, s tim što, za razliku od vas... Vi u kampanji pričate narodu ne znam šta, kako ste vi neki drugi; oni koji su tu nisu valjali 18 godina, pa sada odjednom vi koji ste tu valjate. Ne znam koji su to drugi ljudi. Svejedno, za razliku od vas, mi imamo šta da pokažemo u kampanji, i šta smo radili, i da nikad nismo izdali, ničiju reč nismo izdali, ni obećanje. Mislim da je ovo sasvim dovoljno.
Zahvaljujem. Gospođa Kolundžija. Samo se prijavite.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, zaista ne želim da poredim medijski prostor nekad i sad. Svako ko bi to želeo ozbiljno da uradi shvatio bi da postoji ogromna razlika u korist onoga što je urađeno od 2000. godine naovamo i da je taj medijski prostor, koji nije idealan i možda nije uređen do kraja, u odnosu na haos koji je vladao ranije mnogo, mnogo uređeniji. Ne želim, takođe, da branim ni RRA. Ono što želim da kažem jeste da je, na zahtev skupštinskog Odbora za kulturu, od RRA zatražen izveštaj i čim taj izveštaj stigne Odbor će, pa i svi narodni poslanici koji su zainteresovani za ovu temu, koju zaista smatram izuzetno važnom... Važan je način na koji radi RRA i važno je da Skupština procenjuje medijski prostor Srbije i šta se dešava u tom prostoru. Odbor će raspravljati na tu temu i svi narodni poslanici, jer to jeste nešto što je za njih važno, mogu da učestvuju u tome. Ovde je u izvesnoj meri prilikom kritikovanja ovog predloga zakona zapravo napravljen sukob suprotnih stavova. S jedne strane se tvrdi – šta ima veze, neka Skupština bira ako ovlašćeni predlagač nije mogao da se usaglasi, zašto je to manje demokratski. S druge strane se tvrdi kako i to nezavisno telo, kao i sva druga nezavisna tela, treba što više depolitizovati, što više ih izvući iznad odlučivanja onoga što jeste parlamentarna većina. S jedne strane se optužuje parlamentarna većina da je ona ta koja odlučuje o tome ko će biti član Saveta RRA, a s druge strane, kaže se – da, ali zašto Skupština ne bi odlučila o tome? Želim samo da podsetim da je 2002. godine, kada je donet Zakon o radiodifuziji, osnovna intencija tog zakona bila da se taj prostor i ta nezavisna institucija što više depolitizuju. Jedini i najbolji način da se to uradi jeste da se zakonom reguliše da oni koji predlažu članove tog saveta budu izvan politike, dakle, da se utvrdi ko su ovlašćeni predlagači i da oni na osnovu zakona predlažu, a mi verujemo u najboljem interesu i institucije i u najboljem interesu građana Srbije, najbolje za to telo. Upravo zbog toga što je takva bila namera zakona koji je tada donet mi sada imamo ovakvu situaciju. Činjenica je da Skupština nije želela da se meša tada, pa samim tim u zakonu nije bilo odredbe koja bi skupštinskom telu davala mogućnost da ono odlučuje ukoliko se ovlašćeni predlagači nisu dogovorili u skladu sa zakonom. Mi sada ovom izmenom pokušavamo ne da preuzmemo ovlašćenim predlagačima njihovo pravo da oni predlažu, već da u situacijama kada oni ne mogu da se usaglase i dogovore taj problem ipak može da se reši. Bilo je primedaba da brisanje reči "obavezno" zapravo otvara novi prostor za zloupotrebu, tako da kažem, za politički uticaj. Želim samo da kažem da se ta reč odnosi na to da neki ovlašćeni predlagači obavezno predlažu dva kandidata, što je ostavilo nedoumicu i samom odboru i pri traženju tumačenja drugih nadležnih institucija da li to znači da je to najmanje dva obavezno, ili obavezno baš dva, i ako je više, onda to znači da predlog nije učinjen u skladu sa zakonom. To je jedini razlog zbog čega mi predlažemo da se reč "obavezno" briše, što znači da ostaje da ovlašćeni predlagač predlaže dva kandidata. Naravno, ne želim sada da polemišem ovde sa raznim ocenama o tome kakav je sada naš medijski prostor i kako radi RRA. Pozivam sve narodne poslanike da se u trenutku kada Odbor za kulturu i informisanje Skupštine bude razmatrao izveštaj RRA svi uključimo, jer to jeste važno pitanje, to jeste pitanje ostvarivanja uslova za stvaranje jednog istinski demokratskog društva. Dakle, mediji su najvažniji činilac stvaranja demokratskog društva. U tom smislu, stanje u medijima nije nešto što Skupštinu ne treba da dotiče. Što se tiče celog zakona i ideje da se ceo zakon menja, to je pitanje inicijative onih koji smatraju da ovaj zakon i ovaj način na koji su ovi problemi rešavani nije dobar. Legitimno je pravo svakog da pokrene inicijativu za potpuno drugačiji način uređivanja ovog prostora. Hvala.
Reč ima gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo, reći ću nekoliko reči u ime DHSS. Po definiciji, Republička radiodifuzna agencija je nezavisno regulatorno telo. Nažalost, u Srbiji ona niti je nezavisna, niti je regulatorna. Zavisna je od političkih stranaka, zavisna je od interesnih grupa, zavisna je od pojedinih medijskih tajkuna. Da imaju nekih moralnih skrupula, svi članovi Saveta RRA odavno bi podneli ostavke, na čelu sa vladikom Porfirijem, kome od početka u Savetu RRA nije ni bilo mesto. Ovako se on svrstao rame uz rame sa onim arhijerejima koji su držali sramno opelo Zoranu Đinđiću, koji su pokušali da naprave puč protiv patrijarha, koji je trebalo da budu osuđeni za pedofiliju, koji imaju agenciju za poslovnu pratnju, koji se slikaju za erotski časopis, koji su blagoslovili sajt Crvenih beretki, koji u jednoj ruci drže lobanju, a u drugoj mitraljez, koji na taj način srozavaju ugled SPC. Samo sa ovakvom agencijom Srbija ima ovakav javni servis, koji je to po imenu, a po sadržaju svakako nije, jer ne ispunjava većinu programa koje treba da ima javni servis. Samo sa ovakvom RRA obavezna je pretplata, koja je protivustavna i protivzakonita; protivustavna zato što ovo što se naziva javnim servisom po zakonu ne ispunjava uslove da bude javni servis, a takođe, ne može se naplaćivati televizijska pretplata preko brojila za struju. Ne može se naplaćivati ono što se ne koristi. Gospođo predsednice, od vas tražim da stavite na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji sa preko 15.000 potpisa koje je prikupila Demohrišćanska stranka Srbije. Gospođo potpredsednice, ako biste bili pristojni da ne ćaskate dok se obraćam predsedniku parlamenta, bio bih vam zahvalan, i da nešto čujete i vi. Sve vreme pričate, nemojte da se čudite. To je neučtivo, nepristojno i mimo Poslovnika. Dakle, hajde da to stavimo na dnevni red, jer to nema veze sa sazivom parlamenta, tih 15.000 potpisa skupljeno je u skladu sa Zakonom o referendumu i narodnoj inicijativi, da se ukine pretplata preko brojila za struju, jer je to protivustavno. Ta inicijativa stara je više od tri godine, kao i naš zahtev Ustavnom sudu da se ova odredba zakona proglasi protivustavnom. Samo sa ovakvom Radiodifuznom agencijom ne obelodanjuju se ogromne finansijske zloupotrebe u javnom servisu, zbog kojih je podneta krivična prijava u vezi sa kupovinom paketa "Univerzalovih" filmova. Samo sa ovakvom Radiodifuznom agencijom ne obelodanjuje se ni cirkus, ali ni zloupotreba koja je napravljena oko izbora našeg predstavnika na "Pesmi Evrovizije". To deluje beznačajno, trivijalno, ali to su pravila izbora, proglašena u međuvremenu između polufinalne i finalne večeri. Zašto se onda čudimo što smo ovako prošli na Evroviziji, kao bosi po trnju? Nadam se da će biti izabran potpuno nov Savet, ne samo dva člana, nego svi članovi, i da će onda biti uslova da se izabere novi direktor javnog servisa u skladu sa zakonom, sa profesionalnim i moralnim kategorijama, da ne bi direktor javnog servisa bio neko čije ime puni crne hronike, čije je ime povezano sa raznim kriminalcima i polusvetom, koji se fizički obračunava u sudnicama, u sudskim hodnicima, na ulicama, koji vređa sve i svakog ko kaže… (Predsednik: Vreme.) … da on čini zloupotrebe koje ukazuju na njegovu bahatost i sve ono što ga oličava. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što počnem izlaganje moram se osvrnuti na izlaganje nekih predstavnika poslaničkih grupa, s obzirom na licemerje koje postoji i kojim se krši dostojanstvo ove skupštine jer se ne govori istina o pojedinim detaljima. Nećete mi zameriti ako budem iskoristio par minuta za komentar vezan za to. Gospođo Jasmina Milošević, primer kako izgleda broker koji nije uspeo da na berzi proda svoje akcije jeste primer gospodina Tomislava Nikolića. Ako uzmemo u obzir činjenicu da je on ponudu koju je predstavio Demokratskoj stranci dobio u negativnom kontekstu i da svoju arogantnost i nezadovoljstvo povodom tog odgovora sada predstavlja kroz ovakve diskusije u Skupštini, nemojte se začuditi što ste vi predmet napada, iako to nema veze sa vama. Kontekst u kome se govori, da li iz pozicije ili opozicije predstavnika koji još nisu legitimni u ovoj skupštini, dokazaće naredni period. Ono što je činjenica jeste da od medijskog haosa imaju ljudi koji se na taj haos pozivaju i na njega ukazuju. Mi poslanici SRS smo o tome govorili kada smo tražili informaciju ko je platio prenos emiterimakongresa Srpske napredne stranke iz "Sava centra". Tražili smo informaciju po kom zakonu, po kom osnovu i ko je to finansirao, a od RRA nismo ni do dan-danas dobili nikakav odgovor. Iako je jasno da su emiteri prenosili taj skup i prekršili zakon, dobili smo informaciju da će monitoring pokazati o kojim je sve emiterima reč. Do danas taj odgovor nismo dobili. To je prenosila TV Avala, a odloženi prenos i snimak skupa je emitovalo više beogradskih televizijskih stanica, uključujući i kablovske stanice. Ako uzmemo u obzir šta je i sam predsednik SNS rekao o kablovskim stanicama, biće vam jasno o čemu se radi. Ono što je takođe evidentno jeste da je RRA izrekla meru opomene jedino televiziji "Palma plus", ne uzimajući u obzir činjenice i ponašanje drugih televizijskih stanica. Onda se nemojte začuditi zašto gospodin Tomislav Nikolić nije spomenuo ni Studio B, ni B92, ni sve one antisrpske televizije koje su radile u predizbornoj kampanji, isključivo navijajući za jednu, sada poslaničku grupu, tj. za vladajuću većinu, ili za DS. Ako uzmemo u obzir i to da je RRA kaznila i emitere koji su prenosili naučni skup povodom promocije knjige dr Vojislava Šešelja, onda vam je jasno kakva je razlika po pitanju kaznene politike RRA i za koga ona u ovom trenutku navija. Zbog celog tog džumbusa u medijima postavljamo pitanje – ko kontroliše medije, da li tajkuni, da li Agencija,da li vlast, da li opozicija, koja nema pristupa tim medijima, da li oni za koje je medijski mrak odavno normalna pojava, da li oni koji nemaju prava da saopšte bilo kakvu istinu, koja neće doći ni na jedan TV ekran, ili oni koji imaju priču da se bore protiv narkotika a glavni finansijer je najveći distributer narkotika na Balkanu, upravo te stranke? Sada postavljamo pitanje da li oni čiste teren za svog distributera, da li oni sada rešavaju problem napada na "Palmu plus" otvaranjem prostora za druge medije, a da ne uzmemo u obzir priču Studija B, B92 i novina "Pravde", koje funkcionišu na način na koji funkcionišu. Da se ne bih bavio nebitnim stvarima i komentarima pojedinca koji nisu bitni, osvrnuću se na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji. Ovaj zakon je još jedan u nizu zakona koji treba da nam objasni da je radio sve što svira, da se kontrola medija vrši na najbolji mogući način tako što se formira nezavisno telo. Nezavisno telo u ovom slučaju jeste Savet, bez razmišljanja ko ga predlaže, na kakav način ga predlaže, koliko je plaćen član Saveta i kakve su mu nadležnosti. Zbog svega toga lako je doći do jednostavnog zaključka da je Skupština ta koja predlaže, tj. vladajuća većina, i da je ovlašćeni predstavnik iz DS, da Skupština nije sposobna da u vremenskom roku koji je sama donela ispoštuje obaveze iz ovog zakona. Moram da podsetim članove Odbora za kulturu da su se pre mesec i po dana svi predlagači na tom odboru složili da Odbor Skupštini samoinicijativno predloži kandidate. Sada imamo ovu situaciju zbog terminologije – mora dva. Šta znači mora dva? Ne sme jedan, a ne znači da ne može i tri i četiri. Opet je to, izgleda, koncepcija demokratičnosti koja nam se servira ovde. Podsetiću vas samo na jedan običan primer te koncepcije – kako je biran predsednik Gradskog odbora Demokratske stranke Dragan Đilas. On je bio jedini kandidat na tim unutarstranačkim izborima. Izbori su sprovedeni, glasalo se ceo vikend i onda je on izašao i proglasio pobedu. Eto, tako se sada radi i u ovom slučaju. Imate najmanje dva, zato što jednog ne treba birati. Zna se da je jedan glas dovoljan da ga izabere, a sve ostalo, tri, četiri, pet, ne postoji. To je ono čemu se mi apsolutno protivimo. Kada su poslanici SRS prilikom usvajanja ovog zakona u paketu, ne sada kada su izmene i dopune, govorili da ćemo imati ovaj problem, da će u skupštinskoj proceduri biti predlog izmene Zakona o radiodifuziji, predlog izmene verifikacije novih članova Saveta pre isteka njihovog mandata, iz nekog nama nepoznatog razloga, i da to nije javni interes Srbije u trenutku kada imamo ogromne probleme, optuživani smo da vršimo opstrukciju reforme medija u Srbiji. Evo šta se sada dešava – imamo oko 60 i nešto tačaka, zakona, gde su ove tačke, Bogu hvala, razdvojene od zakona o vinu, od zakona o zemljištu, poljoprivredi i svemu ostalom što je u dnevnom redu. Ali, opet predlagač nije tu i opet ne možemo diskutovati na način koji bi trebalo da bude primeren ovoj skupštini. Još jedna činjenica koja govori o samom zakonu jeste da do izbora novih članova Savet punovažno odlučuje u nepotpunom sastavu. Još jedan dokaz je hitnost ovog postupka, jer je ušao na takav način u proceduru, što nije opravdano ako uzmemo u obzir činjenicu da je 15. avgusta 2008. godine otvoren konkurs, a da se to dešava tek danas. Dakle, to je još jedan dokaz da je RRA politička organizacija. I, ako hoćete da napravite kontrolu medija i da napravite nezavisno telo, vladajuća većina koja je predložila ove izmene nekih tačaka mora da predloži izmene celog zakona i onda se uvodi red u medijski prostor Srbije na način kako je to potrebno. Da li izbor novih članova Saveta ima veze sa odgovornom socijalnom Vladom time što su njihova primanja u visini od 120.000 do 180.000 ili time što je njihovo bahato ponašanje u odnosu na njihovu nadležnost toliko veliko da uglavnom mali emiteri, politički neopredeljeni, trpe štetu? Moram opet podvući da i sada u predlogu dnevnog reda član koji se bira za Savet RRA ima poprilično dobru istoriju, negativnu u kontekstu Srbije, negativnu u kontekstu delovanja za medije u Srbiji, a da je u predlogu ovog zakona ili da je u predlogu Skupštini predstavljen na najbolji mogući način i da je to opet urušavanje medija i iznošenje neistina. Moram, radi građana, da skrenem pažnju na par stvari, koje su uloge i nadležnosti Agencije, i da podsetim da je finansijske uslove za početak rada Agencije obezbedila Vlada Republike Srbije 2003. godine i da, shodno odredbama člana 116. Zakona, od 1. januara 2007. godine Agencija ostvaruje prihod samo od naknade koju emiteri plaćaju za dobijeno pravo za emitovanje programa, odnosno ne koristi budžetska sredstva, na osnovu odredbe člana 34. stav 7. Zakona, i da višak prihoda vraća nazad u budžet, prenosi u budžet. Višak prihoda se ostvaruje zbog ogromnih nameta i taksi koje plaćaju emiteri, i to lokalni emiteri. Zbog tih ogromnih nameta i taksi mali emiteri su ugušeni medijskom pompom velikih emitera, koje kontroliše Soroš, a doći ćemo i do toga kakva je veza Soroša sa medijima, i dolazimo u situaciju da je na snazi gušenje medija na najbrutalniji mogući način. Daću vam primer SOS kanala, daću vam primer BK kuće, daću vam primer presude Ustavnog suda da je RTL sa osam drugih emitera dobila sudski spor da konkurs nije valjano i legalno sproveden. Zbog svega toga, što se tiče finansijskih sredstava koja su ovde opredeljena na način na koji su opredeljena, predviđa se u planu za 2009. godinu suficit od 223.600.000, koji se neće koristiti za pomoć malim emiterima, nego će se pumpati u budžet Srbije. To je najveći razlog zbog čega je ovo "nezavisno telo" zaštićeno kao beli medved od svih emitera, kada su u pitanju pravna regulativa, konkursi i dodela svega ostalog što je u nadležnosti RRA. Zbog tih suficita koji su predviđeni članovi Saveta Agencije žive lepim životom, pod nazivom – život o trošku emitera. To govori i njihov izveštaj o radu u kome kažu da su obišli ceo svet. Kada pogledamo taj izveštaj vidimo da su bili u Letoniji u maju 2008, da su bili u Madridu u junu 2008. godine, da su bili u Rimu u julu 2008, u Rovinju u septembru, u Irskoj u Dablinu u oktobru, u Hongkongu u novembru, u Pekingu u oktobru, u Turskoj u Istanbulu u decembru itd., da ne čitam. Da su ova putovanja iskorišćena u cilju unapređenja medijske slike i stanja u Srbiji, možda bismo mogli ova sredstva da im na neki način opravdamo, ali ako uzmemo u obzir činjenicu da je samo jedna medijska kuća dobila javnu opomenu, da je jedan radio iz Šapca, "Glas crkve", ukinut, a da su svi ostali, tobože, pošteno i časno radili svoj posao, bez prekršaja, poštujući uredbe RRA, što svakako nije tačno... U finansijskom planu za 2009. godinu kaže se da su prihodi planirani prema realnim izvorima. Realni izvori, a oni ne znaju koliko će stanica biti ugašeno, koliko će stanica biti napravljeno, koliko će reklama biti, kako funkcionišu komercijalne stanice i televizijske kuće. Znači, realna slika ovde, kao i svaki put od strane vladajuće većine, nije predstavljena. Ono što je vredno podvući jeste da su rashodi primereni osnovnim zadacima RRA i potrebi da Agencija kvalitetno i uspešno obavlja poslove. Ako su uspešni bilo koji poslovi, osim gašenja i gušenja medija, onda nema problema da se složim sa tim. Dakle, još jedna stvar na koju bih skrenuo pažnju jesu nadležnosti Saveta. Pošto smo pričali o nadležnostima Agencije, moram se osvrnuti i na Savet, jer se uglavnom izmene i dopune ovog zakona odnose na izbor člana Saveta, kome su rokovi smanjeni i o kome smo imali diskusiju od strane prethodnih govornika. Dakle, Savet vrši kontrolu i stara se o doslednoj primeni odredaba ovog zakona (dosledna primena, rekao sam kako funkcioniše, neki se kažnjavaju, a neki se nagrađuju), vrši nadzor nad radom emitera u Republici Srbiji, bavi se analizom (govoriću o analizi u drugom delu svog izlaganja, vezano za predizborne radnje u 2008. godini) i preduzima odgovarajuće mere prema emiterima, u skladu sa ovim zakonom. Koje su to odgovarajuće mere preduzeli emiteri koji su emitovali skup SNS iz "Sava centra" još uvek nije poznato. Kaže se – sprečavanje emitovanja programa koji sadrže informacije kojima se podstiče diskriminacija. Svi smo svedoci da je Skupština, kao jedino zakonodavno telo, izložena najvećoj diskriminaciji u medijima u poslednjih nekoliko meseci i da je to, naravno, rađeno po zadatku, uz kontrolu medija, u kome ste imali svakodnevni izveštaj koliko narodni poslanik pojede u skupštinskom restoranu, koliko pređe kilometara, šta je doručkovao, kako je obučen, kolika mu je dnevnica, kolika su mu primanja itd. Za ceo taj negativni kontekst opet je optuživana opozicija, tj. u ovom slučaju SRS, moram to da naglasim, zato što neki sebe mešaju sa opozicijom. Kad uzmemo u obzir činjenicu da su članovi Saveta isti članovi iz prošlog mandata i da su za sobom ostavili samo negativne posledice, posebno po pitanju presude Ustavnog suda, da su davali izjave da njih ne dotiče nijedan zakon, nijedna presuda i da su zaštićeni kao beli medvedi, vidimo da je u ovom sazivu urađeno samo pretumbavanje, ako mogu tako da se izrazim, članova – da su predsednik i zamenik sada obični članovi, a da su stari članovi sada na funkciji predsednika i zamenika, iako im je po zakonu mandat u trajanju od šest godina. Moram ukratko da se osvrnem na presudu Vrhovnog suda koja je doneta 10. jula, kojom je uvažena tužba RTL i još sedam radio i TV stanica i poništena dva rešenja Saveta RRA u vezi sa dodelom frekvencija. Ono što je simptomatično jeste da se niko sem predsednika i zamenika predsednika Saveta u tadašnjem mandatu, Nenada Cekića i Aleksandra Vasića, nije oglasio povodom tih presuda. I, da se oni nisu oglasili, možda ovo ne bi ni bilo toliko medijski propraćeno, ali ono što je bitno jeste da su tadašnji predsednik i zamenik optužili i RTL i Vrhovni sud za korupciju. Naravno, bilo je i reakcije od strane predsednika suda, bilo je reakcije od strane RTL-a, ali sama optužba za korupciju Vrhovnog suda Srbije govori o tome da je ovaj Savet nedodirljiv. Oni kažu da, uprkos bilo kakvim presudama Vrhovnog suda, RTL neće, dok su oni članovi Saveta RRA, nikad dobiti dozvolu, ma šta presuđivao Vrhovni sud Srbije – saopštio je Vasić, član Saveta i potpredsednik, u izjavi dostavljenoj medijima. U istoj toj izjavi on je napomenuo da Vrhovni sud nastavlja niz zakonski sumnjivih i potpuno nelogičnih odluka, kakve je u oblati radiodifuzije već donosio. Ovo je direktna optužba. Ipak je poentirao sledećom tezom – da mu je nejasno koliko je miliona razloga koje RTL priprema u svom lobiranju za sticanje dozvole za emitovanje programa u Srbiji uticalo na ovakvu presudu Vrhovnog suda. Dakle, ovo je izjava člana Saveta koji direktno optužuje za korupciju Vrhovni sud Srbije. U aprilu 2006. godine saopšten je spisak stanica koje imaju pravo da emituju program na nacionalnim frekvencijama. Onda su neki emiteri koji su bili ubeđeni da su ispunili sve uslove ostali, da se tako izrazim, ispod crte. Prirodno je bilo da se ljute. To što je Vrhovni sud 19. maja 2006. godine poništio odluku Saveta o privremenoj zabrani emitovanja programa na BK televiziji je isto što i Savet, koji je to veče presudio drugačije, pa kaže – doneta je nova odluka o privremenom oduzimanju dozvole Radio-televiziji BK Telekom d.o. u trajanju od 30 dana, a istovremeno su odbačeni prigovori svih drugih gubitnika na konkursu za dodelu frekvencije. (Predsednik: Gospodine Avramoviću, prošlo je 20 minuta. Hoćete li da nastavite od onog vašeg vremena koje imate ili ne?) Nastavio bih. (Predsednik: Nastavite, možete.) Dakle, BK televiziji je tada konačno onemogućeno da progleda, a široj javnosti je poslata poruka da je Savet nepovrediv i da mu ne pada na pamet da preispita svoje odluke, iako je to tražio Vrhovni sud! Najtužnija epizoda ovde jeste, u svakom slučaju, sa bivšim ministrom kulture Draganom Kojadinovićem, koji je rezultate konkursa za dodelu frekvencija ocenio u najmanju ruku kao čudne, mada ih mnogi ocenjuju kao skandalozne, izjavio je član Saveta. Važno je takođe napomenuti da su oni sebe predstavili kao pobednike po zakonu, što je apsolutno neistina; pozivaju se na Zakon o radiodifuziji koji kaže da on, sa jedne strane, propisuje da sud može samo da preispituje odluke Saveta, ukazuje na eventualne proceduralne greške, a sa druge strane, praktično omogućava članovima tog tela da doživotno upravljaju svojim feudom. Dokaz za to, čak i sa teorijskog stanovišta, predstavlja član 29. koji kaže koje su to mere, četiri mere, u situaciji u kojoj poslanici Narodne skupštine imaju pravo da razreše člana. Mi imamo danas čak izmene i dopune toga. Pod jedan, to je bolest. Pod dva, to je laganje, ako se utvrdi da je podnosilac predloga naveo o sebi neistinite podatke ili propustio da navede podatke o svom političkom angažmanu (o tome ćemo razgovarati kada bude sledeća tačka dnevnog reda), odnosno povezanosti sa vlasnicima neke medijske kuće. Pod tri, to je promena situacije. To je ako član u međuvremenu postane politički angažovan ili povezan sa političkom strankom ili medijskom kućom. Pod četiri, neobavljanje dužnosti. To je verovatno ako propusti neki izlet o trošku emitera. Dakle, Cekićeva družina, ukoliko je posluži zdravlje i političke veze koje ima u vladajućoj većini, može da radi šta i koliko hoće. Nigde se u zakonu ne pominje eventualna neobjektivnost, nesavesno delovanje, bahatost u javnim nastupima, dozvoljeni nivo alkohola u krvi tokom tih nastupa i slični detalji, kojima su se mediji u javnosti bavili analizirajući ponašanje pojedinih članova Saveta. Pored zakona, ponašanje Saveta RRA podržavaju i pobednici na konkursu, što je donekle i logično, za izdavanje dozvola za emitovanje, pa je posle sastanka sa članovima Saveta održanog 12. jula saopšteno da predstavnici televizija Pink, B92, Avala, Hepi, Košava i Foks podržavaju rad RRA, koji je uveo red u oblasti radiodifuzije. Evo, kada vidite ko je dao podršku Radiodifuznoj agenciji sve vam je jasno. Koliko god da je dobijena ova podrška, potpuno je razumljiva; posle milionskih ulaganja nijednom pobedniku ne bi odgovaralo da posle godinu dana čitava stvar padne u vodu. Najteže je objasniti ćutanje drugih državnih institucija. Ako vlasnici ove ili one televizije imaju razloga da ćute ili podržavaju, nejasno je zbog čega neko čija bi reč morala da se sluša ne lupi šakom o sto i prekine ionako predugačku istoriju o Savetu RRA i konačno uvede red u oblast radiodifuzije. Tačno je da zakon štiti članove Saveta, kao da nisu obični ljudi, već, u najmanju ruku, jedini preostali primerci džinovskih pandi, ali je isto tako tačno da taj zakon može da se promeni, doradi ili adaptira ukoliko ne odgovara potrebama društva. Potrebe društva svakako nisu potrebe elitnog medijskog društva, kao što neke političke stranke imaju većinu u tim društvima. U preostalom vremenu osvrnuo bih se, kao što sam rekao u uvodnom delu, na izveštaj o nadzoru nad radom emitera u 2008. godini, posebno tokom predizborne kampanje. Tu su teškoće predstavljale okolnosti i činjenice da u Srbiji, protivno važećem Zakonu o radiodifuziji, i dalje opstaju emiteri čiji su osnivač lokalne, odnosno regionalne zajednice, koje se sada na silu guše, a za koje je zakon predviđao status javnog servisa; javnog servisa, to moram da podvučem, zato što nije javni servis evropske Srbije, nego javni servis Srbije. To je prosto zaključak, zato što pretplatu preko brojila za struju plaćaju građani Srbije, a ne građani Evrope. Molim vas da termin "evropski" izbacite iz ovog naziva, posebno u predizbornoj kampanji, jer i to ide u prilog onome ko se zalaže za evropske vrednosti koje nas unazadiše. Dakle, u praksi to znači da emiteri u statusu javnog servisa sve emisije koje su izlazile izvan okvira njihove zakonske obaveze nisu tretirali kao predizborne, niti su ih tako označavali, iako je u najvećem broju slučajeva nedvosmisleno bila reč o predizbornom programu. Ovakav običaj su stekli emiteri koji nisu u statusu javnog servisa. RRA je ovakve događaje, kao, predvidela, propisala da se svi izborni sadržaji, bez obzira na to da li je reč o obaveznim ili ne, da li je reč o redovnim ili vanrednim emisijama, moraju kao takvi označiti. Nepoštovanje ove obaveze donosi opasnost da emiteri favorizuju neke liste i kandidate na taj način što će ih plasirati u okviru redovnih emisija, dakle izvan onog dela programa koji se tretira kao predizborni program, i tako de fakto napraviti neravnotežu među učesnicima na izborima. Mi za to imamo primera koliko god hoćete. Zašto je to tako, postavlja se pitanje. U kampanji za predsedničke izbore, ja ću samo navesti neke primere kako bi ova moja priča bila kompletna, emiteri nisu razumeli potrebu da se sve emisije sa predizbornim sadržajem kao takve i označe. Zato je Agencija bila obavezna da prepozna obaveze emitera i da na to skrene pažnju. To je Agencija uradila samo kada je u pitanju "Palma plus", a za sve ostale medije nije ispoštovala svoju odredbu koju je donela, vezano za ponašanje emitera u predizbornoj kampanji. Posebnu teškoću u kampanji pričinjavali su sadržaji koji su imali posredan predizborni značaj, ne veliki, ali u užem smislu nisu bili deo predizborne kampanje, kažu emiteri, što apsolutno nije istina. Pre svih, to je potpisivanje SSP sa EU, kao i potpisivanje ugovora između Fabrike automobila u Kragujevcu i "Fijata", i gasnog sporazuma sa Rusijom. Izveštaji i izjave o ovim događajima i analize nisu tretirani kao predizborni sadržaji, a znate šta su ove tri stvari donele vladajućoj većini danas, polazeći od pretpostavke da je reč o događajima koji su se na sličan način mogli odvijati i van predizbornog konteksta. Sada pogledajte kako se "vanpredizborni konteksti" koriste u predizbornoj tišini i koliko ti "vanpredizborni konteksti" koštaju građane Srbije i gde je danas "Zastava", sa kakvim modelom i načinom delovanja, gde je danas SSP koji nam na godišnjem nivou uzima trista miliona evra, a kako funkcionišu ostale odluke koje su bile mimo predizborne tišine i kampanje. Služba za nadzor i analizu se ograničila samo na to da beleži te događaje, ne upuštajući se u ocenu da li je u pitanju kršenje predizborne tišine. Sada dolazimo do onog najzanimljivijeg, a to je da se prekršaji emitovanja neoznačenog predizbornog sadržaja, što je prekršaj opšte odredbe člana 1. stava 2. Obavezujućeg uputstva, kako je već naznačeno, do tog prekršaja su dolazili emiteri i sadržaji u kojima se pojavljuju predstavnici lista, doživljavaju kao predizborni sadržaj samo kada je reč o predizbornim aktivnostima u užem smislu reči, a nastupe u tok-šou emisijama, u kojima pojedinci prednjače više nego što je sama tema nastupa, ili zabavnom programu ne vide kao predizborni program. Zbog čega se događa najčešće ova vrsta prekršaja? Nemojte da vas čudi, ni posle izbora ni pre izbora, kada političari imaju neke druge uloge da bi stekli neki jeftin politički poen vezujući za sebe masu koja možda sluša narodnu muziku, koja možda sluša zabavnu muziku, masu koja pleše, masu koja podržava gej populaciju itd. U programima televizijske kuće B92 i Radija B92 uočena je nenaklonost prema nekim listama i političarima. To su pre svih (ovo je izdvojeno u izveštaju Radiodifuzne agencije) SRS i Vojislav Koštunica. Međutim, zaključak o nejednakom tretmanu na ovoj televiziji i radiju ne može se izvesti na temelju vremenske zastupljenosti (pazite sada odgovor), već na osnovu načina na koji se emiter bavio predizbornim sadržajima, a to je svakako pristrasan način izveštavanja, izbor gostiju u emisijama i druge stvari. Tih negativnih pojava svakako za B92 i Studio B nema u izveštaju Radiodifuzne agencije jer bi, u suprotnom, oni morali da kose svoju odluku, a to je da izreknu javnu opomenu toj televiziji i radiju, što svakako nije urađeno. Kao ekscesan slučaj u predizbornom izveštavanju može se oceniti i regionalna televizijska kuća, i po zastupljenosti lista (navešću jedan primer, Bošnjačka lista Sulejmana Ugljanina je deset puta zastupljenija nego sve ostale liste zajedno) i po načinu izveštavanja, s obzirom na to da izveštavanje o političkim protivnicima poprima razmere medijske satanizacije. To je ono što smo mogli videti u predizbornoj kampanji. Ova televizija je sredstvo političkih obračuna za račun Bošnjačke liste i višestruki je prekršilac kodeksa i temeljnih propisa koji regulišu ponašanje emitera kada je reč o informativnom programu i predizbornom programu, navodi se u izveštaju RRA. Preporuka Saveta RRA da plaćeni predizborni termini u toku dana ne prelaze 90 minuta, odnosno 30 minuta u tzv. prajm-tajmu, nije poštovana. To je najgori, grub prekršaj koji je mogao da zabeleži RRA, što je dokaz da nije radio svoj posao kako treba. Može se reći da u pogledu opšteg poštovanja predizborne regulative i profesionalnog nivoa informativnog programa postoji razlika između televizija čije je sedište u Beogradu i televizija čije je sedište u nekom od gradova u unutrašnjosti Srbije. Čak i kada se ogluše o opšta novinarska načela u cilju da medijski potpomognu neke liste i kandidate, emiteri iz Beograda to čine na finiji način i taj prekršaj ostavlja manji utisak nego prekršaj u unutrašnjosti Srbije, što se svakako ne definiše kao neprekršaj. Sada bih se osvrnuo na pregled pojedinih emitera kako biste imali potpunu sliku. Kanal RTS 1 – u prilozima van bloka moguće je izvesno posredno davanje prednosti, korišćenje državnih funkcija liste ZES koje su u vezi sa SSP, energetskim sporazumom sa Rusijom i potpisivanjem memoranduma o saradnji "Zastave" i "Fijata", čemu je najveću pažnja data u samoj predizbornoj tišini. To je najviše favorizovano na RTS 1. RTS 2 – dva dana pre predizborne tišine, iako u RRA to nisu zabeležili kao prekršaj, to moram pomenuti, prikazana je emisija "Evronet vikend", produkcijske grupe Mreža, u kojoj su građani anketirani da li bi nam bilo bolje ulaskom u EU. Osim što je evidentan i jasan prekršaj predizborne tišine, ovo je i prekršaj Uputstva RRA, na šta RRA nije reagovao i nije izrekao nijednu vrstu opomene. Radio-televizija Vojvodina – u informativnim emisijama, kao i u ostalom informativno predizbornom sadržaju, kandidati na izbornim listama za pokrajinske i lokalne izbore na teritoriji Vojvodine bili su zastupljeni u odnosu na ostale kandidate mnogo više. No, to se može objasniti različitim stepenom aktivnosti koje su kandidati imali na tom području, pravda se RTV. Kada uzmemo procenat od ukupnog prostora koji koristi RTV, vidimo da je 37,7% koristila samo lista ZES, a da ostale političke stanke nemaju ni trećinu od toga. Ostalim danima na RTV, u periodu predizborne kampanje, u informativnim emisijama (vojvođanski dnevnik) zabeleženi su prilozi emitovani izvan predizbornog bloka koji se tiču redovnih aktivnosti državnih i političkih funkcionera u kojima ima elemenata predizborne promocije. Ovde opet imam stenogram, tačnije, izvinjavam se, procenat zastupljenosti lista, gde lista ZES uglavnom prednjači. Ne mogu da zaobiđem čuvenu televizijsku kuću B92, osnovno medijsko glasilo DS i vladajuće većine. Kada uzmemo u obzir ko je osnivač B92, koliko Amerikanci imaju akcija u toj medijskoj kući (38,7%), da su na spisku osnivača prijavljene i firme registrovane u Njujorku, recimo, MDLF, koja je u vlasništvu Džordža Soroša, i kada pogledamo u čijem cilju i po čijem nalogu i na osnovu kojih finansijskih sredstava funkcioniše, lako se može zaključiti da je B92 osnovno glasilo Demokratske stranke. Daću vam dokaz za to. U izbornim blokovima predstavljene su uglavnom aktivnosti najrelevantnijih koalicija i stranaka, ali uz uzdržan kritički stav, često sa negativnom konotacijom prema predstavnicima SRS, sa potenciranjem navodnog sporazuma o postizbornoj saradnji. Ovo je izveštaj agencije, ovo nije izveštaj sa nekog foruma. Ovde prednjači predizborni sadržaj liste ZES (34,1%), to su centralne informativne emisije; izveštaji sa konferencija za štampu – izveštači su koristili model "novinari su pitali" i time sebi pribavili ekskluzivno pravo da izaberu šta će pustiti u javnost a šta ne, u cilju kompromitovanja izrečenih gledišta nekih političkih aktera koji su možda bili kandidati, posebno od strane SRS. U emitovanom prilogu, u kojem se govori da su predstavnici Srpskog nacionalnog veća (pogledajte sad ovu vrstu zloupotrebe) na Kosovu i Metohiji najavili da će podneti krivičnu prijavu protiv Borisa Tadića, Božidara Đelića i Vuka Jeremića zbog potpisivanja SSP, Jakšića i Ivanovića novinari su pitali da li je istina da mesečno primaju po nekoliko stotina hiljada dinara i da li je poziv biračima da glasaju za SRS i DSS zasnovan na privilegijama koje omogućava Ministarstvo za Kosovo i Metohiju. Sada pogledajte paradoks, kako se kose dve vrste informacija, a kako se onaj ko je dao kvalitetnu i pravu informaciju, sa dobrim razlogom, degradira činjenicama koje uopšte nisu predmet predizbornog toka i činjenicama koje su apsolutno neistinite. Na ovo se nije oglasio nijedan predstavnik vladajuće većine, nije reagovala ni RRA i nisu date opomene nikom. Naveo bih još nekoliko primera osnovnog kršenja kodeksa, posebno od strane Demokratske stranke – poseta Dragana Đilasa Ivici Lazoviću, ranjenom za vreme kontramitinga SPS 1996. godine. Ironija je, gospođo Đukić-Dejanović, što ste danas zajedno u vlasti sa takvim ljudima. Korišćeni su neobeleženi arhivski snimci ranjenog Lazovića, predizborni blok kojim dominira lokva krvi na pločniku, što predstavlja moguće kršenje kodeksa, tačke 2. stava 5. koja govori o tačnosti. Dakle, kontramiting nije napravila Socijalistička partija Srbije. Ovaj gospodin, Ivica Lazović, nije bio u lokvi krvi i snimak nije arhivski ni obeležen, niti govori o kome se radi. Ovo kršenje osnovnog kodeksa ponašanja od strane Demokratske stranke, u vidu promocije stranke odlaskom Dragana Đilasa u posetu, dovoljno govori o tome da RRA nije nikada slične situacije ni pomenula, a ne kaznila ili javno opomenula. Međutim, potpisivanju SSP sa EU posvećena je velika pažnja i mimo predizbornog događaja. Osim toga, raznoraznim povodima, kao što su potpisivanje SSP, sporazum "Fijata" i "Zastave", reagovanja najviših državnih funkcionera (ujedno, to su i glavni reprezenteri kampanje liste ZES) Borisa Tadića, Božidara Đelića, Mlađana Dinkića (sad se svi oni nabrajaju) u centralnoj informativnoj emisiji van predizbornih blokova tonski su emitovana 34 puta. Još uvek pričam o B92. Istovremeno, predstavnici vlasti okupljeni u koaliciji DSS i NS Aleksandar Popović, Vojislav Koštunica, Velimir Ilić, Andrija Mladenović tonski su emitovani samo osam puta, a opozicioni predstavnici SRS, Gordana Pop-Lazić i ostali, svega pet puta. Dakle, ovaj izveštaj dovoljno govori u prilog mojoj tezi da B92 nije poštovao odredbe Radiodifuzne agencije, a da RRA nikada nije reagovala na to. Predstavnici LDP (Čedomir Jovanović) i SPS (Ivica Dačić) van izbornog bloka su u centralnoj informativnoj emisiji tonski emitovani samo po jednom. Dakle, vidi se činjenica i u ovoj tabeli da je 49,6% informativnog predizbornog sadržaja centralne informativne emisije koristila isključivo lista ZES. Da donesem zaključak o izveštavanju za B92 u predizbornoj kampanji. To je konačno ocena gde se moraju sagledati kodeks i uputstva 1. i 3, odredbe 2, 12 i 2 kodeksa koji kaže da je zabranjeno pod formom informativnog i bilo kog drugog programa voditi predizbornu kampanju u bilo čiju korist ili diskriminaciju partije ili kandidata. Imajući u vidu da su učesnici u izbornim programima svom emitera imali nedvosmisleno jednake termine, nije ni čudo što je obmana i manipulacija građana Srbije na toliko velikom nivou. Pošto nemam puno vremena, da kažem još nekoliko stvari o medijskoj kući B92. Dakle, jedan od najvećih akcionara u medijskoj kući B92 Džordž Soroš je opštepoznat kao osnivač Instituta za otvoreno društvo koji finansira demokratske promene širom Evrope, širom istoka i te demokratske promene smo osetili baš preko te medijske kuće. Sličan primer jeste i puč 5. oktobra, koji je napravljen i koji je organizovan tako da je i ova zgrada u kojoj sedimo danas bila do te mere oštećena da je samo Soroš mogao da plati njenu otplatu. Međunarodna krizna grupa dobija novac od Soroševih organizacija, sa ciljem destabilizacije regiona u svetu. U prilog tome jesu posledice Soroševog humanizma – primer poljskog duga od dvesta milijardi dolara; zalaganje za abortus i propaganda homoseksualizma u zemljama istočne Evrope, zahvaljujući dominaciji Soroša. Posle se pitamo ko drži kabl u Srbiji, ko finansira određene medijske kuće. I taj primer i dokaz se najbolje vidi baš u Srbiji. Džordž Soroš je jedan od potpisnika peticije za bombardovanje Srbije. To neće da kaže niko. Javno je u više navrata podržao razbijanje SFRJ, davao je novac slovenačkim, hrvatskim, muslimanskim i šiptarskim separatistima kako bi potpomogao to razbijanje. Finansirao je eksploataciju ruskih resursa i siromašenje Ruske Federacije, što je opštepoznato. Finansirao je i finansira medije koji su nosioci srbofobije. Finansira nezavisno Kosovo i Metohiju i divlju eksploataciju srpskih resursa u južnoj srpskoj pokrajini. Posle ću vam reći nešto i o kandidatima sa teritorije Kosova i Metohije. Dao bih još jedan primer satanizacije Radija B92 prema političkim neistomišljenicima – vođenje negativne kampanje protiv koalicije DSS - NS i SRS tako što su pod maskom predizbornog izveštavanja nastojali da politički kompromituju predstavnike istih lista. Kako? Emiter je van izbornih blokova kao državne aktivnosti pratio izjave Borisa Tadića, Đelića, Dinkića, Jeremića i ostalih, pri čemu su vrlo često te izjave bile očigledno u direktnoj funkciji kampanje. Jedan od famoznih primera zloupotrebe jeste informacija da je lider "Stroja" podržao DSS i SRS, uz napomenu da je njihov lider osuđen na godinu dana zatvora zbog raspirivanja verske i nacionalne mržnje. Pogledajte u čemu se sve vidi zloupotreba jednog radija. Osvrnuo bih se na Studio B, tzv. beogradsku kuću, koju finansiraju građani Beograda, a koja je javno glasilo Gradske skupštine opet DS, koja je nekorektno izveštavala o otimačini opštine Zemun, koja je prenosila izveštaje sednice Skupštine grada na način koji je njoj odgovarao, koja nije pozvala u goste i realnim tretmanom dala prednost gostima opozicije u odnosu na pitanja gledalaca, koja je fingirala pitanja i odgovore koje treba gost da da u toku tog emitovanja, pripremala ljude koji će u emisiji da budu učesnici i pripremala pitanja. Onda smo došli do zaključka da su građani poprilično dobro upoznati sa radom Gradske skupštine, koja nema direktan prenos, a u Gradsku skupštinu je zabranjen ulaz običnim građanima, po novom poslovniku, osim ako se ne najave nekim specijalnim viznim režimom da uđu u zgradu Skupštine grada Beograda, kao da je to skupština Demokratske stranke, a ne građana Beograda. Dakle, zaključak je, na osnovu tog primera, da je to politička televizija Studio B. Regionalna televizija Novi Pazar je, kao nijedna druga televizija koja je bila objekat nadzora, navodi se u saopštenju, pretvorena u predizborni instrument jedne partije, i to Bošnjačke liste za evropski Sandžak. Na predizborni program utrošeno je 29 sati i 43 minuta, više nego na bilo kojoj televiziji. Samo u jednom danu, 8. 5, Bošnjačka lista imala je šest sati i 45 minuta predizbornog programa, od čega je oko pola sata predizbornog programa Jedinstvene srpske liste, a ostali sadržaji išli su u prilog Bošnjačkoj listi za evropski Sandžak. Na ovoj televiziji je emitovano o Bošnjačkoj listi deset puta više sadržaja nego o svim ostalim listama zajedno, i to vam je od ukupnog zakupa 93,8%, po izveštaju RRA. Spot ZES, slika prva: fotografija Vuka Draškovića, najnovijeg datuma, sa uzdignuta tri prsta; ispod logo u kome piše –koalicija ZES broj 1, i potpisani su Tadić, Drašković i Ljajić. Glasajući za broj 1 glasate za, pa onda ide nerealnost koja je predstavljena. Slika druga: i dalje ostaje potpis, a sledi snimak tonski namontiran, neobeležen kao arhivski – govori Vuka Draškovića na skupu u Raškoj 1990. godine. Dakle, nepotpisan govor stoji u spotu liste ZES. Godina 1990. jeste godina u kojoj je Vuk Drašković bio tzv. opozicionar, a sada je ta koalicija doprinela da se on čak i u spotu nađe, vezano za te devedesete godine. Slika treća: najnoviji snimak Borisa Tadića i Ljajića sa nekog skupa i opet na početku i kraju spota slika od početka, fotografija Vuka Draškovića, da bi se završilo snimkom Tadića koji aplaudira, i na kraju još jednom Drašković od početka, uz potpis - koalicija Tadić, Drašković, Ljajić, glasajte za 1. Pošto ovo nije bilo dovoljno jasno, u obavezi sam da vam to malo pojasnim. Govori Vuka Draškovića nisu označeni kao arhivski materijal, što predstavlja prekršaj kodeksa koji je doneo Savet RRA. Materijal je dokazao da je nedvosmisleno reč o malicioznoj montaži. Nije naznačeno čiji je spot, kao ni ko je platio njegovo emitovanje. Isto pitanje se postavilo tada, isto pitanje smo i mi postavili – ko je platio emitovanje osnivačke skupštine u "Sava centru" novoformiranih engleskih i američkih stranaka, čime je povređen kodeks emitera, prilog 2. tačka 2) i prilog 1. tačka 4)? Spot Sandžačke demokratske partije počinje video materijalom za koji je naglašeno da nije preporučljiv za osobe mlađe od 18 godina. U skupu u Tutinu Rasim Ljajić kaže – molim vas, nemojte napadati nikog drugog osim SDA u ovoj kampanji, pa sledi montirani snimak od 10. 9. 2006. godine, vesti koje kažu: na biračkom mestu ubijen je odbornički kandidat SDA Ruždija Durović, pa onda ide slika mesta ubistva, snimak sahrane, i – za ubistvo osuđeni pripadnici obezbeđenja predsednika SDP Rasima Ljajića. Snimak – bomba na kuću aktiviste SDA MahmudaHajrovića 14. 11. 2006. godine, montirani snimak; za ubistvo i pokušaj ubistva su osuđeni pripadnici obezbeđenja predsednika SDP Rasima Ljajića; član SDA Sandžaka Hasan Duvljak je poliven benzinom i zapaljen – montirani snimak. Zamislite čime se sve služe političke stranke u predizbornim kampanjama da bi pripisale sebi neki politički poen! Ovo je najgrublje širenje mržnje jednih prema drugima, nebitno o kojoj listi se radi i o kojim nacionalnostima, ali Savet RRA na ovaj snimak nije reagovao i nije izrekao opomenu. Još jedna stvar koja je veoma važna, a koju moram napomenuti jeste da se regionalna televizija uplitala u spor između TV Tutin i SDP u vezi sa nezadovoljstvom SDP-a načinom kako je na TV Tutin prikazan njihov skup. Prikazuje se reakcija TV Tutin koja je sama po sebi nekorektna i stvara utisak da na skupu SDP dominiraju pristalice Bošnjačke liste za evropski Sandžak. Ovo stoji u izveštaju RRA. Navodi se intervju sa Bajramom Omeragićem, predstavnikom Bošnjačke liste i predsednikom vladinog Saveta za ravnomeran ekonomski razvoj, i kaže se da je u neobeleženom predizbornom programu, a sadržaj intervjua je velikim delom negativna kampanja u odnosu na ostale stranke SDP, LDP, DSS i G 17 plus, što svakako predstavlja kršenje kodeksa tačka 4) (zabrana partijske prisutnosti) i uputstva (indirektna politička propaganda). Iz cele ove priče jasno je da program regionalne televizije predstavlja u celini fundamentalno kršenje predizborne radiodifuzne regulative, i jasno se vidi da nije bilo opomene. Dame i gospodo narodni poslanici, ako uzmemo u obzir da RRA ima jednog člana Saveta sa Kosova i Metohije i da je taj član Saveta predstavljen kao da je sa Kosova i Metohije, iako svi na Kosovu i Metohiji znaju da to nije istina, da se radi o kandidatu Živojinu Rakočeviću koji je urednik KIM radija, koji je poznat po tome da nije puštao srpsku narodnu muziku do 11. marta 2006. godine i da je na dan proglašenja smrti bivšeg predsednika Republike Srbije Slobodana Miloševića na radiju KIM počela da se emituje narodna muzika, koja je bila favorizovana naredna tri dana, i ako uzmemo u obzir činjenice da su povodom vesti o smrti Rugove na tom radiju bila tri dana žalosti i činjenice o tome ko je osnivač, tačnije ko je finansijer ovog radija, a to su američki, engleski i nemački predstavnici na Kosovu i Metohiji, očigledni je da KIM radio i njegov glavni urednik ne zaslužuju da budu kandidati ni za kakvu vrstu elitnog društva, koje treba da ima kontrolu nad medijima. Njegova saradnja je posebno ostvarena sa radijom i televizijom B 92. Inače, radi se o licu koje je rodom i poreklom iz Morače, iz Crne Gore. Jedan je od četvoro ljudi koji su uništili najveći medijski nacionalni projekat namenjen srpskoj zajednici na Kosovu i Metohiji. Posebno podvlačim da su to KIM radio, "Kosma mreža" i "Glas juga", da su vrednosti tih javnih glasila koja je trebalo da funkcionišu u srpsku korist bila više miliona evra, a da danas ne vrede apsolutno ništa, jer traže pomoć predstavnika Amerike, Engleske i Nemačke da bi mogli da izdaju saopštenja koja predlaže vlada Kosova i Metohije. Moram da pomenem sledeće ljude koji su učesnici razbijanja ovog projekta: sam gospodin Živojin Rakočević iz Morače iz Crne Gore, Goran Avramović iz Kragujevca, Predrag Radonjić iz Užica, koji živi u Beogradu, i Nektarije, to je sada Isak Vorgučić, inače nekadašnji direktor, a sadašnji vlasnik KIM radija. To je monah koji se razmonašio 2005. godine i koji je na konto toga servirao građanima Kosova i Metohije da je u pitanju glas crkve i da je u pitanju glas sveštenika, zbog čega je i sam vladika Artemije napustio ovu funkciju. Kada uzmemo u obzir činjenicu da je, prema istraživanjima, procenat slušanosti KIM radija veoma mali, da "Glas juga" nije poslednjih godinu i po dana izdao nijedan list, osim u proteklih mesec dana jedan broj koji govori više o šiptarskoj vladi nego o Srbima i stanju Srba na Kosovu i Metohiji, jasno je da je ova RRA komisija ili savet iskoristila vladajuću većinu, pod natpisom – na teritoriji Kosova i Metohije, gde imenuje člana, ne bi li to imalo neku blažu verziju. Mi iz SRS se apsolutno slažemo da treba da postoji zastupljenost u regionu, ali vrlo dobro poznajemo prilike na Kosovu i Metohiji i svi znamo da nema direktnog obaveštavanja sa Kosovai Metohije, da nema direktnog uključenja, da nema linije, da se pod drugim nazivima medijske kuće dole registruju da ih vlada Kosova ne bi ugušila, da imaju probleme sa finansiranjem, da im je oprema loša, da nemaju prostorije, da koriste svoja službena vozila, da koriste telefone privatne da bi doneli neku informaciju koja će pod znakom pitanja biti puštena na javnom medijskom servisu Srbije. Kada uzmemo u obzir činjenicu da i sam Tijanić zna koliko ljudi na Kosovu i Metohiji ispred RTS-a prima platu, a radi u kosovskoj administraciji, kao što je montažer Marjan Ljubić koji radi u administraciji Kosova i Metohije, radnik je šiptarske administracije kao direktor odeljenja za obrazovanje i kulturu za opštinu Štrpce, a prima platu u RTS-u, a RTS nije pustio nijedan prilog o toj opštini poslednje četiri godine... I, ako je pustio prilog, pustio je prilog o tome da li su odbornici DS Stanko Jakovljević i Radojica Mrđinac zaboli tablu republike Kosovo, zastavu Albanije i zastavu EU na ulaz u opštinu Štrpce. Da ne pričam o izveštavanju koje treba da bude prioritet u odnosu na onog koji izveštaj daje. Ako je legalno izabrana vlast, primera radi, u opštini Štrpce dala saopštenje da je obavestila i predsednika Republike, i premijera i sve nadležne institucije, Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, da su odbornici DS stavili tablu, kao predstavnici šiptarske vlade ili gradonačelnici Štrpca, na kojoj piše – Kosovo republika, s jedne strane albanska zastava, s druge strane EU, o tome reakcije u javnom servisu Srbije nema, nijednog saopštenja nije bilo. Postavlja se pitanje, ako imamo ljude koji primaju novac od RTS-a i žive na Kosovu i Metohiji i rade za šiptarsku administraciju, zbog čega je tako neobjektivno obaveštavanje sa Kosova i Metohije predstavljeno u medijskom servisu Srbije, ako ga je uopšte i bilo. Moram da napomenem, primera radi, još jedan vid pritisaka na Srbe – u opštini Štrpce, u kojoj je 75% Srba, uzurpirana je od strane albanske administracije zgrada koja je služila kao dom kulture, tj. dom za mlade u opštini Štrpce; na njoj stoji albanska zastava, zastava EU, Nemačke, Engleske i Amerike i takođe nije bilo reakcije po tom pitanju, a Srbi su bili poprilično uznemireni. Predsednik opštine je 15. juna obavestio predstavnike KFOR-a, UNMIK-a, OEBS-a, EULEKS-a i KPS-a, policiju, nakon čega je ukazao na posledice ovakvog čina Šiptara koji ima za zadatak provokaciju radi destabilizacije prilika u Srbiji, posebno na Kosovu i Metohiji. Postavljamo pitanje – šta je uradio predsednik povodom ovog dopisa, šta je uradio premijer, šta je uradila Radiodifuzna agencija? Šta su uradili svi oni koji su morali da obaveste da je srpski narod na Kosovu i Metohiji u nezgodnoj situaciji? Važno je da su obavestili o stavu da li treba da plaćaju struju kosovskoj šiptarskoj vladi ili ne; taj stav je iznet preko mreže Demokratske stranke, da treba plaćati, pa su čak organizovani neki sastanci u nekim restoranima, delio se novac švedske vlade, nekih odbora za pripremu sledećih lokalnih izbora koje sprovodi šiptarska vlada, i to takođe niko nije hteo da objavi. Nažalost, u svemu tome prednjače funkcioneri Srbije koji imaju kao zadatak destabilizaciju terena, tako što će da uvode prinudne uprave u opštine gde su Srbi na vlasti, nije važno iz koje političke stranke. O svemu ovome postoji neobjektivno obaveštavanje. Ne postoje opomene, ne postoje kazne; postoje opomene samo za one koji se ne slažu sa generalnom politikom vladajuće većine ili samog Soroša. Molim Radiodifuznu agenciju da predloži vladajućoj većini da se ugasi ovaj zakon, da u skupštinsku proceduru uđe zakon koji je kvalitetan, koji će da uredi oblast medija. Inače ćete doći u situaciju da nas ubeđujete da je zemlja ploča, da je radio sve što svira, a da mi ne znamo kakvo je stanje i kakve su prilike, i kakve su volje, načini i želje vas vladajuće većine da uvedete medijski mrak onima koji ne misle kao vi. Ako su milioni građana potpisali peticiju za direktan prenos suđenja dr Vojislavu Šešelju, a vi taj direktan prenos pustite u tri sata ujutru, to dovoljno govori koliko poštujete građane i dovoljno govori da li ti građani treba da plaćaju pretplatu. Imao sam toliko u ovom izlaganju. U daljoj diskusiji priključiću se u odnosu na potrebu. Hvala.
Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe LDP, DSS i SRS, pa u skladu sa tim dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Ostojiću.
Hvala, predsednice. Koleginice i kolege, za početak i zbog građana da pojasnimo o čemu danas ovde raspravljamo. Savet Radiodifuzne agencije ima devet članova, a u februaru je istekao mandat dvojici članova. Jednog predlažu nevladine organizacije, udruženja građana i on je predstavljao njih, a drugog novinarska i druga profesionalna udruženja. U proceduri koja je potom usledila ta dva ovlašćena predlagača nisu mogla da se dogovore o dva kandidata za svakog od njih i predložila su po troje ili više. U svakom slučaju, Odbor za kulturu i informisanje Skupštine Srbije nije uradio nešto što je, po našem sudu, morao i zbog toga ovde imamo gubljenje vremena i nepotrebne izmene Zakona koje ne diraju u suštinu, a mogli bismo trošiti to vreme na suštinu. Odbor je mogao učiniti dve stvari. Kad već ovlašćeni predlagači nisu mogli da se dogovore oko dva kandidata, od kojih bismo mi birali jednog, mogao je sam da predloži nama poslanicima dva kandidata, a mogao je da kaže – u redu, izvolite, gospodo poslanici, sve kandidate koji su stigli od ovlašćenih predlagača. To bi bilonormalno, jer član koji sada menjamo na zahtev 121 poslanika vladajuće većine glasi: "Svaki ovlašćeni predlagač podnosi nadležnom odboru Skupštine listu na kojoj se obavezno nalaze dva kandidata za člana Saveta...". I nalazila su se na tim listama dva kandidata, čak i više. Zaista mislim da je tumačenje koje je vladajuća većina izvukla da bi odložila izbor članova Saveta RRA kojima je istekao mandat krajnje nategnuto, cinično i licemerno. Zašto? Zato što je time nezakonito produžen mandat onima kojima je istekao mandat. Drugo, kad se kaže obavezno, pisac Zakona iz 2002. godine mislio je da moraju da budu bar dva, da ne bude jedan. Znači, obavezno mora da bude izbor između. Zašto obavezno dva? Znači da može da bude i tri. Šta se ovde desilo? Zato upućujem kritike vama, gospođo Kolundžija, jer vi predstavljate 121 poslanika. Jošletos smo vas upozorili da u februaru ističe mandat članovima RRA (o tome će kolega Andrić, koji je u tome učestvovao, više govoriti), ali vi niste uspeli da izlobirate vama poželjne članove. Novinarska udruženja i profesionalne organizacije su predložile neke članove, nisu mogli da se dogovore. Takođe, ni nevladine organizacije i udruženja građana. Bože moj, moguće je da se i sutra ti različiti subjekti ne dogovore oko dva. Šta ćete vi dobiti time što ćete izbaciti reč obavezno? Biće da svaki ovlašćeni predlagač podnosi nadležnom odboru Skupštine listu na kojoj se nalaze dva kandidata za člana Saveta. Neće pisati obavezno. Nalaze se dva, i onda će postojati tri. Sve ovo što predviđate mogli ste da uradite, da ne gubimo vreme, ali je problem očigledno u tome što se niste dogovorili. Niste izlobirali, razni su interesi u vašoj vladajućoj većini, tačnije, verovatno u vašoj stranci, jer Agencija zaista kontroliše medijski prostor Srbije. Suština je da se u tom medijskom prostoru Srbije, recimo, kroz reklame godišnje troše desetine i desetine miliona evra i očigledno je da neko, blizak predsedniku vaše stranke, nesumnjivo, ima interesa da to dalje kontroliše. Zato mislim da vi kupujete vreme, a mi gubimo vreme, da biste vi izlobirali koga treba i da se ništa ne bi promenilo. Zato mislim da smo mogli ovo da izbegnemo, da ste vi, na kraju krajeva, ako želite da kontrolišete sve, a očigledno želite, imali vremena pre februara da odradite taj posao, koji ćete očigledno sada morati da radite da biste usaglasili te različite interese i da se ništa u medijskoj sferi ne bi promenilo. Moj uvaženi kolega Šami, kao i drugi poslanici koji su pre mene govorili nalazili su razne zamerke RRA, i one stoje manje ili više, ali ne bih o tome sada pričao jer to nije tema ovog zakona. Prirodno je da gospodin Šami ne pominje, recimo, nešto što se samo naizgled i lažno zove javni servis. To je moja najveća zamerka Agenciji, koju vi očigledno pokušavate da kontrolišete. Nemamo mi, gospođo Kolundžija, javni servis, na čelu sa ovim potrčkom Karićevim, koga ste vi usvojili od Koštunice. Prirodno je da gospodin Šami njega ne pominje, jer je postavljen u vreme kada je bila njegova stranka, ali ste ga nasledili, očigledno, sa velikim zadovoljstvom izabrali ga ponovo i članovi Upravnog odbora koji je postavio RRA, iz vaše stranke, vama bliski ili bliski predsedniku, glasali su za njega. Verujte mi, gospođo Kolundžija, pričamo o evropskim integracijama i novim vrednostima, nema novih vrednosti ukoliko Srbija zaista ne dobije javni servis, javni servis koji će otvoriti ona pitanja koja ovaj sluga svih režima, od Mire Marković do Borisa Tadića, nije u stanju. Neću govoriti o kriminalu i korupciji. Doći će vrlo brzo vreme za to. Sada samo pričam politički. Neće Bajden doći u Skupštinu, ne zbog toga što ga čega ovo. Neće Bajden doći u Skupštinu zato što se ova skupština od strane vaše vlade mesecima ponižava, razvaljuje. Ovde se razvaljuje demokratija i parlamentarizam, a najbolji dokaz je to što taj čovek koji ne dozvoljava da se otvore pitanja, koji radi druge stvari za koje su nadležni drugi organi, ali govorim samo o vrednosnim sudovima, čovek... Vi ste dopustili da RRA izabere Upravni odbor koji je potpuno pod kontrolom onoga što mi zovemo kreator politike zločina. Zločincima se sudi u Hagu, ali oni koji su tu politiku kreirali žive; jedan je veoma star, i on kontroliše, jer zna da sloboda i otvoreni javni servis koji bi propagirao stvarno evropske ideje nije u interesu te politike zločina. I to vam je najveća zamerka, zbog ove manipulacije i gubljenje vremena oko potpune kontrole koju želite da nastavite. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Šami, replika. Izvolite. Moraćete ponovo, nešto se nije… Samo jedanput.
Gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, gospodin Ostojić svakako zna da postoje samo dve vrste novinarstva – profesionalno i neprofesionalno. Demokratska stranka Srbije se, od kada postoji, zalagala ne za neko posebno stranačko novinarstvo, nego za profesionalno novinarstvo. Jedan od dokaza za tako nešto je da sam sve ono što sam izrekao danas na račun RRA i profesionalnog novinarstva izrekao i pre godinu i po dana, dakle, u vreme dok je moja stranka bila u vlasti. U jednoj stvari gospodin Ostojić je u pravu. Govorio sam o javnom servisu jer želim da Srbija ima javni servis, i priznajem da sam pogrešio, mi nemamo javni servis, imamo nešto što se zove RTS. Mogao bih da se složim da je Upravni odbor, koji je svojevremeno birao koga je birao za šefa nečega što bi trebalo da bude javni servis, naravno pogrešio, što ne znači da se to ne može ispraviti. Ali, bojim se, gospodine Ostojiću, da je problem u tome što sadašnjoj vladajućoj većini ne pada na pamet da to ispravlja, jer ono što radi RTS danas toj većini jako odgovara. Neću da trošim vaše vreme. Kasnije ću još nešto reći o profesionalnom novinarstvu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Svetlana Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, zakon o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji, kao što smo već više puta čuli, predložili su poslanici vladajuće koalicije da bi se rešio jedan praktični problem. Dvojici članova Saveta RRA je mandat istekao još 17. februara i Narodna skupština je bila u obavezi da šest meseci pre tog roka pokrene proceduru izbora novih članova. Međutim, nepremostiva prepreka za njihov izbor koja se pojavila je to što dva ovlašćena predlagača nisu bila u stanju da se dogovore koja su to njihova dva kandidata, od kojih Skupština bira jednog. Prvi ovlašćeni predlagač kome to nije pošlo za rukom jesu udruženja radiodifuznih javnih glasila, udruženja novinara, profesionalna udruženja filmskih i dramskih umetnika, udruženja kompozitora. Kako se i kaže u zakonu, nisu postigli zajednički dogovor (kao da dogovor može da bude drugačiji) i na njihovoj listi su se našla tri kandidata. Drugi ovlašćeni predlagač koji takođe nije došao do liste od dva jesu nevladine organizacije, udruženja građana kojih, uzgred budi rečeno, ima na hiljade, tačnije, mislim da teško možemo uopšte da utvrdimo koliko ima tih udruženja. Ni oni nisu postigli zajednički dogovor. I oni imaju više od dva kandidata. Šta je učinio Odbor za kulturu i informisanje Skupštine Srbije? Po sadašnjem zakonu, on ima ovlašćenje jedino da konstatuje ispravnost lista i ništa više, mada je, istovremeno, i ovlašćeni predlagač tri kandidata za Savet RRA. Da bi rešio ovaj problem, Odbor za kulturu, koji nema nikakvog načina da natera ovoliki broj pravnih subjekata da postignu zajednički dogovor, obratio se Ministarstvu za kulturu da da autentično tumačenje Zakona. Ministarstva, inače, nisu ovlašćena da daju autentična tumačenja zakona. To može da uradi jedino ova Narodna skupština. U međuvremenu, u Odbor nam je stizao veliki broj prijava, sa različito sročenim biografijama, sa različitim obrazloženjima zašto je baš taj kandidat najbolji. Ali, do dva kandidata nismo uspevali da dođemo. Pored ovog odgovora Ministarstva da "obavezno dva" može da znači dva ili više, Odbor je nastavio da traži nova rešenja, i tako smo došli u situaciju da poslanici vladajuće koalicije sednu i napišu jedan zakon, odnosno izmene i dopune Zakona, treće po redu od usvajanja prvog zakona. Po mom uverenju, Zakonu o radiodifuziji su nesumnjivo potrebne izmene i dopune, i to suštinske prirode. Ove dopune koje su sada pred nama rešavaju jedan jedini problem, koji je mogao da se reši na mnogo jednostavniji način, a taj način bi bio da smo se direktno obratili Skupštini u plenumu, koja je jedina ovlašćena da daje autentično tumačenje zakona. Po logici stvari, meni je razumno da pretpostavim da je autentično tumačenje da više od dva ne može da smeta. Tim "obavezno dva" zakonodavac, tj. svi mi želeli smo da kažemo da ne možemo od ovlašćenog predlagača da dobijemo jednog kandidata, pa da biramo koga hoćemo, a više od dva, ako imamo tri, četiri, onaj ko dobije većinu, to je po zakonu tako, najmanje 126, biće izabran. Međutim, prišlo se ovim izmenama i dopunama Zakona, a pri tom je, po mom uverenju, napravljena još jedna šteta, idemo težim putem, komplikovanijim. Sabrala sam nove rokove koji proističu iz izmena i dopuna Zakona i videla da ako sve bude išlo kao po loju, ako svi rokovi budu ispunjeni, biće potrebna još najmanje četiri meseca da dobijemo ta dva nova kandidata. Vidi se tamo koliko treba ovi da daju nove predloge, pa koliko da bude objavljeno i dostupno javnosti, i njihove biografije itd. I da sve ide u najkraćem mogućem roku, to su još četiri meseca, što znači da bi sadašnji članovi Saveta RRA trebalo, po mom dubokom uverenju, da nastave da obavljaju svoju funkciju. Izmenama i dopunama i to je promenjeno. Tu se ne slažem sa kolegom Ostojićem. Zalagala sam se za to da, kao što mi ostajemo poslanici dok god se ne izaberu novi... Kod tako važnih tela, ako Skupština nije bila u stanju da sprovede proceduru kako zakon nalaže, po meni je bilo bolje ne isključiti mogućnost koja u zakonu postoji, kaže – može im prestati mandat. Ako piše "može im prestati mandat", znači da i ne mora. Radije bih tako tumačila – da postojeći rade dok ne izaberu nove. Skupština je trebalo da izabere nove u roku, nije izabrala i sada idemo ovim najtežim, najkomplikovanijim i najdužim putem. Ovo još želim da kažem, u načelu se slažem s tim što smo dali ovlašćenja Odboru za kulturu da presudi i da svodi liste koje su veće od dva. Uopšte se slažem sa idejom da rad Skupštine mnogo više bude prenet na odbore. U odborima sede ljudi stručni za određenu oblast, ljudi zainteresovani za tu oblast i da imamo drugačiji Poslovnik, veliki deo posla bi mogao da se odradi na odborima, a da Skupština u plenumu zaseda efikasnije, da radi kraće i da manje košta svoje građane. Sada nije takav slučaj. Jednostavno ne mogu da se otmem utisku da cela komplikovana procedura nije morala biti ovako komplikovana i da je do nje došlo, da je do Predloga izmene i dopune Zakona došlo zato što se čak i na tom proširenom spisku kandidata, i većem od dva, nije našao kandidat koji je po volji vladajućoj koaliciji. Sve ovo što radimo radimo da bi se našao i taj kandidat koga oni žele, ili ti kandidati koje žele, jer stvarno drugi razlog ne mogu da vidim. Mogli smo do sada da završimo posao hiljadu puta. Nadam se da će ove izmene i dopune, ako budu usvojene, ispuniti taj zahtev koalicije i da ćemo dobiti kandidate vladajuće koalicije, odnosno da nećemo. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Pažljivo sam pratila sve rasprave i mnogo toga što je rečeno ne odnosi se na ovaj zahtev, te smatram da nije uputno da to na bilo koji način komentarišem. Zadržaću se na onom što jeste vezano za sam tekst zakona, odnosno, kako se iz svih primedaba može zaključiti, za skrivene namere predlagača koji hoće da postigne da ima svog predstavnika u Savetu RRA. Nažalost, uvek je tako: za svako nezavisno telo koje smo ovde birali, za svaki zakon koji smo donosili kako bismo formirali neko nezavisno telo uvek je primedba bila da je namera onog ko to radi da zapravo uspostavi telo koje će kontrolisati kao vlast i da bira one koji će biti po volji toj vlasti. Mnoge od tih nezavisnih institucija smo birali opterećeni takvim optužbama. Kasnije se ispostavilo da oni koji su zaista dobro izabrani, koji su pokazali da su odgovorno prihvatili taj posao nisu radili po volji vlasti i najčešće su radili ono što jeste njihov posao, da upozoravaju na propuste, na greške itd. Da li su posledice u medijskoj sferi rezultat rada RRA, to je zaista tema i pozivam narodne poslanike da razgovaramo o tome na Odboru kada bude izveštaj na dnevnom redu. Da li je zakon koji je važeći... Jedan poslanik je rekao da zakon treba da se ugasi. Prosto, zakoni se ne mogu ugasiti; ukoliko je procena da ovaj zakon nije dobar i da na nedovoljno dobar način reguliše izuzetno važnu oblast, može da se pokrene inicijativa da se zakon menja. Zakon se ne može ugasiti. Dok ne donesemo novi, ovaj je na snazi. Ono što ostaje jeste da svi ostajemo na svojoj poziciji, a to je očigledno– mi tvrdimo da u zakonu nije bilo mogućnosti da Odbor završi posao koji nije u prethodnoj fazi urađen u skladu sa zakonom i da je zbog toga bilo neophodno naći načina da se u skladu sa zakonom taj posao uradi. Dakle, ne može niko da citira nijedan član Zakona po kome se vidi da je Odbor ima takav mandat. Dakle, nije imao takav mandat, niti je Skupština imala takav mandat. Zbog toga mislimo da je najbolji način da se problem koji se pojavio prevaziđe na zakonit način, da se uredi to pitanje i da se izbegne takva mogućnost. Da li će time proces trajati duže ili ne... Samo da napomenem da je, na osnovu člana 31. Zakona o radiodifuziji, predsednica Skupštine još u avgustu mesecu, dakle, šest meseci pre isteka mandata dvojici članova Saveta RRA, u potpunosti poštujući Zakon o radiodifuziji uputila zakonom predviđenim predlagačima dopis u kome traži da u skladu sa zakonom predlože svoje kandidate. Od tog trenutka skupštinski odbor radi sve ono što jeste u njegovoj nadležnosti; dakle, upravo razmatra sve, analizira da li je urađeno u skladu sa zakonom, vraća ovlašćenom predlagaču u situaciji u kojoj predlog nije stigao u skladu sa zakonom. Dakle, urađeno je sve što je u granicama zakona bilo moguće, a ipak smo došli u situaciju da ovlašćeni predlagači nisu bili u mogućnosti da poštuju odredbe Zakona i da je Odbor u tom trenutku bio ispred dileme da li da krši Zakon i preuzme na sebe da uradi posao za koji nije zakonom ovlašćen, ili, pak, da predloži Narodnoj skupštini da izmenom Zakona deblokira ovaj proces. Odlučili smo se za izmenu Zakona. Ona jeste minimalna. Možemo razgovarati o tome da li je potrebno suštinski menjati Zakon, da li postoje odredbe koje takođe treba da pretrpe promene, ipak, moram da prokomentarišem nešto. Ovaj zakon, kao i sve druge teme, uvek je prilika za političke obračune i politička prepucavanja. Nemamo ništa protiv da političke stranke misle da je to deo političke kampanje i nemamo ništa protiv, ako postoje razlozi, da nas kritikuju za ono što radimo i vrlo nam je bitno da se u tome držimo činjenica. Ovde su izrečene potpuno netačne optužbe na račun predsednika Demokratske stranke i predsednika Republike, da je bio član Upravnog odbora Mobtela, pa član Upravnog odbora Telekoma. To prosto nije tačno. Gospodin Boris Tadić bio je u Upravnom odboru PTT-a i ni na koji način nije učestvovao u onome za šta je bio optužen u procesu koji se dešavao od trenutka donošenja Zakona o radiodifuziji. Zaista, ako postoje razlozi za kritiku, pažljivo ćemo sve čuti i spremni smo da uradimo sve što možemo da, u interesu građana, popravimo greške ili propuste, ali vas molim da, čak ni u ime političke borbe, ne iznosite neistine.
Zahvaljujem. Replika? Gospođa Stojanović ima repliku. Izvolite. Morate ponovo.
Sasvim kratko, imam utisak da me je gospođa Kolundžija u jednom delu pogrešno protumačila. Nisam želela da kažem da je Odbor za kulturu i informisanje mogao da uradi još nešto što nije uradio. Želela sam da kažem da je Skupština u plenumu jednokratno mogla da da tumačenje tog famoznog izraza "obavezno dva". Meni je struka jezik, da li je "obavezno dva" tačno dva ili dva i više? Mogli smo ovde da glasamo, jeste, obavezno dva je dva, i onda da krećemo u celu ovu komplikovanu … ili da glasamo dva i više i da onda izaberemo vrlo brzo novog člana. To me navodi na sumnju da postoje u pozadini neki drugi motivi, da se čak i među tri kandidata ne nalaze oni koji zadovoljavaju želje vladajuće koalicije, što jedno tako važno i moćno telo kao što je Savet RRA dovodi u situaciju da može da bude blokirano u svom radu. Dva nisu izabrana i neće biti izabrana još četiri meseca, jednog treba da izaberemo uskoro; znači, ako se neko razboli ili, ne daj Bože, iz drugih razloga bude sprečen, blokiramo telo. Postojalo je rešenje.
Zahvaljujem. Gospodin Ilić replicira.
Posle ću iskoristiti onih deset minuta, kada završe govornici. Hteo sam repliku gospođi Kolundžiji. Tačno je da je gospodin Boris Tadić bio predsednik Upravnog odbora PTT-a. PTT je osnivač Telekoma i Mobtela i PTT je, Upravni odbor, tada vodio politiku ova dva preduzeća, bez obzira na sve. Do prodaje, PTT je odrađivao svoj posao kao jedan centralni organ, i kao osnivač Poštanske štedionice i, naravno, Telekoma. PTT je vodio kompletnu politiku i dozvolio ulazak kablovskih operatera u Srbiju potpuno besplatno, kada su u svaki dom Soroš i ekipa ušli; znači, ušli su i sada mogu da koriste internet, fiksnu telefoniju, mobilnu telefoniju itd. Prema tome, govoriću u svojih deset minuta ostalo, ali ovo sam hteo da kažem samo radi istine, da se zna. Donedavno, do prodaje ovih preduzeća, i dan-danas Upravni odbor PTT-a je matični upravni odbor u telekomunikacijama, saobraćaju i vezama.
Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić. Izvolite. Samo se prijavite, da bih vam dala reč.
Hvala. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, prvo nekoliko reči o ovim izmenama i dopunama Zakona. Bez obzira na želju šefice poslaničke grupe vladajuće većine da nas ubedi, vrlo je jasno šta se desilo. Pored toga što i direktno ometa rad Saveta RRA, ovaj potez na koji se vladajuća većina odlučila ima još nekoliko loših efekata, koji možda na prvi pogled nisu vidljivi. Prvi je da se i dalje ruši autoritet tzv. nezavisnog tela ili jedne agencije koja je zamišljena kao nezavisno telo vrhunskih autoriteta koji će kroz svoju stručnost i nezavisnost srediti medijski prostor Srbije. Na ovaj način, taj autoritet se dalje ruši. Od samog početka tu agenciju prate, u najmanju ruku, kontroverze, a sigurno i velika medijska buka koja se diže oko svakog poteza. Ovaj način ne pomaže. Sa druge strane, ova izmena direktno dalje sužava prostor za nezavisnost tog tela. Dakle, da je ovde izmena takva da omogućava da se poslanici Skupštine Srbije izjašnjavaju, ukoliko ima više od dva kandidata, o svim kandidatima... Ovim izmenama i dopunama zakona se daje mogućnost vladajućoj većini da, koliko god ima kandidata, oni odaberu dva, pa se zatim na plenumu Skupštine o ta dva, već odabrana, koja su prošla kroz prvi filter, Skupština dalje izjašnjava. To su neke zamerke. Međutim, ono što je suština, i to je bilo jasno iz rasprava na Odboru, iz svega onoga što su moje kolege rekle, jeste da nijedan od kandidata nije odgovarao vladajućoj koaliciji. Zbog toga je Odbor, birajući između dva načina na koja će postupiti, odlučio, po mišljenju svih nas, da prekrši zakon, poništi konkurs i da pokrene proceduru izmena i dopuna Zakona. Znate šta, po našem mišljenju je mnogo logičnije bilo da se, bez obzira na to što ima više kandidata, Skupština u plenumu izjasni o tih nekoliko kandidata, nego da Odbor uzme sebi za pravo, na šta po Zakonu nema nikakvo pravo, da poništi već postojeći konkurs i pokrene proceduru izmene Zakona. Za razliku od mojih kolega, pošto se ovom temom bavim od 2000. godine, ne mogu da krivim gospođu Kolundžiju, niti bilo kog poslanika vladajuće većine. Radi se o neformalnim grupama koje utiču na medijski prostor Srbije. Znajući to, na vreme smo ih upozorili da prema ovom zakonu ističe mandat članovima Saveta, međutim, ništa nije preduzeto, verovatno da bi se zadržalo postojeće stanje. Ovaj zakon je, kao što ste sami rekli, dobar povod da se govori o jednoj temi koja je presudna u razvoju demokratije našeg društva. Ta tema može da ima i jedan, da kažem, podnaslov u vidu jedne narodne poslovice, a to je – stari sluga, najbolji sluga. Podsetiću vas kako je od 5. oktobra, demokratskih promena, a ne puča, funkcionisala stvar sa medijima. Tada je zbog represivnog režima Slobodana Miloševića u Srbiji postojalo preko 300 televizijskih stanica i preko 1.000 radio-stanica. Nijedna nije imala dozvolu. Nije bilo jasno ni kakve dozvole treba da postoje. Među prvim odlukama koje su Zoran Đinđić i njegova vlada doneli bila je smena Upravnog odbora RTS-a i smena direktora. Podsetiću vas, mnogi od vas su i tada bili poslanici, tada je odlučeno da se krene jednim putem koji je suprotan od onoga za koji smo ovde danas čuli da je dobar. Umesto da država upravlja medijima i da Vlada ima odgovornost za to što mediji rade, tada je odlučeno da se krene na formiranje nezavisnog tela koje će urediti tu oblast, kao što je u svim civilizovanim zemljama Evropske unije. Kao prvi korak, formirana je radna grupa koja je napisala prvi nacrt ovog zakona. S druge strane, Vlada Zorana Đinđića je postavila, sve do jednog, nezavisne intelektualce u Upravni odbor RTS. Tada na čelu Upravnog odbora nije bio partijski poslušnik, nego gospodin Mijač, kao generalni direktor; izabrana je nestranačka i nepartijska ličnost, čak ni bliska nama, to je bio gospodin Aleksandar Crkvenjakov. U isto vreme, paralelno se krenulo u proces reforme tog seta medijskih zakona, formirana je radna grupa itd. U toku 2003. godine izabran je prvi Savet za radiodifuziju, uz mnogo problema, mnogo opiranja, mnogo medijske buke, a zatim je počeo sunovrat cele te ideje. Vlada Vojislava Koštunice (danas smo čuli da shvataju da je to bila greška) iskoristila je martovsko nasilje, 17. marta, da postavi bivšeg ministra JUL-a Aleksandra Tijanića, svačijeg slugu, na mesto direktora RTS-a, u tom trenutku direktno rušeći Zakon o radiodifuziji. On je postavljen prvi put na tu funkciju Zakonom o javnim preduzećima, ako se ne varam. Tada je prekršen zakon i od tada do danas taj čovek, koji je sluga svih režima, koji je jedno od najvećih zala Srbije u medijskoj sferi, vedri i oblači medijskom scenom Srbije. Umesto da ga kasnije Vlada, koju je većinom činila Demokratska stranka, kazni, na primer, zbog teksta "Ukoliko Đinđić preživi, Srbija neće"... To je napisao, taj tekst sa tim naslovom napisao je ratni zločinac i huškač Aleksandar Tijanić, sluga svih režima. Umesto da ga smeni odmah po dolasku na vlast, pošto je procedurom u kojoj je izabran prekršen zakon, on dobija podršku Demokratske stranke. Danas Demokratska stranka u njemu vidi svog saradnika. Zahvaljujući podršci vladajuće većine, on opstaje na mestu generalnog direktora Radio-televizije Srbije, pri čemu na svaki mogući način radi protiv Zakona o radiodifuziji. Nema govora o tome da je RTS javni servis. Javni servis mora da ima dve osnovne funkcije. Prva je da se ne finansira iz budžeta, zbog toga je uvedena pretplata, da ne bi ministar finansija imao uticaj na rad RTS-a. Gospodo, zbog toga je uvedena pretplata. Danas se, već četvrtu godinu zaredom, RTS finansira paralelno iz budžeta i plus dobija pretplatu. Dokaz da tog čoveka, slugu svakog režima, Aleksandra Tijanića zanima samo novac jeste njegovo zanemarivanje svih funkcija javnog servisa, o čemu postoje redovni izveštaji Republičke radiodifuzne agencije koji su dostupni kako meni, tako i svima vama, u kojima se tvrdi da od devet osnovnih funkcija koje je javni servis trebalo da ispuni on do sada nije ispunio nijednu. To je osnov za smenu sluge svakog režima, Aleksandra Tijanića. Umesto toga… (Predsednik: Vreme.) Izvinjavam se, ako mogu još jednu rečenicu, ako nije problem? (Predsednik: Možete, naravno, još jednu.) Umesto toga, on i danas utiče na rad parlamenta. On određuje do kada će se prenositi Skupština, kada neće, da li su poslanici pristojni ili nisu, čovek koji u svojoj kancelariji umesto ogledala ima glavu nilskog konja. Eto, toliko o tome i mislim da je to tema o kojoj danas treba da pričamo, a ne ova dva člana Republičke radiodifuzne agencije. Hvala.
Gospođa Kolundžija ima reč, kao predstavnik predlagača.
Zaista ne želim sada da polemišem sa vama povodom vaših stavova o tome šta je javni servis i šta je njegov direktor. Mislim da je to tema kojom treba da se bavi skupštinski odbor. Mislim da tu temu treba otvoriti. Mi znamo da, prema Zakonu, Vlada ne bira direktora, upravo poštujući princip po kom je Zakon donet, kako bi se odvojio od politike i vlasti, kako bi taj javni servis bio što nezavisniji. Dakle, znamo da Vlada ne može ni da postavi ni da izabere. Republička radiodifuzna agencija bira Upravni odbor RTS-a, a Upravni odbor po zakonom predviđenoj proceduri bira direktora. Naravno, postoji i obrnuta procedura, ukoliko postoje razlozi da se taj postupak vrati unazad. Mislim da je to tema, a ne da je Vlada trebalo, kao prvi korak, da smeni direktora javnog servisa, pošto to prosto nije, ili nažalost nije tako po zakonu u njenoj nadležnosti.
Gospodin Andrić ima repliku, izvolite.
Po Poslovniku je ovo pogrešno tumačenje, nisam siguran i izvinjavam se, ali mislim da je to član 104. Poslovnika. Samo jednu stvar gospođo Kolundžija – nisu to naši stavovi, to je važna razlika. Dakle, nije to naš stav o tome da li je to javni servis ili ne. Ja ću vam ponovo reći, postoji redovan izveštaj koji RRA radi, koji se tiče svih aspekata rada medijske sfere u Srbiji, a jedan od njih je javni servis. Mesecima ti izveštaji ukazuju na to da javni servis ne ispunjava nijednu od devet osnovnih funkcija. Ako vi ne možete da utičete na to, evo, pokrenite kampanju da utičemo na slugu svačijeg režima Aleksandra Tijanića i da tražimo od njega da podnese ostavku. Ja ću vam pružiti podršku, bez obzira na to ko će biti sledeći. Pokrenite proceduru za preispitivanje odgovornosti u tome; pokrenite budžetsku inspekciju da utvrdi trošenje novca za Evroviziju koja je organizovana u Beogradu, pokrenite te stvari. To nije čovek koga zanima politika, to je čovek koji je od Bogoljuba Karića dobio novi džip i već sutradan ga je izdao. Dakle, to je čovek koga zanima isključivo novac. Zbog toga su manipulacije razlog zbog koga je on tu. S jedne strane, on odgovara svakoj vladajućoj većini zato što ga politika ne zanima i on služi svakom režimu sa podjednakom voljom. U jednom trenutku mu ubiju najboljeg prijatelja Ćuruviju, a u sledećem on potpisuje knjigu Mire Marković. Onda pljuje Đinđića najstrašnije na svetu, posle smrti ga brani. Onda sada pljuje Koštunicu, iako jeste zbog Koštunice ono što jeste danas. Dakle, to je čovek koga samo novac i manipulacije tim serijama zanimaju, dakle, samo novac i manipulacije. Pokrenite bilo kakvu proceduru. Pošaljite bilo kakvu inspekciju i videćete da je sve ovo što mi pričamo tačno. Ako to nije put, postoji drugi put. To su izveštaji RRA o ispunjenju funkcija. Prosto, to je tako. On je najvažnija smetnja. Ovaj zakon koji danas usvajamo tog čoveka će održati na tom mestu još najmanje šest meseci; ove izmene Zakona, pokretanje procedure, menjanje. Ta Republička radiodifuzna agencija, svi se slažu da ima puno problema u svom radu, nije savršena, ali nije problem u njoj, već je problem u vladajućoj većini koja joj ne ostavlja prostor – ni u vreme kada je formirana, ni u vreme Vlade Vojislava Koštunice, jedne i druge, ni danas. Nemojte, ti ljudi se možda i trude da rade najbolje što mogu, ali oni nemaju prostora zbog ovakvih stvari. Svakom od njih je vrlo jasno da ne mogu raditi ono što misle da treba, nego moraju da traže mišljenje. Kada već traže mišljenje, mi od vas tražimo – dajte mišljenje da smene Aleksandra Tijanića. Eto, učinite bar nešto dobro za ovu zemlju.
Gospodin Ostojić se javio za reč, replika.
Ivan se javio zbog povrede Poslovnika, a ja za repliku. Gospođo Kolundžija, Vlada Vojislava Koštunice je 2004. godine prvi put prekršila zakon i imenovala Tijanića za direktora, ali ste onda vi... jer ga nije birao Upravni odbor, nego ste ga imenovali po Zakonu o javnim preduzećima. Do tada je bio medijski savetnik Vojislava Koštunice, čovek koji je radio to što je radio, što je Ivan spomenuo.Kasnije ste vi legalizovali, nasledili ga od njih, izabrali. Izvinite, nije Upravni odbor birao direktora Tijanića 2006. godine, nego je Tijanić izabrao Upravni odbor koji ga je izabrao. I vi i ja to znamo i znamo čiji su tamo prijatelji, od gospodina Markovića preko Slave Đukića. To su vaši predstavnici u Upravnom odboru, i još nečiji prijatelji i rođaci, mislim na gospodina Ćosića. Vi ste ih tamo stavili i oni su digli ruke za Tijanića. Vi ste izabrali Tijanića i držite ga i dalje, uprkos onome što ljudi iz kuće govore da radi. Ja nisam policajac, poslanik sam. Vi ne slušate šta ljudi govore o novcu tamo, ne govorimo sad o politici, nego o novcu, ali to će doći na dnevni red, pa bar na Odboru. Ako hoćete da nam pomognete, pomozite nam, a ako nećete, guraće to LDP. Setite se, letos smo se dogovarali da vas podržimo za evropske zakone, dve poslaničke grupe. Da li se sećate? Da li smo tada rekli, kada smo pregovarali da vas podržimo u Beogradu da ne bi došli gori, da je sloboda medija jedan od naših prioriteta? Da li smo tada pričali o Tijaniću? Da li ste nam obećali? Jeste. U čemu je problem? Problem je, što kaže Ivan, ne zavisi to od vas, neko moćniji njega štiti. Taj moćniji je svakako predsednik vaše stranke, ne države, nego stranke, jer predsednik vaše stranke je mnogo moćniji nego predsednik države. Predsednik vaše stranke ima mnogo veću vlast kao predsednik stranke, nego kao predsednik države. Predsednik države, to je onako, manje-više, a predsednik stranke je moćan. Elem, vi znate ko su mu savetnici, znate da se novac iz javnih preduzeća preliva u Vučićeve novine, a to je boranija u odnosu na novac u RTS. Morate shvatiti da to nanosi štetu vama i predsedniku vaše stranke a time i celoj Srbiji. Zato apelujemo da uradimo nešto. Vi ste zaista konzervirali taj Upravni odbor koji je Tijanić birao, pa zato ne može da se smeni Tijanić, a Upravni odbor bira RRA i sada imamo konzervirani RRA i zato mi to povezujemo do toga. Hajdemo unazad. Hvala.
Reč ima gospodin Milan Avramović. Imate još 22 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Nado Kolundžija, kada sam pozvao Radiodifuznu agenciju da predloži ukidanje ovog zakona mislio sam na stavljanje van snage. Izvinjavam se zbog terminologije, ali ta terminologija mi je ušla nekako u uši dok sam slušao potpredsednika Vlade (i šta je sve već bio) gospodina Mlađana Dinkića, koji je pozvao građane da predlože koje zakone da ukinu ili, u prevodu, koje da stave van snage, od onih koji su trenutno na snazi i koji su tek u skupštinskoj proceduri, tako da i ako sam pogrešio, dao sam razlog zbog čega se to desilo. Suština je da istina mora izaći na videlo, svidelo se to pojedincima ili ne, i da je zastupljenost nekih političkih stranka u medijima, konkretno moje političke stranke, od 3 do 5% u odnosu na celokupan medijski prostor i u odnosu na 80% koliko imaju stranke vladajuće većine. Zbog toga su se mali emiteri ili ovi koji emituju manje političke emisije našli na udaru RRA samo zbog toga što nisu hteli da budu politički podobni i poslušni, kako bi se u nekim stvarima pomoglo vladajućoj većini. Primer za to je i naplata 40% godišnje više za lokalne emitere nego što je to predviđeno za zakup frekvencije. Dakle, to otvara mogućnost za pljačku malih emitera i davanje privilegija velikim emiterima, kao što su, recimo, televizijske kuće "Pink", "Avala" itd. Gušenjem tih malih emitera dolazi do monopolizacije medija. To su suvoparni podaci i činjenice za koje postoje dokazi. Jedan od tih dokaza ću da vam iznesem. Ako uzmemo u obzir činjenicu da je pri samoj podeli frekvencija došlo do lobiranja od strane vladajuće većine, u kome ne mogu da pomenem Radio AS iz Novog Sada, u kome je direktno, opštepoznata je činjenica, Oliver Dulić urgirao da oni dobiju 12 frekvencija jer isključivo rade u službi Demokratske stranke, onda je ova moja teza potkrepljena činjenicama. Evo kako to funkcioniše u stanicama koje nisu dobile dozvolu, a nisu ugašene ni dan-danas, posebno u Vojvodini. Vrlo dobro funkcioniše samo zato što plaćaju namete Radiodifuznoj agenciji i mimo protokola i mimo zakona i na način koji za sada sa ove skupštinske govornice nije dokaziv. Još jedna velika prevara jeste kada RATEL na višim kvotama nego što je predviđeno frekventnim planom oceni neke emitere i opet ih stavi u povoljan položaj u odnosu na mali broj emitera. Daću vam opet primer, pošto volim da pričam sa dokazima, primer SOS kanala. Direktor SOS kanala i glavni i odgovorni urednik uputio je pismo svim rukovodiocima Srbije, na koje mu je odgovorio samo Zaštitnik građana koji kaže da postoji mogućnost da je povređena sloboda medija, jer Zaštitnik građana ocenjuje da su ispunjeni uslovi za postupanje ovog organa po podnetoj tužbi, predviđeno odredbama Zakona o Zaštitniku građana. Dakle, kada smo mi u Skupštini pomenuli da Radiodifuzna agencija želi da ugasi SOS kanal, u raspravi o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji, istog trenutka smo dobili poštom podatke koji potkrepljuju našu priču i da smo bili u pravu. Dakle, bahatost i nepoštovanje zakona od strane članova RRA zabeležio je i direktor SOS kanala. Za sve što piše u ovom pismu koje je on meni poslao, tačnije Poslaničkoj grupi SRS, postoje otvoreni dokazi. To je zloupotreba merenja RATEL-a u kojima on potvrđuje da SOS kanalu smeta rumunska televizija, te da je taj kanal međunarodno nekoordiniran i kao takav nije smeo da se dodeljuje emiterima, a SOS kanalu je dodeljen. Prepisku RATEL-a sa Rumunima, merenja kablovskih operatera, u kojima oni potvrđuju da Rumuni ometaju SOS kanal, otkazan ugovor sa sponzorima zbog smetnji itd. Dakle, SOS kanal je konkurisao, dobio u skladu sa zakonom frekvenciju, protivzakonito sa smetnjama od strane rumunske. Sada je na osnovu tih smetnji umanjena aktivnost SOS kanalu. Zbog te umanjene aktivnosti, koju su oni dobili legalno, vodi se sudski spor i najavljuje se od strane Radiodifuzne agencije da će se ugasiti SOS kanal, što dodatno utiče na finansiranje tog kanala. Svi znamo da je SOS kanal sportski kanal, da nema apsolutno nikakve veze sa politikom, ali neki gubici su ovde i predstavljeni. Na osnovu završnog računa, SOS kanalu u 2007. godini prihod je bio manji u odnosu na 2006. godinu 64 miliona. U 2008. godini u odnosu na 2007. za oko 80 miliona. To je sistem gušenja malih emitera koji se bave sportom; to je nacionalno blago. Umesto da forsiramo te emitere koji su legalnim putem došli do frekvencije, mi ih gušimo, zato što neka velika televizijska kuća, kao "Pink", ima poseban deo za sportski program. Pored svega ovoga, članovi Saveta RRA u novinama prebacuju ovlašćenja i ovu neregularnost na RATEL, a RATEL kaže da treba da se vrati dozvola i da se dobije druga za drugu frekvenciju, kao da je čovek kupio cipele, kao da je kupio bicikl, pa se pokvario, pa hajde da ga vratimo. Dakle, ne možemo imati ovakav pristup prema malim emiterima, na jednoj strani, a u Vojvodini emiteri koji čak nemaju dozvolu ostaju u životu zato što plaćaju namete RRA, od kojih se lepo živi i pravi suficit za punjenje budžeta. Dakle, kaže ovako – RATEL traži od mene da se vrati dozvola za emitovanje koju sam dobio na javnom konkursu, za koju sam se mesecima pripremao i platio unapred oko šest miliona dinara i legalno dobio frekvenciju. Inače, RRA kaže da to piše u novinama da su mi uzeli frekvenciju, a ja i dalje emitujem program. Dakle, RRA priča drugo, u praksi se dešava drugo, a šteta traje li traje, čak se gomila. Advokati SOS kanala uložili su žalbu i pokrenuli sudski postupak zbog tekstova u novinama da SOS kanal više nema frekvenciju i da im je otkazano zbog toga više ugovora o emitovanju u 2009. godini, nakon čega je SOS kanalu pričinjena ogromna materijalna šteta. Šta će se desiti kada na sudu SOS kanal dobije presudu u svoju korist? Sva ova šteta moraće da se nadoknadi od države ili od drugih emitera, tj. od građana koji plaćaju javni servis Srbije. Dakle, neke činjenice postoje i bez mogućnosti da se one izmene, ma kako to vi želeli da uradite. Primer je SOS kanal, kome žele da uzmu dozvolu, a nisu omogućili da ostvaruje prihod. Zbog otkazivanja ugovora sa poslovnim partnerima svesno su doveli SOS kanal u tešku materijalnu situaciju. Bahatost, nepoštovanje zakona, samovolja, drskost i sila onih koji su SOS kanal svrstali u istu kategoriju sa emiterima koji nisu imali dozvole. I oni, i RATEL i sud imaju svu papirologiju, sve relevantne podatke, zvanično merenje RATEL-a, merenja stručnih službi RTS, prepiske RATEL-a sa Rumunima, da i oni na istoj frekvenciji emituju program sa hiljadu puta većom snagom. Dakle, onaj ko je omogućio korišćenje frekvencije koju već koriste Rumuni sa hiljadu puta većom snagom, taj treba da snosi odgovornost, a ne da trpi posledice onaj ko je to dobio legalnim zakonskim normama, tj. konkursom. Kaže ovako: "Tužim za više od sto miliona i svakoga dana ta cifra se povećava, a to će jednog dana platiti država, odnosno poreski obveznici, a ne članovi Saveta", ističe direktor i glavni i odgovorni urednik SOS kanala. Zbog toga nije ni čudo što zatvaranjem malih lokalnih emitera, jer ne mogu da plaćaju 40% veće namete, RRA njihovu frekvenciju dodeljuju isključivo moćnicima, tajkunima i onima koji mogu da plate te enormne sume novca za zakup frekvencije. Time u Srbiji u medijskom prostoru prave vakuum kako bi mogle da vladaju vladajuće većine i pojedinci kojima tema, posebno u predizbornoj kampanji, ide u prilog za razvijanje ličnog biznisa. Dakle, ako uzmemo pregled finansiranja i finansijskih obaveza emitera u medijskim zakonima Srbije i zemalja u okruženju i ako uzmemo da Zakon o radiodifuziji, član 41, određuje da dozvolu za emitovanje može da dobije samo domaće fizičko ili pravno lice i da domaća kompanija u kojoj su osnivači strana pravna lica ili fizička lica iz zemalja u kojima prema unutrašnjim pravnim propisima nije moguće ili nije dozvoljeno utvrditi poreklo kapitala ne mogu učestvovati u konkursu za dodelu dozvole za emitovanje programa... Pročitao sam u svom prvom izlaganju koliki procenat kapitala i vrednosti u televizijskoj i radio kući Studio B, B92 imaju Amerikanci. Znači, dozvoljeno je maksimalno 49% učešća stranog kapitala u ukupnom kapitalu kompanije koja učestvuje na konkursu za dodelu dozvole za emitovanje programa. Član 52. propisuje obaveznu dokumentaciju koju je potencijalni emiter dužan da podnese uz prijavu za konkurs. Stav 5. člana 52. propisuje: projekciju planiranih godišnjih prihoda i rashoda sa prijavom, specifikacijom i podacima o finansijskom potencijalu podnosioca prijave. Ako znamo da je finansijski potencijal pojedinih emitera slab, da je isključivo komercijalne namene, mi smo došli u situaciju da i tim emiterima omogućimo pristup tek toliko da ne dobiju dozvolu, kako bi njihovu frekvenciju ili njihov konkurs zloupotrebio neko veći. Član 61. odnosi se na razloge za prestanak važenja dozvole za emitovanje pre isteka vremena. Stav 10. kaže – ako se kao jedan od osnivača emitera posle izdavanja dozvole pojavi strano pravno lice kome nije dozvoljeno ili nije moguće utvrditi poreklo osnivačkog kapitala. Dakle, čisto kažu članovi da nije bitno poreklo novca, da nije bitno ko će konkurisati, da nije bitan način zbog čega konkuriše, važno je samo da se novac uzima i da se budžet puni. Članovi 80. i 84. se bave izvorima finansiranja javnih radiodifuznih servisa. Dakle, kada pogledamo kako to funkcioniše u Hrvatskoj, u zakonu o elektroničkim medijima, kako oni kažu, finansiranje emitera ne pominje se eksplicitno, osim posredno u poglavlju o neprofitnim televizijskim programima, gde se određuje da se dobit od njihove delatnosti ne sme koristiti samo za unapređenje vlastite delatnosti i da plate zaposlenih u neprofitnim radio ili TV stanicama ne mogu prelaziti visinu plata zaposlenih u drugim javnim ustanovama Republike. Kako je u Crnoj Gori? Zakonom o radiodifuziji propisan je način raspodele novca od TV pretplate i naknade za prijemnik u kolima, koji se raspodeljuje: 75% republičkim javnim radiodifuznim servisima (tj. Radio-televizija Crne Gore), po 10% fondovima agencija za pomoć lokalnim javnim radio servisima i komercijalnim stanicama i 5% agenciji za radiodifuziju. Ovde agencija za radiodifuziju, tj. savet ima prevelika primanja u odnosu na zemlje u okruženju. Ono što je u BiH zabeleženo – u članu 10. Zakona o komunikacijama uopšteno se pominje da će prilikom odlučivanja o dodeli frekvencija savet agencije voditi računa o ekonomskoj moći podnosioca zahteva, kao i njegovom iskustvu na polju telekomunikacija. Zakon se dalje ne bavi problematikom finansiranja. Rumunski audio-vizuelni zakon ne sadrži odredbe o finansiranju mas-medija, kao što ni prilikom konkurisanja nije potrebno dati dokaze o poreklu novca i kapitala. Jedino je navedeno da se za dobijanje dozvole ne mogu javiti komercijalne kompanije, kakvih je kod nas sve više, u kojima više od 10% kapitala ili više od 10% glasačkih prava poseduju ono koji su pravosnažno osuđivani. U Sloveniji zakon o mas-medijima obuhvata pisane i elektronske medije i postoji podela na nacionalni javni servis (Radio televizija Slovenije), lokalne, regionalne, studentske, neprofitne i specijalne, od posebnog kulturnog značaja, radio i TV stanice. Jedino što u zakonu postoji, a tiče se raspolaganja novcem u ovim medijima, jeste da se profit studentskih i neprofitnih emitera mora, ako ga ima, utrošiti na obavljanje aktivnosti koje su u skladu sa njihovim osnivačkim aktom. Dakle, politika koja se u Srbiji vodi, vezano za medijski prostor, skroz je drugačija. Sada postoji jedna nedoumica – čime će Željko Mitrović ubediti poslanike, novcem ili argumentima? Čime će Željko Mitrović opravdati kandidaturu za članove saveta nekih od svojih tajkuna? Dakle, mogu da citiram, gospođo Kolundžija, jednu vašu izjavu u kojoj kažete da je neprihvatljivo da pojedinac, kako bi zaštitio svoje interese, najavi lobiranje u parlamentu, na šta odgovara novinar – šta sa ljudima iz senke koji obeležavaju medijski prostor Srbije? Vi nemate odgovor. Dakle, najavu Željka Mitrovića, vlasnika TV Pinka, da će obavestiti svih 250 poslanika srpskog parlamenta o manjkavostima i štetnom uticaju novog zakona o nedozvoljenoj medijskoj koncentraciji na razvoj medija, kako ne bi glasali za njegovo usvajanje, poslanici su dočekali sa skepsom, što je sasvim prirodno. Ali, prirodno je i da vidite kakva je zloupotreba od strane onog koji ovaj džumbus ili haos na medijskom prostoru Srbije najviše koristi. Ili, izjava Nade Kolundžije, citiram: "Ako Željko Mitrović ili bilo ko drugi želi da kritikuje zakon i da predlaže nekome neka druga rešenja, onda je to u redu, onda je to dobro lobiranje. Ako pak kaže – nemojte glasati, evo vam 5.000 evra, to je onda pokvareno. Trebalo ga je", zamislite, "kada je to najavio, pitati čime će da ubeđuje poslanike." Slične su izjave i ostalih članova političkih partija koje učestvuju u parlamentu. Dakle, novi zakon bi trebalo da onemogući monopole, objasnio je Nebojša Bradić, ministar kulture, koji je odbacio primedbe da će novi zakon sprečiti razvoj medija. Dakle, ako uzmemo u obzir da je Željko Mitrović kupio deo TV "Avala" i da je kao fizičko lice, kažu bliski Mitrovićevi saradnici, ušao u "Avalu" ne da bi je vodio, već da bi pomogao prijatelju Danku Đuniću, vlasniku ove televizije... i jasni izveštaji koje sam čitao na početku, koji kažu kakvi su emiteri u toku predizbornih kampanja najbolji uzorak, kako se pomoću monopola i na koji način zloupotrebljavaju – novcem, kupovinom, gušenjem i širenjem velikih... Savet RRA je nakon tromesečne pravne analize konstatovao da nema zakonskih prepreka za dokapitalizaciju TV "Avala" u procentu od 4,95% i dao saglasnost da Željko Mitrović kao fizičko lice učestvuje u promeni vlasničke strukture, saopštili su iz RRA. Dakle, nakon toga je Savet doneo odluku o izdavanju dozvola itd., da ne bih sada širio ovu priču jer mi je ostalo još pola minuta. Gospođo Nado Kolundžija, zakoni mogu da se stave van procedure, mogu da se menjaju, vama se obraćam kao ovlašćenom predlagaču, u onoj situaciji kada su isključivo u funkciji građana koji te pretplate i emitere plaćaju u skladu sa zakonom. Onog trenutka kada građani ne budu plaćali i kada se ona bude finansirala u povoljnijim uslovima od malih emitera, možemo praviti selekciju na partijske i nepartijske i baviti se analizom da li su dobro radili ili ne. Sada, kada je finansiranje od strane građana duplo, i za kablovsku televiziju i po pretplati strujomera, kada je to finansiranje duplo u odnosu na sliku, kvalitet i ton koji dobijaju i realnost izveštavanja, ne možemo doneti zaključak da je Republička radiodifuzna agencija (i Savet) korektno radila svoj posao kako bi kao nezavisno telo zaštitila medijski prostor Srbije. Mislim da sam izneo dovoljno dokaza za to da najopasnije i najmoćnije oružje za masovno uništavanje svesti i digniteta jednog naroda jesu elektronski mediji, ali ujedno, i jedno veliko, ogromno pranje novca. Taj novac presuđuje nama u mnogim stvarima; ne dozvolite da taj novac presuđuje i putem elektronskih medija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodno poslanici, izmena Zakona o radiodifuziji treba da donese neke novine u funkcionisanju ove regulatorne agencije. Naime, ona je i uvedena pre nekoliko godina sa zadatkom da sredi medijski prostor u Srbiji tako što će na legalan način dodeliti frekvencije pojedinim medijskim kućama, za koje će one konkurisati po određenim pravilima koja ta agencija propiše, i da država taj svoj medijski prostor, preko Agencije, iznajmi, odnosno proda medijskim kućama kako bi imala određene prihode zato što medijske kuće koriste taj medijski prostor, odnosno frekvencije. Takođe, zadatak Zakona o radiodifuziji je bio da se veliki broj medija koji su egzistirali prethodnih godina u Srbiji svede na jednu normalnu meru i da svi ti mediji pod jednakim uslovima mogu da privređuju na tržištu, da za tu svoju uslugu koju pružaju mogu da zarađuju novac na tržištu, da se održavaju i da pružaju objektivnu sliku i objektivne informacije o događanjima u određenom regionu ili čitavoj zemlji. Da li su sve te funkcije i uloge koje su bile namenjene toj regulatornoj agenciji zaista ispunjene i kakva je danas medijska slika Srbije? Nakon sprovedenih konkursa za dodelu frekvencija, u određenim regionima javile su se razne medijske kuće koje ispunjavaju te uslove, postojali su rigorozni kriterijumi ko može da se javi da dobije frekvenciju, po određenoj proceduri su te frekvencije dobijane, a nije mali broj medijskih kuća koje su dobile frekvencije po političkoj liniji ili po političkom protežiranju. Ali, da ne zalazimo u taj prostor, da vidimo šta se dešava dalje. Na primeru koji je izneo prof. Šami u uvodnom izlaganju čuli smo jutros da većina medijskih kuća koje imaju regionalne frekvencije ima zahtev od RRA da uplate izostale dugove za korišćenje frekvencija ili će biti ugašene. Da li su te naknade realno postavljene, da li su dobro izbalansirane i da li te medijske kuće mogu da pokriju svoje realne troškove, da zarade na tržištu, da pruže objektivnu informaciju građanima i da plate ono što su dužne državi za korišćenje frekvencija? Već šest medija na teritoriji Beograda, koji važi za finansijski centar Srbije, ne može da ispuni svoje finansijske obaveze prema državi i preti im oduzimanje frekvencija. Može se pretpostaviti samo u kakvoj situaciji su regionalni mediji u drugim delovima Srbije. Navešću primer medija koji rade na teritoriji južnog regiona, teritoriji koja pokriva Toplički, Nišavski, Pirotski, Jablanički i Pčinjski okrug, gde su frekvencije dobile tri medijske kuće koje treba godišnje da izdvoje dvanaest miliona kao naknadu Radiodifuznoj agenciji, plus oko dva i po miliona godišnje kao naknadu RATEL-u. Svaka medijska kuća regionalnog karaktera, da bi bila ozbiljna, da bi imala informativni program, da bi imala svoju produkciju i da bi opravdala ulogu regionalnog medija, mora da ima minimum 50 - 60 zaposlenih da bi ostvarila tu svoju funkciju. Takođe, da bi ostvarila funkciju regionalnog medija, ta medijska kuća mora da ima svoje ili iznajmljene predajnike na određenoj teritoriji. Kada se sve to preračuna, najminimalniji troškovi za funkcionisanje jedne medijske kuće na određenoj teritoriji (konkretno pričam o teritoriji južnog regiona) iznose od četiri do pet miliona mesečno. Zamislite da svaka medijska kuća prihoduje po pet miliona mesečno, na teritoriji jugoistočnog regiona, dakle, Niš, Leskovac, Pirot, Vranje, Prokuplje, od privrede koja je odavno zamrla u tim regionima, da plati državi, da isplati radnike i da pri tom bude potpuno objektivna i da daje pravovremene informacije građanima. Naravno da je to skoro nemoguće i naravno da su zbog takve situacije, zbog tolikih nameta države, te medijske kuće bukvalno pred gašenjem. Kome to odgovara? Naravno da takvu situaciju zloupotrebljava vlast i da joj odgovara takav razvoj događaja, naročito poslednjih godinu dana od kada je privreda u potpunoj stagnaciji i padu zbog ekonomske krize, jer, s jedne strane, preko RRA se šalju opomene da se plate dugovi državi, inače će ti mediji biti ugašeni i oduzete im frekvencije; s druge strane, te medijske kuće moraju da pronađu alternativne izvore finansiranja kako bi mogle da pokriju osnovne troškove, odnosno kako bi mogle da produkuju program, da daju plate zaposlenima i da plaćaju državi ono što su dužni. Da li mogu da se snađu natržištu? Vrlo teško. Ako beogradski mediji nisu mogli da ostvare profit na tržištu i da plate porez državi, kako očekivati od medija koji su u drugim regionima, naročito onim najsiromašnijim, da to isto uspeju? Jedini način da opstanu na tržištu jeste da mole vladajuće strukture da im "nabace" nekog velikog sponzora (zna se ko su veliki sponzori i ko kontroliše novac u državi) ili da preko državnih organa, državnih preduzeća dobiju mogućnost da se oni reklamiraju na tim medijima, kako bi dobili dovoljno novca da plate poreze i da plate onima koji rade na televiziji. Šta će se desiti u tom drugom slučaju, ako moraju da se obrate, kao što mnoge medijske kuće ne kriju da to već moraju, vladajućim strukturama, odnosno vama? Naravno da će morati, kao protivuslugu, da pruže jednu neobjektivnu sliku, koja je, nažalost, danas u Srbiji činjenica. Danas na mnogim medijima možete da čujete mnogo o tome što vlast dobro radi, ali jako malo ili skoro ništa o tome što treba da radi a ne radi. To je cena koju moraju da plate građani Srbije, jer je sadašnja vlast spojila tri stvari: spojila je novac, državu, koju je poistovetila sa sobom, i medije, koji moraju da budu ponizni da bi uopšte opstali natržištu, jer će ih inače ucenjivati da plaćaju doprinose koje je država propisala. Tako imate jednu mračnu sliku Srbije, koja građanima ne može da pruži objektivnu informaciju šta se događa, već se stvarnost fabrikuje tako što mediji moraju da vrate protivuslugu zbog opstajanja na tržištu. Ovakva situacija se ne može promeniti, niti razrešiti ovakvim izmenama zakona. Bojim se da će se taj problem samo još više produbiti. Protestujemo protiv ovakvog medijskog mraka u Srbiji, jer to vodi u diktaturu; spajanje novca, medija i politike može da nas odvede samo tamo gde su bile nedemokratske države. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković, i ona je poslednja prijavljena na listi. Molim vas da se registrujete.
Izgleda da u srpskoj skupštini ne važi ona čuvena sintagma "Sve teče, sve se menja". Heraklit bi se iznenadio, a mi nismo iznenađeni. Danas radimo po dnevnom redu kao da se ništa nije dogodilo, doduše, u poseti je veliki prijatelj vladajuće stranke, gospodin Džo Bajden, a mi smo malo usporeno došli do Skupštine, jer je trebalo proći kroz ove ulice, naročito kroz ulicu Kneza Miloša koja izgleda kao geto u vreme nacističke okupacije. Sve je oblepljeno onim žutim trakama, doduše, preduzeća JKP Beograd. Policajci pravilno raspoređeni stoje kod ovih zašrafljenih šahtova, kod kontejnera; ne može da se prolazi kroz parkove, stoje pored bandera i čuvaju valjda one kante za đubre, da se tu ne bi moglo nešto naći, a pri tom imaju izraz lica i komentare koji govore u prilog tome da bi najradije poneli upravo ovaj plakat koje su kolege iz SRS pokazale. Sve je tačno. Mene lično, a i predstavnike opozicije je prilično sramota što je u Srbiju uopšte i kročio čovek koji je rekao sledeće: "Vršio sam pritisak na predsednika Klintona da započne vazdušne napade na srpske vojne pozicije, kao i na Beograd. Držao sam govore da se nastavi dalje, pošto je javno mnjenje u Evropi bilo protiv Miloševića. Ali, bilo je lako meni da pričam, Klinton je bio taj na kome je bilo da preduzme napad, i to je učinio. U martu 1999. godine podneo sam rezoluciju, ovlašćenu od strane predsednika, da se preduzmu sve potrebne mere kako bi se zaustavilo Miloševićevo etničko čišćenje Kosova. Na Klintonovu odluku o delovanju, NATO je otpočeo bombardovanje srpskih meta 1999. godine. Prvog dana bombardovanja kritike republikanaca na račun Klintona su bile porazne, ali za 78 dana kampanje Klinton se nijednom nije pokolebao u javnosti. Jednom sam se zabrinuo zbog njegove odluke. Klinton je pitao – šta biste rekli kada bih zaustavio bombardovanje? Odgovorio sam mu – sazvao bih pres konferenciju i saopštio da niste održali obećanje. Nemojte popustiti. Zaista nemam predstavu", kaže gospodin Džozef, "da li je moj savet ikako uticao na Klintona, ali on nije zaustavio bombardovanje. Nastavio je sa pritiskom i to se isplatilo". Vrlo zanimljiva izjava onog ko danas dolazi u tzv. radnu i prijateljsku posetu srpskim vlastima. Pošto već govorimo o izmenama Zakona o radiodifuziji, čiji je servis ono što se naziva javnim servisom, RTS, pokazuje i činjenica da je na sajt RTS-a u 12.42 stavljeno saopštenje Bajdenovog kabineta da će on danas, pored ostalog, prisustvovati sednici Skupštine Srbije. Naša predsedavajuća je rekla da o tome nije obaveštena. Prema tome, pravo pitanje je ko ovde laže, da li laže javni servis, na čije laži smo navikli? Kako javni servis može da prenosi saopštenje iz Bajdenovog kabineta i o čemu se ovde zapravo radi; kakav je to odnos prema Skupštini i prema predsedniku Skupštine? Međutim, kako stvari stoje, pošto je skoro dva sata, Bajden neće kročiti – i to je jedan mali ukus pobede – samo u srpski parlament na ovoj balkanskoj turi. No, za svaki slučaj, ponela sam i adekvatnu opremu da pozdravimo gospodina Bajdena. Nije slučajno da su cipele crvene boje. One asociraju na kosovske božure i nose vrlo jasnu simboliku za nekoga ko je bio sponzor trgovine ljudskim organima. (Narodna poslanica Aleksandra Janković drži u ruci crvene cipele.) Što se tiče ovih kozmetičkih izmena Zakona, kako je to lepo primetio predsednik Nove Srbije gospodin Velimir Ilić, one nisu ništa drugo do legalizacija katastrofalne situacije u medijskom prostoru Srbije. Nacionalnu frekvenciju dobili su mediji koji su u funkciji partijskih, a ne građanskih interesa. Uz to, naplaćuju pretplatu, a "razbijaju se" od reklama. Juče je u 12.00 održan veliki protest srpskih nevladinih organizacija, predstavnika NS i DSS ispred "Ruskog cara". To što protest nije imao na koji način da se najavi, jer za takvu vrstu informacija ne postoji medijska propustljivost, to ni po jada. Ali, to kako je bio prikazan, i to na javnom servisu, koji se reklamira pod sloganom "Vaše pravo da znate sve", to je stvarno vrh. "TV Bastilja" je bila mala beba za ovu neo "TV Bastilju". Čitavih sedam sekundi se video izveštaj sa skupa. Govor Slobodana Samardžića, aktuelnog narodnog poslanika, bivšeg ministra za Kosovo i Metohiju, univerzitetskog profesora, nije bio dovoljno vredan pažnje onih koji obožavaju "460 sati svadba" u Đilasovoj produkciji. Tokom govora zamenika šefa Poslaničke grupe NS Miroslava Markićevića u prenosu je prvih pet minuta išlo neko šarenilo, jer je kamera bila zaklonjena nečijim telom. Danas pominjemo kako se pri ovim prenosima često događa da prvih nekoliko minuta kamera luta, jer, eto, ne može da fokusira baš opozicione poslanike. Ali, sve to na stranu, prava funkcija javnog servisa jeste edukacija stanovništva, odnosno proizvodnja i emitovanje sadržaja koji nisu komercijalne prirode, naučnog, kulturno-umetničkog i dečijeg programa. Malopre sam razgovarala sa svojim kolegom iz LDP-a prof. Žarkom Koraćem o odsustvu pravog i obrazovnog dečijeg programa. Mnogo pre nego što je Televizija Beograd postala javni servis vodili smo emisiju "Nedeljnik" koja se bavila problemima dece, savetodavnim radom sa njima, njihovim profesorima, vaspitačima, roditeljima, uz ozbiljnu analizu sadržaja koji će biti preporučen i prikazivan u obrazovnom programu. Emisija je prekinuta početkom devedesetih i do danas sličnog sadržaja nema, iako javni servis takvu obavezu ima. Ima obavezu da emituje sopstveni dečiji obrazovni program. Takva emisija i takav program je tim potrebniji što se od devedesetih problemi dece i mladih intenziviraju i u kvantitativnom i kvalitativnom smislu. No, koga briga za decu i mlade kada postoje ogromne pare za prava prenosa sportskih događaja, Univerzijade i sad na kraju "bajdenijade". Slična je situacija i u drugim medijima koji su tzv. komercijalnog karaktera, gde možemo da gledamo političare u rijaliti šou programima, sadomazohističku emisiju tipa "Trenutak istine", egzibicionističke i za svingeraj promotivne "Menjam ženu" ili "Gledaj mamu, biraj ćerku", crtane filmove o Trgovčevićima u kojima majka detetu izgovara sledeću pretnju: "Ako ne budeš bila dobra, vratiću te u Srbiju". Sinoć je na jednoj lokalnoj televiziji, na televiziji "Mir" u Leposaviću, gostovao Piter Fejt, koji je pozivao Srbe da uđu u institucije države Kosovo, sarađuju sa Tačijevom vladom, jer je to dogovor sa srpskom vladom. Zastupao je stavove koji su direktno suprotni čak i zvaničnim stavovima srpske vlasti. Kada su se naši ogorčeni sunarodnici pojavili ispred TV "Mir", vlasnika Nenada Radosavljevića, ispostavilo se da je emisija sa Fejtom snimljena tajno prethodne noći, a emitovana sinoć kao navodno uživo gostovanje. Ova televizija, čuvena po antisrpskoj politici, čak i političkim stavovima koji se suprotstavljaju stavu ministra inostranih poslova Srbije, takođe je dobila frekvenciju od Radiodifuzne agencije, i to i finansijski povlašćen položaj. U nepovoljnom položaju nalaze se samo predstavnici lokalnih televizija okupljenih u udruženje "Srpska mreža", kojima nisu direktno zatvorili vrata, ali im je nametnut takav namet na vilajet da su u situaciji da sami sebe zatvore zbog neverovatnih finansijskih zahteva. Umesto da se naprave temeljne izmene Zakona o radiodifuziji, vladajuća većina sada nudi "tehnikalije", motivisane neuspehom da se zapravo proguraju kandidati i favoriti gospodin Miljenko Dereta i gospođa Gordana Suša. Budući da se ovlašćeni predlagači nisu sami usaglasili, kako je rekla gospođa Kolundžija, biće naterani da poštuju zakon. Od 17. februara, kada je istekao mandat dvojici članova RRA, Slobodanu Đuriću i Velimiru Miloševiću, ide neprekidan ping-pong između Skupštine i Odbora za kulturu. Traži se da Odbor reši problem umesto Skupštine, na Odboru slušamo filozofsko-lingvističke analize zakonske odrednice o nužno dva kandidata, da bi se 26. februara 2009. godine, na predlog Svetlane Stojanović, člana skupštinskog Odbora za kulturu i informisanje, loptica vratila u skupštinsko polje. Dakle, zatraženo je autentično tumačenje Skupštine u plenumu o stavu 1. člana 24. Zakona o radiodifuziji koji se odnosi na to da li "dva kandidata" znači samo dva ili može da znači više od toga. Kako god bilo, slažem se i sa gospodinom Prokićem iz Liberalno-demokratske partije da izmene i dopune ovog zakona tehničke prirode ne rešavaju problem RRA, a nastavlja se tenzija između Skupštine i države. Isto tako je jasno da pravi motiv vladajuće većine jeste samo to što nisu uspeli da ubace još dva svoja kandidata i pojačaju medijsku demokraturu.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Narodni poslanik Velimir Ilić, predsednik Poslaničke grupe Nova Srbija, želi reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, na samom kraju naše rasprave koja je danas vođena, želeo bih nešto da objasnim. Mi smo od EU svojevremeno dobijali zakone, kao što ste i vi nedavno doneli u parlament 15 zakona u objedinjenoj raspravi o poljoprivredi; usvojeni su u toku jednog dana u načelnoj raspravi i to nigde na svetu ni u jednom parlamentu niko nije uspeo, ali evo, mi smo šampioni. Eto, isto tako smo svojevremeno dobili neke zakone koji moraju da se usvoje. Jedan od tih, koji je u Vladu doneo (i Vladu obradovao) ministar Dinkić i rekao – nema kredita, nema MMF-a, nema ništa dok ne donesemo novi zakon o telekomunikacijama, samo jednog operatera Srbija sme da koristi, a sve ostale mora da tenderiše, da proda, a kad to prodamo, od toga ćemo da napravimo koridore... Šta je bilo sa Mobtelom – pojela maca pare, za vreme kampanje su nestale. Treći operater je isto nestao, nema sredstava i ništa se nije završilo. Uvedena je kablovska televizija na ovakav način, o čemu smo čuli danas u ovoj raspravi. Isto tako, sada je ta praksa, neko je doneo odozgo neke zakone, brzo usvojite, nema bele šengen vize, nema EU. Mi, šta ćemo, navrat-nanos, da sve to pozavršavamo, uradimo i odradimo, tako se i radi, bez studioznijeg razmišljanja. Zato nam se ovakve stvari događaju, zato pravimo partijske organe. Neko je danas u raspravi rekao – treba im poslati budžetsku inspekciju. Budžetska inspekcija je takođe partijski organ. To je telo koje imenuje Ministarstvo finansija. Oni sami sebe kontrolišu. Ko njih kontroliše? Izgubili smo mogućnost da napravimo državnu administraciju, da vratimo institucije poput parlamenta u funkciju; počeli smo da se krijemo iza nekih upravnih odbora, iza nekih tela. Danas sam čuo raspravu o upravnom odboru. Upravni odbor odslikava Vladu, kakav je odnos u Vladi, takav je u upravnom odboru. Kakav je odnos u Vladi, takav je u parlamentu. Ono što Vlada naumi, parlament realizuje svojom većinom, ili upravni odbor svojom većinom. Tu nema nikakve mogućnosti da se nešto promeni. Zar je normalno da poslanik iz Užica glasa protiv autoputa do svog grada? Normalno je, to se događa kod nas. Želeo bih da vas pitam, da li ćemo promeniti jednog? Pogledajte biografije članova koji su predloženi, jednog člana, pa ćete videti ko je, šta je, pa ćete videti da mi dajemo Agenciju nekome sa strane, kao što smo dali kablovsku televiziju, kao što smo dali telekomunikacije, najveći državni resurs, kao što smo prodali dva operatera i potrošili sredstva, tako da niko danas ne zna da kaže... Sećam se, kada sam izlazio iz Vlade ostalo je u kasi 2.260.000.000 evra nepotrošenih para. Dali smo izbore i dali smo ministru finansija iz protivničkog tabora da gospodari kasom. Pare su nestale, nema ih, potrošene. Nema ih. Na današnji dan čitamo u štampi radosnu vest da je Srbija dobila 800.000.000 od Međunarodnog monetarnog fonda. Ja vas sad pitam, za šta mi ovde služimo, ko je raspravljao o tri milijarde zaduživanja, ko će da uzme kredit, za šta se uzima kredit, gde ide kredit, kojim tajkunima, kome da se da, ko pokriva veštačko održavanje dinara, gde idu dinari od prodaje tih deviza? Postoji niz drugih pitanja. Ta pitanja niko ne da pred parlament. Od nas beže kao da imamo kugu. Mi sami sa sobom ovde raspravljamo. Niti ima ministara... Ministar finansija i ministar ekonomije ne dolaze više kod nas, njih to ne interesuje, oni nas obaveste da su pare stigle, da će za neki mesec još jedna tranša, a iduće godine još jedna. Ko je mogao Srbiju da zaduži za tri milijarde evra, bez ovog parlamenta da da befel? Da li je ugovor ratifikovan ovde? Da li je ugovor sa MMF-om ratifikovan u ovom parlamentu? Da li ijedan narodni poslanik zna šta piše u tom ugovoru? Koji su ugovorni uslovi i koje su obaveze države, gde idu te pare? Kaže – dobiće neki privrednici. Znači, privrednici, tajkuni koji su prefinansirali sebe, počeli da grade čitave zgrade, izgubili kompas i sada mi treba da se zadužimo, da im damo da se oporave, da ostanu na nogama, da nas i dalje tiranišu. Prema tome, gospodo moja draga, treba da vidimo za šta ovde služimo, ko smo i šta smo, koje odluke donosimo. Juče se zabavljamo nekim perifernim zakonom, nekom ovde palo na pamet da pričamo o fašizmu i da započnemo diskusiju. U međuvremenu, tri milijarde dinara nestaju. Gde odlaze? To je suštinsko pitanje za svaki parlament. Mene bi radovalo da se ovde vodila rasprava o te tri milijarde dinara. Prema tome, kontrole nema. Upravni odbor, to je skriveno, to je foliranje. Mi znamo da vladajuća koalicija, mada tanka totalno, donosi odluke kakve hoće; Vlada isto to uradi; upravni odbor u istom odnosu to sve završi i sve to prolazi mirno, onako kako prolazi. Ko kontroliše Vladu? Da li parlament, kao donosilac zakona o budžetu, rebalansu budžeta i svemu, ima mehanizam kontrole Vlade? Da li je Narodna banka ikada podnela račun ovom parlamentu, u poslednje vreme, o trošenju sredstava, o svom zaduživanju, o određivanju kursa domaće valute itd.? Ne. Sve to nas zaobilazi. Mi ovde služimo za potkusurivanje, da nas slikaju, da vide gde sedimo, kako sedimo, da li se smeškamo ili ne smeškamo, šta jedemo, šta pijemo. Ni u jednom parlamentu Evrope predsednik države i njegova ekipa, vladajuća koalicija i vlada ne kritikuju toliko parlament koji ih bira. Da je sreće da smo mi prava institucija, kakva Skupština treba da bude, koju ova Srbija zaslužuje, a u ime Boga, brzo će to doći, ovde bi drhtali ministri kada dođu da nam objasne gde su pare od Mobtela, gde su pare od trećeg operatera, gde su pare od Robnih kuća "Beograd". Ništa. Mi pitamo, njih baš briga, smeškaju se; evo, vidite, sedišta za Vladu su uvek prazna, a mi se ovde lepo ispričamo. Onaj gospodin, da mu ime ne spominjem, što sedi tamo u Televiziji, on odgovori kada koga da iseče, izbaci. Tobože, sad smo svi u Srbiji postali teniseri; gde god se igra tenis, i u nekoj nedođiji, odmah trči i prekidaj sve, svi gledamo tenis. To je sad postalo hit. Vidim da je Tijanić tamo među prvima, a to je poslednja stvar koju sad Srbi … Znači, igara što više. Zašto Tijanić igra u svakom timu? Zato što on sa svima kombinuje. Gospodo, kada sam bio u vlasti on je sarađivao sa Demokratskom strankom. Čelnici Demokratske stranke su imali kod njega ključne emisije i zarađivali kod njega debele pare – "Svadba 48 sati", "Život na selu", "Kuća velikog brata" na B92 i niz drugih emisija, tu su te agencije pojedinih funkcionera zarađivale velike pare, milione evra. Oni su se utalili, znači, ne diraju, on je za sve zlatna koka. Ko god dođe na vlast, on kod Saše, Saša ga odmah udomi, kaže – daj te tvoje. Tačno je, napravi Upravni odbor koji nikada ne može da ga smeni. Zamislite priču, čovek sa srednjom školom vodi državni javni servis! Ali, naravno, okači ono "za evropsku Srbiju" uveče, pa ga neko zbog toga možda i nagradi. Hvala vam puno i želim vam prijatan ručak.
Zaključujem načelni pretres i pre nego što odredim … Želite li reč? Da li želite reč za repliku ili kao predsednik? Molim vas da se registrujete u elektronskom sistemu. Izvolite. Izvinite, još jedanput se registrujte.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, naravno sve vas pozdravljam, posebno pozdravljam svih 12 poslanika vladajuće većine u sali. Dozvolite mi nekoliko rečenica na kraju rasprave. Žao mi je što zastupnik predlagača zakona gospođa Kolundžija nije u sali, ali pročitaće verovatno u stenogramu šta imam nameru da kažem. Prvo, o samom zakonu. Znate, sasvim je izvesno, slažem se sa poslanicima koji su to istakli, da taj zakon, koji je već nekoliko puta menjan, treba još da pretrpi neke izmene, ali to je stvar za neku drugu priliku. Ono što je nesumnjivo duh tog zakona, ali i sličnih zakona koji su regulisali rad regulacionih tela, jeste da su pobrojani predlagači članova tog tela. Oni, dakle, predlažu, Skupština, odnosno izvršna vlast nema nikakvog uticaja na to koga će oni da predlože, a onda Skupština bira. Podsetiću vas, ne tako davno birali smo Nacionalni prosvetni savet. U nekim kategorijama je bilo čak 12 predloga, od kojih je ova skupština izabrala tri. Prema tome, to da li ima u zakonu malo trapavo napisano "obaveznodva"... Vi ste sada to popravili tako što ste izbacili "obavezno", ali tek sad je sasvim sigurno da mora biti dva. Treba samo posle reči "obavezno" ubaciti reč "bar" i onda bi sve bilo regulisano. Znači, bar dva. Ideja je da bude više od jedan. Neću da ulazim u spekulacije, koje su doduše dosta bliske mozgu, da kandidati koji su bili po nečemu nisu odgovarali vladajućoj većini. Takođe mislim da je to verovatno tačno. Ali, bilo kako bilo, mislim da predložene izmene nisu dobre i da ne razrešavaju problem. I dalje će ostati sumnja da li tačno dva ili bar dva. Evo, imate prilike dok ne pređemo, Odbor ima prilike i mogućnosti da, umesto da izbaci reč "obavezno", napiše "obavezno bar dva" i onda je sve čisto. Međutim, današnja diskusija je bila prilika da se ponešto kaže i o radu Republičke radiodifuzne agencije, i mislim da su poslanici DSS-a to i učinili, pogotovo sa aspekta da ona svojim radom zapravo utiče na jednu drugu važnu sferu, a to je sfera medijskog prostora Srbije, i na to da mediji budu profesionalniji nego što jesu. Ono što radi RRA ne doprinosi tome. To što ćete zatvoriti pedesetak televizija, što ništa ne činite da se uvede red u kablu, počevši od toga da se napravi konkurencija i da nema monopola, do toga da ne možete dopustiti da neko drugi, vlasnik kablovske televizije, određuje šta će građani Srbije da gledaju, a šta neće, to su krajnje ozbiljna pitanja. Biću slobodan da iznesem svoj lični stav. Bojim se da je stanje profesionalizma u medijima trenutno na vrlo niskim granama. Štaviše, mene danas neki mediji, a tu je svakako najveća odgovornost RTS-a... Radio-televizija Srbije je danas u profesionalnom smislu tamo negde gde je bila početkom devedesetih godina. Tu nema ni "p" od profesionalizma, ali zato ima javašluka, ima gluposti, ima svega drugog, samo profesionalizma nema. Međutim, možda nije dobro da o profesionalizmu u medijima raspravljaju političari. Oni mogu da kažu svoj stav, uvek se to može gledati kroz prizmu nekog političkog interesa. Mislim da je poslednji trenutak da se i o medijima i o RRA izjasne novinarska udruženja. Opet pozivam obe ljupke dame koje vode ta udruženja da pokrenu jednu akciju, čiji cilj nije da ovaj ili onaj medij radi za ovu ili onu stranku, nego cilj mora da bude da imamo medije koji su visokoprofesionalni. Time što će država da propiše nenormalne takse da bi neko uopšte imao medij – pomenuo sam takse koje su deset puta veće u Srbiji, nego npr. u Hrvatskoj, razumeo bih da je Srbija deset puta bogatija zemlja od Hrvatske, ali nije – dakle, namete koje niko ko hoće profesionalno da radi posao ne može da zadovolji... Ako tome dodate još stanje na području reklama... Raspitajte se malo kako se dobija reklama, ko mora da da dozvolu da bi neka televizija dobila neku ozbiljnu reklamu, raspitajte se malo; neću da pominjem imena, neću da pominjem imena, gospodine Krasiću. Videćete da je stanje zapravo još mnogo, mnogo puta gore od ovoga što ja ovde pričam. Demokratska stranka Srbije svakako neće glasati za ovaj zakon, ali savetujem Odboru da napiše jedan amandman i neka bar posle ovih ispravki bude jasno da li je tačno dva ili bar dva. Lično mislim da mora biti bar dva, pa neka bude i dva, tri, pet, 55, ova skupština će da se izjasni kako se već bude izjasnila. Hvala.
Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. želi reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Pre određivanja vremena za pauzu obaveštavam poslanike, na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i nakon 18.00 časova, nastavićemo raspravu o tački koja u tom trenutku bude na dnevnom redu. Određujem pauzu. U 15.15 časova nastavićemo radni dan pretresom po 62. tački dnevnog reda – Predlog kandidata za izbor člana Saveta RRA koji živi i radi na teritoriji AP Kosovo i Metohija. Hvala. [[Posle pauze – 15.15]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Prelazimo na 62. tačku dnevnog reda – PREDLOG KANDIDATA ZA IZBOR ČLANA SAVETA REPUBLIČKE RADIODIFUZNE AGENCIJE KOJI ŽIVI I RADI NA TERITORIJI AP KOSOVO I METOHIJA Za ovu tačku dnevnog reda primili ste Predlog kandidata za izbor člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije koji živi i radi na teritoriji Autonomne pokrajine Kosovo i Metohija, koji je podneo Savet Republičke radiodifuzne agencije, broj 345-1772/09 od 12. maja 2009. godine. Primili ste izveštaj Odbora za kulturu i informisanje povodom razmatranja ovog predloga. Pre otvaranja pretresa podsećam vas da, prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave, po poslaničkim grupama, sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanik Vladan Batić, koji nije član nijedne poslaničke grupe, ima pravo da govori do pet minuta. Molim poslaničke grupe da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, ako to već nisu učinile. Obaveštavam vas, takođe, da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Aleksandar Martinović Poslaničku grupu SRS, narodni poslanik Vladimir Milentijević Poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica. Otvaram pretres o Predlogu kandidata za izbor člana Savete Republičke radiodifuzne agencije koji živi i radi na teritoriji AP KiM. Da li izvestilac Odbora za kulturu i informisanje narodna poslanica Vesna Marjanović, predsednica Odbora, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) U elektronskom sistemu prijavljen je narodni poslanik Vladimir Milentijević, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS. Izvolite, imate reč.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, predlog Republičke radiodifuzne agencije za kandidata za člana Saveta ove agencije koji živi i radi na području Kosova i Metohije, gde se predlaže Živojin Rakočević iz Gračanice, sasvim je u redu, jer po proceduri treba da se predloži i izabere predstavnik Republičke radiodifuzne agencije sa teritorije KiM. Nemam ništa lično protiv predloženog kandidata i verovatno je predlog u skladu sa procedurom o njegovom izboru, ali napomenuo bih nešto što je možda dosta bitno. Možda uz ovaj predlog Republičke radiodifuzne agencije i Društva novinara Kosova i Metohije, gde se predlaže kolega Živojin Rakočević za člana Saveta RRA, treba da postoji i mišljenje Ministarstva za Kosovo i Metohiju, Odbora za Kosovo i Metohiju. Nemam ništa lično protiv predloženog kandidata, jer tiče se teritorije Kosova i Metohije i verovatno živi i radi na Kosovu i Metohiji, međutim, smatram da je to još jedna formalnost i da treba da se stekne utisak da Republika Srbija poštuje Ustav i zakone Republike Srbije i kada je Kosovo i Metohija u pitanju. Formalnost je, kao i skupštinska većina u ovom visokom domu, kao i skupštinski Odbor za Kosovo i Metohiju, kao Vlada Republike Srbije i Ministarstvo za Kosovo i Metohiju. Formalnost, jer Republika Srbija još nije priznala nezavisnost KiM, ali je očigledno digla ruke od svoje južne pokrajine. Skupština Republike Srbije od formiranja ove skupštinske većine nije održala nijednu raspravu o Kosovu i Metohiji. Za dnevni red Vlada je predložila samo jednu rezoluciju o Kosovu i Metohiji, ali je ona skinuta sa dnevnog reda jer nije postojala saglasnost oko realizacije ni u okviru vladajuće koalicije, a da ne govorim o nacionalnom konsenzusu, kada je tema Kosova i Metohije u pitanju. Odbor za Kosovo i Metohiju je od konstituisanja do sada sazvan 14 puta, a u 80% slučajeva nije imao kvorum za rad zbog nedolaska poslanika vladajuće koalicije, a samo jednom je raspravljao o važnim temama vezanim za Kosovo i Metohiju. Predsednik Vlade Srbije, moram da ponovim, nije posetio AP Kosovo i Metohiju tokom godinu dana svog mandata. Vlada Republike Srbije je smanjila budžet za 36% u odnosu na 2008. godinu. Vlada je ukinula i sve sudove na Kosovu i Metohiji, osim jednog opštinskog i jednog osnovnog suda; smanjila je kosovski dodatak za 50% itd. Skupština Republike Srbije, Vlada Republike Srbije, Ministarstvo za Kosovo i Metohiju i poslanici vladajuće koalicije bojkotuju Skupštinu zajednica opština Kosova i Metohije, iako je Vlada Republike Srbije svojom uredbom priznala Skupštinu zajednica opština Kosova i Metohije. Skupština zajednica opština Kosova i Metohije održala je osam sednica. Tim sednicama nije prisustvovao niko od predstavnika Skupštine Republike Srbije, Vlade Republike Srbije, Ministarstva za Kosovo i Metohiju, osim jednoj sednici, gde je prisustvovao državni sekretar za Kosovo i Metohiju gospodin Zvonimir Stević. Nije prisustvovao niko od članova Odbora za Kosovo i Metohiju iz vladajuće koalicije, iako među njima ima i onih koji žive na Kosovu i Metohiji, a uredno su za tu sednicu Skupštine zajednica opština pozvani. Zašto? Zato što Srbi i nealbanci traže konkretne odgovore od Republike Srbije za mnoge probleme koji se tiču njihovog opstanka na Kosovu i Metohiji. Republika Srbija odgovor na ta pitanja nema, ili ne želi da ih ima, sasvim je svejedno. Svi potezi se vuku iz jednog centra, i to iz kabineta predsednika Republike Srbije. Niko od ostalih institucija Republike Srbije nema samostalnost da odlučuje o Kosovu i Metohiji. Predsednik Republike Srbije je bez odluke Skupštine Republike Srbije prihvatio misiju Euleks, a misija UNMIK na terenu više i ne postoji. Moram još jednom ponoviti, po ko zna koji put, koju ulogu na Kosovu i Metohiji ima misija Euleks. Misija Euleks ima zadatak da sprovede plan Martija Ahtisarija i stvori nezavisno Kosovo, i to na terenu već radi. Dok misija Euleks radi svoj posao, Republika Srbija ne preduzima ništa. Srbi i nealbanci su prevareni, zbunjeni i prepušteni sami sebi. Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, osim teoretski, praktično na terenu ne funkcioniše, ne sarađuje sa legalno izabranim predstavnicima lokalne samouprave na Kosovu i Metohiji. Na Kosovo i Metohiju odlaze samo lica imenovana od Vlade Republike Srbije, a ona su iz sastava vladajuće koalicije. Ne daju instrukcije Srbima i nealbancima kako da se ponašaju u kriznim situacijama, a kriznih situacija na Kosovu i Metohiji je, nažalost, sve više i više. Ministarstvo za Kosovo i Metohiju je izradilo Strategiju održivog opstanka i povratka Srba i nealbanaca na Kosovo i Metohiju, a da tom prilikom nije obezbedilo ni jedan jedini dinar. Godišnji troškovi Ministarstva za Kosovo i Metohiju su 270.000.000 dinara, a sredstva predviđena za Nacionalni investicioni plan koja pripadaju Kosovu i Metohiji za 2009. godinu su predviđena u iznosu od 185.000.000 dinara. Znači, Ministarstvo za Kosovo i Metohiju ima troškove na godišnjem nivou oko 270.000.000, a Nacionalni investicioni plan 185.000.000. Od 185.000.000, za opštinu Leposavić je izdvojen 131.000.000 milion, a za Lešak 70.000.000 dinara. Obustavljena je izgradnja započetih objekata, koju je upravo ovo ministarstvo prihvatilo i počelo da finansira u 2008. godini, da bi obustavilo finansiranje u 2009. godini, a započelo nove objekte na Kosovu i Metohiji. Ono što nas najviše tišti i boli i što pravi paniku, to su tajni pregovori Ministarstva Vlade Republike Srbije za Kosovo i Metohiju sa misijom Euleks o vrlo važnim pitanjima, a da o tome mi koji živimo na Kosovu i Metohiji ne znamo ništa. Današnju Bajdenovu izjavu da Republika Srbija treba da prihvati realnost na Kosovu i Metohiji, koja potom vodi u nezavisnost Kosova, mi Srbi i nealbanci koji živimo na Kosovu i Metohiji nikada nećemo prihvatiti. Ministarstvo za Kosovo i Metohiju i vladajuća koalicija onim što čine, svesno ili nesvesno, u potpunosti se uklapaju u Bajdenovu tzv. realnost i samo otežavaju opstanak i normalan život Srba i nealbanaca na Kosovu i Metohiji. Zbog toga zahtevam da Vlada Republike Srbije Skupštini Republike Srbije predloži izmene i dopune Zakona o ministarstvima i ukine Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, jer ono ne služi ničemu. Od predsednice Narodne skupštine Republike Srbije zahtevam, s obzirom na situaciju u Odboru za Kosovo i Metohiju, da predloži izmene i dopune Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije i ukine Odbor za Kosovo i Metohiju da ne bi pravio troškove, jer, na kraju krajeva, Odbor za Kosovo i Metohiju nije u funkciji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, 1991. godine tadašnja opozicija organizovala je proteste zbog navodno neobjektivnog prikazivanja političke stvarnosti u Srbiji od strane tadašnjeg rukovodećeg tima RTV Beograd. Danas, u 2009. godini, situacija je deset puta gora kada je reč o medijskoj slici koja se stvara u Srbiji i kada se govori o opozicionim političkim partijama, odnosno kada se govori o režimu Borisa Tadića. Danas su skoro svi mediji sa nacionalnom frekvencijom direktno ili indirektno pod kontrolom režima. Glas opozicionih partija, pre svega glas SRS, teško može da dopre do srpske javnosti, izuzev odavde iz Narodne skupštine Republike Srbije ili, eventualno, sa neke televizijske ili radio-stanice koja nas pozove. Režimu Borisa Tadića to nije bilo dovoljno. Gotovo kompletna poslanička grupa bila je izbačena iz Narodne skupštine Republike Srbije da se ne bi čuo glas srpskih radikala o teškoj političkoj, ekonomskoj i socijalnoj stvarnosti u Srbiji. U tu svrhu koriste i izmene Poslovnika o radu Narodne skupštine i zahvaljujući tim izmenama srpski parlament je postao jedinstven u svetu – on više nije državna i politička institucija u kojoj se slobodno govori, to je institucija u kojoj morate da ćutite. Ako ne ćutite, ako ste kritičari režima Borisa Tadića, ako kažete da je Džozef Bajden pravi ratni zločinac, a ne Ratko Mladić, onda rizikujete da vas izbace iz parlamenta ili, u najmanju ruku, kazne opomenom i nekim novčanim sankcijama. Dragi građani Srbije, danas je medijski prostor u Srbiji u najvećoj meri pod kontrolom jednog čoveka. Taj čovek, naravno, dolazi iz Demokratske stranke, stranke koja navodno ima monopol na uvođenje Srbije u EU, stranke koja je naprasno postala član Socijalističke internacionale, stranke koja je od 2000. godine sprovela najbrutalniju, najmonstruozniju privatizaciju u istočnoj Evropi i koja je preko noći postala partija koja se navodno zalaže za socijalnu pravdu. Taj čovek je, naravno, Dragan Đilas, aktuelni gradonačelnik Beograda. To je čovek koji je, po informacijama koje ima SRS, politički moćniji i uticajniji od samog Borisa Tadića. Da je to tako govori činjenica da je nedavno, uoči donošenja Zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu za 2009. godinu, Dragan Đilas, gradonačelnik Beograda, otvoreno stavio do znanja Borisu Tadiću da mora da ostavi onolika finansijska sredstva gradu Beogradu koja su projektovana budžetom za 2009. godinu, da ne sme nijedan dinar da manjka u gradskoj kasi, inače, po rečima Dragana Đilasa, on će naći nekog novog manekena koji će da glumi da je šef države i predsednik Republike Srbije. Dragan Đilas je danas, dame i gospodo narodni poslanici, vi iz Socijalističke internacionale kojima su puna usta socijalne pravde, najbogatiji ili jedan od najbogatijih ljudi u Srbiji, čovek koji ima u svom vlasništvu najmanje 16 preduzeća, direktno ili indirektno, u raznim oblicima, sa raznim kompanjonima; uglavnom, njegovo ime se provlači kao ime vlasnika u najmanje 16 medijskih i propagandnih kuća u Srbiji. Dragan Đilas je vlasnik sledećih firmi: "Multikom group", "Multikom rent", "Bella team", "Direct media AD Beograd", "Direct media public relations Beograd", "Direct media DOO Skoplje", "Direct media DOO Podgorica", "Direct media DOO Sarajevo", "Spark event promotion DOO", "DM marketing international DOO", kao što vidite, sve sami srpski nazivi, "Sports ADD DOO", "Big print DOO", "Frendee DOO", "Emotion production", "Ovation advertising" i jedna firma za koju nije sigurno da li je njegova, pa neću ni da je čitam. Evo kako stoji stvar sa udelom vlasništva u pojedinim medijskim kućama: "Multikom group", glavna firma ili firma majka, preduzeće za multimedijalne komunikacije, "Multikom group DOO Beograd", adresa: Ulica antifašističke borbe 13b, bavi se konsalting i menadžment poslovima. Inače, firma je registrovana za usluge u spoljnotrgovinskom prometu. Struktura vlasništva je sledeća: Dragan Đilas – 25%, Milica Delević-Đilas – 25%, Dragoslav Ilić – 42%, Nebojša Garić – 8%. Inače, pre nego što nastavim da čitam dalje, da napravim jedno malo objašnjenje kako je gospodin Đilas došao do ovolikog kapitala. On je imao jedan drugi recept za bogaćenje u odnosu na Božidara Đelića. Božidar Đelić je došao posle 5. oktobra 2000. godine u Srbiju, navodno bez igde ičega, zaspao na tetkinom kauču i ujutru se probudio sa 11.000.000 evra. Dragan Đilas nije imao sreću da spava na tetkinom kauču, ali uradio je nešto drugo. On je prodavao bižuteriju u Češkoj, pa je onda došao u Beograd, zaposlio se u firmi Srđana Šapera, tu je stekao neki kapital, osnovao sopstveno preduzeće i onda, po nalogu vlasti u Srbiji, dobio klijente po zadatku, obogatio se i sada je vlasnik najmanje 16 medijskih i propagandnih kuća u Srbiji i jedan od najbogatijih ljudi u Srbiji. Evo kako stoji stvar sa udelom vlasništva u njegovim firmama. "Multikom rent", to je ogranak ove firme majke, bavi se iznajmljivanjem nekretnina. "Bella team", od 2006. godine je ova firma u sastavu njegovog lanca medijskih kuća, to je preduzeće za trgovinu i usluge, adresa je Gundulićev venac br. 3, bavi se konsalting i menadžment poslovima. Registrovana je za spoljnotrgovinski promet. Struktura vlasništva je sledeća: "Multikom group", a to znači Dragan Đilas zajedno sa svojim kompanjonima, 100% je vlasnik ove firme. "Direct media AD Beograd", preduzeće za marketinške i promotivne aktivnosti, Ulica antifašističke borbe 13, bavi se poslovima pružanja usluga reklame i propagande i, naravno, kao i svaka druga njegova firma, registrovana je za spoljnotrgovinski promet. Struktura vlasništva je sledeća: "Multikom group" 93%, onda neka Silvana Mandurević 1%, Jovan Stojanović 1%, Jadranka Drinić 3%, Gojko Đilas 1%, Marija Matić 1%. Kao što vidite, Đilasa ima mnogo, moguće je da ćemo u ovom nabrajanju imena naići i na Milovana Đilasa. "Direct media public relations Beograd", adresa: Ulica antifašističke borbe 13b, opet konsalting i menadžment poslovi, registrovana za spoljnotrgovinski promet. Struktura vlasništva: "Direkt medija" 65%, Nevena Kurtović 35%. Ta "Direct media" ima predstavništvo u Skoplju, tj. u Makedoniji, u Sarajevu, odnosno BiH, i u Podgorici, odnosno Crnoj Gori. Deveta firma "Spark event promotion DOO", preduzeće za marketinške i promotivne aktivnosti, Beograd, opet Ulica antifašističke borbe 13b. Kao što vidite, većina preduzeća ima tu antifašističku orijentaciju za koju se vi zalažete i gotovo sva preduzeća su na istoj adresi. Opet usluge reklame i propagande. Izvinjavam se, gospođo Đukić-Dejanović, čini mi se da nema predlagača ove tačke dnevnog reda, pa ako biste mogli da obezbedite prisustvo. (Predsednik: Nas 121 smo predlagači. U naše ime danas govori gospođa Kolundžija, koja će se pojaviti svakog momenta, ali smo mi ostali ovde i pratimo vas. Izvolite.) Dobro, lično smatram da bi bilo dobro da je gospođa Kolundžija prisutna u sali i da može da čuje ove podatke. Ali, ako ima neke važnije državničke poslove, ako je možda otišla sa gospodinom Bajdenom na ručak, najljubaznije vas molim da joj prenesete sve ono što mi sada govorimo. (Predsednik: Budite uvereni da će biti informisana o svemu, ali nas ima koji vas baš pomno pratimo. Izvolite.) Hvala vam, gospođo Đukić-Dejanović. Dakle, ova deveta firma registrovana je za spoljnotrgovinski promet, odnosno za usluge u spoljnotrgovinskom prometu. Struktura vlasništva: "Multikom group" 60%, izvesna Nevena Vasojević 10%, izvesna Ana Rogić 30%. Deseta firma "DM marketing international DOO Beograd", opet Ulica antifašističke borbe 13b, kao što vidite, potpuno na vašem kursu antifašističke borbe, registrovana za spoljnotrgovinski promet, odnosno za aktivnosti u vezi sa kompjuterima. Struktura vlasništva: "Multikom group" - 100%. Jedanaesta firma čiji je vlasnik Dragan Đilas "Sports ADD", Ulica aantifašističke borbe 13b, računovodstveni i knjigovodstveni poslovi i poslovi kontrole, savetodavni poslovi u vezi sa porezom, registrovana za spoljnotrgovinski promet. Struktura vlasništva: "Multikom group" - 100%. Dvanaesta firma "Big print DOO", društvo za štampu i grafičke usluge Novi Beograd, ovo nije antifašistička borba, Đorđa Stanojevića br. 4, štampanje, i registrovana je za spoljnotrgovinski promet. Struktura vlasništva: "Multikom group" 90%, izvesni Željko Drašković 10%. Trinaesta firma, "Frendee DOO", sedište je u Beogradu, ul. Milutina Milankovića 120b, konsalting i menadžment poslovi, registrovana za spoljnotrgovinski promet. Struktura vlasništva: "Multikom group" 60%, Vladimir Bjelobrk 20% i Isidora Trifunović 20%. Četrnaesta firma Dragana Đilasa, čoveka koji ne može noću da spava od brige za Beograđane, "Emotion production", preduzeće za konsalting, proizvodnju radio i televizijskih programa i usluge reklame i propagande, Beograd, Terazije 43; konsalting i menadžment poslovi. Naravno, i ova firma je registrovana za spoljnotrgovinski promet. Struktura vlasništva: "Multikom group" 49%, onda izvesni Goran Stamenković 51%. Petnaesta firma ima sedište u Beogradu, Bulevar Arsenija Čarnojevića 99/5, registrovana je za usluge reklame i propagande i za spoljnotrgovinski promet. Struktura vlasništva: Vladimir Galić 50%, Dragoslav Ilić 25%, Milan Ristić 25%. Ovu šesnaestu firmu neću da apostrofiram zato što do kraja nije utvrđeno koliki je procenat vlasništva Dragana Đilasa. Inače, ta firma ima sedište u Beogradu, Hilandarska 4, bavi se uslugama reklame i propagande i spoljnotrgovinskim prometom. Evo, tako stoji stvar sa firmama čiji je vlasnik Dragan Đilas, čovek koji se bori za socijalnu pravdu, čovek koji će da pomogne Romima koje je raselio, da deset Roma stavi u jedan kontejner. To je sve u duhu antifašističke borbe. Nije slučajno što je sve firme ili većinu svojih firmi registrovao baš na toj adresi – Beograd, Antifašističke borbe 13b, potpuno u duhu Čankovog Predloga zakona. Ako mi dopustite, gospođo Đukić-Dejanović, ja ću da iznesem jedan dokument koji se zove "Objektivni pregled sukoba interesa u medijskom prostoru Srbije". Radi se o dokumentu koji je sačinila jedna informativna agencija iz Beograda - "Ipres", Beograd. Oni su pokušali stručno, odnosno ekspertski da daju analizu kako se vlada Srbijom, koji su kanali za politički, ekonomski i medijski monopol potpunom kontrolom budžeta srpskog marketinga, koji je u 2007. godini iznosio 443.605.000 evra. U ovoj studiji je utvrđeno veliko povećanje u 2008. godini i 2009. godini, a to povećanje je inače iskazano i na sajtu Narodne banke Srbije krajem marta meseca 2009. godine. Evo, otprilike, šta se kaže u ovom dokumentu, koji zaista baca objektivno svetlo na to kako funkcioniše Dragan Đilas, kako funkcioniše Demokratska stranka i ko zapravo vlada medijskim prostorom Srbije. Kada čujete ove podatke onda su ove izmene zakona koje ste malopre predložili potpuno besmislene. Izgleda da nemate pametnija posla nego da građane Srbije zamajavate potpuno besmislenim izmenama zakona, koje ni za jotu neće promeniti medijsko stanje u Srbiji. Najava predsednika Srbije Borisa Tadića da će raskinuti, kako je on rekao, spregu kriminala, privrede, pravosuđa i politike, izrečena pred članovima Vlade, biznismenima, ekonomistima i bankarima na "Biznis forumu" na Kopaoniku početkom marta meseca, izazvala je veliku pažnju medija, partija, kako opozicije, tako i vlasti, institucija, političke elite i cele javnosti. Zbog ispoljenog velikog interesovanja javnosti, radi pojašnjenja najavljene borbe protiv organizovanog kriminala predsednik Tadić je dodatno istakao: "Moja poruka svetu kriminala je da država neće odustati od svojih obaveza, boreći se protiv kriminala na svakom mestu. To je nacionalan posao od najvećeg mogućeg značaja. Svaki napor policije, istražnih organa i tužilaštava nedvosmisleno svedoči da još od devedesetih godina postoje snažni uticaji i veze u tom četvorouglu. Stoga se vara svako ko misli da se lako, za godinu, dve, osam ili deset može suzbiti sprega kriminala, korupcije, privrede i pravosuđa. Valjda nije potrebno posebno obrazlagati da su ekonomija, pravosuđe i politika čitavu deceniju bili postavljeni na kriminalnim osnovama. Kada neko korumpira nekoga iz državne administracije, onda je to sprega kriminala, pravosuđa, politike, kao što je sprega i u privredi, takođe, kada neko utaji porez ili kada novac zarađen nelegalno devedesetih godina pere u privredi, zato je donet Zakon o oduzimanju imovine." Dakle, poštovana gospodo socijalisti, kada Boris Tadić kaže da je tokom devedesetih godina postojala sprega kriminala, ekonomije, pravosuđa i politike i da je čitav sistem tokom devedesetih godina bio postavljen na kriminalnim osnovama, onda on u stvari na indirektan način udara šamar vama kao koalicionom partneru, jer ste vi oličenje tih, navodno mračnih, devedesetih godina. Međutim, i pored toga što su ljudi iz biznisa, medija i politike odmah podržali ovu akciju koju je najavio predsednik Republike, mnogi su naglasili da bi za pošteno izvođenje ovakve akcije prvo morala da se raskrinka sprega lidera i članova Demokratske stranke i organizovanog kriminala, jer mnogi smatraju da su danas baš ljudi iz vladajuće stranke najpovezaniji u sprezi kriminala i politike – ko bi rekao. Ova kvantitativna i kvalitativna analiza sadržaja dokumentacije, svedočenja aktera i novinskog istraživačkog novinarstva naš je skroman doprinos utvrđivanju istine o sukobu interesa i monopolskom položaju određenih ličnosti u neposrednom okruženju predsednika Republike i predsednika DS Borisa Tadića. Takođe treba naglasiti da je ovde analiziran monopolski položaj, sukob interesa … (Predsednik: Gospodine Martinoviću, ja se izvinjavam, ali morate sada da prekinete zato što ovaj put niste poslednji na listi predstavnika i predsednika poslaničkih grupa, ima još prijavljenih, pa ćete onda nastaviti.) Ako dozvolite jednu malu opasku, ni gospodin Milan Avramović po prethodnoj tački dnevnog reda nije bio jedini i poslednji govornik.
Bio je poslednji od prisutnih u sali. U krajnjem slučaju, morate se dogovoriti sa svim predstavnicima, ali ih ima puno; gospodin Markićević, pa ste vi ponovo. Mislim da je sada gospodin Markićević. Ustupate reč gospođi Janković, je l' te? (Da.) Da li se vi, gospođo Janković, slažete? Kako hoćete, dogovorite se. Gospođo Janković, izvolite.
Koliko sam informisana, trebalo bi da ja budem ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Nova Srbija po ovoj tački. (Predsednik: Izvinite, dobro ste obavešteni. Zbog toga sam morala da prekinem predstavnika Poslaničke grupe SRS. Izvolite.) Dobro. Zbog javnosti i zbog građana Srbije, mislim da je važno, kada se radi o personalnim rešenjima, predočiti građanima koja su to rešenja i koje su kvalifikacije, znači, biografski podaci i ono što sami kandidati o sebi pišu, da bismo mogli da procenimo da li je to najbolji kandidat koji se može naći za mesto kandidata u RRA, a koji živi i radi na području Kosova i Metohije. Naravno, u skladu sa Zakonom o radiodifuziji, podnet je predlog skupštinskom odboru i skupštinski odbor je u proceduru stavio za kandidata za člana Saveta koji živi na području Kosova i Metohije Živojina Rakočevića iz Gračanice. Prvo moram da pročitam preporuku od Društva novinara Kosova i Metohije, gde se u obrazloženju kaže sledeće: "Živojin Rakočević je jedan od najboljih poznavalaca medijskih prilika i potreba u Pokrajini u proteklom periodu". Nije baš određeno šta to zapravo znači i koji je to protekli period, a objasniću posle zašto. Dalje kaže: "Značajno je doprineo poboljšanju kvaliteta informisanja, edukacije i organizovanja medija na srpskom jeziku, kao i objedinjavanju medijskog prostora. Rezultati tog rada su Kosma mreža, udruženje radio-stanica Kosova i Metohije, organizovano uz podršku OEBS-a". Znamo kakva je situacija u vezi sa informisanjem u našoj južnoj pokrajini i ova vrsta preporuke deluje pre kao antireklama, jer ne znam šta znači "značajan doprinos poboljšanju kvaliteta informisanja, edukacije i organizovanja medija na srpskom jeziku" koji, nažalost, u našoj južnoj pokrajini gotovo da i ne postoji. Možda je indikativnije i značajnije pročitati ono što kandidat u svojoj biografiji navodi: Živojin Rakočević rođen je 1973. godine u Podgorici. Kandidat za Kosovo i Metohiju rođen je u Podgorici. Obrazovanje – završio je Filološki fakultet u Prištini; odslušao poslediplomske studije na Filološkom fakultetu Univerziteta u Beogradu i položio ispite, prijavio magistarsku tezu. Završio je nekoliko specijalističkih seminara na temu novinarstva i medija, kao i menadžment u medijima; pohađao nekoliko studijskih seminara u inostranstvu u okviru Programa međunarodne posete SAD. Kad god neko kao referencu navede nekoliko studijskih seminara u Americi, ili je viđen za mesto ministra odbrane, kao na primer gospodin Šutanovac, ili je viđen eventualno za kandidata za RRA, koja je napravljena tako da bude prilično jednolična i da dozvoljava ozbiljnu medijsku blokadu. Radno iskustvo – urednik časopisa "Potpis", saradnik na Radio Prištini od 1994. godine; uređivao poeziju u književnom časopisu "Stremljenja"; radio kao asistent na Filološkom fakultetu u Prištini od 1997. godine do 1998. godine, predmet Opšta književnost; jedan od pokretača i prvi glavni urednik dečijeg časopisa "Mali princ" iz Banjaluke 1999. godine; lektor na Radio-televiziji Republike Srpske 1999. godine. Vidimo da je čovek prilično pokretljiv – Podgorica, Priština, Republika Srpska. Bio je glavni i odgovorni urednik na Kosovsko-metohijskom radiju od januara 2000. godine; predsednik i jedan od pokretača udruženja Kosovska medijska asocijacija "Kosma mreža" (udruženja radio-stanica Kosova i Metohije, koje predstavlja novu radijsku informativnu okosnicu izolovanih srpskih naselja, naravno, realizovano u saradnji sa OEBS); glavni i odgovorni urednik magazina "Glas juga" iz Gračanice, a od medijskih kuća sa kojima je sarađivao u zemlji tu su B 92, Studio B, Foks i, ima i stranih, ATV, France 24, TV 5. Ono što je vrlo interesantno jeste da je i dobitnik nagrade "Milan Pantić" za istraživačko novinarstvo i hrabrost u izveštavanju, vezano za događaje tokom pogroma Srba 17. marta 2004. godine, koju su dodelili UNS, NUNS, "Večernje novosti" i NIP "Novi put" iz Jagodine. No, ono što jeste moje pitanje i što zapravo izaziva i može da bude osnov za mnoge sumnje jeste šta je od 2004. godine do danas? Ovde se biografija završava 2004. godine. Zašto je istraživačko novinarstvo prestalo posebno nakon priznanja tzv. nezavisne države Kosovo? Imam još jedno pitanje – zašto je putem dva radija u okviru udruženja Kosovska medijska asocijacija pozivao Srbe da glasaju onda kada je srpska vlada upozoravala naše sunarodnike u južnoj pokrajini da ne pristaju na šiptarsku propagandu i ne daju legitimitet onima koji će kasnije napraviti prvu NATO državu na teritoriji Evrope? Kako je reagovao u medijskom smislu, pošto vidimo da je završio ove silne kurseve u Americi i menadžment, 17. februara 2008. godine na samoproglašenje tzv. nezavisne države Kosovo? Zašto baš tada prestaje istraživačko novinarstvo i počinje ova uspešna saradnja sa OEBS? Inače, budući da je deklarisani hrišćanin, čudno je što nije reagovao, ako već nije reagovao na apel Vlade, ni na apel vladike raško-prizrenskog Artemija da se na glasanje ne izlazi i ne daje legitimitet šiptarskim teroristima. Tu nekako, blago rečeno, nedostaje poslušanije, ili postoji neka druga vrsta političke orijentacije. Na koji način bi, to je takođe važno pitanje, kao član RRA koji živi i radi na području Kosova i Metohije danas reagovao na saopštenje eparhije Raško-prizrenske koje dolazi upravo iz Gračanice, gde on sada živi i radi? Evo tog saopštenja: američki potpredsednik Džozef Bajden planira da poseti manastir Visoki Dečani 21. maja 2009. godine. Ovu vest saopštila je ambasada SAD u Prištini. Nadležni episkop raško-prizrenski Artemije ne daje svoj blagoslov za tu posetu. Američki potpredsednik dolazi u posetu Kosovu kao nezavisnoj državi da potvrdi nasilno otkidanje dela teritorije države Srbije i njeno predavanje u ruke šiptarskim teroristima koji su nekažnjeno počinili nebrojene zločine nad srpskim narodom, srpskom imovinom i srpskom verskom i kulturnom baštinom. Da li Džozef Bajden ovim gestom želi da potvrdi da su i Dečani američka baza na Kosovu i Metohiji, kao što je to Bondstil? Manastir Visoki Dečani pod sadašnjom upravom već je, nažalost, postao poznat po svom delovanju koje je na štetu srpskih interesa, postavši u određenom smislu bastion antisrpskog delovanja na Kosovu i Metohiji, što ova poseta i potvrđuje. U cilju sputavanja i suzbijanja takvog delovanja manastira Dečani, episkop Artemije doneo je pomenutu odluku. Ovde je faksimil i potpis eparhije Raško-prizrenske i Kosovsko-metohijske. Mene zanima kako bi naš predloženi kandidat reagovao sada na ovo saopštenje. U kontekstu svega što sam do sada rekla, izražavam opravdanu sumnju da se radi o najboljem mogućem kandidatu sa teritorije Kosova i Metohije. Mislim da bi trebalo ozbiljno razmotriti koji su sve kandidati dostupni, pitati vođe naših Srba i pitati Marka Jakšića, na primer, kakvo je njegovo mišljenje o ovom i nekim drugim kandidatima, naći nekog ko je završavao škole u Srbiji i ko ima diplomu nekog od srpskih univerziteta, a ne nekakve diplomice pohađanih kurseva u okviru međunarodnih poseta SAD, i zaista postaviti ozbiljnog kandidata koji će na dostojan način reprezentovati interese države Srbije i biti u saglasnosti sa zvaničnim stavovima njegove vlade.
Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: NS, SRS i SPS - JS. Reč ima gospodin Markićević. Zamolila bih, pošto nemamo pisani dokument da će gospođa Janković biti ovlašćeni predstavnik, da nam podnesete.
Poštovana predsednice, u nameri da diskutujem o predlogu kandidata za izbor člana Saveta RRA o biografiji i o dosadašnjem radu kandidata ne bih posebno govorio, pogotovo zato što je moja koleginica Aleksandra Janković vrlo iscrpno govorila. Iskoristio bih vreme koje imam da popričamo malo o informisanju sa Kosova i Metohije o tome kako naši ljudi žive dole. Mogu da kažem, na osnovu mog iskustva i razgovora sa ljudima na Kosovu i Metohiji, da oni nisu zadovoljni kako naši mediji, a pričaću samo o jednom, izveštavaju sa Kosova i Metohije. Poslednjih nekoliko dana bili smo svedoci njihove herojske borbe u selu Brđani, gde su se goloruki suprotstavljali tzv. međunarodnim snagama koje su na njih bacale suzavac i šok bombe. Imam utisak, prateći iz svog toplog i sada ohlađenog doma u gradu Čačku, gde živim, da naš javni, tzv. evropski, medijski servis nije baš prikazao dramatičnost onoga što se dole događa. Mislim da to nije prvi put. U kontekstu toga je moja koleginica Aleksandra Janković izrazila sumnju kako će se član RRA ponašati, s obzirom na ovlašćenja koja RRA ima. Zašto sve ovo govorim? Zato što me malo grize savest kao narodnog poslanika, ne malo nego dosta, jer sam 2002. godine glasao za TV pretplatu. Smatrao sam i još uvek smatram, doduše, pokoleban, da treba da postoji jedna televizija, zvali je mi javni servis, državna televizija, nacionalna televizija, na kojoj će naša deca moći da prate program kao što smo mi mogli kada smo bili deca, kada smo bili đaci, da pratimo školski program ili emisije iz nacionalne istorije našeg naroda. Ta nacionalna istorija je svetla, a nije onakva kakvom je neki prikazuju; ta istorija je svetla, i nas i naših predaka, a nije onako kako neki naši današnji gosti govore. Ovako kako sada radi javni servis, to moram javno da kažem, što se tiče NS i Poslaničkog kluba NS, da nije direktnih prenosa ove sednice, građani bi stekli utisak da uopšte ovde ne učestvujemo u radu. Sviđalo se to nekome ili ne, neko kaže uspešno, neko kaže neuspešno, svako ima svoju publiku i svoje birače, one koji ih hvale i one koji ih kude, ali mogu da kažem da sam poslanik devet godina u Poslaničkom klubu NS i da, osim gostovanja našeg predsednika kao ministra nekoliko puta, nikada nije gostovao nijedan poslanik NS, sem nedavno u emisiji "Možda da, možda ne". To nije slučajno. Reći ću vam samo jedan primer odnedavno – bio sam gotovo progonjen u hodniku da dam izjavu o jednoj aktuelnoj temi toga dana, za ovaj razgovor i moju diskusiju uopšte nije bitna tema, od 30 sekundi; i to je skinuto. Dakle, mi iz Nove Srbije smo uvereni da na javnom servisu, pre svega u informativnom programu, postoje makaze, i to velike makaze, za stranke koje neće da odustanu od svog nacionalnog programa, kao što je NS, za one koji se ne stide toga što su Srbi, koji se ne stide onoga što su pričali deset godina, koji jesu za Evropu, ali dostojanstveno. Treba da imamo i mi šansu da na tom javnom servisu kažemo zašto imamo rezerve prema ovakvom ulasku u Evropu, kako nudi sadašnja vladajuća koalicija, pa neka onda narod sudi ko je u pravu, neka narod glasa. Zašto sumnjamo u zdrav razum naših građana i našeg naroda? Neka slušaju sve poslaničke grupe, naravno, srazmerno zastupljenosti u parlamentu. Samo bih vas podsetio da je odnos u parlamentu 51% prema 49%; većina je ovde 126 poslanika vladajuće koalicije. Da li 49% opozicionih stavova ima u informativnim emisijama na javnom servisu? Pre nekoliko godina, kada smo bili na vlasti, da nam neko ne govori da smo licemeri, istu ovu temu smo pokrenuli, ali ne zbog Nove Srbije, zato što je diskriminisana, nego zbog istine. Mislimo da je ta istina potrebna građanima, a potrebna je i vladajućoj koaliciji, jer će da ispravi neke svoje greške i da bolje vlada, što je u interesu svih građana Srbije. Dobronamerno smo, bez mnogo buke i pompe, pitali kako je moguće da TV pretplatu plaćaju građani koji uopšte nemaju TV signal. Imaju volju da plaćaju još uvek, tada, pre nekoliko godina su imali, tu čuvenu TV pretplatu, a nemaju TV signal. Odgovor sa RTS-a je bio tako bahat i nekulturan da nisam mogao da verujem. Rečeno nam je – pa šta ima veze, plaćaju porez za školstvo i oni koji nemaju decu. Ti i takvi ljudi vode javni servis Srbije, i još kažu – evropski medijski servis. Nije to nikakav javni servis. To je vladin servis. To je servis DS-a, i to treba reći otvoreno i pošteno. Ne bih imao ništa protiv kada bih bio bar malo uveren, kao građanin i otac dvoje dece, da je to dobro za Srbiju. Jedna istina, saopštavana svako veče i ulepšavana, nije dobra za građane Srbije, nije dobra za državu, nije dobra za vladajuću stranku, nije dobra za Vladu, nije dobra ni za predsednika Republike. Bolje bi bilo da se na javnom servisu u informativnim emisijama čuju malo kritičniji tonovi o trenutku u kome živimo i o tome kako naš narod živi. Ta TV pretplata je polovina penzije za 188.000 građana u ovoj zemlji koji su pošteno zaradili svoju penziju, a imaju primanja, odnosno tu penziju manju od 11.000 dinara. Sada je pretplata, koliko znam, 477, odnosno oko 500 dinara; kada to pomnožimo sa 12 meseci, to ispada više od pola jedne penzije. Možda se nama koji, i pored smanjenih plata i dnevnica, još uvek imamo natprosečne plate i još nekima koji imaju mnogo veće plate nego što imamo mi narodni poslanici čini da to nije neki trošak. Zašto mi građanima ne bismo prepustili, čuli ste malopre predsednika NS povodom kablovske televizije, da oni izaberu televiziju koju hoće da plaćaju? Možda će da plaćaju neku lokalnu televiziju. Zašto je pod moranjem i zakonom da plaćaju javni servis ako im se ne sviđa, recimo, "48 sati svadba"? Zašto da plaćaju jednu televiziju za koju kažu da je na njoj jedan tajkun, o tome je malopre bilo reči ovde, 60% vremena, reklamnih minuta zakupio? Zašto bi to finansirali svi građani? Da li ima ijednog razumnog čoveka ovde koji ne zna da je blizu polovine građana nezadovoljno kako živi u ovoj zemlji? Prema tome, nezadovoljni su i tom istinom koju čuju svako veče na javnom servisu. Dalje, građani su saznali (i treba da saznaju) koliku platu ima svaki poslanik, koliko popije kafa, kolika mu je dnevnica, sve treba da saznaju; i ministri su morali da daju svoju imovinsku kartu i koliko popiju kafa u Vladi, samo mi ne možemo da znamo jedan podatak, da vidimo završni račun, gde su završile te pare koje građani plaćaju kroz TV pretplatu. Gde to možemo da saznamo? U kom dokumentu? Da vidimo kolike su plate na tom javnom servisu? Kako su tu ljudi zapošljavani? Da li je moguće da glavne informativne emisije vode svako veče ljudi koji su rodbinski povezani sa članovima Vlade? Da li vi mislite da će to građani da trpe? Da li oni na javnom servisu i vi iz vladajuće koalicije znate koliko ste blizu toga da se ponovo u pola osam čuju šerpe i lonci? Meni još zvoni u ušima i toliko me je stid što sam 2002. godine glasao za tu TV pretplatu. Mislim da je u interesu svih stranaka u vladajućoj koaliciji, opozicionih, svih poslanika ovde da mi taj javni servis pretresemo i prodrmamo, da vidimo šta se tamo radi, da se ne obaziremo na žutu štampu, ni na ove izbore, ni na one izbore, nego da oni pošteno, otvoreno, korektno i jasno, finansijski i ekonomski i na svaki drugi način podnesu izveštaj građanima Srbije, a mi ovde zastupamo građane Srbije, kako troše taj novac kojim građani plaćaju tu TV pretplatu. Nema mnogo zemalja u svetu gde se plaća TV pretplata. Srbija je jedna od retkih, a pogotovo u ovom ekonomskom trenutku, već sam o tome govorio, u kome živi većina građana Srbije. Znate, ovi o kojima sam pričao i koji imaju penzije ispod 11.000 dinara, oni su najrevnosnije platiše za sve komunalije, pa i za tu TV pretplatu. Da li treba da im govorimo, kao što smo govorili u vreme znamo kog režima, da ne plaćaju TV pretplatu, pa posle da im dolazi, kao za struju, kamata? Ili će poslanici, a NS će to vrlo brzo učiniti na ulicama svih gradova Srbije, pozvati građane na miran protest, da se za stolovima olovkom izjasne da li su za to da se i dalje plaća ovakav javni servis i TV pretplata. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Gospodin Martinović ima reč. Izvinite, gospodin Dejan Radenković. Naizmenično, pa onda ste vi.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam slušao raspravu i po prethodnoj tački dnevnog reda i po ovoj, pošto je tema izvesni Živojin Rakočević, koji je kandidat za člana radiodifuznog saveta. Moram da vam kažem da nije lepo pričati o čoveku koga ne znate. Ako bi neko imao razloga da priča loše o tom čoveku, koga ja dobro znam iz studentskih dana, kada smo bili na suprotnim stranama, možda bih ja imao neke lične razloge da pričam negativno, loše i neistinito o tom čoveku. Ako stavimo sve to na stranu, i setimo se te njegove borbe 17. marta, kada je on hrabro izveštavao sa onih nemilih događaja i stavljao glavu u torbu, mislim da nije u redu da ovde danas polemišemo na tu temu i da se delimo po tom stranačkom principu, zato što je neko opozicija pa sada kritikuje nekoga zbog toga što je nekoga predložio. Gospodin Živojin Rakočević je, koliko sam razumeo, prošao na konkursu koji je raspisan od strane Radiodifuzne agencije. Da nije takvih kao što je Živojin Rakočević, možda ne bismo mogli da čujemo ništa o životu Srba na prostoru Kosova i Metohije. Nisam rekao da je jedini i ne bi bilo dobro da je jedini. Zato bih apelovao da o čoveku koji daje sve od sebe da se čuje glas… Zamolio bih kolegu Krasića… Shvatam da je nekome zabranjeno da priča, ne mora onda iz klupe, neka se javi. Apelujem da ne pričamo o čoveku... Ako već meni ne verujete, možete na internetu ukucati ime Živojin Rakočević i videti sve ono o čemu je on izveštavao sa prostora Kosova i Metohije. Znači, stvarno apelujem da nije lepo pričati o čoveku koji je došao iz Crne Gore u Prištinu da studira, ostavio sebe na Kosovu i Metohiji, oženio se, živi u Čaglavici i stvarno na jedan vrlo hrabar način izveštava o stanju Srba na Kosovu i Metohiji. Ne bih da polemišem o drugim stvarima. Još jednom bih vas stvarno zamolio, prvo proverite pa pričajte o čoveku. A propo priče nekih kolega o poseti Dečanima, nemojte da propustite to da je Sveti arhijerejski sabor Srpske pravoslavne crkve poništio odluku vladike Artemija. Samo bih da posetim, ne znam o čemu se radi, prosto je neverovatno – vladika Artemije, kome su u jednom trenutku bili dobri Amerikanci i Nemci, pa je putovao, pa je pljuvao po Srbiji, tražio neku pomoć njihovu, sad ne dozvoljava i ne daje blagoslov da neko dođe u manastir Dečane. Hvala.
Reč ima gospođa Janković.
Gospodine Radenkoviću, vi se očigledno baš niste… (Predsednik: Samo recite koji je osnov javljanja, pošto…) Replika i pogrešno tumačenje onoga što sam govorila. Znači, zaista bi bilo neobično, gospodine Radenkoviću, da nas 250 ovde poznajemo sve kandidate koji su predloženi. Ni ne sumnjam da je on prošao na konkursu za kandidata, što naravno još uvek ne znači da treba automatski da prođe u Skupštini. Moguće je da je to princip funkcionisanja u vašoj "semafor" koaliciji, ali ova skupština treba ipak da glasa o izboru kandidata. Osim toga, ovo nisu lične stvari, nije pitanje da li ja lično ili bezlično poznajem kandidata. Meni je data, kao poslaniku, mogućnost da izrazim opravdanu sumnju u kvalitet predloženog kandidata. Govorili ste o 17. martu 2004. godine. Da li vi znate, gospodine Radenkoviću, koji je danas datum i koja je godina? Od tada je proteklo pet godina. Kakav je to doprinos u izveštavanju sa Kosova i Metohije? Ili je taj doprinos neprimetan i za njegove sunarodnike i za Srbe sa Kosova i Metohije, pogotovo za nas, ili se možda je varam. Pitanje nije lične prirode. Baš zato što zastupamo princip da treba postaviti najboljeg kandidata sa Kosova i Metohije, našeg najboljeg sunarodnika, morala sam da izložim opravdane sumnje i da vas pitam, pošto vi lično poznajete čoveka, da li mi možete reći na koji način on brani Kosovo unutar Srbije od 2004. do danas, kao vi ili se to možda razlikuje?
Gospodin Dejan Radenković. Replika? Shvatila sam da se nisu međusobno razumeli i potrebno je da se razjasne. Izvolite.
Pomenula je, rekla je – gospodine Radenkoviću. (Predsednik: Zbog javnosti je važno da to razjašnjenje ovaj put bude javno. Treba da se izjasnimo o kandidatu i da glasamo.) Nadam se, predsednice, da imam pravo na repliku, s obzirom na to da je moje prezime spomenuto, mada pogrešno, ja sam Dejan Radenković. Koleginice Aleksandra, Kosovo se ne brani tako što vi ovde nosite tu majicu na kojoj piše – Kosovo je Srbija; ne brani se tako što ponekad, među svojim stranačkim aktivnostima, odete dole, prošetate i napravite neku ekskurziju i date neku moralnu podršku tim ljudima. Nemate moralno pravo da pričate o tim ljudima koji dole žive, kojima je teško da cirkulišu, da se kreću. Živojin Rakočević živi dole, izveštava sa Kosova i Metohije. Nadam se da koristite internet, uđite i ukucajte Živojin Rakočević, pa će hronološki izaći šta je pisao odozdo, šta je izveštavao, gde je gostovao, na kojoj televiziji, koji su njegovi prilozi. Nemojte – sada je tema član saveta za radiodifuznu agenciju, pa hajde da skupljamo političke poene. Nije to dobro, verujte mi. Kad vi nešto kažete, narod sluša i sada će običan narod da pomisli – ko zna ko je taj Živojin Rakočević. Možda smo malo dali na važnosti. To je jedan skroman čovek koga ja znam sa studija. Najviše bih ja imao razloga da pričam loše o tom čoveku i da glasam protiv njega zato što smo u studentskim danima bili na različitim stranama, borili se za neka svoja studentska prava; on je bio na jednoj strani, ja sam bio na drugoj, razlikovali smo se u mišljenjima što se tiče Univerziteta u Prištini. Prema tome, čovek koji je dole studirao, došao iz Crne Gore, oženio se dole, živi u Čaglavici, nemojte da više polemišemo o tome. Hvala vam puno.
Nemate pravo više na repliku. Gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam imao nameru da komentarišem lik i delo gospodina Živojina Rakočevića, ali sada sam na neki način zaintrigiran diskusijom gospodina Radenkovića. Ispada da mi ne smemo da komentarišemo kvalitete predloženog kandidata i da smo mi ovde samo da glasamo. Izneću vam nekoliko podataka vezanih za dotičnog gospodina, pa sami procenite ko ga finansira i za koga radi. U prostorijama Radija KIM je 13. februara 2009. godine održana svečanost povodom donacije nove opreme koju je finansirao USAID, a implementirao IREX. Ova oprema će omogućiti bolji i kvalitetniji rad srpskih radio-stanica na teritoriji Kosova i Metohije, svim članicama Kosovske medijske asocijacije. Glavni i odgovorni urednik KIM radija i predstavnik "Kosma mreže", Kosovska medijska asocijacija, Živojin Rakočević kazao je danas da "Kosma mreža" funkcioniše od 2003. godine. "Između ostalog, želim da se zahvalim svima koji su nam pomagali svih ovih godina" – i sad slušajte kome – "OEBS-u, Evropskoj agenciji za rekonstrukciju, američkoj ambasadi u Prištini, Norveškoj narodnoj pomoći, Švedskom helsinškom komitetu. Danas dobijamo novu opremu, nećemo morati da popravljamo uređaje po brdima i dobili smo još jednu vrlo važnu mogućnost, da nam se priključi još pet novih radio-stanica", kazao je Rakočević. Ambasador SAD u Prištini Tina Kajdanov kazala je da je ovo važan pokretač za srpsku zajednicu, koja će imati direktnu korist od vesti i informacija koje budu emitovane putem "Kosma mreže". Istraživanje javnog mnjenja koje je sprovedeno na Kosovu pokazuje da se ljudi okreću radiju kada žele da čuju lokalne vesti, a zajednica kosovskih Srba se oslanja na radio-stanice u mreži "Kosma", koje, između ostalog, proizvode visokokvalitetan dnevnik koji se emituje svakog dana u 17.00 časova. Ovakvu vrstu napora želimo da ohrabrimo. Tehnika umrežavanja, koju ove radio-stanice upravo dobijaju, a čije postavljanje podržava i vlada SAD, omogućiće im da prošire pokrivenost na terenu i dopru do većeg broja slušalaca. (Poslanici SRS dobacuju: Taj je Srbin pravi.) Vlada SAD sa zadovoljstvom je pomogla pet radio-stanica, omogućivši finansijska sredstva i tehničku pomoć u iznosu od 37.000 dolara za ove radio-stanice, kazala je Kajdanov. Na svečanosti je govorio i Endrju Klejton, šef IREX-a, koji je rekao da je "Kosma mreža" od 2003. godine uradila odličan posao u proizvodnji dnevnika koji se emituje širom Kosova putem radio-stanica koje svoj program emituju na srpskom jeziku itd, itd. (Poslanici SRS dobacuju: Razbij ga, Martinoviću.) Dakle, iza gospodina, da podsetimo, stoje OEBS, američka ambasada u Prištini, Švedski helsinški komitet. Sve sami veliki prijatelji srpskog naroda i institucije koje se bore za to da Kosovo i Metohija, u skladu sa Ustavom i Rezolucijom 1244, ostane u sastavu Republike Srbije. (Poslanici SRS dobacuju: Bolje da ste Pitera Fejta predložili.) (Predsednik: Kolege iz SRS, 68 minuta je prilično vremena, rasporedite ga tako da se javljate u vreme koje je predviđeno za govornika, a ne da ometate gospodina poslanika koji govori. Pa, sve vreme dobacujete, zaista nije u redu.) Dame i gospodo narodni poslanici, naravno, u medijskom prostoru Srbije postoje daleko mračnije ličnosti od ovog gospodina Živojina Rakočevića. Nastaviću dalje sa ovom analizom ko je pravi gospodar medijskog prostora u Srbiji. To je, da podsetimo, Dragan Đilas, aktuelni gradonačelnik Beograda, jedan od najbogatijih ljudi u Srbiji, čovek koji je danas politički, medijski i, naravno, finansijski moćniji i od samog Borisa Tadića. Iz ove analize se vidi da svako ko izgradi onakvu medijsku imperiju kakvu je detektovala ova analiza raspolaže takvom količinom moći i vlasti da može svakog trenutka da realizuje svoje lične ambicije i prohteve svake vrste i da pretoči u realnost, na korist ali i na štetu svoje društvene zajednice, svaki zamišljeni projekat bilo kog karaktera i cilja. Tako vlasnici medijskog prostora Srbije, koji iz budžeta realizuju između četrdeset i pedeset miliona evra, mogu da učine sve što požele, pa i da utiču na kreiranje politike, da smenjuju ili ustoličavaju. Slobodno se može reći da pojedina ministarstava i ministri usmeravaju ogromne svote novca u razne kampanje, puneći fondove agencija da bi se preko njih plaćala medijska blagonaklonost prema aktuelnoj vlasti, dok u isto vreme usmereni, "spinovani" rejtinzi, unapred dogovoreni, dižu tiraž najlojalnijim pisanim i elektronskim glasnogovornicima. Pročitaću vam spisak povlašćenih marketinških agencija koje su poslovno licencirane iz SAD i Velike Britanije. To su uglavnom agencije za marketinške komunikacije. Ima ih više, sve imaju engleska imena, apsolutno nijedna nema srpsko ime i iza svih ovih marketinških agencija stoje Dragan Đilas, Srđan Šaper i ljudi koji su iz njihove poslovne mreže. Ukupan prihod ovih marketinških agencija u 2005. godini iznosio je 25.153.000 evra, u 2006. iznos se značajno povećava - 42.290.000 evra, u 2007. godini još više - 56.284.000 evra. Uspon tri prvorangirane agencije počinje sa usponom njihovih vlasnika u Demokratskoj stranci. Godine 2005. Đilas i Šaper ulaze u vrh Demokratske stranke, Đilas kao direktor Narodne kancelarije, a drugi kao savetnik predsednika Srbije za medije. Medijske agencije čiji su vlasnici Dragan Đilas i Srđan Šaper u 2005. godini ostvarile su profit od 36.676.000 evra, u 2006. neverovatnih 143.128.000 evra i u 2007. godini nešto manje - 138.582.000 evra. Pi-ar agencije, opet nema nijednog srpskog imena. Namerno neću da zamaram građane Srbije ovim engleskim imenima, ali zanimljiv je prihod koje su ostvarile ove pi-ar agencije: u 2005. godini 1.482.000 evra, u 2006. opet se povećava, skoro 3.000.000 evra i u 2007. opet skok, skoro 5.000.000 evra. Produkcione agencije iza kojih stoje Dragan Đilas i Srđan Šaper ostvaruju prihod u 2005. godini od 5.000.000 evra, u 2006. preko 11.000.000 evra i u 2007. preko 17.000.000 evra. Agencije za istraživanje tržišta i javnog mnjenja iza kojih stoje Dragan Đilas i Srđan Šaper u 2005. godini ostvaruju prihod od 4,5 miliona evra, u 2006. skoro 8.000.000 evra i u 2007. nepunih 10.000.000 evra. Agencije za spoljno oglašavanje, takođe nijedna nema srpski naziv – u 2005. godini prihod u evrima je preko 7.000.000 evra, u 2006. skoro 11.000.000 evra i u 2007. godini preko 22.000.000 evra. Ko su vlasnici najvećih licenciranih marketinških agencija u Srbiji? Dragan Đilas, Srđan Šaper, zatim, Marin Šimurina, Miodrag Lukić, Žaklina i Igor Kušić, Milan Maravić, Bojan Joksimović, Vladimir Andonov, Dejan Nedić. Agencije koje su pod kontrolom Dragana Đilasa i Srđana Šapera pokrivaju, direktno ili indirektno, celokupno tržište Srbije. Njihovi klijenti su najveća javna preduzeća u Srbiji, sve državne institucije i ministarstva, kojima treba podrška vlasti radi opstanka, zbog korišćenja raznih pogodnosti za bogaćenje uz pomoć državnih struktura. Ko bi rekao, tako veliki borci protiv kriminala i korupcije! Đilas i Šaper zauzimaju monopolski položaj na srpskom tržištu. Pošto su najveći zakupci komercijalnog medijskog prostora, uopšte se nije moguće baviti ovom vrstom delatnosti ukoliko ne kupujete neki od najvažnijih resursa od njih, bilo da se radi o sekundama ili zakupu prostora u štampanim medijima. Njihove agencije koriste povlašćeni položaj u trgovini sa medijskim kućama i sekunde i prostor dobijaju sa velikim rabatom, koji niko drugi ne može dobiti. Na taj način, prostor je moguće zakupiti jedino kod njih i time se postiže, posrednim putem, potpuna kontrola medijskog tržišta. Pokušaću da vam prikažem tabelarni prikaz prometa povlašćenih licenciranih marketinških agencija u 2005, 2006, 2007. godini, kroz povezana i prikrivena vlasništva Đilasa i Srđana Šapera. Grupa ovih marketinških agencija je ostvarila sledeći prihod: u 2005. skoro 30.000.000 evra, u 2006. skoro 49.000.000 evra, u 2007. neverovatnih 74.737.000 evra. Druga grupa firmi pod potpunom kontrolom Srđana Šapera, a indirektno Dragana Đilasa, ostvaruje sledeći prihod: u 2005. skoro 5.000.000 evra, onda, zamislite skok, u 2006. skoro 38.000.000 evra (sa nepunih pet, na preko 37, odnosno nepunih 38.000.000 evra), a u 2007. godini, kada su bili parlamentarnih izbori, neverovatnih 55.000.000 evra. Ovo je najbolja slika iz koje građani Srbije mogu da vide kako se na njihovoj muci i nevolji bogate ljudi poput Dragana Đilasa i Srđana Šapera, velikih boraca za demokratiju, ljudska prava i evropske integracije i neprikosnovenih boraca protiv kriminala i korupcije. Sada ćete da vidite koliki su prihod ostvarile firme koje su pod potpunom kontrolom izvesne Slavice Šimić, a u stvari pod indirektnim uticajem Đilasa i Šapera; opet jedna grupa preduzeća od kojih nijedno nema srpski naziv. U 2005. godini više od šest miliona evra, u 2006. godini 10.486.000 evra, u 2007. godini skoro trinaest miliona evra. Prihod koji su ostvarile firme pod potpunom kontrolom izvesnog Marina Šimurine, a u stvari pod indirektnim uticajem Đilasa i Šapera: 2005. godine 166.000 evra, 2006. godine 243.000 evra, 2007. godine 436.000 evra. Jedna firma koja je pod kontrolom izvesnog Miodraga Lukića, a u stvari je pod indirektnim uticajem Đilasa i Šapera – u 2005. godini ostvarili su prihod od preko sedam miliona evra, u 2006. godini trinaest miliona evra i u 2007. godini 11,5 miliona evra. Firma pod potpunom kontrolom izvesnih Žakline i Igora Kušića, a u stvari pod indirektnim i prikrivenim uticajem Đilasa i Šapera – u 2005. godini preko milion i po evra, u 2006. godini skoro dva miliona evra i u 2007. godini preko sedam miliona evra. Takvih firmi ima više. Vlasnici tih firmi, formalni vlasnici, jesu različiti ljudi. U svakoj od ovih firmi koje su u 2005, 2006. i 2007. godini ostvarivale enormne iznose novca prikriveni vlasnici i indirektni vlasnici su Srđan Šaper i Dragan Đilas. Kako se formira medijski monopol? Medijski monopol na tržištu u Srbiji formira se na dva načina. Prvi način – nekoliko marketinških agencija udružuju medijske budžete svojih klijenata u jednu medijsku agenciju. Na taj način se stvara tzv. medijski pul. Matična medijska agencija ostvaruje ekstrarabat na ukupan iznos uloženog novca koji se odnosi na reklamiranje u oglašavanju na svim medijima u kojima se klijenti agencije oglašavaju (televizija, radio, štampani mediji i tako dalje). Najveće medijske agencije u Srbiji na ovaj način, po prikupljanju sredstava matične medijske agencije, zakupljuju prostor za reklamiranje u najvažnijim medijima u decembru mesecu tekuće godine za emitovanje reklama za narednu godinu. Za zaradu se, pored uplate zbirnih budžeta, unapred koristi mogući rast cena iz tekuće u novu godinu. Primer je rast cena na RTS-u u prethodnih deset godina; oscilacije u cenama za emitovanje na RTS-u su bile i do 50% iz godine u godinu. Drugi način – novac medijskih agencija se plasira u proizvodnju TV emisija, TV kvizova, kupovinu filmskog i serijskog programa i na taj način se ostvaruju dodatni benefiti u smislu ostvarivanja povoljnosti za emitovanje koje dobijaju udružene agencije medijskih pulova. Ko upravlja tokovima novca koji je usmeren ka medijima u Srbiji? Nezvanična procena je da više od 85% ukupnog marketinškog budžeta u Srbiji kontrolišu i usmeravaju povezane firme koje su u vlasništvu ili prikrivenom suvlasništvu, kao i pod indirektnom prikrivenom kontrolom visokih funkcionera Demokratske stranke Đilasa i Šapera. Na ovaj način, vlasnici medijskog prostora Srbije, koji iz budžeta države ostvaruju između četrdeset i pedeset miliona evra, raspolažu takvom količinom moći da mogu da učine sve što požele, a to znači da kreiraju politiku, da je podržavaju ili menjaju. Pojedina ministarstva i ministri usmeravaju ogromne svote novca u razne kampanje, puneći fondove agencija da bi se preko njih, ali i javnih preduzeća, plaćala medijska blagonaklonost prema aktuelnoj vlasti, dok u isto vreme usmereni, "spinovani" rejtinzi, unapred dogovoreni, dižu tiraž najlojalnijim pisanim i elektronskim glasnogovornicima. Dame i gospodo narodni poslanici, to su oni isti ministri koji poručuju građanima Srbije da stežu kaiš, da gase svetlo kada izlaze iz stana, da ne stavljaju vruću supu u frižider, da moraju da se stisnu u 2009. godini jer je velika ekonomska kriza. Pogledajte kolike svote novca na narodnoj muci i nesreći ostvaruju medijski manipulatori Dragan Đilas i Srđan Šaper. Deset posto budžeta kontrolišu i usmeravaju agencije koje su takođe povezane sa vladajućim strankama, ali na nižem nivou ljudi u vladajućim strukturama, te su zbog toga manje ograničene pripadnošću stranci. Preostalih 5% budžeta kontrolišu ostali. Na osnovu kojih pokazatelja se usmeravaju i određuju budžeti za potrošnju marketinškog novca u medijima? Trebalo bi da su pokazatelji bazirani na rezultatima istraživanja koje sprovode ovlašćene agencije, ali realno postoji jedan izvor čiji se rezultati uvažavaju kao relevantni, tj. u Srbiji postoji totalni, od države nekontrolisani, monopol u ovoj oblasti, a to je čuveni "Stratedžik marketing". Ova kompanija, odnosno Srđan Bogosavljević je takođe vlasnik firme "AGB Nilsen Srbija", koja se bavi merenjem gledanosti TV stanica. U vlasničkoj strukturi ove firme pojavljuje se kao partner firma "AGB Nilsen Holandija", koja je u toj zemlji registrovana kao društvo sa ograničenom odgovornošću i koja nema vezu sa centralnom kompanijom u SAD, tako da je i sama licenca sporna. U praksi, "Stratedžik marketing", kao jedina agencija, pretežno favorizuje određene medije sa kojima imaju povoljne finansijske aranžmane, po principu – koliko para, toliko muzike. Primer, svima poznati a neeksoponirani slučaj se odnosi na RTS, sa kojim je medijska agencija "Media house" sklopila ugovor koji je bio izuzetno štetan po ovu medijsku kuću, a agenciji je omogućio enormnu zaradu od više desetina miliona evra. Na koji način se direktno utiče na medije? Novcem iz marketinških agencija. Ima više načina. Pre svega, usmerava se budžet klijenata preko računa agencije na željeni medij, pri čemu se podrazumeva obaveza medija da afirmativno izveštavaju o aktivnostima vlasnika agencije, o aktivnostima svih njihovih klijenata, a naročito u oblasti kriznog pi-ara. Evo, ovo je objašnjenje zašto po Srbiji, doduše, samo na medijima koje kontrolišu Đilas i Šaper, teku med i mleko i zašto u tim medijima nema ljudi koji seku sebi prste da bi Mlađan Dinkić i Boris Tadić na njih obratili pažnju, zašto nema štrajkova u Srbiji, zašto nema nezadovoljnih, zašto nema gladnih. Drugi način je kupovina određenih pojedinaca u svim ciljanim medijima (urednika, novinara, direktora marketinga, producenata u marketingu itd). Treći način je ubacivanje proverenih ljudi iz najveće agencije na rukovodeća mesta u najbitnijim medijima, kao i u velike državne sisteme. Recimo, Srđan Šaper ima svoje kadrove u Telekomu Srbija, a direktorka "Večernjih novosti" je dugogodišnji direktor "Direct media". Veze političkih partija, i to vladajućih partija, a pre svega Demokratske stranke, i agencija za marketing su potpuno neraskidive. Ta veza se manifestuje na dva načina. Vladajuće stranke se obavezuju agencijama da će po završetku izbora uticati da određena agencija dobija klijente na koje stranka ima uticaj, na primer, sve državne ustanove i javna preduzeća i strani klijenti kojima je bitna pomoć aktuelne vlasti. Drugi način je da agencije, u dogovoru sa strankama, izdvajaju određena sredstva za potrebe izbornih aktivnosti stranke koja ih podržava. Demokratsku stranku podržavaju sledeći vlasnici agencija u Srbiji: Dragan Đilas, Srđan Šaper, Nebojša Krstić, Ivan Stanković, Branislav Dimitrijević; stranku G 17 plus izvesni Igor Avžner. Da je to sve u praksi primenjeno, potrebno je samo pogledati pokazatelje o prihodu iz bilansa kod Narodne banke Srbije, a koje objavljuje časopis iz oblasti marketinga "Tabu", sa posebnim osvrtom na stopu rasta prihoda koji se odnosi na nekoliko najvećih agencija, i to u periodu od 2005. godine do danas, a sve na osnovu zvaničnih podataka Narodne banke Srbije. Procenjuje se, prema izvorima Narodne banke Srbije, odnosno prema završnim računima za 2007. godinu, da neto vrednost ukupnog tržišta marketinških usluga u Srbiji u 2007. godini iznosi 443.605.000 evra. Nesporni su pokazatelji godišnje stope rasta za prvih deset povezanih agencija, i to samo za period od prethodne tri godine, 2005, 2006, 2007. i 2008. godinu. Naime, godišnja stopa rasta prihoda u pojedinim agencijama iznosi čak i nekoliko stotina procenata u odnosu na poslovanje iz prethodne godine. Takav rast prihoda i poslovni uspeh nije ni blizu zabeležen ni u jednoj grani privrede u Srbiji. To znači da je danas najuspešnija grana u Srbiji ova politička, manipulatorska, medijska privreda, kojom gospodare Dragan Đilas i Srđan Šaper. Deset najuticajnijih vladara na medijskom nebu Srbije su: 1. Dragan Đilas, 2. Srđan Šaper, 3. Željko Mitrović, pa onda Aleksandar Tijanić, Milka Forcan, Veran Matić, Slavica Šimić, Marin Šimurina, Goran Stamenković, Žaklina Kušić. Postavlja se pitanje kako su Dragan Đilas i Srđan Šaper postali toliki medijski magnati? Oni su bili učenici i partneri onog čuvenog Vladimira Popovića Bebe, vlasnika agencije "Spektra". Njegovi učenici su bili, pored Đilasa i Šapera, i Srđan Đurić, Sandra Ćirković, Nevena Joksimović, Vladimir Bulat i Zoran Stojanović. Od 100% ukupnog marketinškog budžeta u Srbiji, 85% kontrolišu sledeća tri lica: Dragan Đilas - 60%, preko svojih preduzeća "Direct media", "Multicom", "Emotion production"; Srđan Šaper kontroliše 25% preko svojih firmi "McCann Erickson", "Media pool", "Idols and friends" itd; Slavica Šimić kontroliše 8% preko svojih kuća: "Media house", "Union media", "One media", "Ufa media" itd. Preostalih 7% od ukupnog medijskog budžeta u Srbiji raspoređen je na sve ostale marketinške agencije. Nijedna marketinška agencija u Srbiji ne može da se meri sa marketinškim agencijama iza kojih stoje, pre svega, Dragan Đilas, a zatim Srđan Šaper. Kako se raspoređuje ukupan budžet klijenata? Pedeset pet odsto ide televizijskim stanicama RTS, Pink, RTV B92, TV Foks, TV Avala; 15% štampanim medijima kao što su Blic, Večernje novosti, Pres, Politika itd; 10% - medijska i televizijska produkcija (reklame, emisije, televizijske serije, televizijski kvizovi); 5% za istraživanja tržišta, pi-ar i konsalting uslugama; 5% sponzorstva, kao što su sportska takmičenja, sportska društva i klubovi, manifestacije iz oblasti kulture. Ekstraprofit na marketinškom tržištu Srbije odnosi se na proizvodnju televizijskih emisija i programa u televizijskim produkcijama istih agencija. Medijske agencije, pored potrošnje sredstava komercijalnih klijenata na redovno reklamiranje u reklamnim blokovima, a na osnovu odnosa cena reklamnog vremena na televizijskim stanicama i veličine svakog komercijalnog budžeta, pojedinačno često finansiraju nezavisne televizijske produkcije i dobijaju mogućnost da se na osnovu proizvodnje televizijskog programa ostvaruje sopstveno reklamno vreme. Sada, vidite, poštovani građani Srbije, tri uhodane šeme kako se dobijaju klijenti posle 2000. godine. To je ona čuvena godina, vi socijalisti, kada ste pali sa vlasti. Bili ste osnovni eksponent one mračne politike devedesetih godina. Godine 2000. zamenili su vas vaši sadašnji politički kompanjoni. Sada vidite, dok niste ušli u Vladu sa njima, kako su oni dobijali klijente od 5. oktobra naovamo. Prvi i osnovni način je, naravno, po političkoj liniji – na nameštenim tenderima, u organizaciji visokih funkcionera Demokratske stranke. Ko bi rekao? Drugi način je opet po političkoj liniji – preko direktnog uticaja visokih funkcionera Demokratske stranke. Treći način je opet po političkoj liniji, indirektno ili skriveno, preko vodećih ljudi u menadžmentu domaćih i stranih kompanija koje se tu nalaze po političkoj liniji vezane za DS. Eto kako otprilike izgleda dobijanje poslova u državnim institucijama i javnim preduzećima. Klijenti objavljuju konkurs za tender za razne marketinške usluge. Konkurs se objavljuje u dnevnim novinama i na sajtu ministarstva ili po pozivu. Unapred postoji favorit klijenta. Prosto neverovatno. Njemu se daju dodatne neophodne informacije, tako da je takmičenje uvek sa hendikepom po ostale potencijalne učesnike tendera. Ponude agencija za izradu kampanja su zapečaćene i otvaraju se komisijski. Komisija, po pravilu, zna unapred koja joj se ponuda najviše sviđa. Posle dobijanja posla stvari se odvijaju po ustaljenom šablonu: određuje se ukupan budžet kampanje, koji se u daljoj razradi raspoređuje u dogovoru sa klijentom, a za samu realizaciju koriste se podizvođači sa minornim honorarima, koji često nisu ni isplaćeni. Deo budžeta, u vidu enormne agencijske provizije, plasira se u raznorazne, pogotovo izborne, stranačke aktivnosti Demokratske stranke. Sada ćete da čujete kako izgleda specifikacija najvećih klijenata po licenciranim agencijama. Iza Srđana Šapera, visokog funkcionera Demokratske stranke, koji je vlasnik firme "McCann Erickson", između ostalog, stoje sledeći klijenti: MTS, "Vršački vinogradi", "Neskafe", "Lav pivo", "Delta đenerali". "Universal McCann", opet Srđan Šaper, visoki funkcioner Demokratske stranke, između ostalog: "Puma", "Koka-kola", "Rajfajzen banka", "Soni Erikson", "Gudjir", "Alkaloid Skoplje", "Porše Srbija", "Master kard", "Vileda", "Loreal", itd. Iza Dragana Đilasa, gradonačelnika Beograda, kao veliki klijenti stoje: "Hipo Alpe Adria banka", "Fudžicu", "Simens", "Soni", "Jelen pivo", "Telenor", "Delta holding", "Henkel", "Sosijete ženeral banka", "Knjaz Miloš", "Nektar", "Subotička mlekara", "Imlek", "Simpo", "Ford", "Tigar", onda, zamislite, "Dureks", "Banka Intesa", "Bajerfarm", "Dr Etker", "Kokta", "Idea", pa onda firme iz naše bratske i prijateljske države – "Jamnica", "Dijamant" Zrenjanin. Kao što vidite, dame i gospodo narodni poslanici, ja bih možda i razumeo da se bogatio samo Dragan Đilas; hajde, čovek živi u Srbiji, što bi rekao naš narod, naš je čovek, ali sada ćete da čujete kako se bogate ljudi koji ne misle apsolutno ništa dobro Srbiji. Vi ste čuli za firmu "Ideja plus", vlasnik je Ivo Laurenčić, glavni vođa hrvatskog lobija u Srbiji i, naravno, pripadnik, je l' tako, jedine evropske stranke u Srbiji, Demokratske stranke. Slušajte sad ko su njegovi klijenti: "Mekdonalds", "Henkel", "Nestle", "Purina", "Tikveš", "Tikveške vinarije", "Agrohem", "Intereks", "Mlekara Subotica", "Beotel net". Iza Nebojše Krstića, takođe renomiranog i visoko kotiranog funkcionera Demokratske stranke, medijskog savetnika Borisa Tadića i njegovog školskog druga, stoje sledeći veliki klijenti: "Erste banka", "Bambi", Crveni krst Srbije, humanitarna organizacija, neprofitna, filantropska, "Danone", "Gudjir". Kao što vidite, ovi podaci (a ovo je samo mali deo podataka) krajnje su poražavajući. Ovi podaci, dame i gospodo narodni poslanici, bacaju pravo svetlo na to ko u stvari danas vlada Srbijom, ko vlada medijima u Srbiji i ko kreira javno mišljenje u Srbiji. Kada pogledate ove podatke onda vam je potpuno jasno da su ljudi poput Borisa Tadića puke političke marionete u rukama medijskih i finansijskih magnata kakvi su Dragan Đilas i Srđan Šaper. Onda se u svetlu ovih činjenica pokazuje kao sasvim tačna ona opaska koju je Dragan Đilas uputio Borisu Tadiću – da ni u snu ne sme da smanjuje budžetska sredstva za grad Beograd, jer će onda on da nađe nekog novog manekena koji će u ime DS da glumi da je šef države. U ovom preostalom vremenu izneću još neke podatke do kojih je došao antikorupcijski tim SRS, na čelu sa jednim mladim ali vrlo hrabrim čovekom, koji se uhvatio u koštac sa kriminalom i korupcijom u Srbiji, a to je gospodin Ivan Ninić. Iz ove dokumentacije se vidi da je aktuelni gradonačelnik Beograda Dragan Đilas duboko zaglibio u kriminal tako što je opljačkao budžet sopstvenog grada, a sebi stavio milionski profit u džep. Akciju pljačke Đilas je izvršio indirektno preko svog preduzeća "Emotion production" koje je u javnosti poznato po emitovanju profitabilnih emisija, odnosno kvizova: "Veliki brat", "Menjam ženu", "Leteći start", "48 sati svadba", "Uzmi ili ostavi", "Sve za ljubav", "Ruski rulet". Vlasnički udeo u ovom preduzeću Đilas zapravo ima preko osnivačke firme "Multikom group". Kako? Vrlo jednostavno, tako što Đilas i njegova, da li bivša, da li aktuelna supruga Milica Delević-Đilas imaju 50%, odnosno po 25% vlasničkog udela u preduzeću "Multikom group", a ovo preduzeće je sa 49% akcija osnivač i vlasnik preduzeća "Emotion production", prema navodima iz zapisnika broj AB – 22/06-001, koji su 30. aprila 2007. godine sačinili inspektori Agencije za budžetsku reviziju grada Beograda. Dakle, ovo su vaši podaci, od vaših ljudi, ne od ljudi iz SRS, mi nemamo svoje ljude u budžetskoj reviziji grada Beograda. Đilasovo preduzeće "Emotion production" je, u sprezi sa gradskim vlastima, proizvelo kriminal širokih razmera i tako steklo ogroman profit. Budžetski inspektori su otkrili da je kršenjem propisa i procedura Đilasovo preduzeće na najperfidniji i najkriminalniji mogući način bukvalno otelo gradsko građevinsko zemljište, u cilju izgradnje objekta za snimanje televizijskog serijala "Veliki brat", a u toj kući, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, nalazio se i ubeđeni antifašista Nenad Čanak. S obzirom na to da je reč o aferi koja se ne može rezimirati u kratkim crtama, najbolje se osloniti na zvanične dokaze i na taj način sklopiti mozaik ovog kriminala, u kome su svoj interes imali Dragan Đilas i njegovi prijatelji, a štetu pretrpeli Beograđani. (Predsednik: Gospodine Martinoviću, s obzirom na to da vidim da poslanici reaguju, ipak bih da vas zamolim da koristite pristojnije formulacije, čak i kada govorite o svojim političkim protivnicima. Radi se ipak o javnoj ličnosti, o gradonačelniku Beograda, čoveku koga treba poštovati zbog funkcije. Osim toga, sve što kažete može jednog dana biti predmet nekih drugih institucija. Prosto bih htela da vas zamolim, vi ste pravnik, da malo o tome povedete računa.) Ako mogu da dam jedno malo pojašnjenje, ovo su, gospođo Đukić-Dejanović, sve same suve činjenice i ako dopustite da nastavim dalje ja ću da vam pokažem da se ovde radi o zapisnicima nadležnih državnih organa, sa delovodnim brojevima, datumima, sa pozivanjem na odgovarajuće zakonske propise. Dakle, nećete iz mojih usta čuti, ako vam se to ne sviđa, neću upotrebiti nijednu političku kvalifikaciju, ali ću morati o ovoj pojavi, neću da kažem ni da je kriminal, da govorim isključivo pravničkim jezikom. (Predsednik: Da, zamolila bih vas da bar koristite eufemizme zbog dostojanstva Skupštine.) Poštujem, gospođo Đukić-Dejanović, dostojanstvo Skupštine. Doduše, nisam tako vrstan pravnik kao vi iz Demokratske stranke, ali pokušaću, sa mojim skromnim pravničkim znanjem, da kažem ponešto o ovim veoma čudnim pojavama koje se dešavaju u gradu Beogradu. Izvršni odbor Skupštine grada Beograda je svojim rešenjem od 26. juna 2002. godine na desetogodišnje korišćenje, bez obaveze plaćanja naknade, Sportsko-rekreativnom centru "Pionirski grad" ustupio gradsko zemljište sa određenim objektima. Zapravo, radi se o parceli br. 3543/1 koja je upisana u katastarsku opštinu Stara Rakovica. Predaja na korišćenje ove nepokretnosti u svojini grada, odnosno u državnoj svojini, bila je regulisana između Sportsko-rekreativnog centra "Pionirski grad" i grada Beograda ugovorom koji datira od 21. septembra 2005. godine. Što se tiče samog ugovora, njime je bilo precizirano da Sportsko-rekreativni centar "Pionirski grad" bez saglasnosti grada i nadležne direkcije ne može davati u zakup drugim fizičkim i pravnim licima poverenu nepokretnost u državnoj svojini, koju dobija na korišćenje, u ulici Kneza Višeslava broj 27. Takođe, ugovor je obavezivao "Pionirski grad" da adaptaciju i radove na datoj nepokretnosti može vršiti isključivo uz prethodno pribavljenu saglasnost grada kao nosioca prava korišćenja i uz odobrenje nadležnog organa za građevinske poslove pri gradskoj upravi. Potpisivanju ovakvog ugovora je svakako prethodilo i davanje pismene saglasnosti od strane Republičke direkcije za imovinu od 12. avgusta 2005. godine. Ovim aktom nadležna direkcija je praktično podržala odluku gradske vlasti da Sportsko-rekreativni centar "Pionirski grad" na korišćenje dobije navedenu nepokretnost, koja će nešto kasnije, nakon deset dana, postati predmet, ovde se upotrebljava jedna reč koja je politička, ja ću da kažem – pravna transakcija u svrhu razvoja i širenja biznisa Dragana Đilasa. Da je u ovom slučaju moglo odmah da se nasluti, neću da kažem kriminal, nego nešto čudno, svedoči podatak da su nadležni u Sportsko-rekreativnom centru "Pionirski grad" još 6. juna 2005. godine Sekretarijatu za urbanizam podneli zahtev za izdavanje akta o urbanističkim uslovima za građenje, i to na delu katastarske parcele broj 23, u katastarskoj opštini Stara Rakovica. Nakon mesec dana čekanja, već 9. avgusta 2005. godine, nadležni Sekretarijat za urbanizam je izdao izvod iz Generalnog urbanističkog plana Beograda do 2012. godine, iz koga se jasno videlo da se ne može započeti sa građenjem na navedenoj parceli. Zašto? Zbog toga što je navedena parcela prema urbanističkim uslovima namenjena, tako piše, za javne službe, za javne objekte i komplekse i površine za objekte i aktivnosti od opšteg interesa. Dakle, u konkretnom slučaju sa gradnjom se može početi ukoliko se pribavi odobrenje, do koga se dolazi uz dugu i tešku zakonsku proceduru, i striktnu zakonsku proceduru, što podrazumeva i izradu prateće tehničke dokumentacije. Kako se ovde žurilo da Đilasova firma što pre uđe u biznis, tako je već 22. avgusta 2005. godine između Sportsko-rekreativnog centra "Pionirski grad" i preduzeća "Emotion production" sklopljen ugovor o poslovno-tehničkoj saradnji br. 411. Saradnja je podrazumevala obezbeđenje lokacije za postavljanje montažno-demontažnog privremenog objekta na delu parcele koju koristi Sportsko-rekreativni centar "Pionirski grad", i to na period od pet godina, od 2005. do 2010. godine, a za potrebe produkcije i proizvodnje serijala "Veliki brat". Vidite, možda vam izgleda čudno zašto se ovo dešava, ali iz jučerašnje rasprave o predlogu zakona o borbi protiv fašizma i neonacizma, nacionalizma i neonacionalizma, nacionalsocijalizma, i ko zna čega sve još ne, ja sam u stvari stekao utisak da je bilo neophodno da se sve ovo uradi. Jeste da je prekršen zakon, jeste da su pogaženi svi urbanistički propisi, ali se to uradilo iz jednog vrlo važnog razloga – da bi svi građani Srbije koji su pratili serijal "Veliki brat" mogli da vide uživo i neposredno preko televizijskih ekrana kako to izgleda kada veliki antifašista pere zube, kuva, pije kafu, priča sa ostalim ukućanima "Velikog brata". Zamislite šta bi bilo sa antifašizmom u Srbiji da građani Srbije ove važne činjenice nisu mogli da vide u serijalu "Veliki brat". Ja bih se ozbiljno zabrinuo za to kakva je politička klima u Srbiji i da možda negde ne dižu glavu razni fašisti, neonacisti, nacionalisti, nacionalsocijalisti itd. Sada ćete da vidite kako Đilas investira iz senke. Ovim ugovorom firma Dragana Đilasa je sebi obezbedila najveće moguće beneficije isturajući Sportsko-rekreativni centar "Pionirski grad" kao formalno-pravnog investitora, iako ova ustanova to uopšte nije bila. Ugovorom je Sportsko-rekreativni centar "Pionirski grad" bio obavezan da preduzeću "Emotion production" obezbedi lokaciju sa kompletnom infrastrukturom (struja, kanalizacija, vodovodna mreža) i sve potrebne građevinske i druge dozvole za postavljanje objekta, kao i da se čak formalno-pravno kao investitor prijavi za pribavljanje svih potrebnih dozvola od nadležnih organa na što efikasniji i ekonomičniji način, a da "Pionirski grad" neće polagati bilo kakvo pravo vlasništva nad objektom. Drugim rečima, Dragan Đilas je sve ovo dobio, što bi rekao narod, za džabe. S druge strane, "Emotion production" se obavezao da će "Pionirski grad" dobiti naknadu za privremeno korišćenje lokacije u iznosu od 50.000 evra u dinarskoj protivvrednosti i to, zamislite, u pet rata, odnosno snositi sve troškove izdavanja dozvola, sve troškove korišćenja infrastrukture i izvršiti demontažu i ukloniti objekat po isteku ugovorenog roka. Ovaj ugovor između "Pionirskog grada" i preduzeća "Emotion production" bio je u velikoj meri protivzakonit. Jasno je da jedan ovakav "dil" nadležne institucije ne mogu verifikovati kao zakonite, pa nije ni čudo što je ugovor potpisan bez prethodno pribavljene saglasnosti grada Beograda i Republičke direkcije za imovinu. Takođe, nije postojalo ni odobrenje za izgradnju veću od 800 kvadratnih metara, koje je trebalo da bude pribavljeno od nadležnog sekreterijata. Ovakve pojave, neću da kažem bezakonje, nisu smetale Đilasu i njegovom preduzeću "Emotion production" da kao izvođača radova angažuje firmu "Eopod" i da u periodu od 1. septembra do 6. oktobra 2005. godine sagradi privremeni objekat za snimanje serijala "Veliki brat". Međutim, na ovu činjenicu je reagovala građevinska inspekcija, koja je 6. oktobra 2005. godine naložila formalnom investitoru ("Pionirski grad") da obustavi radove i da demontira čeličnu konstrukciju u roku od pet dana. Čelična konstrukcija je demontirana, ali je temelj ostao neporušen. Kako su nadležni u "Pionirskom gradu" i odgovorni u preduzeću "Emotion production" bili potpuno svesni da grade objekat bez potrebnih saglasnosti i građevinskih dozvola, a da za ugovoreni objekat, s obzirom na namenu, nikako i nikada ne mogu da dobiju odgovarajuće dozvole, neko je smislio kako ovaj problem fingiranjem papira može da se reši. Tako je "Pionirski grad" još 5. septembra 2005. godine Sekretarijatu za urbanizam uputio zahtev za izdavanje odobrenja za izgradnju objekta za smeštaj (zamislite!) dece, kulturno-zabavnu i sportsko-rekreativnu namenu, površine od skoro 2000 kvadrata, koji će navodno graditi iz sopstvenih sredstava. Verovali ili ne, Sekretarijat za urbanizam je 17. marta 2006. godine doneo rešenje o odobrenju izgradnje objekta za – pazite dobro – dnevni boravak dece, površine čak 2000 kvadrata, u okviru Sportsko-rekreativnog centra "Pionirski grad". Navedeno rešenje je izdato na ime Sekreterijata za sport i omladinu. Rešenje o odobrenju za izgradnju je postalo pravosnažno 3. aprila 2006. godine, a kuća "Velikog brata" je sagrađena godinu dana ranije, 2005. godine. Sad pogledajte kakvo je licemerstvo, kakva drskost i bezobrazluk da se kuća "Velikog brata" ovde definiše kao objekat za dnevni boravak dece! Eto, to radite vi kojima su puna usta zaštite ljudskih prava, dece, borbe protiv diskriminacije. Baš me zanima kako će da reaguje taj vaš poverenik za zaštitu od diskriminacije, kada ga ustoličite, kada pročita svu ovu dokumentaciju. Dakle, preduzeće "Emotion production" je na prvobitnom temelju u oktobru 2005. godine nastavilo sa ponovnim građenjem objekta za snimanje serijala "Veliki brat". Pri tom, u periodu gradnje niti je postojala građevinska dozvola za gradnju kuće "Velikog brata", niti je postojalo rešenje o odobrenju izgradnje objekta za dnevni boravak dece, a u izgradnju objekta pre donošenja ovog rešenja Đilas je uložio čak 16.000.000 dinara. Ovaj podatak nameće pitanje kako su u Đilasovom preduzeću znali da im je ulog siguran? Kako je to neko smeo unapred da uloži 16.000.000 dinara u gradnju objekta, a da ne strepi da će taj objekat po drugi put biti srušen? Očigledno je da je postojao nagoveštaj da će naknadno biti fabrikovan bilo kakav papir, makar to bilo rešenje o odobrenju izgradnje objekta za dnevni boravak dece. Da u ovome ima zaista nešto sumnjivo jasno je bilo onog momenta kada su odgovorni u "Pionirskom gradu" zahtevali od Sekreterijata za urbanizam da izda odobrenje za gradnju objekta za sasvim drugu namenu, a istovremeno se gradila kuća "Velikog brata", u skladu sa nezakonitim ugovorom koji je to predviđao. Drugi dokaz, neću da kažem kriminala, ali ove pojave, jeste činjenica da je Upravni odbor "Pionirskog grada" 2. februara 2006. godine doneo kontradiktornu odluku da se gradi objekat čija će namena biti, pazite dobro, smeštaj dece, kulturno-zabavna, multimedijalna i sportsko-rekreativna aktivnost. Poverovao bih u ovo kada biste me ubedili da je Nenad Čanak dete, da se u kući "Velikog brata" bavio kulturno-zabavnim, multimedijalnim i sportsko-rekreativnim aktivnostima. Čovek je do te mere upućen u sportsko-rekreativne aktivnosti da bi verovatno dobio srčani udar da mu je neko od ukućana "Velikog brata" rekao da uradi jedan sklek ili pet čučnjeva. U ovoj obmanjujućoj odluci se takođe navodi i to da će objekat biti građen iz sopstvenih sredstava ili sredstava pribavljenih poslovno-tehničkom saradnjom, a za sklapanje svih ugovora ovlašćuje se Mladen Vujošević, direktor Sportsko-rekreativnog centra "Pionirski grad". Ovakvoj odluci prethodio je i zaključak Nenada Bogdanovića, tadašnjeg gradonačelnika Beograda, od 20. decembra 2005. godine, kojim je data saglasnost Sekretarijatu za sport i omladinu, a povodom inicijative o gradnji koju je uputio "Pionirski grad". Tada je gradonačelnik dao saglasnost da "Pionirski grad", iz sopstvenih sredstava, na katastarskoj parceli 3543/1 gradi objekat za smeštaj dece, kulturno-zabavnu i sportsko-rekreativnu aktivnost, na koji bi grad Beograd imao pravo korišćenja i raspolaganja. Čak je i Republička direkcija za imovinu 9. februara 2006. godine dala saglasnost na ovakav zaključak Nenada Bogdanovića, kao i na odluku Upravnog odbora Sportsko-rekreativnog centra "Pionirski grad". Ono što je posebno karakteristično jeste činjenica da je Direkcija za građevinsko zemljište i izgradnju Beograda obračunala i naplatila naknadu za građevinsko zemljište po umanjenoj ceni za 20%, shodno važećim propisima. Razlog je taj što se kod Direkcije formalno kao investitor pojavio "Pionirski grad", koji je navodno gradio objekat za obavljanje svoje delatnosti, a to znači objekat kulture, sporta i dečiju ustanovu. Tako je naknada za korišćenje građevinskog zemljišta iznosila 17.800.000 dinara, odnosno za 20% je bila manja od realne naknade koja bi bila obračunata da se kao investitor kod Direkcije pojavilo preduzeće Dragana Đilasa "Emotion production". Shvativši da je kuća "Velikog brata" nezakonito izgrađena još krajem 2005. godine, a da je odobrenje za potpuno drugu vrstu objekta (da vas podsetim, u pitanju je objekat za smeštaj dece, kulturno-zabavnu i sportsko-rekreativnu namenu) stiglo tek 17. marta 2006. godine, ovi eksperti u firmi Dragana Đilasa nisu sedeli skrštenih ruku u traganju za izlazom iz ovakvog, neću da kažem bezakonja, ali iz ovakve situacije. Njegovi eksperti su ušli u neke nove pojave koje se nalaze na granici zakona. Naime, 28. marta 2006. godine raskinut je ugovor o poslovno-tehničkoj saradnji koji je 25. avgusta 2005. godine bio potpisan između preduzeća "Emotion production" i Sportsko-rekreativnog centra "Pionirski grad". Razlog za raskid ovog ugovora je bila nemogućnost građenja privremenog objekta, pa je tako sporazumnim raskidom postignuta saglasnost da se potpiše novi ugovor. Tim novim ugovorom Pionirski grad bi trebalo da prizna sva dotadašnja i buduća ulaganja u izgradnju objekta od strane preduzeća "Emotion production". Postavlja se pitanje – kako? Već 5. aprila 2006. godine između preduzeća "Emotion production" i "Pionirskog grada" potpisan je novi ugovor o poslovno-tehničkoj saradnji i regulisanju međusobnih odnosa, koji je zaveden pod brojem 41/01/06. Ovim ugovorom firmi Dragana Đilasa su priznata sva dotadašnja ulaganja u izgrađeni objekat, i to u iznosu od 358.000 evra. Međutim, ugovorom se izgrađeni objekat više ne tretira kao kuća "Velikog brata", već kao objekat za dnevni boravak dece! Takođe, jednom odredbom ugovora definisano je da navedenim ulaganjima "Emotion production" stiče pravo korišćenja za sopstvene potrebe predmetnog objekta za dnevni boravak dece u periodu od 10. aprila 2006. do 28. juna 2012. godine, kao i nastavak prava korišćenja bez sačinjavanja novog ugovora i po isteku ugovornog roka, ali ne duže od 1. aprila 2013. godine. Kada je reč o troškovima zakupnine objekta, firma Dragana Đilasa se obavezala da plaća godišnju kiriju od svega pet hiljada evra, počevši od 1. decembra 2007. godine pa do septembra 2014. godine. Ukoliko se formalno-pravno posmatra ovaj slučaj, investitor izgradnje kuće "Velikog brata", ili, navodno, objekta za smeštaj dece, kulturno-zabavnu i sportsko-rekreativnu namenu, kroz papire je bio Sekretarijat za sport i omladinu, odnosno Sportsko-rekreativni centar Pionirski grad. Međutim, suštinski, stvarni investitor je bilo preduzeće "Emotion production", koje je 2005. godine ušlo u poslovni odnos izgradnje objekta koristeći građevinske usluge firme "Eopod DOO". Ovo preduzeće je sa poslovima izgradnje objekta, tj. kuće "Velikog brata", prema dnevniku rada, stalo 6. aprila 2006. godine. Kako su ovde ove sumnjive rabote bile u kontinuitetu prisutne i kako je dozvola za izgradnju objekta stigla, a taj objekat je, kao što ste videli ranije izgrađen, tek 17. marta 2006. godine, već 5. aprila 2006. godine je fiktivno između "Pionirskog grada" i preduzeća "Eopod" zaveden ugovor pod brojem 215/1 o izvođenju radova na izgradnji objekta za dnevni boravak dece. Dakle, ugovor o izvođenju radova po sistemu "ključ u ruke" protokolarno je zaveden samo dan pre nego što su radovi, prema građevinskom dnevniku, bili okončani. Postavlja se pitanje kako je moguće da radovi na izgradnji objekta veličine skoro dve hiljade kvadrata traju samo jedan dan, odnosno 24 časa? Ipak, kako bi se sve ovo ispeglalo kroz papire i odgovarajuće dozvole, ugovorom je bila predviđena obaveza preduzeća "Eopod" da radove na izgradnji, u stvari, već izgrađenog objekta, okonča do 1. maja 2006. godine, iako su svi odgovorni znali da su radovi okončani još 6. aprila 2006. godine. Shodno ovom fiktivnom ugovoru, 1. maja 2006. godine je između "Pionirskog grada" i preduzeća "Eopod" sklopljen i fiktivan protokol o primopredaji objekta. Protokolom su se ugovorne strane saglasile da je izvođač izvršio sve obaveze iz ugovora i da Sportsko-rekreativni centar "Pionirski grad" nema primedaba na kvalitet izvedenih radova, ugrađenog materijala i opreme. Međutim, o poštovanju ugovornih obaveza gradnje i kvalitetu izvršenih radova se, nažalost, uopšte ne može govoriti. Preduzeće "Eopod", koje se formalno kroz papire i odobrenje za izgradnju provuklo kao izvođač radova, nije posedovalo lice sa licencom za izvođenje radova, niti je posedovalo opremu za izvođenje građevinskih radova. Sada se postavlja pitanje - kako? Jednostavno tako što je ova firma u registru privrednih subjekata bila upisana kao preduzeće za produkciju i konsalting, sa pretežnom šifrom delatnosti 92200 i, sad pazite, radio i televizijske aktivnosti. Dakle, preduzeće koje se bavi produkcijom i konsaltingom u oblasti radija i televizije gradi, navodno, objekat za dnevni smeštaj dece, a u stvari kuću "Velikog brata", u kojoj će svi građani Srbije imati prilike da gledaju velikog antifašistu Nenada Čanka. Dakle, kako nije reč o građevinskoj firmi, preduzeće "Eopod" je za ove poslove moralo da angažuje podizvođača. Zatim je ova firma otišla i korak dalje, pa je stručni nadzor nad izgradnjom poverila preduzeću "Orbis inženjering", umesto zakonske obaveze da investitor angažuje nadzorni organ. Ovim je na najgrublji mogući način prekršen Zakon o planiranju i izgradnji. Bez obzira na sve propuste i nezakonitosti, Sekretarijat za urbanizam i građevinske poslove grada Beograda je 28. avgusta 2006. godine izdao rešenje o upotrebnoj dozvoli izgrađenog objekta. Ova upotrebna dozvola o upotrebi objekta za dnevni boravak dece, zamislite, izdata je Sekretarijatu za sport i omladinu grada Beograda, i to kao navodnom i fiktivnom investitoru, koji se, kao i Sportsko-rekreativni centar "Pionirski grad", do tada provlačio kroz sve papire! Pošto je ovaj objekat, lažni objekat za dnevni smeštaj dece, konačno stavljen u upotrebu, njegovu namenu je trebalo i zvanično prilagoditi potrebama firme Dragana Đilasa. To je i učinjeno tako što je dana 4. oktobra 2006. godine Sekretarijat za sport i omladinu grada Beograda prijavio Sekretarijatu za urbanizam izvođenje radova na adaptaciji objekta za boravak dece u Sportsko-rekreativnom centru "Pionirski grad". U papirima je navedeno da se adaptacija izvodi sa potrebe snimanja serijala "Veliki brat", što podrazumeva promenu namena prostorija i instaliranje opreme za snimanje, a u okvirima gabarita objekta čija je površina skoro dve hiljade kvadrata. Tako je preduzeće "Emotion production", prema raspoloživim dokumentima, navodno izvršilo ulaganje od 385.361.000 dinara u izgrađeni objekat tokom 2005. i 2006. godine. Ovde je reč o nezakonitim ulaganjima preduzeća "Emotion production", i to ulaganjima pre nego što je izvršena promena namene objekta za potrebe snimanja serijala "Veliki brat". Sva ova ulaganja "Pionirski grad" je priznao na osnovu izjave o prebijanju koja je potpisana 16. marta 2007. godine. Pri tome valja podsetiti da su ugovoreni troškovi zakupnine objekta za osam godina 40.000 evra, odnosno samo pet hiljada evra godišnje. Dakle, ukoliko izuzmemo sredstva koja su uložena u objekat, preduzeće Dragana Đilasa je formalno sebi obezbedilo korišćenje objekta od skoro 2000 kvadrata i to za mesečnu kiriju od svega 416 evra. To predstavlja zakupninu od neverovatnih 0,21 evra po kvadratnom metru na mesečnom nivou, odnosno mizernih 2,5 evra po metru kvadratnom na godišnjem nivou! Građani Beograda koji nemate sopstveni stan, krov nad glavom, zapitajte se koliko plaćate kiriju za stan u kome živite vi, vaša deca, vaši roditelji itd., a finansijski i medijski magnat Dragan Đilas, najbogatiji čovek u Srbiji, plaća mesečno kiriju od svega 416 evra za objekat koji je po svojim gabaritima skoro dve hiljade kvadrata. Ima još mnogo toga da se kaže o ovim sumnjivim poslovima Dragana Đilasa, gradonačelnika Beograda, ali, nažalost, zbog nedostatka vremena neću moći da... Vaše vreme je, gospodine Milivojeviću, prošlo. Budući da zbog nedostatka vremena neću moći da iznesem sve podatke, hteo bih da obavestim građane Beograda i Srbije i sredstva javnog informisanja da će zbog svih ovih mahinacija i malverzacija odbornička grupa SRS u Skupštini grada Beograda sutra podneti zahtev za smenu aktuelnog gradonačelnika Beograda Dragana Đilasa.
Zahvaljujem. Povredu Poslovnika reklamira gospodin Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, javljam se na osnovu člana 100, a vezano za član 27. Kao predsednik Narodne skupštine dužni ste da poštujete Ustav. Podsetiću vas na član 103. gde se kaže: "Narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu ili drugu odgovornost za izraženo mišljenje ili glasanje u vršenju svoje poslaničke funkcije". Vi ste opomenuli gospodina Aleksandra Martinovića navodeći da reči koje je upotrebio mogu biti i predmet krivičnog gonjenja, odnosno da može da odgovara za ono što je izjavio prilikom iznošenja činjenica, ne svoje slobodne interpretacije. Na ovaj način uvodite još jedan element u Skupštinu Republike Srbije, a to je strah. Pokušavate da time onemogućite poslanike Skupštine Republike Srbije da iznose stvari koje su najpogubnije za naše društvo, a to su kriminal i korupcija. Ne možete tražiti od narodnih poslanika da reči lopovluk, krađa, korupcija, pljačka zamene bilo kojim drugim izrazima nego onako kako su definisane u srpskom jeziku. Iako već nekoliko meseci intenzivno gušite Skupštinu Republike Srbije, zamolio bih vas da to ne radite na ovakav način, protivustavan, i da omogućite poslanicima da iznose činjenice. Da li se vama sviđaju ili ne, to je druga stvar… (Predsednik: Prošla su dva minuta.) Sutra će biti prilike da vam iznesem činjenice kako se ponašate kada ste vi u pitanju.
Nema povrede Poslovnika, nije izrečena opomena, nije pomenut termin "krivični postupak" uopšte, i pored toga što je poslanik govorio o temi koja nije na dnevnom redu u najvećem delu svog kazivanja, samo je bio zamoljen da koristi eufemizme za sadržaje koje želi da prezentira. Dakle, termini "krivični postupak" i "krivica" nisu korišćeni i nema povrede Poslovnika. Reč ima gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu člana 31, u vezi sa članom 100. pa i članom 1, prava i obaveze narodnih poslanika. Zadržaću se na članu 31. jer moram da protestujem zato što se povreda Poslovnika odnosi na povredu koja je učinjena od strane predsedavajućeg u toku sednice. Naime, već nekoliko dana, kada poslanici SRS naočigled celokupne srpske javnosti argumentovano, stručno, na osnovu nepobitnih dokaza i činjenica iznose sve ono što je vezano za kriminal Borisa Tadića, Demokratske stranke i vladajuće koalicije, gospođa Gordana Čomić, ne znam iz kog razloga, kršeći evidentno i član 31. i član 103. Poslovnika, zloupotrebljava to što je jedan od potpredsednika i bez ikakvog razloga vam suflira stvari kao što su – ovo što on sada govori može jednoga dana da bude dobar materijal za krivičnu prijavu, odnosno klevetu protiv Dragana Đilasa. Prema tome, gospođo predsedavajuća, ako ste u tom trenutku bili pod uticajem Gordane Čomić, na moje uši, i zbog činjenice da sve čujem za stolom predsedavajućeg, onda je potrebno da se vi izvinite gospodinu Martinoviću. Iako je malopre bio skroman pa to nije rekao, on je magistar pravnih nauka, vrlo dobro poznaje Ustav, kao što je rekao šef naše poslaničke grupe, i zna da sve ono što govori sa skupštinske govornice ne može biti predmet krivične prijave u postupku na način na koji vam je to potpredsednik suflirala. S druge strane, mislim da nije u redu, jer vi ste ipak neko ko treba da ima autoritet i svoje mesto predsednika, da neko ko pretenduje da bude na vašem mestu, a to je očigledno Gordana Čomić, na takav način zloupotrebljava funkciju potpredsednika u toku sednice. Hvala.
Nije bilo povrede u proceduri, dakle, nije bilo povrede Poslovnika. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem pretres. Pošto smo obavili pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu kandidata za izbor člana Saveta RRA koji živi i radi na teritoriji AP Kosovo i Metohija. Prelazimo na 63. tačku dnevnog reda – PREDLOG KANDIDATA ZA IZBOR ČLANA ODBORA AGENCIJE ZA BORBU PROTIV KORUPCIJE Za ovu tačku dnevnog reda primili ste Predlog kandidata za izbor člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije, koji je podneo predsednik Republike. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu povodom razmatranja ovog predloga. Pre otvaranja pretresa podsećam vas da, prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanik Vladan Batić, koji nije član nijedne poslaničke grupe, ima pravo da govori do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovoj tački dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Zoran Nikolić – DSS, narodna poslanica Marina Raguš – SRS. Otvaram pretres o Predlogu kandidata za izbor člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije. Gospodine Todoroviću, zaista bih vas zamolila da ne dobacujete. Ne možete retoričko pitanje tako glasno. Da li izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu narodni poslanik Boško Ristić, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Marina Raguš, izvolite.
Mislim da se gospodin Nikolić prvi javio. Nemam ništa protiv toga da on bude pre mene, ali nastaviću. Ono što je uobičajena praksa Srpske radikalne stranke jeste da najčešće ne ulazi u lična rešenja kada su ovakve tačke dnevnog reda u radu plenarnog zasedanja Skupštine Srbije, ali svakako, ovo je jedna od najznačajnijih tema koje su plan i program političke akcije SRS. Nadam se da nećete zameriti, posebno srpska javnost, što ćemo mi u vremenu koje je predviđeno za Poslaničku grupu SRS govoriti o onome što jeste, u najširem dijapazonu te reči, korupcija. Srpska radikalna stranka smatra da je jedan od najvećih problema u državi Srbiji, kada je reč o bilo kojoj oblasti života, upravo sistemska korupcija. Pokušaćemo da dokažemo na osnovu konkretnih podataka da, nažalost, vladajuća koalicija, odnosno, na prvom mestu, ono što jesu stranke koje su nekada bile DOS, nije imala nameru da uđe u ozbiljnu borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije. U našem današnjem izlaganju prioritet će imati zloupotreba budžetskih sredstava, izveštaji Saveta za borbu protiv korupcije. Dotaći ćemo oblasti koje su vrlo značajne, pa samim tim i vrlo bolne teme, kada je reč o zdravstvu, školstvu i o svemu onome što bi trebalo da čini svakodnevni život građana Srbije, koji se sveo, nažalost, na preživljavanje. Ukoliko smo mi uspeli samo na osnovu javno dostupnih podataka da dođemo do određenih zaključaka i da ponudimo određena konkretna rešenja, a na osnovu izveštaja budžetske komisije, onda je zaista nejasno zašto se vlast u Srbiji nije obračunala sa korupcijom i organizovanim kriminalom. Nejasno je zašto su sva predizborna obećanja, koja su se temeljila na konačnom obračunu sa sistemskom korupcijom, stavljena ad akta onog momenta kada su preuzete poluge moći. Potpuno je nejasna slika Srbije koja treba da preživi efekte svetske finansijske krize ove godine i narednih tri do pet godina. Mislim da jedan od imperativa za SRS, a čini mi se i za sve one koji jesu stanovnici ovoga prestižnog zdanja, ili zdanja koje bi makar trebalo da pretenduje da bude prestižno, jeste da na jedan vrlo transparentan način govorimo o onome što izjeda srpsko društvo i što potpisuje samo nekolicina ljudi koja je u direktnoj sprezi sa vlašću. Jer, da to nije tako, oni ne bi mogli da sprovode ono što se zove najbrutalnija moguća korupcija. Posebno nam je drago, a čini mi se da beležimo jednu od suštinskih pobeda upravo zbog toga što istrajavamo na transparentnosti kriminalnih tendencija u srpskom društvu, što sve veći broj građana i sve veći broj pripadnika određenih, čak i vrlo osetljivih, institucija upućuje određene podneske i određene informacije Poslaničkom klubu SRS. Dame i gospodo, građani Srbije, u Srbiji je počelo vrlo otvoreno da se govori o tome, o pojavama kao što su gomilanje kapitala u rukama nekolicine porodica, svih onih prezimena koja su bila meta napada 2000. godine kada ste proveli petooktobarsku revoluciju, a dopustili ste im da ostvare potpuni monopol u tzv. demokratskoj Srbiji. Danas ćemo govoriti i o gospodinu Beku, Miškoviću, Matiću, Filipu Cepteru, o svima onima koji su bili predmet istraživanja Saveta za borbu protiv korupcije. Nažalost, pojavljuje se nešto o čemu ćemo takođe govoriti, a to je da su članovi Saveta za borbu protiv korupcije vrlo uplašeni za svoju bezbednost i za svoj život. Zašto je to tako? Zato što je Srbija upala u jedan potpuno mračan period, period tzv. tajkunizacije i niko u vlasti ne želi da se pozabavi time. Ono što se mora reći, meta i odstojanje antikorupcijskog saveta SRS, i čini mi se da ćemo se time baviti u najvećoj mogućoj meri, jeste da glasno izgovorimo svako ime koje potkrada život dostojan čoveka u Srbiji. Umesto revizora, mi ćemo da pokrenemo određena pitanja koja će nam dati odgovore zašto reforme u Srbiji nisu sprovedene, zašto građani Srbije preživljavaju, zašto građani Srbije ne mogu da rade normalne poslove u državi Srbiji i zašto prednost imaju samo oni koji su bliski vlasti, zašto je dostojanstvo građana Srbije ubijeno na najsramotniji način, zašto ljudi moraju da se odriču svoje struke i profesije i ulaze u političke stranke koje su na vlasti ne bi li tako zaradili nasušni hleb, a iznad svega, zašto su neki, samo zato što su se našli na putu obračuna sa tajkunima, morali da se pokupe i napuste Srbiju, čuvajući tako svoju glavu. Građani Srbije od nas očekuju, kao i mnogi koji su nam pisali, koji su imali dovoljno hrabrosti da se sa svojim titulama, imenom i prezimenom potpišu ispod informacija koje ćete imati prilike da čujete prvi put... Te informacije su ne toliko sramotne koliko brutalne za nešto što pretenduje da bude demokratsko društvo, a zapravo je društvo koje je pod okupacijom, na prvom mestu ekonomskom, a danas smo svedoci – potpunom vašingtonskom okupacijom. Danas smo svedoci najsramotnijeg čina – danas je grad Beograd blokiran zbog toga što je "Gaj Julije Cezar" sa svojom pretorijom došao da pohodi ono što je uništio nekoliko godina pre. Trudićemo se da u vremenu predviđenom za Poslaničku grupu SRS potpišemo svako ime koje nas je unazadilo i vratilo u tamni srednji vek. Takođe, da izgovorimo svako ime i instituciju koja je štitila te ljude i koja nas je vratila na crnu listu svih svetskih i međunarodnih institucija koje kažu da je u Srbiji najveći problem sistemska korupcija i organizovani kriminal. Onda će građani Srbije da shvate zašto se MUP-u oduzimaju sredstva umesto da se dodaju; onda će građani Srbije imati prilike da shvate da su službena lica zapravo potencijalne mete, jer svakog momenta, ukoliko krenu da hvataju lopova, postaju žrtve. To je svakodnevica u državi Srbiji. Ukoliko pripadnici MUP-a nemaju dovoljno visoku nadnicu za strah i nadnicu za život, postoji poslanička grupa koja će o tome otvoreno i javno da govori, bez obzira na posledice. Neko time konačno mora na ozbiljan način da počne da se bavi. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Nikolić Zoran ima reč.
Zahvaljujem, predsedniče. Poštovane kolege narodni poslanici, iako nas u ovom momentu nema puno u sali, mislim da i ova 63. tačka dnevnog reda ove sednice zaslužuje da se nešto o njoj kaže. Pod 63. tačkom imamo Predlog kandidata za izbor člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije. Svakako da je veoma potrebno da postoji Odbor za borbu protiv korupcije i da on radi u punom sastavu i sve bi ovde bilo u redu da je ova tačka došla na dnevni red kao neminovnost u zaokruživanju tog procesa, ali je ova tačka, kao i mnoge druge tačke dnevnog reda, posledica nemarnosti ovog parlamenta, aljkavosti vladajuće većine kada je u pitanju skupštinska procedura, a bogami, i zloupotrebe onoga što jeste osnovni akt po kome ova skupština radi, a to je Poslovnik. Pre dva ili tri meseca smo raspravljali o ovoj tački i ja ću ukratko podsetiti kako se formira Agencija za borbu protiv korupcije i koje institucije predlažu određene članove. Prema članu 8. Zakona, za člana Odbora Agencije može da bude izabrano lice koje ispunjava opšte uslove za rad u državnim organima (tu se predviđaju određeni uslovi) i koje ne može biti član političke stranke. Prema članu 9. Zakona, Odbor Agencije broji devet članova, koje bira Narodna skupština na predlog Administrativnog odbora Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade, Vrhovnog kasacionog suda, Državne revizorske institucije, Zaštitnika građana i Poverenika za informacije od javnog značaja, putem zajedničkog dogovora, Socijalno-ekonomskog saveta, Advokatske komore Srbije, udruženja novinara u Republici Srbiji, putem zajedničkog dogovora. Nedostajući član Odbora Agencije za borbu protiv korupcije je član koji dolazi u ovu skupštinu, odnosno predlog koji dolazi na predlog predsednika Republike Srbije. S obzirom na to da se predlog upućuje od strane predsednika Republike Srbije, ima posebnu težinu i zahteva od skupštinske većine da se predlog koji dolazi od predsednika Republike ispoštuje u celosti i u proceduralnom smislu. Nažalost, kada se glasalo o gospođi Sonji Liht, koja je bila predlog predsednika Republike, u Skupštini smo doživeli jednu veliku, najblaže rečeno, neprijatnost. Mada, to nije neprijatnost i kasnije ću upotrebiti drugu formulaciju, ali dogodilo se da je gospođa Sonja Liht, iako je bila predložena od strane predsednika Republike, dobila 125 glasova u ovom parlamentu, dakle, nije izabrana. Uvidom u stenografske beleške se vidi da određeni broj poslanika vladajuće većine nije glasao za predlog predsednika Republike i da gospođa Sonja Liht nije dobila većinu. Primećujem, gospođo predsedavajuća, da vam gospođa Čomić nešto dobacuje. (Predsednik: Gospođa Čomić ne dobacuje. Nas dve se dogovaramo o vođenju sednice i upravo konstatujemo da to što vi govorite nije istina, ali to ću vam reći kad završite izlaganje.) (Miloš Aligrudić, sa mesta: Sram vas bilo.) (Predsednik: Molim vas, vodite računa i nemojte da se javljate bez reči, izreći ću vam opomenu, gospodine Aligrudiću.) (Miloš Aligrudić, sa mesta: Hvala.) Obraćajući se ovom visokom domu ja sam pozdravio vas kao predsednika Skupštine. Cenim da kada vi sedite za tom stolicom vi i predsedavate, a da ovom skupštinom ne predsedava kolektivni organ čiji je obavezni član gospođa Čomić. Dakle, ako ste imali zamerku na nešto što sam ja ovde rekao, onda vi to recite. Dozvoljavam vam, ne mogu vam to pravo oduzeti, da koristite autoritet predsednika Skupštine, ali ako sam rekao nešto što nije u skladu sa Poslovnikom, uvek možete da se javite za reč i da replicirate i da uputite primedbu, kao predsednik. Sada ste rekli da se konsultujete sa gospođom Čomić i time ste potvrdili jednu tezu koja je ovde više puta izrečena, a rečena je i danas – da vama gospođa Čomić stalno suflira i da vi pod uticajem gospođe Čomić vrlo često ovde vršite određene intervencije za kojima nema potrebe, jer, verujte, dok predsedavate vi, gospodin Nikola Novaković ili Radojko Obradović mi imamo mnogo manje problema u radu Skupštine, a uvek imamo problema kada predsedava potpredsednica Skupštine gospođa Čomić. Ipak bih vam savetovao da radite na način kako vi znate, i to je mnogo bolji način. Ono što se desilo pre dva-tri meseca, kada je glasano, za šta je gospođa Čomić suflirala da nije tačno, jeste da gospođa Sonja Liht nije dobila potrebnu većinu, odnosno 125 poslanika je glasalo. To je konstatovano u stenogramu. Vi ste to kao predsednik tada konstatovali. Pročitaću izvod iz stenografskih beležaka: "Zaključujem glasanje i saopštavam: za 125, protiv i uzdržanih nije bilo, nije glasalo 18, od prisutna 143 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije izabrala Sonju Liht, predsednicu Beogradskog fonda za političku izuzetnost, za člana Odbora Agencije." Ono što se ne vidi u stenografskim beleškama jeste žamor u sali, šok, neverica. Određeni broj, verovatno tri-četiri poslanika iz vladajuće koalicije – namerno neću da kažem iz koje poslaničke grupe, iako se to zna – nisu glasala. Vi ste to stanje šoka pokušali da nadomestite, odnosno da prevaziđete na sledeći način: "Imamo predlog da se ponovi glasanje." Postavljam pitanje – ko je dao taj predlog? Ovde se ne vidi, u stenogramu, ko je dao taj predlog. Ako je neko dao neki predlog u Skupštini, onda mora da se kaže ko je taj predlog dao. Postoji latentna opasnost da vam je i tada gospođa Čomić suflirala, mada nemam materijalne dokaze, jer pretpostavljam da bi to pisalo u stenografskim beleškama, ali pošto se gospođa Čomić ne pominje, nemam prava da to tvrdim. Dužni ste da odgovorite i poslanicima i Narodnoj skupštini i javnosti ko je dao predlog za ponovno glasanje. Kasnije, u sledećoj rečenici dajete odgovor, u koji ja izražavam sumnju: "Glasanje ponavljamo". Tu sad sledi drugo pitanje – na osnovu kog člana Poslovnika ste vi ponovili to glasanje? Ko mi odgovori na to pitanje, priznajem mu da izvanredno poznaje sve tajne i dubine novosastavljenog Poslovnika, a opet, ne znam zbog čega, cenim da jedina osoba koja može da da odgovor na to pitanje jeste gospođa Čomić. Međutim, posle te rečenice: "Glasanje ponavljamo" ide zarez i: "ja odlučujem". Sad mi gospođa Čomić ne može odgovoriti na pitanje, jer je gospođa Čomić, koja bi možda i pronašla određeni član u statutu, bila zatečena vašom rečenicom: "Ja odlučujem". Svoj mandat dajem, ako gospođa Čomić pronađe rečenicu u kojoj se kaže: "Ja odlučujem". Evo, držite me za reč. Vi ste rekli da vi odlučujete i preuzeli ste na sebe, bogami, jednu veliku odgovornost. Ne znam čime ste bili izazvani, ali ste je jednostavno prihvatili na sebe. Doduše, to jeste ponekad i hrabro, da sami prihvatite odgovornost da prekršite Poslovnik. Onda smo imali ponavljanje glasanja. Onda je gospođa Sonja Liht dobila 127 glasova, ali de fakto, koliko znam, u demokratskoj proceduri ne možete glasati dva puta o jednoj istoj stvari, a to se u Skupštini dogodilo. To je samo početak onoga što se dešavalo pre nekih desetak dana i kao da je zahtevalo jedan video nadzor šta se zapravo u Skupštini prilikom glasanja dešava, pa je onda i najkreativnije i najodgovornije poslanike ponukalo da u skupštinsku salu donesu kameru i snime. Najbolji odgovor i gospođi Čomić, koja ima odgovore na sva pitanja vezana za Poslovnik, ali i vama zapravo je dala gospođa Sonja Liht. Ona je podnela ostavku na mesto člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije. Pretpostavljam da gospođa Liht nije želela da ima bilo kakvu mrlju prilikom svog izbora, poštujući demokratske principe da se o jednoj stvari ne može glasati dva puta. Zapravo, prvi put kada je to stavljeno na glasanje ona nije dobila potrebnu većinu. Sada kao posledicu toga imamo situaciju da ponovo o tome raspravljamo. Evo, danas, trinaestog, odnosno 20. maja, pošto je 13. počela sednica, pričamo o tome, krajnje nepotrebno. Taj posao smo mogli da uradimo pre tri meseca, da ste imali potrebnu većinu, da ste poštovali Poslovnik, da ste poštovali međustranački dogovor. Vi sve to niste uradili i sada nam ovde u 17.30 saopštavate, kao nešto što je normalna stvar, da, eto, u šestom radnom danu raspravljamo o 63. tački dnevnog reda. Ako je normalno da Skupština za šest radnih dana raspravlja o 63 tačke dnevnog reda, onda zaista ne čudi što ne samo javnost Srbije, nego i oni koji znaju šta je parlamentarni život u drugim državama znaju da ova skupština tone u jedan rad koji svakako nije demokratski. To se desilo tada i to vam je tada na neki način prošlo, ali naš narod kaže – što se ne plati na mostu, plati se na ćupriji. Smatram da je naša sveta dužnost, a i moja, pošto sam dobio priliku za reč, da vas na to podsetim. To je trebalo da vam bude dovoljno velika opomena da sebi, kao predsedniku ovog parlamenta, ne dozvolite da se u danima za glasanje do te mere narušava ugled da se postavlja pitanje da li ovaj parlament uopšte reprezentuje građane. Jer, ako ih reprezentuje, on to mora da čini na pravi način a jedini mogući način je da se poštuje volja građana i da se zapravo zna šta se dešava u ovom parlamentu. Bili smo svedoci da pre desetak dana, odnosno 7-10 dana, kada se glasalo o mnogobrojnim zakonima i tačkama dnevnog reda u ovoj skupštinskoj sali nije bilo većine. Nije bilo većine i to je, zbog sumnje koju smo imali i na osnovu ovog glasanja pre dva-tri meseca, faktički i dokazano video snimkom. Jedan poslanik vladajuće većine je izašao iz sale, a video snimkom zabeleženo je da se on u salu i vratio na svoje poslaničko mesto. Samo, tu postoji jedan problem – to što je kartica sve vreme stajala u poslaničkoj jedinici elektronskog sistema za glasanje. Taj video snimak je napravljen, što se kaže, metodom slučajnog uzorka, jer je takvih slučajeva bilo u kontinuitetu; više od tri-četiri poslanika su izlazila u jednom momentu i nisu bili prisutni. Takođe koristim ovu priliku da kažem da sam prisustvovao tom glasanju sigurno u kontinuitetu od tri do četiri sata; upozorio sam vas u jednom momentu da u sali nisu tri ili četiri poslanika, vi ste mi rekli – ubacite karticu. Evo, i sad to potvrđujete. To znači da sam vas ja upozorio, ali vi na moje upozorenje niste reagovali. Vama je važnije bilo da li je moja kartica ubačena i važnije vam je bilo moje prisustvo. Ja vam se na tome zahvaljujem, dajete mi previše na važnosti, ali ja sam u toj celoj stvari nebitan. Kao pojedinac, niti sam učestvovao u većini, niti sam imao nameru da budem 126. poslanik, ali sam vas kao poslanik upozorio da su upravo izašla tri-četiri poslanika i da vi u skupštinskoj sali nemate ni 123, ali vi se niste osvrnuli na tu moju opasku. Bilo je još poslanika koji su vas upozoravali i onda smo došli do tog čuvenog video snimka, koji je zapravo potvrdio sve ono na šta smo vas upozoravali, što smo vam govorili i što je bilo faktičko stanje. Onda se desilo ono što se desilo, a to je sledeće – mi smo tim video snimkom predsednika naše poslaničke grupe faktički vama, ali i srpskoj javnosti saopštili istinu. Kao i za mnoge stvari u životu, za istinu je potrebno dvoje: potrebno je da je neko saopšti i potrebno je da je neko shvati. U ovom momentu nemam apsolutno nikakvu dilemu da je javnost Srbije shvatila šta se ovde desilo. Desilo se ono što je na video snimku i zapisano. Ali, ono što jeste problem i ono što mene kao poslanika koji želi da se podigne ugled ovog parlamenta tišti jeste to što ni vi kao predsedavajuća, ni vladajuća većina niste shvatili šta smo mi zapravo vama poručili. Reakcija koja je zatim usledila, vezano za poslaničku grupu, a i za predsednika Miloša Aligrudića, istovetna je reakciji iz 2003. godine kada smo imali aferu "Solun" i kada smo imali aferu "Bodrum". Pazite, političke karijere u Demokratskoj stranci ili, da budem precizniji, politička karijera u Demokratskoj stranci je izgrađena na osnovu izvinjenja zbog afere "Solun" i zbog afere "Bodrum". Pretpostavljam da je veliki broj građana ili visok procenat građana poverovao da je to izvinjenje iskreno. Kampanja Borisa Tadića za prvi predsednički mandat se zasnivala na izvinjenju za aferu "Bodrum" i aferu "Solun", sa rečima da se to više nikada neće dogoditi i da će oni koji su u tome učestvovali snositi sankcije. Neki jesu snosili, odnosno samo jedna osoba je snosila sankcije. Čini mi se da nije ni član Demokratske stranke. Svi ostali, mnogi sadašnji poslanici, pa i neki koji sede večeras ovde u sali, na takvom talasu, na tim obećanjima i na tim uveravanjima, vrlo ubedljivim, dobili su mandat i sada sede u sali. Ta greška i situacija se ponovo desila. Sad postoje dve stvari: ili gospodin Tadić nije bio iskren kada se izvinjavao javnosti ili poslanici nisu dobro razumeli i shvatili reči svog predsednika i nisu poverovali u iskrenost izvinjenja Borisa Tadića. Jer, ako jesu poverovali ili ako stoje iza onoga što je Boris Tadić rekao, kao predsednik Republike, onda su morali da budu lučonoše u čitavoj ovoj stvari i da priznaju srpskoj javnosti da je zaista istina da su poslanici izlazili iz sale i da u svakom momentu u ovoj sali nije bila potrebna većina. Da su to priznali, verovali bismo da su se stvari promenile u Srbiji i u ovom parlamentu. S obzirom na to šta se sve u ovom parlamentu dešava i s obzirom na to da sam sasvim siguran da ni od vas neću dobiti odgovor koji će ići u pozitivnom pravcu, svesni smo da se ništa nije promenilo. Svesni smo da je i to, kao i sva obećanja, i o 200.000 radnih mesta, i o šest tačaka, i o Kosovu, i o ekonomiji, zapravo velika obmana i prevara. Zahvaljujem.
Zahvaljujem poslaniku. Mislim i volela bih da ste u zabludi, a ne da ste bili tendenciozni. Po Poslovniku, gospodin Aligrudić.
Mislim da je došlo do povrede člana 27. Poslovnika, koji na generalni način govori o tome kako predsednik vodi parlament, uključujući i same sednice, bez poslednje reference, bez one odredbe koja se podrazumeva kao razrada člana 27. Naime, kada poslanik govori i obraća se Narodnoj skupštini, bez obzira na to što u njegovom obraćanju može biti pomenuto i nečije ime, pa moguće i vaše, bez obzira na to što referenca onoga o čemu govorim može da se odnosi na neke vaše aktivnosti, na nešto što se upravo događa za rostrumom, tj. mestom predsedavajućeg, mislim da nije dobro upadati u reč narodnom poslaniku. Mislim da je to suprotno duhu Poslovnika, sem ukoliko niste mislili da ga opomenete da govori nešto što je van teme, što niste izgovorili. Ako to nije bilo u pitanju – završavam, nemojte biti nestrpljivi – ako to nije bilo u pitanju i ako to nije bio osnov, onda drugog osnova niste imali. Ako ste se kao narodni poslanik osetili prozvanom onim što je narodni poslanik vama rekao u svom izlaganju, šta god to bilo, valjalo je da date mesto predsedavajućeg nekom od potpredsednika i da se javite za repliku i da odgovorite na valjan način. Hvala.
Zahvaljujem. Nema, zaista, povrede Poslovnika. Član 103. stav 2. kaže – niko ne može prekidati govornika, niti ga opominjati, osim predsednika Narodne skupštine u slučajevima iz prvog stava. Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. Prema tome, zaista mislim da je gospodin Nikolić potpuno shvatio da nije govorio o dnevnom redu. Replika? Imate repliku. Izvolite.
Zaista, manir gospođe Čomić, ali ne stoji vam, apsolutno, to moram da priznam. Nemojte, molim vas, tumačiti šta sam ja u stanju da shvatim i način na koji ja nešto shvatam. Apsolutno sve što sam govorio bilo je vezano za tačku dnevnog reda, vezano za Odbor Agencije za sprečavanje korupcije. Ovaj slučaj da u sali nema dovoljno poslanika je potencijalno predmet kojim bi taj nadležni odbor trebalo da se pozabavi, jer je moguće da iza izlaska određenih poslanika stoji i neka afera koja ima veze sa korupcijom. Čvrsto verujem da to što sam pričao ima i te kakve veze sa dnevnim redom i iza svake reči, od prve do poslednje, stojim. Hvala.
Gospodin Radoslav Mojsilović ima reč, predstavnik Nove Srbije.
Dame i gospodo poslanici, poštovano predsedništvo, NS se nada da će u budućnosti Agencija za borbu protiv korupcije, a pre svega gospođa Radmila Vasić, koja je predlog predsednika Republike Srbije za izbor u ovu agenciju, savesno obavljati poslove iz svog delokruga rada i da će se oni koji su korumpirani, a tu mislim na kadrove iz stranke G17 plus, konačno naći pred licem pravde. Ovom prilikom ću navesti samo nekoliko primera da su ovi ljudi zaista umešani u korupciju i da postoje nepobitne činjenice da su oni spremni da ih nadležni organi procesuiraju i konačno stave tamo gde im je mesto, u zatvor. Više puta sam u Skupštini Srbije govorio o aferi "Zamber" u Vranju. Naime, radi se o tome da je država preko agencije SIEPA dala izvesnom Janiju Savasu 3.200.000 evra, od obećanih šest miliona evra, a on je zauzvrat za taj novac preuzeo obavezu da u Vranju izgradi fabriku u koju će navodno zaposliti 3.000 radnika. Gospodin Dinkić je sve vreme, dok je još uvek izgradnja te fabrike trajala i dok se na vreme prebacivao novac gospodinu Savasu, pretio radnicima "Jumka" da će, ukoliko ne potpišu ugovor sa "Zamberom", ostati bez posla. Radnici su pod velikim pretnjama i ucenama potpisivali ugovor sa "Zamberom", a na kraju smo došli do toga da je gospodin Savas pobegao iz zemlje, da više nijedan radnik u "Zamberu" ne radi i da nema ništa od tih 3.000 obećanih radnih mesta, čak i da je 900 radnika koji su u tom trenutku bili zaposleni u "Zamberu" ostalo bez posla. Kada se to dogodilo i kada se obistinilo ono na šta je Nova Srbija ukazivala da će se desiti gospodin Dinkić je rekao da nema nikakve brige za državu Srbiju, da će Srbija povratiti novac u iznosu od 3.200.000 evra koliko je gospodinu Savasu uplaćeno i da će svi izvođači radova koji su učestvovali u organizaciji tog projekta biti namireni (a samo se preduzeću "Meteor" iz Vranja duguje 1.200.000 evra za izvedene radove) i da Srbija može taj novac naplatiti putem bankarske garancije koju ima od preduzeća "Elena" iz Britanije. Međutim, od naplate te garancije i do dan-danas nema ništa, država se nije obeštetila, a Vranje u samom centru grada ima jedno ruglo, neizgrađenu fabriku koja zarasta u korov, na jednoj od najboljih lokacija u gradu. Vranjanci, a naravno i NS, smatraju da je tu došlo do podele nekih novčanih sredstava između Janisa Savasa, vlasnika "Elene" i predstavnika Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja i samog gospodina Dinkića. Drugi primer korupcije, a neki zlonamerni će reći da se sada pozivam na nacionalnu mržnju, ili šta ja znam, desio se nedavno u opštini Bujanovac. Nadam se da će ova agencija uspeti u narednom periodu da to sprečava. Radi se o raspisivanju tendera za izgradnju lokalnih ulica u MZ Trnovac u opštini Bujanovac. Naime, lokalna direkcija, koja je pod upravom Albanaca, u toj opštini raspisala je tender na taj način što je jednu istu ulicu u dužini, otprilike, dva kilometra podelila na četiri dela kako bi to bile javne nabavke male vrednosti, što je kriminal u samom startu raspisivanja tendera za javne nabavke. Međutim, sve firme sa tih prostora su odlučile da učestvuju na tom tenderu i javile se. Onda je stiglo jedno preduzeće i obaveštenje od strane Direkcije za izgradnju opštine Bujanovac da je najpovoljnije sa ponudom i da će dobiti posao za izgradnju tih lokalnih puteva u MZ Trnovac u opštini Bujanovac. Pored obaveštenja da to preduzeće u roku od tri dana donese svu validnu dokumentaciju, koju će Direkcija u određenom vremenskom periodu pregledati i ukoliko ta dokumentacija bude validna i u skladu sa zakonom, obići će podizvođača u tom poslu i nakon toga potpisati ugovor sa najpovoljnijim ponuđačem na tenderu... Direkcija je donela odluku da je sve sa tom papirologijom u redu, obišla podizvođača i, još jednom napominjem, obavestila ponuđača da je najbolji na tenderu. Ipak, predstavnici Direkcije, koju vode Albanci, i pored svih tih obaveštenja toj firmi da je najbolja na tenderu, dodelili su posao albanskoj firmi "Savabelče" iz Preševa. Znači, obaveštavate jedno preduzeće da je najbolji ponuđač na tenderu, a posle potpisujete ugovor sa sasvim drugom firmom. Međutim, mogu da kažem da niko od nadležnih, i pored podnetih krivičnih prijava, ni Okružno javno tužilaštvo, ni ova Agencija za borbu protiv korupcije, niti sama direkcija, tj. Komisija za javne nabavke opštine Bujanovac, po ovom pitanju nije reagovao. Na kraju, imamo jedan veoma zanimljiv primer u Vranju. Tiče se raspisivanja tendera za izgradnju puta do skijališta Besna kobila. Mnogi ne žele da pričaju o ovom problemu, jer se gradski čelnici u Vranju, a mogu slobodno da kažem i da je NS deo vlasti u tom gradu, plaše da će gospodin Dinkić ukinuti sve donacije našem gradu ukoliko se javno priča o ovom problemu. Nemam čega da se bojim i NS nema čega da se boji, pa ćemo javno izneti ovaj problem građanima putem Skupštine Republike Srbije. Pre mesec i po dana grad Vranje je raspisao jedan javni tender koji se odnosi na izgradnju puta do skijališta Besna kobila. Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja prebacilo je Javnom preduzeću "Skijalište Besna kobila" 40.000.000 dinara za izgradnju lokalnog puta do Besne kobile, do tog famoznog skijališta, a od tih 40.000.000 oko 5.000.000 je bilo predviđeno za elektrifikaciju i za izgradnju elektromreže do Besne kobile. O čemu se tu radi? Prvo, Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja ucenilo je grad Vranje da se ta sredstva koja su odobrena neće prebaciti na račun grada sve dok se ne osnuje javno preduzeće koje će se isključivo baviti tim skijalištem, a na čijem će čelu biti ljudi iz G 17 plus. Tu se negde priča oko prebacivanja sredstava, oko Mlađana Dinkića završava i onda prelazi u ruke lokalnih aktera, odnosno lokalnih funkcionera G 17 plus. Šta se dešava? Tender je bio raspisan, rekao sam, pre mesec i po dana. U tenderu je stajao rok od 30 dana da ponuđači dostave dokumentaciju za učešće na tenderu. Taj rok je isticao 15. aprila u 12.00 časova. Do 12.00 časova 15. aprila samo jedna firma se javila, "Produkt" iz Pečenjevca, za izvođenje radova na izgradnji puta na Besnoj kobili. U prisustvu predstavnika te firme ljudi iz Službe za javne nabavke grada Vranja su pokušali da sa zakašnjenjem dostave, kasnije će da se ispostavi, ponudu najboljeg izvođača. Međutim, to je u tom trenutku sprečeno, ali su se za ta 24 sata desile čudne stvari. Izvođači su se bunili kako nisu mogli da obiđu teren vezano za izgradnju tog lokalnog puta, pa su tražili od Službe za javne nabavke dodatni rok od 24 sata kako bi mogli da obiđu teren i da kasnije dostave svoje ponude. Malo je čudno što se sve to dešava u tom jednom danu, kada su svi ostali već zakasnili da predaju ponude, sem firme "Produkt" Pečenjevci iz Leskovca. To je urađeno mimo zakona. Taj rok je odobren mimo "Službenog glasnika", a svi dobro znamo da se pozivi za dostavljanje ponuda, kada se tiču javnih nabavki velikih vrednosti, objavljuju u "Službenom glasniku". Taj rok je produžen i onda su se u tom produženom roku javile još četiri firme. Stvar i ne bi možda bila toliko strašna da se tad i tog dana sve završilo. Međutim, firma koja je dobila posao, sada ne želim da pominjem imena tih firmi, jer je to sve pomenuto u krivičnoj prijavi, u svojoj ponudi nije ostavila rok u kome je investitor dužan da plati izvođaču radova izvršene usluge oko izgradnje. U zapisniku o otvaranju ponuda jasno stoji kod dobitnika posla tri tačke, dok kod ostalih stoji da je 30 dana rok plaćanja od dana ispostavljanja konačnih situacija. Kasnije u rešenju o dodeljivanju posla stoji kod te iste firme koja je dobila posao da je ta firma dala rok za plaćanje od 60 dana od dana ispostavljanja situacije. To je rukom napisano i tu se jasno vidi krivično delo koje je Služba za javne nabavke grada Vranja uradila. Posle naše intervencije, šef te službe je smenjen. Mene je zvao gradonačelnik Vranja... I, još jednom kažem, on se sto posto plaši da će stati investicije prema našem gradu ukoliko javno iznesem ovaj problem. Zvao me je gradonačelnik Vranja gospodin Miroljub Stojčić, sa pričom da istrajem do kraja u nameri da se ova afera rasvetli. Takođe, mogu da kažem da i u Demokratskoj stranci ima poštenih i čestitih ljudi. Zvao me je, pre ovoga, zamenik gradonačelnika gospodin Igor Andonov da mi ukaže na to da se trenutno odvijaju kriminalne radnje u Službi za javne nabavke grada Vranja. Ti ljudi su pristali i da svedoče u tom procesu, na osnovu tih podnetih krivičnih prijava. Međutim, i do dan-danas Okružno javno tužilaštvo ne reaguje. Nadam se da će Agencija za borbu protiv korupcije, kojoj je ovaj materijal takođe dostavljen, reagovati i da će se ove kriminalne radnje u našem gradu sprečiti. Ovo je samo jedan primer korupcije koja se dešava u Pčinjskom okrugu. Nadam se da će i ostali poslanici iz Pčinjskog okruga govoriti na tu temu. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Marina Raguš, izvolite.
Dame i gospodo, građani Srbije, skoro da je nečuveno da mi na ovom mestu i na ovakav način govorimo o korupciji. Govorimo godinama o nečemu što je svakodnevnica, a za šta apsolutno vlast nema niti sluha, niti želje da se pozabavi time. Nekoliko dokaza postoji. Najčešće su mediji pokretali određene afere tako što su se očigledno u nekom momentu, pred izbore, sukobili titulari užasno velikog kapitala u državi Srbiji, upravo oni ljudi koji određuju politički život u Srbiji i utiču na donošenje političkih odluka. Posle svih tih medijskih afera apsolutno nismo imali prilike da čujemo šta se posle toga dešava, ali su napravljene vrlo ozbiljne analize, koje svedoče o postojanju sistemske korupcije, o postojanju organizovanog kriminala. Ono što Srbija danas može samo da detektuje jeste da nema mehanizme, niti postoji volja, niti će imati koju silu da pokrene da se uhvati u koštac sa protagonistima kriminalnih aktivnosti. Koji policajac će rizikovati svoj život i hapsiti toliko jako ime koje je definitivno u vezi sa najvišim krugovima vlasti u Srbiji? Zar nismo svakodnevno svedoci da, bez ikakvih problema, bez ikakvih sankcija, policajci bivaju pokošeni na ulicama grada Beograda ili bilo gde u Srbiji? Zar nismo svi svakodnevno svedoci da se govori o najužasnijim mogućim poslovnim kombinacijama, uzurpacijama najbrutalnijeg mogućeg vida i da pri tome nikome dlaka sa glave ne fali? Zar nismo ovde govorili više puta o zloupotrebi budžetskih sredstava, a sa druge strane imamo revizora koji svaki dan upućuje da u perspektivi neće moći da uradi dobro posao, jer nema sredstava, nema materijalno-tehničkih pretpostavki, nema resursa, što je najgore, nema ljudi koji su voljni da rizikuju svoju bezbednost u državi Srbiji tako što će utvrditi zloupotrebe budžetskih sredstava. Na drugim nivoima vlasti više puta je Srpska radikalna stranka govorila vrlo jasno o nenamenskom trošenju sredstava budžeta. Šta smo dobili zauzvrat? Najprljaviju moguću medijsku kampanju i užasan stepen represije. U Srbiji više niko nije lud da poveruje u neku drugu priču, osim u jednu jedinu – da u Srbiji ne sme da se čuje istina. Šta rade institucije? Zar nismo doskora imali primere uticaja izvršne vlasti na sudstvo, zastrašivanja najgore moguće vrste? Zar nismo, takođe, imali primere da se u određenim medijskim emisijama čuju javne ispovesti državnih funkcionera na koje su vršeni pritisci i nikome dlaka sa glave nije falila? Ono što je bila kritika Demokratske stranke, nekog totalitarnog režima, moram da vam kažem, dame i gospodo, da ste prevazišli definiciju totalitarnog režima, zato što jedan čovek može sve i jedna partija vlada Srbijom, zato što u Srbiji niko ko je nezavisan ne može da uđe u bilo kakvu poslovnu kombinaciju ako nije blizak tom čoveku i toj partiji. Da li je to onakva demokratija o kakvoj ste vi obmanuli građane 1999. godine kritikujući Miloševića, koji je za vas mala beba? U državi Srbiji mi i dan-danas ne znamo koliko invalida ima, na primer. U državi Srbiji mi i dan-danas ne znamo koliko je samohranih majki i očeva, koliko je dece bez roditeljskog staranja, koji deo najstarije populacije neminovno treba pomoć, ali i te kako znamo koja su to jaka imena koja rade najjače poslove u Srbiji. Za ta imena država Srbija uvek ima sluha, pažnju i širom otvorena vrata. Da li vi zaista mislite da u Srbiji postoji lud narod? Da li vi zaista verujete da će taj narod da otrpi više od ove godine kada se bude suočio sa tim da gubi posao, a samim tim gubi sve? Ono što je neminovno, a jeste refleksija nervoze vladajuće, odnosno jedne, najznačajnije partije u vlasti, jeste da polako ali sigurno gubite tlo pod nogama, iz jednog prostog razloga. Ja ne govorim da je to generalna definicija svih vas u vlasti, ali oni koji su vas ocenili dobro znaju šta rade. Oteli su i najmanju, najčasniju mogućnost građanima Srbije da žive životom dostojnim čoveka. Uzurpirali su ono što su najosnovnije slobode i najosnovnija ljudska prava. Ne mogu da verujem da vi koji ste tu to ne znate i ne želim da verujem da vi koji ste takođe stanovnici Srbije ne želite da se uhvatite u koštac sa tim mangupima u vašim redovima. Da li je moguće da SRS redovno mora da priča o tome kao opoziciona stranka, bez mogućnosti da nešto može da uradi? Konačno, da li zaista verujete da ćete moći dostojanstveno da pogledate narodu u Srbiji u oči onog momenta kada finansijska kriza bude, do oktobra meseca, uzela svoj danak, kada Srbija više neće imati šta da rasproda da bi popunjavala budžetske rupe? Da li ćete nam ikada odgovoriti na pitanje gde su nestala sredstva iz privatizacionih fondova? Da li ćete ikada moći da odgovorite na pitanje na koji način je Srbija pokradena, kako su radnici obmanuti? Vi to sve znate, vi to svakodnevno gledate, a ti ljudi koji su žrtve užasne tranzicije, odnosno užasnog i bahatog ponašanja počeli su da jedu delove svog tela, i to je ono što je potpis Srbije, demokratske Srbije, kakvu ste očigledno hteli. Deveta je godina vladavine stranaka koje su došle baš na krilima kritike totalitarnog sistema, kriminalnog sistema, Arkana i njemu sličnih. Pogledajte sad, to su cifre koje nisu postojale u Miloševićevo vreme, to su takve uzurpacije službenog položaja kakve nikada nisu bile ni na pameti u Miloševićevo vreme, u to totalitarno vreme. Pogledajte, oni mediji koji su vama dali podršku da dođete na vlast, oni sada govore o korupciji u vašim redovima. To je, može se reći, cinizam svoje vrste. Možda bismo mi mogli o tom cinizmu da pričamo satima da nije jedne činjenice – da u Srbiji vlada glad. U Srbiji roditelji ne mogu da prehrane svoju decu. U Srbiji nam invalidi gladuju, jer nema nikog da ih poseti, jer niko i ne zna koliki je njihov broj. U Srbiji se odlučuje da se rađa posle trideset pete, brakovi se razvode zato što se nema posla, a do posla ne može da se dođe zato što samo nekolicina ima monopol. To je Srbija kakvu ste, nažalost, vi potpisali. Zašto se, pored svih činjenica koje su skoro javna tajna, nijedna institucija nije dala zaista u onu pravu kampanju (kako obećavate svaki put pred izbore) obračuna sa korupcijom i organizovanim kriminalom? Samo je jedan odgovor – zato što biste morali da pohapsite najznačajnija imena koja čine vlast u Srbiji. Kada smo govorili o onome što jeste sistemska i najopasnija korupcija, kriminal na kojem počiva vlast u lažnoj državi Kosovo i Metohija, apsolutno niko nije pokrenuo nikakvu inicijativu da se o tome govori i da se preduzmu konkretne akcije. Zašto je to tako? Da li može da se razume, da li iko u Srbiji može da proguta tu priču, da popije tu priču da trgovina oružjem, trgovina narkoticima, trgovina organima može da prođe neviđeno od strane bilo koje institucije? Ja vam kažem da u Srbiji ne postoji niko ko može da poveruje u tu priču. Ali, u Srbiji sada postoji jedna generisana snaga, koja do kraja godine neće imati šta da izgubi, jer je do sada sve oteto. Ta snaga, dame i gospodo, građani Srbije, jeste ona snaga koja je istorijski zabeležena kao buđenje Srbije. Tog momenta treba svi da se zapitate šta ste preskočili da uradite u ime tih ljudi koji su hodali ulicama Beograda, lupali o bubnjeve, dakle, na svojim leđima, na svojoj muci, tražeći bolji život i kraj svih ratova i sankcija, doveli vas na vlast da obezbedite život dostojan čoveka. Deveta je godina, vladate koliko je Milošević vladao. Peti oktobar je pokazao da je revolucija moguća. Tu revoluciju tada su sproveli obespravljeni, gladni, bosi i goloruki, a sledeću revoluciju sprovešće obmanuti, oni koji više nemaju nadu i oni koji su izgubili sve. Tu više neće biti kompromisa. Ovo nije upozorenje, ovo je ono što obećava narod u Srbiji. Srbija je zaključana, zatvorena; rade kladionice, pumpe i banke. Jedino se još u Beogradu radi, a kad sirotinja dođe u Beograd, onda Đilas tera iz Beograda – vratite se tamo odakle ste došli. To je činjenica. Sećate se romskog naselja i sećate se Roma. Srbija je postala deponija praznih demokratskih obećanja, i to je činjenica. Evo, konačno, i konkretnih podataka. Nadam se da će građani Srbije imati dovoljno strpljenja da odslušaju svako pojedinačno ime i svaku pojedinačnu aferu, zato što će izvor koji je potpisnik ovih podataka biti vrlo značajan, a sasvim sigurno nije izvor Srpske radikalne stranke. Dakle, Milan Beko i Miroslav Mišković kupovinom preduzeća "Luka Beograd" preuzeli su obavezu da obavljaju lučku delatnost. Međutim, tamo će se na više desetina hektara, a prema izmenama Generalnog urbanističkog plana, graditi luksuzni stambeni kompleksi. Petar Matić kupio je fabriku "Partizanka" da bi proizvodio čarape. Međutim, na tom mestu, prema izmenama Detaljnog urbanističkog plana, umesto fabrike nalazi se luksuzni stambeni kompleks "Oaza". Nekada najveću štampariju, BIGZ, kupio je da bi štampao knjige, ali, kako je najavljeno, tamo će se graditi stambeni kompleks. Miroslav Mišković kupio je preduzeće "Autokomanda" da bi se bavio popravkom motornih vozila. Na tom mestu gradiće se, međutim, veliki šoping-mol. Filip Cepter kupio je Brodogradilište da bi pravio brodove, ali izmenama Generalnog plana i to zemljište pretvara se iz industrijske u građevinsku zonu, tako da će tamo umesto brodova praviti, takođe, stanove. Godine 2007. preduzeće "Vopeks trejd", koje je registrovano za obavljanje trgovine na malo voćem i povrćem, kupilo je Vunarski kombinat, koji se nalazi u centru Beograda. Osnivač "Vopeksa" je, u stvari, "Lumako" u vlasništvu Luke Beograd, koju su kupili Mišković i Beko. Njih dvojica su tako, preko preduzeća koje se bavi trgovinom voćem i povrćem, a koje je osnovala Luka Beograd, kupili kombinat koji bi trebalo da proizvodi vunu! Ovo su tek neka od preduzeća koja su putem privatizacije, preuzimanjem akcija ili kao preduzeće u stečaju prodata biznismenima. Međutim, uglavnom se niko od njih ne bavi onim što je bila osnovna delatnost fabrike. Princip je uglavnom isti – preduzeće ili fabrika se prezaduži, ponekad ode i u stečaj, pa zainteresovani kupac tako kupuje propalo preduzeće po malim cenama. Pošto ih kupoprodajni ugovor čak i u slučaju privatizacije obavezuje da delatnost kupljenog preduzeća ili fabrike zadrže samo tri ili maksimum pet godina, za to vreme pokreću postupak za izmenu plana detaljne regulacije. Skupština grada usvaja plan, pa se industrijska ili privredna zona pretvara u gradsko građevinsko zemljište. Tako su danas na mestima gde su bile fabrike izgrađeni ili se planira izgradnja luksuznih stanova. Radnici su, dakle, ostali bez posla, jer su zakoni omogućili biznismenima da fabriku ne moraju da kupe da bi oporavili privredu i pokrenuli proizvodnju, već da bi promenom detaljnog ili Generalnog plana u stvari došli do ekskluzivne lokacije. Takođe vrlo značajna jeste i izjava gospođe Ljiljane Čulić, predstavnice radnika bivše fabrike "Ineks - Partizanka", koja govori i svedoči o tome da je "Partizanka"osnovana 1912. godine (a ona je u njoj od 1966. godine) i zaista je nastajala radom radnika "Partizanke". Prodaja industrije čarapa i trikotaže "Ineks - Partizanka" na atraktivnoj beogradskoj lokaciji, u blizini Vukovog spomenika, jedan je od primera kako su radnici ostali bez posla, dok su pojedinci, uz pomoć državnih institucija, ostvarivali veliki profit – prvo je fabrika uvedena u stečaj, pa prodata kao propala fabrika i umesto oporavka i ulaganja u proizvodnju novi kupac je izgradio luksuzni stambeni objekat na mestu fabrike. Stečaj je uveden 2001. godine. Stečaj u fabriku nije uveden zbog dugovanja preduzeća prema poveriocima, već zbog dugovanja prema radnicima, inače, vlasnicima 44% kapitala, kojima nisu bile isplaćene zarade. Dok su radnici pokušavali da pronađu investitore i kreditore kako bi se pokrenula proizvodnja, stečajni upravnik Milan Đurić apsolutno nije reagovao na ove inicijative i 2002. godine krenuo je u rasprodaju imovine fabrike, i to neposrednom pogodbom 9. maja 2002. godine. Petar Matić preko svoje firme "City real estate" dostavlja ponudu, koja se ne odnosi na konsolidaciju proizvodnje, već samo na kupoprodaju poslovnog prostora. Ova ponuda je prihvaćena i posle samo 22 dana potpisan je ugovor. Kao prodavac navodi se stečajni upravnik Milan Đurić. Ono što je takođe vrlo značajno, a zaista je primer još jedne od bahatih privatizacija i bahatog bogaćenja određenih porodica u Srbiji, jeste da je zgrada od osam hiljada kvadrata kod Vukovog spomenika prodata za svega 90.000.000, ali dinara! Dakle, luksuznu zgradu, popularnu "Oazu", firma Petra Matića sagradila je 2005. godine u okviru zidova Fabrike za proizvodnju čarapa i trikotaže "Ineks - Partizanka". Dakle, čak nije ni srušena, pa ponovo pravljena, već su iskorišćeni postojeći kapaciteti stare fabrike! Kupoprodajni ugovor pokazuje da je 8073 kvadratnih metara plaćeno 90.000.000 dinara, i to u šest mesečnih rata. Na taj način je, u stvari, plaćen 161 evro po kvadratu. Kada su se stanovi prodavali kvadrat je bio 20 puta skuplji. Pored 6000 kvadrata stambenog prostora, tu je 1300 kvadrata poslovnog prostora, 2500 kvadrata podzemnih garaža, sa 87 parking mesta. Stanovi su veličine od 50 do 250 kvadrata. Dozvolu za gradnju je potpisao tadašnji sekretar za urbanizam Vuk Đurović. Zanimljivo je da su projekat "Oaza" uradili njegov rođeni brat Ognjen Đurović i bivši gradski arhitekta, danas odbornik u Skupštini grada, Đorđe Bobić. Takođe je vrlo značajno, a tiče se ove priče, kada su gospodinu Bobiću (odnosno, ovo su zapravo stenogrami određene emisije koju mi sada predstavljamo građanima Srbije, jer nemaju priliku da proprate ovo) postavljena pitanja – kako je moguće da vlasnik, odnosno država prodaje fabriku tek tako, da se na mestu fabrike gradi luksuzni poslovni prostor i da se zaista nema interesa da se fabrika izmesti, pokrene proizvodnja i time zaposle radnici, tada je Đorđe Bobić odgovorio – niko od predstavnika nadležnih institucija nema odgovor na pitanje zbog čega država, ukoliko već zna da na nekoj dobroj lokaciji neće ostati fabrika, prodaje propalu fabriku, umesto da fabriku izmesti negde na periferiju, odnosno proda nekom ko zaista želi da pokrene proizvodnju, čime radnici ne bi izgubili posao, pa potom zemljište na kome je bila fabrika da na licitaciju, time se dobija mnogo više novca za budžet. Znači, ovo je skoro neverovatno! Neverovatno je, teško je poverovati da neko ko je bio funkcioner i ko je učestvovao u ovom poslu faktički potvrđuje sistemsku korupciju. Dakle, na najplastičniji mogući način potvrdio je da su svi učestvovali u potpuno kriminalnom poslu, u preimenovanju namene zemljišta i time uticali na lično bogaćenje pomenute osobe i siromašenje tolike grupe radnika. Idemo dalje. Radnici, odnosno sindikat radnika bivše fabrike "Ineks - Partizanka" obraćao se kabinetu gradonačelnika gospodina Nenada Bogdanovića sa jednim pitanjem – da li je moguće da se privredno zemljište i fabrika preinači u stambeno? Nenad Bogdanović i njegova ekipa nisu imali vremena da se pozabave ovim problemom, ali je vrlo brzo gospodin Bobić napredovao u glavnog arhitektu grada Beograda. Takođe je zanimljivo sledeće. Pre nego što je Matić zvanično kupio zgradu "Partizanke", u Urbanistički zavod 22. maja stiže dopis Sekretarijata za urbanizam gde se od Zavoda traži da se ispita mogućnost da se na mestu fabrike gradi zgrada. Dakle, u dopisu se kaže da je investitor "City real estate" zainteresovan i za izmenu Detaljnog urbanističkog plana i da je stav Sekretarijata da ovu ideju treba podržati ukoliko planska dokumenta to dozvoljavaju. Tada je važio Detaljni urbanistički plan iz 1977. godine, koji je definisao da se na tom prostoru nalazi proizvodna delatnost. Mesto gde je bila fabrika postaje prostor za stanove, kroz nekoliko gradskih odluka. U Urbanističkom zavodu kažu da je Generalni urbanistički plan, koji je već bio u fazi izrade, predviđao je da se promeni namena zemljišta na ovoj lokaciji, a isto je predviđao i prethodni Generalni urbanistički plan, pa je bilo moguće izraditi ove uslove i izaći investitoru u susret. Ovo je postao plan i program, odnosno šema kako su se fabrike na najgori mogući način gasile, kako se zapravo odigravao pravi rat za najekskluzivniji i najluksuzniji poslovni prostor u metropoli i kako su se bogatili, odnosno kako se ukrupnjavao kapital u rukama određenih pojedinaca bliskih vlasti. Takođe bi bilo vrlo značajno da čujete i konstataciju od strane struke, gde se između ostalog kaže kako zapravo ceo mehanizam funkcioniše, a to je ono što radnici tih fabrika znaju i to je upravo konstrukcija sa kojom se oni najčešće obraćaju Poslaničkom klubu SRS. To su najčešća pitanja koja postavljaju kada god smo u prilici da gostujemo u određenim emisijama, pogotovo u većim gradovima u Srbiji. Kao što sam rekla, formula je vrlo jednostavna, ali užasno bolna, zato što je radnike ostavila bez mesečnih prihoda i bez onoga što se zove socijalna i ekonomska sigurnost. Dakle, prvo se kupi fabrika, onda se naravno plaćaju ljudi da se tu kreću neke dve-tri godine. Za to vreme oni, koji žele da izgrade vrlo skupe kvadrate ekskluzivnog stambenog i poslovnog prostora, naprave mogućnost, dakle, srede promenu urbanističkog plana, nabave projekte i sve ostalo. To je taman toliko vremena koliko treba da se pripremi određeni objekat koji najčešće, u krajnjem zbiru, bude komercijalni, stambeni ili poslovni objekat. Takođe, ono što je izuzetno značajno, a tiče se privatizacije, nama je bila vrlo zanimljiva izjava gospodina Vlahovića, koji je na pitanje novinara koje se ticalo firme "Eki investment", koja je pobedila na tenderu za "Novi dom", rekao – da, mi smo kupili to preduzeće zato što smatramo, odnosno konzorcijum "Eki investment", odnosno "Nelt kompani", "Ataše" i "Eki investment", koje imaju trećinu akcija u "Novom domu"... To preduzeće je kupljeno zbog svog potencijala, ne samo zbog osnovne poslovne delatnosti, jer je jasno da je broj kvadrata potpuno predimenzioniran u odnosu na kapacitete koje "Novi dom", ne samo "Novi dom", nego gotovo polovina proizvođača nameštaja u Srbiji, može da ponudi. Po svemu sudeći, često se dešavalo da se stečaj neke firme namerno pokreće. To je jedna vrlo tužna činjenica, o kojoj se retko govori u vrlo uticajnim medijama i zbog koje se očigledno koče mnogi procesi koji bi trebalo da razreše sistemsku korupciju u državi Srbiji i da razreše mnoge ljude sa dužnosti koje obavljaju. Dakle, pored toga što su stečajevi namerno pokretani kako bi firma gubila na vrednosti ili imala što manju cenu prilikom prodaje, ono što je takođe vrlo značajno, a tiče se državnog i javnog interesa, jeste da je tom prilikom prodat i veliki državni kapital. Država je, ne vodeći računa ili vodeći računa samo o određenim pojedinačnim ličnim interesima u stečajnim postupcima, sama davala svoju imovinu u bescenje. Tek 2004. godine u Srbiji je donet Zakon o stečajnom postupku. Prema tom zakonu, stečajnog upravnika postavljalo je stečajno veće Trgovinskog suda. Poverioci, odnosno oni kojima treba da se vrati novac od firme koja je u stečaju, imaju značajnu ulogu u postupku stečaja. Novi zakon predvideo je reorganizaciju u slučajevima kada je oporavak stečajnog dužnika moguć, ali i prodaju imovine, ako je firma prezadužena. Tako je bilo moguće da se imena firmi koje su zvanično u stečaju često pojavljuju na tablama raznih gradilišta kao investitori ili suinvestitori. Takav je primer jedne od nekad velikih građevinskih firmi koja je završila u stečaju, a to je "Hidrotehnika - Beogradgradnja". Ta firma se tokom devedesetih godina bavila izgradnjom stanova, a i dalje polaže pravo na izgradnju oko 20.000 kvadrata stambenog i poslovnog prostora na jednoj od najatraktivnijih lokacija u centru grada, na Slaviji. U vreme Miloševića, "Hidrotehnika" je dobila nekoliko atraktivnih lokacija: Ulica vojvode Stepe broj 127, Ustanička 244, Ulica Dimitrija Tucovića, blokovi 10 i 11, Slavija. "Hidrotehnika" je sa dugovima, ali i lokacijama na kojima može da se gradi više desetina hiljada kvadrata, prodata za oko milion evra na aukciji 2004. godine. Zvanično, kupac je bio Mirko Rašić, a kako tvrde oni koji su zaista upoznati, kupac je zapravo bio Filip Cepter. Međutim, samo 18 meseci posle kupovine preduzeće je bilo toliko zaduženo da je otišlo u stečaj. Agencija za privatizaciju raskinula je ugovor sa kupcem, a kao najveći poverioci ostale su velike građevinske firme, banke, ali i lično Filip Cepter koji, prema dokumentima firme, potražuje oko 300.000 evra. Poverioci su za direktora imenovali Vasilija Markovića koji je nekada bio direktor u "Trudbeniku". Međutim, vrlo brzo upravni odbor poverilaca je odlučio da ga smeni, jer, kako su tvrdili, nisu imali nikakvu kontrolu nad onim što je ovaj čovek radio. Dakle, pretpostavljam da tek neki od vas prepoznaju navode ovoga što sam sada predstavila građanima Srbije. Potpisnik ovog stenograma je, naravno, emisija "Insajder" televizije B 92. Ovo nema veze sa izvorima SRS, o ovome govori i televizija koja je dala zaista svesrdnu pomoć u rušenju režima, totalitarnog, ogrezlog u korupciji i kriminalu, Slobodana Miloševića. Devet godina nakon toga ova televizija govori o najbeskrupuloznijoj korupciji, sistemskoj korupciji i organizovanom kriminalu koji seže do vrhova demokratske vlasti. Ove stenograme, autentičnosti radi, možete pronaći na sajtu B 92. S obzirom na to da smo obećali da ćemo govoriti o onome o čemu se ređe govori, jer smo krenuli putem kojim se ređe ide, zahvaljujući našem antikorupcijskom savetu mi smo došli takođe do značajnih podataka. Moj manir je najčešće da se pozivam na autentične izvore i mi koristimo zaista zvanične državne izvore, te će tako i biti i ovog puta. Svi koji imaju dovoljno interesovanja i volje mogu da zatraže dokumentaciju od antikorupcijskog saveta SRS. Moram da najavim da će ubrzo nastati "bela knjiga" koja svedoči o (pokušaću da budem politički korektna i vrlo pristojna) osiromašenju Srbije, da ne kažem lopovluku, zloupotrebama službenih položaja i o najplastičnijem primeru sistemske korupcije. Na kraju ovoga što smo započeli kao kampanju razotkrivanja načina na koji se narod potkrada svakodnevno i dovodi, faktički, do prosjačkog štapa iznećemo konkretna imena onih koji su potpisnici osiromašene i obogaljene Srbije, samo zato što je neko demokratskim promenama, u stvari, želeo promenu političkih elita, samo zato što je neko odlučio da preuzme poluge moći. To je odgovor zašto Srbija nema reforme, zašto se u Srbiji nenamenski troše budžetska sredstva, zašto u demokratskoj Srbiji ne postoji demokratska procedura svih poreskih obveznika da vide na koji način se troše njihova sredstava. Ono što je najgore, to je takođe i potpis da Srbija nema volje i ne želi da se bavi ranjivim kategorijama stanovništva, što će reći da je otpisala celokupan korpus zaštite ljudskih prava onih stanovnika koji nemaju načina da se izbore za ista. Dakle, kada je reč o izveštaju antikorupcijskog saveta SRS, tiče se nalaza budžetske inspekcije, primera radi, tiče se zloupotreba, odnosno nenamenskog trošenja budžetskih sredstava koje su inspektori budžetske inspekcije pronašli. Skoro da ne mogu da se opredelim koji ću izveštaj antikorupcijskog saveta prvo da saopštim građanima Beograda, a i celokupne Srbije, koji nas sada prate, ali bilo bi vrlo zanimljivo da vidimo kako izgleda korupcija u zdravstvu – priznaćete da je ovo vrlo osetljiva oblast jer se tiče zdravlja svih nas – zašto je stanje zdravstva takvo kakvo je i zašto ljudi imaju problem da na adekvatan način saniraju svoje zdravstvene probleme, koji su sve veći upravo zbog čoveka koji je danas bez sramote posetio onu zemlju nad kojom je potpisao zločinačku agresiju, a time i zahtevao da se produži bombardovanje osiromašenim uranijumom i potpuno devastira stanje građana Srbije. Zahvaljujući predanom radu, na prvom mestu, mladog Ivana Ninića, koji se ovim poslom već godinama bavi, pripremajući vrlo ozbiljnu građu za "belu knjigu" SRS, mi smo došli do sledećih podataka. Daćemo vam samo nekoliko primera, i ovo je zaista vrlo važno, na prvom mestu zbog građana Srbije. Radi se, recimo, o beogradskom Domu zdravlja Vračar. Zašto je ovaj dom zdravlja bitan i zašto je ovaj primer korupcije u zdravstvu bitan? Zato što je budžetska inspekcija države pronašla ko je odgovoran za nenamensko trošenje sredstava i zloupotrebu položaja, a ti ljudi nisu odgovarali, već su avanzovali. To je nečuveni primer stimulisanja svega što je loše i primer nagrađivanja korupcije. To je, zapravo, odgovor na sve dileme – država Srbija, vlast je omogućila sistemsku korupciju. Da se vratimo konkretnom primeru. Tada se na čelu Doma zdravlja Vračar nalazila dr Snežana Stevanović, član Demokratske stranke. Ona je 5. februara 2003. godine imenovana za direktora Doma zdravlja Vračar. Na toj funkciji se zadržala sve do 29. septembra 2006. godine, nakon čega je (dakle, oktobra 2006. godine) imenovana na funkciju gradskog sekretara u Sekretarijatu za zdravstvo grada Beograda. Ono što je vrlo značajno nalazi se u izveštaju budžetske inspekcije Ministarstva finansija koja je posetila Dom zdravlja Vračar 25. septembra 2006. godine, pa je tako budžetska kontrola poslovanja ove zdravstvene ustanove trajala čak do 10. aprila 2007. godine, kada je sačinjen određeni zapisnik, odnosno nalaz. Broj ovog zapisnika je, ovo govorim s namerom da se vidi da je reč o autentičnom dokumentu, 401/2006-09. Budžetska kontrola je obuhvatala period rukovođenja dr Stevanović, kao i njene naslednice dr Vesne Tešić. Ono što je vrlo značajno, prema navodima iz nalaza budžetske inspekcije, direktor Doma zdravlja Vračar pravila je astronomske račune za mobilne telefone na teret budžetskih sredstava, pa je tako, primera radi, u avgustu 2005. godine njen račun iznosio skoro 10.000 dinara, a u julu 2006. godine njen račun plaćen je u iznosu od 24.000 dinara. Treba pomenuti da joj ovo zapravo nije dopuštao nijedan unutrašnji akt Doma zdravlja, čime je prekršen Zakon o budžetskom sistemu. Isto tako, nijednim aktom u Domu zdravlja Vračar nisu bili odobreni niti su pravdani pojedini troškovi seminara za zaposlene koji su 2005. godine koštali 831.000 dinara, u 2006. godini 425.000 dinara. Putovalo se na Zlatibor, u Vrnjačku Banju, u Čanj. Za većinu putovanje nisu izdavani putni nalozi, niti su troškovi pravdani na zakonit način, čime je takođe kršen Zakon o budžetskom sistemu Republike Srbije. Dakle, pod ovim rukovodstvom... Ono što je inspekcija utvrdila jeste da je Dom zdravlja Vračar u 2005. godini imao troškove nabavke benzina u iznosu od 1,2 miliona dinara, i to bez sprovođenja postupka javne nabavke. Pri tom, bonovi za benzin su trošeni bez vođenja evidencije i to naravno nije pratio nikakav akt o korišćenju službeniih automobila. Prema podacima budžetske inspekcije, Dom zdravlja Vračar je u martu 2005. godine dobio donacije od grada Beograda u visini od tri miliona dinara za nabavku medicinske opreme za laboratoriju. Druga donacija, u iznosu od 800.000 dinara, u ovu zdravstvenu ustanovu je tokom 2005. godine stigla od opštine Stari grad, u svrhu kupovine aparata za livenje kostomata. Sve tri javne nabavke za koje su utrošena ova sredstva su, prema konstataciji budžetskog inspektora, realizovane u suprotnosti sa odredbama Zakona o javnim nabavkama. Takođe, budžetski inspektori su otkrili da je grad Beograd u martu mesecu 2006. godine izvršio prenos sredstava Domu zdravlja Vračar u iznosu od dva miliona dinara za potrebe remonta pumpe i ventila, međutim, tadašnje rukovodstvo je ovaj novac utrošilo nenamenski, i to na rekonstrukciju toaleta u holu Doma zdravljam, uz kršenje Zakona o javnim nabavkama. Radovi su ugovoreni na iznos od 1.373.500 dinara, plaćen je iznos od skoro 1.810.000 dinara, što je za 440.000 dinara više od cene ugovora, čime su prekršene odredbe Zakona o budžetskom sistemu. S obzirom na to da neću imati dovoljno vremena da sve primere o kojima se nikada nije govorilo predstavim građanima Srbije, navešću primer korupcije u obrazovanju. Reč je o Pravno-birotehničkoj školi, odnosno Pravno-poslovnoj školi Beograd, sa sedištem u Svetogorskoj ulici broj 48. Radi se o nalazu budžetske inspekcije. Mi smo ovu analizu dobili zahvaljujući predanom radu našeg antikorupcijskog saveta i gospodina Ninića. Prema ovom dokumentu, u Pravno-poslovnoj školi je za svega dve godine zakon prekršen čak 138 puta. Prvobitno je utvrđeno 7,5 miliona dinara nenamenski potrošenih sredstava, da bi kasnije, nakon žalbenog postupka, ministar Diana Dragutinović svojim rešenjem utvrdila nenamensko trošenje 2,9 miliona dinara i niko nije odgovarao za to. U svom nalazu budžetski inspektor navodi da je direktor škole nezakonito raspolagao školskim prostorom, odnosno školskom imovinom, nezakonito uvećavao plate pojedinim zaposlenim radnicima, kupovao nameštaj mimo finansijskog plana škole, i to na teret sredstava koja su prikupljena od učenika, krečio školu, takođe mimo finansijskog plana, sebi i svojim pomoćnicima nezakonito uvećavao dnevnice za ekskurzije i to na teret učeničkog novca. Ni za ovo niko nije odgovarao. Budžetska inspekcija je takođe utvrdila da je ovaj direktor škole trošio školski novac po kafanama i da mu je, sudeći po velikom broju faktura, omiljeni restoran bio "Madera", i da je "Madera" fakturisala školi čak i bakšiš koji je ovaj direktor svojim potpisom odobravao, a škola, odnosno učenici plaćali. Što se tiče korupcije u javnim nabavkama, Pravno-poslovna škola je, prema inspekcijskim nalazima, kontinuirano kršila Zakon o javnim nabavkama (inače, to je jedan od najčešćih izvora korupcije), i to u slučajevima kada je raspisivan tender za učeničke ekskurzije, tender za profesorski izlet, tender za krečenje škole, tenderi za nabavku računara i računarske opreme itd. Rešenjem sudije za prekršaje direktor škole je zbog pojedinih finansijskih prekršaja kažnjen sa 83.000 dinara, šef računovodstva sa 50.000 dinara, škola kao pravno lice sa 300.000 dinara, i to zbog nezakonitosti u radu direktora škole. Povodom ovog slučaja, ministar finansija gospođa Dragutinović je donela rešenje kojim je školi naloženo da u budžet vrati 2,9 miliona dinara nenamenski potrošenih sredstava. Međutim, ono što je dobila kao odgovor na ovo jeste da direktor jednostavno nije želeo da izvrši ovaj nalog. Istovremeno, školski odbor je, pored svih dokumenata i inspekcijskih nalaza, odbio da raspravlja o smeni direktora jer, prema mišljenju tog organa upravljanja, direktor u konkretnom slučaju nije bio odgovoran ni za šta. Idemo dalje. Kada je reč o korupciji u lokalnoj samoupravi, SRS se trudi da iz dana u dan barata konkretnim podacima, konkretnim dokazima kao što je nalaz budžetske inspekcije, a da medijski ne "spinuje" i ne spekuliše događajima koji su daleko od istine. U centralnoj beogradskoj opštini Stari grad budžetska inspekcija je 2004. godine utvrdila da je ova opština u budžetskoj 2003. godini nezakonito trošila novac iz budžeta. Tako su inspektori otkrili da je opštinsko rukovodstvo, umesto da primenjuje osnovicu za isplatu plata i zarada zaposlenih koju je svojom uredbom utvrdila Vlada Srbije, donelo sopstveni pravilnik o platama, dodacima, naknadama i ostalim primanjima službenika i funkcionera u opštinskoj upravi. Ovakav podzakonski akt u režiji vladajuće stranke je samo poslužio kao paravan za nezakonito trošenje opštinskog novca i stranačko potkusurivanje. Da vidimo koliko je to direktno značilo manje siguran i manje dostojan način života žitelja Starog grada. Budžet opštine Stari grad u 2003. godini oštećen je za 598.000 dinara jer je opštinska vlast nezakonito vršila isplate troškova mesečnog prevoza službenika u većim iznosima nego što su koštale mesečne pretplatne karte za gradski prevoz. Nalog da se i ova sredstva vrate u opštinsku kasu u roku od šest meseci dat je od strane budžetske inspekcije. Kada je reč o opštini Novi Beograd, u kontroli trošenja novca u opštini Novi Beograd tokom 2005. i 2006. godine budžetska inspekcija je svoj nalog sastavila u januaru 2007. godine. Prema inspekcijskim nalazima, za svega dve godine budžet opštine Novi Beograd je oštećen za neverovatnih 63,3 miliona dinara i to, i u ovom slučaju, na osnovu nezakonskih obračuna isplata opštinskih plata, pa je opet inspekcija naložila da se ova sredstva u roku od tri meseca vrate u opštinski budžet. Dakle, demokratsko rukovodstvo opštine Novi Beograd, na čelu sa tadašnjim predsednikom Željkom Ožegovićem (ovo takođe možete da nađete u nalazu budžetske inspekcije, jer se navodi svako ime i prezime) prilikom obračuna i isplata plata za opštinske službenike i funkcionere pravilno je primenilo osnovice za isplatu koje je svojom odredbom i uredbom utvrdila Vlada Srbije. Greška je bila u tome što je opštinsko rukovodstvo na postojeće koeficijente u rešenjima zaposlenih namerno i smišljeno dodalo stimulativne dodatke, koji nisu imali uporište u zakonu. Ovo je citat nalaza budžetske inspekcije. Osim nezakonitosti u platama, opština Novi Beograd je u 2006. godini izvršila nekoliko nabavki računarske opreme vrednosti čak 3,3 miliona dinara i nameštaja u vrednosti od 3,3 miliona dinara na nezakonit način, po postupku javne nabavke male vrednosti sa tri ponude, iako je morao biti sproveden postupak nabavke velike vrednosti i to sa ponudama u zatvorenim kovertama, čime je grubo prekršen Zakon o javnim nabavkama. Opština Vračar. Za centralnu beogradsku opštinu Vračar u javnosti se kaže da je to zaista uporište demokratske vlasti u Beogradu. Budžetska inspekcija je u maju 2005. godine sastavila svoj nalaz o finansijskoj kontroli za period 2004. godine. U pogledu provere zakonitosti obračuna i isplate mesečnih zarada opštinskim službenicima i funkcionerima inspekcija je utvrdila da su kadrovi DS u ovoj opštini primenjivali drugačija pravila od pravila utvrđenih Zakonom o platama u državnim organima i javnim službama. Tako su koeficijenti za obračun zarada bili utvrđivani opštinskim Pravilnikom o zvanjima, zanimanjima i platama zaposlenih i postavljenih lica u upravi opštine Vračar, koji je bio u koliziji sa važećom Uredbom Vlade Srbije. Pored toga, rukovodstvo opštine Vračar je, umesto primene stope od 0,4% za uvećanje zarade po osnovu minulog rada za svaku godinu staža, nezakonito primenilo veću stopu, tačnije stopu od 0,5%, čime je budžet opštine oštećen čak za 1,7 miliona dinara. Na ova dva načina, uvećanjem koeficijenta minulog rada, opštinskim službenicima i funkcionerima nezakonito su uvećane zarade u različitim iznosima, čime je budžet opštine Vračar u 2004. godini oštećen za ukupno 17,4 miliona dinara. Rok da se ova sredstva vrate u kasu opštine iznosio je šest meseci, a propisan je od strane budžetske inspekcije. Opština Savski venac. Inspektori su u avgustu 2006. godine izvršili kontrolu finansijskog poslovanja i rada opštinske vlasti, koju je predvodila Demokratska stranka, u 2005. godini. Kontrolom je utvrđeno da su kadrovi Demokratske stranke u ovoj opštini, suprotno važećoj Uredbi o koeficijentima i suprotno Zakonu o budžetskom sistemu i Zakonu o platama u državnim organima, vršili linearnu isplatu izmišljenih stimulativnih dodataka od 30% uz osnovnu zaradu zaposlenih u opštinskoj administraciji. Ovakvim radnjama budžet opštine Savski venac oštećen je za 8,4 miliona dinara, koliko je nezakonito isplaćeno, odnosno preplaćeno tokom 2005. godine, na teret građana ove beogradske opštine. Pored nezakonitog uvećanja plata, inspekcija je utvrdila da je opštinska vlast nezakonito uvećavala zarade zaposlenima koji su imali visoku stručnu spremu, i to do 20% po osnovu kvaliteta rada ili rezultata rada. Ovakvim isplatama budžet opštine Savski venac je oštećen za dodatnih 1,8 miliona dinara. Budžetska inspekcija je naložila meru vraćanja 10,2 miliona dinara u budžet opštine Savski venac i to u roku od tri meseca, s obzirom na to da sredstva nisu smela da izađu iz kase na ovakav način. U pogledu javnih nabavki koje je sprovela opština Savski venac, budžetska inspekcija je otkrila da je opštinska vlast u 2005. godini sprovela tender za javnu nabavku usluga za potrebe, citiram, "rušenja bespravno podignutih objekata i izvedenih radova uklanjanja kioska i komunalnih objekata sa javnih površina". Posao vredan 5,7 miliona dinara je dodeljen preduzeću "Avangarda" iz Beograda. Prema navodima inspektora, utvrđeno je da su tender i sprovedeni ugovor, zaključen na nezakonit način, u suprotnosti sa odredbama Zakona o javnim nabavkama i odredbama Zakona o budžetskom sistemu. Kontrolom je takođe utvrđeno da je opština Savski venac u 2005. godini koristila usluge fizičko-tehničkog obezbeđenja agencije "Krug" iz Beograda, za čije usluge je plaćeno 3.063.000 dinara. S obzirom na to da usluge fizičko-tehničkog obezbeđenja podležu javnim nabavkama, inspekcija je konstatovala da opština uopšte nije sprovela postupak javnih nabavki u kom bi izabrala najpovoljnijeg ponuđača za pružanje usluga obezbeđenja. Potpuno isti slučaj bio je sa nabavkom kancelarijskog materijala, ukupne vrednosti 2,4 miliona dinara. Prema navodima iz inspekcijskog nalaza, budžetska inspekcija je utvrdila kršenje Zakona o javnim nabavkama prilikom realizacije tendera za isporuku i montažu privremenih objekata (popularno: kioska) vrednog skoro 40 milijardi dinara, koji je sproveo predsednik opštine Savski venac Tomislav Đorđević. Potpuno isti slučaj kršenja Zakona o javnim nabavkama zabeležen je prilikom izvođenja građevinskih radova u vrednosti od 10,9 miliona dinara. Opština Zvezdara. Beogradska opština Zvezdara je takođe jedno od uporišta demokratske vlasti. Kako je utvrđeno da je opštinska vlast, na čelu sa predsednikom Milanom Popovićem, oštetila budžet Zvezdare za čak 16,7 miliona dinara, i to nezakonitim naduvavanjem opštinskih plata, inspekcija je naložila da se u roku od tri meseca ova suma vrati u opštinsku kasu. Metod pražnjenja opštinskog budžeta bio je identičan kao i u opštini Stari grad. Jednom oprobani mehanizam uvek je primenjivan. Pravilnik o zvanjima, zanimanjima i platama zaposlenih i postavljenih lica u opštinskoj upravi – na osnovu ovog pamfleta, mimo zakona, koeficijent za obračun zarada u opštini Zvezdara dodatno je uvećan za 6, 10 ili 15%, pa je tako uvećan koeficijent još jedanput uvećan za 30%. Iste 2004. godine, budžet opštine Zvezdara je, prema inspekcijskom izveštaju, oštećen za dva miliona dinara, koliko je zaposlenima u opštini isplaćeno na ime nekakvog izmišljenog i nezakonitog ostvarivanja prava na zaštitu na radu, odnosno sprečavanja nastupanja štetnih posledica. Budžetska inspekcija je prilikom ovog otkrića kršenja zakona dala isti rok od tri meseca da se nezakonito isplaćena sredstva vrate u opštinski budžet. Prema nalazu budžetske inspekcije, skoro sve nabavke robe i usluga koje je iz budžeta finansirala opština Zvezdara u 2004. godini izvršene su mimo sprovođenja tendera, bez obzira na to da li je bilo reči o nabavci male ili velike vrednosti. Tako su, primera radi, troškovi očuvanja životne sredine u 2004. godini iznosili 11,9 miliona dinara, pa je inspekcija metodom slučajnog uzorka izvršila uvid u pojedine troškove koje je tim povodom imao opštinski budžet i otkriveno je apsolutno bezakonje i korupcionaško delovanje opštinske vlasti, koja je svesno kršila Zakon o javnim nabavkama. Budžetska inspekcija je utvrdila da za nabavku kancelarijskog materijala u opštini Zvezdara uopšte nije sproveden postupak javne nabavke velike vrednosti, iako ukupna vrednost godišnje nabavke premašuje milion dinara, koliko je tada Zakonom o budžetu određeno kao limit. Na ovaj način nezakonito je utrošeno 4,7 miliona dinara u 2004. godini. Posebno zanimljiv slučaj bezakonja u javnim nabavkama koji je proizvela, opet demokratska, vlast na Zvezdari jeste rušenje bespravno podignutih objekata, što je opštinski budžet u 2004. godini koštalo 10,6 miliona dinara. Prema inspekcijskom nalazu, za ove radove opštinska vlast uopšte nije sprovela tender velike vrednosti, na osnovu koga bi izabrala najpovoljnijeg ponuđača u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama. Dakle, kada bismo sabrali sve ove iznose, bilo bi potpuno jasno da Beograd ne bi imao problem sa vrtićima, kao što je to slučaj na opštini Voždovac, gde smo skoro utvrdili da tri prigradska naselja gravitiraju jednom vrtiću, reč je o 20.000 stanovnika, da je taj vrtić potpuno zapušten, da je u tom vrtiću 500 dece na čekanju, da se uzurpira javna zelena površina oko vrtića "Neven" tako što određeni ljudi izvode građevinske radove, da je srušena ograda i da se tu gde su deca u večernjim satima okupljaju narkomani, da je televizijska ekipa sa nama preskakala špriceve. Opštinska vlast je umesto brige o najmlađima, a to jesu bila predizborna obećanja, gledala da izgradi fontanu, a pri tom je i nenamenski trošila sredstva. Ovo je slika i prilika Beograda. Hajde da saberemo sve ove iznose i da vidimo da li bi sve te ranjive kategorije stanovništva na teritorijama ovih opština imale problema sa svakodnevnim opstankom. Ja vam garantujem da ne bi. Očigledno je da je vlast prerasla u servis ličnih interesa, ne u servis interesa građana, i to je ono što građani Beograda i građani Srbije treba da imaju na pameti. Umesto toga, najčešće imamo medijsku kampanju koja, bez ijednog konkretnog dokaza (da ne govorimo da su demokratskoj vlasti bile na raspolaganju sve poluge moći), bez ijednog konkretnog rešenja o krivičnom postupku, radikalsku vlast svrstava u korumpiranu radikalsku vlast. Hajde da vidimo da li postoji nalaz budžetske inspekcije koji govori da su se u opštini Zemun sredstva nenamenski trošila, da je opština Zemun morala da vrati sredstva u kasu i da je na bilo koji način bilo kada izrečena bilo kakva opomena. Drago mi je što ovde u Poslaničkom klubu SRS sedi nekadašnji predsednik opštine Zemun, koji takođe ove navode može da potvrdi. Nalazi budžetske inspekcije su javno dostupni podaci. Hajde konačno da govorimo o realnim kategorijama. Hajde konačno da govorimo o realnim činjenicama. Istina jeste, mi nismo rušili kioske, nismo rušili privremene objekte. Znate zašto? Zato što su ti objekti izdržavali nečije porodice, zato što su ti objekti, gospodine Milivojeviću, sa tim osmehom na licu, izdržavali ljude koji su imali problem da prežive jedan dan. Izvinite, nama je ljudski život iznad svega. To je jedino što vi nama spočitavate, da smo od Zemuna napravili kiosk-grad. Kako je Beograd izgledao tih dana? Iz ratom zahvaćenih područja požurile su porodice bežeći glavom bez obzira. Istina je, mi smo ih primili, parcelisali zemljište, dali im život, vratili im život, dali mogućnost da žive dostojnim životom. Priznajemo, krivi smo zbog toga. Šta vi radite? Imate situaciju kod Plavog mosta, opština Voždovac. Porušili ste egzistenciju, izvor prihoda određenim ljudima. Šeststo ili sedamsto porodica je živelo od toga. Šestoro je umrlo zbog posledica takve brutalne i bahate vlasti na teritoriji opštine Voždovac, šestoro ljudi je umrlo u Srbiji zato što je neko jednim dekretom rešio da im oduzme prihode. Mi ovde, kolege, govorimo o nalazima budžetske inspekcije, jer ste vi u opštinama Beograda sebi uvećavali plate. Ta sredstva je trebalo da date invalidima i samohranim majkama, izbeglim i raseljenim licima koja ste strpali u barake određenih fabrika na teritoriji Beograda. Ko od vas je ikada otišao da vidi kako živi petoro ljudi u jednoj maloj prostoriji? Nemaju šanse da izađu iz tog začaranog kruga siromaštva. Istine radi, neki od eksperata čuvene Grupe 484 su bili na tim lokacijama i nikada nisu mogli da nađu zajednički jezik sa lokalnom vlašću, jer su vas interesovali koeficijenti plata. Voždovac je jedna ogromna deponija i naša kampanja se zasnivala na mapi puta koju je ostavila demokratska vlast koja 13 godina vlada na Voždovcu. Šta je bio rezultat toga? Gospodin Lukačević je krenuo našim putem i sada, posle 13 godina, čisti deponije, obećava građanima da će i vrtić imati svoju ogradu. Šta je bilo do sada? Jedna od najlepših, najvećih beogradskih opština potpuno je zapostavljena. To je ono što ljudi na Voždovcu znaju, to je njihov način života i nemaju kome da se obrate za to. Ruše se objekti, a da se ljudi ne obaveštavaju o tome. Gradi u Beogradu ko kako hoće. Zloupotreba vlasti na svakom koraku. Niko nije odgovarao za tako nešto. O čemu onda mi pričamo? Dajte da raspišemo, da poništimo parlament, da poništimo lokalne vlasti i kažemo – Boris Tadić vlada Srbijom, Srbija je pod okupacijom i kraj priče. Jer, na kraju se sve svodi na to. Ako mi kao opozicija nemamo mogućnost da se izborimo, osim što ćemo ovako taksativno navesti svako ime i prezime, izneti problem, rizikujući da budemo pomenuti jer se borimo za svakog čoveka kome je oduzet dostojanstven život, šta je ostalo običnom građaninu? Šta je ostalo običnom smrtniku koji mora u Srbiji da radi više poslova, krijući se od svojih komšija jer mu je ponos ugrožen, ne bi li svojoj deci obezbedio hleb? Da je to tačno govore takođe i nalazi onoga što smo primili kao pismo... Žao mi je što nisam bila prisutna kada je bilo reči o RRA, ali, između ostalog, svi oni koji su sitni redovno se obraćaju Srpskoj radikalnoj stranci, jer makar znaju da ćemo ih pomenuti i nadaju se da će nekome pasti na pamet, u nekom momentu, samo da radi svoj posao, da tužilac pokrene pravu aktivnost i da određeni ljudi odgovaraju za ovakvo ponašanje. Između ostalog, dobili smo pismo u kojem su nam se obratili vlasnici i radnici radio i televizijskih stanica kojima uskoro preti zatvaranje zbog bahatosti predsednika i zamenika predsednika RRA. Deo pisma smo pročitali, nećemo ponavljati, ali jedan deo smo ostali dužni baš za ovu raspravu, a to takođe jeste dokaz nenamenskog trošenja sredstava i korupcije. Iskreno, ljudima iz Agencije za borbu protiv korupcije želim svako moguće dobro i sreću, jer će im trebati. Bojim se da neće uspeti glavu da sačuvaju ako se budu bavili ovim problemima. Između ostalog, ono što su oni ovde postavili kao otvoreno pitanje... Samo da vam kažem, to isto pismo su dobili ministri u ministarstvima, sve poslaničke grupe, članovi Saveta RRA, mediji i sve relevantne strukture društva. Ko je pričao o tome? Oni su ovde postavili, čini mi se, retoričko pitanje, ali žele da skrenu pažnju javnosti na to kako se zapravo radi i živi u Srbiji, pa između ostalog pitaju – da li mi plaćamo da bi rukovodstvo Agencije, u jeku ekonomske krize, zakupilo čitav sprat u zgradi u Ulici Vase Čarapića broj 2, po ceni od 180.000 dinara za 2009. godinu; da li mi plaćamo da se taj sprat opremi skupocenim nameštajem i opremom po ceni od 50.000 evra? Ili možda plaćamo da bi se u Radiodifuznoj agenciji od početka 2008. godine zaposlilo više od 20 novih ljudi, među kojima je više osoba iz Novog Sada, što podrazumeva da se pored visokih plata dodatno isplaćuju dnevnice i putni troškovi? Takođe su postavili javno pitanje – da li mi plaćamo da zamenik predsednika Saveta Radiodifuzne agencije u 2008. godini potroši preko 10.000 evra na račune u kafanama, na dnevnice i troškove za službena putovanja u zemlji, da bi koristio automobil Agencije kao privatni i da bi zasnovao radni odnos u Agenciji, iako Zakon o radiodifuznoj agenciji zabranjuje da član Saveta bude zaposlen? Takođe su postavili pitanje, javno pitanje, na javnu sramotu nadležnih institucija – da li plaćamo da bi delegacija Radiodifuzne agencije potrošila blizu 25.000 evra na nepotreban put u Kinu i u Hongkong? Nejasno je kakva iskustva delegacija nezavisnog regulatornog tela Srbije treba da razmenjuje u Kini kada tamo nezavisno regulatorno telo ne postoji. Jedan od zaključaka ovog pisma ticao se rebalansa budžeta. Vlasnici radio i televizijskih stanica kažu da je panika zahvatila one koji su nadležni u ovoj agenciji, zapravo, predsednika i njegovog zamenika, pa se trude da hitno naplate dugovanja od nas emitera koja dugujemo za poslednjih nekoliko meseci, prouzrokovana činjenicom da su pare koje su zakonski morali već da vrate u budžet uveliko potrošili i grubo prekršili zakon; ili im je samo dovoljna činjenica da uskoro moraju da objasne svojim zabrinutim radnicima da je Agencija bankrotirala. Ovo takođe nije izvor SRS, nego vlasnika radijskih i televizijskih stanica koje se nalaze pred zatvaranjem. Još jedan izvor, adresa je, naravno, Savet za borbu protiv korupcije, a radi se o predmetu ocene ispravnosti postupaka za dodeljivanje sredstava Nacionalnog investicionog plana za opremanje fizičkih laboratorija. Dana 14. maja 2008. godine, doktor Ljubinko Ignjatović, naučni savetnik Instituta za fiziku, obratio se Republičkom odboru za rešavanje o sukobu interesa ukazujući na moguću zloupotrebu službenog položaja pri raspodeli sredstava Nacionalnog investicionog plana za opremanje fizičkih laboratorija u naučnim institucijama. Raspodelom je rukovodio doktor Zoran Popović, naučni savetnik Instituta za fiziku (a tu dužnost mu je poverila Vlada Republike Srbije), vodeći se isključivo partijskom pripadnošću. Dakle, dr Popović je član G 17 plus. Isti dokument je poslat i Ministarstvu za nauku Republike Srbije. Savet se oglasio nenadležnim, jer se Zakon o sprečavanju sukoba interesa odnosi na javne funkcionere, a ne na organe u koje su javni funkcioneri izabrani. U međuvremenu, iz Ministarstva nauke Republike Srbije dr Ljubinko Ignjatović dobio je tačne iznose nabavljene opreme. Upoređujući ih sa službenim spiskom opreme koji je objavljen na sajtu Ministarstva nauke, došao je do rezultata koji su dati u dokumentima koji se nalaze na sajtu Saveta za borbu protiv korupcije. Lako se vidi da je dr Zoran Popović, kao poverenik Vlade RS, raspolagao sredstvima Nacionalnog investicionog plana za 2007. godinu tako što je svom projektu dodelio 1.278.000 evra. Ta svota čini tačno trećinu sredstava za nabavku opreme u celoj Republici Srbiji. U zbiru je veća od sredstava koja su dodeljena celom Institutu Vinča, Fizičkom fakultetu u Beogradu i Astronomskoj opservatoriji u Beogradu. Javno proklamovani kriterijumi za raspodelu sredstava očigledno nisu poštovani. Raspodela je obavljena na krajnje netransparentan način, direktnom pogodbom sa dr Zoranom Popovićem. Doktor Ljubinko Ignjatović kaže, citiram: "Smatram da je ovakvom raspodelom učinjen težak prekršaj, jer mnoge laboratorije nisu dobile ništa i ostavljene su sa opremom starom više od 50 godina. Težina prekršaja naročito dolazi do izražaja ako se ima u vidu da ocena naučno-istraživačkog rada koju sprovodi Ministarstvo nauke u potpunosti zavisi od publikovanih radova, što je direktno povezano sa opremljenošću…" (Predsednik: Gospođo Raguš, vreme. Imate još deset minuta ovlašćenog predstavnika, hoćete li to da spojite?) Evo, završavam. Da, ako nije problem. (Predsednik: Izvolite. Moramo ipak da se dogovorimo.) "… što je direktno povezano sa opremljenošću naučne laboratorije. Pošto je dr Zoran Popović raspodelu sredstava Nacionalnog investicionog plana obavio kao eksponent Ministarstva nauke Republike Srbije, to i samo Ministarstvo treba smatrati odgovornim za svojevrsnu diskriminaciju koja je tom raspodelom sprovedena. Bilo kakvo vrednovanje naučnog rada u uslovima diskriminacije i favorizovanja partijskih, podobnih kadrova postaje potpuno besmisleno, a onda se postavlja pitanje kakva je perspektiva srpske naučne misije?" Nama je draga ova činjenica da se konačno ljudi koji su prepoznatljivi po intelektualizmu (nisu baš prepoznatljivi po javnom istupanju na ovakav način) sve češće javno obraćaju zbog užasnih diskriminacija i užasnih zloupotreba, vodeći računa samo o tome kakve su perspektive za ono u šta ne treba dirati, kao što je srpska nauka. Dame i gospodo, građani Srbije, imali ste prilike da čujete zaista nepobitne dokaze za nešto što se zove zloupotreba službenog položaja, zloupotreba i nezakonito trošenje budžetskih sredstava. Tu konačno leži odgovor zašto Srbija, zašto parlament nije dobio reviziju završnog računa budžeta Srbije i javnih preduzeća. Ono što bi trebalo građani Srbije sada definitivno da znaju – nećemo odustati, ovo je samo početak kampanje koja će doći direktno i konkretno do svakog pojedinačnog imena. To će takođe biti, verujte, građa za nadležne institucije, kada ih bude bilo u Srbiji i kada budu napravljene, jer sada u Srbiji, nažalost, institucije postoje samo na papiru. Vraćam se na početak, potpuno je besmislena priroda parlamenta i potpuno je besmislena naša funkcija. Mi usvajamo ogroman broj zakona, koji nemaju šansu da budu sprovedeni u praksi. Nemaju šansu, jer ne postoje institucije koje mogu da stoje svojom snagom, reputacijom i, iznad svega, poverenjem da sprovedu ono što bi trebalo Srbiju da stavi u red veličine zemalja kako joj po prirodi sleduje, ono što bi Srbiji trebalo da donese standarde pre statusa, ali ozbiljne, ekonomski jake, nacionalno snažne zemlje, a ne prioritetno članice EU. Čini mi se da će građani, vrlo verovatno, sada shvatiti potpuni besmisao i videti, naravno, prirodu potpune okupacije. S jedne strane, ratuju institucije unutar sistema koji se zove Srbija i niko za to ne odgovara. S druge strane, vidite tako očigledne veze između tajkuna i vlasti, i za to apsolutno niko ne odgovara. Iznad svega toga stoji građanin, koji svakim danom sve više gubi i nema nikog da ga zaštiti. Verujem da je javnosti u Srbiji, bez obzira na to kako se odlučivalo na mnogim izborima koji dolaze, potpuno jasno samo jedno – da ono što je 5. oktobra poželela, devet godina posle toga nije dobila. Nije dobila, zato što su nastale nove ekonomske i političke elite i to je bila jedina suština revolucije koja je došla na talasu zapadnog projekta 1999. godine. Hvala vam.
Zahvaljujem. Osnov za javljanje gospodina Srđana Milivojevića je replika, je li tako? Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u političkoj praksi je poznato da političke stranke koje ne uspeju da na izborima ostvare svoje izborne ciljeve, izborne programe imaju pravo da se ljute, imaju pravo one i da posle izbora proglase pobedu, ali ne mogu da formiraju vlast jer za formiranje vlasti je neophodna većina. Građani su ti koji odlučuju kome će i na koji način dati podršku, ko će u ovoj zemlji imati većinu i ko će upravljati ovom zemljom. Javljam se na osnovu replike gospođi Marini Raguš. Gospođice Raguš, vrlo je dobro kad imate taj moral koji propovedate, ali je, nažalost, činjenica da se tog morala ne pridržavate tamo gde vršite vlast. Za vašu informaciju, SRS učestvuje u vršenju vlasti u gradu Kruševcu, na žalost mnogih Kruševljana i tog dela Srbije. Račun za viski koji je popijen prilikom održavanja manifestacije Odbojka na pesku u Kruševcu (67 litara viskija za četiri sata) enorman je za jedan siromašan grad; račun za mažoretkinje koje plešu u gradu Kruševcu na Dan mimoze, na inicijativu predsednika SRS, iznosi više hiljada evra, a građani jedva sastavljaju kraj sa krajem. Da ne govorim o drugim troškovima koje pravi jedna nerazumna lokalna samouprava u gradu Kruševcu. S druge strane, kada govorite o zakupima, razumem da ste vi ekspert za zakupe, pogledajte samo cenu zakupa Magistrata, pa ćete onda po ceni Magistrata znati da li je nešto u redu ili nije. Kada govorite o ljudima koji su izbeglice, posetite mnoge izbeglice, i treba da ih posetite. Žao mi je što su ti ljudi izbeglice. Ljudi iz Demokratske stranke su ih sačekali 1995. godine na graničnom prelazu sa Hrvatskom i ponudili vodom, hlebom, hranom; ne znam gde ste vi tada bili i gde su bile vaše stranačke kolege i šta ste tim ljudima govorili. Znam da su moji prijatelji i kumovi, izbeglice sa Kosova, kada su krenuli ovde bili zatvoreni u Raškoj u Tekstilnom kombinatu osam dana, u žici, bez vode, bez hrane, a tada na vlasti nije bila Demokratska stranka. Znam da ste vi ljuti što nikako da vam sekira upadne u med. Evo lokalnih izbora 7. juna. Sekire koje upadnu u med drva ne seku. Lako je primetiti trun u demokratskom oku, ali prvo pogledajte šumu balvana u svojim očima, pa probajte tom sekirom, koja nikako da vam padne u med, da je posečete. Dana 7. juna su lokalni izbori. Znam da će biti težak poraz SRS, jer građani vam to kažu u Kovinu i u Vrnjačkoj Banji, gde ima više prijavljenih lista nego što vi osvojite glasova. Vi ste uvek tamo, prvo bude više nevažećih listića nego što vi osvojite, pa tek onda SRS … (Predsednik: Vreme.) Završavam. Hvala, znam da imate problem sa SNS. Pozivam vas da već 8. juna dođete u grad Kruševac i da vidite kako izgleda grad u kome SRS učestvuje u vršenju vlasti. Biću vam domaćin, vas veoma uvažavam, poštujem, veoma ste mi draga koleginica, dođite da se oporavite od izbornog poraza u Zemunu i Voždovcu u grad Kruševac i da vidite kako izgleda grad u kojem vi vršite vlast, pa tu primenite sva znanja o korupciji. Hvala.
Molim vas, vreme je isteklo. Gospodin Dragan Todorović, šef Poslaničke grupe SRS. Osnov za javljanje je replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da postoje ljudi koji ne mogu da shvate neke realnosti u politici, ali to i nije veliki problem, to može da se prevaziđe; mnogo je teži problem kada ljudi uopšte neke stvari ne mogu da shvate ili preko njih prelaze na način kao što to radi Demokratska stranka. Za ovih devet godina otkako je Demokratska stranka na vlasti Srbija je, takoreći, potpuno uništena. Vrednost kojom je raspolagala Srbija 2001. godine bila je oko 60 milijardi evra, tako se procenjuje. Skoro kompletno je to, odnosno 70% te vrednosti prodato je za oko dve milijarde i sedam stotina hiljada evra. Postoji mnogo dokaza koji govore o tome da je u tome prednjačila Demokratska stranka. Između ostalog, to ste mogli da čujete i na osnovu ovih podataka koje je iznela Marina Raguš. Ako ne verujete podacima Marine Raguš, valjda bi trebalo da verujete svojim dojučerašnjim istaknutim članovima, kao što je Goran Knežević, gradonačelnik Zrenjanina, kome su nađene izuzetno velike sume evra do sada u nekim trezorima, kao što je to nađeno pokojnom Nenadu Bogdanoviću, kao što je nedavno izjavio Stanko Subotić Cane da je Demokratskoj stranci dao više od deset miliona evra, a nije on jedini. Setite se samo kako je počelo asfaltiranje puteva 2001. godine u Srbiji, kako su to radili Surčinci, kako je uvožena oprema koju su koristili Surčinci, pa se setite "Ušća", pa se setite Luke, pa Beočinske cementare, pa Cementare u Popovcu, pa se setite svih lopovluka koji su učinjeni. Moram još jednu stvar da vam kažem. Posle skakavaca nešto ostane, a posle vas "žutih" ovoj Srbiji neće ostati ništa, i to je najveći problem sa kojim se Srbija suočava.
Reč ima gospodin Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, poštovani građani Srbije, pred nama je predlog predsednika Republike za člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije. Iz biografije koju imamo za prof. dr Radmilu Vasić zaista možemo da konstatujemo da je to jedan korektan predlog i personalno NS nema ništa protiv ovog predloga. Želeo bih da kažem povodom svih ovih dešavanja, zakona koje donosimo, kao što moja koleginica pre mene reče – praktično su neprimenjivi. Potpuno je nelogično da se posebne organizacije, u ovom slučaju Agencija za borbu protiv korupcije... Praktično, u samoj njenoj strukturi i organima koji će da je vode imamo izvesni sukob interesa, a ta agencija treba da se bavi sukobom interesa. Neprihvatljivo je, a na to je Nova Srbija više puta ukazala kada smo donosili ovaj zakon, da članovi Administrativnog odbora budu u ovom odboru, da predsednik Republike daje jedan predlog, i Vlada. Suština bilo koje posebne organizacije jeste da je to državno regulatorno telo, kao posebna organizacija koja, tačno, polaže račune Vladi, ali mora apsolutno da bude nezavisna. Postavljam pitanje, kako će ta agencija biti nezavisna kada apsolutno vidimo da članove odbora, koji sutra bira direktora te agencije, praktično postavljaju oni koji vrše izvršnu vlast, a naravno, i zakonodavnu? Treba primeniti princip kao kada se biraju sudije – ne možete da birate sudije koji su članovi partije. Jer, ako je neko član Administrativnog odbora, on je član neke partije. Slična situacija će sutra biti i kod Visokog savet sudstva, a takođe smo ukazivali na to da oni koji sede ovde, koji odlučuju i koji biraju, ne treba da sede u Visokom savetu sudstva, jer oni direktno odlučuju o izboru sudija, a znamo da nas zbog zakona koji smo doneli čeka praktično cela rekapitulacija i jedan potpuno novi izborni sistem kada su sudovi u pitanju. Drugi problem jeste gomilanje državnog aparata. Praktično imamo situaciju da na osnovu svakog zakona koji donesemo odmah nikne jedna agencija. Imamo Zakon o saobraćaju – opet agencija; imamo bilo koji zakon – druga agencija. Imaćemo toliki broj agencija u ovoj zemlji da će, jednostavno, oni sami sebe da pojedu. Vrši se veliki atak na parlament, traži se smanjenje na 150, 120 poslanika. Postavljam pitanje – šta je sa ovolikim brojem agencija, šta je sa ovolikim brojem ministara? To je jedan toliko glomazan aparat da je to praktično neizdržljivo za bilo koju zemlju, a kamoli za zemlju kao što je Srbija. U određenim zemljama Evrope, pošto se svi borimo da uđemo u tu Evropu, imamo situaciju da i kad postoji veliki broj ministarstava, agencija ili posebnih regulatornih tela, ona su bar ravnomerno raspoređena na teritoriji te zemlje. Postavljam pitanje – ako već imamo ovoliki broj agencija, zašto izvestan broj agencija ili posebnih organizacija ne spustimo u Niš, Kragujevac, Kraljevo, Čačak, Valjevo, Sombor, Suboticu, odnosno približimo ih struci? Ako imamo mašinsku industriju u Nišu, onda treba neku agenciju koja je srodna da profilišemo tamo, jer u tom gradu imamo kadar koji će se baviti tom problematikom. Ovako imamo situaciju da besomučno gomilamo ogroman državni aparat u Beogradu. To je nešto što sigurno nije dobro, jer znamo da imam veliki problem kada se bilo koja agencija ili organizacija formiraju, problem sa prostorom i da počnu da funkcionišu. Znate kako bi bilo lepo kada bi neka agencija otišla u Suboticu, Novi Sad, Niš ili bilo koji grad u Srbiji. Tamo bi lokalne samouprave jedva čekale da daju prostor da nešto zaživi u tom gradu i da možda pedesetak ljudi nađe posao u ovim agencijama. To je jedna ozbiljna zamerka i predlažem da se dobro razmisli o tome, ukoliko se već ovoliki broj agencija gomila, a najčešće se zakoni primenjuju od 2012, 2014. godine. Jednog dana kada uđemo u EU treba razmisliti o mom predlogu, a imamo situaciju da razmišljamo ovih dana, da vršimo regionalizaciju Srbije, da je delimo. Nemojmo da delimo Srbiju, Srbija treba da bude jedinstvena; hajde da državni aparat bude ravnomerno raspoređen. Više je problema i kasnimo sa mnogim stvarima. Kasnimo sa izborom pet sudija Ustavnog suda. Sudije u Ustavnom sudu su praktično u nekompletnom sastavu; rade samo oni koje smo izabrali u parlamentu i oni koje je predsednik Republike, ali one koje struka treba da izabere još nismo izabrali. Vidimo danas da predsednik Republike ima potrebu da se meša u izvršnu vlast – predsednik je Saveta za infrastrukturu, otvara koridore... Sve je to u redu, ali bih predložio predsedniku Republike da hitno osnuje jedan visoki savet za poljoprivredu. Evo iz kojih razloga – videli smo u sredstvima informisanja da se danas predsednik Republike javno pohvalio da će našeg gosta koji je danas u Srbiji, gospodina Bajdena, ugostiti tradicionalnim srpskim proizvodima, projom, gibanicom, kajmakom, sirom, pršutom. Odlično, to je sve srpski brend, to je nešto što je Srbija spremna da ponudi, ne samo da ugosti, nego i da izveze iz Srbije, ali da bi se sve to uradilo, treba neko da ima i sluha. S obzirom na to da je predsednik ovih dana izuzetno aktivan, kao što sam rekao, obilazi koridore, vodi ovaj veliki Savet za infrastrukturu, najtoplije mu preporučujem da se prošeta sa premijerom i resornim ministrima poljoprivrede i trgovine po brdsko-planinskim područjima Srbije, da obiđe kopaonička sela, sela na Goliji, sela u Gledićkim planinama, Rudnu, na Zlatiboru, da vidi šta se tamo dešava sa ljudima, sa seljacima koji u poznim godinama teškom mukom proizvode svoje proizvode, na tone moraju da bace jer nemaju kome da prodaju. To je bruka i sramota. Znamo da se pohvalimo da ćemo da ugostimo našim tradicionalnim proizvodima, a nemamo sluha da tim ljudima pomognemo, pa makar ako ne mogu da prodaju... Kao što smo videli u sredstvima javnog informisanja, oni imaju ogromnu muku da odnesu daleko od svog sela, da ne bi zagadili životnu sredinu, i da u neke škrilje bace taj sir. To je bruka i sramota, baca se hrana u Srbiji, a mnoge porodice nemaju od čega da žive i gladuju. Još jednom, voleo bih da predsednik Republike sa resornim ministrima obiđe ova područja da vidi kako ljudi teško žive, u kojim godinama su spremni da naprave nešto, da proizvedu nešto. Ionako su u tim brdsko-planinskim područjima ostali stari ljudi. I u ravničarskim krajevima sve je više starijih ljudi, jer mladi ne žele da žive na selu i da proizvode, jer nemaju kome da plasiraju. Na kraju želim da kažem da Nova Srbija nema ništa personalno protiv ovog predloga, kandidat je sigurno kompetentan, ali ostajemo pri tome da je bruka i sramota za Srbiju da u danima krize pred kojima je Srbija, a i ceo svet, gomilamo ovoliki državni aparat sa ovolikim brojem agencija, sa ovolikim brojem činovnika, i to ide unedogled. Hvala.
Zahvaljujem. Samo da vas obavestim da smo u direktnom prenosu do 20.00 časova. Reč ima šef Poslaničke grupe Napred Srbijo Tomislav Nikolić. Moraćete ponovo.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova tačka dnevnog reda nameće raspravu u više pravaca. Sam čin izbora novog člana, zato što je član koji je izabran pre nekoliko meseci podneo ostavku, upućuje u nekoliko pravaca: da li je gospođa Sonja Liht podnela ostavku zato što je tek nekoliko meseci posle izbora shvatila da bi mogla da bude u sukobu interesa? Da li je gospođa Sonja Liht za nekoliko meseci rada tamo shvatila da je društvo korumpirano preko svake mere, pa odustala od toga da bude član? Ili je shvatila da može mnogo više da se zaradi tako što će ostati u javnom životu bez obaveza koje joj nameće država? Ovo je bruka za predsednika Republike, koji je trebalo da razmišlja kada je predlagao kandidata. Zašto moramo posle nekoliko meseci da sazivamo Skupštinu, da ispravljamo greške predsednika Republike, koji je i sam trebalo da zna, ako zaista postoji sukob interesa, da takvu osobu ne predstavlja? S druge strane, otvorila se priča o mitu i korupciji u državi. U tome ne želim da budem sudija između dve strane koje su se ovde sporečkale oko toga ko je na kom nivou mogao više da zahvati. Nisam sudija, nemam ni crveni šal kao Ibrahim Rugova, a nemam ni nameru da prenosim jednu televiziju, za koju mi rekoše da je izdajnička i da je najviše volim. Sinopsis njenih emisija dostupan je svim građanima Srbije i tome nema šta da se doda. Osnovni zaključak je da je društvo potpuno zahvaćeno korupcijom, da devet godina nije došlo do smene vlasti i da ako ovako nastavimo do te smene vlasti u dogledno vreme neće da dođe. Ako ceo razvijeni demokratski svet zna da je uslov za demokratiju borba protiv mita, korupcije, kriminala, redovna smena vlasti, i ako to rade čak i najrazvijenije države koje nemaju ni mnogo ekonomskih problema, pa ste na primeru izbora predsednika SAD znali da će posle republikanca da dođe demokrata, bez obzira na to kako se zove i kako izgleda, kao što sada znate da će posle mandata demokrate sigurno predsednik biti republikanac, zato što je to osnov za demokratiju, onda se postavlja pitanje kome je u Srbiji u interesu da vlast ne bude promenjena. Ovima koji su na vlasti – da, tačno je. Ko bi rizikovao da ide na izbore u času kad može da okupi 126 poslanika, da se rašire po javnim preduzećima, ministarstvima, da svako zahvati iz sve skromnijeg državnog budžeta onoliko koliko mu je dostupno, da nastavi i dalje da vlada, da pada na ministarsko mesto kao da ga neko iz ringišpila baca pa gde padne, za to je stručnjak. Zato mi devet godina gledamo jedne iste ministre, jedne iste ljude koji upropaštavaju polako i srpsku privredu i srpski moral, što je možda još teže. Sve teže ćete naći čoveka koji bi poštenim radom da nešto zaradi, zato što vidi da nepoštenim radom mnogi ljudi zgrću milione, a i dalje su na funkcijama, i dalje ih voze automobili, i dalje im se obezbeđuje policijska pratnja, i dalje su sinonim za građane koji su ih izabrali. Na lokalnom nivou to uopšte nije manje, samo su mogućnosti manje. U svim opštinama, pa i u opštinama u kojima su na vlasti oni koji napadaju republičku vlast, svako zahvati toliko koliko mu je dostupno. O tome postoje podaci, zato pojedine stranke na lokalnom nivou jako loše prolaze. Njihovi najeksponiraniji ljudi ogrezli su takođe u neku vrstu mita, korupcije i kriminala, ili su lako došli do lokacija ili privilegija ili do prostora. O tome postoje podaci koje neki ljudi čuvaju u sefu, da ih izvade kada zatreba protiv tih ljudi. Sve dok su dobri prema onima koji su na vlasti, koji omogućavaju kad god zapne da završe nekakav posao, oni neće biti prozivani. Postavlja se pitanje zašto neki predstavnici opozicije ne žele da opozicija dođe na vlast i zašto na taj način doprinose produžetku agonije Srbije i opstanku na vlasti onih koji su jako loši? Da li možda neka stranka iz opozicije čeka da osvoji 50% glasova? Dočekaće i njihovi unuci da čekaju 50% glasova. Da li možda čeka da predvodi nekakvu koaliciju u opoziciji? To je razumljiva želja, samo iza nje treba da stoji snaga birača. Da li možda neko u opoziciji čeka da nestane SNS? I njegovi će unuci to čekati. Dakle, kada smo shvatili da ovakvim ponašanjem u politici omogućavamo da DS i dalje vlada, mi smo odlučili da krenemo tamo gde uopšte više nije bilo puta, da pokažemo Srbiji da može da se formira politička stranka koja će stati u kraj i Dinkiću, i Đeliću, i Tadiću, i Vlahoviću i svima onima o kojima se u Srbiji javno govori da su uzrok svih naših nevolja. Naša želja je da, sa pozicije druge po snazi političke stranke, posle izbora budemo prva po snazi stranka i mi ćemo sve učiniti da budemo prvi. Ponudili smo predstavnicima opozicije da pobedimo vlast. Neće, ne moraju. Kaže jedna poslovica – sam pao, sam se podigao. Ali, onaj ko je u opoziciji a ne želi da sruši vlast, ne treba da se bavi politikom. Ovde su stvari jasne. Ostane li ovaj ovakav sastav vlasti i posle sledećih izbora, od Srbije ne ostade ništa. Ne iščekujem događanja naroda kao neki, niti bi ti neki smeli da se stave na čelo tog naroda koji bi izveo neka događanja. Ne hvalim ono što se desilo 5. oktobra, to je nešto najteže što nam se dogodilo, ali je neke ljude naučilo da to može da se ponovi. Zbog toga u ovom času, kada se svi izjašnjavamo za borbu protiv mita, korupcije i kriminala, za borbu za bolju Srbiju, za borbu za Srbiju koja će da sačuva Kosovo i Metohiju, za borbu za Srbiju koja će da bude član EU i da sarađuje sa svim državama u svetu, postoji samo jedan put – da se podelimo na vlast i opoziciju. Mi smo se odredili onog časa kada smo formirani zato što smo hteli da budemo opozicija od koje će vlast da se pribojava. Mislim da ćemo u tome uspeti. Onda neka strepe i oni koji su bili korumpirani, i oni koji su krali, i oni koji su prodavali u bescenje državnu imovinu, i oni koji su doveli radnike do toga da nemaju za hleb i oni koji su doveli seljaka do toga da nikada ne može da ubere toliko koliko je u njivu uložio. Neka oni strepe. Neka ne strepe nesposobni – ako je čovek pošten a nešto nije uradio kako treba, šta da mu radiš. Ali, ovi koji su bili nepošteni, oni bi zaista trebalo da se pribojavaju zato što u Srbiji neće biti previše prostora da se opravdaju oni koji su nas dovde doveli. Nisam kandidat ni za predsednika opštine, niti ovo govorim iz strasti političke kampanje, preda mnom je vreme da SNS bude još bolje formirana, a tražim vanredne parlamentarne izbore. Da vidimo zašto ih drugi neće. Zato što neće da imaju toliko poslanika koliko sada. Svaka stranka treba da ima svakog časa onoliko poslanika koliko vredi, a ne koliko je vredela ili koliko misli da će da vredi. Znači, dok nas ima 124-125 u opoziciji trebalo bi da radimo zajedno, a ko to ne želi neka mu je srećan put, neka gura sam i neka se opravdava pred svojom i tuđom decom zašto ova vlast koju je toliko napadao nije pala. Drugi način da ova vlast padne ne postoji, izuzev da neko ponovo zapali Beograd, a i to neka odgovore oni koji imaju decu, jesu li na to spremni, da dovedu do toga da Beograd ponovo bude paljen da bi jedna vlast bila promenjena. Mi smo bili protiv izbora Sonje Liht i personalno, ne zato što ćemo uvek biti protiv. Evo kandidata koji je predložen, protiv koga nećemo ni jednu jedinu lošu reč da kažemo zato što nije predstavljen u javnosti kao loš kandidat, za razliku od Sonje Liht kojoj tu nije bilo mesta. Zbog toga nećemo učestvovati u glasanju o ovoj tački, ali je ona otvorila i pružila priliku da se veoma širi, kompleksniji problem, koji ta agencija nikada neće da reši, a to je korupcija, mito, kriminal najšireg mogućeg oblika, rešava ovde gde mu je i mesto. Imate mnogo agencija, imate mnogo zaposlenih u agencijama. Sve one troše državni budžet. Odbor koji je vlada formirala nije mogao da radi svoj posao od Vlade, tako će biti i sa ovom agencijom. Što se nas tiče, svako ko bude želeo da ruši ovu nesposobnu vlast imaće podršku SNS. Što se nas tiče, svako ko želi da ruši ovu nesposobnu vlast trebalo bi da pruži podršku SNS. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li se još neko ko nije iskoristio svoje pravo na reč iz člana 93. Poslovnika javlja? (Ne.) Zaključujem pretres. Pošto smo obavili pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu kandidata za izbor člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije. Zahvaljujem na saradnji. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Šestu sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Molim sve prisutne da to učine, u skladu s Poslovnikom. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 57 narodnih poslanika. Htela bih ostale da upozorim da su, u skladu s Poslovnikom, takođe, u obavezi da koriste svoje identifikacione kartici ako su već u sali. Kako nije prisutna trećina narodnih poslanika, saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine sednicu odlažem za jedan sat. [[Posle pauze – 11.15]] Molim vas da sada utvrdimo broj narodnih poslanika prisutnih u sali, ubacivanjem identifikacionih kartica u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 97 narodnih poslanika, odnosno da možemo nastaviti rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Inače, gospodin Dragan Šormaz je predstavnik Poslaničke grupe DSS-a, a Riza Halimi – manjina. Da li neko želi reč? Gospodin Halimi. Izvolite.