Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, navzoči, predsednik vlade, minister. Nadaljujemo s prekinjeno 7. sejo državnega zbora Republike Slovenije. Obveščene sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Roberto Battelli, Stanislav Brenčič od 16. ure dalje, Ljubo Germič, Aleš Gulič, Kristijan Janc, Drago Koren, Vili Rezman od 14. ure dalje, dr. Mitja Slavinec, Aloj Sok od 13. ure dalje, Bojan Starman, Majda Širca, Vili Trofenik, Cveta Zalokar Oražem in mag. Franc Žnidaršič od 14. ure naprej. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA RAZPRAVO O ODGOVORU MINISTRA ZA FINANCE DR. ANDREJA BAJUKA NA POSLANSKO VPRAŠANJE MAG. MILANA M. CVIKLA V ZVEZI Z NASLEDNJO FINANČNO PERSPEKTIVO. Ob tem vas opozarjam, da je prijavljen skupni čas razprave 5 ur in 55 minut. Državni zbor je na 6. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je minister za finance dr. Andrej Bajuk podal na poslansko vprašanje mag. Milana M. Cvikla v zvezi z naslednjo finančno perspektivo EU. Zato besedo dajem gospodu Milanu M. Cviklu. Izvolite.
Gospod predsedujoči, gospod predsednik vlade, minister za finance, poslanke in poslanci. Danes naj bi državni zbor opravil razprav o mojem poslanskem vprašanju finančnemu ministru gospodu Bajuku, v zvezi s slovenskimi stališči v pogajanjih o novih finančni perspektivi. Pred tremi tedni smo predlagali, da bi o tej razpravi govorili pred propadom evropskega vrha. To bi bilo dobro, ker bi si tem omogočili, da bi mogoče na tem evropskem vrhu med evropskimi voditelji tudi naši slovenski voditelji, gospod predsednik vlade, na žalost je bil na vrhu brez ministra za finance, minuli konec tedna mogoče dosegli kaj več. Vendar danes govorimo dan po tem. Dan po tem, ko se na vrhu Evropske unije voditelji niso mogli dogovoriti o dveh ključnih vprašanjih. Niti o tem, kako naprej z ratifikacijo evropske ustave, niti o tem, ali sprejemamo predlog večletnega proračunskega okvirja, kot ga je predlagalo luksemburško predsedstvo. Danes bo torej debata o drugih vprašanjih, upam, da bo debata o poročilu z evropskega vrha in da bo debata o tem, kako doma naprej. Doma bo verjetno potrebno ubrati drugačno pogajalsko taktiko. Konec koncev smo ravno zaradi tega ob odločanju o tem, da gospod minister za finance ni ustrezno odgovoril na moje poslansko vprašanje v prejšnjem mesecu, dobili podporo nekaterih poslancev vladajoče koalicije in imamo danes razpravo. Mi smo po propadu dogovora voditeljev izrazili obžalovanje zaradi tega in seveda napovedali, da je potrebno delovati takoj. Verjetno se je potrebno takoj dogovoriti za spremembo slovenske ustave, ki bo omogočala regionalizacijo države, ker bomo samo na tej podlagi v pozni jeseni letošnjega leta ali nekje v času avstrijskega in finskega predsedstva prišli do dogovora o naslednji finančni perspektivi. Ob tem pa obžalujemo relativno, kolikor nam je poznano, neaktivno vlogo Republike Slovenije na vrhu Evropske unije. Sam sem v četrtek ob obisku v Bruslju obžaloval, da z mano ni bil gospod Bojan Starman, ko smo v evropskem parlamentu na odboru za finance razpravljali o stališču držav 25 o predlogu in o stališčih glede naslednje finančne perspektive. Zakaj pravim in ocenjujem, da je bila vloga relativno neaktivna? Ker se Slovenija v končni fazi, čisto na koncu, ni odločila, da bi sodelovala v višjegrajski skupini držav, ki je skušala še z zadnjimi napori pomagati do dogovora. To trdim zato, ker smo v preteklih letih, tudi približno isti čas lanskega leta, na junijskem vrhu leta 2004, skupaj z drugimi, enakomislečimi državami pripomogli do dogovora glede ustave. Kako torej naprej? Menimo, da bi bilo danes potrebno opraviti razpravo o pristopu vlade k pogajanjem, o vlogi posameznih ministrov pri tem. Minister za finance, doktor Bajuk, mi ni dal dobrega odgovora. Če se spomnite, je prebral nek dokument, prejšnji mesec, zato me zanima, kdo je bil dejanski vodja pogajanj. Predsednik vlade, minister Bajuk, državni sekretar, gospod Koprol, ali kdo drug? Veseli me, da je z nami predsednik vlade, da nam bo seveda on iz prve roke predstavil dogajanja na vrhu in predvsem način delovanja Republike Slovenije o evropskih zadevah od 3. decembra dalje. Zanima nas torej, ali je vlada naredila dovolj, da bi bila pogajalska pozicija dobra in, ali je tudi v okviru Evropske unije delovala ustrezno. To je prvo ključno vprašanje. Drugo vprašanje pa je celosten odnos med koalicijo in opozicijo v državnem zboru o evropskih vprašanjih. Imamo zakon o sodelovanju med vlado in državnim zborom o zadevah Evropske unije. Tega zakona se po našem mnenju ne spoštuje v celoti. Predvsem pa je potrebno po mandat za pogajanja priti pred tem, ko se gre na pogajanja. Če nam je že luksemburško predsedstvo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ponudilo neka sredstva, je mandat potrebno pridobiti v državnem zboru pred pogovori z njimi in ne kasneje. To mislim, da bi bila dobra iztočnica za današnji pogovor. Hvala lepa.
Hvala za uvodno obrazložitev. K besedi pa vabim predsednika vlade, gospoda Janeza Janšo. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, kolegice in kolegi! Spoštovane poslanke in poslanci! O naslednji finančni perspektivi se pogovarjamo v času, ko je krog pogajanj, ki je bil izveden v času luksemburškega predsedovanja, zaključen, pogajalska strategija, ki smo jo sprejeli za ta krog, je mimo. Za naslednji krog pogajanj, ko bo dan nov predlog, bo treba sprejeti novo pogajalsko strategijo. Predlog bo drugačen in tudi Slovenija bo v drugačnem položaju. Tako da se glede na formalno začrtan okvir te točke dnevnega reda pogovarjamo o zgodovini. V parlamentu se bomo morali pogovarjati o novi strategiji takrat, ko bo pač dan nov predlog. In ta bo drugačen. Razmere so se spremenile. Slovenija se je na tem zadnjem evropskem vrhu, pa tudi že prej, pogajala v okviru mandata, ki ji ga je nazadnje potrdilo matično delovno telo v državnem zboru, celo več teles je o tem razpravljalo. Imeli smo mandat, da ne smemo pristati na slabši neto položaj Slovenije, kot pa je dvakrat boljši od tega, ki ga imamo do konca leta 2006. In tega mandata smo se držali prej in kasneje. Dejstvo je, da pogajanja niso bila uspešna, še zdaleč ne zaradi Slovenije; smešno bi bilo misliti, da smo mi bili tisti, ki bi lahko vplivali na to, recimo, da bi bila Velika Britanija zadovoljna s tem izkupičkom. Po tem zadnjem predlogu luksemburškega predsedstva, ki je bil v skladu z našo pogajalsko strategijo in pogajalskim mandatom, bi Slovenija dobila nekaj manj kot 4 milijarde tolarjev neto iz evropskega proračuna do leta 2013. Lahko bi se odpovedali vsem tem milijardam, pa bi to bilo komaj polovica britanskega rabata za eno leto. To so te dimenzije, ki nam morajo biti jasne, še posebej, če kdo govori, da bi mi lahko vplivali na drugačen zaključek teh pogajanj. Osnovni problem, zaradi katerega so pogajanja v tem mandatu luksemburškega predsedstva propadla, je veliko neskladje med formalnimi opredelitvami Evropske unije, tudi formalno sprejetimi strateškimi dokumenti, kot je, recimo, lizbonska strategija na eni strani, in evropskimi proračuni na drugi strani. Evropska unija je tu deloma podobna "slovenski zgodbi o uspehu" - pod narekovaji - v zadnjih letih, ko smo se zaklinjali na tehnološki razvoj in na vse ostalo, hkrati pa smo imeli s strukturo proračuna določene dejansko povsem drugačne prioritete. Enako je v Evropski uniji. Tudi ta zadnji predlog je še vedno vseboval večji del evropskega proračuna za zadeve, ki zagotovo ne bodo prispevale k hitrejšemu razvoju, k večji konkurenčnosti članic Evropske unije. In tu bo prišlo do sprememb, tu mora priti do sprememb, ne glede na to, koliko je vsaj za to finančno perspektivo tudi našega neposrednega interesa. S tega vidika je treba priznati, da so skandinavske države, Velika Britanija, Finska, tudi nekatere nove članice, da so oziroma da smo opozarjale na prave probleme. Nismo jih postavili tako ostro, kot je to naredila Velika Britanija, vendar pa je struktura evropskega proračuna dejansko eden od ključnih problemov Evropske unije v tem trenutku. In dokler to vprašanje ne bo razrešeno, se Evropa ne bo razvija hitreje, ne bo dosegala po konkurenčnosti najbolj razvitih okolij v globalnem svetu, lahko sprejmemo še 100 lizbonskih strategij, če jih ne bomo tudi financirali, bodo to mrtve črke na papirju. Sedaj na koncu teh razprav v poznih nočnih oziroma zgodnjih jutranjih urah, v soboto je bilo jasno, da ta evropski vrh ni imel nikakršnih možnosti, da sprejme to strategijo, voditelji nekaterih držav so po seji enostavno razdelili tekste, ki so jih prinesli že s seboj. Dejstvo je tudi, da praktično nobena finančna perspektiva, nobeden evropski proračun ni bil sprejet leto in pol pred začetkom veljavnosti. Zadnji za obdobje, ki sedaj velja, je bil sprejet marca za januar naslednje leto z začetkom veljavnosti, se pravi 8 mesecev, 9 mesecev prej, sedaj je še 18 mesecev do takrat, tako da s tega vidika, če bi upoštevali samo časovno dimenzijo, to ni nikakršen problemi in nikakršna kriza. Slabo je, da naslednja bilančna perspektiva ni bila sprejeta na tokratnem vrhu, najprej iz političnih razlogov, ker bi Evropska unija pač dokazala, da po zapletih z ratifikacijo evropske ustavne pogodbe vendarle učinkovito deluje, da je sposobna učinkovito delovati tudi v takšni situaciji. Drugič, bi bilo zgodnje sprejetje evropskega proračuna za naslednje obdobje zelo dobro predvsem za nove članice, ki rabijo več časa za to, da se pripravijo na učinkovito črpanje sredstev iz tega proračuna. Tega časa bo manj, nekatere priprave je seveda možno vseeno opraviti in jih bomo. Natančnih okvirjev pa seveda nimamo in to bo tudi težava, ki jo bo imela vlada, ko bo pripravljala proračun Slovenije za naslednji dve leti. Ta okvir, vezan na evropska sredstva, bo v veliki meri nejasen in bo pač potrebno pripraviti proračun za leto 2006 in 2007 na podlagi ocen, ne pa na podlagi že sprejetih dejstev. Tudi razprava o tem, kako nadaljevati postopek glede ratifikacije evropske ustavne pogodbe, je vplivala na, če ne na drugega, na to, da je bilo manj časa, manj produktivnega časa za razpravo o naslednji finančni perspektivi, ampak tudi, če bi ga posvetili tudi eden teden v tem trenutku ni bilo možno doseči več, ker je šlo za strukturne razlike, ki so se odrazile v političnem stališču posamičnih držav. Evropa pač, tudi stara Evropa, Evropa nekdanjih članic Evropske unije, starih članic EU, Evropa 15 je razdeljena na tiste države predvsem na skandinavske države, Veliko Britanijo, Finsko, deloma še nekatere države, ki so že začele ali pa izpeljale gospodarske reforme, ki so povečale storitveni sektor, ki so zmanjšale odvisnost nacionalnega gospodarstva od industrije in te družbe so v tem globalnem svetu, ko prihajajo ceneni industrijski izdelki iz Kitajske, Južne Azije, Indije, konkurenčne. Druge družbe, ki tega niso naredile, Italija na primer, Francija, v veliki meri Nemčija, pa so tukaj manj konkurenčne, nekatere na začetku reform, nekatere še brez tega, nekatere so, recimo, z zniževanjem tečaja lira, Italija, ko je imela še lastno valuto, spodbujala izvoz, vplivale na to, da je bil njihov izvoz konkurenčen, zdaj ko so v evro območju, to ni več možno, zato se tudi pojavlja nostalgija po uvajanju nacionalne valute nazaj, kar je seveda več ali manj irelevantno. Seveda se ta različen realen položaj držav članic Evropske unije potem izraža tudi, ko gre za stališča v zvezi s proračunom, to je ključni dokument. Tukaj so velikanske razlike med državami članicami, tako med tistimi, ki so neto plačnice, kot med tistimi, ki so neto prejemnice. In jaz verjamem, da je marsikdo v Sloveniji pod vtisom, stalnih izjav nekaterih profesorjev, ki pravijo, da je Evropska unija kot Jugoslavija. Jaz vam zagotavljam, da ko gre za denar, je to velikanska razlika. V Jugoslaviji so odločali tisti, ki so dobivali, v Evropski uniji pa odločajo tisti, ki plačujejo. To je to nek normalen svet in temu se je pač treba in se bo treba prilagoditi. In Slovenija se bo tem novim razmeram prilagodila. Kriza, ki je politično v zvezi z neratifikacijo evropske ustavne pogodbe, bo trajala približno eno leto, v tem času bodo našli nekatere odgovore, in nekatere države nadaljujejo z ratifikacijo. Mi bomo nadaljevali z izpolnjevanjem pogojev za prevzem evra. Takoj bomo šli v pogajanja za oblikovanje kohezijskih regij oziroma za priznanje s strani Evropske unije naših kohezijskih regij. Žal nam je, da se je [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]pogajala že prejšnja vlada, ker če bi nekateri, ki so se vozili v Hanoj in v Vietnam delali bolj na tem vprašanju, bi bilo morda stanje boljše v tistem času. Tako nas tukaj časa trdo delo in treba se bo izpogajati, kljub temu da nekaterih pogojev ne izpolnjujemo. Eden od ključnih pogojev je to, da [[...]]
Gospod Janša, jaz prosim, če zaključite.
Samo še en stavek. [[...]]da je bil sprejet sklep, da se kohezijske regije v državah članicah ne bodo spreminjale prej kot v roku treh let po sprejetju zadnje direktive in ta čas še ni nastopil in bomo morali ta datum s pogajanji premakniti, če bomo uspešni. Hvala lepa.
Zahvaljujem se vam za vaš uvodni odgovor. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Kangler.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci. Spoštovani predsednik vlade, spoštovani finančni minister, mislim, da ni odveč, da danes na tem mestu in v slovenskem parlamentu spregovorimo o bodoči finančni perspektivi v Evropski uniji, katere del smo tudi mi kot slovenska država. Čeprav bi rad poudaril na začetku, da je res, kot je eden izmed predstavnikov druge poslanske skupine je uvodoma dejal, da so nekateri poslanci koalicije, gre za dva naša poslanca, podprla predlog gospoda Cvikla, da na tem mestu v parlamentu spregovorimo. Rad bi tudi poudaril, da poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, in tudi tista dva poslanca, ki sta ta predlog podprla, sta odgovor ministra, finančnega ministra, gospoda Bajuka ocenila, da je bil odgovor ustrezen. Istočasno sta pa menila, da ni odveč in da razprava v parlamentu ne škodi, če na tem mestu tudi spregovorimo. In prav gotovo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, in smo tudi veseli, da smo danes lahko vsi poslanci na tem mestu slišali dejansko poročilo predsednika vlade, gospoda Janeza Janša, o bodoči perspektivi, finančni perspektivi Evropske unije in o nekaterih procesih, ki so se dogajali v Luksemburgu. Res je, da je gospod Bajuk kot vodja delovne skupine in kot finančni minister odgovoren za finančno perspektivo skupaj z vlado. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da proces luksemburškega predsedstva za nadaljnji razvoj, ki se je dogajal in ki se bo še dogajal, ne sme bistveno vplivati na regionalni razvoj v Sloveniji. Je pa res, da ta proces od tistega trenutka, ko se je v nekaterih članicah Evropske unije zalomilo, da ni bila ustavna pogodba sprejeta na referendumu, bistveno spremenil položaj tudi Slovenije pri samem pogajanju. In prav gotovo zelo močno vplivajo nekateri dogodki v zadnjem času v Evropski uniji na javni finančni položaj v Sloveniji, in tudi na gospodarsko rast v Republiki Sloveniji. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da je potrebno storiti vse, da Slovenija čim dlje ostane neto prejemnica. Zato je potrebno prilagoditi regionalno politiko, in prilagoditi regionalni razvoj tako, da bomo lahko kot slovenska država, kohezijske ovojnice, predvsem kohezijsko politiko, črpali na ta način, da bomo zagotovili enakomeren regionalni in seveda predvsem pa skladen razvoj, tako v Sloveniji kot tudi v Evropski uniji. Kohezijske ovojnice ali kohezijska politika mora biti prioriteta slovenske politike. Občutno znižanje sredstev, tudi v osnutku finančne luksemburške perspektive v Evropski uniji ne sme vplivati bistveno na razvoj regij in na račun tistih regij v Sloveniji, ki zaostajajo za nekaterimi drugimi regijami, predvsem pa za osrednjo slovensko regijo. Trenutno Slovenija ima eno regijo in prav gotovo, če slovenska politika ne bo pristopila k temeljitemu in učinkovitemu, tudi prestrukturiranju glede na zadnje dogodke, na tem področju, se zna zgoditi, da lahko iz kroga upravičencev strukturnih in kohezijskih skladov prej izpademo. V imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bi rad poudaril sledeče. Slovenija se mora prilagoditi danim razmeram in dogodkom, ki so se zgodili v zadnjem času in v samem vrhu v Luksemburgu. Prav gotovo naši pogajalci niso mogli več doseči, kot so dosegli. Je pa res, da pozivamo opozicijo k dialogu in strpnosti - še enkrat poudarjam, k dialogu in strpnosti -, da za razmere, ki so se zgodile, vsi skupaj prevzamemo odgovornost in poskušamo najti takšne rešitve, ki bodo prinesle najvišjo standardizacijo in najvišjo demokratizacijo na področju črpanja teh sredstev. In to mora biti odgovornost tako opozicije kot koalicije. Če smo znali strniti vrste takrat, ko smo se odločali za Evropsko unijo, spoštovani poslanski kolegi in kolegice iz opozicije in koalicije, storimo to tudi danes, ko gre za blaginjo Republike Slovenije in za prihodnjo finančno perspektivo Slovenije v Evropski uniji.
Kolega Kangler, preden zapustite govornico, dovolite! Slovenska ljudska stranka ima prijavljenih 30 minut in vi lahko še izkoristite svoj čas. Dobro. Nadaljujemo z razpravo. Pri tem vas seznanjam, da zgleda, da je prišlo do napačnega vnosa časovnega razporeda v okviru poslanskih skupin. Zato prosim, da se ne ozirate na ekransko sporočilo. Vsi imamo na listih napisano, koliko časa je prijavila katera od poslanskih skupin. Kolega Bogdan Barovič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke [[maksimalno 30 minut]] .
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice poslanke in kolegi poslanci! Dober dan, gospod minister za finance in vladni premier! Ja, premier je imel prav, v tistem delu, ko je rekel, da je treba gledati naprej, ne pa nazaj. Samo včasih so stvari, spoštovani gospod predsednik vlade, tako povezane, da je v tem trenutku govoriti o tem, kaj bo in česa ni bilo, pa bi moralo biti, zelo težko ločiti. Enako je zelo težko ločevati odgovornost ene in druge oblasti. To v imenu Slovenske nacionalne stranke z gotovostjo trdim in dokazujem, ker sem pač, na veselje ali pa na žalost - na moje veselje -, pet let v komisiji oziroma odboru za evropske zadeve. Slovenska nacionalna stranka je bila edina evroskeptična stranka v preteklosti in je seveda doživela veliko roganja na račun svojih misli in idej, ki pa so se, z veseljem in ponosom danes rečem, izkazale kot popolnoma in absolutno pravilne. Ampak dobro. Ko smo vstopili v Evropsko unijo, smo nenadoma ravno v Slovenski nacionalni stranki postali tisti, ki smo se najbolj zavedali, da je treba spoštovati pravila kluba, v katerega se včlaniš; to veste vsi, ki ste člani raznoraznih športnih klubov in tako naprej. Najbrž bi morali tudi vsi poslanci in poslanke vedeti, da smo pravzaprav Slovenci tudi sestavni del velike države, katere tretjino pravil moramo spoštovati absolutno, drugo tretjino v polovični meri in eno tretjino nam Evropska unija dopušča, da ravnamo po svoje. Pred tremi leti smo v Slovenski nacionalni stranki - to je zelo pomembno za prihodnost - absolutno opozarjali, da je treba na NUTS nivoju to državo, Republiko Slovenijo, razdeliti na regije, eno, dve ali tri. Pravila igre so jasna. Regija mora imeti najmanj 800.000 prebivalcev, pomeni, Slovenija je idealna za dve regiji, mi pa smo imeli takrat čas, da bi se odločili tudi ta tri, ker smo imeli proste roke, ampak zato, da bi na ta račun lepo ali pa grdo, tako kot vse druge nove članice, vedeli in bili prepričani, da bomo kot neto prejemnica toliko časa dobivali evropski denar, da bomo izravnali svojo dejavnost in aktivnost z ostalimi članicami Evropske unije. Toda takratna oblast Liberalne demokracije, Združene liste in ostalih je seveda bila za to gluha in je, bodimo pošteni, špekulirala, tako kot je špekulirala zdajšnja: če se bo izšlo, bomo ena regija in bomo dobili veliko, če se ne bo izšlo, se bomo šli tri regije ali pa dve, ena bo že nekaj dobila. Ampak, spoštovane gospe in gospodje, temu ni tako. V tej državi moramo biti malo resni, v tej državi moramo vedeti, kaj nas čaka, in v tem državi moramo predvideti naprej, ne pa ugibati in čakati na izid luksemburškega predloga finančne perspektive, ugotoviti, da nekaj pade in potem v nadaljevanju reči: "Ja, zdaj se bomo šli pa tri regije", ampak Evropa bo rekla: "Zdaj se pa ne boste šli več tri regije, ker ste samo ena in boste ena ostali", in to je regija, ob pridružitvi še Bolgarije in Romunije bo imela povprečni bruto družbeni produkt vsaj 77%, če ne 78%, kar pomeni, da izpademo iz položaja neto prejemnic. To res ni hec in to mi moramo v naprej vedeti in to bi morala vedeti prejšnja oblast - gospodje, Liberalna demokracija, Združena lista in zdajšnja oblast - in prejšnji finančni ministri. Dobro, niste nas vzeli resno, mi smo vas opozorili. Torej, nivo NUTS2 - nerešen. Ko smo ratificirali ustavo, spomnite se, bili smo ponosni, da smo tretja država, ki jo ratificiramo. Ko smo vas spet, v narekovajih z vašim gledanjem obeh strani "pametna Slovenska nacionalna stranka nima pojma", opozorili ne divjati, ne hiteti, dajmo počakati, dajmo videti, kaj se bo zgodilo. Takrat sem vas jaz osebno opozoril, da bo ustava sigurno padla na dveh ali treh referendumih, to se je zgodilo, pa ne da bi hotel, ampak zgodilo se je, ampak to ima hude posledice za Slovenijo, to ni hec, še enkrat vam povem. Niste nam verjeli. Če bi Slovenija, to drži, to so mi povedali tudi nekateri, ki jih k sreči poznam iz Evrope, če bi Slovenija ratificiral pogodbo zdaj po francoskem in nizozemskem ne-ju, bi bili mi središče pozornosti svetovnega tiska, bili bi mi, mi bi pa rekli: "Ja, mi pa ratificiramo" in bi rekli: "Poglej, majhna, ponosna Slovenija ratificira, ko mogočna Francija in mogočna Nizozemska reče 'ne'." Ne, niste nas poslušali, gremo na vrat na nos in rinemo v nekaj za kar ne vemo sploh v kaj. In sedaj počasi lahko preidemo tudi na posledice. Mi smo vas v Slovenski nacionalni stranki odkrito in pošteno, pa ste se nam smejali, opozarjali: "Gospodje, ni hec ali bo Slovenija predsedovala, ker je to čast dobila, Evropski uniji skupaj z drugima dvema državama ali v trojki samostojno." Zdaj je dejstvo jasno, Slovenija bo predsedovala samostojno. Mi smo vas prosili, narediti ministrstva brez resorja, dobite kadre, vzemite ljudi magari za štiri leta, študente, prevajalce, spremenimo magari zakon, da dobimo študente, prevajalce in pravnike, pa jih zaposlimo za določen čas štirih ali petih let, da bomo pripravljeni na predsedovanje. Ne! Nihče danes mi ne more jamčiti, zato pa opozarjam s tega mesta, kako bo čez - zelo, zelo, zelo kmalu. Ker ni hec, verjemite, jaz sem bil v številnih državah, ki so vodile Evropsko unijo. Ni to hec. Res ne. Ogromen organizacijski zalogaj je to, ogromen kadrovski zalogaj, ogromen finančni zalogaj. In sramoto bomo delali vsemu svetu, če ne bomo pripravljeni. Jaz upam, da smo se streznili, in da bomo. ERM 2, sedaj smo že v prihodnosti. Super. Jaz sem za to in sem ponosen, da če smo že sprejeli igro, potem jo sprejmimo do konca in dajmo uvesti evro z letom 2007. Kaj se je zgodilo z "ne", dveh velikih držav? Tretja še prihaja. Pa ne samo Velika Britanija. Še katera. Kaj se je zgodilo? Evro je na svoji veljavi izgubil. In bo izgubil. In padec vrednosti evra v trenutku, ko bo Slovenija evro uvajala, je lahko zelo, zelo kruta posledica za državo Republiko Slovenijo, za njen finančni ustroj, za kar so seveda bolj primerni ljudje danes z nami, ki nam bodo to povedali. Ampak mi smo na poti uvajanja evra, ki bo oslabel, ki ne bo imel nobene veljave, ko vzporedno že nekatere države, upam, da ne bodo uspele, uveljavljajo nazaj lastno valuto. Ne nazadnje: zakaj Švedska, zakaj Velika Britanija, zakaj Danska, nimajo evra? Ne nazadnje, zakaj Norveška, recimo, noče v Evropsko skupnost, zakaj Švica noče v Evropsko skupnost? Britanski rabat. Ko so nas vprašali, v Slovenski nacionalni stranki, smo rekli, da Slovenija mora imeti trdno stališče in reči, britanski rabat po tolikem času naj bo zamrznjen. Torej naj ostane na takšni stopnji, kot je. Ne nazadnje bi se zamerili, ali pa ne zamerili Britancem, pokazali bi neko stoičnost in neko jasno stališče. A ga nismo. Pa spet nihče noče tega poslušati. Ko smo opozorili na to, da bo Velika Britanija postala največja vplačnica v Evropsko unijo, če ji bodo rabat ukinili smo morali vedeti, da rabat, tako kot je premier povedal, takšen, kot je, da raste, ne more biti, ker to so ogromni zneski. In to Evropa ne prenese. Samo Veliki Britaniji! Da se bo oglasila Španija, da se bo oglasila Finska, da se bo oglasila Nizozemska, kakor so se tudi, in ki so glavni krivci za to, da je finančna perspektiva 2007-2013 padla. In je padla. In danes se moramo zavedati in danes izhajati iz stališča, da je tudi država Republika Slovenija padla v višini predvidenih neto prejemkov iz Evropske unije, kot jih je želela. In ne si metati peska v oči. Tistega, kar smo želeli, kar smo hoteli in kar bi nam pripadalo, da se izenačimo, ne bomo videli nikdar več; ko ta finančna perspektiva ni več aktualna, se spremenijo osnove. In zaradi teh osnov se spremeni povprečni bruto družbeni produkt države Republike Slovenije v primerjavi z Evropsko unijo in s tem se spremeni, seveda, tudi položaj države Republike Slovenije, ki bo v več ali manj vsebini postala neto plačnica. Danes dopoldne pa prejšnji teden smo se pogovarjali o rebalansu proračuna. Torej o proračunu te države. Sedaj si pa zamislite v tem pogovoru, ki smo ga imeli, še en dodatek, ki ga k sreči danes še nismo poslušali. Kje bo ta država dobila toliko in toliko milijard, da jih bo vplačala v Evropsko unijo? Že spet so opozorila, in pogled vnaprej. Poleg tega moram reči, da v Slovenski nacionalni stranki razumemo, da so pogajanja težka in vemo, da je treba izpogajati maksimalno, kar hočemo, ampak nimamo načelnosti. Mi obsojamo nenačelnost. Gospe in gospodje, kako lahko slišim danes iz vrst ene od političnih opcij, da bo zahtevala referendum o vstopu sosednje države v EU, če ja ta ista stranka jasno in glasno in uradno in pravnoformalno podpisala in na tem državnem zboru potrdila, da Slovenija podpira pristop, še posebej pristop sosednje države Republike Hrvaške. Kje je naša načelnost, če jo med seboj nimamo? Kako si lahko ena stranka to sploh privošči? Ta sklep je bil potrjen, ta sklep je bil v imenu državnega zbora tule na tem mestu, ko sem tudi sam osebno opozarjal, poslan. In danes govoriti, sedaj bomo pa zahtevali referendum - nas je lahko sram do sosedov, Hrvatov, ki jih vsaj toliko spoštujem, da so načelni, ne pa tako nenačelni, kot smo mi. In ne nazadnje, za našo prihodnost. Govorili smo: Scheengen. Kaj se bo zgodilo? Evropska ustava očitno ne bo sprejeta. Veljala bo Nica. Nica dovoljuje širitev 27 držav. Mi smo bili vedno v Slovenski nacionalni stranki previdni do vstopa sosednjih držav. Opozarjali smo, potem smo podpirali in kaj se bo sedaj zgodilo - nenadoma bomo mi na vzhodni meji, Slovenija bo na scheengenski meji izpostavljena vojaškim nevarnostim, izpostavljena ogromnim stroškom in izpostavljena tudi ogromni gospodarski izgubi. Sigurno bo temu tako. Vsi skupaj si želimo, da bi se ta trg širil, da bi se mi izognili, da bi bil naš Scheengen čim dlje. Vsi si to želimo, ampak ne bo, če ustava ne bo sprejeta. 27 držav, dve sta še zraven in konec je s širitvijo. V tem trenutku bi bilo pa dobro, če bi se širili naprej, že iz varnostnega vidika. V Slovenski nacionalni stranki smo pač vzeli igro, da je država Republika Slovenija tudi en sestavni del, ena regija ali pa dve, upam, da se bomo kmalu odločili, koliko regij bo v Evropi; tudi članica velike države, ki se ji reče EU, v kateri moramo izpolnjevati svoje obveznosti, v kateri morami iskati pravice, ki jih imamo, in predvsem, v kateri moramo iskati tudi svojo načelnost in svojo stoičnost kot majhna, ponosna država. Luksemburški predsednik je rekel, sram me je, ko so nove revne članice bile pripravljene popustiti zato, da bi velike. Tako kot je rekel premier: ne, velike določajo, kako so bo finančna politika v EU. Tiste, ki plačujejo, bodo tudi odločale, kako se bo to delilo. Ampak po drugi strani pa lahko tako reče, ker vse tiste nove članice, ki so revne članice, se lahko smejijo, ker tudi če bo finančna perspektiva sprejeta v kasnejšem obdobju, so še mnoge med njimi tiste, ki bodo lepo neto prejemnice, ampak zavedajte se, tudi na račun države Republike Slovenije, na račun nenačelnosti dveh vlad, prejšnje in sedanje, in na račun tega, ker ne moremo stalno špekulirati. Enkrat moramo zavzeti neko stališče in reči: Slovenija bo takšna in takšna, imela bo dve regiji in delali in bomo tako in tako in karkoli se bo zgodilo, se bo pač zgodilo. Mislim, da je prav, da je danes ta debata. Ta debata ni namenjena pregledu preteklosti, ampak toliko, da se spomnimo, kako bolje in kako hitreje naprej. In tukaj je sedaj tisti trenutek, ko vas evroskeptična in evrorealistična stranka, ki ste se ji posmehovali vsi, opozarja, tukaj bodimo edini; ker edino tu bo Slovenija prosperirala, če bo imela stoičnost in če se bo borila za svoje pravice in če se bo borila za enakovreden položaj z vsemi ostalimi 25-imi oziroma 27-imi članicami. In ne se politično prepirati, dajmo podporo vladi, katerikoli že, in bodimo previdni pri iskanju naše prednosti ob vodenju Evrope. Še to bi rad rekel: sedajle razmišljajmo in sedajle dajte, ta vlada, postaviti cilj, tisti cilj, ki ga bo Slovenija leta 2008, tako kot vsaka država, ki predseduje Evropi, želela doseči sebi v prid. Že spet dobronamerno. Sebi v prid leta 2008, ob vodenju. In sprejmimo ta cilj skupaj in peljimo ta voz skupaj, če se že prepiramo o rebalansu proračuna ali pa o proračunu znotraj te države, bodimo enotni vsaj pri proračunu zunaj te države in potegnimo iz tega vse tisto, kar smo si tudi zaslužili.
Hvala kolegu Baroviču. Besedo pa ima predstavnik poslanske skupine DeSUS. Ni interesa. Nadaljujemo s stališčem poslanske skupine SDS, kolega Milenko Ziherl. Tudi ni interesa. Prehajamo na [[...]]Se opravičujem, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Kolega mag. Milan Cvikl je takšno vprašanje ali podobno vprašanje, kot ga je zastavil finančnemu ministru dr. Bajuku, večkrat že postavil na odboru za zadeve Evropske unije. To vprašanje je nekako vezano na dohajanje v navedenem odboru. Delo v odboru za zadeve Evropske unije je specifično zaradi več dejstev. Gradiva za sejo odbora za zadeve EU večinoma prispejo šele na dan obravnave, so v tujem jeziku oziroma so pomanjkljivo prevedena. Za dodatna pojasnila večkrat pogrešamo prisotnost resornega ministra ali državnega sekretarja, o čemer je predsednik odbora že večkrat poročal ter obenem zahteval izboljšanje delovnih pogojev v odboru. Kljub temu pa je večina članov odbora pripravljena delati s tistim, kar je na razpolago in smo pripravljeni na razpravo, oblikovanje stališč do obravnavanih predlogov in za normalno delo. Naj omenim, da smo na srečanju oziroma na razgovorih z odborom za zadeve Evropske unije luksemburškega parlamenta ugotovili, da imajo enake težave. V vseh članicah Evropske unije velja določen konsenz med člani odbora, ki prihajajo iz različnih strank zaradi enotnega nastopa do same Uunije. Zato so seje zaprte za javnost, da ni zadržkov pri razpravah. V našem odboru za zadeve EU so zadeve drugačne. Zaradi stalnih proceduralnih zapletov, dolgih razprav o pogojih dela, neprisotnosti ministrov in podobnem, do vsebinske razprave ne pride oziroma se ne razvije konstruktivni dialog. V takem okolju smo se pričeli seznanjati z vsebino naslednje finančne perspektive. Glede na dogodke v Bruslju so bile le informacije bolj pogoste od marca 2005 dalje, ko je luksemburško predsedstvo prvič predstavilo podlago metodologije pogajalskega okvira in smo lahko pričeli, vedno bolj pogosteje smo pričeli z delom na tej materiji. O navedenem pogajalskem okviru smo bili na odboru seznanjeni ter smo o njem razpravljali. Pogajalski okvir je odprl možnost razprave v okviru vseh šestih naslovov in podnaslov perspektive. To so konkurenčnost, kohezija, naravni viri, državljanstvo, svoboda, varnost in sodstvo, Evropska unija kot globalni partner ter izdatki v zvezi z administracijo. V prvih fazah pogajanj je bilo težko pričakovati zavezujoče številke, ki bi bila pogajalska izhodišča Slovenije. Prav te pa je kolega poslanec vedno zahteval. Dalo se je slutiti, da ne zaradi velike skrbi za bodočnost Slovenije, ampak težnjo po politizaciji in zlorabi pridobljenih podatkov. Če bi bile številke realno nizke, bi govoril o neambicioznosti vlade, pri primerjalno visokih ciljih pa bi kasneje lahko govoril o nesposobnosti pogajalcev. Na seji odbora za zadeve Evropske unije, katere se je tudi udeležil gospod minister za finance, ni bil noben odgovor zadovoljiv za kolega poslanca, čeprav je več ali manj zadovoljil pričakovanja vseh ostalih članov odbora. Venomer je padlo novo vprašanje v stilu: ni mogoče tako pametno odgovoriti, da bi se ne dalo še bolj neumno vprašati. Na zadnji seji odbora pred konklavami, kjer so pač padale te končne odločitve o naslednji finančni perspektivi in je ta seja potekala 11. junija, so bila oblikovana stališča vlade, ter bila tudi na ustrezen način predstavljena. Izhodišče pogajanj je bilo dejstvo, da Slovenija pričakuje dvakrat več prejetih sredstev kot v prejšnji finančni perspektivi ter da na nižje vrednosti ne bo pristajala. Vprašanje, postavljeno na 6. redni seji državnega zbora ministru za finance, je bilo postavljeno v okviru vseh teh dogajanj. V poslanski skupini SDS ocenjujemo, da je minister ustrezno odgovoril na postavljeno in na to še na dodatno vprašanje. Pri tem je pojasnil vse okoliščine, ki so vplivala na pogajalska izhodišča. Opozoril je na omejenost sredstev ter na pričakovanja težav pri sprejemanju naslednje perspektive, zlasti pri vprašanju tako imenovanega britanskega rabata. Kasnejši dogodki kažejo na to, da spremenjene okoliščine postavljajo vprašanje kot brezpredmetno oziroma se je odprlo novo, pomembnejše vprašanje, ki naj bi se glasilo nekako tako takole. S katerimi ukrepi bo Slovenija ohranila ugodna pogajalska izhodišča pri nadaljnjih pogajanjih o naslednji finančni perspektivi pod novimi predsedstvi avstrijskim in britanskim in tako naprej? Hvala lepa.
Hvala vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališča poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije, mag. Milan M. Cvikl. Izvolite.
Najprej kolegu Ziherlu, naj se pozanima, ni bilo ministra za finance na tej seji odbora, ampak gospod državni sekretar. Kar je pomembno je pa naslednje. Jaz bi najprej predlagal, če lahko zagotovite v skladu 235. členom poslovnika prisotne predstavnike vlade, kot so bili imenovani, da ne bomo govorili o [[...]]
Gospod Cvikl, jaz lahko s tega mesta pozovem gospoda Bajuka, ministra za finance, na katerega ste naslovili poslansko vprašanje, to tudi ravnokar počnem. Mislim pa, da je z nami prisoten en izmed predstavnikov in vas bom prosil, če [[...]]Ta čas pa prosim, če nadaljujemo s sejo.
Gospod predsednik, v skladu s četrtim odstavkom 235. člena gospod ni pooblaščen niti ni pooblaščen, da govori tukaj, tako bi vseeno bi predlagal, ker nima smisla govoriti ministru in ga ne gledati v oči, tako da to predpostavlja poslovnik [[...]]
Glejte, dobili smo ravnokar zagotovilo, da bodo z ministrom v tem trenutku kontaktirali. Jaz verjamem, da bo tokom vašega govora tudi tu.
Prav. No, potem bom najprej odgovoril predsedniku vlade, ki je odšel, ampak naj ostane za slovensko javnost. Prvič. Nič ne bi bilo smešno, če bi Slovenija naredila to, kar so naredile druge višjegrajske države, nič ne bi bilo smešno. Tako kot ni bilo smešno, ko je Republika Slovenija skupaj s temi državami zahtevala sredstva za Schengen ali pa ko je skupaj s temi drugimi državami Skandinavijo, Španijo, Portugalsko, sosednjo Avstrijo prispevala k dogovoru o ustavi leta 2004. Smešno pa je to, da predsednik vlade pove za medije, da ni ponudil nič, ker bi si s tem poslabšal pogajalsko pozicijo za prihodnost. To pomeni, da predsednik vlade ne razume, kako se dela evropska politika. In o tem bi želel v imenu poslanskega kluba v nadaljevanju govoriti. Mislim, da bi bilo dobro najprej ugotoviti nedvoumno, da je bilo stališče prejšnje vlade, ki je bilo sprejeto tudi v tem državnem zboru v začetku maja leta 2004, zelo blizu stališču Velike Britanije in držav Skandinavije, Španije in še nekaterih, ker smo rekli, da je v evropskem proračunu smiselno zagotoviti sredstva za rast, za konkurenčnost, za krepitev lizbonske strategije in da je zato potrebno, da bi evropski proračun znašal približno 1000 milijard evrov. In rekli; smo samo v primeru, da se odpre pogajanje glede kmetijstva, in sicer glede intenzivnega obdelovanja kmetijstva, ne razvoja podeželja, samo v tem primeru se bo Slovenija strinjala, da se skupni obseg zmanjša. Ta vlada je mimo državnega zbora trikrat spremenila to stališče in pristajala na vse manjši obseg sredstev. Na vse manjši obseg sredstev ne samo za kohezijo, ampak tudi za razvoj podeželja, kot sporočajo mediji, predvsem pa za zmanjševanje sredstev za lizbonsko strategijo in za ustvarjanje delovnih mest. Gospod predsednik vlade je nekaj mesecev nazaj še govoril o gospodu Lizboni, celo v tem državnem zboru smo gospodu Lizboni govorili, to naj bi bil nek minister za razvoj, o tem ni več besedi. Pa tudi v rebalansu proračuna, ki smo ga danes sprejeli, ni denarja za podporo lizbonske strategije. Kot je zapisal nek kolumnist enega večjih slovenskih časnikov, imamo zelo smešen rebalans proračuna, ko so besede nepodkrepljene s številkami. Drugo, ključno vprašanje, ki je ponovno evropsko vprašanje, je, kakšen je način sprejemanja stališč Republike Slovenije v odnosu do starih 24-ih držav. Zakon o sodelovanju med vlado in državnim zborom, sprejet na podlagi ustavnih sprememb, z dvotretjinsko večino v tem državnem zboru, je v tem popolnoma jasen. Preden je gospod Janša 8. junija, v sredo, gospodu Junkerju rekel, da bi mi bili za to, da dobimo vsaj dvakrat več, kot smo dobili v prejšnjem obdobju, bi moral priti v državni zbor. Tega gospod Janša ni naredil. Nasprotno! V petek, dva dni kasneje, je na neko sejo odbora za zadeve Evropske unije poslal svojega državnega sekretarja in rekel, naj pridobi mandat, o katerem je STA sporočal v sredo zjutraj. In to mandat v dokumentu, ki smo ga poslanci prejeli interno, zato seveda bom govoril samo tisti del tega dokumenta, o katerem je tudi že govoril javno še prej gospod Janša. Osnovno vprašanje, za katerega predsednik vlade ni bil pooblaščen, je namreč naslednje. Če nam je v času predloga evropske komisije, bilo ponujeno štirikrat več kot v prejšnjem obdobju, štirikrat več, da bom govoril kar o številkah, ker niso več tajne, 20 milijard v prejšnjem obdobju 2004-2006, in evropska komisija, lahko si to pogledate v dokumentih evropskega parlamenta, nam je ponudila približno 80 milijard. Kar tako reči, v imenu Slovenije, da smo zadovoljni, da bi dobili vsaj 40 milijard, se ne more mimo državnega zbora. Vsaj ne, dokler velja zakon o sodelovanju med vlado in državnim zborom. Predsednik vlade bi moral najkasneje v torek, 7. junija, kot je bilo predlagano na kolegiju predsednika državnega zbora in zavrnjeno, predlagano v petek, 3. junija, priti v državni zbor, kjer bi imeli to razpravo. Razpravo o prihodnosti, ne pa razpravo o napakah vlade, zakaj ni uspela, prvič, priti po mandat, in zakaj seveda ta mandat ni bil takšen, da bi Slovenija dobila vsaj 70, 75 milijard, kolikor bi lahko dobila, če bi se malo izpogajala. Da je to res, naj vam potrdim samo z dvema številkama. Nizozemska in Švedska sta tisti petek zvečer, namesto 10% carin v pristaniščih Nizozemske in Švedske, dobili možnost pridobiti 20% carin, ki se sicer odvajajo v evropski proračun, za svoje potrebe. Republika Slovenija bi mirno lahko za vse carinjenje, ki ga izvajamo za Evropsko unijo v Luki Koper, lahko zahtevala kaj podobnega. Prav nič čudnega ne bi bilo. Republika Slovenija tega ni predlagala. Republika Slovenija niti ni vedela, da se o tem pogajajo! Tako da, gospodje, na čelu s predsednikom vlade, in gospodje pogajalci, kadar se oblikujejo mandati, je dobro poslušati, ali je še kaj več možno od tistega, kar predlagajo strokovnjaki. To je treba narediti v pogovoru z drugimi evropskimi ministri. Dobro bi bilo, da bi pri tem sodeloval tudi zunanji minister, ker konklave, kjer se je to pogajalo, so konklave, na katerih cenijo rang ministra. Z vsem spoštovanjem do gospoda Koprola, ki je v četrtek, 9. junija, in v petek, 10. junija, skušal rešiti, kar se rešiti da, vendar on primerjalno z ministrom za evropske zadeve Poljske, novo ministrico za evropske zadeve Francije, ministrom za evropske zadeve v novi Blairovi vladi Anglije in tako naprej, preprosto ni prepoznan v rangu. Zato bi bilo dobro, da bi vlada povedala, kdo je tisti, ki se v imenu vlade pogaja. Tisti, ki ima dostop na ministrske konklave - naj povem, da ministrske konklave imajo ali ministri za evropske zadeve ali ministri za zunanje zadeve, ali pa je to gospod minister za finance. Niti ena vlada v Evropski uniji ni izbrala ministra za finance kot vodjo delovne skupine za pogajanja o naslednji finančni perspektivi. Razlog je zelo enostaven: ministri za finance imajo preveč dela doma, preveč dela z urejanjem zadev, povezanih z, na primer, proračuni, predvsem so pa v svoji usmerjenosti preveč restriktivni, da bi lahko razmišljali o sedemletni perspektivi. Zato so to vedno ministri, ki imajo na skrbi Evropsko unijo ali pa evropske zadeve v celoti, ali pa ministri, ki jih predsednik vlade pooblasti, ministri za razvoj, ministri za zunanje zadeve, kadar gre za posamezne točke, vendar vedno ministri, ki niso ministri za finančne zadeve. Tako je bilo tudi tokrat. Mi smo sicer imenovali v Sloveniji ministra za finance kot vodjo delovne skupine za naslednjo finančno perspektivo, vendar bi želel slišati od ministra za finance, koliko sestankov delovne skupine je bilo in kdaj je sedel na konklavah z drugimi ministri za evropske zadeve, na koliko sestankih skupine sedemnajst je minister za finance bil. Torej, imamo situacijo, ko ni popolnoma jasno, kdo se pogaja, in ko predsednik vlade nepooblaščeno v imenu Republike Slovenije mimo mandata v državnem zboru reče predsedujočemu Evropske unije, mi bi bili za to, da nam daste pol manj od tistega, kot nam je ponudila evropska komisija. To je seveda slabo pogajanje. V razpravi predsednika vlade je bilo opozorjeno še na nekaj vprašanj, na katera bom v nadaljevanju odgovoril. Vendar naj vas obvestim, da sem zaradi teh razlogov, prvič, ker minister za finance ni dobro odgovoril na moje vprašanje, in drugič, ker je predsednik vlade bil povabljen h gospodu Junckerju in ni nameraval priti v državni zbor, njemu tudi osebno pisal. Pisal sem mu javno pismo. Tako v lastnem imenu, v imenu poslanskega kluba, in seveda kot zaskrbljeni predsednik komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Ugotovil sem namreč, da če naslednja finančna perspektiva ne bo sprejeta, bo imela Slovenija že v letu 2006, še posebej pa v letu 2007, resne probleme. Minister za finance v teh dneh pripravlja proračunski memorandum, in pripravlja proračun za leto 2007. Proračun za leto 2007 brez dogovora o naslednji finančni perspektivi ni mogoče pripraviti. Tako da je to čisto zavajanje s strani predsednika vlade, da ni nobenega problema. Da ni nobenega problema, če se ne bomo do konca junija dogovorili, ali če se ni do konca junija dogovorilo glede naslednje finančne perspektive. V tej zvezi naj omenim, da predsednik vlade izpušča pomembno priložnost, ker trenutno vrsta držav v okviru Evropske unije razmišlja o tem, da bi se pred koncem junija sklical še en svet, podobno kot je bil svet glede vprašanja pogajanj o svetovni trgovinski organizaciji na ravni ministrov za zunanje zadeve, ki bi eventualno zaprl situacijo. Ne slišim predstavnikov vlade Republike Slovenije, da bi o takšnem svetu razmišljali. Pa bi bilo dobro, da bi skupaj z drugimi šestnajstimi, iz skupine 17, to naredili. To bi bilo dobro narediti zato, ker dogovor v letu 2005 omogoča smiseln proračun za leto 2007 in omogoča leto in pol časa priprav na črpanje strukturnih, kohezijskih in drugih skladov, iz naslednje finančne perspektive. Tako seveda ni res, da to ni problem. To je velik problem za Slovenijo. In ta problem bo v letu 2007 in 2008 eskaliral v neobvladljivih slovenskih javnih financah. Slovenija bo takrat približno 60 do 70 milijard vplačevala v evropski proračun na letni ravni, ne bo pa uspevala dobivati niti tolarja, ker takrat ni več pavšalnih povračil. Predsednik vlade mi na pismo, v katerem sem ga opozarjal na njegovo odgovornost, ni odgovoril. Pričakovano s strani predsednika vlade. Predvsem pa ni odgovoril na tisti naš formalni poziv, da pride v državni zbor. Kot veste, je v državni zbor prišel njegov državni sekretar dva dni prepozno. Kako naprej? Najprej seveda menimo, da je potrebno razčistiti glede regionalizma. Predsedniku vlade moram odgovoriti, da ni točno, da prejšnja vlada ni delovala na tem področju. Takoj po vstopu v Evropsko unijo je vlada Republike Slovenije v poletnih mesecih posredovala prvi, in v jesenskih mesecih končno zahtevo Republike Slovenije o stališču do teritorialne členitve ozemlja Republike Slovenije v skladu z uredbo o oblikovanju skupne klasifikacije statističnih teritorialnih enot. Dokument imam tukaj. Ta vlada ne bi brez tega dokumenta, ki ga je pripravila prejšnja vlada, 21. marca dobila stališče komisije, da je komisija po nekaj sestankih, tudi sestankov v Hanoju, pripravljena pregledati regionalno klasifikacijo Slovenije in pri tem to narediti v roku, ki je krajši od treh let. Za neuke med vami, to pomeni, da bi se o tem bilo mogoče dogovoriti do konca leta 2006. Vlada RS ta dokument pred poslanci opozicije skriva od 21. marca, ker smo ga mi prejeli 10. junija na sestanku z gospodom državnim sekretarjem. Ta dokument omogoča regionalizacijo Republike Slovenije. Ta dokument je podlaga za to, da bi na podlagi ustavnih sprememb in še česa prišli do treh regij. To je nekaterim od vas mogoče smešno, vendar ta dokument pravi, da imamo "case". V Evropski uniji je 56 regij, ki so manjše kot 800 tisoč, med njimi je 25 regij, ki so manjše kot naša najmanjša regija, osrednja Slovenija, če bi šli na tri regije, zato lahko to pridobimo, če bomo vsi enako govorili. Če pa se bomo glede tega kregali, če ne bomo sprejeli ustave, če bo to vprašanje, kaj je stara vlada naredila, kaj nova, potem bo pa seveda ali [[...]]ali je še kdo drug rekel ministru za finance, se ne pogovarjam, vi se morate najprej doma dogovoriti. Zato smo včeraj vložili spremembe ustave. Zato. Regionalizem nam bo omogočal, da bomo v pogajanjih za naslednjo finančno perspektivo, za vzhodno in zahodno Slovenijo, pridobili več sredstev kot bi jih, če regionalizma v Sloveniji ni. To ne bodo enostavna pogajanja, vendar je njihov predpogoj, da v Sloveniji oblikujemo ustrezno administrativno usposobljenost. Ustavne spremembe so za to formalni pogoj. Kako naprej? Predlagal bi, da predvsem spoštujemo zakone, ki veljajo: zakon o sodelovanju med vlado in državnim zborom. Predlagal bi, da tovrstne diskusije vodimo javno. Ni več kaj skrivati. Po padcu referenduma za sprejem ustave v Franciji in na Nizozemskem te države same odpirajo razprave o evropskih temah v domačih parlamentih. Zakaj? Zato, ker je bil eden od glavnih očitkov nasprotnikov ustave premajhna demokratičnost teh procedur. Vi sami veste, da smo v slovenskem parlamentu imeli s tem resen problem, ko se je sprejemal ta zakon z 2/3 večino. Sam tudi menim, da v Sloveniji dejstvo, da je v zadnji raziskavi javnega mnenja 57% Slovenije izrazilo pričakovanja, da bo ob prevzemu evra slabše, kot je sedaj, kaže na to, da je v Slovenije Evrope, in to tiste Evrope, kjer ni znano, kdo se s kom kaj pogaja, strah. Zato menim, da bi bilo dobro te diskusije odpreti. Predvsem pa bi Slovenija morala sedaj narediti ta notranji korak, razumeti, da so evropske zadeve domače zadeve, da se o evropskih zadevah pogovarjamo na vseh točkah delovanja vlade, pri vseh posameznih zakonih. Pa naj bo to vprašanje delovnopravne zakonodaje, ali vprašanje Nature 2000. Vodja ene od koalicijskih poslanskih skupin je pred nekaj urami na eni od razprav dvomil o tem, ali je dobro, da ima Slovenija Naturo 2000. Naj vam povem, da je dejstvo, da Slovenija ima Naturo 2000, bil eden od močnih kriterijev, zakaj smo zahtevali več denarja za kohezijo. In v Evropski uniji bi bilo veliko držav, ki bi seveda bila pripravljena drugače o tem razmišljati. Menim, da bi veljalo o vsem tem diskutirati in priti doma do konsenza o evropskih zadevah na enak način, kot je to bilo na začetku vstopanja v Evropsko unijo. Če tega ne bo, bo Slovenija preprosto postala v okviru Evropskih zadev delček črne internacionale. Ona ne bo država, ki bo iskala poti med vzhodom in zahodom, med jugom in severom, ampak bo med različnimi koalicijami v okviru Evropske unije poiskala tisto koalicijo, ki bo na posameznih točkah za Slovenijo optimalna. Ne bo država, ki bo neke vrste odskočna deska, ali kot je rekel angleški evropski minister, nekdo, ki bo poslušal, kaj se dogaja na področju jugovzhodne Evrope, in nas o tem obveščal, da bi razumeli, ali v sosednji Hrvaški vlada vladavina prava ali vlada kaj drugega. Ne bo država, ki je bila do sedaj razumljena kot najbolje pripravljena med novimi članicami, ampak bo preprosto nekdo, ki ga v razpravi ne bodo upoštevali. Zato ni vseeno, ali se je predsednik vlade v petek ob polnoči zbudil, in se pridružil višjegrajski skupini. To sploh ni vseeno. Ali pa smo ostali v očeh marsikoga, kot tisti, ki ščitimo že priborjeno. Menim, da bi bilo seveda dobro, da bi Republika Slovenija v okviru Evropske unije delovala tako, kot je v preteklosti. Transparentno smo oblikovali stališča in ta stališča enotno branili v evropskem parlamentu, na evropskih svetih in na obiskih Evropejcev, 24 držav Evropske unije, pri nas. Dobro bi bilo, da bi bila to država, ki bi spodbujala vstop nadaljnjih 50 do 70 milijonov Evropejcev v Evropsko unijo. In dobro bi bilo, da bi seveda to bila država, v kateri bi tako s proračuni, kot z ukrepi ekonomske politike spodbujali lizbonsko strategijo, razvoj podeželja, varovanje okolja, premik schengenske meje južno od nas, skrbeli za državljane in spoštovali različnost, ne pa da bi bili država, ki bo drugačna, država, v kateri niti predsednik vlade ne razume, da sem jaz šel v Hanoj zato, ker gospod predsednik države Republike Slovenije, dr. Drnovšek ni mogel iti, in sem tam zastopal Republiko Slovenijo v času, ko je vstopila v članstvo ASEM kot članica Evropske unije. Zato se je vlada odločila, da je evropski minister primeren, da gre na to potovanje. Jaz upam, da ko bo konec septembra 2006 ASEM-6, sestanek držav Azije in Evropske unije, v Helsinkih, v času finskega predsedstva, bo bodisi predsednik države bodisi predsednik vlade ali vsaj evropski minister našel sposobnost, da bo tja tudi odpotoval in solidno zastopal Republiko Slovenijo. Insinuirati s strani predsednika vlade - razen, če to razumem kot specialno vojno -, kaj sem jaz v Hanoju delal, pa je nerazumevanje Evrope in nerazumevanje vloge Republike Slovenije v okviru evropskih procesov. In o tem bi veljalo v nadaljevanju razpravljati, ker drugače bomo v razumevanju evropskih zadev na velikem razkoraku - v razkoraku med razumevanjem dejstev in razumevanjem, kaj evropska politika je. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Cvikl. Sledi stališče poslanske skupine Socialnih demokratov, ki ga bo predstavil poslanec Franc Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi, vsi prisotni! V poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je glede na najnovejše dogajanje v Evropski uniji, zavrnitev ustavne pogodbe na dveh referendumih, negotovost o prihodnji usodi ustavne pogodbe, propadla pogajanja o naslednji finančni perspektivi, nujna širša in odgovorna razprava o sodelovanju med vlado in državnim zborom v zadevah Evropske unije. Ta tema, ki je bila povod za to razpravo, je ena izmed najpomembnejših, morda najpomembnejša v tem času, vendar imamo pred sabo in bomo imeli tudi vrsto drugih zelo pomembnih tem. Pri tem ne gre le za formalno izvajanje zakona o odnosu med državnim zborom in vlado, za formalna pooblastila vlade in tudi za možnost potrjevanja vladnih stališč samo s strani vladne koalicije, tudi brez opozicijskih poslank in poslancev, ampak gre za državo Slovenijo, gre za njene strateške interese v Evropski uniji in gre navsezadnje tudi za politično kulturo. Najprej naj opozorim na nekatere probleme, ki jih sam vidim in doživljam glede na dosedanje izkušnje pri delu v odboru za evropske zadeve in pa tudi v drugih delovnih telesih in na drugem področju dela v tem državnem zboru. Vlada nezadostno in nepravočasno, skoraj praviloma, državni zbor predvsem odbor za zadeve EU informira o predlogih in pomembnih dokumentih ter o dogajanju v Evropskem svetu in njegovih formacijah. Vlada nepravočasno, včasih celo sploh ne pred sejo odbora, pošilja stališča v obravnavo državnemu zboru, predvsem odboru, ali pa to stori tako pozno da, kot je bilo že danes omenjeno, ni pogojev za resno obravnavo. Gradiva s stališči dobimo članice in člani odbora včasih tik pred sejo, včasih pa celo na sami seji. Na sejah odbora običajno ali celo pogosto ni ministrov oziroma odgovornih in kompetentnih predstavnikov vlade s potrebnimi pooblastili. Vse to spreminja obravnavo EU-zadev, žal dostikrat v goli formalizem, razvrednoti vlogo državnega zbora in končno tudi demotivira poslanke in poslance. Glede na težo, pomembnost in zahtevnost problemov, s katerimi se in se bo soočala razširjena EU, kar je vsak dan bolj očitno, in še posebej glede na velika pričakovanja, nove izzive in tveganja, s katerimi je in bo soočena Slovenija, je predvsem na vladi in vladni koaliciji tudi največja odgovornost. Pri tem pa naj takoj dodam, da soglašam s tistimi, ki pravijo, da je prav tako velika odgovornost pred vsemi nami, se pravi tudi na poslankah in poslancih v opoziciji in še tudi drugimi. Ne glede na nadaljnjo usodo ustavne pogodbe je splošni trend v EU krepitev vloge evropskega in nacionalnih parlamentov. Zato je skrajni čas, da vlada Republike Slovenije zagotovi z državnim zborom odgovoren odnos in boljše sodelovanje, kar je predvsem v interesu države. To bo še posebej nujno sedaj, ko je EU v očitni globoki krizi, pa tudi če kdo skuša omiliti ta izraz. Točne so ocene predsednika vlade takoj v prvi reakciji po neuspelih pogajanjih, kot tudi pozneje, da bodo nadaljnja pogajanja o finančni perspektivi, in bojim se tudi odrugih pomembnih vprašanjih, še težja, kot so bila doslej. Prav zato mora vlada predvsem zagotoviti tekoče informiranje odbora za zadeve EU, po potrebi pa tudi vodje poslanskih skupin ter končno poslanke in poslanke o dogajanju v Svetu EU in njegovih formacijah ter o drugih pomembnih zadevah, ki se dogajajo v ustanovah EU. Predlagati mora obravnavo strateških pomembnih zadev, kot je ustavna pogodba, finančna perspektiva oziroma proračun, kakršenkoli bo v prihodnje, širitev Unije in podobno, in te predloge posredovati ne samo parlamentu, ampak mislim, da bi bilo koristno, da bi jih posredovala vlada vodstvom vseh političnih parlamentarnih strank oziroma njihovim poslanskim skupinam, tako poziciji kot opoziciji. Verjetno je prav sedaj, v trenutku te znatne krize in težkim časom, ki je pred nami, trenutek, da bi vlada kaj takega naredila, da se sestanejo najodgovornejši ljudje, vodje političnih strank in vodstvo države, in se pogovarjajo o tem, kako ravnati naprej, da bomo lahko čim bolj uspešni, da bomo imeli čim boljša stališča in da bomo lahko čim bolj enotno delovali v ustanovah Evropske unije, vključno z našimi evro poslanci. Potrebno je čim zgodnejše pošiljanje predlogov in gradiv ter stališč državnemu zboru, tako odboru za Evropske zadeve kot tudi drugim delovnim telesom, kar bi omogočalo pravočasno in kakovostno obravnavo in zavzemanje stališč. In končno, nujno je zagotoviti udeležbo odgovornih, pooblaščenih in kompetentnih predstavnikov vlade oziroma ministrstev na sejah odbora za Evropske zadeve in tudi na drugih delovnih telesih. In pa še eno vprašanje, ki pa zadeva nas vse, to je, da se poskušamo skozi en stalni konstruktivni dialog med pozicijo in opozicijo izogibati, da strateške interese in strateška odprta vprašanja, o katerih se razpravlja v Evropski uniji, uporabljamo za notranje prepire in polemike za nabiranje političnih točk. Glede na dosedanje izkušnje bo potrebno oceniti uresničevanje zakona o odnosu med vlado in državnim zborom ter rešitve v poslovniku, ki se nanašajo na Evropsko unijo, zadeve, ter pri tem upoštevati dobro prakso in izkušnje drugih parlamentov, kjer imajo stalen dialog med opozicijo in koalicijo o, ne vseh, ampak o najpomembnejših vprašanjih. Izboljšati je treba tudi delo in sodelovanje strokovnih služb in sodelovanje delovnih teles in celotnega državnega zbora pri zadevah Evropske unije. Po neuspelih pogajanjih o naslednji finančni perspektivi si naj vlada vendarle prizadeva, da do dogovora pride v čim krajšem času. Nisem prepričan ali pa nisem idealist, da bo možno res zelo hitro ponoviti ali pa še v tem mesecu doseči dogovor ali kompromis, vendar vidimo, da se v zadnjih dneh in v zadnjih urah takšni predlogi pojavljajo tako v evropski komisiji kot tudi v drugih ustanovah Evropske unije in tudi v posameznih državah. Čim se bo pokazala prva priložnost, je prav, da se temu ne samo priključimo, ampak smo iniciatorji za pogovore in čim prejšnji dogovor. Ni potrebno podrobneje govoriti, zakaj je to še posebej za Slovenijo koristno in potrebno. Mislim, da je tudi treba predlagati v okviru Evropske unije zato, za kar se zavzemajo tudi nekatere druge države, širšo in poglobljeno razpravo o sestavi evropskega proračuna in o njegovem nujnem prestrukturiranju za podporo predvsem lizbonski strategiji, sicer bo ta strategija gotovo, kot se je zgodilo prvič, ostala le zbir lepih deklaracij, EU bo pa vse bolj zaostajala. Sam sem imeli priložnost kot opazovalec v evropskem parlamentu in nekaj časa v konvenciji poslušati številne razprave v evropskem parlamentu o tem, kako je treba prestrukturirati evropski proračun predvsem v smeri večje konkurenčnosti zaposlovanja rasti in tako dalje. Na koncu, in to me dostikrat spominja tudi na naše ravnanje, ne samo zdaj v tem mandatu, ampak tudi sicer, da je zelo velika razlika med lepimi deklaracijami in dejanji potem. Zdaj prehajam samo za zaključek še na nekaj domačih nalog, da tako rečem. Vlada naj pospeši izvajanje ukrepov za učinkovitejše koriščenje EU sredstev. Mislim tukaj tako na organiziranost, na kadre, programe, postopke, vlada je sprejela v začetku marca vrsto sklepov, treba je videti, kako se izvajajo ali so zadostni in če ne, je potrebno sprejeti še dodatne ukrepe predvsem za poenostavitev postopkov. Čim prej je potrebno sprejeti strategijo razvoja Slovenije in pripraviti ter sprejeti državni razvojni program za obdobje 2007/2013. Oba dokumenta predstavljata temeljno izhodišče za pripravo nacionalnega strateškega referenčnega okvira in operativnih programov, v katerih bo Slovenija opredelila razvojne prioritete, programe, ukrepe in projekte, ki se bodo financirali iz naslova kohezijske politike v okviru takšne ali drugačne nove finančne perspektive. V vladi je nujno brez odlašanja zagotoviti učinkovito koordinacijo razvojnih dejavnosti lizbonske strategije in delovanje v Evropski uniji, in to na najvišji možni ravni, zato je potrebno imeti ministra, če ne celo podpredsednika vlade. Mislim, da tukaj predolgo odlašamo oziroma vlada, sam predsednik vlade ne vem iz kakšnih razlogov kljub napovedim tukaj predolgo odlaša, in to je škodljivo za državo. Nemudoma je potrebno vzpostaviti regijsko organiziranost tako pokrajine kot kohezijske regije za pridobitev čim večjega obsega EU sredstev, zato seveda podpiramo predlog za spremembo ustave in ne soglašamo s tistimi, ki pravijo, da med tema dvema zadevama, pokrajinami in kohezijskimi regijami, ni nobene zveze. To ni res, to kaže praksa pri nas, to kaže praksa tudi drugje. Če bi imeli pokrajine, bi lažje bilo organizirati in bi morda že organizirali kohezijske regije, če bi imeli pokrajine, bi hitreje pripravljali kvalitetnejše programe in projekte ter bi imeli bolj razvito čezmejno sodelovanje, ki nam dostikrat pomaga preko sosedov, ki so že dalj časa v Uniji, zagotoviti večja sredstva iz Evropske unije. In končno. V državnem zboru bi morali čim prej obravnavati priprave vlade na predsedovanje Evropski uniji. Poleg tega bi morali v državnem zboru pripraviti tudi lastni program priprav na predsedovanje, kajti čas izredno hitro teče. Kolega Ziherl je omenil, da je država, ki je majhna in je zelo uspešno vodila to predsedovanje, in ima dolgoletne izkušnje pri vodilnih funkcijah v Evropski uniji, da je začela že leta 1992 s pripravami na predsedovanje, ki ga ima trenutno sedaj. To predsedovanje bo namreč izjemno velik in težek zalogaj. Seveda pa tudi velika priložnost, izziv in tudi tveganje. In da bi se tveganju izognili, je prav, da se na to čim bolje pripravimo. Hvala lepa za pozornost.
Hvala, poslanec Horvat. S tem smo končali s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Kolega Jerovšek pa ima proceduralni predlog. Izvolite.
Gospod, predsedujoči. Mislim, da moramo proceduralno ugotoviti, da je prišlo pravzaprav do kršitev poslovnika. Gospod Cvikl je zapeljal debato tja, kjer ta nivo vprašanja in odgovor se sploh ne nanaša. Tisto je pravzaprav, kar je predsednik vlade ugotovil, že zgodovina formalno. Moramo pa ugotoviti, da je [[...]]
Gospod Jerovšek, prosim če izoblikujete proceduralni predlog.
[[...]]predsednik vlade ljubeznivo se odzval, čeprav poslovniško ni bilo potrebno, in je v bistvu dal izjavo vlade, implicitno uvedel nov institut v parlamentarni demokraciji, ki ga žal naš poslovnik nima, o preteklem vrhu Evropske unije. V bistvu sedaj razpravljamo na podlagi izjave predsednika vlade, ker to, kar je gospod Cvikl nakladal tukaj [[...]]
Kolega Jerovšek, jaz vam bom vzel besedo. Ali boste postavili proceduralni predlog, vsebine pa ne bom dopuščal.
Jaz predlagam, da proceduralno opomnite gospoda Cvikla, ker je zlorabil poslovnik, in da ugotovimo, da pa je predsednik vlade podal izjavo vlade, o preteklem vrhu Evropske unije, in da imamo sedaj razpravo o izjavi predsednika vlade. Hvala lepa.
Kolega Jerovšek, verjetno bom jaz kršil poslovnik, ampak naslednjič vam več ne bom dal proceduralne besede. Mi bomo nadaljevali z razpravo poslank in poslancev. Prva na seznamu je poslanka Potrata. Izvolite.
Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Res je bilo mogoče slišati, da je današnja razprava o odgovoru ministra, doktorja Bajuka, na poslansko vprašanje zanimiva toliko kot lanski sneg, če o stvareh razmišljamo, da so zgodovina. Bi pa vendarle rada opozorila na nekatere svoje poglede v zvezi s tem. Ker sem bila do nedavnega članica odbora za zadeve Evropske unije, bi rada opozorila na dogajanja v tem odboru, zato da bi v prihodnje stvari tekle bolje in bi imele tudi razprave večji odmev in učinek kot do zdaj. Politične elite bi se morale česa naučiti iz opozoril, ki so prihajala iz Evrope, o demokratičnem primanjkljaju, ki se je ne nazadnje zdaj pokazal ob zavrnitvi evropske ustave v dveh državah. Zato bi rada omenila, da je delo na delovnih telesih v državnem zboru namenjeno demokratični izmenjavi mnenj. Zato ne morem pristati na prakso, ki se je ne samo na odboru za zadeve Evropske unije vpeljala, ampak ji je mogoče slediti tudi na nekaterih drugih delovnih telesih, da poslanci in poslanke jemljejo za moteče, če razpravljamo o vsebinskih problemih na delovnem telesu, ker je delovno telo prostor za vsebinske razprave. Tako je mogoče biti večkrat opozorjen, da je škoda časa, da nimamo o čem razpravljati. Pri tem bi pa rada opozorila še na to, da v skladu z zakonom o odnosih med državnim zborom in vlado, po katerem so seje na odborih za zadeve Evropske unije zaprte za javnost ravno zaradi tega, da bi bil omogočen demokratičen dialog med koalicijo in opozicijo, h kakovostnejšemu razpravljanju ne pripomorejo. To je zaskrbljujoče dejstvo. Zaskrbljuje pa tudi še nekaj drugega, da ob že izrečenih opozorilih na to, da prihaja gradivo za seje pozno, da je neprevedeno, da je zanemarjena tudi neka druga obveznost, ki bi morala biti upoštevana. Namreč, da je o posamičnih predlogih mogoče razpravo opraviti tudi na posamičnih odborih, ki bi morali pravzaprav pripraviti vsebinska stališča do tistega, da bi odbor za zadeve Evropske unije lahko sprejel politično stališče do posameznega vsebinskega vprašanja. Tako je, kot rečeno, to zamujena priložnost. V resnici je videti, kot da odbor ne more o ničemer odločati, ker je pogosto vse že minulo. Druga stvar, na katero bi rada opozorila, je ta, da je ravno v skladu z opozorili na demokratični primanjkljaj pomen evropskega parlamenta, pomen evropske komisije v novi ustavi, za katero ne vemo, kakšna bo njena usoda v prihodnje, se povečal, pa tudi vloga nacionalnih parlamentov. Zato se mi zdi zavržena priložnost za to, da bi to, kar nam naš zakon nalaga, izkoristili v večji meri in bi pravzaprav dali državnemu zboru tisto vlogo, ki bi jo državni zbor kot najvišje zakonodajno telo tudi moral imeti. Ne pa, da postaja državni zbor zaradi ravnanja zlasti koalicijskih poslank in poslancev samo podaljšana roka vlade, pri tem pa zanemarjamo zelo pomembno dejstvo, da v tej državi politično odločanje vendarle sooblikujeta koalicija in opozicija, ki se lahko s svojim delovanjem in izrekanjem mnenj opredeljujeta do vprašanj, pomembnih za prihodnost Evrope in Slovenije. Naslednja finančna perspektiva zadeva obdobje od leta 2007 do 2013. Saj lahko živim z mnenjem sedanje koalicije, da bo zadržala oblast tudi še po naslednjih državnozborskih volitvah v letu 2008, ampak ravno zaradi tega, ker ne vemo, kaj se bo zgodilo, bi bilo treba upoštevati to, da se lahko razmerje sil vendarle po letu 2008 tudi spremeni, vstopi nova parlamentarna stranka, da ne omenjam vseh pisanih možnosti, ki so na voljo. Zato bi bilo prav, da bi vpeljali ali nadaljevali tisto izkušnjo, ki je bila uporabljena v dosedanji praksi, kadar smo se odločali o pomembnih rečeh, to pa je vstop v Evropsko unijo, vstop v Nato, kjer smo vendarle težili za konsenzom med koalicijo in opozicijo in si prizadevali, da bi bila stališča do strateško pomembnih odločitev vendarle usklajena, da ne bi tekmovali ter prenašali notranjih političnih tekem in razmer, tudi v evropski prostor. In samo še eno stvar bi rada omenila. Ministru za zunanje zadeve sem zastavila vprašanje, kako se Slovenija kadrovsko pripravlja na predsedovanje Evropski uniji. Pomiril me je, naj ne bom zaskrbljena, da si nabiramo izkušnje s predsedovanjem Ovse, da je vse, kot se reče, pod kontrolo. Ampak, če je vse tako odlično, zakaj je potem potreben ta plašč molka, v katerega se priprave zavijajo. Zakaj recimo niti približno niso nakazane prioritete, o katerih naj bi Slovenija kot predsedujoča, v prvi polovici leta 2008, razpravljala o tem. Je bilo govora, zakaj so recimo vse pobude opozicijske socialne stranke Socialnih demokratov ostajale brez odgovora, ko smo spraševali in opozarjali o nujnosti regionalizacije. Ne morem se znebiti občutka, da je bilo pri naših pogajanjih o naslednji finančni perspektivi preveč stavljeno na zmagovitega konja, ki se mu reče "Sprejetje naslednje finančne perspektive do konca junija". To se ni zgodilo in samo želim si lahko, da bi se iz vsega tega kaj naučili, ker verjamem, da vsaj na vseživljenjsko učenje v tej državi prisegamo vsi. Hvala.
Hvala vam. K razpravi je prijavljen poslanec Rudolf Moge. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Stari Grki so dejali, da je v številu vse. Sploh Pitagora je to zagovarjal. Dosti se ni zmotil. Jaz pač trdim, da je naše ravnanje tudi zelo odvisno od tega, kakšna je statistika, ki spremlja te naše podatke življenja, v katerem živimo. Če bi navedel samo nekaj statističnih podatkov, ki so zelo zanimivi, med Slovenijo in Evropsko unijo, potem lahko rečem, da Slovenija z dvema milijonoma kvadratnih kilometrov, v primerjavi z Evropo s 456 milijoni, za petindvajseterico pomeni, da imamo 4 promile celotnega ozemlja v teh državah, kjer smo združeni. Medtem ko je stopnja delovne aktivnosti 51,4 v Evropi, pri nas 55,4. Če navedem še nekaj podatkov, saj vas ne bom dolgo moril, je stopnja delovne aktivnosti moških v Evropi 59,9, pri nas 61,8. Potem je stopnja brezposelnosti v Evropi 8,4, tukaj 5,7. Gre za brezposelnost moških. Pri ženskah je 9,9:6,4. Če še nekaj podatkov povem glede socialne zaščite. Izdatki za socialno zaščito, to je delež od bruto družbenega proizvoda, v Evropi 27,3, pri nas 25,4. Delež pomoči za socialno zaščito pomoči, za zdravstvo, Evropa 27,9, mi 31,3. Delež pomoči za invalidnost, Evropa 8,2, mi 8,5. Za pomoč starosti, Evropa 41,5, mi 44,7. Tako vidim, da smo nekje v povprečju, enkrat gor, drugič dol. Bruto domači proizvod v tekočih cenah milijarde evrov, Evropa 10 bilijonov 208 milijard, mi pa 26 milijard, kar pomeni, če prevedemo v jezik statistike, da smo mi dosegli bruto družbeni proizvod na prebivalca v letu 2003 po naših podatkih, čeprav uradnih še nimamo, glede Evrope že na 76,8% povprečja Evropske unije. V tem grmu sedaj tiči zajec. Ti podatki kažejo na to, da smo v Evropi, čeprav se čutimo glede teritorija in števila prebivalcev majhni, pa kar dobro umeščeni v povprečje te nove tvorbe. Ta podatek, bruto družbeni proizvod na prebivalca, je pa eden izmed ključnih podatkov, kriterijev za pridobivanje bruto družbenega proizvoda oziroma za pridobivanje sredstev iz kohezijskih skladov. Mi smo do sedaj še iz leta 2002, tu imam podatke Eurostata, bili s 74.4 še pod povprečjem, zato samo lahko črpali sredstva iz kohezijskega sklada, to je večina teh sredstev. Sedaj v tem obdobju, ko se bo to pomaknilo naprej, pa bomo izpadli iz tega. To pomeni, da bomo mi plačevali v Evropsko unijo. Jaz sem zelo vesel, da smo tako ekonomsko stabilni, da to plačujemo in da mi nič ne dobimo. Opozoril bi pa tu sedaj na en defekt. Te stvari se ne računajo, ko se pridobivajo te pomoči, na bruto družbeni proizvod prebivalca v državi, ampak na družbeni bruto proizvod prebivalcev na drugi enoti standardne klasifikacije teritorialnih enot, torej na drugi stopnji. Kaj imamo mi v Republiki Sloveniji, ko statistične podatke pobiramo in poskušamo na njihovi podlagi argumentirano nastopati v Evropski uniji, da bi pridobili sredstva? Kaj imamo? Na peti enoti imamo občine, imamo jih nekaj skozi 190 in te občine delujejo tudi administrativno. Na četrti enoti imamo upravne enote z 58-imi upravnimi enotami in tudi te delajo. Na tretji stopnji imamo statistične regije, teh je 12. Spoštovane kolegice in kolegi! Te statistične regije so mrtve škatle. V njih se ne dogaja nič. Imamo jih postavljene zaradi tega, ker Evropa to zahteva. Na drugi enoti, pa tega verjetno ne veste, jaz sem si pridobil uredbo o standardni klasifikaciji teritorialnih enot, se pa naša država Slovenija deli v Sloveniji na dve enoti, ena je Ljubljana z okolico, druga je pa vsa preostala Slovenija. To velja v Sloveniji. V Evropski uniji smo pa na tej drugi klasifikaciji celotni kot ena država. To me spominja na to, kar je premier Janša povedal v Mariboru, ko je bil z ministrsko ekipo, da Slovenija ni samo Ljubljana z okolico, ampak iz tega vidimo, da to je. Kaj nam preprečuje, da se nismo bolj zavzemali oziroma nismo naredili tega, da bi Slovenijo tudi na drugi delitvi razdelili na pokrajine, ki bi lahko, prvič, črpale sredstva iz evropskih fondov, in drugič, da bi se ta denar davkoplačevalcev bolj enakomerno porazdelil po celotni Sloveniji, ne pa, da se porazdeli in zbere cel v, oprostite izrazu, Ljubljani z okolico, tam pa oni kot berači iz občin hodijo v Ljubljano in za svoje projekte beračijo. Mislim, da je, vsaj po mojem mnenju, proti temu bila naslednja stvar. Slovenija je več kot preveč centralizirana na vseh področjih, od šolstva pa tako naprej in je skrajni čas, če nočemo, da nas bo, vsaj nas z obrobja Slovenije, pojedel tuj finančni kapital, da čim prej pridemo k temu, da se Slovenija razdeli na tri pokrajine. Poglejte, imamo tri univerze, imamo tri regijske centre, če hočete, imamo tri škofije in glede kriterijev, ki veljajo v Evropski uniji bi lahko tudi dosegli, da bi dobili tudi tri kohezijske regije. Pomeni, da nekdo, ki mu močno "paše" ta centralizem, ki pogojuje skoraj vse službe z visoko izobrazbo v Ljubljani, na obrobju pa nič, ta aparat oziroma ti liderji mogoče nekaterih strank v državi se bojijo, če bi prišli na tri pokrajine, kajti izgubil bi se velik del kapitala, bolj enakomerno bi se porazdelil. Tudi strankarski šefi bi si prekleto premislili, kdo bi bil šef pokrajinskega odbora, kajti stranke zunaj ne dobivajo volitev na ravni države, ampak dobivajo volitve na ravni dežel ali pa, če hočete, zdaj teh regij, na podlagi katerih to stvar pač pripovedujem. Zaradi tega bi bilo več kot potrebno, da bi stopili skupaj in da bi nekako pospešili to regionalizacijo. Ne znam si predstavljati v pogajalski skupini naše države, ko se bo šla pogovarjat v Bruselj o tem, da bi imeli tri regije, pa bi vprašali, ja, kaj pa so te tri regije pri vas, pa bi jim pokazali del zemljevida pa črte navzgor. Pa bi rekli, kaj pa vsebina teh regij, kaj administrativni aparat teh regij opravlja, pa bi rekli, nimamo nič. Jasno je, da niso tako neumni, da bi s takimi argumenti državi Sloveniji priznali tri regije, kohezijske, upravne ali kakršnekoli hočete, na podlagi česar bi se Slovenija lahko bolj enakomerno razvijala. Poglejte, sedaj imamo regijo tudi v državi. To pomeni, cela pokrajina je tudi država. Hočem vam samo na enem primeru pokazati, kako ne moremo na obrobju delati ničesar. Štajerski del, v Mariboru ni nobenega podjetja več, na katerega bi lahko bili ponosni, pa rekli, da je v slovenski lasti. Skoraj vse je tuj kapital, pretežen kapital prihaja iz dežel, ki mejijo na ta del Slovenije, se pravi, germanski kapital. Pojdite v Primorje pogledat! Tam imajo sicer luko Koper, kot imajo Revoz v Novem mestu. Ampak ne vem, če bo ta reč dolgo trajala, ob tem, če bomo imeli takšno razdelitev, kot jo imamo zdaj. Na regijah, recimo na avstrijskem Štajerskem, so poskušali pridobiti sredstva iz Evropske unije za evro regije in so poslali vabila; sam sem bil na prvem. Ker mi nimamo druge regije kot državo, so poslali vabilo na državo, naj se predstavniki regije Slovenije pridejo pogovarjat s predstavniki regije avstrijske Štajerske. A mislite, da je kdo prišel? Nikogar ni bilo. Celo komentarji so bili o tem, da s tem hočemo zdaj, ko smo v Evropski uniji, ustvariti veliko Štajersko. Druga reč, zopet enako vabilo čez eno leto, da bi se le lotili in poskušali pridobiti sredstva za čezmejno sodelovanje, je to vabilo podpisal gospod Reinhold Pur, predsednik deželne vlade avstrijske Štajerske, za Avstrijo, pri nas pa gospa Marija Krajtner Rozina, vršilka dolžnosti direktorja evro regije severovzhodna Slovenija, mariborska razvojna agencija. Poslušajte, vsi se nam lahko ob takih rečeh smejijo. Če ne verjamete, lahko te stvari razmnožim. In nismo sposobni denarja, ki nam leži pred vrati, pobirati. To je naša stvar. Mi smo odgovorni za to, če otroci, ko doštudirajo v Ljubljani z okolico, doma nimajo službe. Mi smo tudi odgovorni, za to, da bi ta država dobro delala in da bi dobila čim več kapitala. Če nas bodo tuje družbe pojedle in če se bo na tak način dogovarjalo za sredstva, potem bo tuj kapital prišel na tisto ozemlje mejnih področij, in potem bo zelo malo denarja ostalo tudi za Slovenijo, državo, kot je v celoti. Zato bi vam gospod minister na srce položil, ker ste edini tu od vlade, in spoštujem to, to, da dajte se za božjo voljo v vladi enkrat pogovoriti, ne samo o tem, da bomo predsedovali Evropski uniji, pa bomo potrebovali toliko in toliko prevajalcev in celega kadra, ampak se dajte za božjo voljo enkrat o tem tudi pogovoriti, kako bomo ustvarili regije oziroma pokrajine v Sloveniji, kako bomo poskušali v tej deželici napraviti tak strukturni model, da bo tej državi in njenim prebivalcem prinašal blaginjo. Navsezadnje ste vi ministri pred tem državnim zborom prisegli, da se boste borili za blaginjo Slovenije. Zato ne morem razumeti, da sem kljub temu, saj jaz vam lahko tu pokažem, tega imam toliko, kolikor hočete, zastavljal premierju ta vprašanja, da sem eksplicitno ta vprašanja naslavljal ministru za lokalno samoupravo, dobil sem pa meglene odgovore in iz tega ni bilo nič. Jaz bi vas lepo prosil, če smo za blaginjo Slovenije vzemite si enkrat v tej dirki po OVSE-ju, pa po predsedovanju, tudi čas za nas, prebivalce Republike Slovenije. In dajte enkrat se usesti skupaj in povedati temu državnemu zboru, kaj boste naredili s pokrajinizacijo, deželacijo, regionalizacijo ali kakorkoli hočete reči, Slovenije. Pravim vam, na drugem in na tretjem nivoju imamo prazne škatle. Velike teme za to državo, nekateri smo jo pač pomagali tudi soustvarjati, so za nami. Za nami je državnost, zakonodaja, vstop v Evropsko unijo in tako naprej. Povsod smo bili uspešni. Jaz iz srca, doktor Bajuk, želim tej vladi, da bi imela toliko posluha, da bi imela toliko hrbtenice, da bi premagala te administrativne upore, ki so v vladi proti tej regionalizaciji, da bi dobili za sebe toliko moči, da bi poskušali družno skupaj, ob bok eden drugemu, kot se je to dogajalo ob vstopu v Evropsko unijo, da bi to temo zaključili. To je še edina tema, velika tema, ki ni zaključena. Mislim, da bi se o teh razvojnih konceptih in teh [[...]]Jaz vam lahko povem tudi, ampak verjetno bi vas dolgočasil, na kakšen način bi poskušal dobiti nek zakon o pokrajinah, kakšne pristojnosti iz države bi na pokrajine prenesel. Te pokrajine bi se na primer financirale iz svojih sredstev, od pobranih davkov, recimo, od lokalnih skupnosti, del od države, in del iz skladov, ki bi prišel izven Evropske unije. Če sem, gospod minister, dosegel pri vas za kanček drugačni miselni vzorec in ne da bi se precenjeval, če sem vam poskušal povedati, da je treba v tem trenutku nekaj drugega narediti, kot je sedaj, da je treba to stanje, ker imamo drugo standardno klasifikacijo samo prazno škatlo, da imamo tretjo prazno škatlo, te škatle napolniti z vsebino, potem je bil moj govor tukaj tak, da je dosegel svoj namen. Hvala lepa.
Hvala, gospod Moge. Na vrsti je poslanec Anton Kokalj, izvolite.
Hvala lepa. Najprej bi se zahvalil gospodu Mogetu. Jaz sem užival v vašem predavanju, sicer sem te zadeve že pred tremi leti sam poznal in dobro poznam, niso se sicer dotikale točke dnevnega reda, ampak očitno danes lahko vsak govori vse, kar mu pride na pamet, ampak ste lepo govorili, ste dober retorik in se vam za to zahvaljujem in ste me tudi na nekatere stvari spomnili, ki so že daleč zadaj in niso več aktualne. Če sem prav razumel, je točka dnevnega reda namenjena razpravi o odgovoru ministra za finance, dr. Andreja Bajuka, na poslansko vprašanje mag. Milana M. Cvikla v zvezi z naslednjo finančno perspektivo oziroma konkretneje v zvezi z luksemburškim predlogom z dne 21. aprila 2005. O tem je bila najavljena točka dnevnega reda. Jaz bi govoril o tem in kar je se tem povezano, pa bi prosil predsedujočega, če bi tudi poskrbel, da bi razprava šla nekako v ten kontekstu, glede na to, da je zelo dosleden voditelj sej. Glede na razvoj dogodkov v zadnjih dneh, se je izkazalo, da bi bilo obremenjevanje z natančnimi izračuni za vsak predlog, ki ga je dalo luksemburško predsedstvo, izgubljanje energije. Vedelo se je, da luksemburški predlog z dne 21.4. eden od delnih predlogov, in to ni bil zadnji predlog. Vlada je res nekoliko taktizirala s konkretnimi podatki, vendar je odbor za zadeve EU postavil osnovne meje in tudi zahteve, predvsem pa sprejel sklep, da mora vlada pred evropskim vrhom postaviti konkreten predlog. Vendar se je izkazalo, da to pravzaprav ni potrebno. Večkrat omenjena vrednost mnogokratnika neto vsote, ki naj bi jo Slovenija kot prejemnica dosegla, je bila le povod za različne interpretacije v javnosti. Neprimerno je bilo, da so posamezni poslanci odbora za zadeve EU dajali v zvezi s tem izjave za javnost, še preden smo po zaprti seji mogli v skladu s poslovnikom podati sklepe vodstvu tega našega odbora. Toliko o konstruktivnem sodelovanju, o katerem je bilo precej govora prej, predvsem s strani gospoda Cvikla. Slovenija ne bi mogla z dodatnim zaostrovanjem doseči nič več kot to, da bi bila lahko še sama med krivci, da se pogajanja niso končala konec letošnjega junija. Sedaj se sicer nekateri, ki jih sedaj ni tukaj, hvalijo s tem, da smo bili zelo blizu britanskemu predlogu oziroma da je bila prejšnja vlada blizu. Če to upoštevamo, potem bi verjetno s to logiko bili mi tudi tisti, ki bi pomagali zelo izdatno in zelo vidno, da pogajanja niso bila končana. Tako je bil na zadnji seji odbora, ki je obravnaval zadnji luksemburški predlog, ki je bil v tistem trenutku znan, sprejet sklep, kot je bil predhodno predlagan s strani odbora za finance in monetarno politiko. Vlada je torej odšla na pogajanja s stališčem državnega zbora v skladu z zakonom in v skladu s poslovnikom. Današnja razprava o preteklem predlogu je smiselna toliko, kolikor osnovna izhodišča, ki jih je vlada imela potrjena že 21.4., ostajajo relevantna za naprej. Vprašanje je le, kako v novem kontekstu doseči te cilje. Ena od možnosti je, da se pogajamo za dve ali tri kohezijske regije, kar je tudi vsebovano v sprejeti deklaraciji o delovanju Republike Slovenije v okviru evropskih institucij, kar je sprejel državni zbor. Agresivnost in politiziranje tega vprašanja že v naprej pa napoveduje možne zaplete. Vložitev predloga za spremembo ustave, češ, da bomo kohezijske regije lahko vzpostavili na ta način, pomeni dodatno zapletanje, ne pa reševanje problema. Očitno ne gre za vsebino in iskanje skupne rešitve z namenom optimalne pozicije Slovenije o novi situaciji v Evropski uniji, ampak izkoriščanje težke evropske situacije za ustvarjanje napetosti na domači politični sceni. Zato smo v poslanski skupini Nove Slovenije skeptični do tako ozkega pristopa k odgovoru na vprašanje o naslednji finančni perspektivi, kar zadeva Slovenijo. Preden se sprejemajo take odločitve, je potrebno, podobno kot pred vstopom v Evropsko unijo, delovati vsaj navzven usklajeno. Sedanja opozicija ne spoštuje principa, ki ga je glede evropskih zadev spoštovala nekdanja opozicija. V poslanski skupini smo še vedno prepričani, da za pogajalsko ustrezne pozicije ne potrebujemo spremembo ustave, ki nam bo vzela dodatno energijo. Sedaj ni čas za dodatno politiziranje, ampak za zelo pragmatičen pristop v dobro celotne Slovenije. Predlagamo, da vlada odboru za finance in monetarno politiko ter odboru za zadeve EU čim prej predstavi vse možne opcije, ki so poznane ali ki so mogoče, da s čim manj notranjimi zapleti skušamo iztržiti za naprej čim več. Glede na sedanjo izkušnjo slabega črpanja sredstev iz evropskih virov, se lahko naučimo tudi to, da je zelo občutljivo spreminjati sistem, ko ta enkrat vsaj za silo deluje. Zato je ta trenutek pomembneje operacionalizirati postopke za črpanje sredstev in čim manj izgubljati čas in energijo z novimi strukturami, razen tistih, ki so nujno potrebne za formalno izpolnjevanje pogojev za maksimalno koriščenje, predvsem kohezijskih virov. Slovenija se je vedno hvalila, da je med najboljšimi novimi članicami. Vemo pa, da po določenih kazalcih zaostaja za nekaterimi novimi članicami, po določenih kazalcih pa celo prehiteva tudi nekatere stare članice Evropske unije. Zato je prav, da se zavedamo, da naša edina prednost ne more biti le količina sredstev, ki jo bomo uspeli potegniti iz proračuna Evropske unije več, kot pa jo bomo vanj vplačali. Slovenija se mora začeti obnašati kot soustvarjalec prihodnje Evropske unije tudi zaradi posrednih ugodnih političnih in gospodarskih posledic, ki jih uživa. V marsikateri manjši državi članici imamo zgled, kako se to lahko naredi. Sem pa prepričan, da lahko najdemo svoj način in svoje mesto samo, če bomo to vsi hoteli. Dela in rezultatov bo dovolj za vse. Tudi sam pozivam k temu, kar je prej pozival gospod Cvikl, pa tudi gospod Feri Horvat, da pozicija in opozicija v tem kontekstu začneta delovati navzven enotno. Zato še enkrat v imenu poslanske skupine Nove Slovenije izražam javno skepso na predlog za spremembo ustave, v luči nujnosti vzpostavitve kohezijskih regij. Ta zadeva bo, sem prepričan, zadeve spolitizirala in nam ne bo pomagala k temu, da bi bili uspešni v novih pogojih, ki so sedaj bistveno težji, kot so bili do sedaj, če bi bila pogajanja do konca tega meseca končana.
Kolega Kokalj, strinjam se z vašim apelom oziroma prvim delom razprave, ko ste poslance in tudi mene opozorili, da se držimo točke, predvidene za današnjo razpravo. Moram pa vas seznaniti, da ne jaz, pa verjetno tudi vi nimate sposobnosti predvideti vsebine razprave posameznega poslanca. Sam bi si seveda to sposobnost zelo želel. Vendar s tega mesta tudi sam apeliram, dajmo vsi skupaj poskušati razprave prilagoditi vsebini, ki je danes na dnevnem redu. Nadaljujemo s sejo. Besedo ima kolega Slavko Gaber.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Dovolite mi, da vendar poskušam razpravljati o tem vprašanju sedaj že pretekle luksemburške pobude v kontekstu. Mislim, da tako o njej razpravlja cela Evropa in da drugačna resna razprava o tem sploh ni mogoča. Sedanjost Evropske unije je namreč pisana. Sam jo vidim rahlo drugače kot, mislim da, večina tistih, ki o tem danes razpravljajo v Sloveniji. Meni je žal, da so zaustavljene ratifikacije ustavne pogodbe v Evropi. Objektivno je zastoj na tem področju zastoj v povezovanju v Evropi in kot takšen je v korist našim tekmicam. Azija in Amerika se ob tem lahko veselo nasmihata in si maneta roke, to bo imelo tudi materialne koristi za tako imenovano drugo stran, s katero marsikdaj sodelujemo, hkrati pa, ali si to priznamo ali ne, smo z njo v tekmi, v tekmi za najboljši del civilizacijskega kolača na tem svetu. Torej, neratifikacije v bodoče, zaustavljanje procesa integracije v Evropi objektivno škodi socialno občutljivemu modelu tržnega gospodarstva in uveljavljanju vrednot Evrope. In mi smo zaradi tega v to Evropsko unijo tudi vstopili. Solidarnost, tolerantnost, sposobnost tekmovati in sodelovati - to so v večji meri naše vrednote in naše lastnosti kot pa lastnosti nekega drugega dela tega sveta. To je žalosten del evropske zgodbe. Posebno pa dojemam to, kar se je zgodilo na zadnjem svetu, kot srečen dogodek. Mislim, da je to za Evropo lahko samo koristno. Škodljivo bi bilo namreč, če bi bili sprejeli predlog, ki je bil na mizi, predlog finančne perspektive 2007-2013. Če pustimo ob strani razloge, in verjetno nihče ne dvomi, da so bili sebične narave s strani obeh največjih igralcev, tako Francije kot Anglije, je dejstvo, da je Blairova zavrnitev te perspektive Evropi ponudila novo priložnost za razmislek o prioritetah. V politiki je dostikrat tako, da se slabo lahko izkaže tudi kot priložnost, kot dobro in kriza je v tem primeru res izziv. Če bi zmagala na tem zadnjem svetu koalicija stiskačev, egoistov, kmetov in moledovalcev, to je bila namreč koalicija, ki je stala za luksemburškim predlogom, bi se Evropa tja do leta 2013 odrekla možnosti resno vstopiti v tekmo s tistimi, s katerimi edinimi Evropa želi tekmovati. Evropa je torej s tem neuspehom dobila priložnost za ponovni razmislek o tem, koliko bo vložila, kot opozarja naš komisar - zanimivo, da ga v Sloveniji skoraj da nihče ne ponavlja, skoraj da nihče ne citira - koliko bomo vložili v razvoj? Koliko bomo vložili, ko bomo začeli na najbolj trdem delu, v tehnološki razvoj na področju obrambe? Evropa je o tem resno razpravljala - razprava o tem bi se morala končati, če bi bila ta perspektiva sprejeta. Koliko bomo vložili v temelje raziskave? Evropa o tem zelo resno razpravlja, tudi te diskusije bi moralo biti v isti sekundi konec, ko bi bilo to sprejeto oziroma bi bilo popolno sprenevedanje tovrstna razprava. Koliko bomo torej vložili v aplikativne raziskave, ki bodo industriji širom po Evropi, torej tudi naši, dale priložnost za to, da ne zaostajamo preveč - ta trenutek namreč vsi skupaj zaostajamo. Te teme so ponovno na mizi in velika odgovornost obstoji tako pred članicam, spoštovani gospod minister - in to mislim, da je namen te diskusije - pred nami tudi, kot Slovenijo, da to temo razvojnega potenciala Evrope vrnemo nazaj v diskusijo. Mislim da se ji ne bo mogel izogniti Blair in da se je torej tukaj retorično ujel v svojo lastno zgodbo in prav oni bodo predsedovali v nadaljevanju in da je s tem dobil Barroso ponovno priložnost, da bi ne le redefiniral lizbonske cilje, ker mislim, da je naredil solidno, ampak bi uspel vztrajati tudi pri tem, da se zagotovijo sredstva za to, da bi takšno strategijo lahko izpeljal. Komisija se je v tej točki izkazala kot zelo šibek člen v pogajanjih, bolj ali manj je imel človek občutek, da nenehno kleči pred velikimi članicami in se skriva v kotu in da je torej celo šibkejša od Prodijeve komisije. Tisto vredno, kar je na mizi in kar je bilo spravljeno z mize, je, dajmo si priznati, vendarle sad prejšnje komisije. Mislim, da bi v tej točki morala Slovenija se znati odpovedati temu, da je samo v klubu moledovalcev. Če smo samo v klubu moledovalcev, to ni vredno te države. Mi seveda moramo znati skrbeti za to, da dobimo, kolikor je le mogoče iz tega evropskega proračuna. Vendar, če ne znamo sočasno izračunati, kaj nam na dolgi rok, če je ta Evropska unija neuspešna, prinese ta neuspeh, kako manj bomo dobili, lahko celo v končnih, absolutnih številkah, če bo Evropa šibka, potem ne vem, zakaj smo se vključevali v to Unijo, saj najverjetneje nismo nekdanja nerazvita Republika Jugoslavije, ki jo zanima samo, kaj bo dobila iz Beograda. Če se tako obnašamo do Bruslja, potem jaz ne razumem naše pogajalske pozicije. Mislim, da to ni način, ki bi si ga naj Slovenija privoščila, in jaz sem prepričan, da bi Slovenija morala biti v prihodnje v teh mesecih, ki sledijo, med aktivnimi podporniki razvojne vizije Evropske unije. Za to pa bi morala vsaj v pripravi proračuna za leto 2006 in 2007 tudi doma ravnati tako. Sedaj trenutno ne ravnamo niti na enem področju, tako pa tudi na drugem nismo ravnali tako. O tem bi se morali domeniti tukaj v parlamentu, zato je pametno, da se verjetno v tem odboru, ki je znan po tem, da ima zaprte seje - in jaz podpiram to, da ima zaprte seje, ker se tam, upam, da lažje pomenite o kakšnih stvareh -, te karte bi bilo treba dati na mizo in vzeti resno parlament, vlado. Ker ni šala to, o čemer se v Bruslju je treba pogovarjati, po drugi strani pa jaz imam izkušnjo z obeh strani: vlada, tudi parlament, ker sicer je vsake toliko časa jokati o demokratičnem deficitu prepozno in povsem odveč; Chirac je tipična slika, ki jo dobite na koncu tega, če to počnete. Naj končam s preprosto mislijo. Kaj če bi razmislili, da bi enkrat bil slovenski nacionalizem v ustavi na propulzivno Evropo? Torej, ne v tem, da mislimo samo nase in da mislimo samo tako daleč, kolikor je med očesom in lastnim nosom. Bodimo tovrstni nacionalisti, da nas bo zanimalo, če gre pri nacionalizmu za interes te nacije, da nas bo zanimalo kaj lahko dobimo od Evrope, ki gre hitreje, ki je močnejša. Jaz sem prepričan, da več, kot če mislimo samo nase in na prvih pet minut.
Hvala. Naslednji na seznamu je kolega Josip Bajc, ki ga ni. Na seznamu razpravljavcev je poslanka Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Materija, ki jo obravnavamo oziroma o kateri razpravljamo danes, je zelo široka, preširoka, da bi jo pravzaprav lahko strnila v nekaj minut, ki jih je ostalo Slovenski nacionalni stranki na razpolago, zato se bom dotaknila zgolj oziroma pomembnih dejstev, ki pa vendarle obstajajo in ki jih je vendarle potrebno omeniti, kljub temu da opozorila, ki jih v Slovenski nacionalni stranki dajemo, prepogostokrat, celo preveč utemeljeno padejo, žal, na oziroma v gluha ušesa. Danes smo pravzaprav kar nekajkrat slišali oziroma poslanci iz različnih poslanskih skupin ugotavljate, da so seje delovnega telesa velikega odbora za evropske zadeve zaprte in da bi bilo celo dobro, da bi bile odprte, smo slišali ne nazadnje od nekdanjega ministra za evropske zadeve. Naj povem, da je Slovenska nacionalna stranka takrat, ko se je v državnem zboru sprejemal zakon o sodelovanju med državnim zborom in vlado Republike Slovenije o zadevah Evropske unije vložila amandma, s katerim smo predlagali, da bi bile seje tega delovnega telesa odprte za javnost; pa ste nasprotovali čisto vsi, od prvega do zadnjega, z izjemo Slovenske nacionalne stranke, zato danes pritoževati se o tem, da so seje zaprte in da ne vemo ostali poslanci, o čem in kaj se pravzaprav dogaja na tem delovnem telesu, je popolnoma neupravičeno. Predsednik je v uvodni obrazložitvi dejal, da je sicer nesmiselno obravnavati nekaj, kar je že, pa bom rekla, pase, da pa bomo po vsej verjetnosti, in dobro bi bilo, sodelovali med državnim zborom in vlado Republike Slovenije v prihodnje. Pa se bom spet navezala na prakso. Praksa, žal, govori drugače. Konkretno o zadevah Evropske unije. V državnem zboru je bilo sklicano zainteresirano delovno telo, odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, da bi odločali o odločitvi, ki naj jo zastopa minister za delo, konkretno v zadevi delovnega časa. Prišla je namreč direktiva, jaz sem prepričana, da veste za direktivo, ki je nalagala tudi Sloveniji kot članici Evropske unije, da omeji zgornjo mejo delovnega časa. Gre za število delovnih ur na teden. Pa je minister Drobnič javno povedal, brez razprave v državnem zboru, brez da bi se pozanimal, kakšno je stališče državnega zbora oziroma poslank in poslancev tega parlamenta, da te direktive pač ne bo upošteval. Toliko o tem, koliko lahko pravzaprav verjamemo vladnim predstavnikom. In ne nazadnje se sprašujem: ali ne vedo, kaj govorijo, ali gre pravzaprav za veliko sprenevedanje oziroma ignoranco? Tu sem bom navezala na zadnjo sejo odbora državnega zbora za zadeve Evropske unije, kjer je bilo s strani državnega sekretarja izpostavljeno oziroma rečeno, da francoski in nizozemski "ne" absolutno pozitivno vplivata na finančno perspektivo. Danes se sprašujem, pa to ni retorično vprašanje, jaz upam, da bom tudi s strani ministra dobila odgovor, zakaj pravzaprav te finančne perspektive danes še ni, ko pa so bile tako optimistične napovedi s strani državnega sekretarja. In naj povem, da je Slovenska nacionalna stranka opozorila, opozarjala ves čas pravzaprav, zelo utemeljeno opozarjala, da si take pravljice danes pravzaprav ne moremo več privoščiti. Kaj bo sledilo po tretjem britanskem "neju"? Zopet sem bom navezala na razpravo, ki se je odvijala v tem državnem zboru. Ko so kolegi iz Slovenske ljudske stranke zelo evforično utemeljevali ali negirali naša opozorila, da pravzaprav hitenje pri ratificiranju evropske ustavne pogodbe ni dobro za Republiko Slovenijo, no takrat so, kot sem že dejala, evforično negirali to naše opozorilo, in se ponorčevali, da pa bo, bila je izpostavljena ravno Velika Britanija, pravzaprav vzela Slovenijo za zgled pri ratificiranju tako pomembnega dokumenta. Tudi o tem danes pravzaprav danes težko govorimo. Zato bom še enkrat poudarila, da graditi na evforičnih, brezvsebinskih upih pravzaprav ni primerno, da je čas za tovrstno početje, še posebej če prihaja s strani vlade oziroma vladnih strank, pravzaprav mimo. Čas je za streznitev, spoštovane kolegice in kolegi. Včeraj oziroma danes smo ne nazadnje sprejemali rebalans proračuna Republike Slovenije. Kaj lahko pravzaprav pričakujemo oziroma kdaj bo Republika Slovenija stopila oziroma prevzela evro? Ali ima Slovenija izdelan načrt za enojen ali dvojen korak na tem področju in če ga ima, še enkrat sprašujem - kdaj? Pred dobrim letom dni smo slišali od pristojnih vladnih služb zatrdila, da se bo v finančni perspektivi obravnaval odstotek 1,14 BDP - govorimo o evropskem proračunu. Vse države naj bi ta odstotek koristile. Slovenska nacionalna stranka je že takrat opozarjala, da je ta ocena oziroma napoved popolnoma nerealna. Pred pol leta smo bili vnovič priča vladnim zagotovilom, da bo ta odstotek sicer nekoliko nižji, znašal naj bi 1,04% oziroma 1,06% BDP, kar naj bi bilo takrat po zagotovili vlade oziroma vladnih služb realno. Celo rečeno, da na manj ne pristanemo. Pred enim mesecem dni smo pristali veselo, bom rekla, na 1% tega obljubljenega denarja, danes nimamo niti tega. Vnovič sprašujem, ali gre za nepoznavanje ali veliko ignoranco pri tako resnih in pomembnih zadevah. Ne nazadnje slovenski rebalans proračuna bazira tudi na evropskih sredstvih oziroma sredstvih, ki naj bi jih prejeli iz evropskega proračuna. Treba je seveda ustvariti tudi pogoje za prevzem oziroma uvedbo evra. Še enkrat sprašujem ministra: ali in kdaj? Kaj ne nazadnje pomenijo v splošnem delu rebalansa proračuna predvidena sredstva iz EU oziroma evropskih skladov in ali so zagotovljena in če ne, kdaj oziroma kaj sedaj? Sprašujem tudi, kaj se je v resnici zgodilo na kmetijskem področju. Naj omenim samo 18 milijonov evrov zamrznjenih sredstev. Zamrznjena sredstva, ker slovenski pravni red ni ustrezen, ni tak, kakršnega naj bi narekovala EU. Ali bomo v Sloveniji zato, da bodo kmetje tisto, kar jim pripada iz evropskih skladov, torej 18 milijonov evrov evropskega denarja, lahko črpali, spremenili, konkretno, zakon o dohodnini? Še enkrat bom čisto za konec omenila tisti, kar sem že dejala. Nepoznavanje ali ignoranca. Vsekakor ocenjujem, da gre za veliko norčevanje iz poslank in poslancev državnega zbora in ne nazadnje iz slovenskih državljank in državljanov. Poslušali smo tudi obljube, sicer še pod prejšnjo vlado, ampak tudi ta vlada nadaljuje v tem tempu, da bomo Slovenci, ko bomo stopili v EU, po načelu reciprocitete oziroma recipročnosti lahko delali kjerkoli v okviru EU, pa tudi prost pretok delovne sile za Slovenijo ne velja. K nam seveda lahko hodijo drugi, mi drugam, razen v vzhodne države, nove države članice, ne moremo. In dogaja se celo to, da se krši delovna zakonodaja na račun prostega pretoka delovne sile, ko slovenska podjetja uvažajo tudi nekvalificirane delavce iz vzhodnih držav, ki so pripravljeni za manj denarja delati več ur. Ali je to resnično tisto, kar smo si želeli oziroma hoteli od Evropske unije?
Hvala. K razpravi se je prijavila Cvetka Zalokar Oražem. [[Je ni.]] K razpravi je prijavljen poslanec Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Razprava o naslednji finančni perspektivi Evropske unije je seveda potrebna, vendar je v tem trenutku zanjo v državnem zboru nekoliko prehitro - za bodočo namreč. Za to, ki pa je klavrno propadla, pa je žal prepozno, čeprav pravočasna obravnava na seji državnega zbora ne bi spremenila rezultata, ki pa je dejansko za Evropo slab. Na prejšnji seji sem glasoval za predlog, da se opravi razprava o odgovoru ministra za finance na poslansko vprašanje, čeprav sem vedno bolj prepričan, da poslovnik v tem delu ni najboljši. Prvič, pomeni zamik 30 dni, kar pomeni veliko časa. Tu se je pokazalo, da smo vlak v tem času zamudili. Druga zadeva pa je ta, da dejansko je to razprava, ki nima nikakršnega zaključka, nikakršnega efekta, torej razprava zaradi razprave v državnem zboru. Ampak oglasil sem se predvsem zato, ker sem včeraj, potem ko smo vložili zahtevo oziroma pobudo za spremembo treh členov ustave, slišal, da to ni dobro za Slovenijo, da to ni dobro v tem trenutku. Danes so mi k temu pritrdili, da je to izguba energije, da je to politizacija, da to z Evropsko unijo nima čisto nobene povezave. S kohezijskimi regijami zanesljivo neposredne povezave nima, z Evropo pa ima. Evropska listina o lokalni samoupravi namenja tudi temu nekaj besed in verjetno bomo slej ko prej v Sloveniji pokrajine imeli - ali na način, ki je zame sicer nekoliko manj sprejemljiv, da bodo razvojne regije spontano, počasi, čez nekaj časa prerasle v pokrajine, ali pa na način, ki smo ga predlagali s to spremembo, torej spremembo ustave, potem zakon z dvotretjinsko večino, tako o financiranju kot o ustanavljanju in vsebini pokrajin. V prejšnjem mandatu smo govorili o tem, da je treba spremeniti ustavo, da bomo potem ustanovili pokrajine z zakonom, pa so nekateri govorili, da to ni potrebno, da lahko ustanavljamo pokrajine z obstoječo ustavo. Ko smo letos poskusili v tem mandatu ustanoviti pokrajino mimo spremembe ustave, je bilo rečeno, ne, ne, zdaj pa malo počakajte s temi spremembami oziroma ustanovitvijo pokrajin, bomo najprej spremenili ustavo. Ko vložimo predlog za spremembo ustave, pravite, da je to politizacija in da izgubljamo energijo, da to ni pomemben projekt. Želel bi vas opozoriti predvsem na to, kar sem že tudi včeraj v izjavi povedal, da to dejansko neposredne povezave nima. Ampak če bi imeli pokrajine že ustanovljene in bi te pokrajine funkcionirale, bi se veliko lažje združevale oziroma lažje našle skupni imenovalec za tako imenovane kohezijske regije, ki pa so pomembne tudi za črpanje sredstev. Včeraj me je eden izmed novinarjev, udeležencev tiskovne konference nekoliko presenetil z vprašanjem, ali pa ni morda tu prisotna bojazen, da ko ustanovimo pokrajine, bo nastala neka močna združba, ki pa ni nujno, da bo mislila, gledano politično, enako, kot misli vladna koalicija v tem trenutku. Vse bolj se mi dozdeva, da njegovo vprašanje oziroma njegovi pomisleki imajo temelj ravno v teh naših razpravah, ko govorimo o pokrajinah. Torej, kot sem dejal. Zamujamo z razpravo o tem, verjetno tudi ni najbolj pravo mesto tu, v tem trenutku, za naslednjo finančno perspektivo Evropske unije. Naj pa za konec povem, da sem tudi sam bil, ne sam žalosten, ampak tudi nekoliko osramočen, ko sem bral izjave o sodelovanju Slovenije pri finančni perspektivi Evropske unije v prihodnje, ko so naštevali vse tiste države, ki so pripravljene tudi nekaj popustiti v dobro, v skupno dobro, v dobro Evropske unije, seveda nas, ki nam je Evropska unija samo to, da smo obrnjeni tja, kot smo bili včasih obrnjeni kam drugam, v pričakovanju, da bomo od tega nekaj imeli. Dejansko je bila tista ocena, ki jo je dejal, mislim, da premier, luksemburški - mislim, da premier - , da je tudi njega bilo sram. Ampak iz drugega stališča, ko je opazoval oziroma videl, kako so tisti najrevnejši pripravljeni še popuščati za to, da bi finančna perspektiva, oziroma pogajanja bila uspešna. Hvala lepa.
Hvala vam kolega Kontič. Besedo dajem poslanki Majdi Širca. Ni jo v dvorani. Besedo dajem poslancu Davorinu Terčonu. Ni v dvorani. Besedo ima poslanec Stanislav Brenčič. Ni v dvorani. Besedo ima poslanec Aurelio Juri. Ni v dvorani. Besedo dajem poslancu Robertu Hrovatu.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav tudi gospodu ministru, kolegice in kolegi! Sam se bom poskušal držati vsebine te točke dnevnega reda, torej razpravljam o odgovoru ministra za finance. Začel bom na koncu poslanskega vprašanja ministru za finance, kjer se očita gospodu Bajuku kot vodji pogajalske skupine, da ni imel v državnem zboru potrjenega pogajalskega izhodišča o naslednji finančni perspektivi. Očita se mu, da v državnem zboru ni dobil mandata za pogajanja. To enostavno ni res. Vsak petek oziroma po potrebi se člani odbora za zadeve Evropske unije sestajamo in obravnavamo in potrjujemo izhodišča za pogajanja na ravni Evropske unije. Tudi z izhodišči vlade Republike Slovenije o naslednji finančni perspektivi od 2007 do 2013 smo se temeljito seznanili in, poudarjam, potrdili mandat vladi, za pogajanja o evropskem proračunu. Torej ne drži, da vlada Republike Slovenije ni imela v državnem zboru potrjenih izhodišč za zaključek pogajanj o naslednji finančni perspektivi. Dopuščam pa možnost, da nekateri poslanci iz opozicije niso bili zadovoljni z izidom glasovanja na omenjenem odboru. Slovenija je v razpravi o naslednji finančni perspektivi kot izhodišču za pogajanje vseskozi smatrala predlog evropske komisije. Seveda pa se je bilo treba zavedati, da bi bil končni dogovor v juniju možen samo s popuščanjem vseh držav članic, torej kot kompromis med predlogom evropske komisije in predlogom šesterice neto plačnic. Že sedaj lahko ugotovimo, da bo zaradi neuspeha pogajanj na Evropskem svetu potrebno pristop do reševanja naslednje finančne perspektive spremeniti. Kot že v prejšnjem predlogu mora ostati prioriteta kohezija, vendar, da bi zagotavljali konvergenco v razvitejšimi v Evropski uniji, bo potrebno Slovenijo razdeliti na več statističnih regij. Ko bo vlada sprejela ustrezno podlago za regionalizacijo ter prilagodila stališče do naslednje finančne perspektive, se bomo na odboru za zadeve Evropske unije do predloga spet opredelili. Vendar pa to ni več tema te točke dnevnega reda. Še enkrat bi rad poudaril, da so imeli člani delegacije Republike Slovenije pri pogajanjih o finančnih perspektivi potrjen mandat tega državnega zbora. Ocenjujem pa tudi, da je bil odgovor gospoda Bajuka na poslansko vprašanje povsem ustrezen. Hvala.
Hvala gospodu Hrovatu. Besedo ima gospod Školč. Ga ni. Besedo ima gospod Germič. Tudi ni. Gospod Potrč. Ga tudi ni. Gospod Posedel. Tudi ni. Gospod Jerič. Tudi ni. Gospod Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. V finančni perspektivi je sicer Slovenija opozarjala na to, da je potrebno zagotoviti več sredstev tudi za Naturo 2000, kar je seveda razumljivo. Gre za izjemno veliko površino, v katero spada Slovenija oziroma smo se odločili, da vključimo velik del Slovenije v Naturo 2000, in seveda tudi željo, da bi potem pridobivali očitno več sredstev za to, več kot jasno je, da niti za Naturo niti za druge pomembne projekte iz kohezijskih skladov ne bo dovolj sredstev. Zato se ob tem, ko danes razpravljamo o finančni perspektivi, moramo tudi doma vprašati, ali ne bi bilo smotrno opraviti revizijo razglasitve Nature 2000 in jo seveda prilagoditi nekim dejanskim razmeram, predvsem v domačem okolju in tudi v evropskem. V nasprotnem primeru se nam zdi, da se nam lahko resnično zgodi, da bo Bruselj odločal o tem, kako naj zavarujemo svojo naravo, seveda bomo pa pri tem striktno pozabljali oziroma pa bili onemogočeni pri razvoju gospodarstva in seveda pri ohranjanju poseljenosti, predvsem podeželja. In ob tej priložnosti bi rad opozoril na to, da je ravno tako, sicer prav, da se ob finančni perspektivi v Evropi pogovarjamo o tem, da je varovanje zunanje meje Evropske unije skupen projekt vseh držav članic in zato seveda je za ta projekt potrebno zagotoviti sredstva iz evropske blagajne. Seveda je pa varovane meje en del problematike Evropske unije, ni dovolj, da varujemo, pomembno je tudi, da omogočamo razvoj in obstoj življenja ob naši južni meji in bodoči schengenski meji, kajti povečano število tako policistov ali pa vseh, ki bodo opravljali nadzor na schengenski meji, bo vplivalo tudi negativno na nek sproščen in hitrejši razvoj območij ob schengenski meji. Nikjer v tej finančni perspektivi ni govora o tem, da izpostavimo ta problem in da seveda poskušamo uveljaviti pridobivanje dodatnih sredstev tudi za ohranjanje poseljenosti in razvoja gospodarstva in s tem seveda vzpostaviti daleč najbolj učinkovit sistem varovanja schengenske meje. Tako upam, da bo v naslednjih obdobjih vlada posvetila več pozornosti tudi temu vprašanju in se ne bo pravzaprav ukvarjala samo in zgolj s tistim najnujnejšim, ki je vezano na varnost. Predvsem pričakujemo od vlade, da bo reševala življenjske probleme in jih izpostavljala v teh pogajanjih. Če jih pa že ni sposobna ali pa ne more uveljaviti, pa seveda pričakujemo tako v rebalansu proračuna kot seveda tudi v proračunih, ki bodo sledili v Sloveniji, da bo iz lastnih virov namenjenih več sredstev za te namene. Še enkrat bi samo poudaril, da resnično ni sprejemljivo, da recimo razpis INTERREG 3a, ki je dejansko razpis tudi Evropske unije, Slovenija, Hrvaška, Madžarska, obravnavamo kar tako, nekako površno in da se sredstva za to v naših proračunih zmanjšujejo. To kaže na to, da pravzaprav vlada ni pripravljena ali pa ni seznanjena s vsem, kar je potrebno postoriti, da se življenje ob schengenski meji ohrani, in predvsem tudi uspešno razvije v bodoče. Tako resnično upam, da pri naslednjih razpravah za finančno perspektivo slovenska vlada prej poskuša dobiti stališče državnega zbora in poslancev, kajti očitno vsak ve vsaj za en detajl v Sloveniji, s katerim lahko resno opozori vlado, da lahko ta detajl tudi uspešno uveljavi potem pri pogajanjih potem v Bruslju. In ne nazadnje jih, po mojem mnenju, tudi veliko lažje. To, kar se dogaja danes, je enostavno pač prepozno in mislim, da je tudi upravičeno, da izrazimo kritiko do takšnega delovanja. Hvala.
Hvala gospodu Vebru. Besedo ima gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Vesel sem, da danes razpravljamo o aktualni zadevi, to je o situaciji, ki je nastala po propadu Evropskega sveta, in vesel sem, da je predsednik vlade sprejel ta izziv, da je implicitno vpeljal, kot sem že omenil, nov institut, in sicer klasični institut parlamentarizma v Evropi, ki ga pa naš poslovnik ne predvideva, to se pravi, izjavo vlade o aktualni zadevi, in da lahko na podlagi tega diskutiramo. Kajti, če bi danes diskutirali o tem, kar je zadnjič formalno postavil vprašanje poslanski kolega Cvikl, potem bi o popolnoma preseženi zadevi diskutirali, in mislim, da je predsednik vlade tudi modro državniško ocenil, da je bilo tisto vprašanje takrat provokacija, ovira vlade v prizadevanjih, pogajalski poziciji in da je preskočil na višji, kvalitetnejši nivo. Sedaj seveda smo soočeni s popolnoma novo situacijo. In predsednik vlade je pravilno ugotovil, da se bo Slovenija prilagodila nastali situaciji, da bo is tega poskušala izvleči čim več. Zaradi tega me čudi, da je iz razprav nekaterih poslanec vel tih, prekrit način oviranja vlade oziroma destrukcije vladnih pozicij, oviranja vladne pogajalske pozicije za naprej. Tako je bilo rečeno, da naj bi vlada, na vsaki način, da ima možnost tudi se priključiti, to se sicer lahko - in na nek način sprovocirati ali pa izsiliti nadaljnji evropski vrh prihodnji teden, kot da bi bilo vse to možno. Seveda, treba je biti realisti, da kaj takega v tej situaciji ni možno, čeprav so nekatera razmišljanja bila še pred nedavnem prisotna. Evropska unija si je vzela čas za premislek in mislim, da se je prilagoditi na podlagi razmisleka nastalim razmeram in tudi določiti nove prioritete znotraj evropskega proračuna, je izredno modro. Seveda se pa ne morem strinjati s tem, z načinom, na kakšen način je bila kritizirana pozicija nekaterih držav, ki so zastopale svoje interese. Kolega Gaber je, čeprav ni omenjal Francozov in nekaterih držav, po moje, na zelo žaljiv, z boljševiškim besednjakom omenjal, da se Slovenija priključuje klubov stiskačev, kmetov in moledovalcev. Tu je bila beseda "kmet" v tistem boljševističnem pomenu psovke uporabljena, kot nekaj slabega. Mislim, da se je treba opravičiti za takšen žargon tudi slovenskemu kmetu. Nekatere države zastopajo svoje interese in jih striktno zastopajo in so celo uveljavile svoje interese. V nekem trenutku, v tem trenutku gredo seveda na škodo tudi slovenske države, interesi teh obeh velikih držav, vendar pa ne moremo mi, slovenske države in slovenske vlade postavljati v pozicijo, kot da v tukajšnjem parlamentu psujemo nekatere države in s tem v čudno luč spravljamo našo vlado, ko bo šla na pogajanja. Prav tako je bilo tudi teza, da je komisija, evropska komisija šibak člen v pogajanjih. Po mojem mnenju je to kolega Gaber naredil zavesten napad na predsednika evropske komisije Barrosa in na nek način tudi na slovenskega komisarja Potočnika. Jaz se zavedam, da bi morda imela komisija in komisar neko boljšo pozicijo, če bi prihajal iz največje evropske države ali najbolj pomembne. Samo, na tak način omalovaževati delo in funkcijo komisarjev iz majhnih držav, ki bodo prav gotovo v svojih prizadevanjih pripomogli tudi k slovenski poziciji, v slovenskem interesu, mislim, da ni državniško modro. Je pa to politika, in tudi nekatere teze v nastopu gospoda Cvikla so šle v to smer, da čim slabše je za Slovenijo, je tem boljše za našo strankarsko politiko. Jaz mislim, da se je treba te teze odpovedati in te politike. Res je - to je med vrsticami še kako dobro bilo zaznavno, še kako dobro. In verjetno smo tu profesionalci, ki zaznavamo nekatere poudarke in jih tudi dešifriramo. V tej situaciji je seveda potrebno povedati, da je Slovenija v tem trenutku v neki posebni situaciji, ki bo morala združiti vse potenciale in tudi se politično združiti v prizadevanjih, v podporo temu, da bomo v novem krogu evropskih pogajanj dosegli finančne efekte v novi finančni perspektivi v novem proračunu. Vemo, da je ogromno zamujenega. Da je bila prejšnja vlada neuspešna ali pa sploh neprizadevna v ustvarjanju kohezijskih regij. To bi lahko bilo na mizi, lahko bi bilo rešeno, ker so primerljive države v tistem obdobju to rešile. Naredile so kohezijske regije in se danes ne ukvarjajo s problemom, kako črpati evropska sredstva in imeti regije, ki so po GDP-ju pod 75%, kar ni ovira za črpanje nekaterih sredstev. Tega žal v tem trenutku Slovenija nima na mizi in je to treba še doseči. Podoben problem je tudi teh blokiranih 18 milijonov sredstev za kmetijske strukturne sklade. Upajmo, da se jih bo dalo počrpati. Je pa to nepotrebna epizoda, nepotrebna v vsakem primeru. Če bodo pozneje črpana, bo že nekaj manj na podlagi teh sredstev ustvarjeno pri kroženju tega denarja. Danes se precej dotikamo debate, ali slovenska vlada prihaja po mandat v državni zbor, na ustrezna odbora. Iz moje izkušnje, ki pokriva velik del odnosov z Evropsko unijo, se pravi, politične zadeve, varnost in tako naprej, je vlada vedno prišla po mandat, to izrazila javno in prinesla svoja stališča. Res pa je, ker se ta stališča v Bruslju formirajo v zadnjem trenutku in dokler niso najprej obravnavana v Bruslju, jih slovenska vlada ne more prinesti na ogled slovenski opoziciji. To dejansko prihaja zadnji trenutek in so zaradi tega ta proceduralna motoviljenja dostikrat prisotna, zato razna spotikanja in metanje polen pod noge zvenijo nekoliko čudno. Strinjam se s kolegom Cviklom, ko je pozval, da ni kaj skrivati pri teh zadevah. Se strinjam in sem še vedno na stališču, da bi morali to delati bolj odprto. Vendar sem pa na podlagi izkušenj in debat nekaterih tudi prepričan, da je pametno, da vsako pogajalsko stališče ne pride takoj v javnost, ker ga nekateri brez državniške odgovornosti tudi takoj denuncirajo v evropskih krogih, tam, kjer je denunciacija takega pogajalskega stališča za Slovenijo škodljiva. Strinjam pa se, še enkrat povem, da delamo odprto. Vendar nas čakajo v evropskem merilu zelo težke naloge, zelo težka pogajanja, da bomo deležni določenih sredstev, ki jih danes še nimamo na mizi. Zaradi tega se ne morem strinjati, da Slovenija ni bila pripravljena popuščati. Kdo jo je uvrstil tako? Seveda je popuščala! Bilo je celo izraženo na teh odborih, da bomo popustili, ker je finančna perspektiva, če bi bila sprejeta na tem vrhu, za nas v vsakem primeru ugodnejša kot bo naslednja. In to jasno stališče o popuščanju je bilo izraženo. Zato ne uvrščati Slovenije med države, ki so minirale evropski vrh, ki niso popuščale. To je zopet napačno tolmačenje, napačna interpretacija, lažna interpretacija. In tudi zaradi tega je današnja razprava koristna in primerna, da se o tej zelo ažurni temi pogovarjamo; ne o tistem, kar je bilo s tistim poslanskih vprašanjem mišljeno politično, ampak da se o ažurni zadevi pogovarjamo, da ponovno na nek način združimo prizadevanja tako kot so bila prizadevanja, vseh političnih strank v času pred pristopom združena, da je takratna vlada imela izredno lahko nalogo kritja hrbta. Sedanja vlada ima bistveno težjo nalogo. Te enotnosti, te pripravljenosti pozicije ne vidim in je ni. Te drobne politične intrige se pojavljajo kar naprej s poskusom pridobivanja političnih točk. Mislim, da je glede na krizo Evropske unije potrebno ponovno združiti sile. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jerovšku. Gospod Džuban. Ga ni. Gospod Mikolič, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Moram v začetku omeniti, da so se mi nekatere navedbe v uvodu nastopa pobudnika današnje razprave zdele skoraj smešne, če že ne vsaj neresne. Da bi mi Slovenijo lahko rešili pogajanja pod luksemburškim predsedovanjem - res neresno. Sprašuje se oziroma vlado, ali je naredila dovolj na tem, da bi bila izhodišča za pogajanja čim boljša, kaj vse bi bilo drugače, če bi državni zbor dal pogajalcu točno določen mandat. Stališč, ki jih je vlada sprejela 21. aprila in jih je odbor državnega zbora za zadeve EU nato potrdil 4. maja, ni bilo potrebno spreminjati. V stališčih Republike Slovenije je bilo namreč jasno navedeno, da je kohezijska politika za Slovenijo prioritetna in da v kolikor pride do zmanjšanja sredstev, glede na predlog komisije, bi moralo biti to zmanjšanje čim bolj enakomerno porazdeljeno, pri čemer bi morali biti zmanjšanju izpostavljena vsa področja porabe, vključno tudi s kmetijsko politiko. Glede na neuspeh pogajanj na Evropskem svetu je za Slovenijo jasno, da bo pristop potrebno spremeniti. Prioriteta ostaja kohezija in da bi bili upravičeni do sredstev, ki bi zagotavljala konvergenco z razvitejšim delom EU, bo potrebna delitev na več statističnih regij. Ne glede na to je pomembno vedeti, da bi Slovenija kljub nedavno propadlem pogajanju na osnovi obstoječih predlogov naslednje finančne perspektive tudi v primeru, da še naprej ostaja ena NUTS2 regija, ostala neto prejemnica sredstva iz evropskega proračuna. Razlika je le v tem, da bi teoretični neto finančni položaj Slovenije v tem primeru bil bistveno slabši, vendar, kot že rečeno, še vedno pozitiven. Za Slovenijo je tako s finančnega vidika in tudi z vidika učinkovitejšega regionalnega razvoja pomembno, da se z evropsko komisijo čim prej dogovori o omenjeni členitvi na NUTS2 regije. Pri tem ostaja odprto tudi vprašanje števila regij, pomembno je vedeti, da je skladno z uredbo o NUTS-u Slovenija upravičena le do dveh NUTS2 oziroma tako imenovanih kohezijskih regij. Kot navedeno, je to pa tudi vprašanje ureditve nove regionalizacije. Slovenija želi, da novi NUTS2 regiji z uveljavljeno stopnjo začne v naslednji finančni perspektivi, torej najkasneje z letom 2007. To pomeni, da bi morali uveljaviti skrajšani postopek oziroma regije dobiti predčasno. Evropska komisija je to možnost v marcu letos že nakazala, seveda pa bo potrebno še veliko dela, da tovrstne cilje tudi dosežemo. Hvala.
Hvala gospodu Mikoliču. Gospod Barovič. [[Ga ni.]] Gospod Slavinec. [[Ga ni.]] Gospod Švagan. Izvolite. Kramberger. [[Ga ni.]] Lavtižar Bebler. Gospa Lavtižar Bebler. Izvolite. [[Ne.]] Gospod Kontič. [[Ga ni.]] Gospod Zagorac. [[Ga ni.]] Gulič. [[Tudi ne.]] Gospod Černač.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni! Danes naj bi tekla razprava o odgovoru finančnega ministra dr. Andreja Bajuka na poslansko vprašanje cenjenega kolega, kakšen je pomen zadnjega predloga luksemburškega predsedstva za nadaljnji razvoj, javnofinančni položaj in gospodarsko rast v Republiki Sloveniji. Jaz moram reči, da takrat nisem glasova za to razpravo, ravno zaradi tega čemur smo danes priča. Mislim, da govorimo, v glavnem o vsem drugem, zelo malo pa o tistem, kar je bil odgovor in kar je bilo vprašanje. Moje mnenje je, da ne samo zaradi tega, ker se je vmes zgodil 17. junij, jaz sem prepričan, da bi tudi pred tem datumom situacija bila popolnoma podobna. Na nek način moram reči, da se je danes v malo širši sestavi, glede na to našo prisotnost, niti ne tako pretirano širši, odslikava razprava na sejah odbora za zadeve EU. Verjetno pa ga tudi ni v tej dvorani, ne glede na vaše nekatere razprave, ki bi dejansko verjel, da bi bil razultat pogajanj drugačen, v kolikor bi to razpravo opravili pred 17. junijem oziroma 16. junijem. Sam se sicer strinjam s tistimi razpravljavci, ki ste izpostavili, da gre pri pogajalskih izhodiščih naše države glede naslednje finančne perspektive za vprašanja, kjer si pozicija in opozicija naj bi oziroma bi si morali prizadevati za isti cilj. Tudi jaz mislim tako. Mislim, da bi si morali obe prizadevati za ustrezno in čim bolj ugodno pozicijo Slovenije v EU, ki bo omogočila njen hitrejši razvoj. Moram reči z vsem dolžnim spoštovanjem, da mi nekatera ravnanja posameznih opozicijskih poslancev puščajo dvom o iskrenosti teh prizadevanj. V glavnem smo bili v dosedajih razpravah z redkimi izjemami in priča takim in drugačnim proceduralnim akrobacijam, govorim predvsem za odbore, ne pa vsebinskim predlogom, ki bi izboljšali naša pogajalska izhodišča. In še ko do takega vsebinskega predloga pride, je bil na odboru sicer zavrnjen, saj se je izkazalo, da je neustrezen in slab, ker bi ne izboljšal, pač pa poslabšal pogajalska izhodišča Slovenije in jih otežil, si je predlagatelj iz vrst opozicije dovolil, da je še pred zaključkov zaprte seje odbora novinarjem povedal, da je predlog vlade, ki sta ga podprla dva odbora državnega zbora, slab za Slovenijo in EU in da obžaluje, ker odbor ni podprl njegovega predloga. To ni dobro, kolegice in kolegi. Ni dobro za bodoča pogajalska izhodišča naše države, zato bi bilo nujno, da na teh vprašanjih posamezniki ne gradite svoje medijske promocije. Gre za preveč resna in pomembna vprašanja za bodoči razvoj Slovenije in mislim, da bi se bilo za izogibati takim vprašanjem. Mislim, da lahko tudi brez pretiravanja ugotovimo, da smo na mnogih področjih, tako v tem državnem zboru kot tudi v Sloveniji, ujetniki nekaterih preteklih odločitev. Že večkrat smo razpravljali o neustrezni davčni zakonodaji, malo smo jo tudi popravljali, v čemer smo obsegli samo tisti segment tistih, ki so bili najbolj vztrajni in najbolj glasni, izpustili pa vse tiste, ki jih ta zakonodaja ravno tako bremeni, pa nimajo tako močnih pogajalskih možnosti oziroma moči. In mislim, da je ta neustrezna zakonodaja tudi povzročila zadnje zaplete pri črpanju EU sredstev na področju kmetijstva. Soočeni smo bili do danes z neustreznim proračunom za leto 2005, kjer je treba pač resnici na ljubo povedati, da je morda problem tudi v tem, da je bil predlagan že zelo dolgo nazaj, dve leti od tega. Ampak, čudno je bilo to, da so avtorji želeli, da bi bil popravek boljši od originala. Mislim, da so vse to razprave, ki bi jih lahko še nadaljevali, in ne bi bil dovolj niti čas, ki ga imamo na razpolago za celotno današnjo razpravo. Vendar bi zaključil s tem, da nam prav popolnoma nič ne pomaga, če ta vprašanja venomer izpostavljamo. Tudi nam nič ne pomaga, da danes razpravljamo o tistem, kar se je že zgodilo, in pri čemer je po mojem mnenju Slovenija imela ustrezno in kvalitetno pogajalsko izhodišče. In mislim, da so naši pogajalci na ustrezen način bili pripravljeni izpogajati največ, kar je bilo možno. Ni pa bilo seveda to, kar se je zgodilo v posledici, odvisno samo od naše države. Mislim, da sem tudi v nasprotju z nekaterimi, ki ste danes obžalovali to, da se Slovenija ni pridružila skupini tistih držav, ki so poskušale, "kobajagi" rešiti pogajanja s tem, da so se, šlo je za najrevnejše države, odpovedale delu svojih sredstev v korist bogatejših držav, da se temu klubu, če lahko temu tako rečem, ni pridružila. Jaz sem vesel, da se ni pridružila. Mislim, da je ravnala prav. Iz dveh razlogov. Mislim, da to ne bi nič pomagalo pri izhodu. In mislim, da bi si Slovenija za bodoče poslabšala svoj pogajalski položaj. Jaz osebno upam, da bo kljub vsemu, še posebej pa zaradi teh zadnjih dogodkov, današnja razprava vsaj malo pripomogla k temu, da se bomo v bodoče vsi skupaj bolj posvetili prihodnosti in svojo energijo, ki, kot opažam, nam je ne manjka v tem državnem zboru, voljo in znanje usmerili v vprašanja, ki so pomembna za bodoči položaj naše države, predvsem pa doma storili vse v tem vmesnem obdobju, ki ga imamo nekako na voljo in ki ga ni pretirano na voljo, da bomo vzpostavili ustrezne mehanizme oziroma ustrezno absorpcijsko sposobnost za črpanje sredstev, ker nam tudi v primeru, da bi se ta pogajanja izšla tako, kot smo vsi srčno upali, verjetno ne bi kaj dosti pomagalo, če ne bi potem teh sredstev bili sposobni v prihodnjem obdobju počrpati. Hvala lepa.
Hvala gospodu Černaču. Gospod Testen, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanke in poslanci! Jaz bi za začetek najprej pozdravil idejo vseh tistih, ki so rekli, da bi se pri evropskih zadevah bilo smiselno med koalicijo in opozicijo v nekem smislu poenotiti in navzven zagovarjati iste interese. Takoj zatem moram povedati, da če ste pozorno poslušali izvajanje gospoda Cvikla, se je dalo iz njegovega govora razbrati ali verjamete meni ali predsedniku vlade. Gospod Gaber je rekel, da je vesel, da je propadla finančna perspektiva 2007-2013. To skupino ljudi, ki so jo zagovarjali, je označil za neko skupino, da ne uporabim vseh tistih besed, ki jih je on uporabil, zelo primitivnih in čudnih ljudi. In da je vesel, da bo pod angleškim vodstvom, kateremu blizu je bila tudi naša prejšnja vlada, lažje Evropo peljati naprej. Nisem prepričan, bomo videli, kaj bomo dosegli. Druga stvar, o kateri sem hotel govoriti, mene motijo debate, ki so marsikatera povsem izven dnevnega reda. Jaz sem pričakoval, da se bomo danes pogovarjali o tem, kako naprej, glede na to, da je luksemburško predsedovanje zgodovina, kako bo Slovenija postavila nova izhodišča, kako se bomo pogajali pod angleškim predsedovanjem, kako bomo eventualno si izpogajali in naredili dve ali tri evroregije. V to smer sem pričakoval malo več debate, o tem pa je bilo žal relativno malo besed. Še ena stvar, ki bi bila tudi zelo aktualna za današnjo razpravo, je črpanje sredstev do leta 2006. Mi vemo, da imamo na tem področju in tudi največja bojazen v rebalansu proračuna za leto 2005 je prav evropska sredstva. V tej smeri vemo, da imamo veliko problemov pri pripravi projektov, da imamo veliko problemov pri usposabljanju kadrov, da imamo veliko problemov pri administrativnih zadevah. O teh stvareh žal danes nismo veliko slišali. Izkušnje so nam pokazale, da smo v dosedanjem času, se pravi v letu 2004, se na tem področju relativno slabo izkazali. Ustanavljanje evroregij, ki je bilo na začetku omenjeno, omenjeno je bilo s strani predsednika vlade je bilo omenjeno tudi, da je potrebno triletno prehodno obdobje. Kaj pa, če Slovenija ne bo izposlovala evroregij? Kaj bomo pa potem? To je vprašanje po moje, o katerem bi danes morali kakšno besedo reči. In če teh evroregij ne dobimo, potem se nam pa res slabo piše. Hvala lepa.
Hvala gospodu Testenu. Besedo ima gospod Kangler.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Že kot predstavnik poslanske skupine sem uvodoma nakazal nekatera stališča poslanske skupine Slovenske ljudske stranke v zvezi s finančno perspektivo Evropske unije in v kakšni vlogi se vidi Slovenija. Osebno bi pa rad poudaril, da mora vlada skupaj z državnim zborom storiti vse, da Slovenija čim dlje ostane neto prejemnica in da se, kot sem tudi dejal, kohezijskim ovojnicam ne izognemo, temveč imamo takšno kohezijsko politiko, ki bo omogočila Sloveniji, da bomo počrpali čim več sredstev. Tu gre seveda predvsem za politično vprašanje, kakšna bo strategija, kako bomo pristopili k novim pogajanjem in kakšen bo slovenski politični odnos do nastopa znotraj Evropske unije. Pomembno je, da na tem mestu opozorimo, da je to naloga ne samo vlade, da je to naloga vseh nas, da dobimo čim boljša izhodišča in čim boljša stališča, da lahko zagotovimo prioriteto predvsem pri črpanju nekaterih sredstev iz strukturnih in kohezijskih skladov. Seveda pa ne smemo, glede na zadnje dogodke, zanemariti dejstva, da je pa treba nekatere stvari tudi notranjepolitično urediti. To je pa zelo pomembno, na koliko regij in na kakšen način razdeliti Slovenijo. Po mojem osebnem mnenju prav gotovo Slovenija ne more ostati ena regija. Slovenija se mora razdeliti na najmanj tri regije. Vsem nam je jasno, zakaj se mora razdeliti. Čeprav osebno z žalostjo ugotavljam, da je pa tudi problem slovenske politike po osamosvojitvi, da so nekatere razlike med osrednjo Slovenijo in drugimi regijami tako velike in tako občutne, da so po mojem osebnem mnenju, če pogledamo še statistične podatke, včasih tudi katastrofalne. Slovenija je majhna dežela. Slovenijo lahko v treh urah prečešeš od vzhoda do zahoda, od severa do juga. So pa kriteriji za kvaliteto življenja, standard in če bi se ozrl po nekaterih statističnih regijah, gospodarska rast, osebni prejemki, nekateri demografski podatki so tako različni, da me prav gotovo skrbijo nekateri podatki. In prav gotovo eden izmed razlogov je bila ta, da sem bil prav jaz tisti kot vladni poslanec, da sem podprl predlog enega izmed poslanca, da danes na tem mestu spregovorimo in odpremo razpravo. Kot sem tudi sam potrdil in tudi trdim, da je bil odgovor finančnega ministra gospoda Bajuka gospodu Cviklu ustrezen. Za moje osebne pojme je bil ustrezen. Nič pa ni narobe in ne škodi, če na parlamentaren in demokratičen način v tem parlamentu o teh problemih, s katerimi se danes srečujemo, tudi spregovorimo. Če bi vsi poslanci bili deležni, telefonski klicev in nekaterih drugih problemov, kot smo jih nekateri, ki prihajamo iz severovzhodne Slovenije, in če bi vsi poslanci bili seznanjeni, na kakšen način in kdo se bili tisti subjekti ali objekti, ki so do sedaj črpali sredstva iz strukturnih in kohezijskih skladov, bi bili razočarani. Ne želim danes kazati s prstom na tem mestu na nekatere, ki danes sedijo med nami in nosijo odgovornost. Če bi pa naredili prerez sredstev, kako so bila v prejšnjem mandatu ali v prejšnjem letu razdeljena, bi pa lahko ugotovili, da so se sredstva iz strukturnih skladov in kohezijskih skladov delila tam, kjer sploh niso bila potrebna. Jaz sem prepričan, in sem prepričan, da tudi vi tako razmišljate, da so ta sredstva namenjena, da se zmanjšajo razlike med bolj razvitimi in manj razvitimi regijami. Če pa pogledaš, kam so bila plasirana ta sredstva in zakaj so bila ta sredstva plasirana tja, pa gre očitno za politično vprašanje, ali so bili na tistem mestu res vsi upravičeni do sredstev ali ne, ali je smotrno in pametno plasirati takšna sredstva v okolje, kjer je brezposelnost 6% ali 10%, ali niso bolj potrebni teh sredstev v tistem okolju, kjer je brezposelnost približno 18 ali 20% in še bi lahko našteval. Da zaključim s to tematiko in da vas s tem ne obremenjujem, bi rad poudaril, da je zelo pomembno s tega razloga, kakšno politiko peljemo znotraj Evropske unije navzven in kakšno politiko bo peljala vlada navznoter, kakšni bodo tisti kriteriji, ki bodo zagotavljali takšno pravičnost, delitev teh sredstev, da bodo upravičeni tisti, ki so nujno potrebni, da do teh sredstev pride. In če mi kdo danes tukaj očita, da nekateri niso bili sposobni pripraviti dokumentacije ali se pripraviti s programi in projekti, da bi se lahko prijavili na takšne razpise, da bi lahko črpali sredstva iz strukturnih in kohezijskih skladov, mislim, da bi bilo sramotno, da katerikoli izraz uporabim. Verjemite mi, da v veliko primerih, ko sem se s temi ljudmi srečeval, ki so se poskušali prijaviti na različne razpise, je bil problem v tem, da so dobili prepozno pravo informacijo, da niso bili politično podprti, da niso znali zlobirati. In če bi pravočasno dobili informacijo in če bi bili razpisi tako pripravljeni in prilagojeni, da bi se upravičeni subjekti in objekti lahko prijavili na te razpise, bi tudi pripravili v takšnem segmentu ti subjekti dokumentacijo. Problem ni v ljudeh, problem je v politiki. Prepričan sem, da tudi ljudje iz severovzhodnega dela Slovenije ali tudi Dolenjske ali Gorenjske znajo pripraviti dokumentacijo, imajo univerze, imajo strokovnjake in so sposobni uporabiti takšna sredstva. Občutno in tudi sam bom nasprotoval vsakršni delitvi sredstev tam, kjer je po statističnih podatkih tisto okolje ali pa tista regija na najvišjem evropskem nivoju. Potrebno je pri delitvi sredstev v strukturnih in kohezijskih skladih tudi upoštevati nekatere statistične podatke. V lanskem letu je eden izmed ministrov razdelil sredstva na ta način, da je severovzhodni del Slovenije, ki je po statističnih podatkih na najslabšem mestu v Sloveniji, dobil cirka med 15 in 18% tistih sredstev, ki so se za nekatere namene delila in s tem načinom se ne morem sprijazniti. Zato še enkrat poudarjam. Kar se tiče zunanje politike in pogleda slovenske politike na samo razpravo in perspektivo finančne perspektive v EU, je to odgovornost vseh nas, ki smo profesionalni politiki, in tudi vseh tistih, ki se strokovno ukvarjajo s temi segmenti, tako opozicije, kot tudi koalicije. Kar se pa tiče delitev sredstev navznoter in vodenje politike, pa prevzema seveda odgovornost vlada in upam, da bo ta vlada ta sredstva in te razvojne programe in razpise pripravila na ta način, da bodo tisti, ki so upravičeni in ki imajo največ možnosti, da počrpajo ta sredstva, da se zmanjšajo razlike med eno in drugo regijo, tudi dobili priložnost in seveda tudi možnost, ker po mojem občutku v prejšnjem obdobju te možnosti niso dobili in je tudi ne bi bilo. Če pa te možnosti in priložnosti ti ljudje ne bodo dobili, pa prav gotovo, ne glede na to, kakšna je moja drža, opozicijska ali koalicijska, na tem mestu mi daje mandat, da bom postavil marsikatero vprašanje in tudi sprožil marsikateri postopek v okviru poslovnika državnega zbora. Še enkrat naj poudarim, da sam ocenjujem, da je bil odgovor finančnega ministra ustrezen, glede na vprašanje gospoda Cvikla. Sem pa sam ocenil, da ne škodi, kot koalicijski poslanec, da odpremo razpravo v parlamentu. Konec koncev smo parlamentarna država, demokratična država in ne glede na to, kakšen je moj status, koalicijski ali opozicijski, pravico ima vsak poslanec, da je seznanjen z informacijo, da zve in tudi sam sem osebno zadovoljen, da sem danes nekatere informacije neposredno slišal tudi s strani predsednika vlade, kaj je bilo na zadnjem luksemburškem vrhu oziroma luksemburškem predsedstvu.
Hvala, gospodu Kanglerju. Gospoda Anderliča ni, gospoda Kumerja tudi ne. Milan Petek tudi ni prisoten. Gospod Štebe. [[Ga tudi ni.]] Gospod Lahovnik? Gospod Prijatelj? [[Ju tudi ni.]] Trofenik? [[Ga ni.]] Gospod Grill, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Ob tej točki dnevnega reda se večkrat vprašam, ali je to tista točka, ki je napisana v dnevnem redu, ali je to razprava o proračunu, ali je to razprava o dogodkih iz prejšnjega mandata ali kaj drugega. Tudi sam se pridružujem mnenju mojega predhodnika, kolega Kanglerja, da je bilo na vprašanje poslanca, gospoda Cvikla, s strani ministra dovolj jasno odgovorjeno. Vendar sem trdno prepričan, da je bila zahteva po takšnem sklicu predvsem iz razloga, da se tu na široko razpravlja in da se skušajo poiskati neke demagoške izjave in trditve, ki bi skušale prevaliti na to vlado odgovornost za neuspehe, predvsem v lanskem letu. Če pogledamo podatke o višini počrpanih sredstev Slovenije iz kohezijskih skladov, iz strukturnih in iz skladov za izvajanje notranje politike, povsod vidimo, da je bilo nič tolarjev. Smatram, da bi bila mogoče dobra razprava tudi na to temo: Kje so razlogi, da se ni nič sredstev počrpalo? Prepričan sem, da bi bila razprava pred pogajanji v veliko škodo našim pogajalcem in jim ne bi v nobenem primeru doprinesla k temu, da bi bili tam lahko bolj samozavestni in bolj odločni. O tako pomembnih stvareh, ocenjujem, je treba doseči konsenz, vendar ne v obliki široke razprave. Zakaj je temu tako, da smo počrpali tako malo sredstev. Odgovor na to je verjetno treba iskati pri kolegih iz Liberalne demokracije in Združene liste, saj so bili v lanskem letu v vladi. Očitno k temu niso pripomogla niti številna potovanja gospoda Cvikla, ki je v času svojega ministrovanja porabil, kot smo danes že slišali, prek 11 milijonov tolarjev za številne obiske, pa od tega očitno nismo uspeli ničesar izkoristiti. Tu bi poudaril še številne pomisleke ali pa vprašanja poslanskih kolegov, kam bo Slovenija uvrstila vsa pridobljena sredstva iz Evropske unije v samem proračunu. Kot vemo, si lahko izpogajamo pravice za črpanje teh sredstev, kar pomeni, da ko bomo pridobili pravice, je to prvi korak. Naslednji korak, ki je pa ravno tako pomemben, pa je ta, da bomo znali in bomo sposobni ta sredstva v okviru predpisov tudi počrpati. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Grillu. Izvolite, gospod Cvikl.
Gospod pred menoj me je omenil, tako da dovolite, da mu repliciram, ker je očitno glavna zgodba nekaterih tukaj danes, kaj je prejšnji minister za evropske zadeve delal ali ni delal. Dovolite mi v tej zvezi, da vam odgovorim z izjavo, ki sem jo dal v toku današnjega dneva medijem. Predlagam, da se obrnite na vladno službo za evropske zadeve, ki je takrat zbirala ponudbo in časovni okvir obiska, celoten postopek. Naročila male vrednosti so vodili pristojni uslužbenci kabineta ministra. Ta služba je tudi preverjala, ali so bili možni alternativni leti, ker je delegacija odšla na običajno enodnevni uradni obisk. Če obstaja sum o kakršnikoli nepravilnosti naj se o tem obvesti proračunska inšpekcija, prav tako pa naj se preveri vsebina obiskov. Gospodje poslanci, očitno je pač v parlamentu tako, če vprašaš, potem seveda ni pomembno, kaj si vprašal, ampak pomembno je, kdo vpraša. V tej zvezi želim tudi odgovoriti gospodu poslancu, pa tudi nekaterim drugim, na neresničnosti v zvezi s problemi, ki jih je naredila prejšnja vlada glede črpanja sredstev Evropske unije. Vam bom dal primer, ki je mogoče vsem poznan. Evropska unija nam je v pogajanjih za obdobje 2004/2006 namenila nekaj 100 milijonov tolarjev evrov, približno 80 milijonov evrov neto pozicije za vsako posamezno leto. V proračunu za leto 2004 je bilo opredeljeno, da bomo nekaj milijard od tega namenili za turistične destinacije. Takoj po vstopu v Evropsko unijo je pristojno ministrstvo za gospodarstvo z gospo Darjo Radič na čelu naredilo prvi razpis za turistične destinacije. Na ta razpis so se javile Terme 3000, za wellness center, tudi Terme Snovik in nekatere druge. Dobili so v skladu s pravili možnost, da pridobijo iz evropskih in domačih sredstev 40% predračunske vrednosti za ta center ali cirka 200 milijonov tolarjev. Razpis je bil v mesecu maju. Zaradi znanih razlogov revizije postopka javnega naročanja in predvsem glede izbora izvajalcev, kot mi je poznano, je bilo do meseca novembra to tudi izvedeno. V mesecu novembru je v breme slovenskega proračuna bilo izplačano vse. Torej, zgodila se je poraba, kot bo minister to dobro vedel, v načelu nastanka poslovnega dogodka [[...]]
Gospod Cvikl, to je razprava, to ni replika, vi ste pa prijavljeni tudi k razpravi [[...]]
Pojasnjujem gospodu, ki pravi, da nismo porabili nič [[...]]
Že, samo že teče tretja minuta.
Ali je omejena?
Replika je omejena. Lahko pa sedaj razpravljate, pa kasneje ne bo treba.
Bom končal repliko, pa bom potem na koncu še razpravljal. Novembra se je zgodila vsa poraba in ta poraba je že v bruto domačem proizvodu Republike Slovenije. Od novembra dalje pa od 3. decembra 2004, ko ste prevzeli vlado, nekaj ni bilo narejeno. In to nekaj, kar ni bilo narejeno, bom seveda pojasnil v nadaljevanju, tiče se pa vloge ministrstva za finance. Tako poslanci ne zavajajte, ne gre za odgovornost ene ali druge vlade, gre za odgovornost posameznih uslužbencev. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Gantar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Razpravljanje o odgovoru ministra za finance o naslednji finančni perspektivi je razpravljanje o lanskem snegu in veseli me, da je gospod minister tu med nami, tako vsaj, kot vse kaže, tudi na tem snegu ne smuča. Jaz bi rekel, da smo želeli, da bi ta razprava bila pred evropskim vrhom. Ta želja ni bila uslišana. Tedaj bi imela še nek smisel. Danes ima smisel, da razpravljamo o tem, kaj se zgodi dan po tem ali teden dni po tem. Jasno, da razpravljamo o tem in prav je, da razpravljamo, če že imamo razpravo. Sam bi rekel predvsem to, da smo imeli nekaj pripomb na vladno strategijo, bi rekel, ob tej finančni perspektivi, in smo jih tudi povedali. Lahko bi bila boljša. Tudi če bi bila boljša, moramo priznati, verjetno kljub vsemu ne bi uspeli uresničiti svojih ciljev zaradi povsem tretjih razlogov in v slovenski vladi ne glede na to, jasno, ne moremo naprtiti kakršnekoli krivde, da se ta finančna perspektiva oziroma dogovor ni zgodil. V igri so bile večje stvari. Seveda pa se mi zdi, da če govorim iz odbora za zadeve Evropske unije, da je vendarle večina teh predstavnikov vlade izhajala iz predpostavke, da se bo zgodil dogovor o novi finančni perspektivi že zaradi dveh ne-jev na referendumih. Dejansko je bila to ocena napačna, opozarjali smo na septembrske volitve v Nemčiji, opozarjali smo že na konstantno zapleten odnos med Nemčijo in Francijo, opozarjali smo na neke trende, ki po združitvi, po povečanju, po razširitvi Evropske unije kažejo na številne pozitivne pa tudi številne zaskrbljujoče smeri. Koalicija, ki je zavrnila novo finančno perspektivo, kot je bila, se pravi ne preveč dobro je bila zanimiva koalicija. To je bila koalicija starih in razmeroma bogatih članic Evropske unije, je bila koalicija tistih, ki nočejo dati več in koalicija tistih, ki nočejo, da se jim odvzame to, kar imajo preveč, če smem tako reči. Ta koalicija je pravzaprav tista, ki jo je kolega Gaber poimenoval s pravim imenom. Mislim, da je prav, da na neki točki naredimo neko refleksijo in da določene stvari poimenujemo s pravim imenom. In to, kar se je zgodilo, je po mojem mnenju še marsikaj, več kot to, da ni sprejeta samo nova finančna perspektiva, kaže na delitev med atlantsko Evropo in srednjo Evropo, kaže na novo porazdelitev med vprašanjem solidarizma in egoizma in kaže na to, da smo z združitvijo in razširitvijo postali si bližje, kar zadeva pravni sistem, teh in drugih normativnih in drugih političnih stvari, da pa hkrati, ko smo si postali tako blizu, smo si postali tudi precej različni in da se hkrati s to bližino povečuje tudi včasih socialna distanca med temi različnimi skupinami in državami. Svetovalci predsednika vlade, tisti, ki so sociologi, bi rekli, da se je Evropa integrirala na politični ravni, na drugi in tretji, ni se pa integrirala na societalni ravni. In to se je zgodilo. In ta integracija še dolgo ne bo prišla. Slovenija je tudi igrala vlogo, ki ni bila prepoznavna. Želeli bi, da bi bila bolj prepoznavna. Nekako smo vendarle mislili, da se bo finančna perspektiva zgodila, vlada je mislila, da se bo nekako kot siva miška po načelu brezplačne vožnje, da ne bi bila preveč opazna, pretihotapila s kolikor toliko sprejemljivim dokumentom oziroma rešitvijo skozi to zgodbo. To se seveda ni zgodilo. Jaz mislim, da moramo vsi skupaj na neki ravni, ki ni zgolj politično- ideološka in operativna, razmisliti o nekaterih razmerah. Prva stvar je ta, jaz govorim tudi kot član odbora za zadeve Evropske unije, v nasprotju s kolegi iz koalicije jaz nisem zadovoljen. Nisem zadovoljen ne s tem, da vlada pozno prinaša gradiva. Tukaj jih povsem razumem. Velikokrat ne morejo drugače, sami dobijo pozno gradiva, sami jih morajo obdelati in tudi pozneje in jih tudi pozno posredujejo naprej. Moramo se potruditi in to upoštevati. To poskušamo vedno upoštevati in bomo tudi v naprej. Problem je to, da nimamo dostopa do drugih podatkov. Problem nove finančne perspektive ni bil v tem ali ima vlada prav ali ne. Problem je v tem, da nam niso dajali izračunov, za katere smo upali, da jih imajo, in smo verjeli, da jih imajo. Mogoče jih niso imeli. To je še slabše. Problem je v tem, da mi nimamo podatkov, na osnovi katerih bi se lahko pogovarjali o nekaterih stvareh. To so podatki, ki so kontekstualni, ne samo iz teh raznih direktiv in podobnih zadev. To je za mene problem. Predvsem je problem zato, ker menim tudi jaz, da se moramo mi o nekaterih temeljnih stvareh dogovoriti, da bi morali nekatere temeljne stvari vsi ponavljati enako, kjerkoli smo in kamorkoli gremo. Če želite, da se o tem dogovorimo, boste morali spremeniti način dela in odnosa do opozicije. Predvsem ste vi dolžni, da zagotovite te podatke. Nekoč so, tako so mi pravili, prihajale do članov odbora tudi vse depeše. Predstavništvo Unije oziroma Slovenije v Bruslju ni predstavništvo vlade, ampak predstavništvo Republike Slovenije, tudi parlamenta itn. Če boste želeli, da se o nekaterih stvareh poenotimo, da nekatere stvari govorimo vsi enako, kar bi bilo izjemno pomembno, potem še enkrat pravim, boste morali spremeniti način dela, ne pa poslati v ogenj ideološko diskvalifikatorje - eden od njih zanesljivo sedi pred menoj, eno vrsto naprej, da ne bi bil užaljen, ne prvo vrsto, drugo vrsto naprej - ki pravzaprav išče neke skrite motive in slabosti, in ne vem kaj, v delu opozicije. Regionalizem in kohezija. Jaz bi rekel samo to, da [[...]]Se je že oglasil, gospod predsednik, tako da mi ni bilo treba niti imena imenovati.
Bo lahko repliciral potem. Izvolite, izvolite.
Vsekakor bi rad povedal, da zgodba v zvezi z regionalizmom ni tako preprosta, kot si jo gospod Kangler predstavlja. Če bi bila tako preprosta, bi 45 milijard dolarjev v Afriki kaj pomenilo. Tja je šlo 45 milijard dolarjev, Afrika tone v lakoti in revščini in danes ji odpustijo dolgove. Denar ni vse, še marsikaj drugega. Zelo preprosto, razprava, ki jo je imel gospod Kangler, bo morala biti bolj kompleksna in bolj obsežna, prav tako tudi razprava v zvezi z regijami pri nas. Vendar o tem mogoče danes nismo pripravljeni govoriti. Bomo pa o tem govorili in pričakujem, da se bo standard te razprave vsaj malo dvignil. Hvala lepa.
Hvala, gospod Gantar. Ste mislili njega, kajne? Izvolite, gospod Jerovšek.
Mislil sem tistega, ki se bo prepoznal.
Dobro. Če se je kdo prepoznal, lahko replicira. Gospod Jerovšek se je prepoznal. Izvolite.
Hvala lepa, gospod Gantar. Vendar sem vas pozival, da se ne skrivate za opazkami, pač pa poveste ime in priimek, jaz imam svoje ime in svoj priimek. Če me imate za ideološkega diskvalifikatorja - to je nov termin, ki ste ga uvedli -, nič hudega. Ne vem, kaj je treba z ideologijo strašiti tukaj, ko govorimo o Evropski uniji in slovenski poziciji v Evropski uniji. Z vami se sicer strinjam, da je potreben dogovor o temeljnih stvareh. Prav na to sem pozival prej v svojem nastopu. Zgleda, da niste poslušali in ne sprejemate tega. Ko govorite, da je treba spremeniti odnos do pozicije, bi pozval, da bi tako čudnih terminov za diskvalifikacijo pozicije ne uporabljali. Tudi opozicija bo morala spremeniti svoj odnos do države. Kot sem danes že rekel in pri tem vztrajam, iz mnogih nastopov je velo, čim slabše za Slovenijo, tem boljše za našo razpadajočo stranko. Imam razumevanje za vaše težave; vidim, da predsednika sploh ni, pa je tako pomembna tema, kot je proračun pa Evropska unija. Ne vem, mogoče je že abdiciral. Ne vem, mogoče je abdiciral že vnaprej [[...]]
No, gospod Jerovšek, replika, ne polemika.
Ampak opozicija bo ravno tako morala spremeniti. Tu navajam primer, ko smo bili v stiski pred referendumom za Evropsko unijo in Nato. Opozicija je bila tista, ki je prevzela iniciativo in naredila vse. Dala se je v zobe, glede proameriškosti pa ne vem česa vsega, da sta ta dva pomembna projekta uspela. Jaz podobnih iniciativ in pripravljenosti danes ne vidim. Plediram pa za to, da [[...]]
Gospod Jerovšek, čas se izteka.
[[...]]stopimo skupaj. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Mislim, da ni več potrebe, da razpravo vlečemo nekam v nedogled. Veliko je bilo v teh več kot dveh urah in pol slišati dobrega, pa tudi slabega, kar potrjuje samo to, da je bila razprava, ki jo je podprla večina v tem državnem zboru, legitimna, legalna, predvsem pa, po razpravi sodeč, potrebna. Finančna perspektiva 2007-2013 ni interno politično vprašanje pozicije in opozicije, pač pa slovenski nacionalni interes. Nekateri govorniki pred mano očitno postavljajo politiko pred slovenski nacionalni interes. Jaz bom zase rekel, da želim biti v prvi vrsti zaveden Slovenec v dobro te države, potem pa šele izražati strankarsko pripadnost. Iz nekaterih razprav pred menoj tega ni bilo slutiti. Tudi če se hočemo o neki temi pogovarjati, potem se moramo pogovarjati in pa tudi slišati. Kdor je poslušal gospoda Cvikla na eni strani in gospoda Bajuka na drugi strani, od obeh je lahko potegnil nekaj koristnega, nekaj dobrega za Slovenijo. Imamo neko težavo, ki se ji reče črpanje denarja iz evropskih sredstev, smo mlada evropska država, bil sem na Irskem, pogovarjali smo se z Irci, kako in kakšne težave so imeli, da so prišli do črpanja teh evropskih sredstev. Kot veste, je bila Irska ena od tistih držav, ki je na tem področju najbolj uspela. To se pravi, sporočilo te razprave, ki je potrebna, vendar se moramo slišati in poslušati je, da je treba pač stopiti skupaj, pogledati kakšne težave in napake smo imeli v preteklosti in jih v bodoče, da bomo uspešnejši, odpraviti. In nič ni narobe, če si poslanci med seboj repliciramo. Vendar prej sem opazil recimo problem, ko je nekdo sprožil repliko, tisti čas, ko mu je pa izzvani odgovarjal, pa je zapustil sejo in je šel iz dvorane. To enostavno je nek bonton, neko spoštovanje, da slišimo tudi drugačno, da slišimo tudi nasprotno mnenje. In tega se je treba držati. Ni na nas, da se tukaj prerekamo, vendar parlament je mesto, kjer se izražajo različna mnenja, različni pomisleki, ne ulica, ne mediji, ne novinarji, ampak ta okrogla soba. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Sajovicu. Gospod Presečnik? [[Ne želi.]] Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo in vsem prav lep pozdrav! Več ali manj je ta zahteva po razpravi o odgovoru ministra brezpredmetna, ker so se ta pogajanja klavrno končala. Luksemburško predsedstvo ni bilo uspešno. Na to so vplivale razmere, v katerih so se odvijali ti procesi pogajanj. Na eni strani gospodarske razmere v nekaterih pomembnih evropskih članicah, po drugi strani preveliki apetiti v drugih evropskih članicah, na tretji strani neizražena ali pa neprivolitev največjih plačnikov v evropski proračun in na četrti strani verjetno so nekaj prispevali tudi tisti, ki iz tega paketa pričakujejo tudi določena sredstva. Za uvod mogoče najprej zahteva sama. Gospod Cvikl se je na dva načina obrnil na javnost, da bi dobil zahtevane podatke. V državnem zboru je zahteval razpravo o odgovoru ministra, preko slovenskih medijev pa je podobno stališče oziroma podoben odgovor zahteval tudi od predsednika vlade Republike Slovenije. Več ali manj v tem primeru ne gre za neko željo po samem odgovoru, ampak bolj za nek nastopaški pristop do stvari, za katere je bil v določeni meri tudi sam soodgovoren, nekaj je v tem uvodnem delu tudi sooblikoval. Druga stvar, kar pri tem zmoti,so številke, s katerimi operira kolega poslanec Cvikl. Na njihovi internetni strani je objavljeno njihovo stališče o odnosu vlade do problema evropskih pogajanj in v dveh alinejah, v dveh odstavkih piše naslednje. Enkrat je 1,3% BDP-ja 80 milijard, odstavek nižje, dva odstavka nižje pa je 1,3% BDP-ja več kot 80 milijard. Gre za izpis iz vaše internetne strani. V svoji izjavi za RTV Slovenija o svojih pričakovanjih pa govorite, da bi zadoščalo že 65 do 70 milijard. Skratka, o istih stvareh, morda v nekajdnevnih razlikah, operirate s tremi različnimi željami, s tremi različnimi podatki. Za RTV na Odmevih 65 do 70 milijard, v svoji internetni predstavitvi pa imate enkrat zapisano 1,3% ali 80 milijard, enkrat pa več kot 80 milijard. Gre za zelo velike diference, približno 25% toleranco. Vi ste potem sami postavili zahtevo za natančno preciziranje gospodu ministru, koliko med 1 in 80 milijardami. Vi sami, kot specialist na tem področju, kot eden največjih poznavalcev evropske politike, pa govorite o isti stvari z zelo različnimi številkami. Jaz razumem, da izražate veliko skrb glede usode, glede izhodišč pri pogajanjih. Vendar moram reči, da vsaj tako kot izborjena pogajalska izhodišča ali pa dogovori so pomembne tudi stvari, ki se jim reče iztržek ali pa unovčenje teh pogajanj. Na eni strani imamo plačila v evropski proračun, na drugi strani pa pravice črpanja. Slovenija je pač imela v tem delu vedno pozitiven saldo. Vendar te pravice črpanja so pravzaprav mrtve, če za črpanje teh virov ni na razpolago ustreznih mehanizmov, ustreznih projektov in tako naprej. In prav v tem delu ste bili v vaši stranki, tudi na koncu vi osebno, glavni in odgovorni. Ugotavljamo lahko sedaj tudi že, in to je večkrat bilo ponovljeno, da prav učinkovitost črpanja ni bila najboljša v tem delu, in ste zelo veliko breme pustili vladi, ki je prišla za vami. Ni bilo projektov, ni bilo mehanizmov, ni bilo prave volje. In tudi realizacije ni bilo veliko. Moram reči, da bi se na pogajanjih morda dalo iztržiti že v tem predpristopnem delu še kaj več, vendar na žalost, gospod Cvikl, takrat se mi zdi, niste bili vključeni v ta pogajalski proces. Morda je to tudi eden od teh hendikepov. Moram reči, da v naši stranki nismo nikoli oporekali dosežku pogajalcev, ker smo razumeli, da imajo zelo težke pogoje in naporne pogoje dela. Vendar smo pa večkrat opozorili, da za te izborjene pravice ni prave volje, ni pravih projektov. Za to ste pravzaprav tudi sami v veliki meri odgovorni. Neto efekt torej v primerjavi leto na leto bi bil lahko bistveno boljši. Kot sem že rekel, ste veliko pustili. In to verjetno predvsem iz razloga, ker ste gledali previsoko in predaleč naprej in nekako niste uspeli pogledati nazaj, kaj se dogaja: ali se ta realizacija izvaja ali se ne izvaja. Vi ste kot zadnji minister tudi veliko načrtovali, veliko razlagali, tudi veliko obljubljali, prelagali odgovornost na druge, ste navsezadnje tudi veliko potovali in morda kam celo po volitvah. Mislim, da kakšno potovanje tudi ni bilo, bi rekel, v smislu črpanja in v smislu dela, kar zadeva ministra za evropske zadeve, vsaj ocenjujem, da v Honoj verjetno ni bilo potrebno potovati zato, da bi videli, kakšen vpliv ima ptičja gripa na črpanje sredstev iz skladov EU. Kar zadeva zamujene zadeve. Ena od teh zamujenih stvari iz obdobja pred nami, pred to vlado, je zagotovo regionalizacija Slovenije. Na tem področju kljub temu, da ste imeli ves mandat dvotretjinsko večino, niste uspeli pripraviti zakona o regionalizaciji Slovenije. Zakon je bil najprej umaknjen, potem pa pravzaprav ni bil niti obravnavan. In s tem bi morda naredili marsikaj na področju, o katerem danes tudi razpravljamo. Druga stvar, ki je tudi na nek način obremenila Slovenijo, je pa Natura 2000. Vi ste praktično 30% Slovenije rezervirali za varstvene zadeve in zato niste iztržili prav nobenih posebnih sredstev in prav nikakršnega posebnega statusa. Živim pač na področju, kjer je izredno veliko velikih zveri, tudi medveda. In teh živali je bistveno več, kot jih prenese ozemlje južne Slovenije. Vendar niti Slovenija, niti to področje niti iz slovenskih, niti iz evropskih skladov za ta del nima nobenih posebnih statusov. Razumem, da se na tem področju želite zelo potruditi, vendar v tistem času, ko ste imeli to možnost, ste pustili veliko stvari odprtih, nedorečenih, nedodelanih in tudi pustili veliko breme vsem vašim naslednikom, da se borijo in poskušajo izboriti čim boljšo finančno pozicijo Slovenije v okviru pridobivanja sredstev iz EU. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Tanku. Gospod Cvikl, ker gospoda Soka, ni imate možnost replike in razprave. Izvolite.
Bom pa še razpravljal. Zelo kratka replika. Gospod Tanko, jaz sem že predsedniku vlade povedal, povem tudi vam. Jaz sem v Honoj potoval zato, ker je bil dr. Drnovšek povabljen na ASEM in sem ga po pooblastilu vlade Republike Slovenije nadomeščal. Če je problem, da predsednik republike potuje na srečanje, kjer je bila Slovenija svečano sprejeta v skupino držav, ki zajema 40% svetovnega bruto domačega proizvoda in 50% državljanov sveta, potem pa mislim, da imamo večji problem. To so dejstva. Ta dejstva so preverljiva. So mi ravnokar sporočili iz službe vlade za evropske zadeve, da želi gospod Koprol, da ga osebno prosim za te podatke. Ti podatki so na voljo, so že danes bili dostavljeni vsem drugim, razen tistim, o katerih se govori. Tako je to vsebina odgovora na to, kar je neresnično zavajanje. To je vsebinsko vprašanje. O drugih vprašanjih. Tirana, zelo enostavno. Albanija je ena od držav, ki bo lahko ali pa ne, postala članica Evropske unije itn. Poglejte, vsebinska zadeva, o kateri govorimo danes, pravzaprav ni odgovor ministra za finance. Vsebinska diskusija, o kateri danes govorimo, je, da je kakršnakoli vprašanje o vsebini posameznih stališč s strani koalicije smatrano kot, ne vem kaj. Nekdo je govoril o zafrkanciji ali pa spraševanje neustreznih stvari. Jaz se seveda bojim, da bo sodelovanje med opozicijo in koalicijo v tem mandatu težje, kot je bilo v prejšnjem, preprosto zato, ker seveda nekaj vsebin poznamo. V tej zvezi, gospod Tanko, 1,3% BDP leta 2004 je 80%, je 80 milijard, ker pa se pogovarjamo za naslednjih sedem let, bo to vsako leto več kot 80 milijard. In 65 do 70 milijard je pozicija, ki bi bila še sprejemljiva, če bi se vlada pogajala. Reči pa, da je sprejemljivo 40 milijard, pa seveda ni ustrezno. Preberite zelo natančno, kar piše in kaj je ustrezna metodologija. Poglejte, zaključujem repliko pa razpravo.
Izvolite, izvolite.
Moja zaključna razprava o tem vprašanju. Mislim, da je to, kar se je zgodilo v četrtek in petek, slabo, pa ne toliko zato, ker Evropska unija ni dogovorila najboljšega proračuna, ampak zato, ker se bomo očitno v vsaki od 25 držav sedaj pogovarjali o tem, kaj nam Evropa pomeni. Mislim, da je dobro, da imamo v Sloveniji poleg zveri, velikih in majhnih, tudi takšne, ki so zavarovane z Natura 2000, ker verjamem, da je to dobro za naše otroke. Pa mislim na zveri v gozdu. Zakaj to mislim? Zato, ker verjamem, da je trajnostni razvoj poleg visoke gospodarske rasti in polne zaposlenosti eden od temeljev Evropske unije. Nam ni potrebno hiteti za severno Ameriko za vsako ceno. Nam to ni potrebno. Potrebno pa se je dogovoriti, kako omejena sredstva nameniti za tiste namene, ki nam dajo najboljše rezultate. In prejšnji četrtek, petek je eden od takih poskusov preprosto propadel. Verjetno bodo analitiki, zgodovinarji, pisali naslednje mesece in leta, kaj se je pred tem zgodilo ali ni zgodilo. Nedvomno pa Slovenija ne bo omenjena, ker je preprosto ni bilo. Meni so rekli, angleški izraz bom uporabil "that we are sitting on the fence", stojimo na strani igrišča in čakamo, kaj se bo zgodilo. To je bil izraz. Ta izraz uporabljajo navadno za "monkeys", kadar one "sitting on the fence". Ampak to ni važno. Pomembno je, da Slovenija ni bila v četrtek in petek v Bruslju vidna. In to je slabo. In to je slabo. Slabo je to zato, ker smo seveda pretekli dve leti in pol gradili neko pozicijo, skupaj z drugimi, do 17 držav je na koncu bilo, kjer smo se zavzemali za to, da bi lizbonska strategija, razvoj podeželja, podpora okolju, podpora nadaljnji širitvi Evropske unije, delovna mesta, konkurenčnost, bili glavni temelji strukture naslednje finančne perspektive. Ko smo 3. decembra predali novi vladi, sam sem osebno predsedniku vlade poslal 5 fasciklov dokumentov na to temo - še isti večer so jih iz kabineta vrnili, da oni tega ne potrebujejo - o vseh elementih pogajalskih stališč, pa so se začela pogajalska stališča spreminjati. Mi smo bili med prvimi, ki smo popustili pri tem, da je lahko obseg tudi nižji, samo da mi dobimo, v narekovaju, "neto dobro pozicijo". V tem smislu smo se začeli umikati iz prej dogovorjenega, in v državnem zboru lani potrjenega stališča, da nam je za Lizbono in prej omenjeno. Potem pa je seveda to pomenilo, da je luksemburško predsedstvo začelo v okviru pogajanj izvajati igro, na katero mi nismo reagirali. Edino reakcijo, ki smo jo na to v medijih slišali, preverite medije, je bila izjava gospoda Koprola, 22. aprila, 24. aprila v Bruslju, kjer je rekel, to pa ni najboljši predlog za Slovenijo. Tisti predlog je bil za Slovenijo katastrofalen. Ker je pomenil, ne toliko kot je na koncu prišlo v pogajalskem izhodišču, ampak še precej manj. In potem smo bili več ali manj tiho. Verjetno gospod minister ve, da je sicer bilo nekaj obiskov pri luksemburškem predsedstvu, ampak zadnji obisk je bil po našem mnenju, glede na zakon, vsaj z zakonom neskladen. Predsednik vlade lahko gre kamorkoli in reče karkoli. Vendar lahko gre kot predsednik vlade, ne more pa iti v imenu Republike Slovenije, dokler mu stališča ne potrdi državni zbor. To so pač dejstva. Tudi gospod, ki ga bodo zamenjali, ker je pač imel nekaj preveč svojih mnenj, gospod stalni predstavnik, ne vlade Republike Slovenije, Republike Slovenije v Bruslju, gospod stalni predstavnik Republike Slovenije, lahko tam zastopa kakšno stališče šele na podlagi sklepov v državnem zboru. Vi se boste vsi spomnili, da smo lani oktobra, novembra v državnem zboru dali temu stalnemu predstavniku pooblastilo, da lahko reče v Bruslju: "Smo za predsedovanje v prvi skupini." In sedaj je predsednik vlade seveda v imenu vlade Republike Slovenije, v imenu vladajoče koalicije šel v Bruselj in tam rekel, to bi bila pa naša pozicija. Tisti trenutek so rekli, Slovenija je zaključena. In se s Slovenijo ni od 8. junija do 18. junija nihče več ukvarjal. Nihče ni niti razmišljal, da bi Sloveniji ponudil to, kar so na koncu ponudili Švedom in Nizozemcem, da bi jim dali 10, 20-odstotnih točk od carin. Nihče ni razmišljal o tem, da bi Slovenija za razvoj podeželja zaradi specifičnosti lahko dobila več kot druge države. Nihče ni razmišljal o tem, da bo Slovenija vsak čas financirala druge regije iz držav članic, da ne govorimo o regijah držav, ki bodo vstopile za nami. To so dejstva! Ta dejstva so preverljiva. Na koncu koncev nas je vlada ravnokar obvestila o tem, da dokument, ki je bil še pred tremi urami interen, ni več interen. O tem dokumentu lahko razglabljamo na veliko, vendar predlagam, da ne, ker je dokument po svoje pravzaprav še zmeraj vsebinsko zaupen. In ne vem, kaj je vladi tokrat padlo na pamet, da je gospa generalna sekretarka rekla, da neko naše stališče pa neki naši izračuni niso več tajni. Ampak to je stvar vlade. Ti dokumenti so bili oblikovani v nekem krču in zgodba se je za nas zaključila deset dni pred koncem pogajanj. To je problem. Sedaj smo na začetku nove poti. Ali nam bo to uspelo v času angleškega predsedstva, dvomim. Verjetno je pred nami avstrijsko predsedovanje in finsko predsedovanje. Zato bo treba iti na pot, obiskati te prestolnice velikokrat, se pogovoriti z novimi ekipami specialistov in se pogovarjati. Vendar preden se gre na pot, je treba priti v državni zbor po nov mandat. In to je naloga vlade Republike Slovenije. Upam, da bo tu pomembnejšo vlogo odigral prvi mož te vlade, njegov zunanji minister, evropski minister in ne samo kot vodja delovne skupine gospod Bajuk. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Cviklu. Besedo ima gospod Ziherl. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Za zaključek bi kot povzetek tega dneva lahko še enkrat podali ugotovitev, da je gospod finančni minister ustrezno odgovoril na vprašanje, ki mu ga je zastavil kolega Cvikl. Predvsem z vidika, ker se je situacija tako bistveno spremenila, da samo vprašanje, ki je bilo zastavljeno, nima nobenega pomena več. Kot je cela današnja razprava pokazala, se na osnovi neke nove situacije postavlja cel kup novih vprašanj. Mislim, da je bil postopek na odboru za zadeve Evropske unije voden korektno. Ob tem, da je pač opozicija z raznimi proceduralnimi zapleti ubijala razpravo, jo razvodenela in precej škodovala kakovosti same razprave. Vendar smo končno le prišli 11. junija na zadnji seji odbora za zadeve Evropske unije do teh konkretnih podatkov, do nekega mandata pogajalcem, ki je govoril, da se pod dvakratno vrednost prejetih sredstev ne smejo pogajati. Mislim, da je bilo to optimalno, kar smo lahko dosegli. Vedno smo imeli občutek, nekako neizrečeno dejstvo je bilo, da pristanemo tudi na nekaj manj pod pogojem, da se pogajanja zaključijo pod luksemburškem predsedstvom, ker bi pač vsako kasnejše sprejetje nove finančne perspektive bi imelo za Slovenijo neugodne posledice oziroma bi od Slovenije zahtevale dodatne organizacijske napore, ker bi pač padla v neko novo stanje. Glede te seje bi želel nekatere stvari izpostaviti. Na tej seji smo dobili gradivo zaupne narave. Kaj to pomeni? Poleg tega, da je seja zaprta za javnost, smo dobili v kuverti gradivo zaupne narave. To pomeni, če nisi takrat tam, te iščejo po celi hiši in podpisuješ, z veliko muko odpiraš kuverto, kar je še dodatno z nekim močnejšim lepilom zlepljena. Kaj to pomeni? Pomeni, da o temah, ki so notri omenjene, o vsebini v teh kuvertah, da se ne razpravlja 5 minut po tistem, ko si odprl. In ravno to se je zgodilo. Kajti še v času seje gospod poslanec dajal izjave novinarskim oziroma televizijskim hišam. Zato mislim predlagati na ustrezen način ustreznim organom: če so seje zaprte za javnost, če obravnavamo tajno gradivo, potem je treba zagotoviti tudi to tajnost. Ena od možnosti bi bila, da novinarji z vso tehnično opremo oziroma oprema počaka v sobi, kjer bo "tiskovka". Drugače ne vidim nobenega smisla, da pred sejo podpisujem, lovim gradivo, potem pa lahko med sejo že vsakdo daje izjave. Potem še nekaj o tem novem stanju, ki je nastalo po propadu teh pogajanj. Mislim, da bo potrebno poiskati nove rešitve, potrebno se bo tudi dogovoriti, kako bo deloval odbor za zadeve EU. Slej ko prej bo moralo priti do razprav o vsebini. Vsi smo omenjali, da te težave, da gradivo kasni, vendar to ni samo značilnost slovenskega odbora. Slišali smo tudi enega od drugih odborov, da imajo take težave. Sam menim, da je posledica tega, ker na evropskih inštitucijah se zadeva konča v četrtek, v petek pa nacionalni odbori o tem že razpravljajo. Zato predvidevam, da bodo take težave še vedno prisotne. Večina članov odbora, mislim, da je pripravljena, da tudi z gradivom, ki ga imamo na razpolago, da pač želimo kakovostno sodelovati, konstruktivno razpravljati in sprejeti neke sklepe, ki bodo pomagali peljati zadevo naprej, peljati pogajanja naprej, da bo Slovenija še vedno ohranila status neto prejemnice. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Ziherlu. Besedo ima gospod minister.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Z zanimanjem sem sledil tej razpravi. Razprava je bila sklicana zato, da bi se ocenilo, ali je bil odgovor na vprašanje, ki je bilo zastavljeno s strani gospoda poslanca, magistra Milana Cvikla, meni na seji maja meseca, dejansko ustrezen ali ne. A vendar smo slišali drugačne razprave, kar se tiče odnosa izvršilne oblasti in državnega zbora in uveljavitve zakona. Kako naj se evropske zadeve obravnavajo, bom seveda poročal gospodu predsedniku vlade in tudi svojim kolegom. Z zadovoljstvom sem tudi slišal določene predstavnike opozicije, ki so tudi izrazili razumevanje, kar se tiče gradiva samega. Res je, da v marsikaterem primeru se nam tudi zgodi, da dobimo gradivo morda en dan, ali pa še isti dan, ko je seja, predvidena seja odbora za evropske zadeve. Seveda to pomeni za nas v Sloveniji, ki smo relativno novi, nova država članica, določene težave, ker nimamo, vsaj v kolektivnem smislu, nekateri seveda so bili že rojeni da vse vedo, nimamo izkušnje in pa takšnega poznavanja, dosjejev, kot je to v drugih državah, kot imajo že izkušnje. Prepričan sem, da s potekom časa bodo tudi v tej hiši takšne izkušnje, da bomo bolje vsi spoznavali tista ključna vprašanja, ki so predmet razprav v evropski komisiji, in da bo tudi vloga Slovenije, ne samo izvršilne oblasti ali državnega zbora, se večala in tudi poglabljala, da bo v osnovi veliko bolj jedrnata, kot pa je bila do sedaj. Seveda je to silno pomembno, ker se res vsi kolektivno moramo pripravljati za odgovornosti predsedstva. Lahko vam zagotavljam, da v tem smislu potekajo resne priprave. Zavzel se bom tudi za to, da bomo čim prej tudi odboru za evropske zadeve o vseh postopkih tudi poročali. Tako zahteva zakon, in tudi zdrava pamet. Rad bi se pa osredotočil sedaj na zastavljeno vprašanje, in zahtevo, da naj bi bil moj odgovor neustrezen. Kot veste, v obrazložitvi, po tej razpravi, je gospod poslanec magister Milan Cvikl si dovolil reči, da minister za finance ni znal povedati, kaj je vsebina predloga luksemburškega predsedstva, in ni znal povedati, kaj je minimalno pogajalsko stališče Republike Slovenije. Seveda danes smo ga slišali, da dejansko ta razprava ni povezana s tem, da je pač en lep izgovor, da imamo pogovor o drugih stvareh. Na to se počasi že navajam, da nekateri res nismo zmožni izpostaviti svojega stališča, brez da bi šli na osebne napade, ali pa žalitve. A vendar, pač svet je takšen, kakršen je. Bi rad se potem sedaj osredotočil, kar se tiče mojega osebnega stališča, glede tega odgovora in pa seveda tudi na argumente, ki sem jih slišal. Še vedno vztrajam na tem, da je bil odgovor popolnoma umesten, da za Slovenijo predlog kot tak, ki smo ga imeli na razpolago, in to je predlog s strani luksemburškega predsedstva z dne 21. aprila, da je bilo popolnoma sprejemljivo in da v tistem trenutku je bila ocena vlade, da predsedstvo še ni izpostavilo nekega kompromisnega predloga. Iz tega je tudi sledilo, da ni bilo potrebe po spreminjanju stališč, ki jih je vlada sprejela že 21. aprila in jih je odbor za državne zadeve nato potrdil 4. maja. V stališčih Republike Slovenije je bilo namreč jasno navedeno, da je kohezijska politika za Slovenijo prioritetna in zdaj citiram iz dokumenta samega, ki je bil tudi sprejet v tem državnem zboru, vsaj na evropskem odboru: "V kolikor pride do zmanjševanja sredstev glede na predlog komisije, bi moralo biti to zmanjšanje čim bolj enakomerno porazdeljeno, pri čemer bi morala pri zmanjšanju biti izpostavljena vsa področja porabe, vključno s kmetijsko politiko. Zmanjšati bi morali v prvi vrsti prizadeti sredstva, ki so v obstoječi finančni perspektivi izven proračuna EU, nadaljnja znižanja pa bi morala obsegati sredstva za vsa evropska prometna omrežja, sredstva prvega stebra SKP, s tem da se obseg teh sredstev ne bi povečal zaradi širitve z Bolgarijo in Romunijo, ter zunanjih odnosov, razen enotnega predpristopnega instrumenta in instrumenta nove sosedske politike." Konec citata. Torej, v naši oceni ne drži očitek gospoda poslanca mag. Milana Cvikla, da vlada ni imela stališč in da jih v Bruslju ni znala predstaviti. Popolnoma jasno je, da predlog z vidika sprejetih stališč za Slovenijo ni bil sprejemljiv, zato smo takšno stališče predstavili tudi predsedstvu ter ostalim državam članicam. Pojasnjeno je bilo, da Slovenija ne sprejema predloga, ki bi posegal zgolj v sredstva za kohezijo, kar se je odrazilo tudi v nadaljnjih predlogih predsedstva, ko so bila znižanju podvržena tudi ostala področja porabe. Seveda v današnji razpravi smo tudi slišali ocene o stališčih, ki jih je vlada zavzela, jih je ta odbor, odbor za evropske zadeve tudi sprejel in dal vladi mandat. Niti enkrat ni noben pooblaščen predstavnik Republike Slovenije se oglašal o zadevi nove finančne perspektive brez mandata tega državnega zbora, niti enkrat. Kakšne so ocene, zakaj, kako in kdo je to počenjal, seveda so pa popolnoma osebnega značaja in bi rekel res samo politične ocene. Rad bi pa končal to svojo predstavitev danes tukaj in bom ponovil besede, ki sem jih rekel takrat ravno na tisti razpravi o tistem odgovoru, ki je bil predmet današnje razprave. Rekel sem, da vlada se zaveda, da vemo, kakšna je odgovornost, ki jo imamo. Vemo, da so tudi drugi pametni ljudje v Sloveniji, da nimamo monopola nad pametjo, sicer pa ne moremo sprejeti tega, da nekateri še vedno mislijo, da imajo monopol in samo oni lahko predstavljajo interese Slovenije. To sem zavračal takrat in to zavračam tudi danes. Hvala lepa.
Hvala gospodu ministru. Gospod Cvikl izvolite, proceduralno.
Moj proceduralni sklep, ki bi mogoče zaključil današnjo razpravo, če je sprejemljiv, je naslednji, da bi predlagali, da bi vlada v izogib težav, nekatere smo danes tudi videli, predlagala dopolnitev sedanjega sistema sodelovanja med državnim zborom in vlado Republike Slovenije pri oblikovanju stališč Republike Slovenije. To pojasnjujem s tem, da bi vsaj dopolnitev sistema morala iti predvsem v smeri mogoče predhodnih razprav take vrste, kot smo jih imeli priložnost videti, ko je gospod Koprol v četrtek prišel do poslanskih skupin, preden je v soboto zjutraj to predstavil na odboru za zadeve Evropske unije. To je proceduralni sklep. Vem, da je stvar volje predvsem vladajoče koalicije takšen sklep sprejeti. Vendar mislim, da smo se iz vsega tega nekaj naučili. Gospod minister za finance za to niti ni odgovoren, ker se je pogajal nekdo drug. Ampak tako pač je. On je vodja delovne skupine, pri tem pač ne morem pomagati, tako ga je vlada imenovala. Proceduralni sklep bi pa omogočil, da bi vlada poleg tega obstoječega portala, poleg teh formalnih zaprtih kuvert, ki jih je težko odpirati - gospodu naj povem, to kuverto sem dobil v petek, ker je bil v petek sestanek odbora za finance, in sem govoril samo o tistem, kar smo na odboru za finance govorili. [[Oglašanje iz ozadja.]] Nisem o nobeni številki govoril, ki je v kuverti. Tako da bi ta sklep, predsedujoči, v izogib težavam - vlada predlaga dopolnitev sedanjega sistema sodelovanja med DZ in vlado Republike Slovenije pri oblikovanju stališč Republike Slovenije - bil predvsem namenjen temu, da na podlagi dobrih in slabih izkušenj zadnjih šestih mesecev pridemo do bolj učinkovitega delovanja, predvsem pa oblikovanja skupnih stališč Republike Slovenije. Proceduralno. Hvala lepa.
Opozoriti vas moram, da v skladu z obrazložitvijo 246. člena na strani 128 je jasno, da ob oziroma po razpravi o odgovoru vlade ne moremo sprejeti nobenega sklepa, žal. Tako s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA 1996 H KONVENCIJI O PREPREČEVANJU ONESNAŽEVANJA MORJA Z ODPADNIMI IN DRUGIMI SNOVMI, 1972. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni. Zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Prosim, da preverite kartice, ali gori na desni strani lučka. Prosim? Oprostite, no, saj veste, kje je. Opažam, da glasovalne naprave delujejo. Prehajamo na glasovanje. Izvolite, gospa Pečan.
Dobro vem, da se pri ratifikacijah konvencij in mednarodnih sporazumov ne spreminja teh ratifikacij. Vendar bi rada obrazložila glas v nekoliko drugačnem smislu. Seveda bom to ratifikacijo podprla, vendar bi rada povedala, da jo bom podprla predvsem iz enega tehtnega razloga: da bo končno naša država sposobna poskrbeti za to, da v severnem Jadranskem morju, tistem delu tega morja, ki pripada naši državi, ne bo več možno, da bi popolnoma neopremljeni, neusposobljeni, golih rok morali klicati na pomoč naše, na žalost ne vedno najljubše sosede, da nam pomagajo, kadar pride do izliva nafte ali česarkoli drugega v naših teritorialnih vodah. To se je zgodilo sedaj v Kopru in mislim, da je od začetka, se pravi od prevzema balastnih voda, pa do tega, da je prišlo do izliva oziroma izpusta balastnih voda in do onesnaženja pristanišča ter potem tudi posledično kopališča v mestni občini Koper, naša država v celoti odpovedala in da, upam, da ratifikacije raznih konvencij niso edino dejanje, ki smo ga sposobni v tej državi narediti, zato da zaščitimo okolje, okoljsko varnost našega morja in našega okolja na sploh. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 53 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 53, proti niče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJIA SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE POLJSKE O SODELOVANJU PRI PREPREČEVANJU NARAVNIH IN DRUGIH NESREČ TER ODPRAVLJANJU NJIHOVIH POSLEDIC. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 52 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI CHESTRSKEGA VEČSTRANSKEGA USKLAJEVALNEGA SPORAZUMA IZ LETA 1997 O TEHNIČNIH MERILIH, NAČELIH USKLAJEVANJA IN POSTOPKIH ZA UVAJANJE PRIZEMNE DIGITALNE VIDEORADIODIFUZIJE. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 53 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA IZ LETA 1997 O SPREMEMBI MEDNARODNE KONVENCIJE O PREPREČEVANJU ONESNAŽEVANJA MORJA Z LADIJ, 1973, KOT JE BILA SPREMENJENA S PROTOKOLOM IZ LETA 1978, KI SE NANAŠA NANJO. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet, in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O OBSTOJNIH ORGANSKIH ONESNAŽEVALIH H KONVENCIJI IZ LETA 1979 O ONESNAŽEVANJU ZRAKA NA VELIKE RAZDALJE PREKO MEJA. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni. Zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 55 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajam na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED MINISTRSTVOM ZA OBRAMBO REPUBLIKE SLOVENIJE IN MINISTRSTVOM ZA NARODNO OBRAMBO REPUBLIKE LITVE O SODELOVANJU NA OBRAMBNEM PODROČJU. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovaje teče. Navzočih je 53 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet, in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO KRALJEVINE ŠVEDSKE O SODELOVANJU V BOJU PROTI ORGANIZIRANEMU KRIMINALU, NEZAKONITI TRGOVINI S PREPOVEDANIMI DROGAMI IN PREDHODNIMI SESTAVINAMI, TERORIZMU IN DRUGIM HUJŠIM KAZNIVIM DEJANJEM. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni. Zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovaje teče. Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVENGA REDA - URADNA PREČIŠČENA BESEDILA ZAKONOV. Uradna prečiščena besedila je pripravila zakonodajno-pravna služba zbora in jih zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakon o policiji. Glasujemo. Glasovaje teče. Navzočih je 55 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem sklepu. Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o dohodnini. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o osnovni šoli. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 3. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Glasujemo. Navzočih 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Ja, gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Gospod predsednik, jaz bi vam rad sporočil in mislim, da je prav, da to storim danes, da bom jutri pred prehodom na obravnavo zakona o RTV v tretji obravnavi postavil zahtevo, da se ugotovi, ali so za to obravnavo izpolnjeni poslovniški in zakonski pogoji. 17. člen, tretji odstavek zakona o referendumu in ljudski iniciativi določa, da tretje obravnave ni mogoče začeti, dokler ne poteče rok za zbiranje podpisov v podporo pobudi, kar med drugim pomeni, da državni zbor ne more začeti tretje obravnave, dokler niso zaključeni postopki v zvezi z dano in vloženo pobudo. Pobuda 1283 - volivk in volivcev je bila vložena. O njej, ker je bila po oceni sekretariata formalno pripravljena v skladu s 14. členom zakona, referendumsko vprašanje pa bilo oblikovano pomanjkljivo in nepravilno, ste kot predsednik državnega zbora obvestili pobudnika, da ne boste razpisali roka za zbiranje podpisov volivk in volivcev v podporo zahtevi. Kot prvo menim, da je vsebina pisma nejasna in ne pove, kakšne so po mnenju vas kot podpisnika in predsednika državnega zbora pravne posledice vaše odločitve. Kakšne možnosti imajo na podlagi nje pobudniki. Kot drugo menim, da je v podobnih primerih predsednik državnega zbora vedno pozval k dopolnitvi in odpravi napak ter za to določil dodatni rok. In kot tretje. Če se že šteje ali pa, če vi štejete, da lahko predsednik državnega zbora meritorno odloči in da je njegovo pismo šteti kot odločbo, potem je treba vedeti, da odločba ne more učinkovati brez vrpćotve. Po mojih informacijah iz pisma, ki sem ga danes od vas dobil, v vednost kot prvopodpisanega, vročitve še ni bilo, da ima vsaka odločitev vedno tudi pravna sredstva ali redno ali vsaj izredno, se pravi, tožbo pred upravnim sodiščem, in da brez pravnomočnosti nobena odločitev ne more povzročiti pravnih učinkov. Pismo ni vročeno, pobuda torej še traja in zato ni pogojev za odločanje v tretji obravnavi. Jaz upam, da toliko pravo še velja v Sloveniji, da ne bomo tako grobo kršili določbe. Drugo. Upam, da če ne gre samo za pravo, da gre tudi za civilizacijo in kulturo, da namreč je treba dati podpisnikom in pobudnikom, kakršnikoli so in karkoli so naredili, vsaj priložnost, da dobijo pismo in da ocenijo, kaj bodo z njim ravnali. Prosim, da se odgovor na to pripravi, da bi vedeli, ali so pogoji izpolnjeni ali ne. Hvala.
Hvala, gospod Potrč. Napovedali ste proceduralni predlog, ki ga boste postavili jutri in boste tudi jutri dobili odgovor. Hvala lepa. S tem zaključujem oziroma prekinjam sejo državnega zbora. Nadaljevali jo bomo jutri ob 10. uri.