Spoštovaneposlanke,spoštovani poslanci! Nadaljujemo s 35. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: gospod Franc [[Feri]] Horvat, gospod Ivan Jelen, mag. Anton Rop in mag. Franc Žnidaršič. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA POROČILA O DELU KOMISIJE ZA PREPREČEVANJE KORUPCIJE V LETU 2006. Poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložila Komisija za preprečevanje korupcije. Besedo dajem predsedniku komisije gospodu Dragu Kosu za dopolnilno obrazložitev poročila. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Menim in mojim sodelavkam in sodelavcem v komisiji je zelo žal, da šele danes po več kot letu dni obravnavamo to poročilo o našem delu v letu 2006. Ne samo zaradi tega, ker se nekateri statistični podatki o delu od takrat do danes zelo razlikujejo, ampak tudi zaradi tega, če bi poročilo obravnavali vsaj takrat, ko sta ga obravnavala Državni svet in Komisija Državnega zbora po zakonu o preprečevanju korupcije, lahko bi bili sprejeti že nekateri ukrepi in kakšna pozitivna sprememba na področju, o katerem se pogovarjam danes. Verjamem, da ste si sami prebrali poročilo, zato ga ne bom obnavljal, rad bi izpostavil samo nekatere probleme, ki so bili aktualni takrat in so v določeni meri aktualni še danes. Leta 2006 kar 227 občinskih svetnic in svetnikov ni poročilo o svojem premoženjskem stanju. Danes jih je, recimo, takšnih samo še 73. Mi ocenjujemo, da je v tem primeru šlo za njihovo zavestno odločitev pred koncem mandata, česar pa komisija zaradi sprememb in zaradi zahtev Ustavnega sodišča Republike Slovenije ni mogla ustrezno sankcionirati. Kot poseben problem se nam je izpostavila nezdružljivost funkcij županov in direktorjev javnih zavodov, v večini primerov šol. Kar devet je bilo takšnih primerov. Ugotovili smo, da koncept vnaprejšnjemu izogibanju konfliktov med osebnimi interesi in javnimi interesi oseb z javnimi pooblastili na njihovem delovnem mestu še ni koncept, ki bi bil zelo v veljavi v Republiki Sloveniji. Leta 2006 se poročanje institucij o darilih, ki so jih sprejeli njihovi funkcionarji, tudi še ni najbolj prijelo. Takrat jih je bilo kar 106 takšnih, ki niso poročali o prejetih darilih, danes oziroma v letu 2007 smo uspeli prepričati vse institucije, da so to storile. Državni zbor prejšnjega sklica je sprejel Resolucijo o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji kot nacionalno protikorupcijsko strategijo in bi naj služila vnaprejšnjemu odpravljanju pogojev in okoliščin, ki pogojujejo nastanek in razvoj korupcije, vendar moramo ugotoviti, da se s to resolucijo načrtno, vendar samo v okviru svojih skromnih finančnih in kadrovskih zmožnosti, ta trenutek ukvarja samo Komisija za preprečevanje korupcije. Raziskave javnega mnenja so nam pokazale, da je treba skrbeti, predvsem zaradi vedno večjega vpliva patronaže in nepotizma na delovanje slovenskih podjetij, tudi tistih velikih. V lokalnih okoljih komisija beleži veliko število tudi zelo inovativnih kršitev osnovnih pravnih in etičnih načel. Na državnem nivoju je teh kršitev manj, so pa dosti bolj nevarne in povzročajo dosti večjo škodo. Komisija ocenjuje, da je ozko grlo na področju zatiranja korupcije v Sloveniji še vedno naša policija. Ljudje se vedno bolj bojijo prijavljati korupcijo in podobna dejanja, pri čemer je predvsem na lokalni ravni zaznati dosti več nenačelnega molka o v okolju sicer znanih kršitvah. Kodeksi ravnanja, ki se popularno imenujejo etični kodeksi, še vedno niso dovolj priznani kot resno vodilo za ravnanje oseb, na katere se nanašajo. Večina jih sploh ne pozna. Najbolj od vsega bode v oči zastarelost in neuporabnost kodeksa ravnanja javnih uslužbencev, predvsem zaradi tega, ker se nanaša na zelo veliko število zaposlenih v javnem sektorju. O enem najpomembnejših področij za preprečevanje korupcije v državi, to je o področju financiranja političnih strank in volilnih kampanj, v državi skorajda ni resnih razpravo. Sloga političnih strank na tem področju je skorajda popolna. Na mednarodnem področju je komisija še naprej žela uspehe in priznanja, predvsem pa aktivno sodelovala z mednarodnimi institucijami, ki spremljajo in ocenjujejo stanje v državi na področju preprečevanja in zatiranja korupcije. Pri tem se v posebnem pomenu kaže sodelovanje komisije z OECD, predvsem v luči vstopanja Slovenije v to organizacijo. Na domačem prizorišču je bila komisija prisiljena spremljati načrtno rušenje vseh resnih protikorupcijskih aktivnosti in, kar še bolj žalosti, tudi aktivno vzpostavljanje pogojev za razmah prave sistemske korupcije, čemur se je Sloveniji na svoji dosedanji poti uspelo izogniti. Kljub vsem opozorilom Slovenija še vedno ni pristopila h konvenciji Združenih narodov proti korupciji in res upam, da se bo to zgodilo danes. In za zaključek. Če se bodo nadaljevale nekatere politične in korupcijske prakse, če bo vrednost pravne norme v državi še naprej padala, če celoten sistem družbenega nadzora kršilcem pravnih in etičnih norm ne predstavlja absolutno nobene grožnje in če bodo državni organi in organi lokalnih [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]skupnosti zanemarjali načrtno delo na področju svoje etike, se komisija boji, da se bomo kmalu znašli v razmerah, iz kakršnih so se že uspele rešiti nam sosednje države. Mislim pa predvsem Hrvaško in Italijo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Kosu, predsedniku komisije. Poročilo je obravnavala tudi Komisija po zakonu o preprečevanju korupcije kot matično delovno telo. Besedo dajem predsednici gospe Barbari Žgajner Tavš za predstavitev poročila komisije. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Dobro jutro spoštovane kolegice in kolegi, gospod predsednik Komisije za preprečevanje korupcije in tudi Vladni predstavnik. Komisija po zakonu o preprečevanju korupcije je na 14. seji, dne 9.06. in 18.10.2007 kot matično delovno telo obravnavala poročilo o delu Komisije za preprečevanje korupcije v letu 2006, ki ga je na podlagi 13. člena Zakona o preprečevanju korupcije predložila v obravnavo Komisija za preprečevanje korupcije. Komisija po zakonu o preprečevanju korupcije je obravnaval poročilo v skladu s 6. členom poslovnika državnozborske komisije na zaprti seji. Po zaključku razprave je Komisija po zakonu o preprečevanju korupcije odločala o naslednjem sklepu: "Komisija Državnega zbora Republike Slovenije po zakonu o preprečevanju korupcije predlaga na podlagi četrtega odstavka 41. člena Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije, da Državni zbor na eni od naslednji sej obravnava Poročilo o delu Komisije za preprečevanje korupcije v letu 2006." Ta sklep je komisija tudi soglasno sprejela. Člani so nato za potrebe plenarnega zasedanje prešli na pripravo predlogov sklepov, ki naj jih Državni zbor sprejme po končani razpravi. Člani komisije so obravnavali tudi osnutek predlogov sklepov z dne 2.7.2007, ki jih je pripravila služba komisije, ter amandmaje treh članov komisije: gospoda Dimitrija Kovačiča, Mira Petka in Draga Korena k tem predlogom sklepov z dne 6.7.2007. Prav tako so obravnavali amandmaje poslanske skupine, takrat še nepovezanih poslancev, sedaj Poslanske skupine Zares, ki jih je komisija prejela 6.7.2007. V skladu z drugim odstavkom 10. člena Poslovnika Komisije po zakonu o preprečevanju korupcije je bila odločitev sprejeta, če je dobila podporo večine glasov vseh članov, to je najmanj štirih članov komisije. Zaradi sestave komisije ob glasovanju je bilo razmerje sil takšno, da so podporo dobili samo štirje sklepi, ki so predloženi tudi v gradivu za obravnavo današnje točke. Komisija po zakonu o preprečevanju korupcije tako predlaga Državnemu zboru, da po končani razpravi o Poročilu o delu Komisije za preprečevanje korupcije v letu 2006 obravnava in sprejme naslednje predloge sklepov: "Državni zbor Republike Slovenije se je seznanil s Poročilom o delu Komisije za preprečevanje korupcije v letu 2006. Državni zbor Republike Slovenije predlaga Vladi Republike Slovenije, da čim prej predloži Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem Predlog zakona o ratifikaciji konvencije organizacije Združenih narodov proti korupciji. Državni zbor Republike Slovenije poziva pristojne državne organe, da namenijo posebno skrb preprečevanju, odkrivanju in pregonu pojavov korupcije v Republiki Slovenije." Ter četrti sklep: "Državni zbor Republike Slovenije poziva vse državne organe in organe lokalnih skupnosti, da vložijo več truda v ozaveščanje ljudi, da sta korupcija in njeno preprečevanje v prvi vrsti stvar posameznika in njegove odločitve."
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Davorin Terčon bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi, predstavniki Vlade, lepo pozdravljeni. Pred današnjo sejo v Državnem zboru, na kateri bomo poslanci obravnavali poročilo o delu protikorupcijske komisije, smo pregledali, kaj je koalicija naredila v boju proti korupciji. Obljubljala je precej. V Poslanski skupini Zares ugotavljamo, da preprečevanje korupcije ni prioriteta aktualne oblasti. Ko so stranke SDS, NiS, SLS in DeSUS po volitvah v letu 2004 podpisale koalicijsko pogodbo, so si za enega glavnih ciljev postavile boj proti korupciji. V koalicijski pogodbi so se med drugim zavezali, da bodo za pomembnejše politične projekte, med katerimi so navedle tudi boj proti korupciji, delovale stalne koordinacijske skupine ministrov. Posebno pozornost pa bo koalicija, tako piše v pogodbi, pri razpolaganju s proračunskimi sredstvi posvetila normativni opredelitvi odgovornosti oseb, pooblaščenih za zakonito in gospodarno izvajanje javnih naročil, ter sankcioniranju kršitev pravil javnega naročanja, da bi preprečili in odpravili korupcijo v državni upravi in celotnem javnem sektorju. Na korupcijo ni pozabil tudi nekdanji šef vladnega strateškega sveta, gospod Marjan Senjur. Korupcija na splošno in korupcija v povezavi s tujimi naložbami sodi med naloge vladnega strateškega sveta. Da preprečevanje korupcije ni prioriteta aktualne oblasti, ocenjujemo na podlagi ravnanj posameznih državnih organov, ki tako na načelni kot na izvedbeni ravni ustvarjajo razmere, ki ne v zadostni meri preprečujejo koruptivna dejanja. Še posebej bi radi opozorili na razkorak med deklarativnimi izjavami predstavnikov izvršilne oblasti o boju proti korupciji in njihovimi konkretnimi ravnanji, kar negativno voliva na vedenje posameznih državnih in organov lokalnih skupnosti pri preprečevanju korupcije. Tudi ukinjanje komisije za preprečevanje korupcije in onemogočanje njenega dela je občutno poslabšalo boj zoper korupcijo. Sicer pa je opaziti največje poslabšanje razmer na področju javnih naročil, sledijo pa ji patronaža, klientelizem, nepotizem, nasprotje interesov. Glede na to, da je sedanja koalicija prišla na oblast s parolami o korupciji in klientelizmu, jo njeno izmikanje urejanju tega področja v skladi s sodobnimi mednarodnimi standardi postavlja v nenavadno luč. Da je korupcije več, je glede na nekatere javnomnenjske raziskave tudi prevladujoče javno mnenje. Ali se je torej korupcija zmanjšala ali povečala? Sami menimo, da se je povečala. Ustvarjenih je namreč več sistemskih pogojev za to, da se korupcija lahko širi. V primerjavi s prejšnjimi leti pa se je izboljšalo predvsem to, da se ljudje očitno ne bojijo več prijavljati sumov korupcije. Lani je komisija imela kar 595 prijav, prej, od naše ustanovitve leta 2004, pa skupaj 588. V dveh letih in treh mesecih so torej dobili manj prijav kot lani. Poleg tega se soočamo s posebnim poročilom ustreznega delovnega telesa OECD, ki z zaskrbljenostjo ugotavlja, da Slovenija na področju boja proti korupciji nazaduje. Stopnja zavesti o problematiki pa je nizka. OECD pa je bila zaskrbljena tudi zaradi napovedane ukinitve protikorupcijske komisije. Kaj je bilo torej narejenega? Od odmevnejših primerov pravzaprav, čemu drugemu kot odstopom, nismo bili priča. Pa še v teh primerih ne gre nujno za korupcijo. Ampak spomnimo se, šentviški predor, Klinični center, sporne delitve javnih sredstev, domnevna nabava zdravilca in zapestnih ur, kupljenih iz fonda Sove. Ampak naša kritika ni naslovljena na same kriminaliste, temveč predvsem na pristojne na Policiji in Ministrstvu za notranje zadeve, saj je več kot očitno, da je kriminalistov, ki se ukvarjajo s korupcijo, premalo. Še pred kratkim so bili izpostavljeni nenehnim reorganizacijam, in to predvsem v specializiranih enotah za boj proti korupciji. Njihovo delo je podcenjeno, izgubili so tudi precej ključnih ljudi. Naj opozorimo tudi na vladna neutemeljena prizadevanja za ukinitev protikorupcijske komisije. Po predlogu najnovejšega zakona, Zakon o omejitvah in prepovedi za nosilce javnih funkcij, komisijo je namreč Vlada poskušala ukiniti preko Jelinčičevaga zakona in pred kratkim tudi preko Zakona o ratifikaciji konvencije OZN proti korupciji, je predvideno delovanje komisije do 1. januarja 2009. Komisija za preprečevanje korupcije je bila ustanovljena z Zakonom o preprečevanju korupcije, ki ga je decembra leta 2003 sprejel Državni zbor Republike Slovenije. S svojim delom je komisija, ki je bila sicer imenovana 19.4.2004, eden član je bil imenovan naknadno, in sicer 22.7.2004, pričela 1. oktobra 2004. Komisija je pričela z delom šele, ko je bil sprejet poslovnik o njenem delu, pred tem pa je naloge s področja preprečevanja korupcije izvajal Urad Vlade Republike Slovenije za preprečevanje korupcije. Glede na to, da je mandat predsednika, namestnika predsednika in članov komisije 6 let, brez možnosti ponovnega imenovanja, bi morala komisija svoj mandat končati leta 2010. Za skrajšanje mandata komisije Vlada ni navedla nobenih razumnih in utemeljenih razlogov, razen dejstva, da nam je že vseskozi znano, da želi čim prej ukiniti zanjo motečo komisijo, predvsem pa njenega predsednika. Ob skrajševanju mandata komisije pa je še bolj jasno, da sta bila racionalnost in varčnost, ki jo je Vlada navajala kot razlog za že zdaj več let trajajoče ukinjanje Komisije za preprečevanje korupcije, zgolj prazna izgovora, ki sta sedaj dobila potrditev tudi z nameravanim trošenjem proračunskih sredstev za nove proračunske uporabnike. Najnovejši vladni Zakon o omejitvah in prepovedih za nosilce javnih funkcij namreč predvideva, da bo nadzor nad nezdružljivostjo funkcij prevzelo več sto organov, 210 občinskih, sodni, državnotožilski svet, Državni zbor, Računsko sodišče in še nekateri. Zato v Poslanski skupini Zares ocenjujemo, da predlog sklepov Komisije Vlade Republike Slovenije na poslabšanje razmer v boju zoper korupcijo ne opozarja v zadovoljivi meri in predlagamo, da se sklepi dopolnijo. Hvala.
Hvala. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem. Poročilo, ki smo ga imeli priložnost pregledati, ocenjuje Poslanska skupina DeSUS kot korektno pripravljeno, kot strukturno ustrezno, dokaj celostno, opremljeno tudi s potrebnimi podatki, tako da se da ustvariti podoba o stanju in o trendih na tem področju. Opazno je, da ima protikorupcijska komisija relativno dobro samopodobo in da na noben način ne pristaja na očitek, da je to zgolj brezzoba institucija. Mi sami tudi ocenjujemo tako, zato kot veste, nismo nikoli pristali na to, da bi se ukinjala ali da bi se zmanjšala njena vloga ali samostojnost in jo bomo v tem podpirali tudi v bodoče. Ali so nekatere ugodne posledice, o katerih je govora v tem poročilu, zvezane neposredno z delom komisije ali ne, to je seveda stvar razmisleka, vendar opazno je, da se vsaj nekateri negativni trendi na tem področju ustavljajo. Opazno je, da se nekako izboljšuje splošna protikorupcijska kultura, kar je morebiti celo najpomembnejše od vsega. Da k temu nekaj prispeva tudi komisija, ki ima tudi relativno dober ugled v javnosti, najbrž ni mogoče zanikati. Tudi nekateri drugi podatki govore o tem, da ni več izmikanja funkcionarjev na državni ravni v zvezi s poročanjem o njihovem premoženju, da je tega vse manj tudi na lokalni ravni, da je tega vse manj tudi med tistimi, ki so neprofesionalni funkcionarji, da se povečuje interes in intenzivnost priprav, načrtov integritete in še nekaj podobnih dejstev priča o tem, da pač najbrž ne moremo pristati na sicer tudi v poročilu predstavljeno oceno, da je pa stanje kljub temu skrajno zaskrbljujoče. Takšni oceni bi najbrž težko kar pritegnili. Je pa najbrž zaskrbljujoče na posameznih področjih, ki so posebej tudi izpostavljena. Mi smo pristaši tega, da se nekateri sklepi, ki so bili sprejeti na drugi protikorupcijski komisiji - recimo temu tako, odvisni državnozborski protikorupcijski komisiji - podprejo. Ne vidimo pravzaprav prav nobenih razlogov za to, da bi se na primer prvi amandma, prvi, drugi in tretji zavrnili. Kajti, so po naši sodbi tisto benigni in če jih ne bi napisala, če jih ne bi predlagala opozicija, bi jih pravzaprav morali mi. Govorijo samo o tem, kako bi bilo treba okrepiti dodatno delo na tem področju in kako bi bilo potrebno tudi materialno in finančno podpreti. Tisto, za kar je jasno, da koalicija ne bo podprla, je morebiti samo predlog zadnjega sklepa, ki implicitno govori o tem, da je drža koalicije in Vlade drža hipokrizije; da torej eno govori in drugo počenja. Za ostale predloge sklepov pa v Poslanski skupini DeSUS nimamo kakšnih posebnih pomislekov, ko se sprašujemo, ali jih je vredno podpreti ali ne. Mi se strinjamo tudi z nekaterimi ocenami, ki jih je komisija navedla, za katere meni, da onemogočajo ali otežujejo njeno delo. Zagotovo je to pritisk, stalni pritisk v zvezi z ukinjanjem neodvisne institucije, pri čemer mi tega ne povezujemo z imenom in z vodenjem. Nam gre za institucijo, ki naj bo neodvisna, in pri tem gre najbrž tudi za to, da se finančno in kadrovsko postavljajo prepreke pred komisijo in da vsega dela, ki si ga zastavi, s svojim programom zato tudi ne more uresničiti. Da bi bilo delo te komisije čim boljše, bomo mi podprli predlog poročila. Podprli bomo pa tudi vsaj večino od dodatnih predlaganih sklepov oziroma amandmajev, ki jih bomo dobili oziroma smo jih dobili na mizo s strani Poslanske skupine Zares.
Hvala. Gospod Srečko Prijatelj bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani prisotni. Splošno znano dejstvo v Sloveniji je, če želimo nekaj prikriti, da je potrebno ustanoviti komisijo. In to kar drži. Kar smo danes slišali, je žalostno dejstvo in še bolj žalostno dejstvo je, če predsednik komisije ugotavlja, da je ozko grlo za preprečevanje korupcije ravno policija. Ravno policija bi morala biti tisti organpregona, ki bi vršila v bistvu to državno dolžnost. In vendar tu ugotavljamo tudi iz lastnih izkušenj, da temu ni tako. Seveda jaz moram nasprotovati kolegu Terčonu, ko pravi da smo v Slovenski nacionalni stranki preko tega zakona, ki smo ga dali, hoteli ustreči Vladi in po Vladnem diktatu nekje ukiniti Kosovo komisije. To preprosto ni res. Mi smo dali jasen apel, da komisija, taka kot je, brez kakršnihkoli pooblastil - brez veze, da jo sploh država plačuje. To je bil apel, to je bil namen. Takrat smo tudi povedali vrsto primerov. Sam sem imel predstavitve, da v bistvu tudi sam gospod Kos ne more večno voditi boj za plače in dejansko večno voditi boj za zagotavljanje administrativno-tehničnih pogojev za svoje delavce in pa se boriti za tisti, ne vem, vsakodnevni obstoj. Komisija, če bi država resno mislila, bi morala imeti polna pooblastila, morala bi biti v bistvu neka desna roka tudi organu javnega pregona in morala bi biti povezana tudi s sodstvom. Tiste primere, ki bi komisija določila kot prioritetne, bi sodstvo moralo obravnavati zaradi tako imenovane preprečitve oziroma preprečitve ponovitve kaznivih dejanj. Tega nimamo v Sloveniji. Čeprav pa naš predsednik ugotavlja, čigave so ladje, ki so privezane, govorim za predsednika Vlade, kako je denar prišel v Slovenijo in tako naprej in tako naprej. Poglejte moj primer. Največje oškodovanje državnega premoženja na Primorskem. Največje oškodovanje državnega premoženja na Primorskem - prodaja Splošne plovbe. Kosova komisija - oprostite, ker tako naslavljam to komisijo, lažje bo za razumevanje - je pritrdilno odgovorila na naše trditve. Obstaja sum kaznivega dejanja, so zapisali. In so to podali policiji. Policija, ki bi morala vršiti pregon, sodstvo, Računsko sodišče, ki bi moralo vršiti revizijo, do danes ni naredilo nič. Pogodba se je podpisovala v pisarni gospoda dr. Bajuka za tesno zaprtimi vrati in Bajuk mi odgovarja, da v kolikor razpolagam s podatki - teh podatkov je za pol metra, da naj obvestim organe javnega pregona, za katere pa gospod Kos ugotavlja, da so ozko grlo za preprečevanje korupcije! Kdo komu sedaj tu v Sloveniji v bistvu laže? Jaz ne vem, če je še kaj načelnosti. Po mojem je ni. To, da je vse skupaj "blef", oprostite, kažejo tudi sprejeti sklepi. Vsi sklepi, ki so bili dani v razpravo komisiji in so bili dobronamerni, so zavrnjeni. Na primer "Državni zbor Republike Slovenije poziva Vlado Republike Slovenije, da mu v najkrajšem možnem času posreduje podatke o pojavih korupcije." Pa saj vendar predsednik Vlade je rekel, da ve za koruptivna dejanja. Zakaj pa nič ne storimo potem na tem? Zakaj to ni vendar to nek normalen sklep, ki bi ga lahko komisija sprejela in dala možnost gospodu Kosu da dela. Ne. Mi imamo komisijo zato, da jo imamo, zato da govorimo, da se borimo proti korupciji. Korupcija je in tisti, ki so se obogateli in omastili svoje bančne račune, so danes na vplivnih položajih! Na vplivnih položajih. In bojim se, če bi ta komisija res delala, da potem ne bi imeli Vlade, pa kakšnega ministra pa mogoče polovico uspešnih direktorjev tako imenovanih uspešnih direktorjev. Ker veste, kupiti podjetje tako, da zastaviš nekupljene delnice, to znamo vsi. Še enkrat poudarjam. Ta komisija s temi pooblastili, ki jih ima danes, je brezpredmetna. Če se gremo resnično preprečevanje in boj proti korupciji, potem ustanovimo komisijo, ki bo imela polne pristojnosti za boj proti korupciji. Hvala lepa. Seveda tega poročila, ker je načelno, ga bomo podprli.
Hvala. Gospa Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Ko je kolega pred menoj govoril o načelnosti. Iz poročila zelo jasno izhaja, da je v našem sistemu boja zoper korupcijo nekaj hudo narobe. Nekaj hudo narobe ne na sistemu preventive oziroma preprečevanja korupcije, ampak na sistemu boja zoper korupcijo, ko pride do suma korupcije. Številke, ki so dovolj nazorno zapisane v samem poročilu za leto 2006, govorijo o tem, da je zelo veliko razhajanje med tem, do česar je prišla komisija za preprečevanje korupcije, in med tistimi številkami, ki govorijo o prijavah s strani policije. Zakaj? Morda zato ker se ljudje bojijo uradno prijavljati korupcijo v naši državi. Ker se bojijo sankcij, kajti do njih v našem sistemu, spolitiziranemu sistemu, prihaja. Ampak včeraj smo imeli ministra za notranje zadeve. Zoper njega smo odločali o interpelaciji. Več kot 12 ur je potekala razprava v tem parlamentu. Pa so nekateri na ves glas govorili, kako dober je minister, kako si ga želimo še v prihodnjem mandatu, da minister in policija pravzaprav nista kriva za korupcijo v naši državi. Tudi s strani ministra nismo dobili niti enega odgovora na vprašanja, zakaj policija ni odreagirala, ko je prišlo do zelo jasnih opozoril suma korupcije, načelnih mnenj s strani Komisije za preprečevanje korupcije. Policija ni odreagirala, niti v tistem zloglasnem primeru davčnega svetovanja v okviru Pediatrične klinike, spoštovane kolegice in kolegi! To je realnost, ki je zaskrbljujoča. To je realnost, ki govori o tem, da ne gre ukiniti komisije, ki dela na preprečevanju, preventivi. Ampak govori o tem, da je potrebno tej komisiji dati, če hočete, zobe ali več pristojnosti. Poročilo, ki je danes pred nami - ja, smiselno bi ga bilo obravnavati prej. Ampak, ker je bila tudi praksa Državnega zbora takšna, je poročilo šele danes, več kot leto dni po stanju, ki je zajeto v poročilu, pred nami. Je pa korektno. Korektno povzema poročilo oziroma delo Komisije za preprečevanje korupcije v letu 2006. Dotaknila se bom zgolj določenih poudarkov. Poročilo je obsežno, časa žal ni dovolj. Ker se protikorupcijska kultura državljank in državljanov Slovenije na splošno krepi, prihaja do naraščanja števila odkritih primerov. Drugi podatki, zlasti ugotovitve Komisije za preprečevanje korupcije, pa kažejo, da se stanje na področju korupcije v državi tudi objektivno slabša. To je tisto, kar je zaskrbljujoče. Eden od glavnih razlogov za ta negativni trend je po oceni slaba učinkovitost inštitucij družbenega nadzora, zlasti organov odkrivanja in pregona. O tem sem govorila na začetku. Povedala sem, da je bila včeraj večurna razprava tudi o vprašanju, zakaj organi odkrivanja in pregona niso učinkoviti. Pravzaprav še nismo slišali odgovora. Ampak je minister dober. Ta sistem je očitno dober. Poročilo kritično opozarja, da je bilo v letu 2006 v Republiki Sloveniji kar nekaj aktivnosti Vlade, ki direktno nasprotujejo protikorupcijskim ciljem Resolucije o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji. S tem dejansko ustvarjajo okolje, ki namesto preprečevanja spodbuja in omogoča razraščanje korupcije. Niti ne vem, če je smiselno še enkrat vedno znova omenjati zakonov in vseh postopkov, ki so dejansko težili k temu, da bi se Komisija za preprečevanje korupcije ukinila. Veste, da je želja Vlada, to je tista vlada, ki je gradila volilno kampanjo na treh K-jih - korupcija, klientalizem, gospodarski kriminal, da je želja te Vlade pomesti pod preprogo to področje - korupcijo, klientalizem in gospodarski kriminal. Zelo jasno nakazuje tudi prevod dokumentov, o katerih bomo danes ob koncu seje odločali. To je konvencija OZN o preprečevanju korupcije. Celo pri prevodu iz angleškega teksta v slovenščino je ta Vlada dodala svojo politično noto ali pa težnjo, ki govori o tem, da je potrebno v naši državi ukiniti neodvisni organ, ki skrbi za preprečevanje korupcije. Ob tem se upravičeno sprašujem, kaj vse se pod pretvezo zgolj prevodov deklaracij in resolucij implimentira v naš pravni red. Ampak več o tem ob tej točki. Kljub večletni zmedi, nejasnostim, ali bo komisija ukinjena, kdo bo pristojen in na kak način bo preganjal korupcijo, ima komisija dobre rezultate v smislu preventive. Ljudje ji zaupajo, kar je razvidno tudi iz priloženega poročila. Število ugotovljenih zadev, kjer je komisija na podlagi prijav zaznala resnično možnost korupcije, presega številke, ki jih beleži policija ali tožilstvo. Zakaj? Očitno tudi zato, ker se ljudje preprosto bojijo prijavljati sume korupcije zaradi maščevanja. Znani so primeri. Eklatanten primer maščevanja je včeraj omenil tudi moj kolega Boštjan Zagorac. V okviru policije, kjer ljudje po domače rečeno "letijo", če opozarjajo na kršitve zakonodaje ali nečedne posle, ki se dogajajo. No, tu lahko omenim tudi večmesečno kalvarijo okrog Davčne uprave Republike Slovenije. Pred dnevi sem bila obveščena, tudi kot predsednica državnozborske komisije za preprečevanje korupcije, pa tudi kot poslanka Državnega zbora - celo tajni dokumenti so se pošiljali v javnost, kaj vse naj bi se dogajalo, ampak za to so drugi organi v naši državi, verjamem, ki pa so še vedno, pravim, neučinkoviti, nezainteresirani. Iz prijav, ki jih sprejema komisija, v letu 2006 je bilo 263 prijav, je mogoče v nekaterih primerih zaključiti, da pri pripravi in izvajanju posameznih nezakonitosti vedno pogosteje prihaja tudi do načrtnega povezovanja različnih delov javnega in zasebnega sektorja ter posameznikov, kar ustvarja pogoje za pravo sistemsko korupcijo v naši državi. In seveda tudi maksimalno otežuje delo organov za preprečevanje, odkrivanje, pregon korupcije. Še ena zadeva, ki je posebno zaskrbljujoča, je, da se kaže drastično poslabšanje stanja na področju nepotizma na področju gospodarstva. Še ena zadeva, ki je ne gre kar tako, z levo roko spregledati: da je bilo sodelovanje komisije za preprečevanje korupcije - torej neodvisnega organa v naši državi, ki bi moral imeti osrednjo vlogo, če si želi naša država resnično graditi na boju zoper korupcijo - da je bilo to sodelovanje z vladnimi organi, posameznimi ministrstvi v letu 2006 slabše kot v letu 2005, ker preprosto omenjeni, vladni organi niso bili zainteresirani za aktivno sodelovanje na področju boja zoper korupcijo. Glede na to, da me čas preganja, dovolite, da samo strnem še. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev, imenovani Lipa, bomo podprli poročilo, ker ocenjujemo, da je korektno. Prav tako bomo podprli predlagane sklepe, vključno z amandmaji. V tem kontekstu me tudi žalosti, da člani komisije, vsi skupaj, nismo zmogli toliko odgovornosti do skupnega cilja zmanjšanja korupcije v naši državi, da bi že na matičnem delovnem telesu podprli vsebinske sklepe in amandmaje, ki so bili predlagani.
Hvala. Gospod Dimitrij Kovačič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Kolegice, kolegi, predsednik komisije. Mene najprej veseli, da so člani komisije državnega zbora na podlagi zakona o preprečevanju korupcije zmogli toliko sposobnosti, da so zavrnili tiste predlagane sklepe, ki so bili dejansko slabi, slabo pripravljeni in neustrezni. Kar se pa tiče poročila samega, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ugotavljamo, da je Komisija za preprečevanje korupcije v skladu s 13. členom Zakona o preprečevanju korupcije dolžna poročati Državnemu zboru o svojemu delu. V skladu s svojimi pristojnostmi je komisija pripravila svoje poročilo za leto 2006, zato samemu poročilu, ki odraža to, kar je komisija dejansko v tem obdobju delala, poslanci Slovenske demokratske stranke ne nasprotujemo in ga kot takega sprejemamo v informacijo, čeprav hkrati ugotavljamo, da je veljava zakonodaja na tem področju pomanjkljiva in ne daje dovolj jasnih pravnih podlag za vse aktivnosti, ki jih je komisija opravljala in zapisala v svojem poročilu za leto 2006. Državni zbor je že v prvi polovici sedanjega mandata sprejel nov zakon o nezdružljivosti funkcij, ki je nadomestil sedanji zakon o preprečevanju korupcije, vendar je Ustavno sodišče ugotovilo, da je nekaj določil tega zakona v nasprotju z ustavo, zato je Državnemu zboru naložilo, da ta neustrezna določila spremeni. Vlada je zato pripravila nov zakon o omejitvah in prepovedi za nosilce javnih funkcij, ki bolj jasno predpisuje omejitve funkcionarjem pri njihovem delu ter nezdružljivost opravljanja njihove funkcije s pridobitno dejavnostjo. Prav tako so bolj natančno določene obveznosti funkcionarjev do sporočanja podatkov o njihovem premoženjskem stanju in sankcije v primerih nespoštovanja njihovih obveznosti iz tega zakona. Funkcijo dosedanje komisije za preprečevanje korupcije pa predvidoma bo po novem zakonu v največji meri prevzelo Računsko sodišče kot prav gotovo neodvisni organ, v manjši meri pa tudi državna, pokrajinske in občinske volilne komisije, Sodni svet, državno tožilski svet oziroma organ, pristojen za imenovanja funkcionarja. S temi spremembami v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pričakujemo, da bo manj dvomov in različnih razlag zakonskih določil kot doslej in bo vsak organ opravljal le tisto delo, za katero je pristojen na podlagi nedvoumnih zakonskih določil. S tem tudi pričakujemo povečanje strokovnosti in tudi povečanje avtonomnosti glede na to, da je sedanja komisija bila precej nagnjena k politiziranju, kar inštitucija s tovrstnimi pristojnostmi ne bi smela biti. In torej Računsko sodišče je vsekakor večji garant za takšno neodvisno držoin za takšno avtonomnost, kot je bila sedanja komisija in kot je še vedno sedanja komisija. Komisija za preprečevanje korupcije na podlagi Zakona o preprečevanju korupcije namreč kljub svojemu imenu v sedaj veljavnem zakonu dejansko nima pravne podlage za boj zoper korupcijo oziroma za neposredno preprečevanje le-te. Zakon ji daje pristojnosti za ugotavljanje nezdružljivosti funkcij, za zbiranje premoženjskega stanja in tudi nekaterih drugih podatkov o funkcionarjih, o njihovih darilih in podobno, nekih izvršilnih funkcij, ki bi merile na učinkovit boj ali na preprečevanje korupcije, pa v sedaj veljavni zakonodaji ni. Zato res marsikdaj govorimo o komisiji kot o brezzobi instituciji. Iz poročila o delu Komisije za preprečevanje korupcije izhaja, da je bil v celoti izvršen nadzor nad premoženjskim stanjem funkcionarjev za leto 2006, in sicer iz podatkov, ki so jih funkcionarji posredovali komisiji na podlagi posebnih obrazcev. Komisija je obravnavala tudi nekatera vprašanja, povezana z nezdružljivostjo funkcij, z omejitvami pri poslovanju, evidentirala je prejeta darila funkcionarjev in na podlagi tako zbranih podatkov sprejela tudi določene ukrepe v skladu s svojimi pristojnostmi. Poleg tega dela, zapisanega v poročilu, ki izhaja iz zakonskih pristojnosti, pa se je komisija ukvarjala tudi s pregledom stanja na področju uresničevanja Resolucije o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji in z ugotavljanjem javnega mnenja o stanju korupcije v naši državi. Tovrstne analize so vsekakor zanimive in pokažejo določeno sliko stanja in pojavov na področju korupcije. So pa po mnenju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke nezadostne, da bi zajele in verodostojno prikazale vse razsežnosti korupcijskih pojavov, njihove vzroke ter ponudile prave poti za učinkovit boj zoper korupcijske pojave in njihovo prepričevanje. Največja slabost dela komisije v tem obdobju, ki je zajeto v poročilu, po našem mnenju predstavljajo načelna mnenja. Tukaj se je po našem mnenju komisija spustila na precej spolzek led, kajti med svetovalno-izobraževalnimi nalogami komisije je med drugim določeno dejansko tudi dajanje načelnih mnenj in pojasnil o nezdružljivostih, darilih in drugih vprašanjih, povezanih z vsebino Zakona o prepričevanju korupcije. Po mnenju Inštituta za javno upravo je to delovanje oziroma takšen način dela precej sporen, kajti celo, če razumemo to nalogo - torej dajanje načelnih mnenj oziroma da komisija lahko daje načelna mnenja zunaj svetovanja in izobraževanja, torej ne da bi bila vprašana za načelno mnenje - mora po mnenju Inštituta za javno upravo biti tako mnenje res načelno. To zlasti pomeni, da se ne sme nanašati na konkreten primer, in pomeni analizo in preiskavo konkretnega primera in še posebej, da iz načelnega mnenja ni moč sklepati, koga je komisija načelnim mnenjem obravnavala. V teh načelnih mnenjih pa gre dejansko za obravnavo konkretnih dogodkov, konkretnih ljudi in za obračunavanje, bom kar rekel, politično obračunavanja s konkretnimi ljudmi. In zanimivo je tudi to, da na primer načelna mnenja, ali pa v nekaterih primerih, ko gre na primer za številne donacije, ki so bile v neki občini na veliko sprejemane, in na tej podlagi so donatorji prejemali določene posle, so bili zbrani za izvajanje določenih poslov. Tukaj gre za nesporno dejavnost, ker gre za tiste, ki so na "politično pravi strani", medtem ko v drugih primerih gre pa za politično obračunavanje z ljudmi, ki pač niso "na pravi strani". In seveda tovrstno politiziranje ni na mestu za takšno inštitucijo. Poslanci Slovenske demokratske stranke menimo, da kljub določenim pomanjkljivostim Poročila o delu Komisije za preprečevanje korupcije, ki sem jih tudi omenil, pomeni poročilo določeno podlago za nadaljnje delo komisije in tudi drugih organov, ki bodo v prihodnje prevzeli obstoječe pristojnosti. Prav tako pa bodo v določeni meri uporabni tudi izsledki, ki jih je komisija ugotovila na področju ugotavljanja korupcije, in bo to napotek protikorupcijske dejavnosti države in njenih pristojnih organov. Zato podpiramo sprejem posebnega apela pristojnim državnim organom, da namenijo posebno skrb za preprečevanje, odkrivanje in pregon pojavov korupcije v Republiki Sloveniji. Hkrati pa želimo tudi, da Državni zbor pozove vse državne organe in organe lokalnih skupnosti, da vložijo več truda v samo ozaveščanje ljudi o korupciji in njenem preprečevanju. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Dušan Kumer bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predsednik komisije! Korupcije je ali pa je ni, vmesne variante nikakor ne more biti. In vsi se danes strinjamo, tudi tisti, ki ste v zadnjih treh letih veliko imeli povedati v zvezi z delom in pristojnostmi komisije, da korupcija v Sloveniji je, da obstaja. Le učinki preprečevanja, in to kaže tudi to poročilo, so slabi. In včeraj smo videli, ko smo razpravljali o interpelaciji notranjega ministra, da tudi na področju tega represivnega organa nekih velikih učinkov boja proti korupciji ni. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo ugotovitve in ocene, ki so zapisane v korektnem poročilu komisije za leto 2006. In te, kot lahko sami vidite, niso najbolj ugodne in optimistične, predvsem kar se tiče delovanja tistih organov v državi, ki so odgovorni za ne najboljšo sliko preprečevanja in odpravljanja tega zla, to je korupcije in klientelizma. Sicer pa je odnos do komisije za preprečevanje korupcije mogoče razbrati tudi iz tega, da februarja leta 2008 obravnavamo poročilo za leto 2006. Po mojem mnenju ta odnos kaže, da bi lahko to isto poročilo obravnavali tudi leta 2010. In ne samo to, ta odnos kaže tudi nivo pripravljenosti, da bi se spopadli s to družbeno nečednostjo. In to začuda kljub temu da so tisti, ki ste pred tremi, štirimi leti velik del svoje retorike in politične energije uporabili za vsakodnevno ponavljanje vrednostnih sodb v stilu, "vsi so umazani, koruptivni, vsi so pokvarjeni, le mi nismo takšni," danes molčite oziroma molčijo tisti, ki jih ni tukaj v dvorani. Sedaj, ko sedite, sedijo v oblastnih fotelih, to za njih ni več top tema; tema, od katere je marsikaj odvisno v tej državi, tako ste namreč govorili pred tremi, štirimi leti. Kdor pa danes opozarja na molčečnost ali beli štrajk poklicanih organov v državi, ki bi se s tem morali ukvarjati, je takoj na listi tistih, ki blatijo ali ministra, ali predsednika Vlade, ali Vlado ali celo državo v tujini. Današnji predsednik Vlade je skupaj z vami, ki sedite v vladnih poslanskih klopeh, leta 2004 na treh izrednih sejah kritiziral tedanjo oblast, da je dopustila razraščanje korupcije skozi različne netransparentne posle. In takrat se niste predstavljali le kot borci proti korupciji in klietnelizmu, temveč ste takrat največjo stranko povezali kar z vsemi škandali in vsemi aferami, ki so se zgodile v tistem obdobju, od SIB banke, Oriona, Zbiljskega gaja do Pediatrične klinike in tako dalje. In ta energičen verbalni boj proti korupcijskim nepridipravom se je obrestoval na volitvah. Ljudje so vam verjeli, da boste stvari spremenili, da bodo stvari drugačne. Sam ugotavljam, in tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov, da stanje ni drugačno, ni boljše, je še mnogo slabše, kot je bilo pred tremi, štirimi leti. Takoj, ko ste sedli v vladno palačo, je ta energija in zagnanost povsem splahnela. Preprosto zato, ker ste se takoj po prihodu na oblast lotili vzpostavljanja lastne kadrovske klientelistične mreže na vseh nivojih in na vseh področjih - ne samo v gospodarstvu, kot se največkrat poudarja. Spomnimo se le na politično kompatibilnost pri uslužbencih v javni in državni upravi, pa na pravi kadrovski cunami v nadzornih svetih in upravah podjetij in gospodarskih družb, kjer stegujeta svoje lovke Kad in Sod, provladna sklada, pa v javnih zavodih in še in še. V lanskem letu je prišla kot zadnja na vrsto tudi Slovenska obveščevalno-varnostna agencija. Vmes med tem procesom pa se je skušala na hitro rešiti edinega motečega organa v boju proti korupciji, to je komisije, tako imenovane - kot je danes že bilo rečeno, zaradi lažjega razumevanja - Kosove komisije. In tako kot je zapisano v poročilu za leto 2006, so pritiski po ukinjanju komisije pustili posledice na ravnanju državnih organov in organov lokalne skupnosti ter funkcionarjev do komisije, njenih pooblastil in njenega samega dela. Toda kljub tem težavam je bila in je še komisija edini organ, ki poskuša načrtno preprečevati in omejevati korupcijo. Pa bi govorili tako ali drugače, da se s tem ukvarjajo vsi drugi organi v tej državi. Očitno pa so problematični pojavi in ravnanja nekaterih državnih organov, ki na povsem konkretnih nivojih izpostavljajo naravnost idealne razmere za korupcijo, zato bi nas predvsem morala skrbeti zapisana ocena v poročilu, citiram: "Stanje je skrajno zaskrbljujoče, ne samo da se ne izboljšuje, opaziti je mogoče načrtno rušenje vseh protikorupcijskih aktivnosti in aktivno izpostavljanje pogojev za razvoj in razmah prave sistemske korupcije." Ponavljam, sistemske korupcije, konec citata. Gre za oceno, če drži in tudi če deloma drži, da se nam ne obeta nič dobrega. In če človek pomisli, kakšne posledice lahko ima na začetku te moje razprave triletno izpostavljanje klientelistične mreže na vseh nivojih potem je jasno, da ta ocena ni povsem iz trte zvita, kajti takšna mreža je kot ožilje, v katerem mora vedno biti zadostna količina krvi. In v tej mreži je tega dovolj, saj se ta mreža danes uporablja pri iskanju zaposlitve, pri poslovanju, pri pridobivanju poslov na javnih naročilih, pri dostopu do insajderskih informacij, ki vodijo do čim večjega zaslužka in tako dalje in podobno in podobno. Seveda se samo po sebi zastavlja vprašanje, zakaj nekdanji glasni govorniki boja proti klientelizmu danes ukinjajo, demontirajo že izpostavljene institucije, ki bi bile lahko uspešne pri tem tudi zato, ker sta nepotizem in klientelizem kot sredstvo koncentracije politične in oblastne moči najučinkovitejše sredstvo za ohranitev tudi te oblasti, ki jo imate danes v rokah. In v pregledu za današnjo sejo lahko tudi sami vidite, zakaj so bili na komisiji zavrnjeni številni amandmaji, ki bi naložili nekaterim državni organom, da se s to problematiko bolj resno ukvarjajo. Sprejeti so namreč bili le štirje, in to splošni sklepi, ki lahko pridejo prav tudi za primer poročanja o sajenju trave ali boju proti koloradskemu hrošču. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo poročilo, skupaj s sklepi in predlaganimi amandmaji Poslanske skupine Zares, podprli.
Hvala. Gospod Aleš Gulič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije, prosim.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi, predsednik komisije. V Liberalni demokraciji Slovenije smo pregledali poročilo Komisije za preprečevanje korupcije za leto 2006 in ga ocenjujemo kot dobro, kot vzorno, kot strukturalno dobro postavljeno, seveda pa bi ob tem trenutku lahko povedali še kaj več. Jaz priporočam seveda predvsem, da si kolegice in kolegi ogledate šesto in sedmo poglavje: eno govori o stanju na področju preprečevanja korupcije v Republiki Sloveniji in sedmo, ki govori o sodelovanju Komisije za preprečevanje korupcije z drugimi državnimi organi in organi lokalnih skupnosti. Ti dve poglavji namreč govorita seveda še o tistem, o čemer se pravzaprav tukaj pogovarjamo že ves mandat. Ta komisija je seveda na nek način nesrečna, namreč, od prvega trenutka se je obstoječa koalicija odločila, da bo "boj proti K-a", spremenila v "boj proti Kosovu", ne proti korupciji, ne proti klientelizmu, ne proti kriminalu, ampak proti Dragu Kosu. Jaz mislim, da je lahko na to na nek način ponosen, da je tako imeniten v njihovih očeh. Ampak kljub temu je seveda v tem času potem v vseh teh treh letih komisija doživljala sama polena pod noge, kar naprej. Cela skladovnica polen se je zvalila, zato da bi dokazali kako ne dela tistega, kar se jim zdi, da bi lahko delala, če bi ji dovolili,da dela. Zapletena zadeva. In kar naprej se ji seveda podtika to, da je to brezzobi tiger. Seveda je in tudi njen namen je takšen. Komisija za preprečevanje korupcije je tako kot ključavnica na vratih: ne dopušča, da bi kdo prišel v koruptivni prostor. Če pa kdo pride, so pa za to drugi organi, tožilstva in pa policija. In včeraj bi se, na pusta bi se morali spraševati, ne pa danes na pepelnico, to je drug praznik. In zato, seveda tudi v skladu s tem praznikom, pepeljenje vendar ni spominjanje drugih, da so minljivi ampak predvsem opominjanje sebe, da si minljiv - je tako gospod predsednik? Če pogledamo poročilo, potem vidimo, da so stvari, ki so pravzaprav, ki so res zaskrbljujoče, ampak so pa tudi takšne, ki so razveseljujoče. Očitno je, da se ljudje veliko bolje zavedajo, državljani, državljanke, pa tudi poslovni subjekti, kakšna je funkcija protikorupcijske komisije. Da pa se vsaj en del parlamenta in pa en del Vlade tega ne zaveda. Tukaj smo malo prej poslušali kolega preroka, ki je že napovedoval, kaj vse se bo zgodilo s to komisijo, ki jo vodi gospod Drago Kos, kako je zanič, kako se bo vse njeno delo razpršilo, dodelilo različnim drugim organom in predvsem zameglilo. To je očitno končni načrt. Jaz upam, da se bo zgodilo vse kaj prej, preden se bo ta načrt začel uresničevati. Odnos do dela komisije se kaže tudi v tem, kar se je dogajalo na parlamentarni komisiji za nadzor komisije o preprečevanju korupcije, ko niso bili sprejeti amandmaji oziroma dopolnila sklepov. V Liberalni demokraciji bomo sprejeli poročilo, ki ga je pripravil vzgledno, vzorno, celo jezikovno korektno, kar je redko. Ta komisija in pa tudi vse sklepe in pa dopolnila, ki so zaenkrat predlagana. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Drago Koren bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep dober dan poslankam, poslancem in predsedniku komisije, gospodu Kosu, pa tudi vidim, naši mladini na balkonu! Ko razpravljamo o poročilu o delu Komisije za preprečevanje korupcije, se moramo zavedati, da gre za razpravo o delu državnega organa, ustanovljenega z Zakonom o preprečevanju korupcije. Od leta 2004 imamo v Sloveniji organ, katerega naloge so definirane v 16., 17. in 18. členu omenjenega zakona. Ti členi govorijo o sistemsko analitičnih nalogah, koordinativnih nalogah, posvetovalnih, izobraževalnih nalogah komisije, ki naj bi pripomogle k preprečevanju korupcije. Po zakonu je korupcija vsaka kršitev dolžnega ravnanja uradnih oziroma odgovornih oseb v javnem ali zasebnem sektorju kot tudi ravnanje oseb, ki so pobudniki kršitev ali oseb, ki se s kršitvijo lahko okoristijo zaradi neposredno ali posredno obljubljene, ponujene ali dane oziroma zahtevane sprejete ali pričakovane koristi zase ali za drugega. Korupcija je pojav, ki škoduje tako državljanom kot državi. Je pojav, ki lahko uniči zaupanje ljudi v državne inštitucije. Zmanjša lahko politično stabilnost in socialni ter zavira ekonomski razvoj. Delo komisije mora slediti smernicam zapisanim v Resoluciji o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji. Smernice zapisane v tej resoluciji težijo k primernejšim ukrepom za odpravo korupcije. Slonijo na osnovnih ciljih, ki so usmerjeni v preventivo. Resolucija celo predvidi ukrepe, ki težijo k dolgoročni, trajni odpravi pogojev za nastanek in razvoj korupcije same. Vse to so definicije in načela, katerim naj bi komisija s svojim delom sledila. In o svojem delu mora komisija vsako leto poročati Državnemu zboru. Toda, ko beremo Poročilo o delu komisije, si je potrebno priznati, da je iz njega le težko razbrati, katere zakonske določbe, naloge je komisija v letu 2006 uresničila ali katerim smernicam oziroma načelom resolucije je pri svojem delu sledila. Seznanimo se lahko s tem, koliko funkcionarjev je poročalo o svojem premoženjskem stanju ter koliko jih te dolžnosti ni izpolnilo. Beremo lahko o tem, kako je komisija svetovala in uradno odgovarjala na vprašanja o nezdružljivosti funkcij. Izvemo o tem, da je komisija pripravila seznam daril, ki so jih prejemali funkcionarji. Predvsem pa lahko beremo o tem, kako naj bi bila komisija edini organ v Sloveniji, ki svojo funkcijo pri preprečevanju korupcije jemlje resno in se načrtovano ter prioritetno loteva reševanja pojava korupcije. V poročilu je mogoče celo zaslediti očitke drugim pristojnim državnim organom, kot so policija in pristojna ministrstva, da je njihova vloga pri procesu preprečevanja korupcije pasivna in neresna. Po poročilu sodeč je država zatajila in dopušča pojav in razvoj korupcije. Komisija pa je tista, ki zavzeto bdi nad zadevami in pridno opozarja, kdaj, kje in kako ljudje v Sloveniji koruptivno delujejo. Žal pa se v Novi Sloveniji s takšnimi očitki ne moremo strinjati. Niti jih ne moremo sprejeti. Kajti menimo, da pristojni državni organi ministrstva in ne nazadnje Vlada Republike Slovenije svoje delo usmerjeno v omejevanje in preprečevanje korupcije opravlja zgledno. Jasno je, da je korupcija eden največjih problemov sodobne družbe. Korupcija je pojav, ki ima izrazito destruktivne posledice. In s problemom se je treba spopasti in vse moči usmeriti v to, da se ga odpravi. Če komisija deluje in kot pravi sama zase, deluje učinkovito, bi pričakovali primernejša poročila, obširnejše analize in raziskave o pojavih korupcije. Tako pa se zdi, da je večji del komisije povezan zgolj s sprejemanjem in analizo poročil o premoženjskem stanju funkcionarjev ter pripravi seznama daril. Menimo, da je to lahko zgolj osnova, na podlagi katere se lahko proces preprečevanja korupcije šele začne. V Novi Sloveniji se nam zdi nesprejemljivo, da si komisija jemlje pravico, da v poročilu o svojem delu očita ostalim organom, kako ne sodelujejo v boju proti korupciji, kako očita Vladi in ministrstvom, da ne opravljajo svojih nalog in kako nočejo sodelovati s komisijo. Zlasti pa ne razumemo, kako lahko v poročilu komisije, komisija sama sebe označi kot edini organ, ki učinkovito in prioritetno dela v smeri preprečevanja korupcije. Tovrstne trditve so po mnenju Nove Slovenije neresnične in neutemeljene. Ne moremo pa se izogniti niti temi v poročilu, ki govori o tem, kako zaradi ukinjanja komisije zaposleni v njej niso mogli delovati 100% in maksimalno učinkovito, ker jih je skrbelo za njihov obstoj. Pri tem se vprašam: Kakšne posledice bi imelo takšno stanje na Onkološkem inštitutu? Kaj bi se zgodilo, če bi zdravniki na tem inštitutu delali manj zavzeto in se ne bi posvečali svojim vsebinskim nalogam, ker je pač stanje inštituta ogroženo? Bi mar zato pomagali pri zdravljenju samo nekaterim pacientom, ker bi jih preveč skrbelo to, kako bo inštitut deloval? Po našem mnenju morajo vsi strokovnjaki, tudi tisti zaposleni v komisiji, delati s polno paro in maksimalno učinkovito. To pomeni, da morajo delovati profesionalno. In zunanji dejavniki ne smejo imeti tako velikega vpliva na njihovo učinkovito delovanje. V Novi Sloveniji bomo predlagane sklepe podprli. Zlasti pomemben se nam zdi tisti, ki govori o tem, da se v Državnem zboru čim prej sprejme predlog Zakona o ratifikaciji Konvencije Organizacije združenih narodov proti korupciji. Prepričani smo, da bo sprejem in potrditev te konvencije pomenil korak naprej in da bomo lahko v Sloveniji na njenih temeljih natančneje uredili zakonodajo dotičnega področja ter strokovno uredili potrebno inštitucijo, ki bo učinkoviteje pripomogla k preprečevanju korupcije. Za to sta pomembna tudi poziva vsem pristojnim organom, da korupciji namenijo posebno skrb pri preprečevanju, odkrivanju in pregonu pojava korupcije v Republiki Sloveniji. Z ozaveščanjem ljudi, obveščanjem ljudi o korupciji, o njenih nevarnostih in posledicah pa bo narejen največji korak k omejevanju ter preprečevanju korupcije. Kot sem rekel, v poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagane sklepe podprli.
Hvala. Gospod Drofenik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani gospod Kos, državni sekretar, Ministrstvo za notranje zadeve, poslanke, poslanci. Pozdravljeni mladi obiskovalci na galeriji. Poročilo o delu Komisije za preprečevanje korupcije v letu 2006 kaže na to, da že nadzor nad premoženjskim stanjem funkcionarjev prinaša nemalo dela. Analiziranje in obdelava vseh podatkov, ki so jih funkcionarji dolžni izkazovati po prvem odstavku 37. člena Zakona o preprečevanju korupcije je pravzaprav veliko delo. Vprašanje pa je, koliko to zares učinkuje na samem področju preprečevanja korupcije. Iz poročila je predvsem razvidno, da so vsi funkcionarji na državnem nivoju poročali o premoženjskem stanju. Prav tako so o premoženjskem stanju poročali vsi sodniki, tožilci in pravobranilci. Po drugi strani pa obrazcev ni oddalo določeno število lokalnih funkcionarjev. Kar morda kaže na potrebo po razmisleku, ali je treba nadzor premoženja funkcionarjev res izvajati tako široko. Namreč, preverjanje premoženjskega stanja vsakega občinskega svetnika je milo rečeno neefektivno. Komisija se ukvarja tudi z vprašanji glede z zakonom predpisane nezdružljivosti funkcij. Najbolj nejasna je torej nezdružljivost v smislu 21. člena Zakona o preprečevanju korupcije, ki določa, da nepoklicni funkcionarji ne smejo opravljati dejavnosti upravljanja ali zastopanja v javnem podjetju, javnem zavodu ali javni agenciji, če po svoji funkciji opravljajo nadzor nad njihovim delom. Komisija je podala mnenje, da funkcija nepoklicnega župana ni združljiva s funkcijo ravnatelja osnovne šole. S takšnim mnenjem pa se ni strinjala Služba Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko. Morda bi s strani Državnega zbora res bilo najbolje sprejeti avtentično razlago tega določila. Zakon o preprečevanju korupcije pooblašča komisijo tudi za izdajo dovoljenj pravnim subjektom za poslovanje z naročniki, ki poslujejo po predpisih o javnih naročilih. Razvidno je, da je komisija v letu 2006 izdala štiri takšna dovoljenja. Na podlagi seznama daril, ki so jih dolžni voditi organi, v katerih funkcionarji opravljajo funkcijo, je komisija izdelala tudi katalog daril in ga objavila na svoji spletni strani. Vemo namreč, da funkcionar ne sme prejemati daril v zvezi z opravljanjem funkcije razen protokolarnih daril in priložnostnih daril manjše vrednosti. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa se nam zdijo najbolj zanimivi rezultati javnomnenjske raziskave o stanju na področju korupcije v Sloveniji. Korupcija je. To vemo vsi. Pa vendar se vsesplošno prepričanje o korupciji in podkupovanju v javnem sektorju nekoliko sicer umirja. Prav je, da se vzpostavlja takšna družbena klima, ki kaže na občutljivost ljudi in na sam pojav korupcije. Korupcija ni samoumevna in ni nekaj, s čemer bi se morali kar sprijazniti. Žalostno je dejstvo, da se je največ ljudi dejansko srečalo s korupcijo v zdravstvu, pri delu policistov, pri delu zaposlenih na pokojninskem področju, v izobraževalnem sektorju, pri delu odvetnikov in zaposlenih na občinskih upravah. Kaj naj rečemo? To so področja, na katerih so ljudje še sami po sebi najbolj občutljivi, ranljivi. Ali področja zdravstva, policije, izobraževanja, res tako slabo delujejo? Ali pa je dejansko treba zaostriti sam pregon korupcije, dvigniti kazni in seveda izboljšati zakonodajo? Nekaj je zagotovo treba storiti. Ne samo popisati koruptivnosti nekega področja, temveč v prvi vrsti preprečevati takšno stanje oziroma preganjati pojave korupcije v Republiki Sloveniji. Pa da ne bo pomote, nihče ne krivi ljudi, čeprav ni to mogoče čisto v redu, ki so v svojih stiskah pripravljeni marsikaj narediti samo, da se jim na nekem področju nekaj ugodi. To ni prav. Pa vendar funkcionarji so tisti, ki nikakor ne smejo biti dojemljivi za takšne ali drugačne koruptivne ponudbe. Na koncu naj omenim le še to, da v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da mora biti organ ali organi, ki delujejo na področju preprečevanja korupcije, samostojni in neodvisni. Se pa veselimo, da je na dnevnem redu te seje tudi predlog Zakona o ratifikaciji konvencije Združenih narodov proti korupciji. Upamo oziroma smo prepričani, da bo danes tudi sprejet. Hvala lepa.
Hvala. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o poročilu. Najprej ima besedo gospod Potrč.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod Kos, kolegice in kolegi! Po moji oceni in mojem poznavanju problematike boja proti korupciji smo v Državnem zboru in v javnosti ob razpravi o poročilu Komisije za boj proti korupciji v čudnih razmerah. Razpravljamo o poročilu, ki je sedem, osem mesecev staro. Vidimo, da je delo v parlamentu protikorupcijske komisije obravnavala samo komisija, ki jo ima Državni zbor, hkrati pa ugotavljamo, da smo za čas, za katerega obravnavamo poročilo, namesto, da bi ta Državni zbor pomagal ustvarjanju splošnega vzdušja za boj proti korupciji, delovali tako, da bi boja proti korupciji bilo čim manj. In danes so, drage kolegice in kolegi, izjave koalicijskih poslancev o tem, kako želijo neodvisno komisijo, o tem, kako podpirajo boj proti korupciji, dvolične. Dvolične so zato, ker je vaše konkretno ravnanje v zadnjih dveh letih bilo drugačno. Bili ste za to, da se ustanovljena komisija ukine. Ves čas ste kritizirali njeno delo. Mnogokrat, razen do zadnjih par mesecev vse povezovali s predsednikom te komisije. Govorili o tem, da je treba okrepiti policijo in tožilstva in pravosodje. In pričakovali in trdili, da to ne more ali da ne sme ali pa da mora. Zelo dvolično tudi to delati Komisija za preprečevanje korupcije. Danes pa ugotavljamo, da je največ zaupanja v javnosti še vedno v Komisijo za preprečevanje korupcije in skoraj najmanj v Vlado, da bi na tem področju delovala. Danes ugotavljamo, da problem korupcije v Sloveniji ni nič manjši. Ne bom rekel, da je večji. Ampak da obstoja in da bi rabili organizirano aktivnost za preprečevanje, hkrati pa bomo, upam danes sprejeli Konvencijo proti korupciji Združenih narodov, kar je, recimo, pomemben korak naprej. Ampak, spomnite se, da smo tudi o tem govorili nekaj mesecev. Spomnite se, kakšen predlog s strani Vlade je prišel in da je zadnji moment spoznala Vlada, da pravzaprav ne more vgrajevati v zakon o ratifikaciji te konvencije rešitve, ki bodo morda po njeni želji uveljavljene 1. januarja 2009. To, kar je zdaj njen predlog. Skratka, mislim, da je treba vse te okoliščine upoštevati, ko o poročilu komisije govorimo. Ko se govori o vlogi institucij v prizadevanjih za boj proti korupciji, imamo pregled, ki ga je pripravila komisija, kako so naštete korupcije pripomogle k boju proti korupciji v Sloveniji. Jaz ne rečem, da je to edina objektivna slika. Je pa narejena na podlagi vzorca 907-ih anketirancev in daje na najvišje mesto medije, kmalu za tem pa Komisijo za preprečevanje korupcije. In na najnižje mesto odvetniške pisarne in kmalu za tem Vlado. Zato govoriti o tem s strani posameznih kolegov, da so ocene Komisije za boj proti korupciji, da je bilo premalo sodelovanja v boju proti korupciji z njimi, neobjektivne, spet dvolično. Seveda ni bilo sodelovanja. Govoriti o tem, da je neobjektivna ocena, da so bili ljudje v komisiji nemotivirani za delo, če se je govorilo samo o tem, kdaj bo komisija kot samostojni in neodvisni organ ukinjena, je smešno. Pa ne mi reči, da je tisti, ki o njem govoriš, da ga boš čez tri mesece ali pa pol leta ukinil, motiviran posebej za svoje delo. Kaj se je vse vsem dogajalo, pa vemo. Zakon sprejet, ustavni spor, razglašen za neustavnega v določenih podlagah, novi predlogi in predlogi, takšni kot danes so, s 1.1.2009 ukinjajo samostojno in neodvisno komisijo za boj proti korupciji in ohranjajo vse, kar zadeva korupcijo vezano samo za funkcionarje, prejemanje daril in njihove plače pa morda še nezmožnost opravljanja poklicnega dela. Ampak to ni vsa aktivnost, ki bi bila organizirano potrebna. Mislim, da se moramo o tem zamisliti in se organizirati za ustrezno delovanje. Ker jaz bom omenil dve področji, ki sta tudi tukaj v poročilu omenjeni kot najbolj možni za korupcijo. To je na eni strani delovanje državnih organov, uprava, predvsem pa občine. Če to povežemo z oceno, ki jo imajo o svojem soočenju s korupcijo podjetniki, potem bomo videli, da je res to, kar se sicer govori, da je za mnoga potem mala in srednja podjetja zelo težko dobiti posel, ne da imajo dobre odnose s tistim, ki bo posel dal. In zelo, zelo veliko posla se danes opravlja preko ali uprave in občin, državne uprave in občin ali preko državnih podjetij, v katerih imajo država in občine svoje lastniške deleže. In če je povsod tam potrebna neka povezava, da bi posel dobil, potem je seveda Slovenija na nevarni točki glede ne samo korupcije, ampak tudi glede svobodnega poslovanja podjetij. In drugo je problem zdravstva, ki ga imamo organiziranega tako, da mnogi še vedno mislijo, da ne bodo mogli pravočasno do zdravstvenih uslug priti, če si ne bodo pri tem pomagali. In za eno in drugo je potrebno preventivno delovanje in skupna akcija. Zato se mi zdi, da bi morali o tem razmišljati in res zagotoviti, da bomo pogoje za takšno preventivno delovanje zagotavljali. Naj se ta komisija imenuje tako ali drugače, naj bo njen predsednik gospod Drago Kos ali kdorkoli drug, ampak samostojen in neodvisen organ potrebujemo. Tega pa vlada in vladajoča koalicija sesuva in onemogoča zadnjih nekaj let. Zato moram reči, da bom z veseljem podprl zadnji predlagani sklep, ki pa je tudi dvoličen s strani koalicije. Državni zbor poziva vse državne organe in lokalne skupnosti, da vložijo več truda v obveščanje ljudi, da sta korupcija in njeno preprečevanje v prvi vrsti stvar posameznika in njegove odločitve. V prvem delu poziv. Pozivamo k tistemu, kar smo do zdaj tri leta sesuvali. V drugem delu pa gospe in gospodje ni stvar predvsem posameznika, ampak organiziranega delovanja družbe, da posameznik ne bi prišel v položaj, ko bi ga zaradi eksistence ali pa ustvarjanja njegovih interesov silili, da se mora takšnega koruptivnega ravnanja posluževati. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kokalj.
Hvala lepa. Mislim, da današnja razprava, pravzaprav samo poročilo omogoča današnji razpravi to, da se o korupciji več pravzaprav tudi javno pove. Vsi vemo, da ta pojav obstaja. Poročilo tudi govori o nekaterih vidikih bolj poudarjeno. Vendar menim, da pa je pogosto ta stvar zelo omejena na druge in da smo pri tem precej pilatovski. Če gledam državni zbor kot zakonodajni organ, se je treba zavedati, da imamo mi gotovo veliko možnosti, da bi ta pojav izkoreninili na tisti način, ki pravzaprav legalizira največ škode, kjer je pravzaprav najtežje dokazovati korupcijo. Zakonita korupcija ali legalna korupcija je po moji oceni največji problem v vseh družbah. Ne samo v naši. Glede na to, kakšna je bila praksa že v bivši državi, v kateri smo živeli, ko je bila zakonodaja napisana tako ohlapno, da se je tolmačila tako ali drugače, moram ugotavljati, da se tudi sedaj ta praksa še ni povsem v zadostni meri izboljšala. Vedno je največja škoda za državljanke in državljane storjena takrat, ko pravzaprav korupcije ni možno dokazati, pa vsi vemo, da se dogaja. V Sloveniji vemo, da je kar nekaj podjetij, o katerih seveda se spet javno ne more govoriti oziroma jih je težko preganjati, ker so zadeve na nek način legalizirane. Tako prisesanih na državni proračun, da jih enostavno brez kirurškega posega ni mogoče od proračuna odtrgati. Ne bom navajal konkretnih projektov in konkretnih področij. Zato bi sam razmišljal kot poslanec v to smer, da se je potrebno v okviru Državnega zbora potruditi, da se prisluhne tistim pobudam poslancev ali poslanskih skupin ne glede na to, s katere strani prihajajo, ki poskušajo narediti to zakonodajo bolj transparentno in bolj izvedljivo. Sam bom navedel dva primera. En primer je, ko smo poskušali vnesti v zakon o ustavnem sodišču možnost pritožbe na Ustavno sodišče oziroma vložitev zahteve na Ustavno sodišče v zvezi z lokalnimi akti, se pravi z akti, ki jih sprejemajo lokalne skupnosti s strani tretjine svetnikov. Vemo, da je zakon v bistvu pritožbene možnosti pravzaprav poslabšal in s tem na nek način povečuje možnost koruptivnega delovanja. Sam sem prepričan, da se je koruptivno delovanje na lokalnem nivoju močno okrepilo v zadnjih mandatih, v zadnjem mandatu in pol približno tudi po zaslugi delovanja nekaterih državnih organov. Navedel bom primer zelo hitrega sprejema prostorskih aktov še v prejšnjem mandatu prejšnje vlade, ko se je kar čez noč sprejelo čez 80 prostorskih aktov, pri čemer se je vedelo, da mnogo teh ni spoštovalo postopka, ki ga narekuje zakon. Vendar si to očitno vlada lahko privošči. Če ni tožnika, ni sodnika. Vemo pa, da je prostorska problematika pravzaprav podlaga za veliko korupcije, ki se odvija v Sloveniji, kolikor se odvija. In to me zelo moti, ker tam, kjer bi lahko preprečevali, tu v Državnem zboru tega ne počnemo v zadostni meri. In drug primer, ki pa ne samo po mojem mnenju, ampak tudi po mnenju nekaterih zunanjih inštitucij, konkretno Sveta Evrope, ki je pred leti delalo poročilo o stanju lokalne in regionalne samouprave v Sloveniji, kjer je izpostavilo, da združljivost funkcije župana in poslanca vnaša možnost koruptivnega delovanja. Če že ne drugega, postavlja določene predstavnike lokalnih oblasti v neenakopraven položaj. Mislim, da bi morali to odpraviti. To lahko naredimo samo v Državnem zboru. Zato mislim, da preveliko besed o korupciji in o tem, kako se drugi s tem ukvarjajo, sami pa ne naredimo tega, kar bi lahko, ni ravno najbolj na mestu. Mislim, da se danes tudi mi lahko malo posujemo s pepelom, ko je že ravno Pepelnica. Predvsem se mi zdi, da je treba sprejemati, kot sem že uvodoma rekel, tako zakonodajo, ki bo onemogočala sistemsko korupcijo, o kateri tudi govori poročilo, ki se seveda ni začela v tem mandatu. Mislim, da se je v tem mandatu kar nekaj spremenilo na sistemski način. Prepričan sem pa tudi, da ni prava razprava, ali naj obstane taka ali drugačna komisija. Nobena komisija sama po sebi korupcije ne more preprečiti. Predvsem je pomembno to, da vsi subjekti od vlade, od sodne veje oblasti, do tožilstva, do zakonodajne veje oblasti delamo na tem. Za zdrav razvoj družbe, kot sem tudi začel, če ne bomo imeli transparentnih postopkov, potem se nam slabo piše. Za primer bi dal skandinavske države. Vsi mislim, da se lahko strinjamo, da je v skandinavskih državah vsaj statistično korupcije najmanj. To pa tudi zato, ker so postopki izjemno transparentni. In s tem se pravzaprav gradi. Hkrati, ko se gradi nekoruptivno vzdušje in nekoruptivno okolje, se s tem pravzaprav gradi višji življenjski standard v celotni družbi. Jaz bi zaključil s tem, da se mi zdi res dobro, da tako poročilo omogoča razpravo v Državnem zboru, kot zakonodajni veji oblasti. Pri čemer bi pa seveda pozval tudi vse kolege in kolegice, da pri obravnavi zakonodaje, ki dajejo neko pomembno vlogi, tudi upoštevanje nekih etičnih načel, nekih dimenzij človeka, ki človeku pomagajo k nekoruptivnem delovanju, da podpirajo take predloge v tem parlamentu. Kajti sam sem prepričan, da noben zakon ne more biti močnejši od zakona neke moralne in etične drže posameznika. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Janc.
Hvala lepa, gospod predsednik, predsednik Kos, kolegice in kolegi. Korupcija je bila, je in žal tudi v prihodnje bo. To mislim, da nisem nič novega povedal. To zagotovo sedi. Mi pa si želimo, da bi bilo te korupcije v Sloveniji čim manj, definitivno. Zato imamo tudi Komisijo za preprečevanje korupcije, ki naj bi počela te stvari. Po prebranem poročilu, ki smo ga dobili za leto 2006, žal tudi po moji oceni malce prepozno pa nikoli ni prepozno, je po moji oceni korektno, nazorno. Dovolj jasno pove, kaj je komisija počela, na kaj opozarja. In tudi to poročilo je opremljeno s številnimi podatki, ki je za nas poslance in za javnost in za to današnjo razpravo, po moje več kot pozitivno, koristno in dobro. Pozivi s tega mesta predsednika in seveda poročila so dobronamerni. Želimo si to pa to, pa to. Vendar vsi pa vemo, da samo komisija tega problema, ki je, korupcije v Sloveniji, sama zagotovo ne bo zmogla, če vse ostale institucije, ki so zato zadolžene, ne bodo svojega poslanstva opravile. Policija, sodstvo, tožilstvo, in tako naprej. Mislim, da je v tem času kar lahko zaznati, da je tudi premoženjsko stanje funkcionarjev, tako lokalnih kot državnih, šlo korak naprej. Tudi ta odzivnost je boljša, kot je bila. Torej so se tudi funkcionarji zavedali svojega dela, da morajo ob letu obsorej podati svoje premoženjsko stanje in dati svoje izpolnjene obrazce. To mislim, da je korak naprej. Čeravno slišimo, da so lokalni oblastniki oziroma funkcionarji nekoliko manj odzivni. Slabše se odzivajo na te stvari kot državni. Pa vendarle, tudi tukaj je stvar boljša. Nezdružljivost funkcije, o tem je bilo veliko povedanega, veliko napisanega, veliko tudi različnih mnenj. Funkcionar, kot je župan ali pa ravnatelj šole in tako naprej. Tu so bila tudi žal precej drugačna mnenja kot v sami državi. Na koncu pa mislim, da tudi po mojih ocenah je bil plod temu, da je bila, mnogi ravnatelji ali pa so se odrekli eni ali drugi funkciji in da ta zadeva vendarle prišla na končno mesto, da ta stvar ni združljiva s funkcijo župana in ravnatelja. To mislim, da se je tudi zgodilo, da so tudi odstopili kot ravnatelji, večina teh županov. Kar se tiče prijave korupcije. Tudi to je vzpodbudno, da 50% že znanih prijaviteljev in mislim, da je uspeh, da 50% tistih, ki to napiše, se podpiše z imenom in priimkom. Verjetno bi bilo boljše, če bi bilo še več in upam, da bo tudi v prihodnje še več takšnih, ki se bodo s priimkom in imenom podpisali pod takšno ali drugačno prijavo na ta naslov. To so pozitivni koraki, ki jih moramo zaznati. Tudi okoli seznamov daril in tako naprej. Tudi tukaj mislim, da so stvari na pravi poti. Dejstvo pa je, da taka vlada, taka resna država se mora boriti proti korupciji. To je skrb vsake vlade, vsake koalicije, vsake pravne države. To je definitivno in od tega ne smemo sploh kakorkoli imamo različna mnenja, kako se je počelo v tem mandatu in prejšnjih mandatih. Saj v bistvu bolj ali manj je zadeva podobna. Ni bistvenih razlik med prej in zdaj. Vsi se na nek način načelno zavzemamo za to, podpiramo to, da se ta zadeva preganja, da se preprečuje, da se zmanjšuje in tako naprej. In tudi ta država in Državni zbor sta nekaj naredila. Veliko je bilo govora tudi o javnem naročanju. Od tu se prelivajo ogromna sredstva javnih, javna sredstva tako ali drugače. Tudi popravili smo zakon o javnem naročanju. V tem duhu, kako bi ga bolj natančno opredelili, kako bi dopuščali manjše možnosti korupcije na področju javnega naročanja, tako na lokalni kot na državni ravni, kot na zavodih, kjer se vrtijo velika sredstva. Nekaj je bilo tukaj narejeno v tem smislu, kako bi lahko to stvar izboljšali. In tukaj mislim, da smo bili toliko odgovorni in smo ta zakon popravili. Upam, da se izvaja v novejšem v skladu z novim zakonom stvari boljše, gre v pravo smer. Strinjam se s tistimi, ki pravijo, da je premalo strokovnjakov na tem mestu. Definitivno. Jaz mislim, da tu in na splošno v družbi je premalo teh strokovnjakov, ki bi se lahko ukvarjali z odkrivanjem korupcije. To je po mojem izjemno zahtevna tema. Zahteva izredno kompleksno znanje, da se lahko nekdo loti takšnega ali drugačnega odkrivanja v današnjem času, ko so na drugi strani tudi mojstri tega posla. Vsakršno razmišljanje o kakršnikoli ukinitvi, mislim, da tega izraza nisem slišal, da bi morali to komisijo ukiniti. Če karkoli ne velja, potem je treba urediti tako, da se popravijo stvari. In taka komisija bi bila ob ukinitvi korak nazaj. Korak nazaj tudi proti tem, za kar se vlade, države zavzemajo, pa naj bi se zavzemale za boj proti korupciji, preprečevanju in zmanjševanju. In tukaj ko komu to ne paše, mislim, da je to zmotno in neprimerno takšno dejanje. Mislim, da tudi javnost, ki v teh letih spremlja naše delo Komisije za preprečevanje korupcije, ima neko pozitivno mnenje o tej stvari, da je pač to potrebno, da to obstaja in da ta komisija mora biti strokovna, kvalitetna, profesionalna, neodvisna, nesplotizirana. To si vsi želimo, vsi med nami, in da temu sledijo za ene bolj, za druge nekoliko manj. Mislim, da obstoječi vzroki za korupcijo so različni. Žal pa je prepočasni odziv. Do končnega cilja in do končnega uspeha je dolga pot. Malo je bilo doseženih končnih ciljev, ko je oseba odgovarjala za svoja dejanja. To je problem. Ta pot je predolga in prepočasna. Kazni so prenizke in večkrat postopki zastarajo in se do končnega cilja do dotične osebe, ki je tako dejanje storila. Žal, imamo izplen skromen, majhen. To je slabo in očitki verjetno držijo. Dobro pa je, da imamo aktivne medije, ki veliko tega naredijo sami skozi svoje poslanstvo in, bom rekel, so zelo učinkovit instrument, kako opozarjajo na take in drugačne nepravilnosti in ob tem zdramijo tiste, ki so odgovorni za take stvari. In mogoče potem celo hitreje pristopijo k svojemu delu, odkrivanju in preprečevanju takšnih in drugačnih nečednih poslov, ki se dogajajo in jih velikokrat mediji prvi odkrijejo v tem slovenskem prostoru. Zato gre tudi njim zahvala. Ne samo državljanom, ki prijavljajo, ampak tudi medijem, ki imajo tukaj pomembno poslanstvo v odkrivanju tega. Vsako takšno opozorilo državljanov na takšne in drugačne stvari, medijev in tudi sama komisija, ki opravlja to delo, je to poročilo zgledno in dobro pripravljeno. To je za vse tiste, ki pač morajo po svojih službenih obveznostih opravljati svoje poslanstvo naprej. Policija in tožilstvo imata tukaj na tem mestu dela več kot dovolj. Upam, da ga bosta tudi uspešno ali še bolj uspešno reševala v prihodnje. Ne glede, katera oblast bo, katera vlada bo in koalicija. Na koncu o tej lokalni stvari. O tem smo že govorili v tem parlamentu. Dobro je, da smo tudi ta popravek navedli funkcionarjem občinskega svetnika, ki je bil prej enak in v enaki vrsti kot predsednik vlade, predsednik države, poslanec, župan, da vendarle ti občinski svetniki, ki opravljajo to poslanstvo na lokalnem nivoju, ne morejo biti za celo Slovenijo "zabremzani" v svoji poslovni dejavnosti, v svojem podjetniškem delu, da vendarle en svetnik iz občine Sevnica verjetno nima posebne funkcije vpliva na delo v Mariboru ali v Kranju. To se je popravilo. Ta absurd je šel ven, da nismo sedaj vse dobre in uspešne svetnike vrgli iz svetov ven zato, ker so bili podjetniki in ker niso mogli sodelovati na takšnih in drugačnih razpisih. To mislim, da je korak naprej. Čeprav je dolgo trajalo od tistega prvega in dokončnega cilja. Mislim, da je to dobro v tem smislu. Poročilo in sklepe, za katere mislim, da so dobri in pozitivni, bom podprl. Vsi skupaj se zavedamo, da komisijo potrebujemo, da bomo čim bolj uspešni proti preprečevanju in odkrivanju korupcije v Sloveniji, ki, kot sem rekel uvodoma, je bila, je in tudi v bodoče žal bo. Hvala.
Hvala. Gospod Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod spoštovani predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, poslanke in poslanci! Danes razpravljamo o, po mojem, zelo pomembnih vprašanjih. Škoda, da nismo o teh več govorili na včerajšnji seji, ko smo se pogovarjali o tem, kako deluje policija v preprečevanju korupcije. Gospod Kos je v včerajšnjem intervjuju povedal, po moje, dve pomembni zadevi, ki se tičejo tudi Državnega zbora. Prva je ta, da je res, javna naročila so lahko potencialno gojišče korupcije. Ali so ali niso, je odvisno od tega, kakšno je preventivno delovanje. Naj spomnim, tukajšnji spoštovani zbor, da smo v tem Državnem zboru ob nasprotovanju opozicije zmanjšali pravno varnost v zakonu o reviziji postopkov javnega naročanja in s tem povečujemo možnost korupcije. Za vrsto javnih naročil zaupnega značaja pa še sedaj ni pravnega varstva. In zato imamo posrednike in zato imamo operacijske mize, ki spuščajo olje. Drugo, kar je povedal gospod Kos in kar izhaja iz poročila komisije, pa je, da v letu 2007 imamo toliko prijav na protikorupcijsko komisijo, kot jih je bilo prej v skoraj treh letih. Torej, v tem mandatu se poslabšuje oziroma se vsaj povečuje število prijav za boj na Komisijo za preprečevanje korupcije. Kaj nam to sporoča? Ali nam to sporoča, da vendarle v tem mandatu ta ekipa, tisto, o čemer je govorila, govorila pa je o treh K-jih na koncu preteklega mandata, pravzaprav implementira? In za zadnji del moje razprave bodimo konkretni. Pridružil se nam je gospod minister za finance, ki ga prav lepo pozdravljam. Dobro je, da se nam je pridružil na tej razpravi. Obžalujem, da ni več z nami državnega sekretarja Ministrstva za notranje zadeve. Želim govoriti o enem zelo konkretnem primeru potencialne korupcije. Imenuje se prodaja skoraj 30% deleža Splošne plovbe d.o.o. Portorož s strani države nekim potencialnim kupcem. Dejstvo je, da je Računsko sodišče ugotovilo, da je Vlada na predlog Ministrstva za finance neustrezno, neodplačno prenesla na Sod vrednost upravičeno v obsegu preko 23 milijonov evrov. To je Računsko sodišče ugotovilo. In potem, kaj se je dogajalo v nadaljevanju, je vpisano v dokumentu, ki ga bom predal gospodu državnemu sekretarju, če se nam bo pridružil. Sod je v nasprotju s postopki, ki so bodisi postopki, določeni v Zakonu o javnih financah, to zadevo preprosto ne transparentno prodal. Želim, da bi v tem primeru policija delovala skladno s seveda slovenskim pravnim redom in seveda ugotovila, zakaj je Slovenija, ki je sanirala Splošno plovbo d.o.o. Portorož za približno skoraj preko sto milijonov evrov razno raznih obveznic in pomoči predvsem seveda Banki Koper, zakaj je to zadevo pravzaprav prodala na ta način, da je na koncu kupec tej isti družbi preprosto prodal dve stari ladji in s tem dobil praktično vrnjeno celotno kupnino. Gospod državni sekretar je bivši miličnik, potem seveda magister človekovih pravic. Nekako tako se imenuje njegova funkcija. Tako, da verjamem, da seveda bodo vzeli to dokumentacijo resno in da bomo tudi mogoče, upam pred koncem tega mandata slišali, ali je ugotovljeno in so sumi koruptivnega dejanja ob prodajanju deleža Splošne plovbe d.o.o. Portorož seveda odkriti. Upam, da bo pa policija sama kdaj posegla v neke čudne pogodbe, ki so bile sklepane ob prodajanju Mercatorja in drugih seveda slovenskih družb. Hvala lepa. Predajam dokumentacijo gospodu državnemu sekretarju.
Hvala. Besedo ima gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani prisotni! Če bi se radi pogovarjali o načelnosti, priporočam seveda tako mojim kolegom kot vsem ostalim, da si preberete v slovenskem tedniku, 4.2., zelo sveža novica na starani osem, pismo bralke iz Maribora, ki je podpisana z imenom in priimkom in navaja, bom rekel res eklatantne primere korupcije in klientalizma. Jaz sem vesel danes, res sem vesel, da je gospod Cvikl namenil tudi nekaj besed Splošni plovbi. Jaz sem tožen zaradi te zadeve, ker sem opozarjal na korupcijo, na sodišču sem. Poslanec Državnega zbora je na sodišču zaradi tega, ker je opozarjal na vpletenost sodstva v to zadevo. Na v bistvu hudodelsko združbo, ki deluje v tem prostoru in zaradi tega v bistvu povedal tudi na domnevne kršitelje vložil kazensko ovadbo. Zdaj pa seveda zadeva z nasprotne stvari je bila pa pod preprogo pometena na način, ki je omogočal sto procentno transparentnost nezakonitih poslov. Razen Kosove komisije nihče do danes ni ukrepal. Obveščeno je državno tožilstvo, Računsko sodišče, obveščena je v bistvu policija, organ javnega pregona, obveščen je minister, ki je obljubljal, da bo najboljšemu ponudniku to prodal. Poslušajte, niti vpogleda v poslovne listine niso dovolili dražiteljem. Pri tem pa so dražitelji morali podpisati izjavo, da so seznanjeni s poslovnim stanjem, finančnim in drugim v podjetju. Kasneje se je to prodalo na dražbi in dražitelji so morali prijaviti zgornjo mejo dražbe, do kje bodo dražili. Danes ne dobim pogodbe, čeprav bi jo Sod moral dati. Pooblaščenka za dostop do javnih informacij mi je dala prav, pa je ne dobim. Prodajali smo pa državno premoženje. Pa kje smo, Banana Republika ali je Slovenija? Spoštovani! V Sloveniji je korupcija. In to je rak rana. Mi rabimo Robin Hooda. Zakaj Robin Hooda? Zaradi tega, ker se dovoljuje malim številom državljank in državljanom, da se bogatijo na račun revščine, na račun revščine! Revščina je vsak dan večja. Bogataši so pa vedno bolj bogati. To je klientalizem največje vrste! In, kjer še nismo nič naredili na tem? Na elektroskem posegu v klientalizem in korupcijo. Tu je pa tudi naša policija zelo mrzla. Nič ni narejeno. To je sofisticirana metoda v bistvu in preprodaje, korupcije, podkupovanja in vsega, pa ni izsledljiva pa tudi ne bo. Pa če hočemo, lahko govorimo tudi o pedofiliji, ki se dogaja ravno na elektronskih spletih. Številne so prijave velikih svinjarij. Velikih svinjarij, spoštovane gospe in gospodje! In policija ima kupe tega verjetno nekje pod predalom zaprte kot stare udbovske arhive. In jaz se sprašujem: Ali je morebiti tudi policija vpletena v klientalizem in korupcijo, če pa ne ukrepa? Jaz osebno kot poslanec sem organe javnega pregona detajlno obvestil s pol kubika materiala, ki so ga komaj odnesli iz Državnega zbora o zadevah, ki so se dogajale v zvezi s Splošno plovbo. Največje oškodovanje družbenega premoženja oziroma državnega premoženja na Primorskem. Nič ne ni zgodilo, nič! Država je sanirala to podjetje z državnim denarjem. Posebni zakon smo sprejeli v tem Državnem zboru. Ker pa seveda uslužbenci in pomorščaki niso dobili plač, smo v devetdesetem letu, takrat je Vlada odobrila ustanovitev družbe pooblaščenke tako imenovane Pomorske družbe, katere direktor postane bivši sindikalist. In poglejte, kaj je korupcija. Ta sindikalist proda v bistvu pomorsko družbo, ki je bila ustanovljena izključno zaradi zaščite interesa malih delničarjev. To je delavcev, ki niso dobil plač. Proda to družbo Döhle-ju, ki je danes, kot smo že slišali, kupil za petdeset milijonov Splošno plovbo. In seveda takoj isti dan dvignil na vseh spletnih straneh pač svojo dobičkonosnost v podjetju, ko je postal večinski lastnik. Kar za sto in nekaj procentov je narasla prihodkovna stran. In pa sproti še prodal dve stari ladji, ki sta naključno ali slučajno ali namenoma bili dražji kot pa dve novi. Seveda kupnino je spravil nazaj v žep. Spoštovani, pogodba za Splošno plovbo se je podpisala in podpisovala v pisarni gospoda Bajuka. Notarka je prišla tja. Tesno zaprta vrata so bila. Ali je to kleintalizem?
Hvala. Gospod Terčon. Gospod Cvikl, niste bili imenovan. Gospod Terčon.
Hvala gospod predsednik, spoštovani. Torej marsikaj je bilo s strani kolegic in kolegov sedaj povedano. Porajajo se utemeljeni, bi rekel, pomisleki in sumi o povečevanju stopnje korupcije. Moram reči, da poročilo je korektno. Mi smo se vseskozi Poslanske skupine Zares zavzemali za to, da bi Kosova komisija dobila nekoliko več zob. Po drugi strani pa lahko ugotovimo, da je cel mandat minil le v tem, da je vladajoča koalicija poskušala to komisijo ukiniti. In to se počenja še naprej s predlaganim zakonom, ko bi predčasno prenehal mandat, kar bo prišlo še v Državni zbor. Možne bi bile tudi drugačne rešitve, ampak očitno Vlada zaradi nekih zamer iz preteklosti med posameznimi akterji na vladni strani in komisiji želi enostavno samo ukiniti komisijo in predsednika. Tako da se nam zdi to ne prava pot. Komisiji bi morali dati nekoliko večja izvršilna pooblastila ali pa predlagati neko tretjo korektno rešitev. Kot sem že omenil, da bi dali komisiji nekaj več zob, želimo mi v Poslanski skupini Zares dati nekoliko več zob tudi tem sklepom. In zato smo predlagali tudi dopolnitve oziroma sprejem novih sklepov, 2.a, 2.b, 3. in 4. dodatnega sklepa. Ker kot sem rekel, bi dali nekoliko več zob predvsem sklepom, ki se nanašajo na to poročilo. Predvsem z opozorili in napotili Vladi, da stori nekoliko več na tem področju. Tako na normativni ravni kot tudi pri samem preganjanju koruptivnih dejanj. Na žalost moram ugotavljati, da je velika verjetnost, da bo šla pot po stari navadi, bom rekel, po ustaljenih tirih in da se bomo do konca mandata ukvarjali predvsem s tem, kako ukiniti komisijo, ne pa da bi to dopolnili in nadgradili. Kar se tiče Splošne plovbe, pa moram povedati, da se tudi meni zdi ta zadeva zelo čudna. Še posebej zato, ker je bilo prodano premoženje, ki ga je vložila država v sanacijo te družbe in je bilo to državno oziroma premoženje državljanov Republike Slovenije in da še po določeni operaciji kljub temu, da tudi pooblaščenka za dostop do informacij javnega značaja vztraja, da bi morali biti ključni dokumenti predstavljeni javnosti, ker je šlo za javna sredstva, do tega ne pride. Zato se porajajo resni sumi, kaj je tukaj zadaj še posebej. Ker sem prepričan, da so pomembni gospodarski subjekti v Sloveniji, ki so pomembni tudi za gospodarstvo Republike Slovenije, tudi zainteresirani, da bi ta Splošna plovba ostala v slovenski lasti kot nek strateški element našega gospodarstva. Jaz izražam skromno upanje, da bodo naši predlogi sklepov podprti, čeprav ravno prepričan v to nisem. In se bojim, da bo, kot sem že rekel, zadeva šla prej po stari, ne pa ubrala neke nove tokove, ki bi imeli neke boljše rezultate. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Cvikl, javili ste se k repliki na izvajanje gospoda Prijatelja. Ali smatrate, da vas je napačno razumel? V kolikor vas je napačno razumel, potem izvolite! Imate repliko in v čem vas je napačno razumel.
Gospod predsednik, hvala lepa, da seveda mi dovolite, da jaz pojasnim razloge, zakaj sem se javil na izvajanje gospoda Prijatelja. Moj prijatelj Prijatelj je seveda na nek način razumel mojo predajo gospodu Zinrajhu kot mogoče nestrinjanje z njegovim dejanjem. Ampak jaz želim povedati gospodu Prijatelju, da seveda se popolnoma strinjam z njegovimi napori. Še več, on ni edini, ki ga tožijo. Poglejte, v tem Državnem zboru je kar nekaj poslancev, ki nas tožijo, ko opozarjamo na protikoruptivna dejanja. In to sem želel ob tem povedati, da seveda je situacija v Sloveniji, ker so poslance Državnega zbora tožili, ker opozarjajo na protikoruptivna dejanja, nekaj kar bi morali tukaj razpravljati. Seveda upam, da bodo vsaj na policiji, ko preiskujejo te tožbe, pa tudi kazenske ovadbe so že zdaj, to tudi ustrezno upoštevali. Drugače pa seveda gospodu Prijatelju želim povedati, da smo na skupni strani boja proti korupciji. Hvala lepa.
Hvala, gospod Cvikl, 70. člen poslovnika pravi: "Samo v primeru, če je bila vaša razprava napačno razumljena." Ker ni bila napačno razumljena. je to zopet zloraba poslovnika. Hvala. Besedo ima gospod Koren.
Torej, splošna ugotovitev doslej je že bila korupcija je. Mislim, da se moramo vsi skupaj, tudi mi, tu v Državnem zboru zavedati, da lahko naprej nekaj storimo pri preprečevanju korupcije. Mislim, da lahko tu ponovim mnenje gospoda kolega Kokalja, da je zakonodaja tista osnova, na osnovi katere se lahko kakšna stvar prepreči. Druga stvar pa je ozaveščanje ljudi, da si bodo upali prijavljati korupcijo, ki jo odkrijejo oziroma opazijo v svojem okolju. Želel bi pa danes prositi predsednika komisije, gospoda Kosa, če lahko v času, ki ga bo še imel, morda malo bolj pojasni to, zakaj ocenjuje, da državni organi slabo delajo na preprečevanju korupcije, recimo, ali policija ne sprejema vaših prijav ali ne ukrepa. Drugo bi želel, če lahko, glede na to, da se je precej povečalo število prijav komisiji, pove kakšen procent teh prijav se je že končal in koliko od teh je bilo dejansko odkritih koruptivnih dejanj. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kos, vi se lahko vključite, kadar želite v razpravo. Gospod Drofenik, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, poslanke in poslanci. Nekako sem se odločil, da bi kljub vsemu skušal povedati nekaj mojega razmišljanja okrog korupcije v naši družbi, čisto z osebnega dojemanja oziroma osebnega gledanja. Sam razvoj je v relativno dosti dolgi politični karieri, predvsem na lokalnem nivoju, priznam, da nisem se neposredno srečal s korupcijo, da bi lahko dokazano trdil, da ta korupcija obstaja. Seveda pa določeni manjši poskusi, predvsem zaradi tega, ker sem bil na takem položaju, da so še kakšne drobnarije včasih celo pojavljale. Ne z moje strani, da bi koruptiral, pač pa, da bi nekdo drug poskušal. Vendar to gre za tiste male zadeve. Mnenja sem, da v naši družbi kljub vsemu ni prave volje za reševanje problematike korupcije, in sicer ne v tem mandatu, pač pa vsaj desetletje in pol, ko je korupcija prisotna, predvsem v medijih, ko se govori veliko o njen. Zdaj ali je ali ni, to je zdaj drug problem. Ker dokazane in procesuirane je bilo pa tako v preteklosti kot v tem mandatu silno silno malo. Jaz bi korupcijo poskušal nekako razdeliti na dva dela, in sicer, en del je ta korupcija na nivoju malega človeka, mogoče na področju zdravstva, javne uprave, šolstva, sociale in nekaterih drugih področjih oziroma predvsem tam, kjer nastopajo monopoli s strani države, s strani izvajalcev ali pa nekatere diskrecijske pravice, ki jih imajo nekateri posamezniki v nekaterih službah. To je en nivo korupcije. Drugi nivo korupcije je pa na področju velikih poslov, kot so na področju javnih naročil države, lokalnih skupnosti, na področju javnih zavodov, pri prodajah javnega premoženja, pri prevzemih. Pa še enkrat bom poudaril, ta problem se pojavlja desetletje in pol, takoj po tistem, ko se je država nekako normalizirala po letu 1990. In mislim, da ta diskusija, če bi rekel, okrog komisije, take ali drugačne, mislim, da niti ni tako pomembna, pač pa je pomembna splošna klima, splošno obravnavanje problematike korupcije. Rekel bi celo, da je nekaj manjših primerov bilo v preteklosti procesioniranih. Tu in tam so kakega zdravnika pripeljali pred sodnike, pa še mogoče kaka manjša stvar. Razen enega malo večjega korupcijskega dokazovanja nekega državnega sekretarja, ki še menda vedno ni končano, pravzaprav drugih večjih zadev ni bilo. Po mojem mnenju bi moral delovati celoten sistem pravne države, od parlamentarnega nadzora, takšnega ali drugačnega, policije, tožilstva in seveda delovanja pravosodnega sistema, do na koncu koncev, če se nekomu nekaj dokaže mora to tudi plačati. Mislim, da na področju korupcije prevladuje eno mnenje pomanjkanja vrednot, pomanjkanje tega, da je to zavrženo dejanje, da je tudi 10 dkg kave pravzaprav korupcija, če jo nekomu daš, da si pač prišel mogoče pol ure prej na vrsto pri zdravniku ali kaj takega. Pravzaprav bi rekel, ker sem večkrat že omenil, da če pošteno deluješ v druži, če pošteno delaš, si enačen z nesposobnostjo. In to je tisto žalostno pravzaprav v tej družbi, da pomeni agresivnost nekaj, pomeni poslovne uspešnost - rekel bi, da ne glede na sredstva, s katerimi to poslovno uspešnost dosežeš, pravzaprav pomeni nekaj več, kot če delaš pošteno, pa si pravzaprav malo manj uspešen. Mislim, da je problem korupcije problem celotnega sistema, tako parlamentarnega nadzora, tako policije, tako tožilstva in tako pravosodnega sistema, pa mogoče tudi medijev, tudi tega, da bi predvsem forsirali in propagirali prave, poštene vrednote. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Lavtižar Bebler, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz bi želela poudariti, da je poročilo komisije zelo korektno in seveda tudi zelo povedno. Povedno po eni strani tudi zaradi tega, ker v tem poročilu je tudi javnomnenjska raziskava prikazana, ki nam pove veliko o tem, kako je javno mnenje razpoloženo glede korupcije v naši družbi. Ta raziskava pokaže, da se je ozaveščenost med ljudmi o obstoju korupcije in o družbeni nevarnosti korupcije povečalo in iz tega bi morali si tudi drugi akterji v tej družbi pač poiskati tudi gradivo za svoja nadaljnja razmišljanja in delo, tako Vlada, kot seveda tudi Državni zbor kot zakonodajno telo, in v tem smislu moram soglašati s predhodnim govornikom, gospodom Kokaljem, ki je opozarjal na nekatere stvar, ki so nesprejemljive glede zakonodajnega vidika in bi jih ta Državni zbor moral popraviti. Ampak s čim se je ta aktualna oblast in seveda v posledici tudi ta Državni zbor - sta se ukvarjala v tem mandatu? V glavnem ves čas s tem, kako bi ali ukinili Kosovo komisijo, oprostite, Kosovo komisijo pač rečem tako kot drugi - ali če že to ni šlo, pa vsaj, kako ji odvzeti vsa možna pooblastila in vzvode. Najbrž ni naključje, da še danes tukaj nekateri kolegi, ki govorijo o vlogi tako imenovane Kosove komisije, ves čas navajajo, da ni dovolj učinkovita, da ni dovolj storila, da je pravzaprav brezzoba žival in tako naprej. Zakaj si za božjo voljo vendarle ne preberejo pristojnosti te komisije, pooblastila te komisije? In jasno je, da ta komisija nima preiskovalnih pooblastil. Torej ne gre očitati, da v tem smislu ta komisija ni ničesar naredila, če tovrstnih pooblastil nima. Pač pa imajo ta pooblastila drugi organi, ki očitno tudi ne storijo dovolj na tem področju. Mene zanima, zakaj pravzaprav si ta aktualna oblast ves čas prizadeva ali ukiniti Kosovo komisijo, ali ji zmanjšati pooblastila, ali pa, čemu si tako ognjevito prizadeva za to. Ali morda zato, ker so si nekateri vidnejši predstavniki te aktualne oblasti v tem mandatu že bistveno izboljšali svoje gmotno stanje in bi zelo radi videli, da te komisije več ne bi bilo ob koncu tega mandata? Se pravi, bi tudi ne bili dolžni tej komisiji in bi ne mogli tej komisiji poročati o tem svojem izboljšanem gmotnem stanju in seveda tudi ne bi bilo treba navajati virov, iz katerih so si tako zelo gmotno opomogli. Torej bi to bilo kar nekaj, o čemer bi lahko sklepali, da je zadaj za temi stalnimi prizadevanji, da se Kosova komisija ukine. Kako naj si drugače razlagamo tudi vse možne igrice, ki jih je ta Vlada igrala v času, ko smo nekateri apelirali nanjo, naj vendarle že pride v Državni zbor s predlogom za ratifikacijo Konvencije Združenih narodov proti korupciji? Saj vemo, v čem je bil problem. Problem je bil v tem, da ta Vlada ni hotela se zavezati k 6. členu te Konvencije Združenih narodov, ki govori o tem, da mora sleherna država ustanoviti tudi neodvisno, samostojno telo, ki ne bo podrejeno nobeni drugi oblasti, kaj šele izvršni. Je pa seveda še nekaj, o čemer bi bilo tudi treba spregovoriti in za kar bi morda tudi kazalo si prizadevati priti do neke javnomnenjske raziskave. To pa je vprašanje, v kolikšni meri se je pri nas razbohotila politična korupcija. Ker nedvomno se je. In prav politična korupcija, kolegice in kolegi, je tisti pravi humus, na katerem se potem razrašča vsaka druga korupcija. Če bi naše ljudi povprašali danes, kaj si pa mislijo o tej politično korupciji; ali se je razbohotila ali se ni razbohotila, ali predstavlja resno nevarnost za to družbo ali ne, sem prepričana, da bi seveda odgovorili v visokem % pozitivno. Šele takrat bi si moral tudi ta Državni zbor zastaviti vprašanje: Kaj bi moral storiti v bodoče na področju sistemske zakonodaje? Hvala.
Hvala. Gospa Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani. Za Komisijo o preprečevanju korupcije, ustanovljeno v prejšnjem mandatu, smo radi rekli, da je brezzobi tiger. Zakon je pomanjkljiv, in na to smo tudi opozarjali, in ne daje dovolj možnosti komisiji za njeno učinkovito delovanje. Ali se je komisija res tako izkazala skozi svoje delovanje v preteklih letih, pa so si mnenja različna. Dejstvo je, da je korupcija eden od največjih problemov sodobne družbe in tudi naša ni imuna pred tem. Na to kažejo tudi javnomnenjske raziskave, ki jih je ta komisija v letu 2006 tudi financirala. Priznati pa moram, da je bila opozicija v preteklem mandatu precej bolj zagreta v zvezi s preprečevanjem korupcije, medtem ko se vladajoča koalicija v tem mandatu ohladila. Oblast pač naredi svoje. Negotovost obstoja komisije ni v prid resnemu delu proti korupciji. Ali bo prenos nalog na Računsko sodišče, sodni svet in na druge inštitucije prineslo boljše in učinkovitejše rešitve? Menim, da bo sprejem Predloga zakona o ratifikaciji Konvencije Združenih narodov proti korupcija korak pripravljenosti za resnejši pristop k temu problemu, ki ga je potrebno pravočasno obvladovati, da se ne razraste. Vsaka družba je tudi pokvarljivo blago in nikoli ni dovolj prizadevanj za preprečevanja anomalij, ki se pojavljajo in se bodo tudi v prihodnje. Menim, da je poročilo komisije korektno in ga bom podprla. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Anderlič. Izvolite.
Spoštovani. Kaj bi človek rekel ob poročilu in predlaganih sklepih, ki jih je predlagala komisija? Poročilo je profesionalno, korektno narejeno, očitno odraža tisto, s čimer se je komisija ukvarjal, kaj je naredila, do katerih zaključkov se je dokopala, še bolj pa odraža neko željo po tem, da se naj ji ali omogoči, da dela, ali je pa odreši muk na nek način. In kaže se tako skozi poročilo, še toliko bolj pa skozi sklepe, da se vedno uresniči neka inercija, neka vztrajnost: če vztrajno polivaš ogenj, se slej ko prej tudi pogasi ali pa vsaj samo žerjavica tli. In tukaj je treba reči, da je Vlada, vladna koalicija v treh letih uspela z vsemi silami predstaviti stanje na tem področju na ta način, češ da to ni potrebno, da je treba to na drugačen način, poskusi so bili evidentni - spreminjanje zakonov in tako naprej. In ko sedaj gledam te sklepe, jih je, vsaj meni težko sprejemati. Mislim, da Državni zbor ne bi smel sprejeti nobenega sklepa. To, da se je seznanil s poročilom, je več ali manj jasno. Saj, ko je objavljeno enkrat v Poročevalcu ali na spletnih straneh ali kjerkoli, se lahko vsak z njim seznani. To ni noben sklep. Mi preprosto ne bi smeli sprejeli nobenega sklepa, kajti način, kako to obravnavamo po letu in toliko za obdobje, za katero je bilo poročilo spisano, najbrž nima kakšnega velikega smisla, kajti tudi ukrepe, ki naj bi jih na tej osnovi sprejeli za nadaljnjo delo, so neuresničljivi. Še teh nekaj mesecev tako ali tako ne bo nič in to gašenje tega žara, te komisije in tako naprej, se bo nadaljevalo. Ali bo sama od sebe prišla tudi do konca in bo Vlada tik pred zaključkom mandata v tem času še kaj naredila v smeri nadaljnjega ukinjanja, najbrž da niti ni potrebno, kajti če se je uspela komisija obdržati, se je uspela samo zaradi vztrajnosti predsednika, članov in vseh tistih, ki tam delajo, in nekaterih opozoril s strani javnosti, da vendarle ne gre delati tako, pa konec koncev tudi Ustavnega sodišča. Kako pravzaprav naj razumem tretji sklep te komisije, ki nam ga predlagajo "Državni zbor Republike Slovenije poziva pristojne državne organa, da namenijo posebno skrb preprečevanja ..." in tako naprej. Ja, seveda morajo v svojih rednih dejavnostih - in državni sekretar tako ali tako piše SMS-je celo dopoldne in ga ne zanima to in je samo zaradi nuje tukaj in Vlade ti problemi sploh ne zanimajo, koalicije sploh ne zanimajo, zato ker so dosegli svoje. Zdaj pa "blažev žegenj" - mnogo drugih sklepov, ki bi bili še kako nujni in potrebni in edino racionalni ne podprejo. Podprejo pa predlog sklepa - in še več, naj se prenos nalog naredi na tožilce, na policijo in ne vem, kam vse in tako naprej. V tej državi, v tem družbenem redu, v tem sistemu, kakorkoli pač že, je osnovna predpostavka, da vsak organ mora svoje naloge opraviti skladno z ustavo, zakoni in tako naprej. In vsa ta pooblastila za to, da preganjajo korupcijo - ker, da je ni, je najbrž nesmiselno govoriti, da pa vladajoča koalicija želi prikazati, da je ni od septembra, oktobra 2004, da je bila samo prej, ni pa nobenega procesa izpeljala, da bi to dokazala, da je bila, sedaj jo preprosto ni in zato tudi ni nobene potrebe, da bi se organi s tem ukvarjali. Zato jaz vendarle z nekim obžalovanjem ugotavljam tudi pri naslednjem sklepu: "Državni zbor naj čim prej predlaga Vladi, da naj predloži predlog zakona o ratifikaciji konvencije Organizacij Združenih narodovo o boju proti korupciji", in tako naprej. Danes imamo, to je tudi ironija, danes imamo to točko na dnevnem redu. Kaj pravzaprav se dogaja? Komisija pravi, da je v primerjalnem delu skrb vzbujajoče, da smo mi tako rekoč na zadnjem mestu - država namreč, ne poslanci posebej, ampak vsi skupaj, država, na čelu z organi, ki bi morali se s tem ukvarjati, s komisijo, ki na to opozarja in tako naprej -, da je pač prizadevanje za ukvarjanje s temi vprašanji na repu. Na drugi strani se želi pokazati, da je vendarle vse narobe - kje, torej komisija, pa prejšnja oblast, ki je že tri leta - še več, zdaj bo že tri in pol leta, ki je nikjer več ni. To sem ves čas poudarjal, včeraj smo poslušali polovico izvajanj tako ministra kot koalicijskih poslancev, da se je življenje začelo novembra 2004, da prej ni bilo nič narejenega. Če pa je že bilo kaj narejenega, je bilo pa tako in tako vse narobe. In seveda, zdaj imate priliko, da bi kaj popravili, kaj naredili, da bi na osnovi poročila sprejeli resne sklepe, ki so bili, mimogrede, zelo lepo predstavljeni, ampak rezultati so bili 3 proti 3. Kar po imenih se da ugotoviti, kdo je bil, tu celo piše: Dimitrij Kovačič, Miro Petek in Drago Koren. In danes nam tukaj pojete lekcije. Nočete pa sprejeti na odboru, na komisiji, benignega sklepa, kako naj se nekatere stvari od Vlade pričakuje, da Vlada, recimo, naj en predlog sklepa preberem: "Vlada naj obvešča Državni zbor v najkrajšem možnem času", torej: "Državni zbor Republike Slovenije poziva Vlado, da naj mu pošlje podatke o pojavih", in tako naprej. Ne! 3 proti 3. Niti seznaniti se nočete s podatki na tem področju! Ali pa naslednji sklep in tako naprej. Predpostavljam, da vi vse veste, da imate več podatkov kot koalicija. To lahko drži. Ampak, ko gre za pojave korupcije, ko gre za pojave, ki so v nasprotju z zakoni, ki so nemoralni, ki so neetični, ki so skregani z neko demokratično ureditvijo v neki državi, takrat pa seveda preglasovanje, politično preglasovanje, da se ne sme Državni zbor seznaniti z ugotovitvami, je pa zame nesprejemljivo. Ampak, jaz to poznam, jaz to poznam. Tudi takrat, ko je šlo za zapravljanje denarja na obrambnem področju, ko smo želeli, ko sem jaz želel predlagati, dajmo se seznaniti, kaj se dogaja na tem področju, so člani odbora preprosto izglasovali, da se nočejo seznaniti s tem, da to ni potrebno. Potem se ugotovi čez pol leta, da pa smo se malo zmotili, imamo kar 30 milijonov eurov, plus še dva milijona evrov preveč, bomo to zmanjšali, bomo prerazporedili in tako naprej. To ni naloga Državnega zbora, to ni vloga nadzornikov. Mi smo kljub vsemu v končni fazi nadzorniki nad delom Vlade. In v javnem interesu za potrebe transparentnega delovanja v državi, edini organ, ki pravzaprav tukaj komunicira z javnostjo na način, da ji posreduje korektne informacije, da na njihova vprašanja odgovarja. Ker konec koncev, kar se tiče, predvsem ko gre za javni denar, jim moramo pač omogočiti, da imajo vpogled v nekatere stvari. Zato resnično ne razumem - ne bom šel skozi vse predloge sklepov, ampak če pogledam, kako je potekala ta seja te komisije in na koncu, kateri sklepi so bili sprejeti, potem bi bilo res bolje, da nobenega sklepa ne sprejmemo. Kajti če je to - morda 4. sklep, to je res neverjetno. "Državni zbor Republike Slovenije poziva vse državne organe in organe lokalnih skupnosti, da vložijo več truda v ozaveščanje ljudi, da sta korupcija in njeno preprečevanje v prvi vrsti stvar posameznika in njegove odločitve." Kaj bomo zdaj organizirali seminarje, male šole? Kaj bomo organizirali, da bomo tisto, kar mi vemo, kar državljani in državljanke še kako vedo, raziskave so narejene, mednarodne primerjave, opozarjajo nas z nekaterimi izkušnjami in tako naprej. In zdaj bomo mi naročali državnim organom, naj posebno skrb posvetijo temu! Oni morajo vsak dan na svojem področju delati tisto, kar imajo nalogo delati! To je vse. Ne pa, da se slepimo in tukaj tako rekoč "blažev žegn" je vse skupaj tole, sprejemamo neke sklepe, ki, ne vem, res ne vem, čemu so namenjeni. Zato, da bomo potem lahko rekli, ali da bo vladajoča koalicija rekla, da Državni zbor je sprejel poročilo, vse je v redu in poziva državljane in državljanke, naj se ozaveščajo in prijavljajo korupcijo? Ali pač, da tisti, ki bi bili v situaciji, da so lahko predmet korupcije, ali kot prejemniki ali kot tisti, ki bi bili v situaciji, da lahko nekoga podkupijo, da naj tega ne počno? Torej, od tega rezultatov ne bo. Ampak, kot rečeno, opravljamo nekaj, kar imamo po svojih obveznostih za opraviti, koalicija za to ni zainteresirana, Vlada ne želi pri teh stvareh odigrati aktivne vloge, na čelu z organi, o katerih smo včeraj največ razpravljali, o Ministrstvu za notranje zadeve, o policiji itd., itd . Včeraj je bilo tu nesporno jasno rečeno, da to sploh niso neki problemi, s katerimi bi se bilo treba ukvarjati in tako naprej. Tako bomo opravili svoje delo, ampak z grenkim priokusom, da smo spet nekako izgubili neko priliko, da opozorimo, da je vendarle na tem področju resno treba kaj narediti, če vsi pripoznavamo, da to problem je. Jaz trdim, da problem je, ne samo v Sloveniji, je pač povezan, razvejan v mednarodnem prostoru tako ali tako in v vsaki državi posebej, odvisno od tega, koliko so organi tam uspešni, pa da te stvari preganjajo, in tudi od tega, koliko podobnim komisijam, kot je naša, dovolijo, da neodvisno opravljajo svoje delo.
Hvala. Gospa Uhan.
Hvala lepa za besedo. Imam malo časa, pa bom pohitela. Predgovorniki so nam očitali, kot da podpiramo korupcijo. Govorili so o majhni, veliki korupciji, politični korupciji. Mislim, da bi tu veljala primerjava dr. Trstenjaka, ki je nekoč dejal, da s poštenostjo je tako kot z nedolžnostjo. Si ali pa nisi, ne moreš biti malo ali veliko pošten. Si pošten, ali pa nisi. Ugotovili smo, da je korupcija, tudi sporočila, na nas pa je, da korupcijo preprečujemo, ustvarjamo zakonodajo, ki bo jasna, ki ne bo dvomljiva. Kar se mojega stališča tiče do komisije, ali je potrebna ali ne, moje mnenje je, da je potrebna, da mora biti profesionalna, odgovorna in imeti dovolj pristojnosti, morala biti učinkovita. Sama sem imela tudi že opravka z njo oziroma zlonamerni ljudje so me prijavili, komisija je hitro odreagirala in njen stavek je bil jasen: "Poslanka dela v skladu z zakonom." in to mi je dovoljevalo. Seveda pa se mi mediji, ki so takrat izkoristili natolcevanja, nikoli niso opravičili za razne "komedije" in zlonamerne besede, ki so jih pisali in govorili o meni. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sok. Potekel je čas, tako je. Gospod Gulič, nekaj je še na voljo, če želite besedo.
Prav, ker je zelo malo na voljo, bom skrčil stvari na lirično raven, ne bo v epski. Poslušam to razpravo in še vedno ugotavljam predvsem to, da nam tukaj v parlamentu, kjer imamo tudi Komisijo za nadzor Kosove komisije, ni popolnoma jasno, nekaterim pa sploh ne, kakšna je funkcija te komisije. Res da je to komisija, ki naj bi preprečevala korupcijo. Ne preprečila, se pravi, ne gre za neko dovršno dejanja, ampak gre za stalna prizadevanja, ki so se prav gotovo spremenila tudi od leta 2006, za katero imamo to sporočilo, do danes. Če drugega ne, stopili smo v Evropsko skupnost, kjer so razmere bistveno drugačne. In prav gotovo je, da komisija, kakor je sodelovala že prej z drugimi državami, mora obstati tudi zaradi tega, ker se razmere tako spreminjajo. Ni dobro kar naprej nekaj na novo postavljati, sploh pa takšen "Nebelwerfer" [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] kot se bo reklo tej naslednji razpršeni komisiji - metalcu megle. Se pa zelo strinjam s tistim, kar je povedal gospod Kokalj. Tudi tukaj moramo gledati na to, da sprejemamo tako zakonodajo [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala. Gospod Kumer.
Hvala lepa. Glede na časovno stisko bom izkoristil to priložnost in vam bom postregel s korupcijsko anekdoto iz pomladi leta 2007, ki pa gre takole. V eni od gospodarskih družb, v kateri ima država več kot 50% delež, so v lanskem letu sklenili naložbo v eni od držav nekdanje SFRJ in v vladne sobane naj bi slučajno priromala tudi provizijska pogodba za nekaj več milijonov evrov. Kolikor imam možnost videti v javnosti, se očitno nič ni zgodilo, kajti uprava in nadzorni svet še vedno sedita v tej družbi. Se pravi, ni se nič ukrepalo. In še na koncu za četrti sklep. Četrti sklep je tipičen sklep nekdanjih partijskih usmeritev, ki so jih dajali ljudem samoupravljavci in kot se vi večkrat grdo izražate o teh časih. Sedaj ste pa na komisiji sami predlagali tak sklep ali tako usmeritev, kaj naj bi ljudje počeli.
Hvala. Gospod Kovačič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Kakšni sklepi predstavljajo partijsko usmeritev, bo verjetno moj predgovornik najbolje vedel. Kar se tiče pa današnje razprave, pa bi menil, da je poročilo komisije za leto 2006 izkoriščeno za precejšnje sprenevedanje, in mislim, da je bilo tudi kar precej dvoličnih besed izrečenih, čeprav je eden od razpravljavcev očital dvoličnost vladni koaliciji. Ampak mislim, da je stvar ravno obratna. Ves čas se govori o tem, da vlada in vladna koalicija poskušata ukiniti tako imenovano Kosovo komisijo, da skušata ukiniti samostojni in neodvisni organ, ki naj bi ga potrebovali za to, da deluje samostojno in neodvisno in takšnega organa ni potrebno ukinjati. Da se poskuša ukinjati ali odvzemati pooblastila komisiji in tako naprej. Nič od tega ni res! Ta komisija že tako ali tako po veljavnem zakonu nima ustreznih pooblastil, ki bi dajali moč učinkovitega boja za preprečevanje korupcije ali učinkovitega preprečevanja korupcije, nima. In ne gre za to, da se ukinja komisija in da potem ne bi bilo ničesar več. Zakon, ki ga bomo kmalu dobili v obravnavo v parlament, predvideva izboljšanje stanje, boljše, učinkovito delo na tem področju. Ne gre za to, da se komisija ukinja, gre za to, da se poskuša dobiti dodano vrednost. Če govorimo o tem, kdo naj bi po novi ureditvi prevzel določene pristojnosti, obstoječe, in dobil tudi nove, potem moramo vedeti, da gre tukaj za to, da večji del, več kot 90% obstoječih pristojnosti, naj bi prevzelo Računsko sodišče. Ali kdo smatra, da računsko sodišče ni dovolj strokovno usposobljeno, da bi to lahko delalo? Ali mislite, da so sedanji predsednik in člani komisije bolj strokovno usposobljeni, kot je predsednik in sodniki Računskega sodišča? Ali mislite, da so sedanji predsednik in sedanji člani bolj neodvisni in samostojni, kot bi bilo to Računsko sodišče? Ne vem. Jaz sem prej povedal nekaj pomislekov, ki mi zbujajo dvom v to, da je obstoječa komisija ravnala vedno dovolj strokovno in dovolj neodvisno in avtonomno. Povedal sem primere, ko je z načelnimi mnenji - kaj pa so načelna mnenja, pa vsi vemo. Načelna mnenja so mnenja o nekih splošnih vprašanjih in s temi načelnimi mnenji bi morali, če že smatramo, da so načelna mnenja del izobraževalnega sistema, katere pristojnosti ta komisija ima, bi morali govoriti o tem, kako se neka vprašanja, ki se v družbi pojavljajo večkrat, lahko rešujejo, kaj pomenijo. Ne pa, da s temi načelnimi mnenji komisija obravnava konkretne dogodke in konkretne ljudi in s konkretnimi ljudmi obračunava in jih označuje kot storilce takšnih in takšnih dejanj, takšnih in takšnih korupcijskih dejanj, da njihova dejanja pomenijo, da predstavljajo in vsebujejo znake koruptivnosti. Pa vendarle vemo, kdo edini v tej državi lahko govori o tem, da je neko dejanje dejanje korupcije, ki je določeno v kazenskem zakoniku, mimogrede. In mislim, da če zdaj primerjamo to, kar imamo, in to, kar želimo v prihodnosti imeti, mislim, da to pa res ne zdrži nobene primerjave. Računsko sodišče prav gotovo ne bo posegalo izven strokovne sfere na področje politike in ne bo se ukvarjalo, ne bo stopilo na tanek les in se ukvarjalo z nekimi političnimi ocenami in bo obravnavalo tisto, kar se mu zdi politično vredno. In bo obravnavalo samo tiste stvari, kjer bi bilo potrebno morda politično obračunavati s tistimi, ki naj ne bi bili politično "ta pravi". Mislim, da je tudi dosedanje delo Računskega sodišča vendarle pokazalo, kljub nekaterim odločitvam Računskega sodišča kritično presojajo, ampak vendarle se mi zdi, da gre za inštitucijo, ki vzbuja bistveno večje zaupanje, tako na strokovnem kot tudi na področju zaupanja v neodvisnost in avtonomnost. Nekdo je dane omenil, da potrebuje Slovenija Robina Hooda. Jaz mislim, da ne. Mi potrebujemo sistem, ki bo učinkovit in ki bo tako na zakonodajni kot na izvršilni ravni in tudi na ravni sodstva učinkovito preprečeval in sankcioniral tiste, ki prekoračijo zakon. Če so nekateri, ki danes kličejo na pomoč Robina Hooda, v prejšnjih mandatih, ko so bili na oblasti, jim je bil pa blizu Superhik, je po mojem mnenju nepotrebno iskati neke mistične figure, ki bodo rešile Slovenijo, ampak Slovenija mora sama z ustrezno zakonodajo in z ustreznim institucionalnim sistemom zagotoviti dosledno izvajanje, uporabo zakona o izvajanju in spoštovanje zakonskih predpisov in seveda tudi učinkovito sankcioniranje, če pride do kršitev le-tega. Tako se mi zdi, da samo poročilo, kot sem tudi že v uvodu v predstavitvi stališča povedal, ni sporno v tem smislu, da ne bi opisovalo tistega, kar je v bilo v letu 2006 s strani komisije storjeno, zato seveda ni nobenega razloga, da bi takšnemu poročilu nasprotovali. Prav pa je, da ob tem tudi se povedo pomisleki o tem, kaj je komisija delala, zakaj je to delala, zakaj ni nekaj drugega delala in tudi da na podlagi tega ugotovimo, kako bi v bodoče to problematiko reševali boljše. Naš cilj je, da se vedno situacija izboljšuje in če je mogoče, zakaj ne. Zakaj je tukaj kar a priori govoriti in zavajati javnost, da se nekaj ukinja, kar naj bi pomenilo, da od zdaj naprej niti tega, kar imamo, ne bo več. Ne. Saj komisija je na marsikaterem področju popolnoma koristna zadeva, ampak če lahko situacijo in slabosti, ki so se pojavljale in ki jih verjetno vsi ugotavljamo, če lahko to situacijo izboljšamo z drugačno ureditvijo, zakaj temu nasprotovati. Jaz tega razloga ne vidim. Tako bom sam osebno seveda predlagane sklepe, ki jih je tudi državnozborska komisija podprla, tudi sam podprl. Mislim, da so sklepi dobri, da so bili na sami komisiji res nekateri amandmaji zavrnjeni, ampak so tudi, ker je bil rezultat 3:3, treba je pa povedati, da je potem druga stran zavrnila tudi nekatere predloge, ki so jih pa drugi trije člani komisije predlagali. Tako, da kakršni koli očitki v tej smeri, da je prišlo do preglasovanja, niso utemeljeni, kajti, če je prišlo do preglasovanja, potem je šlo za preglasovanje iz obeh strani. Rezultat je bil pa 3:3. Torej ena skupina treh članov je poskušala izglasovati nekaj, druga skupina treh članov je poskušala izglasovati nekaj drugega. Ampak vendarle sklepi, ki pa so bili, saj je vse v zapisniku zapisano, izglasovani, so pa po mojem mnenju v tem trenutku dobri in mislim, da jih je potrebno tudi sprejeti. Hvala.
Hvala. Gospod Kos v imenu predlagatelja. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Bom kolikor se da precizen. Moram reči, da vsak predpis, ki na novo uredi neko področje, je slab predpis. Tako velja tudi za zakon o preprečevanju korupcije, kar je pa čudno. Zaradi tega, ker mi smo imeli v Sloveniji že od leta 1992 predpis, ki se mu je reklo zakon o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo, ki je urejal približno enaka področja, kot jih je uredil zakon o preprečevanju korupcije. Ampak pokazalo se je, ko smo mi začeli uresničevati ta naš zakon, da v bistvu orjemo ledino, ki ni bila niti dotaknjena do takrat; kar pomeni, da 12 let nekdo ni opravljal svojega dela ali pa ga opravlja na takšen način, da ni bilo zaznati nobenega problema. Mi smo potem, ko smo začeli uresničevati naš zakon, začeli spoznavati probleme, ki so vrstili eden za drugim. Ugotovili smo tudi, da so nekatere rešitve v našem predpisu takšne, da zagotovo niso dobre. Recimo, kot je ta o tem, da morajo tudi nepoklicni funkcionarji poročati o premoženjskem stanju, kot je, recimo, ta, da sta funkciji župana in ravnatelja osnovne šole nezdružljivi, ampak mi smo vendarle pravna država in komisija je morala spoštovati ta predpis. Kaj je bilo osnovno načelo našega dela? Mi smo poskušali doseči, da bi v tej državi vendarle s skupnimi močmi začeli preprečevati korupcijo. Od začetka je zelo dobro kazalo. Imeli smo nekaj sestankov, ki jih je pomagalo organizirati Ministrstvo za javno upravo z vsemi predstavniki vseh sektorjev v Vladi. Ko je prišel v postopek famozni zakon, ki nas je potem ukinil, je bilo, kot da bi nekdo iztaknil vse komunikacijske vode do Vlade. In od takrat naprej se ni dalo narediti čisto nič več, vsaj kar se tiče preprečevanja korupcije skozi uresničevanje nacionalne protikorupcijske strategije. In ni res, da ni pravne podlage za preprečevanje korupcije. Ena od nalog, ki v našem zakonu govori eksplicitno o tem, da je komisija zadolžena za koordinacijo ukrepov na področju uresničevanja nacionalne protikorupcijske strategije. In, ko mi govorimo o tem, da je samo komisija tista, ki se načrtno ukvarja z uresničevanjem strategije, mislimo točno to. Mi smo edini, ki se načrtno s tem ukvarjamo. Razen drugih organov, katerim se v njihovem rednem delu včasih posreči, da izpolnijo kakšno priporočilo, kakšni ukrep iz nacionalne protikorupcijske strategije, ni razen komisije nobenega drugega. Pa je od začetka zelo dobro kazalo. In od tukaj izhaja tudi naša kritika, zdaj pa že odgovarjam na vprašanje gospoda Korena, naša kritika organov, ki ne gre toliko v smeri, policijo bom obravnaval pozneje, ampak ne gre toliko v smeri, da ti organi nastopajo v vlogi nekih velikih preganjalcev korupcije, ampak bolj v smeri, da ti organi ne naredijo sami dovolj, da bi korupcije pri njih samih ne bilo zadosti. Če mi govorimo o tem, da je korupcija v prvi vrsti problem vsakega posameznika, velja isto tudi za organe. Korupcija je v prvi vrsti problem vsakega organa posebej. In ti organi lahko sami največ naredijo na področju preprečevanje korupcije znotraj njih samih. Tudi danes je bilo s strani poslancev že slišati, da bi tudi Državni zbor lahko naredil dosti več. Imeli smo orodje, s katerim smo to poskušali storiti, to so bili tako imenovani načrti integritete. To je zelo mehko orodje za dvig etike v vseh državnih organih, ki je bilo nekaj časa celo obvezno, potem pa zaradi sprememb predpisov zadeva kar naenkrat ni bila več obvezna in so zadevo speljali do konca samo organi, ki so to želeli. Moram reči, da razveseljujoče na državnem nivoju je bilo kar nekaj organov, ki so to zadevo izpeljali do konca. Med drugim, recimo, tudi leta 2007, zato tega še ni v poročilu, urad predsednika Vlade, urad predsednika države, pa še nekatera ministrstva. Drugi so od tega počasi odstopili, na lokalnem nivoju je bilo to skorajda pravilo, da se z načrti integritete niso hoteli več ukvarjati. Načrti integritete so pa tako dobra stvar, da bi lahko bili, bom rekel, zelo prepoznavni izvozni artikel, ne samo komisije, ampak tudi Slovenije, zaradi tega, ker po njih nas sprašujejo vsi. Imeli smo celo posebno predstavitev za podpredsednika Evropske komisije, ki si je želel ogledati, kaj so to načrti integritete in kako delujejo. Kar se tiče policije, ne samo zaradi prijav, ki jih policija dobi od nas, ampak tudi zaradi celotnega načina, kako policija pristopa k obravnavanju korupcije, mi trdimo, da je policija ozko grlo. V letu 2006 smo policiji odstopili 91 zadev, v lanskem letu mo jih odstopili že 171. Ampak to je predstavljalo samo 20% vseh zaznav, ki jih ima policija na področju korupcije. To izhaja iz izjav, ki so jih predstavniki policije dajali predstavnikom OECD-ja, kar pomeni za leto 2006, da je policija v tem letu zaznala 450 sumov korupcijskih kaznivih dejanj. Število kazenskih ovadb je bilo pa 44. Eno leto poprej samo 18, še eno leto nazaj 19. Mi, ko kritiziramo policijo, ne kritiziramo policije samo ta trenutek in zdaj. Mi govorimo o splošnem odnosu policije do tega problema. In, če boste gledali programske in proračunske akte policije, boste zaznali, da v njih besede korupcija sploh ni, kar pomeni, da to res ni nobena prioriteta za njihovo delo in mi pač z njihovim delom nismo zadovoljni. Čeprav, kot trdim, da je Zakon o preprečevanju korupcije slab, moram reči, da je pa še vedno boljši, kot pa so bili vsi predlogi, ki ste jih vi do sedaj dobili na svoje klopi. To velja tako za zakon, ki ga je potem deloma razveljavilo Ustavno sodišče, kot tudi za zakon, ki šele prihaja na vaše klopi, Zakon o omejitvah in prepovedi za nosilce javnih funkcij. Zakaj? Ta zakon bo postavil sledeči sistem: s spremljanjem premoženjskega stanja se bo ukvarjalo Računsko sodišče - in samo s tem. To ni 90% našega dela, to je dosti manj. S spremljanjem, preprečevanjem konfliktov interesov se bodo pa ukvarjali državna volilna komisija, pokrajinske, če bodo, občinske volilne komisije, Državni zbor, državni tožilski svet, sodni svet in vsi organi, ki imenujejo svoje funkcionarje. To so pa skorajda vsi organi v Republiki Sloveniji! Plus je treba vedeti, da po definiciji so funkcionarji tudi predstojniki javnih zavodov, javnih agencij in tako naprej. Samo šol imamo v Sloveniji več kot 1100. Kar pomeni, da bo več kot 1100 organov nadziralo konflikt interesov svojih funkcionarjev. Strinjali se boste z menoj, da ta ureditev zagotovo ne zagotavlja konsistentnosti, ne zagotavlja enakih pravnih standardov in ne zagotavlja enakega obravnavanja funkcionarjev, ki bodo deležni teh postopkov. Tudi ob predpostavki, da bodo vsi ti organi, pa ne bodo, delali maksimalno strokovno, neodvisno in objektivno. Najostreje zavračamo očitke, da smo delali v primeru načelnih mnenj politično, da smo se šli politične obračune. Če bi pogledali, na koga so se nanašala naša načelna mnenja in naši odstopi zadev v prvem delu našega delovanja, se pravi leta 2005, bi videli, da so se v 90% nanašali na delo prejšnje koalicije. Kar je tudi jasno. Zaradi tega, ker največ kršitev se dogaja pri tistih, ki imajo oblast. Pa je vseeno, iz katerega političnega pola prihajajo. Seveda, stvar je potem postala normalna, za sedanjo situacijo, ko smo se začeli ukvarjati s sedanjo vladajočo koalicijo. In če bomo delali tudi v naslednjih letih, se bo stvar potem obrnila. Se bomo ukvarjali tudi z naslednjo vladajočo koalicijo, kakršna koli že bo. Glede samih načelnih mnenj. Trenutno je eno od teh mnenj v sodni presoji in bo potem zelo lahko reči, ali smo mi s temi načelnimi mnenji šli predaleč ali ne. Kar se tiče primera donacij v eni znani slovenski občini, moram reči, da zadeve spremljamo. Da so nam zelo znane stvari, kaj se dogaja. Problem imamo samo s tem, ker nihče komisiji noče uradno predstaviti svojih stališč in svojega poznavanja problemov. Mi si pa zadev enostavno sami ne moremo izmišljevati. In še ena stvar. Mi načelna mnenja vedno sprejemamo na podlagi zahtev po načelnih mnenjih. Ne izmišljujemo si sami problema in ga ne poskušamo sami reševati. Tudi sami bi si želeli izvesti več analiz na tem področju, pa enostavno nimamo financ. Moram pa reči, da me veselijo razprave nekaterih poslancev. Recimo, za vsako besedo, ki jo je izrekel gospod Kokalj, pod vsako besedo se podpišem tudi sam. Predvsem me veseli tisti del, kjer ugotavlja, da pri preprečevanju korupcije ne bi smelo biti pomembno, od kod prihaja tisti, ki si želi zoper njo boriti. Zato mi ugotavljamo, da je ta trenutek največji problem te države. Zakaj? Mi smo izgubili tri in pol leta. Od oktobra 2004 do sedaj s prepiranjem o tem, kdo se bo boril zoper korupcijo v tej državi. Borili se pa nismo. Nekaj malega mi, nekaj malega policija, ampak pravega sistemskega pristopa ni bilo. Zdi se mi - upam, da se motim, ampak vendarle se mi zdi -, da je boj zoper korupcijo v Republiki Sloveniji sam po sebi nepomemben, da se uporablja zgolj kot prikladno orodje za politične spopade. In še enkrat na koncu, velika želja, ki jo ves čas izrekam. Želim si, da bi vendarle v tej državi vsi skupaj razumeli, da je korupcija sama po sebi apolitičen pojav; da se pojavlja povsod in da se zoper njo lahko borimo vsi skupaj. Takoj, ko jo začne nekdo privatizirati, bomo prišli v situacijo, kjer bo vsaka nova vlada napadala prejšnjo vlado pa sama počela enako. Ne! Če ne bomo dosegli nekih minimalnih standardov stvar, ne bo šla naprej. In čisto za konec, glede zakona o ratifikaciji konvencije, ki jo boste sprejemali danes. Nobenega razloga ni, da ga ne bi sprejeli. Ker Slovenija že od leta 2004 izpolnjuje vse pogoje, ki jih zahteva ta konvencija.
Hvala. S tem zaključujemo splošno razpravo o poročilu. Prehajamo na razpravo o sklepih in vloženih amandmajih k sklepom, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne 5. februarja 2008. V zvezi s predlogi sklepov, ki jih je v sprejem Državnemu zboru predlagala Komisija Državnega zbora po zakonu o preprečevanju korupcije, ugotavljam, da se je Državni zbor s Poročilom o delu Komisije za preprečevanje korupcije v letu 2006 že seznanil, zato razprava o tem sklepu ni potrebna. Prav tako ugotavljam, da bo Državni zbor danes po končanih glasovanjih obravnaval Predlog zakona o ratifikaciji Konvencije Združenih narodov proti korupciji, zato je predlagani drugi sklep, ki predlaga Vladi Republike Slovenije, da Predlog zakona o ratifikaciji konvencije čim preje predloži Državnemu zboru, postal brezpredmeten. Zato prehajamo na 2.a sklep, in sicer dajem v razpravo amandma Poslanske skupine Zares, za novi 2.a sklep. Ob tem vas opozarjam, da tisti, ki ste v rdečih številkah, se ni treba prijavljati. No, odpiram prijavo za razpravo o amandmaju za novi 2.a sklep. Gospod Cvikl, izvolite.
Mi bomo seveda amandma podprli. Bi pa seveda na nek način želel vendarle, da se Vlada oglasi, sedaj ima možnost in tudi Vlada pojasni svoje stališče.
Hvala. Vlada nima možnosti. Zato zaključujem razpravo o 2.a sklepu in dajem v razpravo amandma Poslanske skupine Zares za novi 2.b sklep. Gospod Cvikl. Še kdo drug? Ne. Gospod Cvikl izvolite. 2.b sklep. Ni ga treba zdaj brati, vi kar povejte mnenje.
Hvala lepa, gospod predsednik. Bom že sam povedal, kar bom ocenil, da je prav povedati. Na tako imenovanem vrstnem redu razpravljavcev, sreda, 6.2., je pod alinejo - Razprava o amandmajih, zapisan skupni čas Vlade. Torej, Vlada ima ali nima čas? In če ga nima, zakaj ga ni predlagala?
Hvala. Zaključujem razpravo o 2.b sklepu in dajem v razpravo amandma Poslanske skupine Zares za novi 3.a sklep. Kakšen interes? Ne. Zaključujem razpravo in dajem v razpravo amandma Poslanske skupine Zares k četrtemu sklepu. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih in sklepih v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 18. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARNOSTI NA SMUČIŠČIH. Predlog zakona je obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Zinrajh, državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci. Sedaj veljavni zakon o varnosti na smučiščih se uporablja od 1.12.2003, in sicer ureja temeljna pravila za uporabo smučišč, v praksi pa so se pokazale do sedaj mnoge pomanjkljivosti, predvsem na področju zagotavljanja varnosti na smučiščih, in sicer vizavi nadzora nad spoštovanje reda na samih smučiščih ter izvajanja nekaterih zakonskih določb tega, sedaj še veljavnega zakona. Glavni cilji predlaganega zakona so predvsem zagotoviti višjo raven varnosti na smučiščih, omogočiti varno uporabo smučišč vsem uporabnikom, uvesti ustrezen in učinkovit nadzor nad izvajanjem določb tega zakona ter ravnanje subjektov, ki morajo zagotavljati varnost in red na smučiščih ter jasno in določno razmejiti pristojnost inšpekcijskih služb. Bistvene novosti, ki jih predlog zakona prinaša, so pa naslednje. Nadzorniki na smučiščih ne bodo več prekrškovni organ, še vedno pa bodo imeli možnost predati predlog za uvedbo postopka o prekršku za kršitve in ostaja jim najučinkovitejši ukrep, torej odvzem smučarske vozovnice. Znižujejo se nekateri pogoji za pridobitev pooblastila za nadzornike ter predvidena je tudi boljša usposobljenost nadzornikov, saj se bodo morali redno na štiri leta udeleževati strokovnega usposabljanja. Predlog zakona daje tudi možnost opravljanja nalog nadzornika tudi državljanom držav EU. Jasno so razdeljene naloge med inšpektoratom s področja notranjih zadev in prometnega sektorja. Nadzor nad zagotavljanjem varnosti in reda na smučišču ter nad delom nadzornikov je v pristojnosti Inšpektorata Republike Slovenije za notranje zadeve. Nadzor, ki se nanaša na obratovanje smučišč in delo upravljavcev, pa gre v pristojnost prometnega inšpektorata. Ker za izvajanje športnih aktivnosti pridobivajo dobiček, so seveda upravljavci dolžni poskrbeti za varnost in pravilno uporabo smučišč. S predlogom je predpisano večje število nadzornikov glede na število smučarjev. Predlog zakona za smučišča z zmogljivostjo do 300 smučarjev predvideva enega nadzornika, z zmogljivostjo do 1000 smučarjev dva in na vsakih nadaljnjih 1.500 smučarjev še po enega dodatnega nadzornika. Število nadzornikov se lahko tudi zmanjša glede na trenutno delovanje in zmogljivost žičniških naprav, pri čemer pa mora upravljavec upoštevati minimalne standarde glede nadzornikov. Ta izjema je pravzaprav uvedena za primere, ko smučišča ne delujejo v celoti zaradi objektivnih razlogov, pomanjkanja snega. Hkrati pa predlog zakona prilagaja pogoje za pridobitev dovoljenja za obratovanje upravljavcem manjših smučišč, kar bo po naši oceni bistveno pripomoglo k izvajanju proste gospodarske pobude. Predlagam, da predlog zakona sprejmete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Dragu Korenu za predstavitev poročila odbora.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Lep pozdrav poslankam in poslancem! Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 40. seji 11.1.2008 obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti na smučiščih, ki ga je v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Najprej je državni sekretar iz Ministrstva za notranje zadeve k predlogu zakona podal dopolnilno obrazložitev, v kateri je povedal, da predlog zakona ureja in natančneje določa pristojnosti inšpekcijskih služb, ki nadzorujejo izvajanje določb zakona. Glavni namen je urediti status nadzornikov na smučiščih in normativno zagotoviti njihovo neodvisnost ter strokovnost pri opravljanju nalog, za katero so pooblaščeni. Predlog prinaša tudi nekatere spremembe in dopolnitve, ki so nujne za zagotovitev višje stopnje varnosti na smučiščih, pri čemer so upoštevani standardi, ki veljajo v večini držav EU. V nadaljevanju je nanizal bistvene novosti, ki jih prinaša predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti na smučiščih. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so bile njihove pisne pripombe upoštevane z vloženimi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin in s predlogom za amandma odbora. Člani odbora so v razpravi izpostavili predvsem naslednje. Pozdravili so dejstvo, da je predlog zakona usklajen z upravljavci smučišč. Izpostavili so značilnost naših smučarskih prog, ki so krajše in ožje od tistih v tujini, zaradi česar so tudi manj varne in v tem segmentu v predlog zakona prinašajo višjo raven varnosti. V zvezi s sprejeto uredbo o svetlobnem onesnaževanju jih je zanimalo, ali bo to imeli kakšne posledice za nočno smučanje. Pri amandmaju k 4. členu jim je bilo pojasnjeno, da bo na majhnih smučiščih lahko nekdo v eni osebi opravljal tako naloge nadzornika kot tudi naloge reševalca, če bo izpolnjeval pogoje za reševanje. V nasprotnem primeru pa bosta mora biti zagotovljena oba, tako nadzornik kot reševalec. Zaradi naraščanja števila nesreč na smučiščih, tudi zaradi vinjenosti, so nekateri menili, da bi bilo potrebno kazni radikalno povišati po zgledu v tujini. Pojasnjeno je bilo, da policija ohranja vse svoje pristojnosti na tem področju in da varnost in red na smučiščih zagotavljajo nadzorniki, prometni inšpektorji in policija. K predlogu zakona so bili vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin k 1., 11., 14., 15., 21., 22. in 29. členu, ki so bili sprejeti. Kot svojega je odbor sprejel amandma k 4. členu. Vsi sprejeti amandmaji so vključeni v predlog zakona za današnjo obravnavo.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Naj za uvod v to predstavitev povem, da bo poslanska skupina predlagane spremembe in dopolnitve tega zakona podprla. Vsaj dva razloga sta za to. Eden je ta, da sledeč ciljem bodo ukrepi, ki so predvideni, najbrž zagotovili možnost njihove realizacije, in drugi je ta, da ko so stališča, ki so bila v procesu priprave tega zakona zelo pogosto precej vsaksebi, vendarle zbližala. Cilji, kakršni so: zagotovitev večje varnosti, zmanjšanje števila in teže poškodb, pa tudi optimiranje stroškov za tiste, ki se ukvarjajo s turizmom in upravljajo smučišča in vlečnice, so za nas vsi sprejemljivi in mislim, da jih je treba podpirati. Empirični podatki o tem, kako je to teklo doslej na smučiščih, pa govorijo o tem, da je sprememba zakona potrebna. Zlasti zavoljo tega, ker nadzorne funkcije niso delovale, najbrž zaradi kolizije interesa, ker so bili nadzorniki zaposleni pri upravljavcih, zato ker praktično ni bilo odvzemanja, razen če številko 60 v nekaj letih imamo za omembe vredno, dovoljenj in vozovnic, ker ni bilo prijavljenih nobenih prekrškov, ki bi morali biti oglobljeni. Ker se po statističnih podatkih povečuje stopnja ogroženosti na nekaterih, če ne že vseh, smučiščih, je prav, da se na tem področju nekaj spremeni. Brez dvoma so večje obremenitve. Tehnika smučanja in same naprave so drugačne. Težko bi pa rekli, da je kultura smučarjev oziroma uporabnikov teh naprav šla vzporedno s tem in se je bistveno izboljšala. Po drugi strani je šlo vmes, ko se je pripravljal ta predlog za sprejem, do tega, kako zbližati stališča tistih, ki so predvsem imeli v mislih varnost, kar ne more biti sporno, in tistih, ki so govorili in razmišljali tudi o tem, da je treba zagotoviti ekonomsko upravičenost in optimizirati stroške tako, da ne bi pretiravali pri tem in s tem tudi morebiti zavrli razvoj te gospodarske panoge. Zdi se, da je bil najden pravi kompromis, prava mera, zato je, kakor vemo, tudi z vseh strani ta predlog zakon podprt, tudi s strani žičničarjev, upraviteljev in tudi vseh ostalih. Mi smo najavili podporo in ta podpora bo z naše strani k temu zakonu tudi dana, se pa vmes vprašujemo, ali je ta odložilni čas dveh let res pravi, ali je potrebno za prilagoditev upravljavcev na nova določila toliko časa. Na roko, če smemo temu tako reči, jim gre že to, da bodo, da imamo definirana večja in manjša smučišča, kar na manjših smučiščih seveda omogoča zniževanje stroškov, da imamo pri nadzoru spremembe tako po stopnji izobrazbe kakor po tem, da se terja zdaj pravzaprav samo še usposobljenost in ne več formalna kvalifikacija, da se lahko z ozirom na razmere, ki niso zmeraj enake, prilagaja število nadzornikov na smučiščih in da se bo s pravilnikom, ki bo pripravljen, skušalo slediti tudi vsem interesom, kar zadeva zagotavljanja medicinske pomoči na smučiščih. Vse to utegne kaj prispevati, gotovo pa je najpomembneje, da bi se v bodoče čim več pozornosti posvetilo tudi razvoju kulture, neke vrste vzgojenosti na smučiščih, ker same naprave, sama dodatna zaščita ovir v vplivnem območju, samo dodatno pregledovanje prog pred in po uporabi, najbrž še ne bo dovolj. Kljub vsemu bo ključni dejavnik ostal smučar s svojo kulturo, ki jo bo prakticiral na smučiščih.
Hvala lepa. Gospod Bogdan Barovič v imenu poslanske skupine SNS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik, spoštovana kolegica, spoštovani kolegi. V Slovenski nacionalni stranki bomo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti na smučiščih podprli kot spodbudo za red. Sam predlog zakona še bolj natančno opredeljuje vse tisto, kar bi, tako kot je moj predhodnik rekel, morali vedeti smučarji, ljubitelji smučanja sami po sebi. Seveda imamo nekaj vprašanj oziroma dvomov o tem, zakaj bi morali ločevati na smučiščih, ne vem, zdaj govorim tekačev na smučeh, bordarje - kot vemo, je bordanje zelo priljubljen šport in klasično smučanje. Jaz mislim, da opredelitev okoli tega ni potrebna. Smučišče je smučišče in je na razpolago vsem. V Slovenski nacionalni stranki nas sicer malce moti že spet tisto, kar smo vzpostavljali tudi včeraj v tisti dolgi razpravi, zakaj zgolj in samo sankcioniranje z materialnimi sredstvi, zakaj ne več vzgoja. Ampak tudi na področju vzgoje ta zakon spreminja nekaj dejstev, torej da nadzorniki na smučiščih niso več prekrškovni organ. Ne razumemo sicer, zakaj je dodan nov pogoj za opravljanje nalog nadzornika, in sicer znižan pogoj pridobljene izobrazbe. Ampak ta se kompenzira, kolikor bereš zakon naprej skozi to, da je obvezno usposabljanje teh nadzornikov vsake štiri leta. Prav pa je, da tak zakon je, prav je, da zakon ureja red in prav je, da ministrstvo oziroma inšpektorat Republike Slovenije za notranje zadeve deli določene naloge in pristojnosti v okviru nadzora nad varnostjo oziroma da se mu dodelijo določene pristojnosti nad varnostjo in redom na smučiščih. Nenazadnje, naši in vaši otroci so tisti, ki, hvala bogu, bodo smučali, rekreirali, bili zdravi. Želimo jim seveda varnost. Jaz sicer pogrešam ali pa nisem dovolj natančno prebral, so tudi druga pravila, kot so varnostna oprema in tako naprej. Ampak zakon naj se dopolnjuje. Bistveno je, da ta zakon o dopolnitvah zakona o varnosti na smučiščih daje večjo varnost, daje pogoje za večjo varnost in daje tudi možnosti ljudem, ne samo iz Slovenije, tudi iz Evrope, da se tudi na slovenskih smučiščih, ki po mojem osebnem mnenju niso nekoliko manjša, ožja in bolj nevarna kot evropska. Pač takšne pogoje imamo, ki so priljubljena in na katerih se bomo, upam da, srečevali. Pozdravljamo predlog zakona o spremembah in pozdravili bomo kakršen koli predlog zakona, ki bo skrbel v glavnem za varnost. Po drugi strani pa zato, da odpremo možnosti in ne bi želel da bi zdaj omejevali smučišča na klasične smučarje, druga smučišča za deskarje in tretja smučišča za smučarje tekače. Ti so sicer že tako ali tako sami po sebi pogojeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev, Lipa, bomo zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti na smučiščih podprli. Gre za enega izmed tistih zakonov, ki se mi zdi, da je potreben. Vlada Republike Slovenije je kljub temu, da gre letošnja smučarska sezona že k koncu, saj glede na vremenske razmere, se pripravlja zanimiv in vsekakor potreben zakon. Želja s strani Poslanske skupine nepovezanih poslancev, imenovane Lipa, je, da bi se ta zakon v praksi tudi tako, kot je zapisalo, začel izvajati, če ne v letošnji smučarski sezoni, pa vsaj v naslednji. Točno po določilih tega zakona. Vsi tisti, ki smo navdušeni smučarji in smučišča uporabljamo, kolikor se le da oziroma kolikor nam v zadnjem času dopuščajo vremenske razmere, vidimo oziroma lahko opazimo, da je smučanje postalo zelo primerljivo tudi vožnji na cesti. Vsako leto imamo kaj novega, imamo kako novo animacijo na snegu, bodisi bordarji, bodisi pležuharji, bodisi "big foot-erji", kot se imenujejo, in pa še kdo. Ampak zakon, bom rekel, ne določa posameznih segmentov, ampak govori predvsem o varnosti na smučiščih. V ta namen mogoče samo opozorilo. Mogoče bi bilo treba razmišljati tudi tistim, ki slovenska smučišča urejajo, da bi posvetili v enem trenutku več pozornosti tudi na tem, da bi se tem novim oblikam rekreacije na snegu zagotovile tudi primernejše proge. Mogoče bi to postalo zanimivo. Vemo, da tiste "klasične smučarje", v narekovajih, motijo druge oblike rekreacije, ker te druge oblike zahtevajo neke druge terene, neke druge oblike urejenosti ali pa neurejenosti prog, odvisno, o kateri obliki govorimo. Kar se tiče samega reda na smučiščih, bom rekel v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, Lipa, mogoče v razmislek Vladi, restrikcija oziroma tista stopnja varnosti ali pa tudi tista stopnja kaznovanosti za tiste, ki delajo prekrške, bi lahko bila po našem prepričanju še večja. Vemo, da se na smučiščih v zadnjem času pojavlja vedno več težjih telesnih poškodb. Kot da bi primerjali to, kot sem že dejal uvodoma, z varnostjo v prometu. Interes žičničarjev in tistih, ki smučišča urejajo in od njih nekako živijo, je, da bi se preprečila ta zgodba, ki je zelo aktualna v Sloveniji, roko na srce, pa bodimo pošteni, zlorabe vozovnic. Na nekaterih terenih v tujini je to zelo dobro urejeno. Žičničarji, policisti in pa upravitelji smučišč oziroma redarji na smučiščih imajo pristojnost enostavno karto odvzeti, če se ugotovi utemeljen sum, da je ta karta zlorabljena. Ta primer oziroma v ta namen se na teh smučiščih tudi karte, kjer je določeno, karta je moška, moraš dati osebne podatke, ime in priimek, karta je ženska in karta je otroška. In če bodo našli nekoga, nekega smučarja, ki bo nosil, sam sem to že doživel oziroma videl na lastne oči, nekdo, ki je nosil otroško karto, je enostavno prišel policist, ki je bil takrat na smučišču, pogledal karto, bila je otroška za odraslo osebo, vzel škarje in odrezal to karto in je človek ostal v dolini. Zato bi rad dejal, da vsakršna dopolnitev v smeri restrikcije ali pa še boljše, bom rekel, zagotavljanja varnosti in preprečevanja zlorab na smučiščih je vsekakor dobrodošla in jo bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, Lipa, z veseljem podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Mitja Ljubeljšek, v imenu Poslanske skupine SDS, prosim.
Spoštovani zbor, spoštovana predstavnika Vlade. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli predlagano novelo zakona o varnosti na smučiščih, ker smiselno nadgrajuje dosedanji zakon, ki je bil spremenjen in dopolnjen konec leta 2005. Spremembe in dopolnitve zakona poudarjajo pooblastila nadzornikov in policistov na smučiščih, s ciljem zagotoviti večjo varnost v času obratovanja smučišč pa tudi izven njihovega obratovalnega časa. Take ostrejše zakonske dopolnitve so narekovale negativne razmere na smučiščih predvsem zaradi varnosti. Vedno večje število smučarjev na smučiščih, predvsem pa nova tehnika smučanja, s katero lahko razvijajo smučarji velike hitrosti v zavojih, ob težjem obvladovanju smuči manj veščih smučarjev, ima za posledico vedno bolj pogoste nesreče, trke, hude padce in posledično telesne poškodbe tudi s smrtnimi izidi. Da je temu tako potrjuje tudi analiza nezgod v preteklih treh smučarskih sezonah, ki kaže, da kljub dopolnjenemu in spremenjenemu zakonu za zagotavljanje večje varnosti skupno število nezgod vsako leto narašča, upoštevajoč pri tem, da letno narašča tudi število smučarjev na smučiščih, ki se giblje že preko dva milijona na sezono. Omenjena analiza pokaže, da se 90% vseh nezgod zgodi znotraj urejenega smučišča, da se vzrok 15% nezgod medsebojni trki smučarjev in skoraj 5% trkov je z objektom na smučišču. Nujno je torej, da upravljavci smučišč zagotovijo take pogoje in ukrepe varnosti, da bo uporaba smučišč varna za vsakega smučarja, pa tudi za druge, ki uporabljajo zavarovane in označene površine, ki so ločene od smučarskih prog. Temu cilju sledi tudi predlagana novela zakona, ki nadgrajuje sedanji zakon z zakonskim uvajanjem zaščitnih ukrepov, zaostrovanjem pogojev za obratovanje smučišč in z zagotavljanjem odgovornega nadzora nad izvajanjem določb zakona, ki se v dosedanji praksi ni upoštevalo. Analiza tudi kaže, da v treh sezonah 2003-2006 nadzorniki niso izdali niti enega plačilnega naloga, niti niso odvzeli nobene smučarske vozovnice, zato predlagana novela zakona jasneje določa pristojnosti Inšpektorata Republike Slovenije za notranje zadeve in prometnega inšpektorata, nalaga upravljavcu smučišč dodatne ukrepe za zagotovitev večje varnosti na smučiščih, znižuje pogoje za pridobitev pooblastila nadzornika, vendar pa uvaja obvezno usposabljanje nadzornikov najmanj na vsaka štiri leta, predpisuje večje število nadzornikov glede na število smučarjev, ki pa niso več prekrškovni organ, ampak imajo pooblastila za zagotavljanje varnosti in spoštovanja reda na smučiščih tudi z možnostjo dajanja predloga za uvedbo postopka o prekršku, ločuje pristojnosti nadzornikov in policije ob nesreči na smučišču, nalaga upravljavcu smučišč, da zagotovi reševalno službo z ustreznim številom reševalcev, načrt o izvajanju nujne medicinske pomoči, prisotnost zdravnika na smučišču, pripravljenost reševalnega vozila in medicinskega osebja, zaostruje globe in kazni za težje kršitve tudi z odvzemom vozovnice, kot na primer vinjenost nad 0,24 promila alkohola, in še druge določbe. S predlaganimi spremembami zakona o varnosti na smučiščih se v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke strinjamo in jih vsekakor podpiramo z željo in prepričanjem, da se bodo zakonsko predpisani ukrepi zadolžitve tudi operativno in dosledno izvajali v korist večje varnosti na smučiščih. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Gospod Marko Pavliha iz poslanske skupine SD.
Hvala lepa, gospod podpredsednik za besedo. Cenjeni prisotni! V poslanski skupini bomo podprli novelo zakona, čeravno menimo, da bi morali o njem odločati že na začetku sezone. Ampak nikoli ni prepozno. Ta novela je še en dokaz, kako pravo prodre v sleherno človeško dejavnost, tudi v razvedrilo, v hobije. Seveda pa ne more nadomestiti tistega, kar velevajo etične in moralne norme, ki so običajno napisane v kodeksih obnašanja. Če mi je dovoljeno, da sem na tem mestu, v tem trenutku malce šaljiv, naj vas spomnim na znameniti ponarodeli izrek: "Kdor ne skače in ne smuča, ni Slovenec". Tudi sam sem strasten smučar, vendar pri tem resno opozarjam vse, ki smučamo, da smučamo previdno in da nenazadnje upoštevamo drobcen naravno-pravni izrek, ki je napisan v 24. členu zakona, namreč, da se moramo tudi na smučiščih vesti po načelu vzajemne spoštljivosti in razumevanja. Statistika kaže, da se res približujemo situaciji kot na cestah. Poglejmo, v smučarski sezoni 2003/2004 je bilo približno milijon in pol obiskovalcev na naših smučiščih. Ta številka se je v sezoni 2005/2006 približala že številki dva milijona. V prej omenjeni sezoni je bilo na smučiščih poškodovanih 1294 smučarjev, v zadnji, predzadnji sezoni se je ta številka povečala na 1608, v zadnjih treh letih so kar trije smučarji na smučiščih izgubili življenje, kar je katastrofa. Torej, kaj lahko naredimo? Odgovorne bi lahko razdelili v štiri kategorije. Prva kategorija, verjetno najpomembnejša, smo mi sami smučarji. Vinjenost, prehitra vožnja, precenjevanje zmožnosti, slaba ali pa tudi predobra oprema ne sodijo na smučišča. Mimogrede, sam osebno se zavzemam, da bi predpisali tako kot za vožnjo kolesa obvezno uporabo čelade za vse, ne samo za otroke do 14. leta starosti. Druga kategorija so upravljavci. Upravljavci morajo skrbeti za brezhibno delovanje naprav, pa tudi za stanje na smučiščih. Zakaj so naša smučišča v primerjavi z nekaterimi tujimi še vedno bolj zaledenela, večkrat lahko naletimo na kamenje, na grbine in na druge pojavnosti, ki pač na smučišča ne sodijo. Naj povem, da je tu sodna praksa dobra, kajti v določenih primerih upravljavce v odškodninski sferi obravnava objektivno odgovorne, kar pomeni strožje od krivdne odgovornosti, da se lahko izognejo svoji odgovornosti samo v primeru višje sile ali pa prispevka dejanja oškodovanca. Tretja kategorija so nadzorniki. Tu imamo pomisleke, da so ti nadzorniki v službi pri upravljavcih, kar pomeni, da tako rekoč nadzirajo sami sebe. Naš predlog je, da bi razmislili o tem, da bi nadzorniki postali samostojni. Kajti na žalost ni v interesu upravljavcev, da odvzemajo vozovnice ali kako drugače kršijo svoje goste, ki verjetno potem ne bodo več prihajali na to smučišče. In še zadnja kategorija so inšpektorji. Imamo dva inšpektorata, ki sta odgovorna za smučišča, prometnega in pa inšpektorat za notranje zadeve. Mislim, da to ni dobro, da je tu problem koordinacije in da bi bilo bolje, da bi glede na dosedanje pristojnosti na področju žičnic tudi inšpekcijo opravljal en inšpektorat, in sicer inšpektorat pri Ministrstvu za promet oziroma prometni inšpektorat. Če lahko zaključim, naj vas spomnim, da je v petek slovenski kulturni praznik, pa poskušajmo tisti, ki se bomo odpravili na zasnežene strmine, malce kulture, malce kulturne strpnosti prenesti tudi na to področje človeške dejavnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleš Gulič v imenu poslanske skupine LDS. Prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi, cenjeni kolegi, gostje. V poslanski skupini v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti na smučiščih podpiramo brez kakšnih posebnih zadržkov. Mogoče bi raje videli, da bi bila vgrajena v ta zakon še kakšna zadeva več. Ampak ob tej priložnosti bi povedal, da je to eden tistih zakonov, ki se mi zdi, da je vendarle prišel v proceduro po nekem normalnem postopku, iz normalnih razlogov. Se pravi, zadeve v svetu so se spremenile in tudi predlagatelj zakona se je odzval na te spremembe in jih predlagal v Državni zbor, kjer smo jih seveda tudi pogledali in sprejeli. Jaz se strinjam tudi s tistimi zadevami, ki mogoče na videz so videti manj restriktivne, recimo upoštevanje varnih smučišč, to se mi zdi, da je dobro tudi zaradi spodbujanja podjetniške svobode in pa podjetniške spodbude. Ta mala smučišča običajno niti niso tako zelo nevarna in ne sodijo med adrenalinska, ampak so namenjena otrokom in dobro je, da se take zadeve širijo tudi v tistih okoljih, kjer se ne gredo samo smučarskega turizma, ampak se gredo čisto običajno rekreacijo. Moti me to, da se pri tehnični opremi ne zahteva čelad, to bi bilo dobro vendarle vprašati tudi na Sočo, kajti poškodbe zaradi padcev na ledu so prav gotovo posledično ravno tako hude kot tiste iz prometa, in ne vidim nobenega razloga, zakaj se takšna zadeva ni vgradila. Tudi prehodni rok se mi zdi, da je pameten. Konec koncev tisti, ki imajo možnost, bodo hitro ukrenili, drugi bodo imeli pa več časa in jih to ne posebej obremenjevalo. V Liberalni demokraciji Slovenije predlog zakona podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren, v imenu poslanske skupine Nova Slovenija. Prosim.
Hvala predsedujoči. Lep pozdrav predstavnikoma ministrstvoma, poslancem v Državnem zboru. Smo tako rekoč na vrhuncu smučarske sezone v tem letu, kljub temu, da vremenske ali pa snežne razmere niso najbolj ugodne, pa v bistvu naša smučišča kar dobro delujejo. V Novi Sloveniji se nam zdi zanimivo, da se število smučarjev na smučiščih kljub visokim cenam, mi pravimo previsokim cenam, iz leta v leto povečuje. Upravljavci smučišč in žičnic se trudijo in povečujejo kapacitete vlečnic in sedežnic. To je dobro. Je pa res, da se število in obseg prog ne povečuje, ampak se s tem ustvarja večja gneča na samih smučiščih. Posledica tega je manjša varnost in večja verjetnost za nesreče na smučiščih. Zakon o varnosti na smučiščih ureja temeljna pravila za uporabo smučišč in zagotavljanja varnosti. Kot že rečeno, se je v praksi pokazalo, da gredo zadeve na tem področju naprej in so se pojavile tudi mnoge pomanjkljivosti, ki ne zagotavljajo v takšni meri, kot bi si to želeli, varnost na smučiščih. Novela zakona prav zaradi tega želi zagotoviti višjo raven varnosti na smučiščih, omogočiti varno uporabo vsem uporabnikom in uvesti tudi učinkovit ustrezen nadzor nad izvajanjem določb zakon ter jasno in določno razmejiti pristojnosti inšpekcijskih služb in ne nazadnje nekako uporabnikom smučišč dopovedati, kakšno bi naj bilo odgovorno ravnanje in spoštovanje pravil, ki morajo veljati na samem smučišču. V Novi Sloveniji podpiramo predlog, da se prepustnost smučarske proge dodaja kot standard, na katerega mora paziti upravljavec, da je zagotovljena večja varnost smučarjev in predstavlja pogoj za preprečevanje gneče na smučiščih. Prepustnost smučarske proge je največje možno število smučarjev, ki pod prevladujočimi pogoji v časovnem intervalu lahko presmuča določen del smučarske proge. Še bolj pa smo v Novi Sloveniji veseli, da predlog prinaša drugačen tretma majhnih smučišč, ki so morala doslej izpolnjevati enake pogoje kot veliki smučarski centri. V predlogu zakona so našteti pogoji, ki jih mora upravljavec majhnega smučišča izpolnjevati. Sprememba omogoča ustanavljanje manjših smučišč, kjer pač teren to omogoča in s tem prispeva k razvoju turizma na podeželju in pospešuje gospodarsko pobudo. Prepričani pa smo, da z uvedbo manjših smučišč se v ničemer ne znižuje standard varnosti. Z novelo zakona se odpravlja nedorečenost glede opravljanja nalog reševalca in nalog nadzornika, ki jih pogosto opravlja ista oseba, kar pa ni dopustno, saj je število nadzornikov in reševalcev točno določeno, glede na število smučarjev, razen ko gre za majhna smučišča, kjer je smiselno ob izpolnjevanju vseh zakonskih pogojev, da ena oseba opravlja naloge nadzornika in reševalca. Jasno so razdeljene tudi naloge med inšpektoratom, ki pokriva področje notranjih zadev, in prometnim inšpektoratom. V Novi Sloveniji se strinjamo, da morajo varnost in red na smučišču zagotavljati upravljavci smučišč z nadzorniki. Za učinkovito odstranitev nevarnosti, ki bi jo povzročali nevestni smučarji z divjo ali ogrožajočo vožnjo, lahko nadzornik takoj odvzame vozovnico. To je tudi eden od najpomembnejših vzvodov za zagotavljanje reda pri smučarjih, ki kršijo vedenjska pravila in zapovedi varnega smučanja. Dosledno izvajanje takega ukrepa bo nedvomno pripomoglo k večjemu redu na smučiščih in varnosti na smučiščih. Strinjamo pa se tudi z vsemi tistimi, ki trdijo, da je na velikih smučiščih, še posebej ob sobotah in nedeljah, ko je na smučiščih ogromno ljudi, prisotna tudi uniformirana policija. V Novi Sloveniji bomo predlagane spremembe podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Drofenik v imenu poslanske skupine SLS. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretark, spoštovani predstavnik Državnega sveta, poslanke, poslanci! V Slovenski ljudski stranki podpiramo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti na smučiščih. Glavni namen predloga sprememb in dopolnitev je, da se uredi status nadzornikov na smučiščih in normativno zagotovi njihova neodvisnost, ter strokovnost pri opravljanju nalog, za katere so pooblaščeni. Predlog prinaša tudi nekatere spremembe in dopolnitve, ki so nujne za zagotovitev višje stopnje varnosti na smučiščih, pri čemer so upoštevani standardi, ki veljajo v večini držav Evropske unije. Predlog zakona ureja in natančneje določa pristojnosti inšpekcijskih služb, ki nadzorujejo izvajanje določb zakona. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke nas veseli, da je zakon usklajen z upravljavci smučišč. Upoštevati je potrebno, da so naša smučišča zaradi specifičnosti terena, ozkih smučarskih prog manj varna od večjih smučišč. Torej je tudi dogajanje nesreč večje. Poleg policije bodo odgovorni za nadzor in skrb za varnost nadzorniki na smučiščih ter prometni inšpektorji. Strinjamo se, da je za odstranitev nevarnega smučarja najučinkovitejši ukrep odvzem smučarske vozovnice. Za zagotovitev učinkovitega nadzora je potrebno predvsem zagotoviti dovolj usposobljenega kadra. Slovenska ljudska stranka podpira spremembe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika Državnega zbora bomo glasovanje k dopolnjenemu predlogu zakona opravili danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 18. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM SVETU po skrajšanem postopku. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil Državni svet. Besedo dajem predstavniku Državnega sveta za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Darko Fras, prosim.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci Državnega zbora, hvala za to priložnost. Temeljni razlog za predlog tega zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Državnem svetu je ureditev statusa predsednika Državnega sveta. Naj spomnim, da je Državni zbor v letu 2005 sprejel Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o Državnem svetu, ki je v 43. členu dodal nov drugi odstavek, ki je določil, da je funkcija predsednika in podpredsednika Državnega sveta častna in se opravlja nepoklicno. Državni svet Republike Slovenije je na 6. izredni seji sprejel odložilni veto na predmetni zakon o dopolnitvah zakona o Državnem svetu, ki ga je potem Državni zbor na 11. izredni seji ponovno sprejel. Državni svet Republike Slovenije je zato na 39. redni seji še v letu 2005 sprejel zahtevo za oceno ustavnosti zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Državnem svetu. Državni svet se namreč ni strinjal z prepovedjo poklicnega opravljanja funkcije predsednika Državnega sveta in potem z zakonom izvedenim prenehanjem predsednikovega delovnega razmerja. Takšno stanje je namreč predsedniku onemogočalo, da bi bil stalno na razpolago za opravljanje svojih nalog, ki jih Državnemu svetu oziroma predsedniku tega organa nalaga ustava. Zgolj okoliščinam, da je prejšnji predsednik to funkcijo lahko opravljal, da je lahko spremenil redno razmerje, da je izpolnjeval pogoje za upokojitev, se je zahvaliti, da ni prišlo do drugih, da ne rečem, težje popravljivih posledic za delovanje Državnega sveta in posledično, si upam trditi, za delovanje državne ureditve, kot je določena z ustavo. Ustavno sodišče Republike Slovenije je v bistvenem delu sledilo zahtevi Državnega sveta in je z odločbo ugotovilo, da so te določbe v neskladju z ustavo in naložilo Državnemu zboru, da v roku šestih mesecev po objavi te odločbe tudi odpravi navedeno neskladje. Jaz ne bi posebej razlagal razlogov in samih nalog, ki jih ima predsednik Državnega sveta. Glede na naravo in obseg nalog ocenjujemo in temu je sledilo tudi Ustavno sodišče, da je torej nujno potrebno za kvalitetno izvajanje teh nalog status predsednika urediti na način, da lahko te naloge opravlja v rednem delovnem razmerju. Ne nazadnje tudi primerjalno pravno, ne glede na različne pristojnosti in obseg nalog drugih domov v Evropi, je praktično to edina izjema. V vseh drugih domovih v Evropi je status predsednika drugega doma urejen poklicno. Dovolite še na kratko, da se dotaknem samega predloga sprememb in dopolnitev zakona in pa še teh okoliščin, zakaj smo na tak način predlagali to rešitev. Že pred to odločbo Ustavnega sodišča sprejeti zakon o sistemu plač v javnem sektorju namreč ni vseboval funkcije predsednika Državnega sveta, zato se je s predlogom zakona v prilogo poskusilo takrat uvrstiti predsednika Državnega sveta v plačni razred funkcij zakonodajne oblasti, se pravi A2, in sicer v 64. plačni razred. Ta del predloga, ki posega tudi na področje zakona o sistemu plač v javnem sektorju, je nastal predvsem zaradi bojazni, da bi predlog zakona začel veljati, medtem ko ta zakon ne bi določal njegovega plačnega razreda ali bi začel veljati kasneje kot sprememba zakona o Državnem svetu. Na Odboru za notranjo politiko je bil ta del črtan. Vlada Republike Slovenije je namreč v zakonodajni postopek vložila spremembe zakona o sistemu plač v javnem sektorju in s tem na nek način v celoti sledila temu našemu predlogu, zato tudi v tem ne vidimo nobenega problema. Želel pa bi samo izpostaviti oziroma opozoriti še na naslednjo zadevo. Treba je namreč poudariti, da je bil na matičnem telesu, se pravi odboru, črtan tretji odstavek 1. člena in pravzaprav tukaj vidimo majhen problem oziroma nedorečenost sedanje dikcije predloga zakona, če bi sledili temu amandmaju. Podobno opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba v Državnem zboru. Pravic, ki veljajo za poslance ni mogoče avtomatično uporabljati za člane Državnega sveta oziroma njihovega predsednika. Gre namreč za to, da sedanja dikcija določa predsedniku Državnega sveta le pravico do plače, ne pove pa ničesar o ostalih pravicah iz delovnega razmerja, ki mu gredo. In tukaj ocenjujemo, da je sedaj ta predlog zakona še nekoliko nedorečen. Popolnoma jasno je, da verjetno narava nalog in obseg nalog, ki jih opravljajo poslanci Državnega zbora in predsednik Državnega sveta, niso enake in torej ni mogoče enačiti tudi teh pravic, vendar ocenjujemo, da bi jih bilo smiselno bolj jasno in določno opredeliti, se pravi tiste druge pravice, do katerih je upravičen v tem primeru predsednik Državnega sveta. Ker bo predsednik uvrščen med funkcije zakonodajne oblasti, je po našem mnenju smiselno, da se mu določijo podobne pravice, kot jih imajo funkcionarji v tej veji oblasti, to se pravi po zakonu o poslancih, s tem, da bi bilo tudi po našem mnenju, in verjetno kot navaja tudi Zakonodajno-pravna služba, primerno, da bi bilo smiselno, da se mu določijo vsaj ti materialni in drugi pogoji za delo kot pravice ter pravice po prenehanju mandata. Naj zaključim s to dopolnilno obrazložitvijo z dvema mislima. V Državnem svetu se zavedamo, da obstajajo različni pogled glede ustavnopravne ureditve in položaja Državnega sveta. Vendar bi želel poudariti, da je Državni svet v tem trenutku še vedno ustavna kategorija in da pravzaprav po mojem mnenju razprave o tem ne sodijo k tem spremembam in dopolnitvah zakona, ampak v razpravo o zakonu o Državnem svetu in pa mogoče tudi v razpravo o sami ustavni ureditvi. Zato mi dovolite, spoštovane poslanke in poslanci, da vam predlagam, da podprete ta predlog zakona in na ta način v prvi vrsti izpolnite odločbo Ustavnega sodišča, ki to nalaga, in predvsem na ta način pripomorete, da se uredi status predsednika Državnega sveta na način, da bo lahko kvalitetno in nemoteno opravljal svoje naloge, kot so mu določene z ustavo in zakonom o Državnem svetu. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo, zato prosim predsednika gospoda Draga Koren za predstavitev stališče odbora.
Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 40. seji obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Državnem svetu, ki ga je v obravnavo po skrajšanem postopku predložil Državni svet Republike Slovenije. Kolegij predsednika Državnega zbora je na svoji seji sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Na začetku je predstavnik predlagatelja, državni svetnik Bogomir Vnučec, v okviru dopolnilne obrazložitve členov predloga zakona povedal, da je predlog zakona, ki vsebuje vsega skupaj samo štiri člene, posledica odločitve Ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je namreč odločilo, da rešitev v noveli zakona o Državnem svetu, da predsednik Državnega sveta svojo funkcijo opravlja nepoklicno, ni v skladu z ustavo in Državnemu zboru naložil šestmesečni rok za odpravo navedenega neskladja. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila pisno mnenje te službe, in sicer je povedala, da predlog zakona v novem tretjem odstavku 1. člena ne določa dovolj jasno in določno, katere od pravic, ki jih imajo poslanci, se lahko smiselno uporabljajo tudi za predsednika Državnega sveta, saj se namreč obe funkciji razlikujeta že po ustavi, zato pravic, ki veljajo za poslanca, ni mogoče avtomatično uporabiti za člane Državnega sveta ali njegovega predsednika. Glede predloga za amandma k 1. členu je povedala, da rešitev ni ustrezna, saj za predsednika Državnega sveta ne ureja tudi drugih pravic, se pravi poleg plače, ki izhajajo iz poklicnega upravljanja funkcije. Predstavnik ministrstva za javno upravo je povedal, da podpira amandmaja k 1. in 2. členu in da je že v pripravi novela zakona o sistemu plač v javnem sektorju, v kateri bo umeščena funkcija predsednika Državnega sveta. Člani odbora so se v razpravi strinjali, da je predlog zakona zaradi odločbe ustavnega sodišča potrebno sprejeti in da je potrebno upoštevati mnenje Zakonodajno-pravne službe glede predloga zakona za amandma odbora k 1. členu. Razpravljali so tudi o položaju in statusu Državnega sveta nasploh in se strinjali, da bo o tem ustavnopravnem vprašanju potrebno opraviti poglobljeno razpravo ob kakšni drugi priložnosti. K predlogu zakona so vložile amandma k 2. členu koalicijske poslanske skupine, ki je bil tudi sprejet. Kot svojega pa je odbor sprejel amandma k 1. členu. Naj na koncu povem še to, da je odbor v skladu s prvim odstavkom 98. člena Ustave Republike Slovenije vse odločitve sprejel z dvotretjinsko večino glasov vseh članic in članov odbora.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Hvala lepa. Pozdravljeni. Sedaj smo videli, zakaj ne potrebujemo Državnega sveta. Državni svet, zanima ga edino to, kakšno plačo bo imel predsednik Državnega sveta, kakšne bonitete bodo imeli, kakšne privilegije bodo imeli, delajo pa, vemo, kako. V glavnem se mnenja delovnih teles Državnega zbora na krajši način prepišejo, spremeni se zgornji del spremeni se zadnji del in potem dobimo to na mizo. Državni svet je sam po sebi slepo črevo slovenskega parlamentarizma in daleč od tega, da bi bil to drugi dom, čeprav so v Državnem svetu močne tendence, da bi Državni svet postal nekakšen drugi dom in na ta način se tudi pri svojih popotovanjih po svetu v Državnem svetu predstavljajo kot drugi dom. In vendar vemo, da v Sloveniji imamo enodomni parlament. Tukaj bi bilo treba nekaj narediti in popraviti te zadeve. Po mnenju Slovenske nacionalne stranke bi bilo najbolje Državni svet ukiniti. Namesto Državnega sveta, ki troši denar, ki ne naredi pravzaprav praktično ničesar koristnega v državi, bi ga lahko mirno zaprli in na račun njega povečali število poslancev, kar bi bilo smiselno in bolj smiselno tudi zaradi tega, ker bi delo Državnega zbora potekalo hitreje, bolj enostavno in tudi obremenitev poslancev bi bila bistveno manjša in nižja. Dejstvo je, da se Državni svet hoče enačiti z Državnim zborom predvsem po financah, nikakor pa ne po delu; po zaslužku, po denarju, po tistem, kar bi kanilo v žep. In vendar je ta funkcija tako predsednika kot podpredsednika Državnega sveta častna in se opravlja nepoklicno. Vsaj do zdaj je bilo tako. Izgleda, da nekaterim čast ni dovolj, če ni podkrepljena z denarjem, in da jih čast hudičevo malo briga, ampak da jih zanima samo zaslužek, denar, profit in koliko bo padlo v žep. In če že najdemo med poslanci take, lepo vas prosim, zakaj bi morali "futrati" še Državni svet na enak način. Mislim, da to res ne gre skupaj. Državni svet nima nobene bistvene funkcije. Ko se je Ustavno sodišče odločalo o tem, da je potrebno zagotoviti predsedniku Državnega sveta plačano funkcijo, ne vem, kako je razmišljalo o tem, ko se vendar ve, da je funkcija častna ali pa na Ustavnem sodišču vse, kar je častno, gledajo skozi denar. Kot kaže, naše Ustavno sodišče je tudi ena taka čudna organizacija, ena čudna združba, ki deluje in odloča v veliki meri proti interesom slovenske države in jim je hudičevo malo mar, kako živijo ljudje, samo da nekateri živijo bolje od vseh ostalih in da jih "futrajo" od spredaj in zadaj. Mislim, da to, da Državni svet predlaga takšen zakon, je skregano z zdravo pametjo in perverzno. Perverzno je, da tukaj slišimo predstavnika Državnega sveta, da gre za drugi dom in da hoče biti drugi dom in ne vem kaj še vse. Praktično niti ene same pozitivne zadeve od leta 1992 naprej Državni svet ni izpeljal. Izpeljali so zadeve takrat, kadar jih je udarilo po žepu, kadar so bili prizadeti njihovi interesi, osebni interesi ali pa skupni interesi, nikakor pa ne, da so kadarkoli je bilo potrebno, res kaj narediti, takrat so se umaknili nekam v ozadje in se delali, kot da se to njih ne tiče. Saj v principu se jih res ni tikalo. Mislim, da je zakon nesmiseln in da tudi tiste ustavne zahteve, da moramo popraviti, so nesmiselne. Konec koncev v Sloveniji imamo celo kopico neustavnih zakonov, ki bi jih morali že zdavnaj popraviti, pa jih že več let nismo popravili in je čista tišina. Tukaj, ko gre za denar, ko gre za zaslužek nekoga, bi pa morali delati po hitrem in skrajšanem postopku. Mi bomo proti temu zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovani prisotni! Ŕ propos bistvenim funkcijam Državnega sveta je treba poudariti veto. Veto je bistvena funkcija. Prenekatera finančna sredstva v tej državi smo prihranili za razno razne referendume, ki so več ali manj privlečeni za lase, ker je Državni svet dal veto. Ustavno sodišče, pa kdorkoli si karkoli misli o njem, ne glede na to, kako opravlja svojo funkcijo in kako je sestavljeno, je odločilo, da 1. in 3. člen novele zakona o Državnem svetu, ki funkcijo predsednika Državnega sveta spreminjata v častno, v neskladju z ustavo. Tistim, ki spoštujemo pravni red Republike Slovenije, je ustava najvišji pravni akt in Ustavno sodišče najvišji organ v tem trenutku in treba ga je spoštovati. Kar se tiče dela Državnega sveta, mislim, da od te sestave Državnega zbora, od te vladne koalicije naprej je Državni svet delal nadpovprečno, če primerjamo od leta 1992 pa do današnjega dne. Kar nekaj vetov je bilo danih, kar pomeni, da je bilo kar nekaj zakonov s strani vladne koalicije slabih in očitki oziroma tisti bistveni element, ki ga moj predgovornik ni znal razložiti, kaj je bistveni element Državnega sveta veto, je bilo uporabljenih. Pa če se opredelim do zakonov, tistih najpomembnejših - pacientove pravice, azbest, zasebno varovanje, verska svoboda, zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja. Marsikatero sredstvo državljanom in državljankam v tej državi je bilo prihranjenih. Razumem tudi, da so se intence posameznikov iz vladne koalicije o tem, da je potrebno Državni svet ukiniti, pojavile zdaj. Državni svet opravlja svojo nalogo in ni vedno v korist te vladne koalicije in je dal tudi nadpovprečno število vetov na posamezne vladne predloge. Ampak ne kriviti zaradi tega Državnega sveta. Krivite sami sebe, ker so zakoni bili slabo pripravljeni. V zasledovanju do odločbe Ustavnega sodišča moram povedati, da v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, imenovani Lipa, zakonu ne bomo nasprotovali. Je pa res, da je potrebno, kar se tiče sistema in pa ureditve Državnega sveta, še marsikaj postoriti. V ta namen so bili tudi opravljeni razgovori v posameznih poslanskih skupinah, mislim, da vseh, da je Državni svet, sem prepričan in se s tem tudi strinjam, potrebno reorganizirati. Reorganizirati tudi na način nekaterih vladnih predstavnikov v Državnem svetu, recimo tistih, ki svojo funkcijo opravljajo nepoklicno. Poklicno pa opravljajo funkcijo bodisi nadzornika v posameznem casinoju na Bledu, kjer je predsednik uprave nekdo, ki je še pred kratkim svetoval največji parlamentarni stranki v tem Državnem zboru, nadzoruje ga pa nekdo, ki je pa tudi viden član te iste stranke in sta med seboj zelo dobra prijatelja in verjamem, da nikoli ne bosta ugotovila med seboj nobenih nepravilnosti. Če ne veste, za koga govorim, pa me ni strah tudi z imeni operirati, za gospoda Vnučca in pa za gospoda Kitka, ko gre za Casino Bled. V tem primeru pa se strinja oziroma se strinjamo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev Lipa, da je potrebno reorganizirati Državni svet. Mogoče tudi vzeti določene bom rekel, pristojnosti in jih obremeniti s poklicnim opravljanjem funkcije, ko bodo nekoč, v kolikor bo Vlada sposobna pripraviti adekvaten predlog za regije, tudi spremeniti to nepoklicnost za poklicnost in enako zavezo kot velja za poslance. Ampak neutemeljeno po mojem prepričanju oziroma po prepričanju Poslanske skupine nepovezanih poslancev je govoriti, da Državni svet ni opravljal bistvene funkcije. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]V stanju tega mandata od leta 2004 jo je opravljal in to je veto. In vsi tisti moji predhodniki oziroma predstavniki Slovenske nacionalne stranke, ko so o tem govorili, so bili v grdi zmoti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, kolegice, kolegi. Predlagani zakon predstavlja minimalno spremembo veljavnega zakona in temelji na odločitvi Ustavnega sodišča, ki je presodilo, da nepoklicno opravljanje funkcije predsednika Državnega sveta ni v skladu z Ustavo. Državni zbor je zato dolžan obstoječi zakon spremeniti v tistem delu, ki ni skladen z Ustavo in ta del nadomestiti z določili, ki bodo z Ustavo usklajeni. Predlagani zakon zato določa, da je funkcija predsednika Državnega sveta poklicna. Njegova plača pa bo določena v Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju in bo tako primerljiva s plačami drugih funkcionarjev v državni upravi. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke se strinja z vsebino predlaganega zakona, zato bo zakon tudi podprla. Ne glede na to, da si lahko vsi mislimo karkoli o funkciji in pristojnostih Državnega sveta ali je Državni svet drugi dom ali ni, vemo, da ni drugi dom. Kakšne so njegove pristojnosti ali so ustrezne ali niso ustrezne, ampak vendarle se moramo vsi zavedati, da je Državni svet ustavna kategorija in ne glede na to ali so potrebne določene spremembe ali ne. Tudi v poslanski skupini se strinjamo, da so določene spremembe potrebne. Vendar pa se moramo zavedati, da vsakršna sprememba se mora odraziti tudi v spremembi Ustave, kar pomeni, da morajo biti za takšno spremembo najmanj dve tretjini poslancev v Državnem zboru. In v tem trenutku imamo pač Državni svet s svojimi pristojnostmi, kot je to določeno v Ustavi in glede na to, da je Ustavno sodišče povedalo, v čem je potrebno določilo, ki ni bilo v nasprotju z Ustavo popraviti, je zdaj v tem zakonu to popravljeno in zato Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke soglaša in se strinja s predlaganim zakonom. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč, v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala lepa. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo glasovala za predlog zakona, po katerem bo določeno, da predsednik Državnega sveta opravlja svojo funkcijo poklicno, podpredsednik pa nepoklicno in da se plača predsednika Državnega sveta določi z Zakonom o sistemu plač v javnem sektorju. Pri tej odločitvi bi bilo prav poudariti naslednje. Prvo, podpora zakona je po našem prepričanju potrebna, saj sledi odločbi Ustavnega sodišča, ki je jasna in nedvoumna in kdor želi spoštovati pravni red, jo mora iz tega razloga podpreti. Rad bi pa kot drugo poudaril, da zakon ne bo uredil vseh vprašanj plače predsednika Državnega sveta, kar je predstavnik Državnega sveta že povedal. Formalno so naše odločitve v tem pogledu korektne, vendar ne zadostne in najbrž bi bilo prav, da bi se Vlada, ki na nek način le predlaga ureditev v celoti, koalicija z njo vred in tudi Državni svet dogovorili, kako postopati naprej, da ne bi formalno v Zakonu o Državnem svetu uredili vprašanje plača da, hkrati pa puščali odprto kolikšne in kakšne druge pravice in o tem govorili še mesece in mesece, ne pa imeli vprašanje urejeno. Mislim, da bi bilo prav, da se Vlada potrudi in ta predlog res pripravi, da bi ga čimprej dobili poslanke in poslanci na klop. Prav bi bilo to vprašanje v tem mandatu dokončno skladno z odločbo Ustavnega sodišča urediti, poudarjam to ožjo vlogo in odgovornost, ker nimam upanja, da bi glede na različne poglede in interese, ki jih imamo, pa tudi na dejstvo, da niti vladajoča koalicija sama ni dovolj enotna, da bi lahko oblikovala kakšen konsistenten predlog, niti Državni svet se na žalost ni v zadostni meri ukvarjal, prišlo do predloga, ki bi na drugačen način, vendar v skladu z dvotretjinsko večino uredil položaj Državnega sveta. Sam namreč menim, da so zelo poenostavljene trditve, da je v Državnem svetu vse slabo. Mislim, da kdor tako govori, ne pozna dela ali govori iz kakšnih interesov, ki ne izhajajo iz ustavno-sistemskih podlag. Sem pa hkrati mnenja, da bi bilo marsikaj treba oceniti, dopolniti in da je marsikdaj delovanje Državnega sveta povezano tudi s tem, kakšen odnos ima Državni zbor do sveta. Kadar namreč omalovažuje, in to se je dogodilo in to smo tudi danes slišali, njegovo vlogo in tudi njegove konkretne odločitve, takrat se kdaj pa kdaj dogaja tudi v Državnem svetu, da odloča poenostavljeno in vihti ne morda zadostnim pomislekom. Sicer so pa odločitve Državnega sveta mnogokdaj Državnemu zboru tudi v korist, posebej koaliciji v korist in včasih to zna izrabiti in na podlagi priporočil ali veta, ki ga Državni svet daje, spremeni odločitev, kdaj pa kdaj pa tega ne stori in ima prav, kdaj prihaja do ustavnega spora in se potrdi, da nima prav, kdaj pa prihaja tudi do referenduma. Ampak Državni svet je en filter, en preizkus ali so odločitve bile v Državnem zboru z zadostnim premislekom sprejete. Sam bi torej predlagal, da se začenja razmišljati o položaju in ureditvi Državnega sveta, če ne v Ustavi, pa vsaj v odnosih med Državnim zborom in Državnim svetom, kjer bi se dalo marsikaj urediti. Ta predlog zakona, ki ureja nujno vsebino pa podpiramo in prosimo in opozarjamo, da naj se ga tudi operativno uredi, se pravi v Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju in glede drugih eventualnih pravic. Dokler to ne bo urejeno, bo to samo načelna odločitev, problemi pa bodo ostali. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren. Gospod Jožef Školč je bil napisan tukaj, ga ni. Nihče ni rekel, da ga kdo nadomešča, zato sem šel naprej. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav še enkrat. Vprašanje oblikovanja Državnega sveta je bilo deležno velike pozornosti že ob sprejemanju slovenske ustave. Na seminarjih, izobraževanjih o državni upravi so nam govorili, da imamo v Sloveniji enodomni sistem, da pa imamo Državni svet in zato so uporabljali izraz, da imamo kvazi dvodomni sistem. V Novi Sloveniji bi rekli, da Državni svet ni ne tič ne miš. Državni svet v sedanji obliki je kombinacija zastopanja gospodarskih, socialnih in družbenih interesov. Največji poudarek pa mu dajejo ravno zastopniki lokalnih interesov. Lahko bi celo rekli, da se kontinuiteta njegove sestave, s tem ne mislim personalna, vleče še iz stare skupščinske ureditve. Ravno zaradi posebne funkcije so člani Državnega sveta obravnavani in nagrajeni drugače kot poslanci Državnega zbora. Odločba ustavnega sodišča iz lanskega oktobra, ki je privedla do današnjega predloga sprememb zakona je jasna. Funkcija predsednika Državnega sveta mora biti profesionalna, saj je - citiram - za učinkovito delo Državnega sveta bistveno zagotoviti stalno razpoložljivost njegovega predsednika, da bi se Državni svet na aktivnosti Državnega zbora lahko pravočasno odzval - konec citata. Z odločbo ustavnega sodišča na tem mestu ne gre polemizirati in jo moramo spoštovati. Vendar pa bomo to priliko izkoristili za to, da izpostavim nekatere dileme, ki se nam odpirajo. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je prišel čas za razmislek o potrebnosti inštitucije Državnega sveta. Podatki o njegovem delovanju kažejo, da Državni svet ni odigral pomembne vloge v slovenskem političnem sistemu ter da ni pripomogel k večji demokratičnosti in učinkovitosti upravljanja države. Demokratičnost in učinkovitost zagotavlja že sam Državni zbor, kjer so zbrani neposredno izvoljeni predstavniki ljudstva. Ti predstavniki predstavljajo mnogo različnih interesov, Državni svet pa zastopa samo določene parcialne interese, ki pridobivajo nesorazmerno veliko moč v primerjavi z interesi tistih skupin, ki v njem niso zastopane. Sodelovanje zainteresiranih skupin pri sprejemanju zakonodaje je treba zagotoviti že v fazi priprave zakona v okviru ministrstev in pri razpravi in odločanju na delovnih telesih Državnega zbora. Sodelovanje zainteresiranih skupin je ključnega pomena v fazi priprave zakonov na koncu pa morata vlada in parlament sprejeti določitev in zanjo sprejeti tudi odgovornost. Status Državnega sveta bi bilo potrebno na novo urediti, na novo definirati, ker takšen položaj in pristojnosti kot jih ima danes, ni več smotrn. Do konca mandata Državnega sveta v tej sestavi bo potrebno dejansko sprejeti odločitev, dati Državnemu svetu drugačne pristojnosti ali pa ga ukiniti, ker mislimo, da takšen kot je, trenutno ne daje nobene dodane vrednosti v Sloveniji. Zanimivo je, kako se stališča poslancev hitro spreminjajo. Nepovezani poslanci so od leta 2005 do danes popolnoma spremenili svoje stališče o Državnem svetu. Morda zato, ker sedaj sedijo na drugi strani te dvorane v Državnem zboru.
Hvala lepa. Besedo ima Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS
Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavnik Državnega sveta, državni sekretar, poslanke in poslanci. Veliko je bilo razprav o potrebnosti in smiselnosti Državnega sveta. Dejstvo pa ostaja, da je predsednik Državnega sveta, kljub posebnostim Državnega sveta oseba, ki ima vrsto pristojnosti ter nalog, ki so velikega pomena za nemoteno delovanje tega organa zakonodajne oblasti. Naloga predsednika Državnega sveta ni le zastopanje Državnega sveta kot takega, ampak gre predvsem za korektno sodelovanje z Državnim zborom in nenazadnje za pomemben vpliv, ki ga Državni svet lahko ima za sprejem posameznih aktov. Sprememba, ki je pred nami, je tista sprememba, ki se nam v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke glede na dosedanji status in naloge predsednika Državnega sveta, zdi primerna. Narava dela predsednika Državnega sveta, ki zajema veliko odgovornost, narekuje potrebo po poklicnem opravljanju te funkcije. Le tako je lahko delo predsednika Državnega sveta dovolj učinkovito in izenačeno s primerljivimi deli. Hkrati pa omogoča, da je predsednik Državnega sveta na razpolago za opravljanje pomembnih nalog. S tem se zagotavlja tudi nemoteno opravljanje dela Državnega sveta kot celote ter nemoteno delovanje državnega sveta z državnim zborom in ostalimi organi. Jasno je, da s poklicnim opravljanjem funkcije predsednika Državnega sveta sovpada tudi uvrstitev v ustrezni plačilni razred z vsem navedenim. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke se strinjamo in bomo pri tem zato, da se položaj predsednika Državnega sveta uskladi z odločbo Ustavnega sodišča, glasovali v prid predlogu zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine DeSUS. Izvolite prosim.
Hvala lepa. Za konec ob teh predstavitvah naj začnem z ugotovitvijo, da pravzaprav popravljamo svoje lastne napake, napake tega Državnega zbora, ki je sprejel zakon, kakršen je bil sprejet. Popravljamo jih zavoljo tega, ker takrat, ko smo bili pravočasno opozorjeni na slabosti, pač nismo ustrezno odreagirali. Sedaj nimamo več izbire, ali bi razmišljali ustrezneje ali ne, ampak preprosto po odločitvi ustavnega sodišča pač to moramo storiti. In če zavrtimo krog dogodkov v zvezi s to problematiko, potem se seveda najdemo v tistem obdobju iz začetka 90-ih let, ko se je že predlagalo, da bi to bilo urejeno, kot se je kasneje to dva ali trikrat ponovilo, pa nikoli ni bilo v Državnem zboru dovolj posluha, da bi ta status v državnem svetu ustrezno uredili. V Poslanski skupini DeSUS bomo seveda podprli to, kar je bilo tako rekoč naloženo in kar se sedaj z novelo zakona predlaga in pri tem mislimo, da so tudi empirične izkušnje iz dela Državnega sveta takšne, da to odločitev potrjujejo. Bodisi, da gre za to, da ima, vsaj po naši sodbi, Državni svet dokaj jasno umestitev v naš sistem, pa mu je mi, oziroma državni zbor dolga leta ni hotel prav priznavati in se je obnašal do tega položaja v našem sistemu nekako nonšalantno oziroma zviška celo, bodisi, da gre za to, da ima pravico vlagati zakone, da večkrat z vetom zaustavlja prenagljene in ne najboljše odločitve in da na koncu koncev lahko omogoča odločitve tudi ljudem na referendumih. Torej, dovolj tehtne kompetence ima, da vemo, da ni mogoče tega Državnega sveta voditi tako, kot neko neprofesionalno društvo. Ne moremo enačiti predsednika Državnega sveta z neprofesionalnim predsednikom folklornega društva nekje v kakšni krajevni skupnosti. Je pa res, da je, vsaj po naši sodbi, delo v Državnem zboru in pa vsaj tisti, ki so neposredno bolj obremenjeni v Državnem svetu s problematiko, s katero se ukvarjamo, primerljivo. Zakoni so enako zahtevni za nas v Državnem zboru kot za tiste, ki jih preverjajo v Državnem svetu. Odločitve, ki se sprejemajo potem na ponovnih sejah, na ponovnih odločanjih, so enako pomembne, enako težke so njihove posledice. Organizacija dela v Državnem svetu je tudi zahtevna, obseg dela najbrž tudi. In če povem še to, kar sicer ni najpomembnejše, je pa morebiti najbolj očitno dejstvo, da na vseh protokolarnih srečanjih, kamor pridejo tudi predstavniki Državnega sveta, nimamo tako nespoštljivega odnosa do predsednika, kot ga imamo do siceršnjega dela zelo pogosto v Državnem svetu. Nepotreben, morebiti, včasih, napeti odnosi med obema telesoma iz prestižnih razlogov so pa čisto odveč. Mi torej podpiramo predlog tega zakona, opozarjamo, da niso bila upoštevana vsa strokovna mnenja Zakonodajno-pravne službe na odbore in opozarjamo, da je manjkal tudi tisti amandma, ki se je tako rekoč napovedoval na matičnem delovnem telesu in ki je obetal, da bomo danes, kot bo vložen ta amandma, odpravili še tiste slabosti, ki so ostale. Amandmaja ni, torej o njem ne moremo odločati. Ostalo bo, da to nalogo v nekem odloženem času še opravimo. Sicer pa bo Poslanska skupina DeSUS predlog zakona podprla. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. točko dnevnega reda, to je na obravnavo PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O RAZISKOVALNI IN RAZVOJNI DEJAVNOSTI: po skrajšanem postopku. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvo podpisanim dr. Slavkom Gabrom. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora, gospodu Rudolfu Mogetu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite prosim.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, lep pozdrav! V uvodu na seji Odbora za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj je predstavnik predlagatelja dr. Slavko Gaber povedal, da je zakon vložen na podlagi številnih pobud javnih raziskovalnih zavodov, ki dopolnitev zakona iz leta 2005, na podlagi katerega je bila spremenjena struktura upravnega odbora Javnega raziskovalnega zavoda ne podpirajo. V upravnem odboru je večino prevzela vlada, vpliv izvajalcev in uporabnikov pa je bil zmanjšan. Tako so bili inštituti dejansko upravno podržavljeni. Cilj spremembe zakona je spremeniti razmerje števila članov v upravnem odboru Raziskovalnega in javnega infrastrukturnega zavoda, in sicer tako, da bi bila v upravnem odboru tretjina predstavnikov ustanoviteljev, tretjina zaposlenih in tretjina uporabnikov storitev javnega zavoda. S to spremembo bi bilo odpravljeno škodljivo in politično motivirano poseganje v partnersko naravnano razmerje med ustanoviteljem, raziskovalno sfero in uporabniki. Uzakonila bi se tudi rešitev, ki bi bila v skladu s sodobnimi trendi v raziskovanju v Evropi, povečala bi se vloga raziskovalcev in uporabnikov pri odločanju o programu dela javnih raziskovalnih zavodov ter odprave monopola vlade in politike pri odločanju. Predstavniki Univerze v Ljubljani, Univerze v Mariboru, Znanstveno raziskovalnega centra SAZU, Korisa, Pedagoškega inštituta, Inštituta za narodnostna vprašanja ter sindikata vzgoje, izobraževanja, znanosti in kulture v Sloveniji so soglasno podprli določila zakona in hkrati opozorili na vse večje in vse pogostejše težave, s katerimi se soočajo na svojih zavodih zaradi trenutne sestave upravnih odborov. S tem, ko ima v upravnih odborih večino članov predstavnik ustanovitelja, se zmanjšuje avtonomnost javnih raziskovalnih zavodov, poleg tega pa jih moti tudi to, da politika visoko izobraženim raziskovalcem, ki so nosilci slovenskega razvoja, ne zaupa glede odločanja o viziji in razvojnih načrtih raziskovalnih institutov. Predstavniki vladnih strank so vključno s predstavnico vlade, to je z gospo ministrico Mojco Kucler Dolinar menili, da mora država kot ustanovitelj in večinski financer javnih zavodov za uresničevanje načela dobrega in racionalnega gospodarjenja z javnimi finančnimi sredstvi, ki vlaga v dejavnost javnih zavodov, ohraniti večinski delež v njihovih upravnih odborih. Raziskovalni programi, ki predstavljajo javno službo in jih potrdi upravni odbor javnega zavoda morajo slediti javnim interesom in nacionalnim prioritetam raziskovalne politike, sprejetim z raziskovalnim nacionalnim programom, za katerega je odgovorna vlada. Bojazen predlagateljev zakona, da bi bil vpliv politike v upravnih odborih prevelik, pa je po njihovem neupravičena, saj obstajajo tako v tem zakonu kot v nekaterih drugih mehanizmi, ki to preprečujejo. Poslanke in poslanvi opozicije pa so nasprotno od vladnih strank podprli predlog zakona predvsem zaradi tega, da bi se vpliv politike, ki se lahko uveljavlja preko predstavnikov ustanoviteljev v javnih zavodih zmanjšal, avtonomnost teh zavodov pri odločanju pa povečala. Med drugim je bilo opozorjeno tudi to, da je vlada svoje predstavnike v nekaterih upravnih odborih kadrirala na podlagi strankarske pripadnosti. Dogajalo pa se je tudi, da njeni predstavniki dostikrat tudi niso imeli ustrezne izobrazbe, ki bi jo potrebovali za to zelo strokovno delo. Bojazen, da bi se javna sredstva neodgovorno trošila, če v upravnih odborih ustanovitelj ne bi imel večine, je neupravičena tudi na podlagi izkušenj pred letom 2005, ko je bilo v zakonu določeno, da so v upravnih odborih predstavniki ustanovitelja, izvajalcev, uporabnikov, zastopani vsak z eno tretjino. Po burni razpravi, v kateri so ostali pozicija in opozicija vsaka na svojem bregu, je poslanec gospod Drago Koren predlagal sklep, da predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Člani odbora so z osmimi glasovi za in šestimi glasovi proti sklep potrdili, zato odbor predlaga državnemu zboru, da ga sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagatelja predloga zakona za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Gospod doktor Slavko Gaber. Prosim.
Gospod podpredsednik, gospa ministrica, spoštovane kolegice in kolegi. Državni zbor se danes nahaja pred priložnostjo popraviti napako, ki je bila zagrešena takrat, ko smo zakon, ki je svoj čas že omogočal tripartitno enakovredno sestavo upravnih odborov, raziskovalnih inštitutov v Sloveniji, popravili. Takrat smo se odločili "de facto" in tudi "de jure" upravno podržaviti sicer formalno javne inštitute v tej državi. Takrat smo se odločili za nekaj, kar ni posebej verjetno, pa se je vendarle zgodilo, namreč za to, da umaknemo možnost za partnersko oblikovanje in partnersko upravljanje z javnimi raziskovalnimi inštituti. Struktura je takrat predpostavljala, da uporabniki imajo tri mesta v upravnem odboru, da imajo tri mesta v tem upravnem odboru raziskovalci in raziskovalke, tri pa vlada. Takrat, predlagateljem tistega zakona se je zdelo in prejšnji parlament pred nami je takšno ureditev tudi sprejel, to smiselno in logično. Logično se jim je zdelo, še posebej zaradi tega, ker so se zavedali kako mukotrpen je postopek usklajevanja interesov in kako nujno je postopoma izgraditi zaupanje med uporabniki storitev nekega inštituta, vlado in raziskovalci. To, ta težko dosegljiv cilj je bil odmaknjen v polje nemogočega in nemožnega s tem, ko si je vlada zase vzela v javnih inštitutih večinsko zasedbo upravnih odborov. To je naredila po mojem in po mnenju predlagateljev spremembe zakona brez prave potrebe. Trdila je in tudi danes trdi, da je to nujno zaradi gospodarnega ravnanja z javnimi sredstvi. Ta zbor pa zelo jasno ve, da je bil v tem parlamentu sprejet najprej nacionalni program raziskovalne in razvojne dejavnosti v tej državi in ve tudi, da država, bolj konkretno vlada in drugi organi, na primer agencija za raziskovanja in razvoj določajo zelo natančno, z ekspertnimi telesi, kdo bo dobil kakšna sredstva raziskovalna v državi, da ti isti organi tudi kontrolirajo ustrezno porabo teh sredstev in da ima ministrstvo kvečjemu s celotnim sistemom, vključno z agencijo preveč možnosti za nadzor, več kot jo lahko uporabi formalno že po obstoječi ureditvi. Zato je izgnati, na primer iz upravnih odborov, inštitutov, na primer iz inštituta za kemijo, šefa razvoja Krke, šefa razvoja Leka in podobne ljudi, in vstaviti v upravne odbore teh inštitutov politično motivirane ljudi nedomišljeno ravnanje. Takšnega sistema v Evropski uniji, severno in zahodno od nas, kot ga imamo mi sedaj, ne poznajo. Inštituti kot "Frauenhofer" na primer v Nemčiji, z enormnimi, tudi javnimi sredstvi imajo sicer vsi, tudi članice in člane, predstavnike deželnih vlad, pa tudi zvezne vlade med tistimi, ki upravljajo z njimi, vendar so daleč, celo od tretjine glasov, kaj šele da bi imeli tam oni odločilno besedo. Gospe in gospodje, skratka takšno stopnjo nezaupanja, kot imamo mi pisano v zakon do raziskovalk in raziskovalcev kaže odpraviti, treba je pustiti tej sferi, da diha partnersko na relaciji in na križišču med uporabniki, vlado in raziskovalci išče optimalne programe dela. Slovenija bo imela od tega največ koristi. Jaz mislim, da tudi smiselna politika, zato predlagam, da ta zakon podpremo.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku vlade za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Gospa ministrica Mojca Kucler Dolinar, izvolite.
Lep pozdrav, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanci, poslanke. Vlada in tudi Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo si je v svojem programu dela zastavilo ambiciozne cilje za razvoj in krepitev znanosti v Sloveniji. Najprej bi poudarila, da smo na znanstveno raziskovalnem področju bili od leta 2000 pa vse do leta 2006 pravzaprav brez krovnega dokumenta, to je brez strategije o raziskovalnem in razvojnem programu. Leta 2006 je najprej vlada, potem pa tudi ta spoštovani zbor sprejel resolucijo o nacionalnem raziskovalnem in razvojnem programu. Tudi pri nas v Sloveniji sledimo tako kot na področju Evropske unije trendom pri povečevanju uporabne vrednosti znanja, tudi v inovativnem družbenem okolju v gospodarstvu in tukaj nam je merilo in vodilo kakovost znanstvenega in pa tudi raziskovalnega ustvarjanja, ki mora biti vključena tudi v izobraževalno dejavnost. Na rezultate javno financiranih projektov moramo gledati kot na javno dobrino. To izhaja tudi iz Resolucije o Nacionalnem razvojnem in raziskovalnem programu, predvsem pa javno raziskovalni zavodi velik delež raziskav opravljajo v javnem interesu, kar pa pomeni tako za slovensko gospodarstvo, in sicer na splošno za Slovenijo v smislu podpore gospodarski rasti in pa družbenemu napredku. Javni zavodi so ustanovljeni z namenom opravljanja javne službe, katere tako trajno in nemoteno delovanje zagotavlja v javnem interesu tudi država. Raziskovalni programi, ki predstavljajo javno službo in jih potrdi upravni odbor javnega zavoda, morajo tako slediti javnim interesom in pa tudi nacionalnim prioritetam raziskovalne politike, sprejete v že omenjenem Nacionalnem razvojnem in raziskovalnem programu, za uresničevanje katerega je odgovorna vlada. Iz tega naslova, spoštovane poslanke in poslanci, smo prepričani, da je obstoječa ureditev ustrezna. V zvezi z avtonomijo znanstvenega dela naj še enkrat poudarim, kot tudi že na matičnem delovnem telesu, da vprašanja iz področja znanstvenega in strokovnega dela javnega zavoda, pa tudi za odločanje o strokovnih vprašanjih in za pripravo strokovnih podlag za programe dela in pa tudi za razvoj dela zavoda, sprejema in je pristojen znanstveni oziroma strokovni svet zavoda, tega pa sestavljajo strokovnjaki z delovnega področja, na primer posameznega instituta. Prav ta, torej znanstveni oziroma strokovni svet daje upravnemu odboru in pa tudi direktorju mnenje in predloge o organizaciji dela in tudi pogojih za razvoj dejavnosti. V ministrstvu se še kako zavedamo, da moramo raziskovalno razvojni sektor, pa tudi visokošolski, voditi kot nekakšno celoto. Torej tako, da lahko diha, kajti večinoma le preko usmeritev, okvirnih izhodišč skozi splošna pravila, skozi cilje, skozi mehanizmov financiranja in pa tudi skozi spodbud za izobraževanje in pa inovacijske dejavnosti. Vendar pa v zameno za to je potrebno prevzemati tudi določeno odgovornost. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prepričana pa sem, da mi iz tega mesta ni potrebno posebej poudarjati o siceršnjih, tudi evropskih in pa svetovnih trendih, ki kažejo da organe opravljanja sestavljajo tudi ljudje ki se spoznajo na ekonomijo, pravo, finance. Predvsem davkoplačevalci, javnost pričakujejo da ima Vlada ustrezen pregled oziroma nadzor nad porabo proračunskih sredstev in to je tisto, s čimer se ukvarja upravni odbor. Znanstvena avtonomija inštitutov pa ostaja in jo zagotavlja znanstveni oziroma strokovni svet in pa seveda posamezni raziskovalci. Moram pa zavrniti tudi vse očitke v zvezi s tem, da te Vlade ne skrbi znanost. Seveda da jo. To kaže tudi z ustreznim povečanjem sredstev. Tako v okviru letošnjega proračuna in tudi prihodnjega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac v imenu skupine nepovezanih poslancev.
Hvala za besedo spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni. Na področju šolstva, visokega šolstva, znanosti in raziskovanja se bo očitno nadaljevalo eksperimentalno delo Vlade Republike Slovenije v smislu politizacije in pa nestrokovnih potez. Raziskovalno delo v tej državi je še kako pomembno. Tudi za razvoj te države in za njen napredek. Govornica, predstavnica Vlade, ministrica pred menoj je dejala, da je javno pomembno. Dajmo se vprašati, kaj je javno. Ni javno samo to, kar je dobro za to Vlado Republike Slovenije. Javno je še kaj drugega. Javno je tisto, kar je dobro za ljudi, za njihov razvoj in za njihov napredek v tej državi. Ne samo to, kar je dobro za to Vlado, ki pač ima svoj mandat. Pod pretvezo avtonomije večje samostojnosti se odvija politizacija te Vlade tudi v okviru znanstveno raziskovalnih inštitucij. Tisto, kar želimo spremeniti, tisti ki podpiramo ta zakon, je uravnotežena zastava upravnih odborov z enotretjinskim članstvom. Kar odpravlja monopol Vlade, ki ga je Vlada uvedla s svojim zakonom. Oziroma želimo zmanjšati vpliv politike. Oziroma, ali pa če želite po vašem, po prepričanju Vlade javnosti, kajti javnost razumete samo politiko, ki podpira vaše ideje pri tem odločanju. Nedopustno je, da se degradira področje znanosti. Nedopustno je, da se degradira področje znanja in izkušenj in nedopustno je, da se degradira samo članska izkaznica posameznega člana v nekem upravnem odboru neke raziskovalne inštitucije. Da ne boste rekli da govorim na pamet, vam bom povedal par primerov. Prvi takšen primer je sigurno Pedagoški inštitut. Kjer je zbor zaposlenih sprejel sklepe glede kršitve zakonitosti pri sprejemanju instituta in razpisu za direktorja. Kjer so bili številni pozivi na upravni odbor, naj razveljavi razpis za direktorja, ker razpisni pogoji niso bili v skladu s statutom. To je bil tudi poziv moje poslanske kolegice Barbare Žgajner Tavš. Inštitut za narodnostna vprašanja pri sestavi upravnega odbora sta bila izpuščena, mogoče namerno, mogoče tudi ne, soustanoviteljici SAZU in pa Filozofska fakulteta. Če grem naprej na Kemijski inštitut. Odstranili so oziroma ste, predstavniki in tisti, ki podpirate Vlado, vodje raziskovalnih oddelkov iz Leka, Krke in še nekaterih. Če to ni politizacija znanja in pa raziskovanja, potem ne vem, o čem se pogovarjamo. In danes imamo možnost to politizacijo spremeniti. In pa še dve vprašanji za gospo ministrico. Upam da boste imeli čas, možnost, ali pa tudi intenco odgovoriti. Lahko tudi pisno, v kolikor vam danes ne dopušča čas, ali pa procedura v tem Državnem zboru. Kako Vlada skrbi za izvajanje javnega interesa, če zagovarja rešitve, ki jih nihče izmed predstavnikov javnosti ne podpira? Prvo vprašanje na katerega želim dobiti odgovor. In drugo vprašanje. S kakšno pravico Vlada večinsko odloča v upravnih odborih inštitutov, ki jim zagotavlja zgolj manjši del financiranja? Od kod vam ta pravica? Kje ste si jo izbrali? To sta dva, bom rekel taka temeljna vprašanja, na katere bi resnično želeli v Poslanski skupini nepovezanih poslancev Lipa odgovore. Vsekakor bomo pa nasprotovali politizaciji znanja, znanosti in pa raziskovanja. Torej bomo tudi nasprotovali sklepu matičnega delovnega telesa. Hvala.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, bi rad opozoril samo predhodnega razpravljavca, da po Poslovniku gospa ministrica ne more odgovarjati na vprašanja. Gospa Maria Pozsonec izvolite.
Lep pozdrav ministrici in vsem prisotnim. Matično delovno telo, Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj je v zvezi s predlogom zakona, ki ga je predložila skupina poslancev, s prvopodpisanim dr. Slavkom Gabrom sprejela sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Cilj spremembe zakona je spremeniti razmerje števila članov v upravnem odboru raziskovalnega in javnega infrastrukturnega zavoda. Tako bi bilo odpravljeno nepremišljeno in politično motivirano poseganje v partnersko naravnano razmerje med ustanoviteljem, raziskovalno sfero in uporabniki. Takšna rešitev je skladna s sodobnimi trendi v raziskovanju v Evropi, povečuje vlogo raziskovalcev in uporabnikov pri odločanju o programu dela javnih raziskovalnih zavodov in odpravlja monopol Vlade in politike pri odločanju. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Štebe v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala za besedo gospod predsednik, spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi prav lep dober dan. Tretjič v tem mandatu se srečujemo s to tematiko, kakšen bo delež posameznih akterjev v raziskovalno-razvojnih javnih zavodih tako da pravzaprav je že težko tudi povedati novega. Slovenska demokratska stranka bo sledila sklepu na odboru in bo podprla sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Menimo, da je ta sprememba iz leta 2005 obrodila primerne sadove in je ustrezna. Lahko razpravljamo o deležih 33% ali 25% posameznih akterjev oziroma ali Vladi kot operativni zastopnici davkoplačevalcev pripada 50% delež pri imenovanju ustreznih članov upravnih odborov, javnih raziskovalno-razvojnih zavodov. Menimo, da ta logika ima svoj zelo globok smisel in da je seveda potem na Vladi, da odgovorno in kompetentno predlaga ustrezne člane teh upravnih odborov. Izkušnje zaenkrat so ustrezne, so posamezni problemi, ki so verjetno v nekaterih primerih pogojeni bolj z, kako bi rekel, nekimi drugimi ozadji. Menimo, da naj ostane takšna ureditev glede na njeno ustreznost in če, vsaj v Slovenski demokratski stranki je pomen uporab davkoplačevalskega denarja na odgovornosti Vlade, da ona potem seveda odgovorno imenuje svoje člane v upravne odbore javnih raziskovalno-razvojnih zavodov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Breda Pečan imate besedo v imenu Poslanske skupine SD, prosim.
Hvala lepa in dober dan gospod podpredsednik, ministrica in kolegice in kolegi. Socialni demokrati bomo seveda glasovali proti temu sklepu, ker je pač zgodba o tem členu že tako dolga, da mislim, da ni treba posebej poudarjati, da so rezultati v nasprotju s tistim, kar smo ravnokar slišali. Te spremembe zakona, ki so omogočile Vladi prevzem popolne prevlade v upravnih odborih raziskovalnih in infrastrukturnih zavodih, so prinesle že kar precej nemira in upora med raziskovalce, ki v zavodih delajo. Zanimivo je seveda, da je najprej prišlo do zamenjav v upravnih odborih in predvsem direktorjev teh zavodov tam, kjer je Vladi pomembno pridobiti dovolj močan politični vpliv, da lahko vpliva tudi na usmerjanje raziskav. Če ni to dokaz v tem, da je bilo potrebno zamenjati direktorja v Inštitutu za narodnostna vprašanja, da je bilo potrebno zamenjati direktorja v Pedagoškem inštitutu, kjer se na eno in drugo stran lahko pritiska iz ideološkimi vplivi potem seveda nihče nič ne razume v tej dvorani niti ne izven nje. Žal raziskovalci znanstveniki pač nimajo možnosti doseči pač sprememb zakonodaje ali kakšnih drugih sprememb s stavkami, mislim pa da je pomembno svarilo, da so se praktično vsi raziskovalci ne glede na to ali je do teh radikalnih pritiskov v posameznih raziskovalnih zavodih prišlo ali ne združili, povezali in povedali, da se ne strinjajo s takšnim načinom upravljanja svojih raziskovalnih inštitucij in da želijo imeti tesnejšo povezavo z uporabniki po eni strani in po drugi strani pa tudi večjo svobodo pri svojem raziskovalnem delu. Šikaniranja, mobbing kot temu rečemo in še marsikaj drugega se je začelo dogajati, odkar je prišlo do teh sprememb na osnovi spremembe Zakona o raziskovalno razvojni dejavnosti. In mislim, da bi vsaka Vlada, ki kaj da na svoj ugled in ki kaj da na ugled znanosti v naši državi, morala pritrditi, da je bila odločitev o spremembi sestave upravnih odborov v raziskovalnih zavodih preoranjena, da se je pokazalo, da ni bila dobra in bi morala v vlogi ministrice za visoko šolstvo, znanost in razvoj reči, da odbor je odločil napačno, predlagamo da zakon gre v nadaljnjo obravnavo. Žal mi je, globoko smo razočarani, da naša ministrica ni bila pripravljena spremeniti metod, ki jih je prej odstavljeni minister uporabljal. Prepričana sem bila tudi sama osebno, da mlada ženska bo bolj pripravljena na sodelovanje in bolj razumela težave, ki nastajajo, kadar Vlada poskuša pritiskati na raziskovalno sfero pa še kam drugam na tem področju, vendar žal ni tako. Poslanska skupina bo glasovala proti sklepu in pozivam vas, kolegice in kolegi, kolikor vas je tukaj pa upam da tudi kdo še posluša, da vendarle razmislite o tem ali si hočete ustvariti sovražno fronto tudi v sferi raziskav in razvoja. Predlagam vam, da temeljito razmislite. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Germič v imenu Poslanske skupine LDS, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik, lep pozdrav vsem. Kako je prejšnja Vlada videla sistem upravljanja raziskovalnih inštitutov je pokazala s tem, da je pripravila rešitev, ki je predlagana zahtevala partnerstvo med ključnimi akterji. Kako si je ta Vlada zamislila vodenje in upravljanje raziskovalnih inštitutov je pokazala s tem, da je zelo hitro v letu 2005 spremenila ta partnerski odnos z rešitvijo, ki ji je prinašala politično prevlado nad znanstveno odličnostjo. Na nevarnost takšne odločitve smo opozarjali takoj na obravnavi tega predloga in vse čas tega mandata, te Vlade in danes, tako kot je bilo že rečeno, lahko gledamo sadove. Ampak žal ti sadovi niso uspešnost. Kažejo se v javnih sporočilih vrhunskih znanstvenikov, jaz bom tukaj omenil vrhunske znanstvenike Kemijskega inštituta in Inštituta Jožef Štefan. Torej gre za poročilo znanstvenikov, ki so se dokazali v svojem dosedanjem raziskovalnem, znanstvenem delu. Ne samo v slovenskem ampak v mednarodnem in svetovnem prostoru. In prav tako govorimo o inštitucijah, ki imajo te reference. Imajo zelo dobro sodelovanje z gospodarstvom in oblikovane evropske centre odličnosti. Mi danes ne želimo slišati sporočil teh vrhunskih znanstvenikov, ki niso politično obarvana ampak gre samo za to, da se pokaže, da v upravnih odborih danes ne teče več razprava o strateških vprašanjih razvoja raziskovalne in razvojne dejavnosti, da ne razpravljajo več o finančnih načrtih in programskih vizijah ampak, da v ospredje prihajajo partikularni, marginalni interesi, ki seveda ne gredo v dobrobit slovenskega razvoja in znanosti. Tukaj se seveda postavlja vprašanje, tako celotni Vladi kot vam gospa ministrica, ali res mislite, da ni bojazni, da ne bi prišel glas raziskovalcev do izraza. To boste lahko pokazali danes, lahko bi to naredili že v svojem mnenju in predlagali poslancem vladajoče koalicije, da podprejo predlog zakona, ki je na mizi. Torej da podprejo in rešitve, ki jih zagovarjajo vrhunski znanstveniki v vrhunskih inštitutih, ki imajo zelo velik vpliv tudi na razvoj slovenskega gospodarstva. Jaz bom tukaj citiral samo dva podatka za industrijo in za panoge v tej industriji, kjer so ti inštituti zelo močno vpleteni in povezani pri njihovem delu. Torej dodana vrednost na zaposlenega v kemijski in farmacevtski industriji je dvakrat večja kot je dodana vrednost celotne predelovalne industrije. In da so v tej industriji izdatki za razvojno in raziskovalno dejavnost okrog 50% vseh izdatkov, ki jih v raziskave in razvoj prispeva celotna predelovalna dejavnost. Ali lahko slovenska javnost, lahko ta Vlada spregleda ta mnenja ali lahko neodgovorno odgovarja in presliši ta mnenja brez, da bi si dovolili v vladajoči koaliciji, da odprto spregovorimo o teh pisnih javnih sporočilih in odgovorimo z številkami na ta konkretna opozorila. Jaz mislim, da nobena odgovorna Vlada si tega ne bi smela dovoliti razen, če ta Vlada ravna enako, da nam je s sestavo upravnih odborov enako sporočila tudi z zasedbo tega ministrstva. Tudi na to smo opozarjali, zato tudi nismo podprli kadrovske rešitve ob zamenjavi ministra tega pomembnega resorja. Ko govorimo o tem, kako upravni odbori odločajo, zakaj se direktor kemijskega inštituta po devetih letih uspešnega vodenja sploh ne želi postaviti v tekmo, da bi kandidiral. Ali zaradi tega, ker so izkušnje nekaterih drugih inštitutov jasno pokazale, na kakšen način se obračuna s takšnimi uspešnimi kadri. Ampak vprašajmo se ali je to javni interes ali je to, kar bo motiviralo nadaljnjo rast družbenega bruto proizvoda in gospodarske rasti, na katero se ta Vlada tako dobro opira. Ali to ni rezultat prejšnjih Vlad in dobrih rešitev medtem ko te Vlade usmerjajo te razvojne smeri popolnoma v drugo smer. Zato imamo danes priložnost, da prisluhnemo in uslišimo glas teh raziskovalcev, znanstvenikov ki zelo pomembno prispevajo k gospodarski rasti in prispevajo k ustvarjanju blaginje v Republiki Sloveniji, da odpremo razpravo o tem perečem vprašanju in seveda odpremo vprašanje na ta način, da podpremo ta zakon in glasujemo proti sklepu matičnega odbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aloj Sok v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije, prosim.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa ministrica, spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Zakon, ki ga je vložil gospod Gaber, je zelo kratek. Lahko bi rekel krajši kot njegovo pismo bralcev, objavljeno na 5. strani v Delu danes in smo ga v bistvu v enaki vsebini obravnavali že pred enim letom, torej gre za že slišano zgodbo. Edino, kar je bilo novega tukaj povedano, so morebiti neke nove insinuacije, zakaj nekdo ne kandidira, zakaj se ne prijavlja in tako naprej. Vse drugo pa smo že slišali. Predlog je, da bi upravni odbori javnega raziskovalnega zavoda in javno infrastrukturnega zavoda bili tako sestavljeni kot so sestavljeni ti zavodi v osnovnih šolah in vrtcih. Verjetno ima predlagatelj pred očmi takšno obliko sestave, kar je na nek način, bi lahko rekel, za osnovne šole morebiti primerno, da imajo tri predstavnike ustanovitelji, tri delavci in tri uporabniki, se pravi starši v tem primeru, za vrtce pa se že vprašam, če je takšen način čisto primeren s stališča ustanoviteljev, to so občine, kot ustanovitelji in potem ta svet zavoda s svojim programom in kar sprejema direktno sega v proračun lokalne skupnosti, če hočete občine. In tukaj pri tem je seveda pri teh raziskovalnih zavodih je pa zadeva drugačna. Se pravi, ustanovitelj, ki zagotavlja pretežno finančne vire ima tri predstavnike in ostali imajo dva predstavnika. Razmerje je torej 3:2. In sedaj argumenti zakaj to ni dobro. Pravih argumentov s strani predlagatelja nismo slišali. Dva argumenta, ki sta bila povedana, eno je, češ, da vlada predlaga kot svoje predstavnike nestrokovnjake, se pravi če bi to bila leva vlada, potem bi najbrž že bili to veliki strokovnjaki, če pa jih predlaga neka desna vlada, pa so to po principu in a priori, tako kot kolega Gaber razmišlja, nestrokovnjaki v prvi vrsti, seveda, politiki. Zadnjič se je v oddaji Trenja zelo lepo pokazalo, ko je tam minister za finance vprašal svetovalca gospoda Pahorja, prof. Tajnikarja, ali je bil takrat ko je bil minister samo politik, pa je sedaj strokovnjak, ali je bil strokovnjak že tudi takrat. Ker je v televizijskem soočanju rekel, da je on strokovnjak. Nekoč pa, vsi vemo, da je bil v tej isti hiši minister kot politik. Kaj sedaj to pomeni? Se pravi, točno to, če so tapravi, potem so to vse strokovnjaki, če pa niso pravi, potem pa niso strokovnjaki. In kar se tiče avtonomije, ne vem, če gre za neavtonomijo, če je tisti, ki zagotovi vsa finančna sredstva ali pa pretežni del, četudi potem odloča o tem programu, kaj se bo za ta denar naredilo. Imeli pa smo veliko neavtonomijo, če spomnim gospoda Gabra na šolskem področju, ko je on bil tisti, ki je dal soglasje kdo je lahko ravnatelj in kdo ne more biti ravnatelj. On je odločil, on je dal soglasje. Pa je lahko dal soglasje ali ne, niti obrazložitve ni potreboval napisati. To pa je bil velik poseg v avtonomijo pri imenovanju ravnateljev osnovnih šol in ravnateljev srednjih šol in tako naprej. Tega sedaj ni več in minister v tej vladi se je pravzaprav ločil od te velike odgovornosti. Bolj kot to, spoštovani kolegi, kdo bo kje skrbel, kar predlagatelja zelo skrbi, je seveda za državo pomembno, koliko sredstev namenja za ta namen. In jaz bi se tukaj rad zahvalil ministrici in vsem tistim, ki so ta nastavek naredili že pred njo in vlado v celoti, da vlada za raziskave iz leta 2007-2008 in potem 2009 povečuje po 14% na letni ravni ta delež in pa tudi za tehnološki razvoj iz leta 2007-2008 se dviguje za 485 in potem iz leta 2008-2009 za 63%. Torej, to je pomembno, koliko sredstev namenjamo, ne pa to, spoštovani kolegi, ali bo nekdo kandidiral, ali bo nekdo po nekem kriteriju sedel na direktorskem mestu ali pa ne. S stališča države je to pomembno. Mi bomo podprli sklep matičnega delovnega odbora v Novi Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mihael Prevc v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski ljudski stranki predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti ne moremo podpreti. Menimo, da ni dovolj utemeljen in ne odraža dejanskega stanja v raziskovalni in razvojni dejavnosti, ampak poskuša na vsak način prepričati o negativnem vplivu vlade na to dejavnost. Glede na to, da je ravno država tista, ki v večini financira javne zavode menimo, da je vladi v interesu, da se raziskovalna dejavnost dobro razvija, saj je konec koncev to edini način, da dosežemo tako željeno družbo znanja, o kateri ves čas vsi tako radi govorimo. Javni raziskovalni zavodi delujejo z namenom opravljanja javne službe in morejo slediti javnim interesom in določilom nacionalnega raziskovalnega in razvojnega programa. Menimo, da je določen vpliv vlade nujen za uresničevanje raziskovalne dejavnosti in je zato tudi odgovorna. Dejstvo je, da večinski investitor ponavadi obdrži večinski vpliv in to ni v svetu nič nenavadnega. Ohranjanje večinskega deleža vlade v upravnih odborih javnih zavodov torej ni nobena izjema. Država na ta način nadzoruje uresničevanje zadanih ciljev in izvajanje dobrega gospodarjenja s sredstvi, ki jih je prispevala za to dejavnost in Vlada za raziskovalno dejavnost ne namenja malo sredstev. Kot sem že dejal poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke predloga tega zakona ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca, v imenu Poslanske skupine Zares.
Nihče se ne želi vračati v preteklost. Res vsi smo si enotni, da se hočemo soočati s prihodnostjo. Danes kaže, da se že spet delimo tukaj. S tem, ko bi z zavrnitvijo tega zakona vendarle radi nekateri še vedno, kljub izkušnjam in kljub praksi, ki je v teh treh letih nedvoumno dokazana, da je slaba, vztrajali na tem, da je potrebno javne inštitucije ali raziskovalne ali katerekoli druge politično obarvati. Raziskovalci niso otroci v vrtcih. Raziskovalci so tisti, gospa ministrica, za katere pravite, da bomo z njimi uresničili naš največji ambiciozni cilj. Tako ste dejali. Ampak ministrica, ambicije se dosežejo s sodelovanjem, z dogovarjanjem in z zaupanjem. In to, kar se je zgodilo zadnjič na odboru, spoštovana ministrica, ko so zapustili prostor predstavniki najbolj avtonomne sfere slovenskega prostora, univerz in še vsi ostali, ki so bili prizadeti, globoko užaljeni s tem, da je bilo ranjeno njihovo delo, njihov poklic, njihov status, njihovo prizadevanje kaže, da tega zaupanja ni in če kdo, potem bi morali graditi vi na tem zaupanju. In ne se sklicevati na argumente, ki jih niti iz rokava ne morete privleči, ko pravite, če država nekaj ustanovi, če država nekaj plačuje, potem mora tudi ukazati, tako se je dogajalo nekoč. Danes se svoboda duha ne more izraziti, če nekdo vlada nad njim. In, če vlada v upravnih odborih srednješolec ali pa točno določen kader, s tem, ki ima člansko izkaznico neke stranke, potem te avtonomije in te ambicije ne boste zagotovili. Žal mi je, da me to res jezi in da nekako težko brzdam nezadovoljstvo s tem, kar je bilo danes izraženo, ko pravite, da ne podpirate nekaj, kar bi bilo v javno dobro. Javno dobro za vas pa je zgolj obvladanje. Izkušnja s Pedagoškim inštitutom, z Inštitutom za narodnostna vprašanja, s Kemijskim inštitutom in da ne govorimo še z drugimi primeri, ki niso bili tako eksplicitno postavljeni, pa so, kažejo, da se ne moremo tako igrati z ognjem. In tukaj se z ognjem igrate, ko spodrivate neko temeljno zaupanje, ki bi moralo v znanstvenih, pa tudi drugih sferah obstajati. Konec koncev izkušnje s postavljanjem ljudi v upravne odbore, tudi drugih javnih zavodov, ne samo znanstvenih, so rezultirale v katastrofalni situaciji. Ne govorim samo o javnem zavodu RTV, ne govorim samo o tem, da je upravni odbor filmskega in javnega sklada dobesedno razsul, prav s pristojnostjo vladnih nadzornikov, ki opravljajo visoke funkcije v vladnih službah in sedaj potem še hoče v tistih, ki smo jih nekoč postavili za avtonomne. Skratka, naj ostane taka ureditev, kot je, je bilo rečeno s strani največje vladne stranke. Če bo takšna ostala, bomo jutri, mogoče, da bo ostala samo še za nekaj mesecev, ampak jutri jo je treba ponovno odpirati in spreminjati. Vedno ponovno jo je pač potrebno postavljati pod problem, kajti avtonomije ni mogoče spodrivati s političnimi diktati, ker so, konec take igre je vedno nevaren, najprej za vas gospa ministrica, ki ste že ob prvi in recimo do tega trenutka mogoče še najbolj deklarativni potezi, sicer je še niste potegnili, ko morate se opredeliti do nekega predloga, ki bi lahko, ne samo vam, ampak vsem vrnil zaupanje, opredelili z še večjim nezaupanjem. Skratka, zares ni dvoma, da tokrat ne bi podprli zakona, ki smo ga sopodpisali in zavrnili predlog matičnega odbora, ki je seveda katastrofalen.
Hvala lepa. Gospod Vili Rezman, bo podal stališče Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa. Naj ob predlogu za spremembe tega zakona za uvod povem, da Poslanska skupina DeSUS predloga sklepa, ki ga ponuja matično delovno telo ne bo podprla. Mi ne mislimo, da mora ostati vse po starem in da je tako, kot je sedaj urejeno, najbolje in nespremenljivo. Uvodoma je bilo tudi povedano, že slišano je bilo, da je zakon kratek, kar drži. Ampak to, da je kratek, da je bistven pravzaprav samo en člen ali pa samo en stavek, še ne pomeni, da gre za nepomembne spremembe. Še kako so najbrž te spremembe pomembne, zato ker gre za vitalne dele naše družbe in razvoja in ker gre za to, kako bo kdo to usmerjal, kako bo kdo to upravljal. Prisotna poslanca Poslanske skupine DeSUS sva zadovoljna, da tudi takrat, ko se je zakon spreminjal, leta 2005, ko se je podržavljalo javno sfero, nisva dala glasov za to podržavljanje in ga danes tudi ne kaniva dati. Pri tem se sprašujemo, kaj je na tem, da je tako nepopustljivo stališče ministrstva oziroma Vlade. Temeljna zmota je najbrž v argumentaciji, ki pravzaprav ni argumentacija, ki pa si domišlja, da je državni interes, da je vladni interes ali pa ustanoviteljski interes javni interes. Torej, mi kar vemo, kaj je javni interes vnaprej, a priori in se s tem, če je tako, sploh ne kaže nič ukvarjati. Saj se ve, kaj javni interes je in če ne vemo, kaj je javni interes, vemo, na katera vrata potrkati in vprašati, da nam razložijo, kaj pa je javni interes. V bistvu javnosti je pa nekaj drugega. Ta javnost interesa nastaja. Tudi nihče drug ne ve, kaj je javni interes, ampak v soočenju zelo različnih ne samo okoliščin, tudi zelo različnih nosilcev, različnih dejavnosti se ugotavlja, kaj je v določenem trenutku pravi javni interes in zagotovo ni javni interes tisto, kar se vnaprej a priori določi kot neka transcedentalna resnica, na katero mi več ne moremo vplivati. Tako pride tudi do banalnih zagat. Če pogledamo, kaj v sedanjem, veljavnem zakonu še piše, bomo ugotovili, da ima ustanovitelj pravico določati večino v upravnem odboru in da preostale člane v enakih deležih lahko predlagajo izvajalci in uporabniki. Večina v sedemčlanskem odboru - upravnem odboru - pomeni štiri in ker preostalih treh ni mogoče med dva razdeliti, ima s tem po sami dikciji predstavnik kar pet članov vnaprej določenih in samo o dveh se lahko še izvajalci in uporabniki pogovarjajo. Takšnih rešitev mi pač ne sprejemamo in jih ne podpiramo. Drugi problem je, da je v argumentaciji vlade oziroma ministrstva določeno, da predstavniki ustanovitelja zagotavljajo racionalnost in ekonomičnost trošenja sredstev. Žal bi težko našli zelo veliko stvarnih podkrepitev, empiričnih dejstev, ki bi to potrjevala in to je tudi na to pristati, da je najbolj racionalno in najbolj ekonomično ravno tisto, kar predlagajo in sklenejo predstavniki ustanovitelja - beri drugače - vlade. Tudi takšne trditve mi ne moremo sprejeti. Zato bi Poslanska skupina DeSUS podprla, če bi takšen predlog sklepa bil, pa ga ni, kot vemo, podprla predlog sklepa, da se spremeni struktura, da bi bila tritretjinska in zato ne bo podprla predloga sklepa matičnega delovnega telesa, ki skuša a priori naprej vsem ostalim povedati, kdo je nosilec javnega interesa.
Hvala. In še gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Dober dan vsem skupaj. V Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli sklepa matičnega delovnega telesa, torej bomo glasovali proti temu sklepu. Je pač negativno obrnjen. Dejstvo je, da ta kratek zakon v treh členih pravzaprav spravlja zadevo v tak normalen okvir. Tretjinska razdelitev tistih, ki so v upravnem odboru zavoda, je smiselna. Ena tretjina predstavnikov ustanoviteljev, tretjina predstavnikov zaposlenih in tretjina uporabnikov za storitev javnega zavoda. Mislim, da imamo s tem pokrite vse segmente, tako tistih, ki uporabljajo izsledke tega zavoda kakor tistih, ki so tam zaposleni in tistih, ki dajejo denar ter dirigirajo usmeritev, v kolikor jo dirigirajo, čeprav sodim, da na univerzitetnem področju dirigiranje v smislu, kaj naj se raziskuje, kako naj se raziskuje, ni ravno smiselno in pametno. Mi ta zakon seveda podpiramo že od samega začetka, saj smo sopodpisniki. Dejstvo je, da bi morali pri tem upoštevati tudi mnenje predstavnikov Univerze v Ljubljani, Univerze v Mariboru, Znanstvenega raziskovalnega centra pri SAZ-u in drugih znanstvenih institucij, ki se jih vse to tiče. Mislim, da je prav, da ga podpremo. Dvomim, da bo šel zakon skozi, ampak namen je dober in morda se bo ta zadeva uravnala v kakšnem kasnejšem obdobju. Še enkrat - mi bomo glasovali proti sklepu matičnega delovnega telesa, to se pravi za zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREKRŠKIH - NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim, gospod državni sekretar Robert Marolt, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o prekrških se zasleduje predvsem cilj ustreznejšega in bolj sorazmernega sankcioniranja prekrškov. Nadalje je cilj doseganje pravilne in zakonite odločitve o prekršku tako v hitrem postopku kot postopku zahteve za sodno varstvo. Usklajuje se tudi veljavna ureditev z nekaterimi odločbami Ustavnega sodišča Republike Slovenije v sporih o pristojnosti, poleg tega pa se odpravljajo določene nejasnosti ureditve glede izvrševanja sankcij za prekrške. Upoštevaje težnje po strožjem sankcioniranju nekaterih vrst kršitev v področni zakonodaji, kar izhaja iz ocene, da je treba z namenom zagotavljanja pravne, ekonomske in socialne varnosti vzpostaviti njihovo učinkovito sankcioniranje tako, da bo to imelo tudi ustrezne preventivne učinke, je predvideno zvišanje zgornje meje globe. Glavni povod je predlog za zvišanje glob za cestnoprometne prekrške, vendar je tudi na drugih področjih urejanja pravil ravnanja možno zaznati trend zviševanja glob, ki se približujejo splošnemu maksimumu, kar kaže na to, da veljavni razponi ne omogočajo ustrezne preventivne funkcije. Upoštevane so tudi spremenjene razmere v družbi od vstopa Slovenije v Evropsko unijo leta 2004, ki je olajšal pretok oseb in storitev z drugimi državami, članicami Evropske unije, kar zahteva tudi primerljivo politiko sankcioniranja kršitev. V tem smislu je predvidena nova oblika predpisovanja globe na področju prekrškov zoper varstvo konkurence. Za te prekrške s področja varstva konkurence so predvideni tudi daljši zastaralni roki in ukinitev polovične globe izrečene z odločbo po hitrem postopku. Nadalje, predlagamo določene spremembe v razmejitvi pristojnosti med hitrim in rednim sodnim postopkom, tako da bo razmejitev jasno odvisna le od tistih dejstev oziroma okoliščin, ki so določene kot zakonski znak očitanega prekrška. Sprememba pristojnosti je predvidena tudi v primeru cestnoprometnih prekrškov, za katere so predpisane kazenske točke, in sicer tako, da o njih odločajo sodišča le kadar je predpisanih 18 kazenskih točk. Pri tem gre v bistvu le za drugače zapisano pravilo od veljavnega, ki pa v vsebini ostaja enako. Predlagane procesne spremembe izhajajo predvsem iz gledanja, da določnejši, preglednejši in enostavnejši postopki zmanjšujejo možnost različnih razlag in strankam tudi bistveno povečuje možnost dejanske uporabe pravnih sredstev. Dopolnitve hitrega postopka, ki zvišujejo stopnjo varstva pravic kršiteljev v postopku praktično pripomorejo k njihovi enakopravnejši obravnavi, hkrati pa se tudi prekrškovnim organom omogoča hitrejše in učinkovitejše delo. V postopku zahtevo za sodno varstvo so poglavitne spremembe predvsem uvedba preizkusa izpodbijane odločbe po uradni dolžnosti ter prepoved odločanja na slabše, saj je opuščena možnost, da sodišče odpravi odločbo tega organa in hkrati sama odloči o prekršku. Prehod na vročanje po Zakonu o upravnem postopku v vseh postopkih, sledi ugotovitvi, da je ureditev vročanja po Zakonu o upravnem postopku v našem pravnem redu najsodobnejša in najbolj celovita, kar je razvidno že iz dejstva, da se tej ureditvi približuje tudi vročanje v upravnem postopku. Zato ni razloga, da večje učinkovitosti ne bi zagotovili tudi s prevzemom takšnega sistema vročanja. V rednem sodnem postopku je poleg tega predlagano takšno odločanje višjih sodišč, ki dosledneje od veljavne ureditve preprečuje razveljavitev odločbe sodišča prve stopnje in vrnitev v novo sojenje, kar pomeni pospešitev odločanja o prekršku, saj bo višje sodišče na podlagi pritožbe v zadevi odločilo dokončno tudi po vsebini. Predlog zakona vsebuje tudi nekatere spremembe ureditve izvrševanja globe zlasti glede uklonilnega zapora. Ocenjujemo, da gre po vsem navedenem za takšne rešitve, ki bodo izboljšale veljavno ureditev odločanja o prekrških, tako glede učinkovitosti pregona prekrškov kot tudi glede izboljšanja procesnega položaja kršitelja zoper katerega je postopek uveden. Zato predlagamo državnemu zboru, da sprejme predlagani zakon. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku tega odbora gospodu Dragu Korenu za obrazložitev. Prosim.
Hvala predsedujoči za besedo. Lep pozdrav poslankam in poslancem in predstavnikom vlade! Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 46. nujni seji dne 29.1. in njenem nadaljevanju 30.1.2008 obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških, ki ga je v obravnavo po nujnem postopku predložila vlada Republike Slovenije. Najprej je državni sekretar iz Ministrstva za pravosodje Robert Marolt podal dopolnilno obrazložitev k členu predloga zakona, v kateri je povedal, da predlog zakona predlaga zvišanje zgornje meje za predpisovanje glob za prekrške. Glede prekrškov s področja varstva konkurence predlog zakona prinaša nekatere nove načine predpisovanja glob za prekrške, in sicer v določenem odstotku od letnega prometa podjetja v predhodnem poslovnem letu in določa daljši rok za zastaranje predloga glede te vrste prekrškov. Predstavnik predlagatelja je predstavil tudi spremembe posameznih procesnih določb, v teku razprave pa je dodatno pojasnjeval tudi ostale rešitve, ki so v predlogu zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je Zakonodajno-pravna služba k predlogu zakona podala pripombe treh vrst, in sicer nomotehnične pripombe, pripombe v smislu, da je potrebno posamezne člene dograditi zaradi večje jasnosti in pravno sistemske pripombe. Z vloženimi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin in predlogih iz amandmajev odbora so bile upoštevane nomotehnične pripombe in pripombe, ki se nanašajo na dograditev členov zaradi večje jasnosti zakonskega besedila. Pravno sistemske pripombe pa niso bile upoštevane. Predstavnica Okrajnega sodišča v Ljubljani je povedala, da je Okrajno sodišče pisne pripombe k predlogu zakona poslalo potem, ko so na kolegiju sodnikov ugotovili, da mnoge določbe predloga zakona spreminjajo sam sistem zakona. Poudarila je tudi, da bi bilo pred novelo potrebno opraviti najprej temeljito analizo uspešnosti postopkov po sedaj veljavnem zakonu. Člani odbora so v razpravi izpostavili predvsem naslednje. Da se je vročanje po določbah ZUP-a izkazalo za zelo učinkovito in da ni razloga, da navedenih rešitev ne bi uveljavili zaradi tistih, ki se vročitvam izmikajo. Da z amandmaji niso bile upoštevane bistvene pravnosistemske pripombe Zakonodajno-pravne službe, da predlog zakona prinaša pomembne sistemske spremembe, ki bi jih bilo potrebno obravnavati po rednem postopku. Opozorili so tudi na zelo visoko določene globe za posamezne prekrške, ki lahko resno ogrozijo življenjski standard posameznika. Nasprotno pa je večina članov predlog zakona podprla, ker prinaša veliko pozitivnih sprememb in ker je namen predlagatelja izboljšava veljavnega zakona. K predlogu zakona so vložile amandmaje koalicijske poslanske skupine SDS, NSi, SLS in DeSUS in ti amandmaji so bili sprejeti. Ni pa bil sprejet amandma Poslanske skupine SNS k 4. členu. Kot svoj amandma je odbor sprejel amandma k 1. v povezavi s 17., 35. in novim 35.a in 45. členom. Sprejeti amandmaji so vključeni v dopolnilni predlog, ki ga danes obravnavamo. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Rudolf Petan v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Spremembo zakona o prekrških je potrebno obravnavati z dveh zornih kotov, in to iz postopkovnega in tudi vsebinskega. Potrebno je poudariti, da v tem primeru vsebina vpliva na način sprejemanja novele zakona. Namen predlaganega zakona je predvsem v zvišanju zgornje meje za predpisovanje globe za prekrške, saj se je v zadnjem času pokazala potreba po splošnem povišanju globe kot sankcije za prekrške. Ocenjuje se, da so se od vstopa Republike Slovenije v EU leta 2004 do danes razmere v družbi spremenile do te mere, da je potrebno, in se je s tem bistveno olajšal pretok oseb in storitev s tujini, predvsem z drugimi državami članicami EU in to kaže na potrebo po splošnem povišanju glob za prekrške ter ustreznejše in učinkovitejše sankcioniranje kršitev, ki bo primerljivo tudi z drugimi državami v evropskem prostoru. S predlaganim zakonom pa se tudi želijo odpraviti določene nejasnosti v procesni odločitvi odločanja o prekrških in izrekanja ter izvrševanja sankcij za prekrške. Tako je zelo nerodna ureditev vprašanja, kateri organi lahko s svojimi dejanji povzročijo pretrganje zastaranje izvršitve sankcije, saj je sedaj določeno, da ima tako posledico le vsako dejanje sodišča ali organa, pristojnega za izvršitev, zaradi česar ni jasno ali v ta krog sodi tudi dejanje prekrškovnih organov. Glede na mešanje procesnih zakonov, na katere se v Zakonu o prekrških o posameznih vrstah postopka sklicuje oziroma določa njihovo smiselno uporabo tudi postopek o prekršku, je smiselna tudi jasnejša določitev dovoljenih vrst pravnih sredstev zoper različne odločitve organov, pristojnih za odločanje o prekršku. Tudi glede na odločbo Ustavnega sodišča je potrebno ustrezno prilagoditi določbo, ki ureja razmejitev pristojnosti med hitrim in rednim sodnim postopkom o prekršku. V izogib nadaljevanja stanja, ki ustvarja nove spore o pristojnosti je smiselno predlagano ureditev o tem predlogu zakona obravnavati po nujnem postopku. Takšen postopek narekuje tudi predvidena sprememba Zakona o varnosti cestnega prometa, ki predvideva povišanje glob za prekrške, poleg tega pa je v pripravi tudi predlog zakona o preprečevanju omejevalne konkurence, s katerim je glede prekrškovnih določb predvidena nova oblika predpisovanja globe, in sicer v določenem odstotku, od letnega prometa podjetja v predhodnem poslovnem obdobju in je tudi pripravljen z namenom uskladitve s pravnim redom EU. Zaradi veljavne ureditve po Zakonu o prekrških, če tega ne bi spremenili, se izgubi na pomenu, saj se skladno z določbo drugega odstavka Zakona o prekrških predpisi, s katerimi se v Sloveniji določajo prekrški, lahko uporabljajo le v skladu z Zakonom o prekrških. Brez spremembe predlaganega zakona bi nastala neusklajenost v predvidenimi rešitvami Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence in sankcij ne bi bilo. Treba je povedati, da s tem ne bi bili doseženi cilji predloga zakona o preprečevanju konkurence. V tem smislu bi imel sprejem predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o prekrških po drugačnem zakonodajnem postopku, kot je nujni, negativne posledice. Nujni postopek je potreben tudi zaradi uskladitve načina odločanja Višjega sodišča v pritožbi z obsegom obveznega preizkusa odločitve sodišča prve stopnje. Spremembe tudi določneje urejajo inštitut uklonilnega zapora. Ta določa, da se uklonilni zapor določi tistemu storilcu, ki globe ne plača, kljub temu, da razpolaga s sredstvi za njeno plačilo. Ker ta zapor ni sankcija, ampak le oblika izvrševanja pravnomočno izrečene globe, je smiselna čimprejšnja sprememba ureditve, na podlagi katere se uklonilni zapor izvršuje zoper kršitelje, pri katerih zaradi različnih razlogov ne doseže svojega namena. Uklonilni zapor je smiseln, če storilec globo čim prej plača, ni pa več smiseln, če storilec ostane v uklonilnem zaporu, dokler je to po zakonu možno in kljub temu ne plača globe. Na ta način se zgolj zaseda kapaciteta zavoda za prestajanje kazni, v kateri se uklonilni zapor tudi izvršuje, kar povzroča državi tudi stroške. Zato je utemeljeno v smislu preprečitve neželenih posledic za državo predlog zakona obravnavati po nujnem postopku. V SDS bomo podprli predlagano spremembo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miran Potrč v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! V Poslanski skupin Socialnih demokratov predloga zakona ne bomo podprli. Za to sta dve skupini razlogov. Nekaj načelnih in nekaj konkretnih pri vsebini tega zakona. Prvi načelni je, da vsak dan manj zaupamo predlagatelju v kvaliteto njegovih predlogov. Za to imamo tehten razlog. Predlagatelj je doslej, po naši evidenci ki je vsaj 99% točna, v tem mandatu vložil v Državni zbor 45 zakonov. Samo 15 od teh po rednem postopku. Med njimi so tudi Zakon o sodiščih, ki je bil noveliran petkrat. Zakon o izvršbi in zavarovanju štirikrat. Zakon o sodnem registru štirikrat in Zakon o prekrških štirikrat. Vi, gospe in gospodje v koaliciji lahko verjamete, da gre samo za izredno delovno vnemo, ki jo kaže to ministrstvo. Mi ne verjamemo samo tega. Mi pri tem resno opozarjamo, da prav gotovo take rešitve niso v celoti domišljene, če se po nekaj mesecih dopolnjujejo in spreminjajo. Da take rešitve, ki jih predlaga ta organ, pomenijo izjemno obremenitev za izvajalce. To so pa pravosodje, mnogokrat tudi upravni organi. Ker morajo vedno znova spoznavati, kakšne so nove rešitve, po kakšnih postopkih, s kakšno pravico se lahko in mora delovati in to seveda ni tako zelo enostavno, kot si mnogokrat zamišlja tudi minister in njegovi sodelavci. Takšni postopki, skrajšani in nujni in teh je dve tretjini otežujejo ali onemogočajo sodelovanje stroke in zelo pogosto sodelovanja stroke pri pripravljanju teh rešitev ni. In da končno to pomeni tudi omalovaževanje dela Državnega zbora. Saj si ministrstvo misli, da ko je enkrat samo domislilo rešitve, poslanci pač moramo sprejeti kar nam predlaga, ne glede na to ali lahko o tem razmislimo ali ne. In druga skupina vprašanj zadeva nekaj konkretnih pomislekov, ki so ob teh zakonih izraženih. Prvo. Zagrožene kazni se spreminjajo nekajkrat. Določajo se tudi nove skupine. Sama višina pa se pri posameznikih od 1.200 povišuje na 5.000 evrov. Spreminjajo se skupine, ki so bile prej enotne za podjetje, sedaj v samostojne podjetnike, pravne osebe, srednja in velika podjetja in če gledamo te primerjave se tudi tri do štirikrat povečuje zagrožena globa. To so tako velike spremembe, da je o njih potreben resen razmislek. Ne pa da pride ministrstvo z levo roko in pove: "To je treba narediti." Kot drugo. Zakonodajno-pravna služba nas je opozorila na dve stvari. Da se ni mogoče sklicevati na predlagani zakona, ki še ni bil sprejet in zato poviševat globe. To je nesporno in je jasno vprašanje. Samo ali ga kdo hoče razumeti, ali pa mu je vseeno kako se pravo in predpisi urejajo. Drugo. Opozorjeni smo bili da kaže razmisliti ali je dobra rešitev, da se ne izda potrdilo za tistega, ki ni plačal globe in se ne ugotavljajo razlogi za to v posebnih zakonih, ampak da se to na ta način uredi. To je pač neke vrste najmanj stranska kazen, ki pa lahko zelo obremeni tega človeka in Zakonodajno-pravna služba je predlagala razmisleke o teh vprašanjih. Jaz pa vam, ki niste bili na seji matičnega delovnega telesa moram povedati, da so iz Okrajnega sodišča v Ljubljani, iz oddelka za prekrške posebej sporočili, da poleg nekaj konkretnih pripomb imajo tudi mnoge sistemske resne razmisleke in predlagali, da se zakonodaja, tako kot je pripravljena, po skrajšanem postopku ne sprejme. To so za nas več kot tehtni razlogi, ki bi morali dati razmišljati še komu. Tudi predlagatelju, predvsem pa koaliciji. Mi na podlagi teh razlogov zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleš Gulič v imenu Poslanske skupine LDS. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, cenjeni kolegi, kolegica. V poslanski skupini, v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških ne bomo podprli. Nasprotovali mu bomo in to kolikor se da močno. Zakaj gre? Že ko se je pravzaprav zvedelo da prihaja ta predlog zakona, ali pa ponovni predlog, ali spet ta predlog zakona v Državni zbor po nujnem postopku smo sopodpisali skupaj z drugimi poslanci predlog, da se zakon uvrsti v proceduro po normalnem postopku. Se pravi z vsemi postajami, na katerih se ga da dobro premisliti, dopolniti in utemeljiti. Namreč spremembe, ki jih uvaja predlog novele zakona ne zadostijo že v osnovi poslovniški določbi, kdaj je možno sprejeti zakon po nujnem postopku. Saj v konkretnem primeru ne gre niti za težko popravljive posledice za delovanje države, niti za interese varnosti, ali obrambe države. Še manj pa za odpravo posledic naravnih nesreč. Razen če se seveda ta zakon, ta predlog zakona sam šteje za naravno nesrečo in njegov avtor, gospod Šturm. To je edina možnost. Predlagana novela zakona o prekrških v enem delu predvideva zelo visoke zgornje mejne dobe kot glavne sankcije za prekrške. To pa temelji na nečem, kar še ne obstaja. To je približno tako kot smo v srednji šoli "plonkali". Ko si zvedel od kolega rezultat in potem si računal nazaj, je bilo včasih uspešno, ampak nikoli pa ni bilo dovoljeno, v tem je možna primerjava. To ni dovoljeno in tudi v našem pravnem sistemu, v procedurah ni mogoče se sklicevati na nekaj, kar še ni. Čeprav smo danes že to slišali pri poročilu Komisije o preprečevanju korupcije, smo tudi slišali, da bo enkrat tako, kot se jim zdi, da bi moralo biti. Spremembe te zakonodaje so tako obširne, kar poglejte, koliko členov se spreminja in kaj vse spreminja, da bi zahtevale tehtnejše premisleke, podprte z natančnimi analizami trenutnega stanja in pa predlogi rešitev. Zakaj se je predlagal nujni postopek? Očitno ni nepopravljivih posledic za delovanje države. Ni problem interes varnosti ali obrambe države in ni naravna nesreča. Je pa nekaj drugega. Ko se je pojavil predlog novele, so se oglasili mnogi kritiki, in sicer predvsem iz stroke, kolegi, bivši kolegi gospoda Šturma, strokovna javnost se je odzvala zelo intenzivno v sorazmerno kratkem času in to je prav gotovo razlog, da se je ministrstvo z ministrom gospodom Šturmom odločilo, da gre po nujnem postopku, da bi bilo čim manj kritik, da bi bilo čim manj razprave, da bi bilo čim manj opozarjanj na njegove napake in njegovi naročniki nimajo natančnega pregleda nad njegovo pridnostjo, kaj vse počne, kako hitro hoče vse spreminjati. In kot že rečeno, včeraj preveč vneme prav gotovo škodi in to se ravno pozna. To, da nas pa v Državnem zboru zasipava Ministrstvo za pravosodje kar naprej z nekimi popravki popravkov, pa govori tudi o tem, da nas hočejo na ta način onemogočiti pri nekem normalnem delu. V Liberalni demokraciji Slovenije predloga zakona nikakor ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren, v imenu Poslanske skupine NSi.
Zdaj pa mislim, da zadnjič za danes lep pozdrav iz tega mesta. Prekršek je dejanje, ki pomeni kršitev zakona uredbe Vlade, odloka samoupravne lokalne skupnosti, ki je kot tak določen kot prekršek in je zanj predpisana sankcija. V Poslanski skupini Nove Slovenije bi si sicer zelo želeli, da bi se zmanjšalo število prekrškov in posledično tudi sankcij. Zakon o prekrških je krovni zakon za sankcioniranje široke palete kršitev. Sistem mora biti zasnovan tako, da predvideva vsa možna dejanska stanja kršitev, ki se lahko pojavijo. Vsako spreminjanje zakonodaje vpliva tudi na področje prekrškov, saj skoraj vsak zakon vsebuje tudi kazenske določbe s določitvijo prekrškov in višino glob. Spremembe narekuje tudi praksa prekrškovnih organov in sodišč, ki se ukvarjajo predvsem s procesnimi določbami. Zadnja širša prenova prekrškovnega prava, ki se je zgodila leta 2003 je bila sicer že večkrat novelirana. Ugotovimo lahko, da vsakokratne spremembe prinašajo izboljšave sistema in so gotovo pomemben ukrep za odpravo posameznih nejasnosti, ki se kažejo v praksi. Tokratna novela posega na več področij. Kot prvo naj omenim, da se zakon spreminja zaradi nove ureditve prekrškov s področja varstva konkurence. Splošni okvir in predpisane globe ne zadoščajo več resnosti kršitev nelojalne konkurence. Globo bo po sedanji spremembi mogoče izreči v procentu od višine letnega prometa podjetja. Na tem področju se podaljšujejo tudi zastaralni roki. Glede na resnost prekrškov in velike težave pri odkrivanju kršitev so bili dosedanji zastaralni roki absolutno prekratki. V Poslanski skupini nove Slovenije se nam zdijo pomembne tudi spremembe v ureditvi uklonilnega zapora. Marsikdaj izrek uklonilnega zapora ne bi dosegel svojega namena, to je, da bi kršitelj plačal globo. Direktor zavoda za izvrševanje kazenskih sankcij bo lahko predlagal, da se kazen uklonilnega zapora ne izvrši, če bo presodil, da gre za storilca, pri katerem okoliščine kažejo na to, da uklonilni zapor ne bi dosegel svojega namena. V nadaljevanju novele zakona o prekrških se določajo še spremembe glede višine zgornje meje za predpisovanje glob, razmejitev pristojnosti med hitrim in rednim postopkom, ter jasnejša ureditev pravic kršiteljev v hitrem postopku. Predlagane so tudi spremembe v postopku zahteve za sodno varstvo, predlaga se pa še razširitev pravice do pritožbe, ki jo bo lahko vložil državni tožilec, če jo bo prekrškovni organ prej napovedal. Poglavitne spremembe so po mnenju Poslanske skupine Nove Slovenije tudi na področju vročanja. Dosedanje vročanje po Zakonu o kazenskem postopku bo nadomestilo vročanje po splošnem upravnem postopku. Menimo, da je vročanje po ZUP-u zelo učinkovito, kar se je izkazalo v dosedanjih upravnih postopkih. V večini primerov se pojavljajo težave s tistimi, ki določenih pisanj ne želijo sprejeti in se na tak način izmikajo, s tem pa daljšajo in dražijo postopke. Na tem področju mora biti država vztrajna in odločna. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagane rešitve podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Drofenik v imenu poslanske skupine SLS. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar, poslanke, poslanci! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo, da se je v zadnjem času izkazala potreba po splošnem povišanju globe kot glavne sankcije za prekrške. Veljavni okvir za predpisovanje glob očitno ne omogoča ustrezne prevencijske funkcije. Zato tudi razumemo namen Vlade Republike Slovenije, da predlaga zvišanje zgornje meje za predpisovanje globe za prekrške. Večje globe naj bi namreč vplivale na posameznika tako, da se naslednjič vzdrži dejanja, ki predstavlja prekršek. Med glavnimi razlogi za višanje zgornje meje globe kot glavne sankcije za prekrške je seveda odločitev, da se povišajo globe za prekrške zoper varnost cestnega prometa. Na tem področju se predvideva, da se globe povišajo tudi za posameznike kot kršitelje. Sankcioniranje kršitev je seveda treba prilagoditi tudi evropskemu okviru pravnih ureditev. Podpiramo spremembe in dopolnitve, ki odpravljajo določene nejasnosti v procesni ureditvi odločanja o prekrških in izrekanja ter izvrševanja sankcij za prekrške. Menimo, da bodo k kvalitetnejši izvedbi samega postopka o prekršku prispevale tudi dopolnitve določb, s katerimi se ureja postopanje in izdaja odločbe o prekršku oziroma izdaja plačilnega naloga. Pri določenih prekrškovnih organih in sodiščih že prihaja do zastojev zaradi različne razlage ustreznih določb o pristojnosti za vročanje pravnomočnih sodb sodišča o zahtevi za sodno varstvo. Zato je prav, da se s tem predlogom zakona odpravlja nejasnosti v postopku zahteve za sodno varstvo ter izrecno določa pristojnosti za vročanje posameznih vrst odločb sodišča o zahtevi za sodno varstvo. Predlog novega načina vročanja v rednem postopku pa bo ob smiselni uporabi Zakona o splošnem upravnem postopku cenejši, hitrejši in učinkovitejši ter hkrati onemogoča izmikanje vročitvi. Z namenom pospešitve postopka in preprečevanja zlorabe pravice podpiramo tudi predlagane spremembe glede odločanja in izdajanja sodbe v skrajšanem postopku. Obdolženec v prihodnje ne bo mogel izrabljati ugovora in na tak način doseči razveljavitve sodbe, nato pa z izmikanjem v rednem postopku podaljševati čas do odločitve, računajoč na zastaranje pregona. V prihodnje za razveljavitev sodbe, izdane v skrajšanem postopku ne bo več dovolj le navedba obdolženca, da zoper sodbo vlaga ugovor, temveč se zahteva njegovo aktivno sodelovanje v sodnem postopku vključno z navedbo dokazov in dejstev, ki so mu v korist. Podati bo moral tudi pisni zagovor in pisno zahtevo, da ga sodišče zasliši ob vložitvi ugovora. Poslanci Slovenske ljudske stranke imamo sicer nekaj pomislekov glede predlaganih sprememb ureditve uklonilnega zapora. Prav je, da se sistem prilagodi dejanskim primerom kršiteljev, ki kljub dejstvu, da razpolagajo z določenim premoženjem, izkazujejo obstoj drugih ovir za določitev in izvršitev uklonilnega zapora, ki so takšne narave, da zaradi njih uklonilni zapor ne bi dosegel svojega namena. Gre predvsem za zdravstveno stanje storilca, njegovo starost, psihofizično stanje in socialne razmere v katerih živi. Njegovo stanje mora biti v času odločanja o ugovoru in tudi v času morebitne izvršitve uklonilnega zapora takšno, da je izpolnjen pogoj nedoseganja namena uklonilnega zapora. Smiselna je tudi poenostavitev postopka o ugotavljanju storilčevega premoženjskega stanja in njegovih možnosti za plačilo globe. Sodišče mora v teh primerih opraviti vse potrebne poizvedbe, lahko pa zahteva tudi poročilo pristojnega centra za socialno delo o okolju in razmerah, v katerih storilec živi. Sodišče pa lahko v določenih primerih tudi odloči, da se uklonilni zapor ne izvrši. Gre za okoliščine, ki kažejo na to, da izvršitev uklonilnega zapora ne bi bila v skladu s svojim namenom. To so primeri, ko je storilec zmožen plačila globe, ko ima pridobitno sposobnost in podobno. Strinjamo se torej s tem, da je uklonilni zapor precej občutjiva zadeva in da je smiselna le, če storilec globo čim prej plača. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo torej predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o prekrških podprli, saj menimo, da prinašajo precej dobrih rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Kar zadeva Zakon o prekrških, ima s stališča Poslanske skupine DeSUS dve plati. Eno, ki jo zagotovo podpira in ki zadeva osnovne ambicije in cilje, ki jih ima. In drugo, do katerih imamo, žal, zopet celo vrsto, pa nismo edini, zadržkov. Precej obsežne so predlagane spremembe, gredo pa, če jih rangiramo med tiste, ki niso zahtevne, ki bi jih lahko tudi po takšnem postopku, kot je bil sprejet, sprejeli, ampak tudi takšnih je kar precej, ki bi res zahtevale več premisleka, več tehtanja, več argumentacije, kar je bilo stališče tudi nekaterih drugih od poslancev bolj strokovnih institucij. Ambicije, ki jih brez dvoma smemo podpreti so ambicije, da se znižujejo stroški, da se povečuje učinkovitost, da se razbremenjuje vse tiste v sodnem sistemu, ki jih je moč razbremeniti, tudi ambicije, da se dvignejo najvišje možne globe z namenom, da se pač poveča varnost v cestnem prometu in ambicije, da skušamo omejiti onemogočanje konkurence kolikor jo je le mogoče. Torej, tovrstnim ciljem Poslanska skupina DeSUS zagotovo lahko pritegne. Poti, ki je bila izbrana in po kateri naj bi se prišlo do teh ciljev pa žal ne moremo v celoti pritegniti in govorili smo že o tem, naj danes samo ponovim, da se nam pravzaprav zdi kot, da bi bilo gradivo napisano s slabo vestjo. Kajti, na zgolj dobrih dveh straneh je predlagatelj več kot desetkrat imel za potrebno omeniti kako potreben je nujni postopek, čeprav se večina s tem ne strinja. Ko skuša argumentirati, zakaj je ta nujni postopek potreben se zdi, da mu ne uspe najbolj oziroma je včasih argumentacija ravno obratno sorazmerna. Če kdo reče, da mora biti postopek nujen zavoljo tega, da ne bi prišlo do neusklajenosti Zakona o prekrških s še ne sprejetimi zakoni, ki so šele na poti, potem to zagotovo ni dober argument za nujnost postopka. Če se argumentira potreba po nujnosti s tem, da so med sodišči spori zaradi pristojnosti, to najbrž tudi ne terja nujnega postopka. Če se govori o tem, da naj bi se prispevalo h kvalitetnejšemu delu prekrškovnih organov, bi tudi lahko na drugačen način, ne ravno na nujnega, to zagotavljali. Eden izmed argumentov na primer je bil, da se terja večja učinkovitost vročanja, pa so po nekaterih analizah, ki so jih delali v sodnem sistemu relativno uspešni, bojda celo preko 90% uspešnih vročanj beležijo. To se pravi, da ti argumenti, ki so bili našteti, niso bili ravno najbolj tehtni in je kolegij in Državni zbor nekako na silo z močjo sprejel pač ta nujni postopek, ampak sedaj ga imamo kakršnega imamo. Vsebinske pripombe pa žal tudi niso bile vse upoštevane. Ne tiste, ki jih je Zakonodajno-pravna služba kot prva najbrž prispevala in ne tiste, ki jih je Okrajno sodišče iz Ljubljane, ki po sodbi nekaterih poslancev in poslank tudi niso takšne, da bi jih smeli dajati v nemar. Pravno sistemske pripombe, je bilo danes že povedano, niso bile upoštevane. Pri neustreznem vročanju se vztraja. Vztraja se pri povečevanju učinkovitosti na račun pravne varnosti tistih, ki so v postopkih. In cela vrsta drugih takšnih pomislekov je še bilo, ki bi bili vredni daljšega premisleka, zato dobivamo vtis, da bolj kot predlagatelj terja nujnost postopka, manj je verjeti, da je ta nujnost res potrebna. Poslanska skupina DeSUS tako meni, da je nekoliko preveč hitenja pri spremembi tega zakona, da je premalo analiz, da je preveč očitkov o nedodelanosti s strani stroke, tako da najbolj frenetični podporniki tega predloga za spremembe in dopolnitve zakona o prekrških v Poslanski skupini DeSUS zagotovo ne bomo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa in dober dan. Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških v Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli. Že samo to, da je vlada predlagala ta zakon po nujnem postopku kaže na to, da ga hoče na vsako silo poriniti skozi Državni zbor s čim manj razpravami in s čim manj nasprotujočimi se mnenji. Dejstvo je, da ta zakon sam po sebi je zahteval in še vedno zahteva širšo razpravo, tudi strokovnih služb, ne le in zgolj tistih iz vladne strani. Na dolgo in na široko govoriti o tem zakonu mi je malo težko, ampak jaz se bom, ker je kolega pred menoj tudi govoril o uklonilnem zaporu, bom tudi jaz govoril nekaj o tem. Namreč, uklonilni zapor se zdaj pravzaprav v določenih segmentih črta. Črta se tam kjer bi moralo v uklonilni zapor, bi morali odpeljati tiste, ki se jim ne da izterjati denarja. Skratka, zopet so privilegirani, na primer, Cigani, narkomani in podobne skupine ljudi. Kajti njim davkarija ne more sesti na noben dohodek. Socialne službe tisti denar, ki jih dobijo od socialnih služb, tisto je nedotakljivo. Tisto, kar zaslužijo z raznim prodajanjem spomenikov, bakrenih žlebov in podobnim zbiranjem plemenitih kovin, tistega jim nihče ne more vzeti, kajti je neobdavčeno in gre direktno v žep. To se pravi, je populacija teh marginalnih skupin privilegirana. Vedno bodo pa plačali kazen in vedno bodo dobili po glavi vsi tisti spoštovanja vredni državljani, ki plačujejo davke, ki hodijo v službo in katerim se lahko davčni organ z lahkoto usede na tiste bedne plače ki jih dobijo. Tudi višina teh kazni je grozljiva. Za kakšen prekršek na polju avtomobilizma, če tako rečem, 1.000 evrov. 1.000 evrov so skoraj tri plače delavke v Muri. In te delavke in taki ljudje bodo kaznovani, jim bodo odvzeli vse, kar imajo. Neki Cigani ki pa konstantno kršijo zakone, oni so pa privilegirani, kajti uklonilni zapor jim je odpravljen. Saj lepo piše, da se uklonilni zapor ne sme določiti, če je bil za prekršek izdan plačilni nalog in tako naprej. Plačilni nalog za Cigana pomeni to, da ga zmečka in ga vrže skozi okno. Za obrisati si spodnji del hrbta je papir pretrd. Za podkuriti peč ne gori dovolj dobro. To se pravi, kaj bo naredil? Zmečkal ga bo in vrgel ga bo skozi okno. To se tudi dogaja. In seveda kaj bo naša ljuba oblast naredila? Verjetno bodo tisti papir pobrali, ga spravili in se Ciganom še opravičili, da so jim sploh napisali takšen nalog in naslednjič jim naloga ne bodo več napisali. Kajti zadeva je neizterljiva. Uklonilni zapor, ki pa je do zdaj to zadevo poravnaval, tega pa ne bo več. Namreč kaj se je dogajalo in kaj se dogaja še zdaj, dokler ne bo ta zakon sprejet? Tisti hip, ko so prišli policisti k kašnemu Ciganu, da ga bodo odpeljali v zapor, je v enem kosu odplačal kazen z obrestmi vred. Vem za primer iz novomeškega okrožja, kjer je šlo za eno zadevo, ko je bil nekdo, Cigan seveda, davkariji dolžen preko 100.000 evrov in ko so ga prišli iskati, da ga bodo zaprli, je v hipu plačal v gotovini kompletno kazen. Zdaj pa, razen nekaterih seveda, kdo od nas lahko potegne iz žepa 100.000 evrov in jih plača? Zato tak zakon nikakor ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še gospod Zgorac v imenu skupine nepovezanih poslancev.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev, imenovani Lipa, zakona ne bomo podprli. Ampak ne zaradi razlogov, ki smo jih slišali od naših predhodnikov, ampak zaradi drugih razlogov, ki jih bom omenil mogoče malo kasneje. Kar se tiče uklonilnega zapora. Veste, uklonilni zapor pride takrat, ko je plačilni nalog izdan in se ne plača. Takrat pride do uklonilnega zapora. Zato ta nevednost mojega predhodnika naj bo upravičena. Uklonilni zapor pride šele takrat, ko nekdo ne plača po treh obvestilih. In uklnilni zapor je v bistvu bila ena sankcija, ki se mi zdi primerna za to, da bi se lahko neka kazen oziroma neka globa za prekršek iztirjala. Uklonilni zapor ne pomeni, da greš ti v zapor in oddelaš svojo globo, ki si jo dobil. Še vedno jo moraš plačati. Uklonijo te zato, ker svoje globe nisi plačal in si nevaren za okolico. Ampak pustimo. Nevednost je pač takšna, kot je. Stvar, ki jo pogrešamo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, Lipa, je mogoče oblika javnih del. Javna dela so ena oblika, ki bi vsakomur pomagala k temu, da prekrška ne bi ponavljal in ne bi bil tisti, ki se vrača na pota bodisi kaznivih dejanj bodisi prekrškov. Kar nas bode v oči pri predlogu zakona, je predvsem tisto, da je zakon predlagan po nujnem postopku. Poslovnik Državnega zbora Republike Slovenije, bom rekel mala ustava za vse nas poslance, pravi, da je zakon lahko predložen po nujnem postopku takrat, kadar gre za odpravo posledic naravnih nesreč, težko popravljivih posledic za delovanje države - takrat lahko Vlada predlaga zakon po nujnem postopku. Noben od teh trenutkov se v predlogu zakona oziroma spremembah in dopolnitvah zakona o prekrških ni zgodil. Zakon bi lahko bil predlagan po rednem postopku, takrat bi imeli možnost širše razprave, tudi bodisi kakšnih koristih predlogov s strani koalicije, opozicije, kogarkoli v tem Državnem zboru. Kar se tiče višine glob. Višine glob bi se morale po prepričanju Poslanske skupine nepovezanih poslancev, imenovane Lipa, prilagajati trenutnemu razpoloženju ali pa trenutnemu standardu v naši državi. Zastonj, bodisi Vlada Republike Slovenije, predlagatelj zakona, kdorkoli pač si želi, da bi oglobili tiste, ki delajo prekrške, za neko bajno vsoto. Ta bajna vsota je sicer, bom rekel, na pogled lahko zelo - ali pa, lahko predstavlja palico nekomu, da jo bo spoštoval od zdaj naprej. Ampak če mi nimamo možnosti izterjave te globe, če nimamo možnosti, da bi tega človeka kaznovali, enostavno zato ker tega nima, ne more dati, mina od kod. Vemo, da je po Ustavi Republike Slovenije lastnina posameznika sveta, kar je prav, da je, da ne bomo napačno razumeli, potem tudi globa nima učinka kazni. Namesto višine globe v tisočih evrih, kot jo predlagate nekomu, ki dela za strojem, recimo v Palomi, Sladkem Vrhu, kjer dobi 430 evrov neto plače, pa če bo prevozil rdečo luč, ga boste oglobili za 500 evrov - samo zdaj, s čim naj plača? Mi ne naredimo nič, popolnoma nič! Zaprli ga ne boste, oglobili ga ne boste, ker ga ne morete, ker mu cele plače ne morete vzeti, tudi nima od kod dati. Torej niste sledili namenu zakona. In te globe za ljudi in teh je vse več v Republiki Sloveniji, predvsem po zaslugi te vlade, ne boste mogli oglobiti. Javna dela so pa ena takšna institucija, o kateri bi bilo po našem prepričanju, po prepričanju nepovezanih poslancev, imenovanih Lipa, tista zgodba, o kateri bi se dalo razmišljati v bodoče, ko boste pripravljali takšne zakone. Kaj je hujše od tega, da moraš iti okopavati rože v mestni park, če si bil pa pred tem veliki privatnik, ali pa po vašem prepričanju ali prepričanju vlade velik konkurent - čeprav vemo, da ta vlaga za konkurenco na gospodarskem trgu ne skrbi - če si bil pa takrat veliki frajer, in si imel člansko izkaznico katere od vladnih strank! Zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa, končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili danes v okviru glasovanj, čez pol ure, to je 15.35 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 15.35 uri. Hvala.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, nadaljujemo s prej prekinjeno sejo. Prehajamo na glasovanje Državnega zbora o predlogih odločitev. Prosim vas, da po ustaljeni praksi, vsi skupaj preverimo delovanje glasovalnih naprav. Po pravilu mora v okviru glasovalne naprave goreti rumena lučka. Ker ne vidim pritožbe, pomeni, da lahko preidemo na odločitve Državnega zbora. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda, to je z obravnavo poročila o delu Komisije za preprečevanje korupcije v letu 2006 Prehajamo na odločanje o sklepih in vloženih amandmajih. Prvo prehajamo k odločanju k drugemu sklepu, in sicer konkretno na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Zares za novi 2.a sklep. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 36. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju prav tako Poslanske skupine Zares za novi 2.b sklep. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 38. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 3. sklepu. Odločali bomo o amandmaju Poslanske skupine Zares za novi 3.a sklep. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 36. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 4. sklepu. Odločali bomo o amandmaju Poslanske skupine Zares k 4. sklepu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 41. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih k predlogu sklepov. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepov k Poročilu Komisije za preprečevanje korupcije v letu 2006 v celoti. Ob tem vas opozarjam, da me na že posredovano ugotovitev, da sta prvi in drugi predlagani sklep komisije po Zakonu o preprečevanju korupcije brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za so glasovali vsi prisotni, nihče proti. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] S tem ugotavljam, da so sklepi v celoti sprejeti. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo pa s prekinjeno 6. točko dnevnega reda - to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti na smučiščih, v okviru rednega postopka. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista obvestila, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Mi pa nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Državnem svetu. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o zakonu. Tudi tukaj vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejeti na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Ob tem vas želim opozoriti, da bo na podlagi prvega odstavka 98. člena Ustave Republike Slovenije zakon sprejet, če bo zanj glasovalo dve tretjini vseh poslancev, to je 60 ali več. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 3. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da zakon ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Se opravičujem, prehajamo na obrazložitev v imenu poslanskih skupin. Odpiram postopek. Izvolite. Besedo ima poslanec Alojz Sok v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Kot sem že v imenu poslanske skupine danes tukaj povedal, ampak je takrat bila prisotna manjšinska zastopanost poslank in poslancev. Zdaj, ko ste vsi prisotni, bi še enkrat rad obrazložil, da bomo v Novi Sloveniji sklep matičnega delovnega telesa podprli. Zdi se nam namreč sedanja ureditev primerna in se ne strinjamo z obrazložitvijo predlagatelja, češ da je zaradi tega, ker ima Vlada, ki v imenu države zagotavlja tudi večinska finančna sredstva za delovanje javnih raziskovalnih inštitucij, kot sta javni raziskovalni zavod in pa javni infrastrukturni zavod, možnost predlagati večino v upravne odbore imenovani skladov. Takšna rešitev daje možnost Vladi, da v imenu javnega interesa in preko javnih sredstev tudi ima določeni vpliv na to, kar uprave odborov počnejo, to pa je, da sprejemajo program dela, sprejemajo finančni letni načrt in pa seveda da potrjujejo različna poročila pač v obsegu tega. Bolj kot to, kdo je v tej sestavi v upravnem odboru, se nam v Novi Sloveniji seveda zdi pomembno dejstvo, da Vlada preko proračuna povečuje sredstva tako za raziskave, in sicer se ta sredstva povečujejo v stopnji 14% z leta 2007 na 2008 in za enak odstotek tudi v predloženem proračunu za leto 2009. Prav tako pa Vlada v imenu te države zagotavlja znatna sredstva za tehnološki razvoj in tudi na tem področju se sredstva bistveno povečujejo. Tako se vsota, ki je namenjena tej postavki, z leta 2007 do leta 2008 povečuje za 48% in pa potem še naslednje leto v 2009 kar za 63%. To seveda pomeni, da Vlada še kako skrbi za znanstveno tehnološki razvoj in da je v bistvu bolj kot to, kdo bo sedel v kakšnem upravnem odboru, pomembno, koliko sredstev za delovanje teh inštitucij namenjamo. Dejstvo, da pa kakšen posameznik ni bil izvoljen v katerem od teh javnih zavodov še naprej za direktorja, pa seveda ne more biti razlog, da se pojavi potem nekdo od poslancev in predlaga nek nov zakon z neko drugačno ureditvijo. V Novi Sloveniji bomo sklep matičnega delovnega telesa podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanka Breda Pečan bo govorila v imenu Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo v celoti glasovala proti predlaganemu sklepu v prepričanju, da je sprememba, ki je bila sprejeta pred dvema letoma, škodljiva in da so se škodljive posledice pokazale v tem času do prvič in drugič vloženega zakona, ki naj bi vrnil situacijo v čas pred nastopom te Vlade. Gre za to, da je zagotovo s takšno spremembo prvo, kar je neupravičeno, da Vlada trdi, da s tem, ko skrbi za takšno sestavo upravnih odborov, za interese javnega denarja in interese davkoplačevalcev zaradi tega, ker si, upam trditi, žal sicer nimam podatkov, vendar enako tudi Vlada ni prišla s takšnimi podatki, da se večina inštitutov večinsko financira iz drugih virov, ne pa iz proračunskih virov. To je prvo. Drugo, trditi, da je zaradi tega zadoščeno javnemu interesu, če upravni odbor sestavlja večina članov oziroma polovica članov, ki jih imenuje Vlada, je seveda iz trte zvito zaradi tega, ker ni nujno, da ti ljudje tudi zares skrbijo za uresničevanje javnega interesa. To smo imeli priliko slišati, brati in videti že v nekaj primerih. In tretje. Enostavno so popolnoma izločeni predstavniki uporabnikov, ki zagotovo še kako - prvo, kar je, financirajo delovanje teh inštitutov, in drugo, kar je, je delo oziroma raziskovalne delo na teh inštitutih zelo pomembno tudi za razvoj gospodarstva, zlasti seveda industrije, kadar gre za inštitute na tehnološkem in tehničnem področju. Torej izgovor, da Vlada skrbi za uresničevanje javnega interesa s tem, da imenuje več kot polovico članov ali polovico članov v upravnih odborih raziskovalnih in infrastrukturnih zavodov, je seveda zvita iz trte; ponavljam, gre za popolnoma ideološke razloge, zakaj se je to zgodilo, in menim, da bi Vlada se morala zavedati, da si ustvarja s takšnim načinom delovanja nasprotnike, da ne rečem sovražnike, tudi v raziskovalni in znanstveni sferi. Mi bomo glasovali, kot smo že rekli, proti in pozivam vas kolegi, da storite tudi vi, če hočete sebi [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala lepa. Kolega Ljubo Germič bo govoril v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Štirje vrhunski znanstveniki, profesorji, doktorji znanosti, Roman Jerala, Janez Plavec, Boris Žemva, Dragan Mihajlovič, člani upravnih odborov Inštituta Jožef Štefan, Kemijskega inštituta v javnem pismu sporočajo, da sprememba v članstvu upravnih odborov, kjer so se zamenjali direktorji razvojnih oddelkov Leka, Save, Krke in so se nadomestili, lahko bi celo rekli ali po politični liniji povezani drugi člani, nas ti znanstveniki opozarjajo, da prihaja do zastoja v delu teh inštitutov, da se ne obravnavajo prioritetno razvojne vizije in strategije v okviru teh inštitutov in da seveda partnerstvo med tremi - tako ustanoviteljev, uporabnikov in izvajalcev - pravzaprav več ne funkcionira glede na to, da ima ustanovitelj večinski delež v upravnih odborih. Tukaj bi vas želel opozoriti, da so to inštituti, ki predstavljajo v svetu ugled in ponos Republike Slovenije na tem področju in da gre za pomemben segment raziskav na področju kemijske in farmacevtske industrije. Kaj to pomeni za Slovenijo in za njeno gospodarsko rast, vas želim ponovno spomniti, da je dodana vrednost v teh segmentih dvakrat večja, kot je dodana vrednost v celotni predelovalni dejavnosti. In da je obseg sredstev, ki se namenjajo iz tega dela gospodarstva za raziskovalno-razvojno dejavnost okoli 50% vseh sredstev, ki se namenjajo za te namene v okviru celotne predelovalne dejavnosti. Seveda se v Poslanskem klubu LDS nikakor ne moremo strinjati, da je samo večanje obsega sredstev že merilo za to, da bo Slovenija dosegala raziskovalno odličnost in da bo dosegala višjo gospodarsko rast in gospodarski preboj. Zagotoviti je treba seveda odločanje v teh upravnih odborih, ki bodo imeli strateški interes zagotavljati odličnost slovenske znanosti in uspešen razvoj prenosa znanja v gospodarstvo. Takšno sestavo upravnih odborov, kot je sedaj, da jih ima ustanovitelj v večini, kažejo na negativne posledice. To je samo eden izmed apelov znanstvenikov, kako ureditev, ki jo je prinesla zakonska sprememba v letu 2005, prinaša slabe rezultate. Zato v Poslanskem klubu LDS nikakor ne moremo sprejeti sklepa, da je predlog zakona, ki spreminja to sestavo, neprimeren za nadaljnjo obravnavno. In seveda apeliramo na vse kolege in kolegice v tem Državnem zboru, če želimo dobro slovenski znanosti, če želimo razvoju slovenskega gospodarstva dobro, potem dovolimo, poslušajmo glas teh znanstvenikov in nadaljujmo razpravo, ki je namenjena sestavi članstva v upravnem odboru. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Pavle Gantar bo govoril v imenu Poslanske skupine Zares, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi. V Poslanski skupini Zares bomo glasovali proti sklepu matičnega delovnega telesa. Vprašanje, o katerem danes govorimo, je seveda vprašanje o avtonomijo znanosti in o avtonomiji raziskovalnega dela. Ta avtonomija ni samo pravica do abstraktne svobode raziskovanja v ustavnem smislu, ampak je seveda tudi avtonomija razpolaganja z viri, s katerimi pač lahko raziskujemo, z denarnimi viri, kadrovskimi viri in drugimi viri. In ta avtonomija je resno in temeljito ogrožena z dejstvom, da so upravni odbori v raziskovalnih inštitucijah sestavljeni tako, da prevladuje politika in konkretno ena politična opcija, kar je iz sestave teh nadzornih odborov in upravnih odborov povsem razvidno, če pogledamo, kdo je bil zamenjan in kako je bil zamenjan. Rad bi vas opozoril, da lahko greste pogledat številne ugledne tuje raziskovalne inštitucije in zavode in povsod boste ugotovili, da politična sfera nima odločujočega in določujočega vpliva na to dejavnost. Še več kot to, tisto, kar me čudi, je nezaslišana drznost in če hočete predrznost politike, da ona ve in misli, da ve, kaj so cilji raziskovalnega dela. Če bi temu bilo tako, potem seveda v zgodovini znanosti marsikaj, kar je bil odkrito in kar je danes sestavni del našega življenja, ne bi bilo nikoli odkrito in o tem so pisali številni publicisti in znanstveniki na tem področju. Če želimo v politiki tvorno prispevati k znanosti, je najboljše, da ji zagotovimo stabilen okvir, transparentno sofinanciranje, ker financiramo tako ali tako ne vsega, in prepustimo znanosti sami, da izbere svojo pot, skupaj z industrijo in seveda dejavnostmi, na katere vpliva ona in je vplivana od njih. Jaz bi rad opozoril tudi na srečanje sindikata visokošolskih in raziskovalnih delavcev pred desetimi dnevi na Inštitutu Jožef Štefan, kjer so predstavili drugačne podatke o teh, da delež sredstev raste, pač pa obratno, sredstva se zmanjšujejo, tudi osebnih dohodki se zmanjšujejo in prav tam je bilo opozorjeno, da je avtonomija tega raziskovalnega dela in odločanja ključna za uspeh in perspektivo raziskovanj v Sloveniji. Tako da bomo mi, kot sem rekel, glasovali proti sklepu matičnega delovnega telesa in, kot rečeno, sam za sebe moram reči, če bomo kdaj v priložnosti, da bomo lahko oblikovali vladajočo koalicijo, bo to eden izmed prvih zakonov, ki ga bomo spremenili. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče nepovezanih poslancev, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, naj bo to še zadnji apel tistih, ki smo se podpisali pod predlog zakona. Dva dni praktično poslušamo v tem parlamentu velike besede o korupciji, klientalizmu, nepotizmu in tako dalje. Ampak veste, od besed do realizacije ali pa premika v drugo smer je velik korak. Mi vam ga danes ponujamo, ponujamo, da dokažemo, pa bom rekla širši slovenski javnosti, tudi znanstveno-raziskovalni sferi, da nam ni vseeno, kaj se dogaja z neodvisnostjo državnih inštitucij, kaj se dogaja z avtonomijo neodvisnih inštitucij znanstveno-raziskovalne sfere. V preteklosti je bil sprejet zakon, ki spreminja sestavo v upravnih odborih znanstveno-raziskovalnih inštitucij: Vlada ima večino. In to pomeni, da ima Vlada večino ali pa zadnjo besedo tudi pri kadrovanju. Tudi pri kadrovanju v okviru upravnih odborov, ne nazadnje tudi na direktorskem mesta posameznih inštitutov. In verjamem, da veste, da so se zgodili Pedagoški inštitut, Inštitut za narodnostna vprašanja, Kemijski inštitut, Inštitut Jožefa Štefana, o katerih je govoril pred menoj poslanski kolega Germič. To so, spoštovane kolegice in kolegi, zadeve, ki terjajo resen razmislek in korak v drugo smer, v kolikor ne bomo naredili še ene kljukice pod klientelizem te Vlade. Na vodilna mesta se imenujejo osebe, ki nimajo niti strokovnih kompetenc, ki nimajo znanja, ki nimajo niti zakonskih pogojev, da bi bili lahko imenovani v določene organe ali pa na določena mesta. Ampak to jim omogoča zakon, ki je zaenkrat v veljavi. Tisto, kar želimo storiti opozicijski poslanci oziroma tisto poslanci, ki smo se podpisali pod ta zakon, je spremeniti sestavo upravnih odborov. Preprosto! V tej smeri ali pa v tem smislu, da bo možnost enakovrednega partnerskega sodelovanja pri ključnih odločitvah v okviru delovanja posameznega inštituta in ne nazadnje tudi trošenja državnih sredstev. In, ko je nekdo rekel, če država financira, potem mora imeti tudi absolutno podrejene inštitucije. Ti časi so mimo, spoštovane kolegice in kolegi! Jaz verjamem, da nam ni vseeno za avtonomijo in neodvisnost znanstveno-raziskovalnega sektorja ali pa sfere, preveč pomembna področja so to!
Hvala lepa. Glede na to, da vidim, da je še interes po obrazložitvi, odpiram postopek za prijavo. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Rudolf Moge. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Ko sprejemamo zakone se moramo ravnati po tem, kar mi mislimo o tem. In ker nismo ljudstvo, ljudstvo nas je izvolilo, je treba tudi na ljudi gledati, ki so jim ti zakoni namenjeni. Mislim, da je poziv v Državnem zboru čez 60 doktorjev znanosti o tem, da bi se ta zakon sprejel, o tem, da so tudi za ta zakon organizirali protestni zbor raziskovalcev 24. januarja na Inštitutu Jožef Štefan. Glede na to, da univerze, kot ste videli že prej, in inštituti, da tudi sindikat ne stoji na tej strani in je tudi sindikat poslal vsem poslankam in poslancem dopis, se mi zdi, da je izredno slabo za to državo, če tega ne bi upoštevali. Sindikat piše naslednje: "Spoštovane poslanke in poslanci, v imenu 1500 raziskovalk in raziskovalcev, članic in članov našega sindikata vas pozivamo, da podprete predlagano spremembo Zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti. Trenutna sestava upravnih odborov in javnoraziskovalnih zavodov se je vse od spremembe pred dvema letoma izkazala za skrajno problematično, zadnji dogodki na različnih slovenskih inštitutih pa kažejo, da se Vlada ne želi zadovoljiti zgolj z možnostjo vsakokratnega preglasovanja na sejah upravnih odborov, pač pa si želi s to spremembo statutov doslej avtonomnih raziskovalnih zavodov le-te podrediti v celoto. To pa je za prihodnost slovenske znanosti lahko pogubna." Mislim, da to, kar so povedali, drži in ne razumem Vlade Janeza Janše, kako koplje bojno sekiro in je slepa in je gluha za celo strokovno javnost, zainteresirano javnost in za vse sindikate, in jim diktira neke neevropske rešitve, hkrati pa hoče, da bo Slovenija postala svetilnik v Evropi in ta svetilnik [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]lahko dosežemo samo preko znanosti. Sam bom nasprotoval temu sklepu.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Majda Potrata. Izvolite.
Hvala. Tudi ta Vlada je v svoje akte zapisala načelno ugotovitev, da je znanje gibalo in temelj razvoja. Jeseni leta 2005 je minister, ki je izhajal iz raziskovalne sfere, prinesel v Državni zbor predlog zakona, ki naj bi nekatere nepravilnosti in nepraktičnosti odpravil. Eno samo je - dovolj dobro je poznal delovanje raziskovalne sfere, da je vedel, kam mora poseči, in razumevanje države kot lastnine in razumevanje podsistemov kot lastnine vladajoče koalicije je s tem dobilo v tem zakonu potrditev. Za ministrom Zupanom je prišla ministrica, ki je obljubljala, da bo slišala, kaj ji govori raziskovalna sfera in akademska sfera. Očitno ne sliši na ušesa, ki govorijo o tem, da je za doseganje visokih cilje potrebno prisluhniti tistim, ki te cilje tudi pomagajo uresničevati. Nič ne pomaga! Povedala nam je, da ona tega zakona, tako kot Vlada, ki ga v drugo skupina poslank in poslancev predlagamo, ne bo podprla. Če ne bo v drugo šlo, bomo pa vložili v tretje, ampak to, kar se dogaja zdaj v tem mandatu, je nedopustna gluhota za tisto, kar govori in zahteva pravzaprav najbolj propulziven del slovenskega naroda. Sramota za to koalicijo.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Slavko Gaber. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Kolega Moge nima prav, ko govori o Sloveniji, ki naj bi postala svetilnik v Evropi. Slovenija s tem zakonom že je svetilnik, in sicer svetilnik ozkosti. Tako ozkega pojmovanja sestavljanja odborov, ki vodijo javne institute, v Evropi namreč severno in zahodno od nas ne poznajo nikjer. Takšno nezaupanje, kot ga mi poslušamo v odnosu do visoko kvalificiranih raziskovalk in raziskovalcev - tega ne najdete drugod! Ob tem jim govorimo pravzaprav zelo preprosto stvar: "Ne sprašujte nas potem, kako se upravlja institute, bodite zadovoljni, da vam damo denar. Dajemo vam več denarja, zato bodite poslušni!" To diši po totalitarni pameti. Samo režimi, ki jih mika tovrstno ravnanje, govorijo in sporočajo, še posebej raziskovalcem, tovrstne stvari. Tukaj nekateri, naš kolega poslanec misli, da duhoviči in da je duhovit, ko primerja spoštovanega profesorja dr. Dragana Mihajloviča z Dražo Mihajlovićem. On verjame, da je duhovit, ker se mu je sprožila v glavi ta asociacija. Kaže, prvič, na pomanjkanje temeljne kulture, in drugič, na popolno nepoznavanje problematike, o kateri odloča. Kdor ne ve, kdo je profesor dr. Dragan Mihajlovič in duhoviči na tem institutu, naj si izvoli odpreti domačo stran na internetu in mu bo jasno, o kom govori. Ti ljudje so naredili za to državo več, kot lahko naredi takšen poslanec, če bi mu bilo dano živeti 200 let. Upam, da bodo lahko delali tudi v bodoče. Strinjam se s kolegom Gantarjem. Ta zakon je treba spremeniti takoj, ko bo mogoče, če sedaj za to [[....]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Kolegi, prosim vas! Hvala lepa. Besedo ima poslanec Tomaž Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Leta 2002 je bil sprejet zakon v obliki sestav upravnih odborov javnih raziskovalno-razvojnih zavodov, kot že drugič poskuša predlagati prvopodpisani poslanec gospod Gantar in tisti sopodpisniki. Do leta 2005 zavodi niso oblikovali upravnih odborov v skladu s tistim zakonom iz leta 2002. Zakaj ne? Lahko se sprašujemo. Vsi trije partnerji, ki so predlagali člane upravnih odborov, za to niso poskrbeli. Problematizirate zadevo šele sedaj, ko pravzaprav najbolj odgovorni partner, to je predstavnik davkoplačevalcev, Vlada, lahko imenuje polovico predstavnikov v upravnih odborih teh zavodov. Zakaj? Mislim,da je rešitev ustrezna zaradi tega, ker pravzaprav nekdo mora odgovarjati za porabo sredstev oziroma denarja davkoplačevalcev. In nekdo o tem mora tudi odločati. Jaz pogrešam pri vaših argumentih navedbo, ali pa vsaj uporabo, ali misel na besedo reforma, kajti če je uspeh naše raziskovalno-razvojne sfere odvisna od sestave in od tega, kdo bo imenoval člane upravnih odborov, potem je rešitev zelo enostavna, ampak žal ni tako. Reforma, prevetritev nekako vzpostavitev partnerstva med visokošolsko, raziskovalno in gospodarsko sfero, je tisto, o čemer se ne želite pogovarjati [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] in na podoben način nastopate organizirano s strani vseh prizadetih, ki se bojijo samo tega, da bi dejansko prišlo do prevetritve tega področja, najbolj kritičnega področja slovenske družbe za [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala lepa. Lahko preidemo na odločanje? Gospa Širca, beseda je vaša.
Hvala lepa. Ta sklep je treba zavrniti zaradi reforme. Zaradi tega, ker je potrebno narediti reformo, kot pravite, prevetritev, reformo k depolitizaciji tega sistema. In če se v znanosti to ne zgodi, potem se, ne samo vam, ampak vsem nam slabo piše, še posebej tudi ministrici, od katere se je pričakovalo mnogo mnogo več, kot kaže v času, odkar je ministrica.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Alojz Sok.
Hvala lepa. Še v svojem imenu bi rad še enkrat povedal, da bom podprl predlog matičnega delovnega telesa. Gospod Gaber nas seveda lahko podučuje v tem Državnem zboru o marsičem. Vendar je bil on tisti minister, ki je odločal dolgo časa, kdo bo v tej državi ravnatelj, kdo sme biti in kdo ne. To niso delali sveti zavodov, ampak on s svojim soglasjem. On je lahko dal soglasje ali pa ga ni dal. Niti ni potreboval obrazložiti, zakaj ni dal soglasja. Ne bom tukaj nadaljeval, vendar vi ste zadnji, ki nas lahko tukaj podučujete o avtonomiji, demokraciji in kar je podobnih pojmov in o politizaciji in tako naprej. Če je kdo politiziral ta šolski sistem, potem ste vi prvi in največji v tej državi, ki je to počel. Še enkrat ponavljam: ni vse v denarju, seveda ne. Ampak v tem trenutku se za to področje namenja veliko več denarja, kot se je namenjalo v katerikoli drugi vladi. Te stopnje rasti so, tako kot sem jih že prej povedal, pri tehnološkem razvoju skoraj za 50% v letu 2008-2009 in pa tudi za raziskovalno dejavnost po 14% letno. Nihče ni rekel, da Vlada pravi, damo vam denar, sedaj pa morate biti tiho. To ste si enostavno vi izmislil in na takšen način sprevračate te argumente. Smo pa vseskozi govorili, da v imenu te države mora Vlada skrbeti za transparentnost in pa gospodarnost porabe teh finančnih sredstev. To je pa sigurno in jaz sem prepričan, da se s tem strinjajo tudi državljani, ne pa seveda vsi posamezniki, to pa sigurno ne. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Po moji oceni ste sicer prekoračili določbe poslovnika, ki govorijo o obrazložitvi, ampak seveda jaz v tistem trenutku ne morem poseči v besedo. Glede na to, da je kar nekaj razprave željnih poslancev nakazalo svojo namero, odpiram postopek za prijavo. Besedo ima poslanec Jožef Školč.
Hvala lepa. Tu se kar naprej soočamo s tem, da kadar odločamo o aktualnih predlogih, razpravljamo o zgodovini. Sam ne bi imel nobenih težav razpravljati tudi o predlogih dr. Gabra, nekdanjega ministra za visoko šolstvo, ampak to ne vodi nikamor. Tokrat imamo predlog, ki poskuša urediti to, kar je bilo kasneje narobe narejeno. Mimogrede, tudi ta zakon, ki ga gospod Sok pripisuje ministrovanju gospoda Gabra, je bil, če se ne motim, sprejet v času ministrica Lucije Čok. Ampak to spet nič ne pove. Vi nas silite, da bi o stvareh, ki se danes dogajajo, govorili čez deset let, ko se nihče več ne bo spomnil, kdo je v tem trenutku minister oziroma ministrica za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Tisto, kar je problem, je, da že velika večina že v tem trenutku ne ve, ali ona ima kakšne posebne ideje in ali je v službi ideologije ali je v službi napredka znanosti. Gospod Štebe je pač govoril o nekem vetru. Kjer zapiha veter, ki ga vi promovirate, tam nastane puščava. In to je problem teh razprav. Veter je sinonim za neko odprtost, ne pa za to, da se stvari zapirajo, da se stvari kontrolirajo. In če kaj rabi odprtost in če kaj rabi odsotnost Vladne roke, je to kultura, je to znanost, je to visoko šolstvo in so različni družbeni podsistemi. Tisti, ki se tega ni naučil, pač [[...]] [[Izklopljen mikrofon.]]
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Aleš Gulič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi. Jaz bom seveda glasoval proti sklepu matičnega telesa. Tam smo se kar veliko pogovarjali. Nerad pa seveda poslušam stvari, ki niso resnične. Nekateri od inštitutov znanstveno raziskovalnih organizacij imajo iz državnega proračuna 10 ali 20% sredstev. Vse ostalo dobijo na trgu in tudi o tem odločajo seveda ljudje, ki jih je postavila Vlada. Kaj pa tukaj? Kje pa je tukaj zdaj tista znamenita pravičnost? Ampak ne gre za to. To je pač napaka, pavšalizacija in tako naprej. Gre za nekaj drugega. Gre za to, da je ta koalicija in ta Vlada izrazito nerazumno protirazumniška. Da sicer deklarira napredek, razvoj, znanje, ampak po drugi strani kar naprej znižuje vse te standarde. Nočete izobrazbe za ta poklic, nočete izobrazbe za oni poklic, zato da bi dobili čim bolj neizobražene državljane, da bi čim lažje manipulirali z njimi. Seveda to protirazumništvo je že zelo blizu tistemu, kar so počeli rdeči kmeti, ko so tipali ljudi, ali imajo očala ali ne, in jih seveda potem na ta način tretirali. Tako daleč gredo take zadeve. Zaradi tega mislim, da je treba vendarle to presekati. Saj ne gre za to, ali se zgodi danes ali čez šest mesecev. V tem trenutku je vendarle treba upoštevati avtonomijo univerze, avtonomijo raziskovalnih inštitucij in seveda tudi komu kaj na tem svetu zaupati. Gre za to, da vendarle so tam ljudje, ki so visoke časti, visoke morale in jih ne moremo obravnavati kot lastnino države. Kot lastnino Vlade. Kot lastnino predsednika Vlade.
Hvala lepa in besedo ima poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Sam bom nasprotoval sklepu matičnega delovnega telesa, tako kot Poslanska skupina nepovezanih poslancev, Lipa. Znanstveno-raziskovali sektor mora ostati neodvisen. Če je koga tega strah, mu naj pomaga tisti zgoraj, na katerega se radi sklicujete. Ampak mora ostati neodvisen! Sam si ne znam predstavljati, s kakšno pravico si ta država jemlje ali pa ta Vlada jemlje pravico, da v kolikor je že omogočila neko dodatno financiranje znanstveno-raziskovalnega sektorja, tudi neomejen vpliv na le tega. To je pravica, ki si je država ne more vzeti. Nekdo pred menoj je govorilo o imenovanju, pa ni predmet tega zakona, ravnatelje. Imenovanje ravnateljev. Pa saj se nič ni spremenilo. Saj minister še zdaj potrjuje te ljudi, ampak za razliko od prejšnjega ministra, bolj po sistemu izkaznic - kje je kdo prisoten, pri kateri stranki. Tak primer je, recimo, šola v Jerenini, kjer se ne morejo dogovoriti, dokler ne bo prave izkaznice, tudi ne bo ravnatelja. Tudi če je nekdo znanstveno sposoben za to, da bi bil tam ravnatelj. Ampak takšen primer se je tam zgodil, ko so aktivisti SDS-a dirkali po vasi pa so rekli: "Ta ne bo, pa ta ne bo, ker ni od SDS-a. Ta pa bo, ker je naš, čeprav ne izpolnjuje pogojev." Na takšen način se gre ta Vlada. Ampak tudi to ni pravi način. Tako kot mogoče za nekatere prejšnji način ni bil pravi. Ampak tudi to ni pravi način imenovanja ravnateljev. Pa ni predmet tega zakona. Nekdo je tudi omenjal transparentnost. Transparentnost je pa v tej Vladi popolnoma izgublja. Če gremo naprej. Najprej na prodajo državnega premoženja, tudi če se vrnemo na ravnatelje. Kje je pa tu kakšna transparentnost, da o njej govorite? Dajte no! Nehajte se sprenevedati. Podprite zakona in boste naredili nekaj dobrega za to državo. Hvala.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 28. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato bo Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj kot matično delovno telo predlog zakona obravnaval v drugi obravnavi in pripravil za odbor na eno izmed naslednjih sej. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Beseda je vaša. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Rada bi sprožila vprašanje okrog glasovanja in zavrnitve Zakona o sprememb in dopolnitev zakona o Državnem svetu, ker je sicer res zapisano v Ustavi, da se Zakon o volitvah v Državni svet, in sicer v 98. členu sprejema z dvotretjinsko večino vseh poslancev, vendar pa v 96. členu piše, da zakon, ki ureja organizacijo državnega sveta - pač ne piše, da se sprejema z dvotretjinsko večino. Zdaj, zgodba je nekoliko dolga, zaradi tega ker Zakon o državnem svetu je samo eden, nista dva. Po pravilih, glede na to, da še en del zakona tak, da bi se moral sprejemati z dvotretjinsko večino, drugi del pa z navadno večino, bi morala biti to dva zakona. Že tu je prva napaka bila narejena, ampak dobro. To je bilo leta 1992, od takrat je steklo mnogo vode. Med drugim je po tej vodi priplavala tudi, spremembe in dopolnitve zakona o Državnem svetu v letu 2005. Takrat smo sprejemali dopolnitve tega zakona zaradi tega, da bi preprečili možnost, da je predsednik Državnega sveta poklicni funkcionar, sprejemali pa smo to spremembo z navadno večino. Sprejet je bil zakon z dvotretjinsko večino, spremenjen je bil z navadno večino, zdaj pa tisto spremembo, ki jo po ukazu ali po sklepu Ustavnega sodišča sprejemamo, sprejemamo znova z dvotretjinsko večino. Tukaj se postavlja vprašanje, ali smo ravnali prav leta 2005 ali smo ravnali prav danes. Zaradi tega postavljam proceduralno vprašanje, ne pa predloga zaradi tega, ker mislim, da pač danes ne moremo v zvezi s tem nič narediti. Namreč, da Zakonodajno-pravna služba prouči ta zaplet in da poslanke in poslance obvesti o tem, kaj pravzaprav bi morali storiti. Dejstvo je namreč: če drži, da moramo zakon ves čas sprejemati, spreminjati z dvotretjinsko večino, je bila nezakonito sprejeta sprememba leta 2005. Torej prosim, naj Zakonodajno-pravna služba preveri, kaj se je v celotnih postopkih dogajalo, naj nas obvesti in naj pove: Ali je bila danes sprememba zakona sprejeta ali ne?! In: Kaj se v tem primeru zgodi s spremembo zakona, ki je objavljena in tudi vključena v čistopis zakona, uradno prečiščeno besedilo, ki je objavljeno in je bilo tudi sprejeto s 55 glasovi, ne pa s šestdesetimi. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa poslanka Pečanova. Pred glasovanjem o Zakonu o Državnem svetu sem vas opozoril o potrebni večini glasov. V okviru strokovnih služb Državnega zbora smo vzpostavili kontakt tudi s pravnimi strokovnjaki, kjer nam je bilo pojasnjeno, da z isto večino, kot se sprejema osnovni zakon, se sprejemajo tudi dopolnitve. Osnovni zakon je bil sprejet 1992. leta z dvotretjinsko večino. Imate pa seveda vso pravico kot poslanka Državnega zbora se obrniti na različne institucije, ki po moji oceni, vam bodo podali enako mnenje. Bi pa rad popravil svojo napako izpred malo prej, z displeja je prehitro odšel rezultat glasovanja. Prej je bilo navzočih 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 28. [[Za je glasovalo 41]] [[Proti 28]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek ob predlogu zakona končan. In s tem je bila tudi zaključena točka. Mi pa nadaljujemo s 14. točko dnevnega reda, gospa Pečanova izvolite.
Gre namreč za to, gospod podpredsednik, da sem jaz v naštevanju problematike okrog tega zakona opozorila tudi na nezakonito sprejeto spremembo Zakona o Državnem svetu leta 2005, 14. julija. Mislim, da bi bilo zelo koristno, če bi vendarle moj proceduralni predlog sprejeli, da bi Zakonodajno-pravna služba, ki ima tudi vse možne informacije na razpolago, ugotovila oziroma nam povedala, kaj pravzaprav iz tega sedaj sledi. Zaradi tega mislim, da ni prav kar tako prenesti na posameznega poslanca ali poslanko iskanje prave resnice, glede na to, da imamo letos zelo veliko govora o resnicah in pravih resnicah in nepravih resnicah in da ugotovimo, kaj smo pravzaprav danes in pred dvema oziroma dvema letoma in pol naredili.
Hvala lepa. Državni zbor predloga zakona ni sprejel in kar se nas tiče, je zakonodajni postopek končan. Gospa Pečanova, imate eno možnost - pobudo za presojo ustavnosti, lahko tudi zahtevek za presojo ustavnosti, seveda vse poti so vam odprte. Mi pa nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o prekrških Ker amandmaji k dopolnjenemu predlog zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Lahko preidemo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 18. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. PREHAJAMO NA 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI OKVIRNE KONVENCIJE SVETA EVROPE O VREDNOSTI KULTURNE DEDIŠČINE ZA DRUŽBO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Točko, o kateri se želite oglašati, sem zaključil in tako bo ostalo tudi do konca. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE, VLADO REPUBLKE AVSTRIJE IN VLADO REPUBLIKE MADŽARSKE O DELOVANJU CENTRA ZA SODELOVANJE VARNOSTNIH ORGANOV DOLGA VAS. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti 1. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED EVROPSKO UNIJO TER REPUBLIKO ISLANDIJO IN KRALJEVINO NORVEŠKO O POSTOPKU PREDAJE MED DRŽAVAMI ČLANICAMI EVROPSKE UNIJE TER ISLANDIJO IN NORVEŠKO. Predlog zakona je v obravnavo zbori predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni bilo. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista opozorili, da je bil zaradi amandmaja sprejetih na matičnem delovnem telesu predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Kolega Cvikl vidim, da imate dvignjeno roko. Proceduralno? Beseda je vaša.
Podpredsednik ne vem, imam občutek, da je moja roka daljša, kot je roka moje kolegice Darje Lavtižar Bebler, tudi njena roka je bila dvignjena v zadnjih petih minutah vsaj štirikrat. In bi vas želel opozoriti na 69. člen Poslovnika, ki pravi: "Poslancu, ki želi govoriti o uporabi Poslovnika [[postopkovno vprašanje]] , da predsedujoči besedo takoj, ko jo zahteva. Govor tega poslanca ne sme trajati več kot 3 minute. O uporabi Poslovnika odloči predsedujoči." Želim seveda povedati, da je pravilno, da poslanki, ki dvigne roko, daste možnost, da govori o uporabi Poslovnika, ne glede na to, pri kateri točki dnevnega reda smo, in ne glede na to, da vi mislite, da bo ona govorila o točki, ki je že minila. To boste vi odločili potem, ko bo ona v treh minuta obrazložila svoj proceduralni predlog. Zato vas prosim, predsedujoči, da upoštevate 69. člen Poslovnika in kolegici Darji Lavtižar Bebler, ki želi govoriti o uporabi Poslovnika, omogočite to, da govori o uporabi Poslovnika. To je minimalna kultura v okrogli dvorani Državnega zbora, lepo prosim. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam za razlago Poslovnika. Kot rečeno, smo pri 26. TOČKI DNEVNEGA REDA, to je OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O PRIVILEGIJIH IN IMUNITETAH MEDNARODNE OBLASTI ZA MORSKO DNO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, k tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Gospa Bebler, boste dobili besedo po temu glasovanju. Je to sprejemljivo za vas? Hvala. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko. Poslanka Darja Lavtižar Bebler, izvolite.
Gospod podpredsednik, srčno se vam zahvaljujem za tole možnost, da mi dajete besedo, za katero sem se priglasila že pred 5 minutami. Želela sem podati svoje mnenje v zvezi s sprejemanjem zakona o Državnem svetu. Mislim, da kot predsedujoči, čeprav vi ste vsemogočni, bi vendarle morali ukrepati in mi dati možnost besede v skladu z 69. členom Poslovnika Državnega zbora. Jaz imam nekaj zadreg v zvezi s sprejemanjem zakona o Državnem svetu. To, kar smo danes sprejemali, je pač zakon o Državnem svetu. Po enem členu ustave, to pa je člen 96. člen Ustave, govori pa o tem, da organizacijo Državnega sveta ureja zakon. Tukaj pa ni predpisana dvotretjinska večina. In zato bi jaz želela mnenje nekega relevantnega ali Zakonodajno-pravne službe, ali nekoga drugega, strokovnjaka, ki bi nam povedal, kaj pravzaprav mi danes sprejemamo. Jaz sem prepričana, da ne potrebujemo dvotretjinske večine, ker gre za organizacijo Državnega sveta. In vi ste tako enostavno zamahnili in menili, da vam je vse jasno. Jaz vam verjamem, da vam je vse jasno, ampak vseeno, kot pravnica imam nek dvom, nek tisti zdravi dvom v to, da morda pa vendarle nimate prav. In če je tudi že moja kolegica, poslanka Breda Pečanova, izrazila to v mnenju oziroma ta dvom, potem bi bilo najmanj, kar je, tudi z vidika poslovodečega v Državnem zboru, da bi dopustil presojo o tem, kaj je prav in kaj ni prav oziroma da se tukaj soočijo neka mnenja. Verjamem, da se vam mudi, da bi radi čimprej končali zasedanjega današnjega Državnega zbora, vendarle so stvari resne in zahtevajo neko strokovno mnenje in argumentacijo. Hvala.
Hvala, da ste v okviru vaše poslanske skupine tretjič ponovili isti proceduralni predlog. Kolega Školč, želite tudi vi proceduralno? Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi pa pozval predsednika Državnega zbora, če bi zasedel mesto predsedujočega. Jaz pač z zadnjega sedeža imam ta privilegij, da vidim, kaj se dogaja v celi dvorani in vidim, da vi sistematično nočete videti kolegov iz Socialne demokracije, ko dvigujejo roke. Ne verjamem, da tako slabo vidite, ne verjamem, da je to naključno in mislim, ali ste utrujeni ali karkoli je že, to niti ni pomembno za nas, predlagam gospodu predsedniku Cukjatiju, ki to tudi spremlja, ki je ne nazadnje odgovoren za delo Državnega zbora, da ga zamenja, da se mi po nepotrebnem ne jezimo eden na drugega, da lahko svoje delo normalno opravljamo. Predsednik, podpredsedniki so izvoljeni predvsem zato, da spoštujejo Poslovnik, da dajejo besedo, da se tudi o določenih stvareh poučijo. Verjamem, da jim gospod Plevelj veliko koristi, ampak naj mi oproščeno, gospod Plevelj ni tisti, ki bi bil referenca za odločanje Državnega zbora. Gospod predsednik, če imate kaj dobre volje, če želite to sejo pripeljati do konca, vzemite ta predlog za dobronameren, ne nazadnje je bil gospod Peče podpredsednik Državnega zbora tudi po volji vas in proti volji večine opozicije, ki si je na tem mestu takrat želela gospo Majdo Potrato. Prosim, da svoje delo tudi vi opravljate, ne da sedite, kot da ne veste, kaj se v tej dvorani dogaja in kako se šikanira določene poslanke in poslance, to je nedopustno.
Hvala lepa za vaše mnenje. Nadaljevali bomo s sejo. Zdaj smo četrtič poslušali proceduralno zgodbo o točki, ki smo jo že pred časom zaključili. Povedal sem vam, da stroka, s katero se je vodstvo Državnega zbora posvetovalo, nam je dala navodila o večini, ki je potrebna za obravnavo prejšnje oziroma še štiri točke nazaj. Če imate s tem probleme, je to vaša pravica, ni dolžnost. Hočem pa poudariti, da smo pri 28. točki, da v razpravo ne bom več sprejemal proceduralnih predlogov v povezavi z zakonom o Državnem svetu. Torej smo v okviru 28. TOČKE DNEVNEGA REDA - TO JE OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI STABILIZACIJSKO-PRIDRUŽITVENEGA SPORAZUMA MED EVROPSKIMA SKUPNOSTMA IN NJUNIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER REPUBLIKO ČRNO GORO NA DRUGI STRANI S SKLEPNO LISTINO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko, kot matično delovno telo, ki je zboru tudi pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Odpiram postopek za obrazložitev v imenu poslanskih skupin. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Aurelio Juri, izvolite.
Hvala predsednik, da ste mi dovolili, da obrazložim glas, in to v imenu poslanske skupine. Mi bomo zakon o ratifikaciji podprli. Zelo pomembno je, da sklenemo ta proces, ki ne nazadnje prispeva k temu, da se zahodni Balkan poveže z nami oziroma pripravi na to povezavo. Predvsem pa sem želel, gospod podpredsednik, preveriti, ali je še inštitut obrazložitve glasu, ki mi ga niste omogočili pri prejšnjih glasovanjih. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Odpiram postopek. Besedo ima poslanec Milan Cvikl, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi želel predvsem ob tej priliki povedati, da bom podprl ta zakon, in čestitati Črni gori za to, da je izpolnila vse pogoje iz Stabilizacijsko-pridružitvenega sporazuma. Naj spomnim Državni zbor, da je eden od pogojev bil tudi sprejem Poslovnika Skupščine Črne gore. Sprejem in uveljavitev Poslovnika Skupščine Črne Gore, ki je bil narejen neposredno po tem, ko so postali samostojna država. In zanimivo je, da je v testiranju pregledovanja tega poslovnika bilo udeleženih kar nekaj bivših zaposlenih tega Državnega zbora. Tudi tisti, ki so včasih sedeli desno od predsedujočega. In seveda temeljno vprašanje je bilo, ali bodo v Črni gori spoštovali poslovnik in na primer, ali bodo spoštovali tudi določbo, ki so jo prepisali iz našega poslovnika, ki pravi: "Če predsedujoči Državnega zbora oceni, da je treba na sami seji razrešiti določeno pravno vprašanje, pozove predstavnika Zakonodajno-pravne službe, da na seji ustno poda pravno mnenje." Nekaj tednov nazaj sem bil v Črni gori in tam Poslovnik Državnega zbora uporabljajo. Ko danes ratificiramo Stabilizacijski-pridružitveni sporazum, bi bilo dobro, da na tej seji Državnega zbora predsedujoči uporabljajo Poslovnik Državnega zbora, ki je bil ideal Črnogorcem za sprejem njihovega poslovnika in ga oni danes uporabljajo bolj učinkovito, kot ga mi. Jaz upam, da ne bo potrebno še predsedujočih uvoziti iz Črne gore.
Hvala za vašo obrazložitev. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Preden pa preidemo na 29. točko, pa ima proceduralni predlog kolega Školč, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi, spoštovane kolegice! Jaz se vam iskreno opravičujem, ampak mi imamo v tem zboru predsednika, ki ne sliši na jasen poziv. Imamo podpredsednika, ki govori o terminih, ki jih Poslovnik ne predvideva. Vodstvo zbora je nedefinirano, Poslovnik nedefinirana kategorija, hkrati se pa za njo skriva neka moč, ki interpretira to, kako se zakoni in druge odločitve sprejemajo. V imenu poslanske skupine prosim za 30 minut odmora, da bomo dali formalni pisni predlog predsedniku, ki slabo sliši, da ga bo lahko prebral in da se odločimo, ali naprej sodelujemo pri seji. Povezujemo to z odločanjem o naslednji točki, kjer bi si želeli, da najdete tudi način, da Vlada lahko pojasni, kako bo in kateri organ bo prijavila glede na ratifikacijo, ki prihaja Združenim narodom, kot tisti organ, ki je registriran za boj proti korupciji. O tem namreč ni bilo mogoče dobiti odgovora na matičnem delovnem telesu. To je pomembno vprašanje in tudi s tega vidika bi želeli, da najdete način, da Vlada lahko pove, glede na to, ker govorimo dva dni, kateri organ je premislila, da je najbolj primeren, da ga v skladu z ratifikacijo, za katero ne dvomim, da bo sprejeta, registrira kot tisti, ki ga narekuje konvencija, ki bo sprejeta, recimo čez 40 minut. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Glede na to, da vem, da očitno zelo dobro poznate Poslovnik, bom seveda odredil odmor tik pred glasovanjem. Do takrat pa bomo to točko, tako kot piše v Poslovniku, katerega ste sprejeli tudi vi, prekinil sejo. Smo pri 29. TOČKI DNEVNEGA REDA - TO JE OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE ZDRUŽENIH NARODOV PROTI KORUPCIJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prehajamo na predstavitev stališč posameznih poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine SD bo predstavila gospa Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Gospod podpredsednik, najprej prosim, če se odločite, na kateri točki pravzaprav smo. Zaradi tega, ker je ravnokar podal nek proceduralni predlog gospod Jožef Školč. Ali smo res že preskočili tisto točko? Smo že na tej točki, ko gre za ratifikacijo Konvencije Združenih narodov?
Gospa Darja Lavtižar Bebler, jaz svetujem, da poslušate, tako kot večina poslancev, da ste skoncentrirano prisotni na seji Državnega zbora. Povedal sem dvakrat, da smo na 29. točki dnevnega reda. Žal mi je [[...]]
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, jaz vas poslušam in včasih ne morem verjeti svojim ušesom [[...]]
[[...]]Ste razumeli? Potem pa vas prosim, da imate predstavitev stališča poslanske skupine tam, kjer se to tudi ponavadi opravlja.
Jaz vas poslušam in ne morem verjeti ušesom. Zlasti ne, kadar gre za utemeljene predloge s strani poslanskih skupin oziroma poslancev, ki vas opozarjajo na relevantne stvari v zvezi s tem Poslovnikom. Kar pa zadeva, če smo že pač pri tej točki, ratifikacijo Konvencije Združenih narodov v boju proti korupciji, bi pa želela povedati v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov, da bomo seveda to konvencijo oziroma ta zakon o ratifikaciji Konvencije Združenih narodov v boju proti korupciji z veseljem podprli. Čakali smo ta zakon že vrsto let. Tudi sama sem vprašala nekajkrat ministra za pravosodje, ki je vsebinsko odgovoren za to ratifikacijo, in ministra za zunanje zadeve, ki je formalno odgovoren za to, kdaj naj bi ta Državni zbor ratificiral ta zakon o ratifikaciji Konvencije Združenih narodov v boju proti korupciji. Mi se seveda veselimo tega dejstva, da bomo danes lahko ratificirali ta zakon. Veselimo se tudi tega dejstva, da se je Vlada umaknila iz vseh tistih nekih dvomljivih igric, s katerimi je poskušala v ta osnutek zakona vnesti tudi neka določila, ki v zakon o ratifikaciji neke mednarodne konvencije ne gredo. V tem pogledu lahko izrazim samo zadovoljstvo poslanske skupine Socialnih demokratov, da je vendarle naposled to prišlo v Državni zbor in da lahko mi to z veseljem ratificiramo. In od tod naprej seveda pa uresničujemo to konvencijo. Pri čemer pa nas, tako kot druge v tem Državnem zboru, zanima, kateri bo tisti organ iz 6. člena te konvencije, ki ga bo Vlada Republike Slovenije sporočila generalnemu sekretarju Združenih narodov kot tisti organ, ki bo zadolžen za to, da bo sodeloval v mednarodnem prometu v zvezi s temi vprašanji. Hvala lepa.
Hvala. Nadaljujem s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Stališče poslanskega kluba LDS bo predstavil poslanec Školč. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod predsednik Državnega zbora, gospod podpredsednik Državnega zbora, najprej protestiram, ker nam niste dali odmora, ko smo želeli, ker točka še ni bila odprta. Gospod Plevelj, prosim, da ljudi inštruirate pred sejo, da bodo znali svoj posel opravljati tako, kot je nujno potrebno. Ampak tukaj žal ni pomoči. Upam, da bomo pred odločanjem dobili tudi pojasnilo Vlade, ki, kot boste verjetno spet pogledali v Poslovnik, sicer ni predvideno, da dobi besedo, zato opozarjam, da ima Vlada možnost, da v tistem času pol ure poda pisno stališče. In jo tudi pozivam k pisnemu stališču glede tega, kateri organ za preprečevanje korupcije bo pri Generalnem sekretarju Združenih narodov naznanila kot tisti organ, za katerega Slovenija meni, da je v skladu s konvencijo, ki jo tudi v poslanskem klubu LDS podpiramo. Veseli smo, da je prišlo do spametovanja in da nismo naredili še večje napake in zakona o ratifikaciji opravljali na način, kot se ne spodobi, s predlogom vlade, da v zakon o ratifikaciji vpišemo nek neobstoječi organ. To k sreči na koncu ni bilo sprejeto. To bi bil še dodaten prispevek k tej klavrni sliki zunanje politike oziroma tega orkestra, ki pripravlja papirje, ki potujejo po svetu. Zato ponavljam, mi bomo ta predlog podprli, pričakujemo pa, da bomo na način, gospod predsednik je iznajdljiv, gospod podpredsednik še bolj, kadar je potrebno kršiti pravice poslank in poslancev, da bodo našli način, da v Državnem zboru in slovenski javnosti izvemo, kateri organ bodo naznanili generalnemu sekretarju. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče poslanske skupine Zares naj bi predstavil Matej Lahovnik in stališče poslanske skupine DeSUS mag. Franc Žnidaršič, ki ga ni. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, bomo prešli na odločanje o predlogu zakona. Pred tem vas še obveščam, da me Zakonodajno pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Je kakšna obrazložitev glasu? Ne. Kolega Školč, ali imam prav, da ste zahtevali 15 minut odmora ped odločanjem? 30 minut. Na predlog Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije odrejam pavzo 30 minut. Sejo bomo začeli ob 17.25.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo s prej prekinjeno sejo Državnega zbora. Gospod Školč, želite podati obrazložitev? Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V naši poslanski skupini pričakujemo, da bodo predstavniki Vlade povedali na usten način, ker pisno nismo dobili tistega, kar bi lahko pisno, kar so dolžni sicer storiti po konvenciji, ki jo bomo ravnokar ratificirali. Na nek način je nedopustno, da se v tej hiši igramo slepe miši. Ratificiramo pogodbo, ki so jo sprejeli v Združenih narodih, dolžni smo storiti določene korake, nismo pa vredni kot Državni zbor in kot poslanci in poslanke, da bi izvedeli, kateri organ bo Vlada naznanila generalnemu sekretarju. To je skrajno nenavadna in neobičajna situacija. Ne verjamem, da ni mogoče, da bi kdo od vlade v tem trenutku povedal, kateri organ bo naznanjen. Te stvari se ne delajo tajno. Te stvari se delajo transparentno, na način, da ljudje vedo, kaj bodo ratificirali. Ne nazadnje je bil zaplet z ratifikacijo povezan s tem, ker se je poskušalo pripeljati v zakon o ratifikaciji nek organ nekega vladnega pooblaščenca, ki ga v našem redu še ne poznamo. Proceduralni razlogi, s katerimi boste s kolegom, ki sedita za predsedniško mizo, zlahka barantala, ne odtehtajo tega, da vlada nekaj prikriva, sicer bi to naredili. Samo to je tisto, kar pričakujemo in upamo, da je bilo pol ure dovolj časa, da boste vladi dali 2 minuti, da pove, ali je to organ, ki je danes poročal v Državnem zboru o stanju na tem področju, ali menijo, da je potrebno narediti, kot sami pravijo, od vlade še bolj neodvisen organ, ki bo odgovarjal direktno kabinetu predsednika Janše.
Hvala lepa. Kolega Školč, jaz vem, da vi veste, da nisem jaz v okviru predsedujočega v vlogi, da od vlade zahtevam pojasnilo. Vlada Republike Slovenije je imela možnost, da prijavi svoj čas v okviru te razprave. Jaz od njih tega ne morem zahtevati in jaz vem, da vi to veste. Kljub temu, da jaz tega ne morem zahtevati, pa vas prosim, spoštovane poslanke in poslanci, da vsi skupaj pokažemo toliko elastičnosti, če nihče izmed vas ne bo nasprotoval predlogu, da tudi vlada dobi, kljub temu, da ni prijavila in izrazila želje po besedi, nekaj časa za obrazložitev, če bo seveda predstavnik vlade to želel. Tudi po Poslovniku to, kar sem sedajle naredil, ni možno, zato vas sprašujem, ali nasprotuje kdo izmed prisotnih poslank in poslancev predlogu, da tokrat naredimo to izjemo, ampak samo tokrat. Prosim, da tisti, ki nasprotuje dvigne roko. Videl sem, da je kar nekaj rok s strani poslancev, ki so vašemu predlogu nasprotovali. K novemu proceduralnem predlogu pa se je prijavil gospod Tanko. Beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz predlagam, da se seja pelje tako, kot so poslovniška določila, ki so bila sprejeta v prejšnjem mandatu. Mi smo v fazi glasovanja, obrazložitve glasu in nič drugega v tej fazi ni mogoče. Prekinitev seje je bila narejena. Upam, da so se kolegi uspeli posvetovati, kako bodo glasovali v tej konkretni točki. In to je praktično vse, kar je še pred nami ostalo. Vse drugo je brezpredmetno napletanje in zavlačevanje pri tej točki.
Hvala lepa. Predvsem hvala na to, da niste dali tudi vi krivde na mene. Lahko nadaljujemo s sejo, kot je bila predvidena na podlagi sprejetega dnevnega reda in scenarija za danes? Hvala. Torej smo pred glasovanjem, še enkrat poudarjam, Predloga zakona o ratifikaciji Konvencije Združenih narodov proti korupciji. Lahko glasujemo? Obrazložitve kolega Cvikl [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Dovolite, samo pojasniti sem hotel to, kar ste ravnokar tudi vi želeli. Obrazložitve glasu so že minile in smo samo še v fazi glasovanja. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je s TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOLOČANJU OBMOČIJ TER O IMENOVANJU IN OZNAČEVANJU NASELIJ, ULIC IN STAVB V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Kolega Školč, proceduralno.
Hvala lepa. Gospod predsednik Državnega zbora, gospod Cukjati, še enkrat vas prosim, če prevzamete vodenje seje. Gospod podpredsednik danes ni v dobri kondiciji, kajti mi smo prej imeli razpravo o ratifikaciji glede na prijave, obrazložitve glasov pa ne. Preprečil je drugim kolegom spet obrazložitev glasov. Ne vem, če je to po vašem navodilu, to je čisto vseeno. On nadomešča vas. Res vas prosim, da ne bo nadaljnjih zapletov, če ga, ker ste tukaj, lahko zamenjate pri vodenju seje. Peljemo se iz napake v napako in to se mi zdi hudo.
Kolega Školč, hvala za vašo skrb za mojo kondicijo. Nadaljevali smo s prakso, ki smo jo imeli v tem Državnem zboru. To pomeni, da po prekinitvi oziroma po prevzemu pavze s strani neke poslanske skupine tudi obrazložitev glasov ni več in smo samo v obdobju glasovanja. Kot rečeno, nadaljujemo s prekinjeno 5. točko. Državni zbor je v sredo 30. januarja in v petek 1. februarja letošnjega leta opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. čelna Poslovnika še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih in členih. V razpravo dajem amandma k 17. členu, in sicer amandma poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Odpiram postopek za prijavo. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. V poslanski skupini predlagamo črtanje četrtega odstavka 17. člena, ki določa, da bi pred odločanjem o odloku o določitvi imena naselja na narodnostno mešanih območjih morale udeležene občine pridobiti soglasje pristojne samoupravne narodne skupnosti. Mislim, da gre tukaj za preveliko pristojnost, ki jo dobijo te samoupravne narodne skupnosti. V bistvu gre za poseganje v stvari, ki se ne tičejo teh narodnostnih skupnosti. Živimo v Republiki Sloveniji in v Italiji nikomur niti na misel ne pride, da bi slovenska narodna skupnost smela sploh karkoli reči v zvezi s spreminjanjem oziroma določanjem imen. Ali kar je še huje, da bi dali na kakšno ime veto. Mislim, da na ta način ne moremo urejati zadev. Narodni skupnosti v Sloveniji, obe narodni skupnosti, italijanska in madžarska, imata že ogromno bonitet, ki jih nima slovenska skupnost nikjer, niti na Madžarskem niti v Italiji. Mislim, da dajmo že enkrat skrbeti za svoje stvari, dajmo malo razmišljati o slovenski državi in ne dovolimo tega, da bodo zdaj še tukaj, korak za korakom, posegali notri, celo v to, ali bo smelo neko naselje imeti, kaj vem, eno slovensko ime borca proti fašizmu ali bo to prepovedano. V kratkem se nam lahko zgodi tudi to. Mislim, da je skrajni čas, da tega ne dovolimo. Zato predlagamo, da se v 17. členu četrti odstavek črta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Aurelio Juri.
Hvala, podpredsednik. Socialni demokrati bomo ta amandma zavrnili, ker skrbimo za naše ljudi, skrbimo za naše državljanke in državljane, pripadnike italijanske in madžarske narodnosti. Tudi utemeljitev je napačna, nima zveze Italija in Madžarska s tem. Gre za to, da to soglasje dajejo samoupravne narodne skupnosti kot subjekt slovenskega notranjega prava. In gre za to, da se ohrani ureditev, ki velja ves čas od osamosvojitve dalje in še prej, še v prejšnjem sistemu ureditve lokalne samouprave oziroma komunalnega sistema, so samoupravne narodne skupnosti dajale soglasje k toponomastiki. Vemo vsi, koliko je toponomastika pomembna. Kadarkoli se določene politične sile dotikajo in prizadevajo za to, da bi zmanjševale pravice tudi slovenske narodne skupnosti pri toponomastiki, vemo, kako odreagira naša politika. Zadnjič, ko smo sprejeli amandma kolega Battellija, smo to uredili, ohranili smo, nič novega, ohranili smo dosedanjo ureditev. Zniževanje te ureditve bi pomenilo poseganje v zajamčene in utečene ustavne pravice, to bi pomenilo zniževanje standardov zaščite narodne skupnosti. Zato pozivam tudi kolege iz vladnih strank, da ta amandma zavrnejo in izglasujejo zakon tako, kot je. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Roberto Battelli. [[Se odpovedujete.]] Gospa Poszonec.
Hvala lepa. Jaz tega amandmaja ne bom podprla. 28 let smo imeli način, da smo se vedno z razumevanjem skupaj dogovorili za geografska imena. Zlonamerna je razlaga, da Italija in Madžarska nimata kaj iskati. Seveda, da nimata. Pripadniki narodnosti bi glasovali in predlagali in dali soglasje, ne pa sosednja država. Hvala.
Hvala. Ali lahko zaključimo? Odpiram ponovni krog za razpravo v povezavi z amandmajem k 17. členu. Predlagatelj poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Prosim za prijavo. Besedo ima poslanec Bogdan Barovič.
Hvala lepa, spoštovane kolegice in kolegi. To, kar je povedala spoštovana kolegica, glejte, če je že to bilo urejeno, zakaj je prišlo sploh do spremembe zakona. To ni res. Mi se borimo za pravice Slovencev, v Sloveniji bomo Slovenci imenovali svoje ulice in ne bomo dovolili, da jih bodo drugi oblikovali, tako kot jih Slovenci ne smemo v tujini. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Aurelio Juri. Izvolite.
V Republiki Sloveniji velja enakopravnost vseh državljank in državljanov, ne glede na razliko v rasi, narodni pripadnosti, veri in spolni usmeritvi. Zavoljo tega so državljanke in državljani, pripadniki italijanske in madžarske narodne skupnosti, pripadniki dveh avtohtonih narodnih skupnosti, ki jim je Slovenija, in še prej Jugoslavija, zagotovila vso ustrezno zaščito, tudi mednarodno verificirano in povzeto tudi v naši temeljni ustavni listini. Kakršnokoli odstopanje od dosedanjih pridobljenih in uveljavljenih pravic, je odstopanje od obljub, ki smo jih dajali, in je zaradi malenkosti lahko velik problem. Zavoljo tega še enkrat, tudi kolegu Baroviču, informacijo, da so pripadniki italijanske narodne skupnosti naši državljani. Niso državljani ne Republike Italije, ne Republike Madžarske. So državljani Republike Slovenije. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. Jaz bi rekel, da so pripadniki italijanske narodne skupnosti v Sloveniji državljani Republike Slovenije in obenem tudi državljani Republike Italije. Imajo pač dvojno državljanstvo, zato tukajle takšno sprenevedanje ne sodi sem. Rečeno je bilo, da kakršnokoli odstopanje od obljub in ne vem kaj vse, da bo sprožilo ne vem, kaj. V Kopru so se dogajala odstopanja od specialnega tržaškega statuta. Na Slovenskem je italijanska skupnost v nasprotju z določbami tega statuta širila dvojezično območje. In na tem širjenem dvojezičnem območju bo seveda sedaj italijanska skupnost določala, katera imena bodo smela biti tam in katera imena ne bodo smela biti. Poglejmo in ugotovimo ter imejmo enake vatle za vse. Poleg tega pa, če primerjamo, kaj smejo naši ljudje na oni strani in kaj sme italijanska in madžarska manjšina na naši strani, se sploh ne da primerjati. Nesporno dejstvo je, da je treba, že zdavnaj bi morali te zadeve odpreti na evropskem sodišču. In bo treba odpreti tudi vprašanje dvojne volilne pravice. Zakaj morajo imeti vsi neke previlegije, Slovenci pa v lastni državi ne smejo nič reči in ne smejo se sami odločati za nič, če ne bo kakšna skupina rekla, ja, dovolimo, da to lahko uporabite. In če bo kdo rekel, ne, to pa meni ni všeč zaradi tega in onega razloga, pa tega ne bomo mogli sprejeti. To enostavno ne gre. Zniževanje standardov se je začelo kmalu po sprejetju tega specialnega tržaškega statuta. Kmalu po tistem je koprska občina, ki je zaradi takratne oblasti v Sloveniji, ki jo je imela komunistična partija, za to, da se je kazala pred Italijo dobro, je vedno dovoljevala italijanski manjšini neke posebne pravice. Dovoljevala jim je vstopanje v novinarske kroge tudi brez izobrazbe, brez česarkoli. Lepo vas prosim! Dajmo enkrat nehati s tem. Če smo enakopravni v Evropi, bodimo enakopravni v Evropi in potem bodimo enakopravni tudi doma in imejmo nekaj ponosa in ne dovolimo tega kar tako.
Hvala. Besedo ima poslanec Geza Džuban.
Hvala lepa. Jaz imam pred seboj tri dokumente, ki so vsi k 17. členu. Najprej imam malo poslovniških težav, da težko razberem, kaj se bo zdaj zgodilo. Kar se pa tiče tega amandmaja, ki je v razpravi, nisem ravno navdušen nad njim, najmanj na tak način. Bi pa kljub vsemu opozoril kolege, da v tistih občinah, kjer je manjšina v izraziti manjšini in soglasje pomeni tudi veto na občinski odlok, in če se zgodi, da bo zahteva morda pretirana glede poimenovanja naselij, ulic in stavb, da je lahko nerazpoloženje med svetniki in pozneje med prebivalci. In dosedanji način, za katerega ocenjujem, da ga je gospa Pozsonec korektno opisala, da so bili vedno doseženi dogovori, ni bilo problemov. To pa je neka nova stopnja, ker gre za soglasje. Vemo, kaj je soglasje, da lahko povzroča težave v nekaterih občinah. Pri nas je pač tako, meni se zdi, da so tri občine, kjer imajo večino v občinskem svetu, pripadniki madžarske narodnosti. In tam ni problema, tam se pač izglasuje brez tega določila v zakonu. Ena je pa občina, kjer je to drugače. On v takšnih občinah je lahko problem. Jaz vas želim na to opozoriti in tudi bom, žal, glasoval za ta amandma, čeprav mi ves ta postopek skozi sprejemanje tega zakona ni všeč, ker veste, da nisem za kakšne nasilne načine reševanja tovrstnih zelo občutljivih problemov. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Roberto Battelli. [[Se odpovedujete.]] Gospa Marika, repliko? Izvolite.
Gospod Džuban, morali bi vedeti, da smo do sedaj 28 let imeli soglasje. Poglejte malo statut, saj ste podžupan, toliko morate biti in ste izvoljeni na tistem področju, potem ne tolmačite drugače, kot je.
Hvala. K besedi pa vabim poslanca Srečka Prijatelja. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani. Manjšinske pravice v Sloveniji tako za italijansko kot tudi za madžarsko narodno manjšino so dobre. To lahko ugotovi vsak, ki se popelje po Sloveniji ali kdaj prižge televizijo. Pa vendar poglejte, Slovenci v Italiji nimajo niti 10% teh pravic. Kljub temu, da je zakonodaja sprejeta komaj lansko leto, ni v veljavi in večni boj je. Celo ob uradnem obisku predsednika Napolitana, smo imeli priložnost slišati in videti, kako nas je pobaral. Italijani se tudi nikoli niso upravičili za vojne poboje ki so jih storili v Sloveniji. Nikoli. In se tudi nikoli ne bodo. In če gledamo malo zgodovino. Preberite si knjigo Samuela Proela. To bi priporočal zlasti nekaterim, ki se imate za Slovence, pa to niti malo niste. Izbrisana identiteta Slovencev. Takrat se je začelo tudi mrtvim spreminjati priimke in danes dajemo soglasje k temu, da bo nekdo odločal, ali smemo poimenovati ulico tako ali drugače. Če tega amandmaja ne sprejmete, potem potrjujete, da smo narod hlapcev in to verjetno bomo tudi ostali. Ker smo taki, kot smo. Hlapčevski. Navajeni teptanja.
Hvala. Ker vidim, da je še želja po razpravi in da imamo tudi proceduralni predlog, dajem besedo gospodu Tanku za proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala lepa. Glede na to, da se je razvila zelo diametralno nasprotna diskusija v zvezi obravnave tega amandmaja, predlagam da po končani obrazložitvi glasu daste na glasovanje predlog, da se odločanje o tem zakonu in amandmaju preloži na naslednjo redno sejo. Hvala.
Hvala. Jaz pa sprašujem kdo še želi besedo? Odpiramo ponovni postopek. Izvolite. Besedo ima poslanka Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo. Razpravljamo o rečeh, ki so kot pravica italijanski in madžarski manjšini zapisana v slovenski Ustavi. Slovenska Ustava ureja notranje pravo in ureja pravice. In nemogoče je zdaj s stališča uporabe slovenske Ustave zadeve primerjati in jim oporekati, ker se neka določil ali neke pravice v drugih državah ne upoštevajo. Manjšinske pravice niso vezane na recipročnost. In prav je, da niso na recipročnost vezane. Mi imamo možnost to urejati. In prav žalostno je poslušati v trenutkih, ko smo sprejemali evropsko Ustavo, ko bomo govorili o evropskem državljanstvu, ko se bomo morali odpirati za to, da bomo tudi drugim državljanom iz Evropske unije priznavali enake pravice, kot jih imamo v tej državi, kratimo pravice našim sodržavljanom, ki so madžarske ali italijanske narodnosti in menimo, da v tej državi živimo samo Slovenci in Slovenke. Ne. Živijo tudi pripadniki manjšin, ustavno priznanih manjšin, tudi drugih narodnih skupnosti. Živijo tudi tujci. Zato je nesmiselno, da trdite neke stvari, ki jih ne morete niti statistično dokazati. Pojdite pogledat v podatke Statističnega urada Slovenije, pa boste videli, kakšna se nam kaže prebivalstvena slika v Sloveniji. Govorimo o demografiji, govorimo o prebivalstveni sliki in politiki, pa se pogovarjamo tako, kot da bo malodane vsak moral imeti dokaz o tem, da je čistokrven Slovenec. Zame je takšna razprava deplasirana oprostite, soglasje upošteva dogovarjanje, ker pogovarjanje samo po sebi še ne pomeni tudi dogovora. Dogovor pa je zvezan tudi s soglasjem. In jaz ne vem, ali se do zdaj v okoljih, v katerih je dvojezično območje, o poimenovanjih niso dogovarjali. To je nesmiselno, kar zdaj delamo. Da postavljamo pod vprašaj nekaj, kar je ustavna kategorija. Mi imamo dvojezično območje in enakopravnost dveh jezikov na tem območju zapisano v ustavi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Aurelio Juri.
Da Slovenska nacionalna stranka vztraja pri tem sovjem stališču, me ne preseneča. To je pač njena pravica in tudi njeno poslanstvo. Ampak me preseneča nekoliko kolega Džuban, ko govori o občinskih svetih, kjer naj bi bila razmerja večine in manjšine. Vselej, kolega Džuban, še iz časov, ponavljam, prejšnje ureditve komunalnega sistema, ko smo imeli tri občinske zbore, zbor družbenega dela, družbenopolitični zbor in zbor krajevnih skupnosti, je samoupravna narodna skupnost učinkovala kot četrti zbor in je vsakič dajala soglasje k poimenovanju ali preimenovanju ulic in trgov na narodnostno mešanem območju. Ko smo spremenili sistem, smo uvedli sistem lokalne samouprave z občinskimi sveti. Ta funkcija je ostala, se jo pa prenaša na odločanje v občinskem svetu preko izvoljenih predstavnikov narodnih skupnosti. Oni so dolžni prenesti to mnenje. Vsakič jasno terja, kot je kolegica Potrata povedala, to terja dogovarjanje in se je vedno našel dogovor. Tako nikoli ni bila ulica, trg ali cesta poimenovana ali preimenovana v nasprotju s tem dogovorom. Gre za to, da se ohrani ta inštrument, ker narodna skupnost je element identitete kraja, tudi poimenovanja so element te kulturne identitete kraja, zato je potrebno, da pri tovrstnih posegih pride do konsenza, do soglasja. Samo opozarjam, vsaka sprememba tega pomeni odstopanje od prakse in pravne ureditve, ki je veljala doslej in za katero upam, da bo veljala še naprej. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Jožef Školč.
Hvala lepa. Sam sem si domišljal, da so bile te stvari razrešene že znotraj odbora in tudi zainteresiranega matičnega delovnega telesa, kjer so bile določene diskusije dovolj tehtne in tudi dovolj burne, da je bilo na koncu mogoče sprejeti kvalitetno odločitev. V predhodni fazi se mi zdi, da je rešitev taka, da se je ni potrebno ne sramovati, ne se bati kakšnih posebnih zapletov pri teh imenovanjih. K besedi sem se javil bolj zaradi tega, ker me zanima, kaj se bo zgodilo s predlogom, ki ga je podal kolega Tanko, češ, da je pač potrebno glasovanje preložiti, ker imamo dve diametralno nasprotni stališči. To se mi zdi skrajno nenavadno, ker je parlament ne enkrat soočen s to situacijo, da imamo diametralno nasprotna stališča. In takrat je moj vtis, da, bom rekel, gospodje iz SDS komaj čakajo, da lahko pritisnejo, da nas preglasujejo, pa če imamo še, ne vem, kako prav. Zato se mi zdi ta argument za preložitev vreden vse pozornosti, je pa, bom rekel, za tako občutljivega, kar se tiče predlogov parlamentarcev, ki ne spadajo v njegov delokrog, precej nenavaden in neobičajen.
Hvala. Besedo ima poslanec Roberto Battelli, potem pa odpiram nov krog za prijavo.
Gre za pridobljeno pravico. Gre za spoštovanje ureditve, ki je doslej veljala in gre za spoštovanje fundamentalnih dokumentov, na katerih sloni slovenska državnost. Kaj ima to zveze s hlapčevstvom mi ni jasno. Mi je pa jasno, če bo ta amandma, če bo rešitev, ki jo predlagamo mi v tretjem branju, zavrnjena, bomo zagotovo mi postali absolutni hlapci tam, kjer smo doma. Italijani smo doma v Kopru, Izoli in Piranu od mnogo prej, preden je nastala kakršnakoli že moderna državna tvorba, vključno z Italijo. Bili smo večina do sredine 50-ih let. In ti ljudje, ki so tam živeli do sredine 50-ih let, niso bili krivi ničesar. In tudi ničesar jim ni bilo dokazanega in nobenega postopka ni bilo proti njim sproženega. O tem, zakaj so šli stran, bi se lahko dolgo pogovarjali. Ampak ne gre za to. Gre za to, ali bomo spoštovali tudi mednarodne sporazume. Ker ni števila, potem morajo biti drugi mehanizmi, ki omogočajo vsaj soodločanje o določenih stvareh. In brez soglasja ne bo soodločanja. Se bo začelo na tej točki in bomo šli naprej še na vse ostale mehanizme, vključno s posebnimi sedeži, tako v občinskih svetih, kot tudi v tem parlamentu ali jutri v nekem regionalnem svetu, ali kakorkoli že. Na vas je odločitev. Mi, če bo zavrnjena zakonska pravica, ki sedaj obstaja, bomo vedeli, da tu nismo zaželjeni. Bomo to vedeli. Zares, ne tako, kot vemo sedaj, ampak tako, da se spreminja zakonodaja na način, da nam bo dano vedeti. In te laži, ki se širijo tako nesramno in brez vsake osnove, ne da bi kdo razložil, da to ni tako, to je pa sramota za parlament, posebej še, če se jim nasede. Tretjina Furlanije-Julijske krajine bo jutri dvojezična. Tretjina.
Hvala. In še zadnji razpravljavec iz tega kroga, besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev, imenovani Lipa, bomo amandma podprli. Vendar ne zaradi obrazložitve, kot jo je predlagatelj predlagal. Obrazložitev je malo, bom rekel, napihnjena. Ne država Italija in ne država Madžarska po zakonu nimate možnosti vpliva, imajo pa državljani teh držav, ki so organizirani v neke skupnosti, v tej državi možnost vplivati na to, kako se bo neka ulica ali trg imenoval v tistih delih, kjer imajo svojo manjšino. Ampak ko poudarjate tako Slovence in Slovenke, tudi azbestni bolniki so Slovenke in Slovenci, pa takrat ni bilo nekega resnega posluha za njih. Slovenija je samostojna država in ljudje v tej državi in Državni zbor imajo pravico, da sami določajo imena ulic, trgov in česarkoli drugega v tej državi. Nesmotrno je dovoliti kakršenkoli vpliv kogarkoli na to. Vprašajmo se, če ta amandma ne bo podprt, ali je sploh možno na področju, kjer živita avtohtona madžarska in italijanska narodnostna manjšina, spremeniti kakršnokoli ulico oziroma ime ulice ali trga, ne da bi pri tem dobili neko soglasje. Kaj če bo za ulico, na pamet bom rekel, gospoda Zagorca nekdo iz madžarske ali italijanske avtohtone manjšine temu nasprotoval. Se ne da narediti. In to je to, kar je nedopustno v tem zakonu, in to je, zakaj bomo ta amandma podprli. In drugo vodilo, ki nas vodi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, Lipa, vzajemnost. Vzajemnost je nekaj, kar naše sosednje države nočejo razumeti. Ko bosta Italija, prej smo slišali grobe besede o tem, kako Italijani ne bodo zaželjeni, če se bo ta amandma podprl, ampak ko bodo Italijani in Madžari naredili v svoji zakonodaji enako zgodbo ali vsaj podobno, potem bodimo vzajemni. Ampak zaenkrat še ne kaže ne na italijanski, ne na madžarski strani nobene intence, da bi se Slovencem, ki živijo v Italiji ali na Madžarskem, dale kakršnekoli vsaj podobne pravice. In vzajemnost se mi zdi, da je tisti višek demokracije, na podlagi katerega lahko gradimo medsebojne odnose. In zakaj mora biti Slovenija vedno prva, ko ureja neko stvar. Zakaj se za podobni zakon ni odločil italijanski parlament ali pa madžarski. Pa bi Slovenci sledili temu, kar so naredili oni. Ne. To se še ni zgodilo. Slovenija ima krasno urejeno manjšinsko vprašanje. V Evropski uniji sigurno država številka ena, kar se tiče spoštovanja manjšinskih pravic. Ne potencirati zgodbe o manjšinah s tem, da nekdo ne bo zaželen, če bomo podprli amandma, ki ga predlagajo v Slovenski nacionalni stranki. Ne potencirati. Ni res. Nobenemu na kraj pameti, ne v Italiji, ne na Madžarskem ne pade, da bi podobno zgodbo predlagal v madžarskem ali italijanskem parlamentu in bi bila celo podprta. Vzajemnost, še enkrat, kar se tiče manjšinskih vprašanj, predstavlja višek dogovorov in pa demokracije. Zato bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, Lipa, amandma podprli. Hvala.
Hvala. Glede na željo poslancev odpiram nov krog za prijavo v povezavi z amandmajev k 17. členu predlaganim s strani poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Imamo pet predvidenih razpravljavcev. Besedo ima poslanec Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala. Spoštovane kolegice in kolegi. Ne prejudicirati iskrenosti in poštenosti namere tega amandmaja. 5. člen Ustave je zelo jasen, v katerem piše, da država skrbi za ohranjanje naravnega bogastva in kulturne dediščine in ustvarjanja možnosti za skladen, civilizacijski in kulturni razvoj Slovenije, skupaj seveda z manjšinami. Drugič. Spoštovane kolegice in kolegi! Predhodni sogovornik je rekel: "Do zdaj ni bilo nobenega problema. Vedno je bil dosežen dogovor o imenovanju ulic." Zakaj pa potem je potrebno vnašati nov pojem, ki se mu reče soglasje v zakon? Če je bil vedno dosežen dogovor, soglasja potem ne rabimo. Tretjič. Jaz imam dovolj teh zgodb s strani kolegov o veliki Evropi. Dajte se malo podučiti, da je Slovenija pet let šla v čakalnico sramotno nazaj zaradi države Republike Italije in optantov. Dajte si enkrat to tudi zapomniti. Zaradi optantov smo šli pet let v čakalnico. Ali smo bili tako enakopravni, kot mi danes ponujamo vso enakopravnost vsem? Nismo bili, kolegice in kolegi. In ne nazadnje, če bo ta amandma sprejet, nobene škode ne bo. Saj konec koncev pravite, da je dogovor vedno bil in bo. Je pa bistvena razlika, hvala, gospod Geza Džuban, med dogovorom in med soglasjem. Bistvena razlika. Soglasje pomeni usklajenost, če med Državnim zborom in Državnim svetom soglasja ni, kolegice in kolegi, saj ste nekateri že štiri mandate tukaj, veste, da zakon ni sprejet. In dajte si prosim zapomniti in ne zdaj napenjati in govoriti, da bomo jutri spet, ne vem, ksenofobi, ne vem še kako nacionalistični [[...]]Mi iščemo svoje pravice. Ko bom pa jaz v Trstu lahko poimenoval ulico v Trstu ulico Komandanta Staneta, takrat bom pa prvi dvignil roko zdaj, ta trenutek in bom rekel, če bo ulica Komandanta Staneta tam, bo pa tudi tukaj tako, kot je zdaj v predlogu zakona in smo si enakopravni.
Hvala. Besedo ima poslanec Aurelio Juri.
Kolega Barovič, midva sva državljana Republike Slovenije, sva enako kriva, enako odgovorna do tistega, kar je počela Italija. Jaz nimam nič z Italijo in z njenimi težavami, ko je bilo vprašanje našega pristopa k EU. Jaz sem državljan Republike Slovenije in nimam italijanskega državljanstva. Ampak se ne bom na vas oziral pa tudi na skupino Lipa, pač ste se razdelili, ampak šola je ista. Pozivam koalicijo, ko je zadnjič pristala in podprla na spremembo oziroma na amandma kolega Battellija, da se mnenje, ki je bilo že odstopanje od dosedanje ureditve, spremeni v soglasje. In na koaliciji pri Socialnih demokratih, ki smo v opoziciji, ni to vprašanje, kajti podprli smo takrat amandma in temu danes nasprotujemo in podpiramo dosedanjo ureditev. Na koaliciji je naloga in dolžnost, kolega Tanko, da ostanete dosledni. Če ste dosledni temu, kar ste zadnjič počeli in ste odgovorni do ustavnega položaja narodnih skupnosti, boste danes seveda zavrnili ta amandma, ki odstopa od tega položaja in potrdili rešitev, kakršna je bila zadnjič sprejeta. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Roberto Battelli.
Ne vem, ali je to razprava, gospod podpredsednik. Zdaj govorim v svojem imenu pa sem prej v imenu poslanske skupine, ampak je tudi gospa Pozsonec govorila, Aurelio Juri se je zdaj tretjič oglasil in ne vem točno, kaj se dogaja. Kakor koli, če mi dovolite besedo, bom še to dodal argumentom, ki sem jih do sedaj uporabil. Najprej za uveljavitev amandmaja, ki je bil z 49 glasovi sprejet zadnjič, tu gre za redakcijski popravek in tudi za zavrnitev tega amandmaja kolegov tu za mano. Oni se sprenevedajo in ne vedo, da so vsi ti mehanizmi zato artikulirani, učinkoviti pa tako in tako vemo, da niso, ampak vendarle. Ker je vendarle volja večine potem tista, ki obvelja, kakorkoli že, vzpostavljeni so bili zato, da se preseže objektivni hendikep števila. Pogoj za širitev suverenosti Jugoslavije takrat nad bivšo cono B svobodnega tržaškega ozemlja je bil sprejetje specialnega statuta, ki mu je bil priložen. Ko je bil ta londonski memorandum podpisan, so praktično vsi Italijani odšli in se ga ni dalo izvajati. Po sprejetju se ga ni dalo izvajati. Ko se govori glede vizualne dvojezičnosti in imenovanju ulic in tako naprej, o relevantnem številu, najmanj četrtina, tega ni nikjer, od sredine 50-ih let tega ni nikjer na Obali. Kakšno širjenje narodnostno mešanih območij, kakšno širjenje? Narodnostno mešano območje obsega morda kilometer od obale notri. To je najmanj, kar so si takratni, ne vem, kdo, saj se ne ve niti kdo, je najmanj, kar so si mogli izmisliti. Tako da znotraj iste občine je celo razlika oziroma znotraj vseh treh občin je razlika. Na vas je, da odločite. Vi boste zdaj odločili, da se črta že obstoječa zakonska pravica, ve se, kako je s pripravo kadrov za izvajanje dvojezičnosti, ki bi morala biti ustavna obveza Slovenije, ve se, kako je z uresničevanjem teh zapisanih pravic, ki se ne izvajajo. To ugotavljajo vsi, ugotavljamo mi, ugotavlja Vlada Republike Slovenije, ugotavlja Svet Evrope in tako naprej. Dajmo še naprej poslušati ta trobila in se bomo šli ne vem kakšne Slovence, v bistvu gre pa za teptanje že pridobljenih pravic manjšin, ki nimajo niti demografske prihodnosti več. To boste naredili. Toliko herojskega in slovenskega bo v tem!
Hvala. Gospod Jelinčič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod Juri se je kar zelo zavzel in govoril marsikaj, pozablja pa, da je bilo leta 1954 80% tržaškega ozemlja naseljeno s 75 do 100% slovenskega življa in samo v manj kot 10% oziroma v strogem centru Trsta je bilo naseljenih manj kot 10% Slovencev. Danes ni ne duha ne sluha o tem. Niti dvojezičnih napisov ni po celem Trstu. Sem ter tja je kakšen. Če je tako, pa naj potem Italija odvzame Slovencem soglasje. O joj, sem se zmotil, saj sploh nimamo Slovenci soglasja tam. Mogoče je dobro, da bi dali soglasje še naprej, gospod Juri, generalu Čadu iz JLA, ampak tudi JLA ni več, da bi dajali soglasje. Ko je kolega Battelli rekel, da gre za pridobljeno pravico. Kaj pa pravice slovenskega naroda? Več kot 170.000 Slovencev je bilo po II. svetovni vojni "šenkano" Italiji. In od teh 170.000 Slovencev jih je danes morda 17.000 tam, vse ostale ste poitalijančili, kajti sistem raznarodovanja traja še danes in se ni treba delati tukaj, ne vem, nevednega in nikakor ne pristajam na grožnje, ki jih je kolega Battelli govoril, kaj pa bo, če ne bo. Kakšne grožnje pa so to, madona santa? Nehajte, ni več II. svetovne vojne. 580 italijanskih vojnih zločincev je bilo na Slovenskem, od tega jih je danes še 160 živih in nobeden ni bil kaznovan, seveda po nalogu komunistične partije, ki ni dovolila tega zaradi določenih miš mašev, ki so jih imeli med seboj. Kar pa se tiče poselitve Italijanov na Slovenskem, pa se je treba zavedati, da Italija in Italijani ste postali po letu 1860, ko je Garibaldi združil majhne italijanske državice v skupno državo. In do takrat je približno samo 10% življa govorilo italijanski jezik, zatorej ne govorite, da ste bili Italijani tukaj. Kaj jaz vem, bili ste Benečani, ne vem, karkoli že. Tisti, ki so pa odšli, so pa odšli po želji predsednika De Gasperija takratnega. Letake so delili, da naj optirajo z Italijo, naj gredo v Italijo, zato se jim reče optanti, ne pa ezuli, tako kot jih ponavadi vi in nevedni, nekateri nevedni slovenski novinarji nazivajo. Furlanija Julijska krajna bo sedaj dvojezična. Seveda bo, saj je skrajni čas. Do leta 1860 je bila tudi dvojezična, ko je bila še v okviru cesarsko-kraljeve monarhije. Potem, ko so liberali izglasovali, da gredo rajši pod Garibaldija, ki jim je obljubljal ne vem kakšne pravice, so se seveda nasmolili in od takrat naprej ni bilo več. To se pravi, gre naprej. Seveda gre naprej, samo naj se najprej doseže tisti standard, ki ga imata obe manjšini v Sloveniji, potem se bomo pa pogovarjali o dodatnih bonitetah.
Hvala. Gospod Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Mene v tem trenutku ne obremenjuje, niti me ne zanima, kako je to urejeno v Italiji, na Madžarskem ali kje drugje. Tudi ne bi imel nič proti, če nekaterih nastopov danes tukaj ne bi slišal, tistih, ki gredo v skrajnosti. Želim si, ali pričakujem, da določilo, kakršnokoli bo, ne bi bilo ali ne bo nikoli uporabljeno. Res je, da do sedaj tovrstnih problemov ni bilo in upam, da jih tudi ne bo, kakorkoli bo zapisano, ampak kljub vsemu se še enkrat oglašam. Kolega Juri, če bi bilo tako, kot ste nam predstavili, sem jaz takoj za to. Da pride pobuda, da se o njej pogovorijo, dosežejo soglasje in tako zapišejo in izglasujejo. In da ne uporabi nobena stran preglasovanja in da nobena stran ne uporabi veta. Za takšno rešitev sem. Na koncu nihče mi ne more preprečiti, da vas na to opozorim in tudi zadnjič, ko je bila sprejeta ta rešitev, se jaz nisem jezil pa vznemirjal ampak sem pa čutil potrebo, da vas na to opozorim, da se zavedamo, kaj sprejemamo. Hvala lepa.
Hvala. Vidim še roke, zato ponovno odpiram prijavo za razpravo. Gospo Mikolič izvolite.
Hvala za besedo. Meni se je že zadnjič, ko smo izglasovali amandma tukaj v Državnem zboru, zadeva zdela kar problematična. Poglejte, ker moramo pogledati celotni zakon. Pred nami je nov zakon o določanju območij ter imenovanju in označevanju naselij, ulic in stavb. Do sedaj smo pravzaprav imeli, mislim, da je bil pravilnik. In ta amandma govori samo o določitvi imena naselja. Se pravi glede sprememb imena naselja ali pa novo naselje, ki bo dobilo ime. In je vsekakor v zakonu treba pogledati tudi ostale člene, zakaj govorimo o novem zakonu oziroma v tem novem zakonu želimo, da bi vsa naselja v Sloveniji imela vsako svoje ime. To, kar se je do sedaj velikokrat ponavljalo. To tudi v zakonu piše. In to zadevo je treba popraviti. Ta novi zakon tudi opredeljuje postopek, kar je napisano v 12., 13., 14., 15. in 16. členu, in 16. člen govori o predhodnem posvetovanju, ki ga mora lokalna skupnost izvesti v tistem naselju, kjer bo spreminjala območje ali pa kjer bo potrebno na osnovi tega zakona spremeniti tudi ime. In to, kar smo zadnjič z amandmajem dopolnili, je vsaj po mojem nekako v neskladju, če že ne rečem drugače, glede želje, kaj bi na koncu iz te spremembe tudi bil rezultat. Glede na to, da v zakonu dokaj demokratično piše oziroma je opredeljeno, kdo vse v tem postopku sodeluje. V tisti čisto končni fazi pred sprejemanjem odloka na seji občinskega sveta pa je potrebno pridobiti soglasje pristojne samoupravne narodne skupnosti. To pa po mojem ne gre skupaj. Se pravi, vse se bo naredilo na terenu, tudi komisija je, prebivalci bodo sodelovali, na koncu, ko bo ime že izbrano, mora pa pri tem še sodelovati oziroma pridobiti mnenja delovnega telesa Vlade iz tretjega odstavka 10. člena tega zakona, se pravi, da mora lokalna samouprava, ta organ pridobiti tudi mnenje delovnega telesa Vlade. To zaradi tega, da se ne bi imena podvajala. Še enkrat pravim, jaz sem že zadnjič imel pomisleke glede tega in vsekakor ne vidim razloga, da bi to bilo v tem zakonu. Ne, da je nepotrebno, ne gre skupaj z ostalimi določili zakona, še najmanj pa, hočem povedati, da bodo pri tem manjšine, bodisi madžarske ali italijanske narodne skupnosti, kaj prikrajšane. Tega pa ne mislim s tem, kar sem sedaj povedal. Jaz sem poskušal povedati, da je treba zakon v celoti brati. Če v zakonu v celoti pregledate vse te člene, ki to opredeljujejo, je pravzaprav zagotovljena precejšnja ali pa vsa demokratičnost tudi pri odločanju o imenu. Vsi bodo sodelovali pri tem postopku.
Hvala. Gospod Juri.
Ko smo zadnjič podprli amandma kolega Battellija, je koalicija in tudi Vlada sta stali za tem. Prišlo je do dogovora. To pomeni, da tudi po oceni Vlade je bil zakon konsistenten. Če danes sprejmemo ta amandma, bo tudi konsistenten, ampak bo pomenil odstopanje od dosedanje prakse. Kolega Džuban, jaz se ne bom ukvarjal s tistimi, ki jih tako ali tako vodijo neka čustva, ki jim onemogočajo, da bi racionalno razmišljali, ampak dovoli vpogled v statut samoupravnih narodnih skupnosti. Če pogledamo, kaj pišejo statuti samoupravnih narodnih skupnosti in v povezavi z njihovo vlogo tudi občinski statuti, boste videli, da se je vselej prakticiralo soglasje oziroma pravica do veta, kar pa praviloma pomeni, da se je vedno to preprečevalo, da bi prišlo do veta, ker je prišlo do predhodnega dogovarjanja in tudi do konsenza. V Kopru smo na primer spremenili kar nekaj ulic. In v tem postopku na osnovi pobude krajevne skupnosti ali pa četrtne skupnosti se sproži ustrezna razprava na vaseh, kjer ni narodnostno mešanega območja, samoupravna skupnost nima besede. Tam ne posega. V mestu Koper, Šalari, Hrvatini, v Ankaranu, tam, kjer so po občinskem statutu določena narodnostna mešana območja, torej dvojezična območja, se vključi v postopek usklajevanja, poimenovanja ali preimenovanja tudi samoupravna narodna skupnost. In vselej se je našel dogovor. To je bilo vedno tako. Gre za to, da danes tako ureditev ohranimo v nekem novem zakonu, ki urejuje druge zadeve v zvezi z poimenovanje ulic, naselij in tako naprej. Ne gre za neko novo pridobitev ali novo kvaliteto v tem odnosu. Gre samo za to da se spoštuje to, kar je bilo formalno in v praksi prakticirano doslej v zadnjih sedemnajstih letih. Jaz bi rekel še od prej, od štiriinsedemdesetega leta dalje, ko je bila sprejeta takrat Ustava SFRJ. Od takrat ko so bile ustanovljene samoupravne narodne skupnosti, je bila ta vloga vse doslej vedno spoštovana. Imamo že praktično 33 oziroma 34 let, da to tako deluje. Na vas, na koaliciji je odgovornost, da to ali ohranite ali pa spremenite v napačno smer. Hvala.
Hvala. Gospa Pečan.
Hvala lepa. Moram reči, da sem tudi sama bila na komisiji narodnosti v dvomih in sem po precej dolgi razpravi, kjer sem zagovarjala nekoliko milejše stališče do tega soglasja, potem se na koncu odločila, da je vendarle bolje, da ponovimo besedilo, ki je v prvotnem tekstu zakona zapisano. Sicer še v starem smislu, ker zakon je toliko star da govori o odločanju na občinskih skupščinah v teh odlokih. In tukaj bi vas rada spomnila na to, da so občinske skupščine bile sestavljene na dvojezičnih območjih, na narodnostno mešanih območjih iz štirih zborov. In kadar so skupščine odločale o vprašanjih, ki so se nanašala na interese in pravice narodne skupnosti, so odločale v vseh štirih zborih. Družbenopolitičnem, zboru združenega dela, zboru krajevnih skupnosti in zboru narodne skupnosti. Če eden od zborov ni izglasoval predlagane odločitve, odločitev ni bila sprejeta. Torej pomeni, da je pravzaprav vsak od štirih zborov, ali treh na nemešanih območjih, imel na nek način pravico veta. Ni bila odločitev sprejeta. Kadar je šlo za vprašanja v zvezi s poimenovanjem ulic, za odloke o poimenovanju ulic in trgov, je italijanska samoupravna narodna skupnost ali pa madžarska samoupravna narodna skupnost imela pravico odlok potrditi ali ne. Na nek način je imela pravico veta. Sedaj, če beremo ustavo, je seveda zapisano tako, da nekako gre za celovite zakone, za celovite akte, v katerih imajo pripadniki italijanske in madžarske narodne skupnosti odločati z vetom. Tukaj gre za dele, ker gre za odlok o poimenovanju ulic in trgov v neki občini, ki je lahko odlok za celotno občino, ki pa ni nujno v celoti narodnostno mešana. Zato se tukaj pojavi problem, ali se je tudi meni pojavil problem, vendar po izkušnjah, ki jih na narodnostno mešanih območjih imamo, danes smo najbolj žgoče, najbolj vroče, najbolj napadalne razprave poslušali s strani ljudi, ki sploh ne živijo na narodnostno mešanem območju, ki ne poznajo, kakšne so razmere, kakšne so odnosi znotraj občinskega sveta med italijansko narodno skupnostjo in ostalimi prebivalci teh krajev, med madžarsko narodno skupnostjo in prebivalci teh krajev. Govoriti o takih razmerah in takih odnosih bi uporabila v bližnji prihodnosti, mislim pesnika, ki bo v bližnji prihodnosti imel svoj praznik in praznik vseh nas: Le čevlje sodi naj kopitar. Jaz mislim, da tako kot sem rekla italijanski poslanki Marucci Vascon, da naj pride in pogleda, kakšne so razmere pri nas v Izoli, v Kopru in Piranu, kar se tiče odnosov med italijansko narodno skupnostjo in slovenskim večinskim narodom, tako pravim tudi vsem tistim, ki mislijo, da gre za morda celo za asimilacijo s strani italijanske in madžarske narodne skupnosti nas Slovencev. Te bojazni ni, ker razmerje postaja vedno bolj in bolj velika razlika v škodo ali pa dajmo reči v korist, da ne bom uporabila negativnega izraza, slovenske večine. Zato menim, da ni čisto nič narobe, če bomo lahko imeli zagotovljeno soglasje pripadnikov obeh narodnih skupnosti kadar se bomo odločali za celotno skupnost, tako slovensko kot madžarsko manjšinsko skupnost ali italijansko, o pomembnih vprašanjih. Tisto, kar bo napisano na tablah, na ulicah in na trgih, je pomembno za nas vse. In moram reči, da sem jaz osebno ponosna na to, da se lahko pohvalim, da imamo pri nas dvojezičnost uveljavljeno.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Stvar je v bistvu samo na videz zapletena. Če bi šlo samo za jezikovno vprašanje, se pravi samo za vprašanje prevoda ali pa iskanja ustreznic, potem seveda bi bilo zelo lahko odločiti, ker ne bi preneslo to nobene spremembe. Tukaj gre vendarle za širše, za pomenske zadeve tudi na simbolni ravni se kaj dogaja in mislim, da se je Slovenija pač na začetku svoje samostojnosti odločila, da bo seveda popolnoma enakopravno ali pa celo s pozitivno diskriminacijo obravnavala narodnostne manjšine. Mislim, da je ta duh treba zasledovati. Tisto, kar me pa najbolj poti pri vsej tej razpravi, pa je bolj to, da jemljemo ali pa da imamo odnos do madžarske ali pa italijanske narodne manjšine kot do talca za izsiljevanje njunih matičnih držav, se pravi Italije in pa Madžarske. Tega si seveda civilizirana družba ne sme dovoliti. Sama sebi ne sem dovoliti tega, da govori o recipročnosti odnosov, da potem eno res majhno skupino lastnih državljanov, ki so tudi davkoplačevalci, se obravnava kot talce, da lahko govori potem s sosednjimi državami. Kako se imajo Slovenci v Italiji, Slovenci na Madžarskem, Slovenci v Avstriji, za to imamo svojo zunanjo politiko, kakršna koli pač v tem trenutku, je ampak prav gotovo si ne smemo dovoliti, da bi pogojevali naš odnos do lastnih državljanov s tem, koliko smo uspešni navzven. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gantar.
Hvala lepa, gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Jaz ne bom in ne mislim podpreti amandmaja Slovenske nacionalne stranke. Brez oklevanja iz trohice pomisleka bom glasoval za rešitev, ki sta jo predlagala poslanec in poslanka obeh manjšin v Državnem zboru. Pravzaprav je za mene precej žalostno, da poslušamo to razpravo v letu medkulturnega dialoga, ki ga je Slovenija razglasila tudi v Državnem zboru kot prioriteto v času predsedovanja Evropski uniji in organizira zborovanja, slavnostne govore, vključno s koncerti in podobnimi stvarmi, medtem ko na praktičnem področju pa stvari potekajo po načelu posel kot običajno. Opozarjam pa obe strani, ki sta se tudi izpostavili, da je argumentacija z zgodovinskimi razlogi na spolzkem ledu in da lahko vodi samo do novih sporov, ki se lahko končajo zelo nesrečno, kot so se marsikje končali in so presegli okvire znotraj katerih so se začeli in bodo dosegli okvire znotraj katerih jih nihče ne bi želel reševati. Kako so Italija ali pa Avstrija ali pa Madžarska reševala in rešuje dvojezičnost ali druge probleme povezanih s slovensko narodno skupnostjo, v teh deželah, ni v čast tem deželam, ne pa Sloveniji. In na to smo večkrat opozorili v vseh okvirih in možnostih in tako naprej. Moram reči, da me zelo veseli, da bo jutri tretjina Furlanije-Julijske krajine dvojezična, če bi bila prej, toliko bolje, ampak to, da bo zdaj je tudi zelo dobro. Nobena rešitev pri poimenovanju ulic, krajev in trgov nikoli ne bo odpravila nekih iskric in sporov, ki so tudi danes marsikje pojavijo ne samo na narodnostno mešanih območjih, posebej, ko se zaletijo v takšen konflikt kakšni lokalni ekstremisti ali drugi. In tu je potrebno vedno imeti zdrav razum in pamet, da se te stvari premagajo. In verjamem, da so se do sedaj dobro in se bodo tudi vnaprej z rešitvijo, kot je predlagana v zakonu in jo podpiram. Ne verjamem, predvsem bi pa rekel še to. Čudi me na nek način nesamozavest slovenskih nacionalistov, ki menijo, da lahko soodločanje pri teh zadevah omaja slovensko nacionalno bit, celo ogrozi Slovenke in Slovence in da jih lahko takšno vprašanje porine na rob. Jaz mislim, da so Slovenci bolj samozavestni. Zdaj, ko imamo svojo državo, smo odprti, komuniciramo s svetom, zagovarjamo svoje interese, včasih bolj, včasih manj uspešno. Predvsem pa mislim, da moramo biti odprti do tega, da vzdržujemo zdrave razmere v naših skupnostih, mestih, trgih, vaseh, neodvisno od tega, ali so mešani narodnostno ali ne. In to počnemo tako ali drugače. Zato ne vidim nobenega problema in nobenega strahu, da morajo slovenski nacionalisti zaščititi Slovence, ker mislijo, da so Slovenci, bi rekel, ranljivi, nagnjeni k porazu in tako naprej. Ni res, ravno obratni so. [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] [[...]]
Prosim, samo gospod Gantar ima besedo.
Spoštovani kolega Jelinčič, v tem trenutku vas odvezujem kakršnekoli borbe za mene. Prosim lepo! In prosim tudi v mojem imenu in za moj račun. Vse borbe bom izbojeval sam, če bom pa rabil pomoč, jo bom poklical, vendar med tistimi, ki jih bom poklical, ne boste vi. Ne verjamem kolegice in kolegi, da bo kadarkoli ulica Komandanta Staneta v Trstu, pa četudi danes izglasujemo amandma SNS. Ampak zdaj govorim metaforično, metaforično kolegi, za mene je pomembno, da je komandant Stane bil tam, če razumete metaforično ta izraz. In jaz bi napisal tako, kot so napisali nekoč za pesnika Chabija, "Chabi was here". Jaz bi to napisal na kakšnem zidu v Trstu, če smo že na tem. Morali se bomo, gospodje nacionalisti, boriti za to, da bodo ulice s podobnimi imeni in trgi ostali še v Sloveniji, Pohorski bataljon, komandant Stane in tako naprej. To bo naše večje vprašanje, kot to, kar bo pisalo na ulicah v Trstu. Hvala lepa.
Hvala. Še je želja po razpravi, samo gospe in gospodje, tisti, ki ste že dvakrat, trikrat ali štirikrat govorili, bi prosil, da se nekoliko bolj spoštljivo do vseh kolegov obnašate. Sicer bom dal na glasovanje predlog po Poslovniku, da vsak sme govoriti o posameznem vprašanju samo enkrat. Če se bo ponovilo to, kar se je že trikrat ponovilo, bom dal to na glasovanje. Odpiram ponovno prijavo za razpravo. Na glasovanje dajem predlog po petem odstavku 67. člena, da sme vsak pri posamezni točki govoriti samo enkrat, v tretji obravnavi. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 40, proti 13. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 13.]] Torej v tretji obravnavi bomo razpravljali tako, da bo vsak samo enkrat razpravljal. Ti štirje ki so se prijavili, ne morejo več. Želi še kdo, ki še ni razpravljal? Gospa Pozsonec, imate proceduralni predlog.
[[...]]in enkrat sem imela odgovor Gezi. Tako da pravzaprav jaz še nisem govorila.
Gospa Pozsonec, govorili ste dvakrat in pri naslednjem amandmaju, ki je ravno tako na temo 17. člena, boste lahko zopet govorili. Ker se dvigujejo roke glede proceduralnih predlogov, vas opozarjam naslednje. Najprej povejte predlog in ga potem obrazložite. Kdor ne bo tako ravnal in bo najprej govoril vse "sorte", pa potem dal proceduralni predlog, mu bom odvzel mikrofon. Gospod Školč imate proceduralni predlog?
Gospod predsednik, povedal vam bom, da predlagam svoji poslanski skupini, da v tem trenutku pravzaprav gre iz dvorane, ker [[...]]
Gospod Školč, to ni proceduralni predlog, ki bi ga dal na glasovanje. To vi naredite v svojem krogu. Naslednji je dvignil roko za proceduralni predlog še gospod Prijatelj. Izvolite.
Gospod predsednik, jaz bi vam priporočil, da se malo zberete. Štirim poslancem ste dali besedo. Potem ste dali na glasovanje to, kar sta dali, odvzeli pravico nam, da govorimo, za nazaj pa vzeli tudi pravico govora tistim, ki ste jim že odprli v bistvu postopkovni postopek za priglasitev k besedi. Ali veste kaj delate? Lepo vas prosim! Zberite se malo!
Gospod Prijatelj, jaz sem opozoril, preden sem dal na glasovanje oziroma odprl možnost prijave, da ne moremo iti v tak obseg brez soglasja drugih poslancev. In tega niso dali. Gospod Školč, če boste napovedali obstrukcijo, imate seveda možnost to napovedati, ampak najprej napovedati, pa potem obrazložiti. Ponovni proceduralni predlog. Izvolite gospod Barovič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Proceduralni predlog je, da tistim, ki so bili prijavljeni pred vašo odločitvijo, torej vsi imamo pravico govoriti samo enkrat, bili smo napisani, prijavljeni, dovolite govoriti samo enkrat.
Gospod Barovič, tisti ste že večkrat govorili na to temo. Gospod Školč imate proceduralni predlog?
Gospod predsednik, predlagam, da daste na glasovanje, da razveljavite prejšnji sklep, ki je bi sprejet [[...]]
Ne, to je že bilo sprejeto.
Ne, to še ni bilo sprejeto, gospod predsednik [[....]] [[Izključen mikrofon.]]
Prosim, nehajmo biti otroški vrtec in ravnajmo tako, kot ravnajo odrasli ljudje. Jaz sem dolžan dati vsakemu besedo, ki želi proceduralni predlog, sem pa dolžan tudi preprečevati zlorabo Poslovnika, gospe in gospodje. Končali smo razpravo o amandmaju Poslanske skupine SNS k 17. členu. Prehajamo na glasovanje o tem amandmaju. Želi kdo obrazložiti glas? [[Ne.]] Bil je proceduralni predlog glede glasovanja. Gospod Tanko, proceduralni predlog.
Hvala lepa. Jaz bi svoj proceduralni predlog nekoliko popravil. Predlagam, da opravimo razpravo še o naslednjem amandmaju in da potem pred odločanjem prekinemo in preložimo na eno izmed naslednjih sej.
Lahko nadaljujemo z drugim amandmajem, ker sodi k istemu členu. Ponavadi smo tudi razpravljali o vseh amandmajih, ki se nanašajo na posamezen člen skupaj. Odpiram razpravo o amandmaju Poslanske skupine narodnih skupnosti k 17. členu. Opozarjam vas, da vsak samo enkrat, tako smo sklenili. Odpiram prijavo za razpravo o amandmaju Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti k 17. členu. Gospod Barovič, izvolite.
Hvala lepa. Govorimo o amandmaju italijanske in madžarske narodne skupnosti, ki govori, da je pristojna samoupravna narodna skupnost da soglasje prek članov občinskega sveta predstavnikov narodne skupnosti. Ta amandma je seveda razlog vse debate prej eno uro in pol. In res me zanima, kolegice in kolegi, zakaj že, ker so vsi predstavniki italijanskih in madžarskih narodnih skupnosti zatrjevali pol ure debate nazaj, da so bile vse zadeve 28 let dogovorjene. Sedaj me pa zanima zakaj. In želim odgovor. Hvala lepa.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Gospod Školč.
Gospod predsednik mi bomo šli ven in zagotovo vas bomo s tem zelo osrečili. Šli bomo pa ven zato, ker ne moremo pristati, da nas žalite kot parlamentarce, da nam narekujete, kako bomo formulirali stavke, kako bomo oblikovali predloge, da med razpravo spreminjate pravila, da kadar vaš poslanski kolega gospod Tanko, ko že napoveste glasovanje, reče, ne sedaj še glasovanja, potem je to dopustno, ko kdo drug hoče kar koli povedati, mu vzamete besedo. To je, bom rekel, skrajno žaljivo za ljudi, ki so bili izvoljeni v parlament. In mi pri tem delu razprave, ki jo vodite popolnoma mimo pravil, ki ste jih spotoma spremenili, žal ne moremo sodelovati. Ne zaradi tega, ker to ne bi bila pomembna tema, ne zaradi tega, ker marsikaj od tega, kar smo tu poslušali, bi bilo bolje, da ne slišimo, ampak zaradi tega, ker se ne moremo sprijazniti, da se vi tu obnašate, kot ste sami rekli, kot vzgojitelj v otroškem vrtcu. Če vas zanima služba v otroškem vrtcu, se prijavite tam, nas pa pustite, da opravljamo svojo službo tako, kot veleva Poslovnik. Hvala lepa.
Hvala, meni je žal, da zapuščate dvorano, ker spoštujem in skrbim za spoštovanje Poslovnika. Gospod Gulič, izvolite imate besedo. Ne, odhaja. Gospa Pozsonec, izvolite.
Hvala lepa. Gospod Barovič je vprašal, od kod je ta pravica. Drugače mu ne morem povedati, kot da pred osemindvajsetimi leti, v tistih svinčenih časih je že bilo tako. In takrat, ko smo prestopili v novo Slovenijo, takrat so dali najvišji organi besedo, so imenovali dobre namere, in tam piše, da nobena pridobljena pravica ne bo zmanjšana. Ena od pridobljenih pravic je tudi ta. Zakaj tako in zakaj preko predstavnikov samoupravne narodne skupnosti, to pa enostavno izhaja iz ustave. V ustavi je vse to napisano, če bi poznali ustavo. Povem vam še to, da ni bilo tako hudo poslušati tiste ponižujočih besed, ki smo jih bili deležni tukaj in ne vem zakaj, ker tisti del ozemlja je tudi naša domovina. Mi smo tudi tam doma. In mislim, da zaradi nas nikoli ni kreganj. Preimenovali smo ulice, tako da nihče niti v sosednji ulici ni slišal za to, dogovorili smo se lepo in je bilo vse prav tako, kot je treba. Veste, da ni tako dolgo, kar smo preimenovali ulice in smo našli način, kako to narediti. Torej ni bilo tako hudo poslušati te gospode iz Slovenske nacionalne stranke kakor to, da tudi vsakdo v tem parlamentu oziroma ne vsakdo ampak je večino v tem parlamentu tudi strah odgovornosti, da nekaj groznega ne bodo izglasovali. Ne bi bilo grozno in ne bi bilo nič narobe. Vsakdo lahko govori v tej čudoviti demokraciji, kar hoče. Ampak parlament, Vlada in Ustavno sodišče zmeraj mora znati obraniti nekaj, kar je, recimo po črki Ustave že napisano. Torej ta amandma, ki sva ga dala z gospodom Robertom, bi popravil to, kar bi škodilo: amandma Slovenske nacionalne stranke. Hvala.
Hvala. Gospod Jelinčič.
Hvala lepa. Mi absolutno ne bomo podprli tega amandmaja, ki nadgrajuje tistega osnovnega od prej. Samo še malo bolj precizira vse skupaj. Tako da se bo ja vedelo kdo ima glavno besedo na narodnostno mešanih območjih. V madžarskem parlamentu Slovencev ni, kot je meni znano. Ali pa mogoče je od včeraj drugače? V italijanskem parlamentu tudi Slovencev ni. Ali je pa mogoče od včeraj drugače? Ne vem. Se je zdaj zgodilo. Zdaj ko je Vlada padla, mogoče je padla zaradi tega, ker so dali Slovence v parlament. Ne vem. Celo v pokrajinski upravi ni Slovencev notri. In po Ustavi smo vsi enakopravni. Potem pa pogledamo, da so v Sloveniji res vsi enakopravni. Ampak eni so bolj enakopravni. To me spominja na ene čase, ko so bili eni najbolj enakopravni. In tisti najbolj enakopravni, so urejali te zadeve na ta način. Ampak dejstvo je tudi še marsikaj drugega. Tudi to, da že 100 metrov na oni strani madžarske meje ni nobene ulice, Küzmičeve na primer. Imamo pa ulico Šandorja Petefija na naši strani. No torej. Ampak zakaj pa ni Küzmičeve na oni strani? Zaradi tega, ker je treba, kar je slovensko, porezati. In ker Slovenska nacionalna stranka ne pristaja na take zadeve in nočemo več sodelovati pri tem, se vam zahvaljujemo za današnje sodelovanje in gremo tudi mi ven. Hvala lepa.
Hvala. Proceduralno, imate predlog. Izvolite gospod Gantar.
Gospod predsednik. Tudi v poslanski skupini Zares se ne strinjamo z omejevanjem razprave. Mislim, da je ta hiša, hiša debat in parlamentarizma. Čeprav se ne strinjamo s slovenskimi nacionalisti, pa vendarle mislim da imajo pravico govoriti več kot enkrat in zato tudi mi zapuščamo in obstruiramo sejo pri tej točki. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o amandmaju, drugem amandmaju k 17. členu? Odpiram razpravo. Prijava teče. Gospod Zagorac, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Amandmaja, kot je predložen, v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, imenovani Lipa, ne bomo podprli, ker smo že prej napovedali podporo enemu drugemu amandmaju, ki pa ga je zgleda vložila ena neresna skupina, ki tudi o njem ne bo glasovala. Ampak pustimo to. Tudi moj predhodnik, ko je dejal, da v italijanskem parlamentu ni bilo izvoljenega Slovenca, vsaj sam vem za dva, ki sta bila izvoljena, vendar ne na listi neke slovenske stranke, ampak na listah italijanske stranke. In vsaj za enega izmed njih lahko trdim, da je zastopal, bom rekel, vsaj približno interese naše države. Še enkrat bi pa rad poudaril eno zadevo. Tudi amandma, kot sta ga predlagala kolega iz skupine narodnostnih manjšin, bi rad povedal, ja, je sprejemljiv v trenutku, ko bodo tudi države, katerih manjšino zastopata, spoznale in znale zastopati vzajemnost. Dajmo takšne amandmaje in takšne zakone delati, mogoče celo z roko v roki s temi državami, in ko bo ta vzajemnost vzpostavljena, bo vse lažje tako za vas, ki zagovarjate ta amandma, tako za nas, ki zagovarjamo mogoče nek drug amandma. Sam ne vidim razloga, zakaj bi Slovenija, kot sem že dejal prej, bila korak naprej, ker ne Madžarska, ne Italija tej smeri ne sledita. Tudi ko smo bili, pa so bili tudi kolegi poslanci z menoj takrat v Rimu na obisku v italijanskem parlamentu, in so si zaželeli ogled, kako je urejena dvojezičnost v Sloveniji, smo jih peljali čez mejo, čez Koper, Izolo in Piran, niso mogli verjeti. So rekli, a res, tako vi skrbite za manjšino. Smo rekli, ja, to se nam zdi po Ustavi in po zakonih primerno in upamo, da boste vi enako naredili v svojem parlamentu. Ampak tam se dogajajo čudne stvari vedno znova. Tudi parlamenti niso več tako kompaktni kot pri nas, ampak se spreminjajo na pol mandata in še kako drugače. Ampak vzajemnost je tisto, kar si želimo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, kar bi bilo potrebno zasledovati. Hvala.
Hvala. Gospod Brenčič.
Hvala lepa. Republika Slovenija si je v namen predsedovanja Evropski uniji močno prizadevala, vsaj tako sem jaz videl, da se kot prioriteta uvrsti v njeno pomembno funkcijo predsedovanja tudi medkulturni dialog. Današnja razprava v tem parlamentu prav gotovo ni v čast tej odločitvi in tudi nikakršna popotnica, s katero se bomo lahko pred ogledalom te naše skupne Evrope ponašali. Jaz bi se slabo počutil, če bi se slovenskim državljanom, ki so v skladu z Ustavo, naši državljani, so pa italijanske ali madžarske narodnosti po svojem narodni biti, dogajala tako, kot se dogaja ali bi se počutili tako, kot se počutijo Slovenci na Koroškem, na Madžarskem ali v Italiji. Če je temu tako. Jaz si tega ne želim. Jaz si želim, da smo si v pozitivnem in slabem državljani na istem valovnem razmisleku, zato tudi želim, da se o tem danes odloči. Vsak tisti poslanec, ki nekaj da na svojo bit, na svoj odnos do sožitja z drugače mislečimi, ali tudi drugače naravnanimi, da se s svojim odnosom odloča danes po glasovanju o teh amandmajih. Če smo bili pristni v svojem namenu medkulturnega dialoga, potem je povsem jasno, kako se moramo danes odločati. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Battelli.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ta amandma je pravzaprav redakcijske narave, ker so nastali neki pomisleki v vladnih službah, ker je umanjkal ta del o načinu, kako je dano to soglasje. Ta mehanizem je predviden v 39. členu krovnega zakona o lokalni samoupravi. Zaradi tega se nam ni zdelo potrebno to še dodatno specificirati, da bi se ne obremenila preveč dikcija tega člana. In smo ga potem dodali. Prejšnji amandma in ta amandma sta usklajena z vlado. Obrazložitev je tudi vlada povedala. Zakaj? Zaradi tega, ker je bil amandma osnovni, ki ga sedaj redakcijsko popravljamo, sprejet z veliko večino: 49 glasov za in 14 proti. To je bilo že konzumirano in sedaj ga redakcijsko popravljamo. Jaz se čudim, da so nekateri v stanju na podlagi demagoških parol in absolutnih neresnic pripeljati ta zbor do točke, da se začne sprenevedati o vsem, kar je bilo. To lahko, da se zgodi kdaj, ampak da se tako pogosto to dogaja ravno pri določanju že obstoječih pravic narodnih skupnosti, ker to ni prvič, da se je kaj takšnega zgodilo, to je pa verjetno razlog za določeno refleksijo, kako se tukaj obravnavajo te stvari. In sedaj se hoče bežati od tega s tem, da se glasovanje odloži še za, ne vem, katere boljše čase o pravici, ki je bila že zakonsko opredeljena. Kakšne signale dajete? Hvala.
Hvala. Gospod Peče.
Hvala lepa za besedo. Prvič se oglašam v povezavi s 17. členom. V osnovi moram povedati, da se ne strinjam s kolegom Brenčičem, ki pravi, da razprava ni v ponos Državnemu zboru. Po moji oceni del razprave, ki se je vezal na vsebino, tisti del razprave, ki je težil k temu, naj Slovenija tudi na mednarodnem in domačem okolju zasleduje enakost, je bila vsebinska razprava in seveda razprava, ki lahko pripelje korak naprej v okviru omenjenega aktualnega zakona. S tega naslova seveda hočem povedati, da v povezavi s predlogi sprememb 17. člena v okviru Poslanske skupine nepovezanih poslancev, imenovanih Lipa, bomo podprli tisti amandma, ki teži k vzpostavitvi enakosti na obeh straneh meje. Torej kaj velja za Italijane v Sloveniji ali dvojne državljane, naj seveda velja tudi za Slovence v Italiji. Po moji oceni ali, bolje rečeno, po mojem trdnem prepričanju se na ta način gradi tista nacionalna identiteta, ki nam jo v določenih momentih žal v okviru naše države, torej Republike Slovenije, primanjkuje. Iskreno povedano, nočem biti žaljiv do nobenega, ne prebivalca oziroma državljana Italije ali Madžarske v okviru naše države Republike Slovenije, rad bi izpostavil samo tisto dimenzijo, da bi se skozi tovrstno razpravo, ki zato ne sme biti brezpredmetna, morala odvijati tudi razprava o pravicah Slovencev zunaj naših meja. In še enkrat s tega mesta poudarjam, tega ne smemo imenovati ali pa mu pripisovati vsebine brezpredmetne razprave. Rad pa bi izpostavil še tisti del, ki pa mene osebno boli, to je žalosten del današnjih aktivnosti, ki smo jim bili ravnokar priča. Ko določeni predlagatelji sprememb, ali bolje rečeno, avtorji amandmaja zapustijo plenarno zasedanje še pred odločitvijo o tem amandmaju, to pa se meni osebno zdi nesprejemljivo za parlamentarno demokracijo in nesprejemljivo za delo Državnega zbora v bodoče. Torej dejansko lahko izhajamo samo iz tega, da nekdo izkorišča poslansko funkcijo do te mere, da samo napiše amandma, ko pa je potrebno o njemu najsibo razpravljati ali odločati, pa stisne rep med noge, pa naj si bo to po navodilu velikega gospoda ali trenutnega zasledovanja aktualne politike. Iz tega naslova seveda moram povedati, da amandma k 17. členu, pod katerega sta podpisana poslanska kolega Roberto Battelli in pa poslanska kolegica Maria Pozsonec, ne bom podprl, ampak v zasledovanju tistega cilja, da je potrebno vsaj toliko aktivnosti, kot jih usmerjate za zaščito vaših predstavnikov oziroma za zaščito ljudi, katere predstavljate v Državnemu zobru kot posebna kategorija, v zrcalni obliki izpostaviti tudi na Madžarskem in pa v Italiji. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Repliko ima gospod Brenčič.
Hvala lepa. Gospod Peče, jaz bi rad poudaril samo to, kar sem hotel poudariti: da ni ne korektno, ne pošteno, ne v skladu z našim prizadevanjem po medkulturnem dialogu, da mi kaznujemo svoje državljane, ki so pač italijanske ali madžarske narodnosti, zato ker se po vprašanju narodne biti Slovencem, ki so pa državljani Avstrije, Madžarske, godi slabo. Ni korektno, da bi mi zaradi tega kaznovali svoje državljane, ki ne morejo k temu nič kaj dosti pripomoči, da bi bilo drugače. Hvala.
Hvala. Videl sem samo eno roko še, gospod Juri, izvolite.
Rad bi nadaljeval tam, kjer je kolega Peče končal. Govorimo, in to se večkrat ponavlja, o recipročnosti. Vselej smo si vsi prizadevali, in v narodni skupnosti tudi, za pozitivno recipročnost, zato da prikažemo našo boljše prakse. Prav z odstopanjem od dosedanje ureditve bomo seveda lansirali slab signal, tudi tistim, ki so dolžni enake ali čim boljše rešitve zagotavljati slovenski narodni skupnosti v Italiji in drugje. Čez en mesec bo naš Klub primorskih poslancev obiskal Furlanijo-Julijsko krajino, kjer bomo srečali v vseh treh pokrajinah ustanove naše slovenske narodne skupnosti in se bom pogovorili tudi s predsednikom dežele Illyjem. Radi bi seveda spremljali uresničevanje zakona, zaščite, kako se dogaja, seveda ne iz ocen, ki jih daje kolega Zagorac, ampak iz ocen ustanov narodne skupnosti - zelo je pomembno, kaj nam bodo oni sporočili. Bomo tudi slišali njihove strahove zavoljo sprememb, do katerih prihaja v Italiji, ko bo spet nastopila neka druga politična opcija, ki ni bila nikoli prijazna z manjšino, in bomo seveda tudi sporočili, kako se pri nas uresničujejo narodnostne pravice, in bi radi sporočili, da formalno nič slabše ni. Da formalno ni korakov nazaj, da nič velikega novega ni, da še vedno bolehamo za slabimi materialnimi osnovami za uresničevanje teh pravic, ampak, da s pravnega, formalnega vidika se ohranjajo pozitivne prakse, ki veljajo ves čas. To bi radi sporočili, ne pa sporočili tistim, ki bodo jutri lahko pogojevali ravnanje Italije, ravnanje dežele Furlanije-Julijske krajine in občin do slovenske narodnostne skupnosti, jih opremili z argumenti za to, da njihove obveznosti ne bodo izpolnjevali. Torej tukaj je moj poziv, ne k temu, da neke nove in velike korake naredimo naprej, če tega res nismo zmožni, ampak da ohranimo dosedanjo ureditev. Nič več, nič manj.
Gospod Peče, imate repliko? Izvolite.
Hvala lepa. Kolega Aurelio Juri, ne jemljite kot ustvarjanje prepira ali karkoli takega, rad bi le pojasnil po moji oceni vašo napačno navedbo moje vsebine. Prvič bi rad izpostavil, da vsebinsko gledano nastopa bistvena razlika med obravnavo manjšin s strani Slovenije ali s strani Italije in pa Madžarske. Ne nazadnje to dokazujeta z nami danes prisotna poslance že od leta 1992 naprej. To je s tega mesta za pozdravljati v primerjavi z italijansko ali madžarsko ureditvijo. Torej, rad bi odprl tisto dimenzijo, da nas ne sme zadostiti le korak, dajmo, naredimo v okviru pozitivne prakse za Slovenijo, ampak moramo narediti korak naprej, da pozitivno prakso prevzamejo, če je res tako zelo pozitivna, preko nas oziroma od nas tudi v okviru sosednih težav. Torej, težimo izključno k enakosti. Ampak vedno in zgolj govoriti, da se darila - oprostite, nočem biti žaljiv, ko rečem darila, zgolj prispodoba - dajejo nekomu, nikoli za to se pa nič ne prejema, in opravičevati to dejanje izključno skozi pozitivno prakso in kaj bo celo prejemnik darila, ki ga nam nikoli ne da, rekel na to, če nekega dne ne bo več dobil darila, pa se meni osebno zdi celo malo preveč. Jaz verjamem v dobre sosedske odnose, ampak verjamem v dobesedni termin te besede. Torej, da so dobrososedski z obeh strani, ne pa, da samo Slovenija daje, daje, daje, za to pa nič ne prejema. In če naredimo tisti korak naprej, torej da bi tudi slovenski parlament, ne nazadnje mogoče tudi danes, če zamižimo na eno oko in sprejmemo sklep, ki je sicer izven Poslovnika Državnega zbora, bi pomenil tisti dober signal ohranjanja nacionalne identitete Republike Slovenije in naših interesov. Hala.
Hvala. Gospod Juri, ni replike na repliko. Gospod Zagorac, gospod Juri se je navezoval na izjave gospoda Pečeta in ne na vaše. Vidim pa še prijave. Še katera roka za razpravo? [[Ne.]] Gospa Potrata, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Jaz bom seveda amandma obeh predstavnikov narodne skupnosti podprla in pritrjujem vsem tistim umerjenim in treznim razpravljavcem, ki menijo, da bi vsi, ki se zavedamo zaveze iz temeljne ustavne listine in iz drugega odstavka tretjega poglavja, ki pravi: "Italijanski in madžarski narodni skupnosti v Republiki Sloveniji in njunim pripadnikom so zagotovljene vse pravice iz Ustave Republike Slovenije in veljavnih mednarodnih pogodb.", da glasujemo o obeh amandmajih danes. Zaradi tega ker slika o tem, kaj pravzaprav pred nami je postavljeno v odločanje, v naslednjem sklicu seje, v naslednji seji ne bo nič bolj jasna ali pa nič bolj zamegljena. Razpravljamo o zakonu, ki govori o spremembah in o poimenovanjih. Se pravi, da ne govorimo ne o uresničevanju čezmejnega sodelovanja ali vzajemnega izpolnjevanja določb ne odločamo o stvareh, ki bi kakorkoli presegale obseg soglasja k poimenovanjem. O tem je govora in mislim, da bi bilo mogoče o teh stvareh, kot rečeno, odločiti danes. Bojim se, da se bo s preložitvijo glasovanja odprla možnost obrazložitve glasu še na naslednji seji in ponovno bomo slišali glasove, ki ne pripomorejo k dobremu sožitju in medkulturnemu dialogu. Bi prej rekla, da niti k civiliziranemu razpravljanju ne. Hvala.
Hvala. Še kdo za razpravo? Ne. Potem zaključujem razpravo. Prehajamo na obrazložitev glasu. Želi kdo v imenu poslanske skupine? V imenu poslanske skupine gospod Peče, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Samo eno vprašanje. Govorimo o prvem amandmaju k 17. členu ali o proceduralnemu predlogu kolega Tanka?
O drugem amandmaju k 17. členu.
Se opravičujem. Hvala.
Druge želje ni. Potem dajem na glasovanje oziroma dajem besedo Tanku za napovedan proceduralni predlog. To se pravi, predlog, če sem prav razumel, je, da se glasovanje o obeh amandmajih in o zakonu v celoti prenese na eno naslednjih sej. Slišali ste predlog. V imenu poslanskih lahko podate obrazložitev oziroma mnenje. Gospod Peče v imenu Poslanske nepovezanih poslancev. Prosim.
Hvala lepa. Torej resnično poskušali smo razmisliti, kaj je pravi namen predlaganega proceduralnega predloga s strani kolega Tanka. Jaz bi prosil, če v okviru obrazložitve glasu do proceduralnega razloga, tudi v imenu Poslanske skupine SDS podajo tiste vsebinske razloge, zakaj bi se preložilo odločanje na eno izmed prihodnjih sej. Na podlagi mojega poznavanja Poslovnika Državnega zbora se bojim, da s tem ne bomo naredili korak, glede na to da smo zaključili fazo obrazložitve glasu, glede na to, da smo zaključili fazo možnosti vlaganja novih amandmajev, in glede na to, da smo zaključili fazo same razprave. S tega naslova ne bomo na naslednji redni seji ali še na naslednji redni seji niti korak vsebinsko bližje odločitvi, ki je drugače danes pred nami. Verjamem pa, da lahko Državni zbor kvalitetno, celo mnogo bolj kvalitetno odloča, če v naši prisotnosti ni nekaterih političnih strank. Hvala.
Hvala. Gospod Juri v imenu Socialnih demokratov.
Mi nasprotujemo temu, da bi predlagali glasovanje o tem. Tudi zaradi tega, pa ne nazadnje, glavni argument je prav to, o čemer je kolega Batelli govoril. Bil je izglasovan osnovni amandma kolega Batellija in kolegice Pozsonceve. Danes prihaja seveda do redakcijskega popravka, v kolikor nadaljujemo z rešitvijo, s katero Vlada soglaša. Če danes prihaja s strani največje Vladne stranke do poziva k odlogu, sam ne vem, kakšni so razlogi oziroma to me navdaja k sumu, da je "nekaj spodaj". In to ni dobro. Signal, ki ga lansiramo, pomeni samo to, da ustvarimo nek nemir znotraj obeh narodnih skupnosti, znotraj tistih ljudi dobre volje, ki pač smo si prizadevali, in tudi Vlade, da bi prišlo do take rešitve, ki bi ohranila dosedanjo ureditev, danes pa naenkrat premislek in seveda odlog. Ne vem, kaj bi s tem pridobili, kaj bomo s tem lahko trgovali, ampak signal je slab. Hvala.
Hvala. Gospod Kokalj v imenu Nove Slovenije.
V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije: mi podpiramo prestavitev glasovanja, hkrati pa predlagamo, ne glede na to, da je razprava že zaključena, da bi v izogib nekonsistentnosti ali celo neustavnosti podpore kateremukoli amandmaju pridobili vseeno mnenje Zakonodajno-pravne službe. In jaz mislim celo, da bi bilo nujno pridobiti mnenje lokalnih skupnosti, glede na to, da se zadeva spreminja, glede na to, kakršna je bila v začetni fazi predlagana.
Hvala. Gospod Battelli.
Hvala, predsednik. Razprava se je malo umirila in tudi ugotavljamo, za kaj gre. Pravne službe Vlade so že povedale svoje in so skupaj z nami sproducirale amandma, ki je bil sprejet v drugem branju, in sproducirale tudi amandma, ki je redakcijske narave in o katerem naj bi sedaj glasovali. To je nesporno. Lokalne skupnosti imajo to že vse, razen Izole, opredeljeno v statutu. Problem bi bil, v kolikor bi ne obstajala več zakonska zasnova za to. V statutu imajo to, kar mi sedaj sprejemamo, vse narodnostno mešane občine imajo to v statutu, razen Izole, ki se sklicuje na zakon, ki ga sedaj zamenjujemo s tem. Ker takrat, gospod Kokalj, tudi vam je to namenjeno, takrat, ko so bili statuti sprejeti, je bil v veljavi zakon, ki je predvideval soglasje kvalificiranega predstavništva narodnih skupnosti o teh vprašanjih. V kolikor mi te zakonske določbe ne sprejmemo danes, tu, bodo vsi ti statuti ostali nepokriti s strani zakona. Se pravi, osem občinskih statutov v zvezi s tem vprašanjem ne bo imelo več zakonskega kritja. Zaradi tega govorimo tudi o zadevi, ki že obstaja v naši ureditvi. Ampak v kolikor umanjka opora v zakonu, potem bodo tudi statuti obviseli. In jaz ne bi želel, da se podobne razprave, kot je bila danes tu, preseli potem v vse te občine, ki imajo to določilo o soglasju, češ, da vsakdo se bo lahko spomnil in rekel, da ne, zakonskega kritja za kaj takega pa ni več, in torej je treba spremeniti statut. In bomo spet, kako bi rekel, "pretumbali" še statute glede pravic narodnih skupnosti. Je to, kar želite?
Hvala. Gospod Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz sem prepričan, da se je Državni zbor v drugi obravnavi odločil, kot se je odločil. Odločil se je z veliko večino za tekst, ki je bil v drugi obravnavi sprejet. In ne vidim popolnoma nobena razloga, zdaj, ko je eden od poslancev ali poslanska skupina vložila nek amandma na nek člen, ki je bil spremenjen v drugi obravnavi, to je res, vendar za njega smo se odločili z veliko večino in ne vidim nobenega razloga, da na današnji seji ne bi o tem glasovali, o amandmaju, ki ga je vložila ta poslanska skupina, ki je tudi, mimogrede, zapustila današnjo sejo, da se ne bi odločili o amandmaju, ki sta ga dala kolega poslanca Roberto Battelli in Maria Pozsonec, in da na koncu odločimo o zakonu, ki je korektno pripravljen za tretjo obravnavo. Torej, poslanska skupina imenovana Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo predlogu za prestavitev odločanja, nasprotovala. Hvala lepa.
Hvala. O proceduralnem predlogu ni razprave, samo vodje poslanskih skupin so dale svoj glas. Glasujemo. Glasujemo o proceduralnem predlogu za prestavitev glasovanja. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 19. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je proceduralni predlog sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In prehajamo na nadaljevanje prekinjene 13. točke dnevnega reda - to je na tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o divjadi in lovstvu. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih in členih. Sporočam vam, da amandma, ki ste ga prejeli s strani Poslanske skupine Socialnih demokratov k 7. členu, je umaknjen. Umika verjetno še niste prejeli na klop, tako da imamo samo en amandma k 7. členu, in sicer poslanskih skupin SDS in SLS. Odpiram razpravo o amandmaju k temu členu in o samem členu. Prijava za razpravo teče. Sprejeti proceduralni predlog, da vsak razpravlja samo enkrat, tudi za to točko še vedno velja. Gospod Janc, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana sekretarka s sodelavci, kolegi in kolegice! Jaz verjamem, da bo ta amandma k 7. členu tudi dobil soglasje in podporo v Državnem zboru, da bomo končno pred nami ta zakon, ki se tako dolgo že vleče tako na Vladi kot v Državnem zboru, našel primerno rešitev, konsenz med lovci, med lastniki in med naravo, vmes je pa še divjad, da bi ga končno dobili, dali v končen sprejem, dobili prve koncesije, ki jih nekako lovci tako dolgo pričakujejo. Ta konsenz, ki je bil na zadnji seji nekako dosežen z amandmaji, ta amandma samo še nekaj stvari popravlja, usklajuje. Verjamem, da bo ta trud, ki so ga imeli poslanci, tudi v sodelovanju z vsemi strankami v Državnem zboru, ne nazadnje tudi bivši poslanec gospod Kangler Franc je na tem sodeloval, in verjamem, da je bila to dobra zgodba zaključena v interesu vseh, da bi lahko še naprej lovske družine in lovci uspešno opravili svoje poslanstvo v gozdovih oziroma z divjadjo in z ohranjanjem narave. In to poslanstvo, če so ga opravljajo 60 let, naj opravljajo še prihodnjih 20 let. Mislim, da je to v interesu tako enih in drugih in da končno zapremo to zgodbo, ki traja že štiri leta in čas je, da ta Državni zbor odloči o tem, o čemur smo se že bolj ali manj na zadnjem glasovanju Državnega zbora tudi uskladili. Skratka, amandmaja podpiram in podpiram celoten zakon, da ga končno tudi ta parlament sprejme.
Hvala. Gospod Sajovic. [[Ga ni.]] Gospod Sušnik.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani prisotni, predstavniki Vlade! Zakon o divjadi in lovu, ki je bil obravnavan in sprejet pred 4 leti, se ni izvajal predvsem zaradi tega, ker je bilo na ta zakon vloženih več deset ustavnih pritožb. In to dejstvo je bila glavna ovira za to, da ni prišlo do razpisa koncesij. Ustavno sodišče je v svoji odločbi iz novembra 2006 razsodilo, da je zakon oziroma da so posamezna določila Zakona o divjadi in lovu v posameznih manjših segmentih v neskladju z Ustavo in s tem amandmajem rešujemo tudi eno bistveno ugotovljeno neustavnost. To pa delamo zato, ker želimo, da se Zakon o divjadi in lovu uredi v skladu z ugotovitvami Ustavnega sodišča in da se ustvarijo pogoji za razpis in podelitev koncesij. Ustavno sodišče je nesporno ugotovilo, da je pri drugi podelitvi koncesij nemogoče favorizirati obstoječe lovske družine in je v svoji obrazložitvi odločitve eksplicitno zapisalo, da je treba dati pri drugi podelitvi koncesij prednost tistim lovskim družinam, katerih večino predstavljajo lastniki lovišča oziroma lokalni lovci. In to smo napisali že v osnovnem zakonskem predlogu. Ta amandma pa gre v korak pripombam lovcev in na drugo mesto prednostne liste interesentov za drugo podelitev koncesij postavlja lovske družine, ki bodo dobile koncesijo ob prvi podelitvi. Mislim, da je to prav, da je to pravilno. Predvsem pa se mi zdi, da je pomemben drugi odstavek tega amandmaja, ki jasno govori, da je prednostni vrstni red iz prejšnjega odstavka možen, da ga lahko uveljavlja samo tista lovska organizacija, ki ima najmanj 15 članov. Mislim, da se s tem izognemo vsem dilemam, ki so bile umetno sprožene in ki so umetno nastale - ne vem, najbrž v krogih lovskih ali tako imenovanih samozvanih lovskih strokovnjakov ekološkega foruma. Te dileme so bile umetne, da so s takšno ureditvijo na široko odprta vrata za privatizacijo lova oziroma za "fevdalizacijo" lova, kot so celo napisali v tisti peticiji, kjer so lovce lastnike zemljišč oziroma lokalne lovce, lovce, ki imajo prebivališče na območju lovišč, poimenovali kar "lovske fevdalce", takšno ureditev pa "fevdalizacijo" lova. Poglejte, to je smešno! To je popolnoma in v celoti smešno. Jaz bi rad avtorje te peticije spomnil, da so predstavljali jedro lovskih družin, ki so se ustanavljale takoj v povojnih letih, v letu 1946, 1947, da so predstavljali lastniki, kmetje, lastniki kmetijskih zemljišč. In tam, kjer lovske družine sestavljajo v večini lokalni lovci in lastniki zemljišč, ni z upravljanjem lovišč praktično nobenih omembe vrednih problemov. Jaz sem prepričan, da je ta amandma korak v pravo smer, da bo zakon zdaj sposoben za izvajanje, da bo tudi čim prej prišlo do podelitve koncesij. S podelitvijo koncesij pa tudi do povečane vloge lokalnih skupnosti in navsezadnje skozi to tudi lastnikov zemljišč pri pripravi letnih in obdobnih lovsko gojitvenih načrtov in v sklopu tega tudi [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Gospdo Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Če bi jaz sedaj moral glasovati o zakon, kakršen je sedaj, brez tega amandmaja pripravljen, bi glasoval takoj "za". Ko pa se moram odločati še o amandmaju, lahko kar napovem, da sem že prejšnji teden, ko mi je bil predočen osnutek tega amandmaja, svoj podpis pod to odklonil. Odklanja ga tudi Poslanska skupina DeSUS in kakor vem, odklonila ga je tudi Poslanska skupini NSi in amandmaja ne misli podpreti - iz drugih razlogov sicer kot mi. Ampak, želim povedati, da dve od štirih koalicijskih strank ne nameravata podpreti tega amandmaja. Razlogi so jasni. Če je NSi, če jih prav razumem, odklonil podpis zaradi tega, ker se jim zdi, da je dezavuirana funkcija lastništva, imamo mi pomisleke v zvezi s tem, ker je lastništvo favorizirano, celo pred stroko. Ampak, to ni največji problem. Večji problem nastane potem, ko pogledamo, kaj v tem amandmaju piše. In v prvi točki piše, da ima prednost lovska organizacija, ki ima, poslušajte zdaj: "ali večje število članov, ki so lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov na območju lovišča oziroma" - ali po Slovarju slovenskega knjižnega jezika ali -, "ki ima večje število članov z bivališčem na območju lovišča." Kaj zdaj velja pri odločitvi: prvi del tega stavka ali drugi del tega stavka? Kaj so kriteriji za izbor: ali lastništvo na območju ali morebiti stalno bivališče? Kako bomo odločali takrat, ki bodo lastniki, tretirani kot lastniki nasploh: bodo lastniki torej, pa ne bodo imeli stalnih bivališč na tem območju? Bodo, recimo, lastniki od kod drugod, z bivališčem nekje drugje? Ali če se bodo prijavili lovci s stalnim bivališčem na območju, pa ne bodo lastniki? Zopet sprašujem, ali velja prvi del ali velja drugi del stavka, ker oba sta pa izključujoča, nista kumulativno mišljena, potem bi moralo biti "in". Če bi bilo kumulativno, bi moral biti "in". In to seveda vnaša neke dileme, neke nesporazume. Morebiti bo to urejeno s koncesijskim aktom, za katerega pa mi ne vemo, kakšen bo. Morebiti je takrat prava priložnost, da se koga favorizira, ampak mi tega ne želimo dopuščati. Drug problem, ki se pojavi tukaj, je problem v zvezi s tem, da - dobro, zdaj so umaknili svoj amandma k amandmaju s strani Socialne demokracije, ki bi relativiziral vlogo lastništva. Mi bi ga podprli, če bi ostal, ampak pojavi se pa problem drobitve lovskih organizacij. Ta kriterij 15-ih lovcev, ki lahko ustanovi lovsko organizacijo, je pri sedanji družini, ki ima 150 ali 200 ali 300 članov, faktor, ki dobesedno spodbuja, da se bo to razbilo; da bomo imeli eno, dve, tri ali celo več lovskih organizacij, ustanovljenih iz sedanje ene, ki bodo med seboj tekmovale in favorizirale en, drugi ali tretji kriterij. Tisti, ki menijo, da imajo odgovore na to, jih naj pač dajo, potem bomo lahko govorili, ali so njihovi odgovori ustrezni. Sicer se pa lahko zgodi, da bodo lastniki, zdaj se malo igram, iz Ljubljane ustanovili na mojem koncu na Pohorju novo lovsko organizacijo - lastniki bodo tam, stalno bivališče bodo imeli tukaj v Ljubljani. Moji lovci s Pohorja bodo pa ustanavljali lovsko organizacijo na Krasu, ker tam na Pohorju zanje več ne bo prostora. Mi tega ne bomo podprli.
Hvala. Gospa Uhanova.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni. V Novi Sloveniji menimo, da ta amandma bistveno ne popravlja zakona, ga ne izboljšuje, niti ne spreminja bistva. Amandmaji kot zakon so napisani izključno v interesu lovskih organizacij, brez kakršnih soglasij ali pa, da bi se upoštevalo kjerkoli, kakršnekoli predloge lastnikov zemljišč, kmetov, nevladnih organizacij lastnikov ali kmetij. Skratka, moram reči, da smo nekako razočarani, da ni prišlo do nikakršnega posluha do teh. Verjamem, da lastniki zemljišč, kmetje, niso taki lobisti kot lovci. Verjamem pa, da niso tako nevedni, da ne bi vedeli, kaj jim tudi pripada oziroma kaj s tem zakonom sprejemamo. Če pokomentiram še ta amandma, ta amandma govori o tem, da se v bistvu čez 20 let pa le omenja nekako lastnike zemljišč - pri prvi koncesiji tako ali tako ima prednost dosedanja lovska organizacija. Po 20-ih letih pa se lahko lastniki ali pa tisti, ki imajo stalno bivališče, vključijo v lovske organizacije, sicer tudi zdaj lahko, ampak tisti bodo imeli potem prednost. To je to, kar mislimo, da danes bi lahko spremenili. Potem pa pri naslednji koncesiji imajo spet prednost dosedanje lovske družine in tako naprej. Skratka, ne vidimo s tem amandmajem, s tem zakonom kakšne prednosti oziroma menimo, da je zakon ustavno sporen in zato ne bomo sodelovali oziroma ga podprli takšen kot je.
Hvala. Gospod Veber.
Hvala za besedo. Amandma, ki je vložen s strani SDS in Ljudske stranke, je povsem nepotreben. Tako rešitev, ki je že bila sprejeta v drugi obravnavi tega zakona v Državnem zboru, je ustrezna, odpravlja vse pomanjkljivosti, ki jih je mogoče tudi ugotovilo Ustavno sodišče, kajti merilo za izbor koncesionarja - imamo sedaj zapisano -, je izpolnjevanje strokovnih, kadrovskih in materialnih pogojev, ki zagotavljajo uresničevanje javnega interesa pri trajnostnem gospodarjenju z divjadjo. Jaz mislim, da je res vsem v interesu, da z divjadjo in z naravo gospodarimo na trajnostni način, da to ni predmet samo ekonomskih interesov in da to ni osnova, da bi lahko na podlagi sprejetega amandmaja prihajalo v Sloveniji do številnih lovskih družin s 15-imi člani, ki se bodo med seboj kregale, kdo bo tisti, ki bo dobil koncesijo po 20-ih letih. In verjemite mi, da bo največ izgubila pri tem kreganju narava in divjad. Jaz upam, da se pa danes v tem času že kar zavedamo tega, da smo tudi ljudje sestavni del te narave in da se v Sloveniji še kako zavedamo odgovornosti do naravnih danosti in da jih pač ne želimo prepustiti stihiji, ki bi lahko nastala zaradi ustanavljanja številnih novih lovskih organizacij s 15-imi člani. Torej, ta amandma se nanaša samo na to, da je pač potrebno večje število članov v lovski družini s stalnim bivališčem na območja lovišča ali pa oziroma večje število tistih, ki so lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov. Pogrešamo odnos do narave v teh kriterijih, odnos do tega, da resnično ohranjamo številne živalske vrste, po katerih je Slovenija tudi prepoznavna. In še enkrat poudarjam, da je zaradi tega besedilo oziroma sam amandma povsem nepotreben, ker so vsem dileme glede neustavnosti zakona odpravljene. Lahko pa povem: iz razlogov, ki sem jih navedel, da bo prišlo do številnih nekontroliranih ustanavljanj družin, je ta zakon zelo slab in tudi mislimo, da ni primerno, da ga sprejmemo, če bo ta amandma sprejet. V kolikor bo ta amandma sprejet, lahko povem, da za nas zakon ni sprejemljiv in ga ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Bajc.
Gospod predsednik, hvala lepa. Kolegice in kolegi! Kar nekaj lovskih sem danes slišal od nekaterih kolegov, ki govorijo, da lovske družine imajo 200 do 300 članov. Jaz ne poznam v Sloveniji nobene take lovske družine in upam, da nikoli ne bo take lovske družine. Še manj pa pričakujem, da bomo imeli zasebna lovišča na območju sedanjih lovskih družin ali kogarkoli drugega. Drugo, kar bi rad rekel, Ustavno sodišče je o vprašanju v zvezi z lovstvom, podelejevanju lovskih pravic, podeljevanju koncesij in tako naprej izdalo dve odločbi, in sicer eno 11.10.2006 in eno 9.11.2006. Tistim kolegom, ki so na pamet nekaj govorili in utemeljevali razloge, zakaj ne bodo podprli tega amandmaja, ki sta ga Poslanska skupina SDS in Slovenske ljudske stranke predlagala, naj preberem del 23. točke obrazložitve odločbe Ustavnega sodišča 11.10.2006, pri čemer odločba z dne 9.11. v ničemer ne razveljavlja ali drugače tolmači, ampak nekoliko bolj razdela, razčleni, da nihče ne sme imeti prednostne pravice oziroma da so vsi izenačeni. Naj preberem dva stavka iz obrazložitve odločbe Ustavnega sodišča, pa boste videli, da je ta amandma celo izboljšal to. Piše naslednje: "Lovska družina, katere večji del članov so lastniki zemljišč in gozdov na območju lovišča oziroma katerih večji del članov ima stalno prebivališče na tem območju, ima prednost pri podelitve koncesije v razmerju do drugih lovskih družin, razen pri prvem podeljevanju koncesij, ko ima prednost lovska organizacija, ki je do javnega razpisa upravljala z loviščem. Iz navedenega izhaja, da lahko lastniki zemljišč na svojem zemljišču izvajajo lov pod pogojem, ki jih določa zakon. Če so lastniki zemljišč združeni v organizacijsko obliko, ki jo predvideva zakon o lovu, lahko v okviru te oblike pridobijo lovsko pravico." Ergo! Sedaj bom pa povedal, zakaj je celo ta naš amandma boljši, kot je ta obrazložitev te odločbe. Iz enega preprostega razloga. V tej obrazložitvi 23. točki odločbe pravi: "del članov". Del je: od treh sta dva ali pa eden in pol. Če smo pa mi rekli "število", smo pa dejansko rekli "tistih, ki imajo stalno prebivališče in zemljišče", skupno število je 17 napram 15, je več, in tisti bodo pridobili to prednostno pravici. Lahko rečem tudi v imenu poslanske skupine, da poslanska skupina bo podprla ta amandma iz preprostega razloga: dobili bomo zakon, ki se bo lahko tudi uveljavljal oziroma pričel uresničevati zdaj. Pri čemer pa še enkrat poziv, tako kot sem pri drugi obravnavi rekel, pričakujem pa, da ne bo ta zakon tako spremenjen, doživel usodo kot sedaj veljavni zakon, ko smo lovci čakali tri leta za podelitev koncesije in da bo predlog za razpis koncesije dvakrat na Odboru z gospodarstvo padel, enkrat pa na Vladi. Da bo dejansko ministrstvo pripravilo pravočasno razpise in da bomo lovci lahko že na podlagi podeljenih koncesij vsaj del lovskega leta v letošnjemu letu opravljali na podlagi podeljenih koncesij, izhajajočih iz tega zakona. Hvala.
Hvala. Vidim še željo po razpravi. Odpiram ponovno prijavo. Gospod Rezman, vi ste že. Gospod Anderlič.
Saj nisem mislim, da bo res, ampak je. Tako rekoč na vsaki seji najmanj enkrat ali dvakrat dobimo popravni izpit s strani Ustavnega sodišča in ta Državni zbor v tej sestavi bo, po mojem, svetovni rekorder, ki bo po nalogu Ustavnega sodišča spreminjal svoje odločitve, ki jih bo sprejel pač po najboljši veri, da dela prav. In ta zakon je eden od rekorderjev, ki se na ta način spreminja. Ampak poglejte, kaj pravzaprav danes delamo, ko berem ta amandma [[...]]Lahko, da ste v dobri veri prejšnji teden izglasovali tista dva amandmaja, češ, bomo popravili, ker je bil pritisk neznaten, argumenti so bili taki, da so vas prepričali, da morate vendarle nekaj storiti pri tem, samo zato, da boste lahko popravljali v tretjem branju. Ampak kako ste popravili ta amandma oziroma govorim o členu 7. Ali mi lahko razložite, kaj pomeni, da imajo prednost, v prvi točki, - lastniki zemljišč, to razumem -, ampak tisti člani oziroma tiste lovske organizacije, ki imajo večje število članov s stalnim prebivališčem na območju lovišč. Poglejte gospod Sušnik, jaz vem, da je lovišče omejeno na "izven naselij", da je omejeno tako, da naselja niso v loviščih. Ali je torej za tiste, ki imajo stalno prebivališče na Mašunu, ali na Pohorju - nekje v lovskih kočah prijavljena stalna prebivališča in tisti imajo prednost? Stalnega prebivališča na območju lovišča praktično ni. Če bi zapisali: "Na območju občin, kjer je lovišče opredeljeno...", potem bi človek to razumel. Če pa govorite, da morajo biti ljudje prijavljeni na območju lovišča, nekje sredi Pohorja, nekje sredi ravnic prekmurskih, potem seveda razložite, kaj to pomeni. Območje lovišča - jaz sem gledal karte vseh tisočih lovišč, ki so zarisane po Sloveniji, predvsem zaradi tega, ker je bilo nekaj nesporazumov. Ni bilo res, gospod Sušnik, ogromno ustavnih pritožb s strani lovskih družin. Bilo je nekaj "špetirov" s strani dveh, treh lovskih družin z območja občine Ormož, ki so bile s strani znanega ljubitelja - ne bom nadaljeval - sprožene. V osebi gospoda Soka, da ne boste ugibali! In seveda se je to potem tri leta držalo in zaradi tega je to potem prišlo tudi v koalicijsko pogodbo, kjer ste zapisali da bo koalicija spremenila Zakon o divjadi in lovstvu, zato da se bodo stvari spremenile v smeri favoriziranja lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov, v smeri pravic in tako naprej. Ampak [[...]]Tako je! Koalicijsko pogodbo si preberite, gospa Uhanova. Jaz sem si jo prebral in zato vem, kaj ste si želeli. Ampak vam očitno v treh letih ni uspelo, ker vas ne obravnavajo povsem z enako težo kot SDS ali pa katero drugo stranko. Ampak, to ni pomembno. Saj se ne bi vmes oglašali, ne bi polemiziral z vami. Jaz preprosto mislim da gre za to, da je tisto, kar je bilo sprejeto prejšnji teden, v duhu gospodarjenja z naravo, z gozdovi, z vsem tistim kar smo že stokrat povedali. Bilo pa bi prav, da se tukaj ne sprenevedamo. Jaz nimam nič proti, da je lastnina sveta, da je pod pogoji. V ustavi nedotakljiva in tako naprej. Ampak ne more biti absolutna, da si jo tisti, ki jo pač imajo, tudi skozi ta zakon prisvajajo na način, da nihče ne more upravljati tudi s tistim, kar je državno. Divjad - jaz upam, da bo ostala državna in da je to splošno dobro in da bomo imeli vsi - jaz nisem lovec - pristop do narave, do gozdov, voda in tako naprej. In tukaj gre samo za to: ali bomo pristali na to, da je to izpeljivo. Skratka, ne bom podprl amandmaja.
Hvala. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod Anderlič me je napačno navedel. Mislim, da mi Poslovnik omogoča, da ga korigiram. Jaz nisem nikoli rekel, da so lovske družine vlagala ustavne pritožbe na zakon. Gospod Anderlič, to ste si izmislili oziroma sta me narobe slišali. Drugo pa bi rad povedal samo še to, da vse bolj verjamem, da nekaterim v tem Državnem zboru ni za to, da bi se podelile lovske koncesije, da bi se odpravila ugotovljena neustavnost pri zakonu o divjadi in lovu. To je bilo slišati stališča poslanske skupine na desni, poslanske skupine na levi. Očitno vam "paše" to brezvladje, ko lahko lovske družine, pri tem ko nimajo podpisanih koncesijskih pogodb, delajo praktično, vse kar hočejo po loviščih, ne da bi za kaj odgovarjale. Pripišite si, če ne bo zakon sprejet, pripišite si odgovornost za to, da se ohrani tisto, kar je do zdaj. In jaz tudi prosim, nekaj lovcev je prisotnih, da se potem ve, kdo je krivec za to, da niso podeljene koncesije, v kolikor ne bo zakon sprejet, ker je sprejem tega zakona nujni pogoj za odpravo ugotovljenih neustavnosti. Eno leto je poteklo novembra 2007. Še nekaj bi rad povedal. Na tem področju, ki ga urejamo, urejamo režim na praktično več kot 75% Slovenije, je to urejanje izjemno problematično. Mi se zavzemamo za to, da bo ta ureditev taka, ki bo dolgoročno zagotovila prost, še enkrat poudarjam, prost dostop do dobrine, ki ji rečemo gozd, da se ta prosti dostop v ničemer ne omejuje. Hkrati pa sem prepričan, da ta lovski zakon daje lastnikom več pravic, da pa predstavlja za lovske družine tudi več obveznosti. In zdaj vidim, da se poskušate izogniti obveznostim, ki jih izvajanje tega lovskega zakona prinaša, zato umetno ustvarjate dileme in ne želite, da se lovstvo v Republiki Sloveniji uredi.
Hvala. Gospod Sajovic.
Po kratkem tečaju iz sprenevedanja, moram reči samo to [[...]]
Ni replike na repliko [[...]]
[[...]], da je bilo maske treba sneti že včeraj, ko smo glasovali o Mateju, takoj po polnoči. Gre pa v tej zgodbi preprosto, zdaj pa vidim res, da nas hočete "peljati žejne čez vodo." Za kaj gre? V poslanskem klubu LDS zakon, tak, kot je do zdaj, brez amandmajev, podpiramo in smo za to, da se uvedejo koncesije. Tri leta ste imeli časa, da bi to naredili, pa niste. Ta trenutek velja v spornem členu obrazložitev, kot jo je ponovil gospod Veber, in je v našem amandmaju, "da je merilo pri izbiri koncesionarja izpolnjevanje strokovnih, kadrovskih in materialnih pogojev, ki zagotavljajo uresničevanje javnega interesa pri trajnostnem gospodarjenju z divjadjo. Pogoji se določijo s koncesijskim aktom. V primeru, da več lovskih organizacij izpolnjuje pogoje, se koncesija podeli lovski organizaciji, ki zagotavlja boljše pogoje za uresničevanje javnega interesa pri trajnostnem gospodarjenju z divjadjo." Če sprejmemo to, potem Ustavno sodišče ne bo imelo čisto nič proti. Pri tem amandmaju, ki ste ga vložili, gre pa enostavno za to, da kot tisti neustavni amandma iz naivne basni o lisici zvitorepki bi se rada ljubila, obenem pa ostala nedolžna. Za kaj gre? Odločamo samo med dvema dilemama: ali bomo ohranili najširši javni in pa družbeni interes, ki daje možnost vsem ali pa egoistične interese, ki bodi javnost sprli, kdo je lastnik zemljišča, kdo je tam doma. Poslušajte, Maribor, Celje, Kranj, Ljubljana, ta tri mesta imajo najbrž pet, šest tisoč lovcev zagotovo. To se pravi, vsi ti bodo zdaj nekje na podeželju ostali kar naenkrat nezaželeni. Duh lovskega zakona izpred stotih let je združeval kmeta, delavca, duhovnika in advokata, in ta je bil pravi. Mi pa zdaj zadevo razdelili, skregali, zato ker ste pred tremi leti obljubili nekaj lastnikom. In pa ne nas zdaj zavajati, da ima 350.000 lastnikov gozdov slovenskih interes biti lovec. Če bi ga imeli, bi lahko bili, saj je lovcev v Sloveniji samo 22.500. Zdaj, ko smo pa podrobno prebrali tisto, na kar se sklicuje gospod Josip, pa vidim, da nas res hočete "žejne peljati čez vodo." Zakaj? Ustavna odločba, ki ste jo citirali, pravi v drugem stavku, "drugi odstavek 163. člena Zakona o varstvu okolja, tretja alineja in tako naprej." Ta ustavna odločba, ki ste jo brali, se sklicuje na Zakon o varstvu okolja, ne pa na lovski zakon, o katerem govorimo. Zadeva je pa takšna, prva ustavna odločba, ki ste jo brali, se nanaša na zakon o varstvu okolja, takrat se je Ustavno sodišče opiralo še na nerazveljavljeni 26. člen zakona o lovih. V drugi odločbi, ki je pa mesec kasneje, pa je Ustavno sodišče ugotovilo, da ni razloga, da se komurkoli daje prednostna pravica, in je ta 26. člen razveljavilo. In zato je najbolj logična in najbolj normalna odločitev, da ne opletamo ne z lastništvom ne z bivališčem, ampak pustimo zadevo takšno, kot je bila do danes in ta zakon sprejmemo v celoti. Če boste pa hoteli sprejeti zakon s tem invalidnim amandmajem, potem mu bomo pa v Poslanskem klubu LDS nasprotovali, in tisti, ki trmasto tiščite z glavo skozi steno, si seveda pripišite vso krivdo za to, da zakon ne bo sprejet in da koncesije ne bodo podeljene. Vzemite si pavzo, preberite obe ustavni odločbi, ne se sklicevati na tisto, ki se nanaša na zakon o varstvu okolja, pač na tisto, ki je tamle, ki govori o zakonu o lovu, in tam enostavno piše, da ni razlogov, da bi imel pri drugi podelitvi koncesije po dvajsetih letih kdorkoli kakršnokoli prednostno pravico: ne lastnik, ne bivališče, ampak naj ima to tisti, ki zagotavlja najširše in najboljše uresničevanje javnega interesa. In samo za to nam gre.
Hvala. Ker so še dvignjene roke, odpiram ponovno prijavo. Gospod Bajc, saj niste bil imenovani, prijava je. [[...]] [[medsebojno pogovarjanje]] [[...]]Ste bil imenovan? Jaz nisem slišal. Ali je bil imenovan?
Gospod predsednik, pišem se Bajc ime mi je pa Josip od 8. marca 1949. leta. Morda tudi Vitorionni Viscali morda bi ti ta bolj odgovarjal, kolega Jelinčič. Repliko imam na kolega Sajovica, ko je govoril in komentiral mojo utemeljitev k amandmaju in ki je govoril, da je odločba z dne 11.10. zahtevala, da se presoja samo 163. člen Zakona o varstvu okolja, kar ni res. Ta odločba je tudi obravnavala tretjo alinejo prvega odstavka 5. člena Zakona o gozdovih, in če ste brali B I, rimska ena, obrazložitev o tej odločbi pravi: "Ustavno sodišče" - in pobude in tako naprej -, "...drugi odstavek 163. člena Zakona o varstvu okolja, "divjad po predpisih o lovstvu je lastnina države" in tako naprej. Tukaj je Ustavno sodišče reklo, čigava je divjad in tako naprej, razdeljevalo ali razglabljalo o posameznih odločitvah v obrazložitvi in jaz sem prebral samo delček 23. točke te odločbe. Strinjam se pa tudi s tistim - in jaz sem tudi omenil to odločbo, kolega Sajovic, ko sem rekel, da je tam sodišče ponovno - zdaj jaz pa se ne bom spuščal v to, kot je eden od kolegov rekel, kako nam servira po "ratah" Ustavno sodišče naloge, v katero smer naj posamezno zakonodajo spreminjamo. Še enkrat pravim, jaz ocenjujem, da bomo s sprejetim amandmajem SDS-a in Slovenske ljudske stranke sledili odločbama Ustavnega sodišča predvsem pa lovcem, lovskim družinam ne nazadnje tudi lastnikom kmetijskih zemljišč in gozdov, katerih sem tudi sam.
Hvala. Ni replike na repliko. Gospod Džuban, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. To naj bi bilo čez dvajset let. Če bo res dvajset let, če nima kdo fige v žepu. Lahko se zgodi tudi prej, nikjer ni varovalke. Drugo. V 1. točki jaz mislim, da bi morali vsaj črtati tisti del, na kar je kolega Anderlič opozarjal oziroma, "ki ima večje število članov s stalnim bivališčem na območju lovišča". Spomnite se tisti, ki se spomnite sprejemanja te zakonodaje, koliko je bilo govora, kako lovci ne smejo v naselja in tako dalje in da naselja niso sestavni del lovišča in da morda ta zadeva ne stoji. Malo razmislite. Tisti, ki govorite, da gre predvsem za vprašanja kmetov. Aali res gre za vprašanja kmetov? Ali ni nekaj drugega! Jaz poznam veliko lovskih družin, ki so pretežno sestavljene iz oziroma so člani kmetje in imajo velike probleme, da si želijo vedno več in znova tisti iz urbanih naselij, ki niso kmetje, ki niso lastniki zemljišč, ker imajo čas, veliko jih je penzionistov, ker so lovske družine že itak prestare, recimo, da tudi znajo rokovati z orožjem, da imajo denar, čas sem pa menda rekel. In jih za rokav vlečejo: "Pridi k nam," ali pa, "ti pridi k nam." Nimajo podmladka, nimajo ljudi z denarjem, ker lov je tudi denar. Lovska družina s 2.000 hektarji - veste, koliko proračuna zbere? 1 do 2 evra po hektarju, to je manj kot 5.000 evrov proračuna za lovsko družino in iz tega mi sedaj delamo veliko zgodbo, kaj smo rešili lastnikom zemljišč, če so res to lastniki zemljišč. Govorimo o kmetih, pa mislimo na nekaj drugega. Bojim se, da je to. Ampak, vse skupaj to ne bo rešilo. Oglasil sem se izključno zaradi tega, da malo razmislite, ker ste dolgo časa delali na tem in vložili skupaj s strokovnimi službami veliko napora, da razmislite, če je to tako, kot je amandma zapisan, v redu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Jaz bom podprl ta amandma. Uvodoma moram reči, da smo izredno dolgo usklajevali, sodelovali pri pripravi teh sprememb zakona in to, kar je bilo že zadnjič v drugi obravnavi sprejeto, sem bil prepričan, da bomo še z dopolnilom v tretji obravnavi gladko in v dobro večine zainteresiranih sprejeli te spremembe zakona. Jaz sem bil pred nekaj dnevi na takem srečanju lovcev. Nalašč sem šel zaradi tega, da sem tudi malo se pobliže spoznal s to problematiko. In moram reči, da se ne strinjam s tem, da so naselja izvzeta, po mojem vedenju, da so naselja izvzeta iz lovišč, so pa izvzeta iz lovnih površin. S tem pa se strinjam. Nobena lovska družina, ki je ustanovljena v Sloveniji, se ne zapira popolnoma, vse so odprte tudi za ljudi, kjer pa lovišč ni konkretno, ker je bila imenovana Ljubljana in večja mesta. Tam sem med stotimi približno ali še več, 150, lovci srečal kar precejšnje število lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov, velikih lastnikov. Takih, ki bi jim po enih rešitvah, če bi bile take rešitve osvojene, tudi ta privatna lovišča, o katerih je bilo tudi vse te mesece precej govora. In vlada slogo med vsemi temi lovci in tistimi, ki so iz naseljenih krajev, ki niso lastniki ne kmetijskih ne gozdnih površin, in med manjšimi in zelo velikimi lastniki. Tako, da ko sem tam razlagal, ker so izkoristili mojo prisotno, da sem razlagal, v kakšni fazi je ta zakon in kaj predvidevam, da se bo na današnji seji zgodilo. Jaz sem seveda predvideval, da bo ta postopek gladko stekel in da bo ta zakon v tretji obravnavi oziroma v končni obliki tudi sprejet. Moram reči, da ni bilo nobenega negodovanja, ne med lastniki, velikimi lastniki zemljišč, ne med ostalimi lovci. Seveda bi mogoče raje imeli kakšno stvar ali eni ali drugi malo drugače zapisano, vendar bistvenih pripomb ni bilo. Tako sem prepričan, da predlog tega amandmaja, da rešuje tako tiste, ki zagovarjajo v eno smer, kot tiste, ki zagovarjajo ali zagovarjate v drugo smer, ko se bolj zagovarja to privatno lastništvo. Jaz se seveda tudi strinjam in tudi z moje strani naj bo apel, da se pri pripravi raznih uredb in tako dalje, skrbi tudi predvsem za tiste lastnike, ki živijo v visokogorjih in ki jim je lahko tudi mogoče kakšen evro tudi dohodek iz tega naslova. Če ne drugega, vsaj to, da jim je pošteno povrnjena, poplačana škoda, ki jo divjad občasno tudi povzroči. Ampak, kot rečeno, zavzemam se za to, da se končno reši ta problem, da omogočimo, da bo Vlada, da bo ministrstvo pripravilo dobro uredbo za podelitev koncesij, prvih koncesij, da bo Vlada to uredbo sprejela in da bo ta postopek končno enkrat stekel. Preden bomo pa glasovali o celotnem zakonu, bom dal še eno pobudo, ki sem jih že ne vem koliko dal, in sicer glede lovišč s posebnimi nameni oziroma interesi nekaterih lovskih družin, da se tudi tam te stvari uredijo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Školč.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolegi, to dopolnilo diskusijo vrača v vroče polje znanega konflikta. Konflikta, za katerega se je v prejšnjem tednu zdelo, da je presežen in da bo mogoče sprejet zakon. To dopolnilo pravzaprav nas spravlja tja, kjer je zakon stal dobro leto ali pa več. Parlament mora namreč odločiti v tem trenutku med dvema precej preprostima dilemama oziroma o eni dilemi mora odločiti, ali bo pač te koncesije podelil tistim, na osnovi predvsem kriterijev iz javnega interesa ali na osnovi kriterije lastnine, čeravno z 20-letnim odlogom. O tem se pogovarjamo. Sam mislim, da to ne gre skupaj. Sprejeti nek zakon, za katerega se vnaprej pove, da ga bo lastnina z vsemi temi stvarmi razjedala in tudi razdrla v naslednjih 20 letih. To želite tukaj. Posledično pomeni to, kar je bilo rečeno s strani DeSUS-a, začele se bodo ustanavljati nove lovske družine na zalogo. Kajti, kdo naj kandidira za koncesijo poleg teh lovskih družin, ki jih že imamo? Ali poznate neke lovske družine, ki čakajo na zalogo, da bodo vstopile, ko se bo začelo podeljevati koncesije? To določilo ima dramatične posledice za stanje v lovstvu. Tu ne gre samo za vprašanje, kdo bo v tem trenutku in kdo bo čez 20 let, ampak dejansko pomeni, da se bo razstrelilo vse to, kar se je mnoga leta spravljajo skupaj. Lahko da je to potrebno, sam sicer v to dvomim, nisem lovec, niti me ne vznemirja, da bi postal, ampak lovska organizacija mi ni v napoto, kot je, izgleda marsikomu v tem parlamentu. Zato, gospodje, je smiselno to dopolnilo zavrniti, zagovarjati dosledno javni interes in lastnikom odškodnino zagotoviti na kakšen drug način, če menite, da je to nujno potrebno. Na ta način bodo imeli tudi vsi lastniki zemljišč kaj od tega, ne samo tisti, ki so po naključju lovci. Kajti tudi kriteriji naj bodo ali lastniki ali prebivalci, ne govori o obsegu teh lastništev. Ne bom karikiral, ampak lahko pet vrtičkarjev prevlada nad tremi resnimi kmeti. Vsi bodo lastniki. Ne piše o obsegu. Tu stvari niso dorečene. To dopolnilo, kot rečeno, favorizira to, kar je rekel vodja Poslanske skupine SLS, veliko željo, da bi na koncu pravzaprav imeli tudi privatna lovišča. Če si to želite, potem je potrebno dati odkrite karte na mizo in odkrit amandma, ne pa si zagotoviti z navzkrižnimi mehanizmi to, da bo nastalo veliko sporov v prostoru, da bo nastalo veliko konfliktov in v družinah in v lovski organizaciji in da bo na koncu pravzaprav zaradi tega trpela divjad in vse, kar je z njo povezano. Hvala lepa.
Hvala. Če ni več interesa, zaključujem razpravo o amandmaju k 7. členu. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 7. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Se opravičujem, seznam je veljaven, boste dobili besedo, samo s strani ministrstva so me opozorili, da so se že prej želeli vključiti v razpravo in nisem opazil roke. Zato dovolite, da jim dam besedo. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano se strinja s predlaganim amandmajem in tudi podpira ta amandma. Namreč amandma, ki je bil sprejet v drugem branju, po našem mnenju ne sledi v celoti odločitvi Ustavnega sodišča. Prav tako ta amandma, ki je bil vložen v drugem branju, tudi ne določa natančnih in jasnih kriterijev za podelitev koncesije v trajnostno gospodarjenje z divjadjo. Pri izvajanju tega člena bi prišlo do težav pri podelitvi koncesij, kajti ni opredeljenih objektivnih meril oziroma kriterijev za izbiro koncesionarjev. Zato podpiramo amandma, ki sta ga predlagali poslanski skupini Slovenske demokratske stranke in Slovenske ljudske stranke. V zvezi z razpravo, ki je potekala glede upoštevanja stalnega bivališča v odnosu do lovišč, bi želela pojasniti, da je celotna Slovenija pokrita z lovišči. To pomeni, da tudi naselje, cesta je del lovišča. To sicer ni lovna površina, je pa sestavni del lovišča. Spoštovani! Trajnostno upravljanje z divjadjo je naš skupen in najpomembnejši cilj. Sprejetje novele Zakona o divjadi in lovstvu bo prispevalo k temu, da bomo lahko podelili koncesije, kajti pomemben del te novele je to, da se upošteva odločba Ustavnega sodišča. In brez novele zakona ne bo koncesij mogoče podeliti. Menimo pa, da je resnično čas, da začnejo lovske družine in lovske organizacije delovati na način trajnostnega gospodarjenja, to je njihov osnoven namen in za to si prizadevamo. Hvala.
Hvala državni sekretarki Branki Tome. Sedaj pa obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Gospod Rezman, izvolite.
Mi bomo glasovali proti amandmaju. Povedal sem uvodoma, zakaj. Vidim, da vsi niso razumeli, je bilo prezahtevno najbrž, ampak naj še enkrat povem. Prvič, tisti, ki obsojajo nas, ki nismo navdušenci nad tem amandmajem, nimajo pravice kazati na nas s prstom, kot da smo mi tisti, ki preprečujemo podeljevanje koncesiji in sprejem zakona. Uvodoma sem povedal, mi smo za sprejem zakona, vendar se s tem amandmajem, kakršen je, pač ne strinjamo. In tega nam tudi SDS in SLS ne moreta zameriti, če mislimo ravno tako kot oni. Druga reč, kar zadeva lovnih območij, je res tako, tudi če bi izpustili naselje, moja lovska družina oziroma lovska družina tam, kjer sem jaz doma, sega od Maribora pa do Lovrenca, od vrha Pohorja do doline, ni noben problem nabrati 15 kmetij in drugih, ki imajo tam sedež, in to že povzroča določene probleme, zato ker to lahko pomeni ponovno, kar smo že večkrat videli pri sprejemu zakonov v našem parlamentu, ruralizacijo naše slovenske dežele. Vse, kar je urbanega, bomo poskušali stisniti iz lovskih družin, kar je prišlo iz mesta in samo tisti še bodo lahko, ki so zabiti s koreninami vred, tam bi rekel v tistem lovišču. Zato tu mi tudi nismo. In tistim gospodom, ki so mimo mojih vprašanj skušali odgovarjati, naj še enkrat zastavim vprašanje, ker ste predlagatelji, odgovorite na vprašanja, kako bomo ponderirali, ali bomo kumulativno pogoje šteli, ali bodo večji ponder imeli pogoji iz prvega dela 1. točke, ali iz drugega dela 1. točke, ali bodo imeli večje število točk, ko boste skušali ugotavljati, komu boste dali koncesijo, tisti lastniki, ki so lastniki zemljišč nekje drugje, ali tisti, ki imajo sedež, bi rekel, na območju lovišča in tako naprej. Na ta vprašanja, ki se bodo postavila takrat, ko bo treba dati koncesijo, bo treba odgovarjati. In zdaj odgovorite, preden se bomo pri tem zašteli. Kar je rekla pravkar gospa, da ni kriterijev, ni jih, ti kriteriji samo še večjo zmedo vnašajo - kriteriji, ki so v danem amandmaju predlagani. In to jaz ugotavljam s temi mojimi vprašanji. Če ne znajo predlagatelji odgovoriti, jim lahko pomagate vi, z ministrstva.
Hvala. Gospod Jelinčič.
Hvala lepa. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ne bomo podprli tega amandmaja. In v kolikor gre ta amandma "skozi", potem bomo tudi proti zakonu. Mislim, da je amandma nesmiseln, s tendenco, da se sčasoma v privatne roke spravi čim več slovenske zemlje, lovišč in vsega skupaj. Sicer pravite, da so lovišča tudi ulice in ceste, to se pravi, tudi ta parlament je lovišče, čeprav za kaj drugega, čeprav bi rekel, da kar različne vrste divjadi so tukaj notri v tem parlamentu. Tako, da ne vem, če ta divjad razmišlja v svojo korist. Bojim se, da ne, ampak navkljub vsemu glasovali bomo proti temu zakonu in v kolikor vam je kaj za same sebe, glasujte tudi vi proti.
Hvala. Gospod Veber.
Hvala. Predstavitev stališča Vlade k temu amandmaju je bila enostranska, kajti enaki očitki veljajo tudi za ta amandma, ki ga Vlada podpira. Ni jasnih kriterijev za podelitev koncesij, tako da če k temu tekstu oziroma besedilu, ki je že sprejeto v tem zakonu, ki ga danes obravnavamo, očitate, da pri izbiri koncesionarja je potrebno upoštevati izpolnjevanje strokovnih, kadrovskih in materialnih pogojev, potem se mi zdi, da je to bistveno kvalitetnejši tisti vsebinski del koncesijskega akta, kot pa, če govorimo samo o tem, ali je nekdo lastnik in ali ima stalno prebivališče v lovišču. Gre za upravljanje z divjadjo, gre za skrb tudi z ostalimi naravnimi dobrinami, tako da mora biti doseženo ravnovesje v naravi in ni dovolj, če si samo lastnik zemljišča ali pa stanuješ tam, ampak moraš izpolnjevati tudi strokovne, kadrovske in materialne pogoje. Besedilo v sedanjem 26. členu je bistveno boljše, kot bo postalo, če bo ta amandma sprejet. Poleg tega je pa tudi v 26.a členu zapisano, da pogoje določimo v koncesijskem aktu, torej koncesijski akt mora vsebovati pogoje, ki jih mora izpolnjevati koncesionar. Torej ima Vlada pri razpisu koncesije možnost predpisati, kakšni strokovni kriteriji, kakšni kadrovski in kakšni materialni kriteriji so tisti, ki omogočajo kvalitetno upravljanje z loviščem. Bistveno težje boste predpisali kriterije, če boste rekli, je lastnik zemljišča na območju lovišča in boste predpisali katere kriterije, ali je to sadovnjak, ali je to njiva, ali je to kaj podobnega, bistveno težje boste predpisovali te pogoje, ki naj bi bili povezani predvsem z lovstvom, če se pogovarjamo o podelitvi koncesije za lovstvo. Mislim, da je to stališče Vlade izjemno enostransko prikazano in pač tega amandmaja ne bom podprl zato, ker je besedilo že sedaj oblikovanega zakona povsem korektno, še nihče ni ugotovil kakršnekoli neustavnosti tega, kajti najprej mora zakon začeti veljati, pa potem, če nekdo omeni, da je kaj v nasprotju z ustavo, lahko to preizkusi na Ustavnem sodišču. Mnenja sem, da je ta tekst bistveno korektnejši kot pa besedilo amandmaja in zato ga ne bom podprl.
Hvala. Gospod Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Ta trenutek, če ne sprejmemo amandmaja, imamo zakon, ki v tej dvorani dobi večinsko podporo. In zato ga je potrebno umakniti. Z nami je bila Vlada tudi pred tednom, takrat ste naš amandma podprli očitno s figo v žepu. Nihče ni nasprotoval, nihče ni govoril tako, kot razlagate danes. In še enkrat poudarjamo, da v Poslanskem klubu Liberalne demokracije temu nasprotujemo, opiramo se na odločbo Ustavnega sodišča, na odločbo, ki se nanaša na zakon o lovstvu, ZDLov-1, zavračamo pa seveda opiranje na Zakon o varstvu okolja in Zakon o gozdovih. Še nekaj ilustracij, kaj pomeni to v praksi. V praksi to pomeni, da večina misli, da se bodo koncesije podeljevale čez 20 let. Veliko ljudi v tej dvorani govori o tako imenovanih "dachavskih" procesih. In če vidim, kaj se dogaja, je možno nekomu, ki mu bomo podelili koncesijo, koncesijo odvzeti po pol leta in takrat bomo koncesijo podeljevali po novih pravilih, če čez pol leta ne, čez 20 let. Potem, kaj pomeni lahko tudi v praksi, če vežemo na prebivališče in na lastništvo zemljišča. Pomeni, da bodo, recimo, teoretično bogati posamezniki ali tako opevani tajfuni ali tajkuni kupovali na podeželju kmetijska zemljišča zato, da bodo lahko tam člani lovskih družin. Tisti, ki jim pa zdaj dodeljujemo varstveni in pa socialni dodatek, to se pravi, recimo, delavci pa bodo iz članstva lovskih družin izključeni za vedno, ker ne bodo imeli premoženja in enostavno za te stvari gre. Omenjate tudi interes lastnikov zemljišč. Sam sem lovec, kmet in pa lastnik zemljišč, pa mi ta zakon še daleč od tega, da bi bil všeč, ker potem drugim petdesetim, ki so tudi člani v moji lovski družini, ne bom mogel pogledati v oči. Če hočete uveljaviti interes kmetov, potem je treba narediti tisto, kar sem na odboru že povedal, vsem 350.000 lastnikom kmetijskih zemljišč in gozdov naredite olajšavo pri katastrskem dohodku. Zdaj v predvolilnem letu je moderno deliti razne odpustke, naredite še to, če si upate. 350.000 lastnikom zemljišč in gozdov v Sloveniji odpišimo del katastrskega dohodka zato, ker nekateri lovijo po njihovih loviščih, in je volk sit in koza cela.
Hvala. Kakšen interes po obrazložitvi v lastnem imenu? Prijava teče za obrazložitev v lastnem imenu. Gospod Sajovic, izvolite imate besedo.
Hvala lepa. Ravno nekaj vam imam še povedati, česar nocoj še niste slišali [[...]]Recimo, jaz moram reči, da smo z Novo Slovenijo skozi vedno kar, se tega zakona tiče, na istem bregu, samo razmišljanja so zelo drugačna. Nova Slovenija se zavezama, koliko naj bi dobilo kmetijstvo od tega lovskega zakona, tudi jaz močno to podpiram, nekaj so besede, drugo je pa realnost. V Sloveniji v letu 2007 je bilo ustreljenih 7.380 trofejnih srnjakov, ker imamo 350.000 lastnikov gozdov, to pomeni en srnjak na 47 lastnikov. Kako ga boste delili, komu zarebrnico, komu desen parkelj, komu levi parkelj? V Slovenji je bilo tudi odstreljeno v lanskem letu 453 trofejnih jelenov, to pomeni en jelen na 769 lastnikov gozdov. Kako boste tega jelena razdelili? In pa še ena primerjava, 1045 trofejnih gamsov ali en gams na 333 lastnikov gozdov. Ali pa, ker so včasih po pustu tudi svinjski časi, pomeni en merjasec na 1.370 lastnikov gozdov. Dajte mi za božjo voljo povedati, kako boste enega divjega prašiča, merjasca razdelili med 1.370 lastnikov. Če pa hočete biti všečni, sprejmimo ta zakon brez tega amandmaja, ki ga ne podpiram, in naredimo olajšavo pri katastrskem dohodku in smo zmagali. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Presečnik.
Hvala lepa za besedo. Torej saj jaz sem že prej povedal jasno svoje stališče. Oglasil sem se pa predvsem zaradi tega, ker ne sprejemam teze, da smo v drugi obravnavi glasovali za dva amandmaja s figo v žepu. Že takrat smo jasno povedali, da za ta drugi amandma k 7. členu, ki smo ga sprejeli, glasujemo zaradi tega, da odpremo člen in da popravimo ta člen, tako kot je na eni strani odločba Ustavnega sodišča in kot so tudi interesi tako lastnikov kot seveda tudi lovskih družin. Torej prepričan sem, da je ta amandma dober, zato bom tudi glasoval za njega. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Uhanova.
Saj se ne bi oglasila, ampak če ne bi bil poslanski kolega Sajovic tako prepričan, da je edino to, kar dela on v korist lovcev, edino pravilno, bi bila tiho. Pa vendar, treba je povedati: v tem zakonu, če bo sprejet, 50% koncesije dobi občina 50% država. Nikjer ne dobi lastnik zemljišč nič. Tudi s podzakonskimi akti ne moremo potem nič predpisati, da lahko gorski kmetje kaj na ta račun dobijo. Da ne govorimo, da je tista minimalna koncesnina, ki je določena, 500.000 evrov za celo Slovenijo, 210 občin pa vemo, koliko se dobi. V vseh sosednjih državah je lov gospodarska dejavnost, je šport, je rekreacija, ni samo naravovarstvena funkcija. In vse to plačajo tudi lastniku zemljišč. Ne pa tako, kot ga mi s tem zakonom izključimo iz vseh pravic. Zato Nova Slovenija se bo pri amandmaju vzdržala, zakona pa ne bo podprla.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi. Seveda ne gre samo za vprašanje lova, lastnine, ampak gre predvsem za vprašanje javnega dobra: ali ga bomo pustili, da odteče v različne zasebnosti, ali ga bomo ohranili kot javno dobro. Jaz sem prepričan, da v vseh tistih državah - in to seveda kolegi dobro vedo -, kjer so se odločili za pot, da je javno dobro odteklo v lastnine različne, da tam pravzaprav ljudje nimajo nič od tega. In seveda potem hodijo tudi k nam uživati naravo, gozdove, hribe, travnike, košenine, senožeti, ker jih pač doma ne morejo. To se lahko zgodi zelo zelo hitro. Zaradi tega seveda se tudi omejujejo prostori svobode. V Sloveniji, ki je majhna dežela, so tako ali tako že omejeni. Kar poglejte, imamo tam približno 4 centimetre morske obale po prebivalcu ali nekaj takega. Če se seveda ti prostori omejijo še kako drugače, bo ta svoboda, ki jo tako radi omejujete na različne načine, ves ta čas, odkar vladate, še bolj skrčena. Zaradi tega bom glasoval proti temu amandmaju in za zakon, če bo pa amandma sprejet, pa tudi priti zakonu. Od tistega prasca pa pride približno pet dek na človeka. Hvala.
Hvala. Gospod Bajc.
Hvala, gospod predsednik. Prvo, kar bi rad rekel: mislim, da vsaj kolegi, ki smo ali ki ste razpravljali, poznate, kako se določajo meje lovskih družin, praviloma po mejah katastrskih občin. In znotraj teh katastrskih občin imamo lovne in nelovne površine. Nelovne površine so površine cest, vodotokov, naselji in tako naprej. Drugo. Iz te razprave nekaterih kolegov, predvsem iz opozicije - začenjam razmišljati, da smo za to, da ostane tak zakon, kot je bil, ki ne omogoča dejansko podelitev koncesij, zato ker je odločba Ustavnega sodišča, in to ta druga, razveljavila prvi odstavek 26. člena in tako naprej. Se pravi, v tem trenutku z veljavnim zakonom ni možno podeliti koncesij. Kaj to pomeni? Lahko bi, vendar se lovci obnašamo, bom rekel, tako da tega ne delamo, lahko bi se obnašali nezakonito in ne vem kaj vse, ne plačevali škod. Baje, se to ponekod že pojavlja. Tretje, kar bi hotel reči. Tam, ko govorimo o tem amandmaju, se pravi, govorimo o lastnikih zemljišč in lovcih, ki imajo stalno bivališče na območju lovske družine. Seštevajo se zadeve. In tisti, ki bodo sešteli več, tisti, ki bodo imeli stalno bivališče in zemljišče, čez 20 leto, ko nas bo večina verjetno samo še v večnih loviščih, bodo dobili to koncesijo za drugo koncesijo oziroma za upravljanje s temi lovišči. In ko je bilo rečeno, kaj pa, če se najde nekaj takih, ki bi delali špetire. Ja pa vendar bodo onih ostalih 40, ki jih je še dobrih, pa ne delajo špetire znotraj lovske družine se zorganizirali in zaprosili in premagali tistih 15, ki delajo špetire in dobili koncesijo. Zaradi tega bomo podprl ta amandma. Jaz sem štel; nekateri, sem rekel, od lovcev, in tisti, ki so tukaj v tem Državnemu zboru, bomo verjetno takrat v večnih loviščih, ko se bodo podeljevale druge koncesije.
Hvala. Imate proceduralni predlog, gospod Školč? Prosim. Je še Sušnik na vrsti, potem bom dal ponovno. Izvolite, gospod Sušnik.
Hvala lepa. Jaz bom glasoval za ta amandma zato, ker sem prepričan, da lahko uspešno gospodarijo z lovišči samo tiste lovske družine, v katerih jedro predstavljajo lokalni lovci in lovci lastniki zemljišč. Druge formule za uspešno gospodarjenje z lovišči ni. To se je pokazalo tudi v 60-letni zgodovini lova, kjer v 430 lovskih družinah predstavljajo jedro tistih, ki delajo v loviščih, ki vlagajo v lovišča, lastniki zemljišč, kmetje, lokalni lovci. In ta amandma je treba sprejeti zato, da se bog ne daj, čez 20 let, ko se bo podeljevala druga koncesija, ne zgodi, da bi katerokoli lovskoupravljavsko območje ali pa lovišče prevzela kakšna samozvana strokovna skupina strokovnjakov ekološkega foruma LDS-a, ker potem bi se pa ves sistem lova, ki je preizkušen, ki je dal dobre rezultate, dejansko porušil. Jaz si ne znam danes predstavljati, kako bi takratni župan neke občine na Gorenjskem odreagiral ob dejstvu, da je v svojem izvajanju praktično zanemaril lokalne lovce in lastnike zemljišč, ki danes predstavljajo jedro teh uspešnih lovskih družin. Želimo, da je tudi v prihodnje tako in samo to smo zapisali v ta amandma, samo to, kar je zahtevalo Ustavno sodišče, eksplicitno zahtevalo Ustavno sodišče. Zapisali smo pa zato, ker želimo, da se lovski zakon končno začne izvajati, ker želimo, da pride do podelitve koncesiji in se na ta način uredijo pravna razmerja na področju gospodarjenja z lovišči.
Hvala. Ker je še interes, odpiram ponovno prijavo za obrazložitev glasu v lastnem imenu. Gospod Kokalj, izvolite.
Jaz amandmaja ne bom podprl. Mislim, da sicer kaže dobro voljo, vendar po vsebinski plati mislim, da mu precej manjka, da bi dejansko zagotovil uveljavljanje interesa lastnikov zemljišč. Strinjam se s tem, da najmanj, kar manjka, je kriterij površine. Kar pa rešuje zadevo mogoče čez 20 let, pa mislim, da je to neresen pristop. Stališče naše poslanske skupine do zakona je jasno, mislim, da je zelo neokusno, da se pogovarjamo o tem, da bo nekdo drug bolje gospodaril kot lastnik sam. Mislim, da je to absolutno neprimerno za čas, v katerem živimo. Razumem pa dober lobi lovskih družin, očitno to, na žalost, premaga, kot pa tisto, kar bi morali popraviti po 60-ih letih in enkrat spremeniti to filozofijo.
Hvala. Gospod Školč.
Hvala lepa. Zagotovo je res, da je tudi prihodnost ekološkega foruma LDS v veliki meri odvisna od tega, kako se bomo odločili pri tem amandmaju. In to ni zagotovo nič smešnega. Okoli ekološkega foruma LDS so se v tem primeru nabrali ljudje, ki sicer bom rekel, bežijo od strank, bežijo od teh različnih formulacij, so pa strokovnjaki za biologijo živali, nekateri delujejo na biotehnični fakulteti in v različnih inštitutih in so videli priložnost, da opozorijo na določene probleme. Če bomo lovstvo peljali v smeri privatizacije, kar to prinaša, potem bo zagotovo njihovo delo v veliki meri oteženo. Ampak oglasil sem se, da povem še enkrat, da bo bistveno lažje podeljevati, gospod Bajc, koncesije, če tega amandmaja ne bomo sprejeli. Podelitev koncesij je odvisna od sprejema zakona, ne pa od tega amandmaja. Ta amandma bo pač silil poslanke in poslance v to, da v enem delu nasprotujejo temu zakonu, morebiti jih bo silil v ustavno presojo, morebiti jih bo silil celo v referendum. Če se bo to zgodilo, koncesij zagotovo še dolgo ne bo in odgovornost je na strani Ljudske stranke, ki je pač nekoga okrog prinesla.
Hvala. Gospod Rezman.
Hvala še enkrat. Naj še enkrat povem, da jaz ne bom podprl tega amandmaja, ampak ne iz zlobe, ali zaradi tega, ker bi hotel delati problem, ampak zaradi tega, ker mi nek razmislek govori o tem, da ta amandma ni ustrezno dodelan. Tistim, ki ste govorili o tem, kako bo itak zagotovljeno, da bodo sedanji koncesionarji poskrbeli, da ne bo problemov, zastavljam vprašanje kako to, da ste potem postavili sedanje koncesionarje šele na drugo mesto. Zakaj torej oni niso na prvem mestu? Zakaj ste jih postavili v rezervno vrsto? To je prvo vprašanje. Drugo, ker nisem dobil odgovore na svoja vprašanja, sem vmes poklepetal s strokovnjaki iz Ministrstva za kmetijstvo in vprašal, kaj se bo zgodilo, ko bomo imeli problem, ko bo treba izbrati na konkretnem primeru med tistimi, ki bodo imeli 9 lastnikov, in tistimi, ki bodo imeli 9 - pardon, mora jih biti najmanj 15, 15 tistih, ki imajo stalno bivališče. Odgovor je bil takšen, da med njimi se ne moremo odločiti, ker so enako ponderirani, pridejo na vrsto oni drugi. In če bo res tako funkcioniralo, bo potem šele koncesionar prišel na vrsto. Potem smo najboljše izločili! Zaradi tega, ker se nismo znali med najboljšimi odločiti, smo dali koncesijo tistemu, ki je v rezervi. In če še ta ne bo ustrezen, ker morebiti se bo lovska družina tako razdelila, da od starega sploh nič ne bo več ostalo, potem bo pa sosed koncesionar dobil.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 23. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmaju. Prehajamo na glasovanje o zakonu v celoti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona bil neusklajen. Obrazložitev glasu najprej v imenu poslanskih skupin. Gospod Jelinčič.
Hvala lepa. V naši skupini bomo glasovali proti zakonu. Logična posledica neumnega amandmaja, ki je bil izglasovan zato, da bi nekateri dobili tisto, kar nikoli niso imeli - privatna lovišča, in kar bi Slovenijo potisnilo nazaj, nekam napol v fevdalni red. Mislim, da tudi tisti, ki mislijo, kako bodo zdaj lažje lovili, mislim, da bodo res lahko lovili šele v tistih večnih loviščih skupaj z Vinetujem in njegovimi. Kajti, zagotovi jih sedanji lastniki ne bodo dovolili vstopa v svoje gozdove, čeprav ste se zdaj zelo, zelo potrudili, da ste jim to "šenkali".
Hvala. Gospod Bajc.
Hvala lepa. Mogoče samo z dvema stavkoma. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona v celoti podprli. Mislim, da sem v dosedanji razpravi navedel kar nekaj razlogov, zakaj ga bomo podprli. Pri čemer pa morda tudi ta zakon ni uredil lovišč obmejnih, ki so že v tem trenutku manjša kot 2.000 hektarjev, ker smo rekli, da lovišča so minimalna, ki se ustanavljajo, površine 2.000 hektarjev. Mislim, da je tudi kolega Presečnik nekaj omenil v zvezi s tedanjimi tako imenovanimi državnimi lovišči. Verjetno bo tudi tukaj potrebno v nadaljevanju izvajanja tega zakona še nekatere stvari doreči.
Hvala. Gospod Veber.
Hvala za besedo. Zakona ne bomo podprli. Želim pa opozoriti še na eno pomembno dejstvo, ki smo ga nekako mogoče v dosedanjih razpravah spregledali. Dejstvo je, da imamo v Sloveniji nekje samo okrog 20% gozdov v državni lasti in ta odstotek se bo še nižal glede na postopke denacionalizacije. Torej se pogovarjamo o tem, da bomo imeli lahko nekje tudi 85%, ali 90% površin v Sloveniji v zasebni lasti. In sprejem tega zakona s tem amandmajem je samo korak k temu, da te bo lastnik zemljišča sprejel s puško v roki in bo rekel: "To je pa moje lovišče. Oprosti, tukaj nimaš kaj iskati." In kje je tisti naš javni interes? Kje je prosti dostop do gozda? Upam, da se zavedamo tega, da se nam bo jutri to zagotovo zgodilo. Zato bom in seveda bomo v Poslanski skupini Socialnih demokrat glasovali proti temu zakonu. Hkrati pa tudi menimo, da je možno že po zdaj veljavnem zakonu skleniti koncesijske pogodbe. Vprašanje delitve koncesije je potrebno pač urediti drugače, kot je ta hip urejeno, vendar sama podelitev se nam pa ne zdi prav nič sporna tudi po tem zakonu ne in to lahko izpeljete, če zakon ne bo sprejet. Hvala.
Hvala. Gospod Sajovic.
Hvala lepa. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo zakonu v celoti nasprotovali in četudi pri tem ostanemo osamljeni. Ker se bliža kulturni praznik, mogoče tista misel: "Manj strašna noč je v črne zemlje krili, ko so pod svetlim soncem sužni dnevi." In za to gre! Slišali smo večkrat v razpravi lovskega zakona mnenje imanentnega pravnika slovenskega, ki se je skliceval, da imajo povsod po Evropi, ki nas obkroža, zakon urejen drugače. Da tam pa meji in pa temelji zakonodaja na lastnini. Jaz sem prepričan, da tako kot smo že večkrat povedali in bomo povedli še enkrat: včeraj smo lastninili gozdove, danes srnjaka, jutri gobe, borovnice in prost dostop do gozda. Zdaj pa, kako je tako opevano lovstvo, ki temelji na lastnini zemljišča, urejeno samo pri naših sosedih. Če začnem na jugu na Hrvaški, tako zadevo, kot jo vi danes uveljavljate, so Hrvati naredili pred petimi leti. Zakupniki - Slovenci, Italijani, Nemci, Avstrijci, posledice po petih letih. Lovilo se je ponoči z laserjem, lovilo se je z infrardečimi merilci, streljajo se je vodeče svinje, vodnice pri košutah in danes so hrvaška lovišča prazna, gospod Drašler, gre se nazaj. V lovski strasti so na Hrvaškem padali tudi slovenski lovci, pomotoma. Kako je na Madžarskem, ki ima baje primerljivo zadevo s Slovenijo? Tam horde divjih prašičev in jelenov, ker je stalež neuravnotežen, prihajajo na slovensko stran v Prekmurje in delajo škodo. Kako je v Avstriji? V Tržiču greste na Stari Ljubelj kadarkoli hočete, s fotoaparatom in peš. Pojdite na drugo stran Ljubelja - privatna posest, prehod prepovedan. Kar se tiče ptice, sredi Ljubljane v Tivoli jih imate, kolikor jih hočete, v sosednji Italiji, kjer je lovski zakon, ki temelji na privatni lastnini, vidite ptico na krožniku v restavraciji ali pa "prešvercano" pod sedežem italijanskega lovca, ki jo vozi iz Slovenije. Zakaj v Franciji in Španiji kupujejo slovenske medvede? Zato, ker niso znali gospodariti in so svoje uničili in iztrebili že pred davnimi leti. Tako izgleda lovstvo v tistih sistemih, kjer bazira na lastninski pravici. In pa še odgovor cenjenemu poslanskemu kolegu in županu, gospodu Sušniku, vaša želja in pa vaš interes je, da spreminjajo iz leta 2004 dober lovski zakon, ki se je izkazan kot uspešen [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Spreminjamo ga pa v točkah in v delih, na katere se Ustavno sodišče ni nikoli sklicevalo. Zakona ne bomo podprli.
Hvala. Glasujemo. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Gospod Gulič, jaz sem čakal, gledal po dvorani [[...]]Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 28. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 35. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščam vas naslednje. Gospod Gantar vas obvešča, da bo sedaj [[...]]Ne bo, je že konec. Lahko noč in hvala za udeležbo.