Spoštovani kolegi poslanci, kolegice poslanke, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 12. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščena sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Sonja Areh Lavrič, Aleksander Merlo, Lidija Majnik, Janez Podobnik, Franc Kangler, Ivan Božič od 11. ure dalje, Vili Trofenik za popoldanski del seje, Vojko Čeligoj, Igor Štemberger in Alojz Peterle od 11. ure dalje. Ker bomo ugotavljali navzočnost, vljudno prosim za pozornost. Prosim, da vstavite kartice in pritisnete na tipko "kvorum". Spoštovani, spoštovane, lepo prosim za pozornost, ugotavljali bomo navzočnost. Ugotavljamo navzočnost! Moja prošnja za pozornost, ki bi seveda pokazala tudi realno stanje poslank in poslancev v dvorani, zaenkrat ni bila upoštevana, zato še enkrat prosim, v dvorani nas je zagotovo veliko več. Ker bomo drugič ugotavljali navzočnost, prosim, da pritisnemo tipko "kvorum". Ugotavljamo navzočnost drugič! Navzočih je 55 poslank in poslancev. Državni zbor je sklepčen in lahko odloča. Na današnje nadaljevanje seje so bili povabljeni tudi predstavniki vlade. Obe predstavnici prav lepo pozdravljam. Današnje nadaljevanje 12. seje državnega zbora bomo pričeli z obravnavo 2. točke dnevnega reda, to je predloga resolucije o položaju Slovencevv zamejstvu ter s tem povezanimi nalogami državnih in drugih dejavnikov Republike Slovenije, zatem bo zbor prešel na obravnavo 3. točke ter po vrstnem redu dalje. Prehajamo torej na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O POLOŽAJU SLOVENCEV, KI ŽIVIJO IZVEN REPUBLIKE SLOVENIJE, RAZEN SLOVENCEV V ZAMEJSTVU, TER S TEM POVEZANIMI NALOGAMI DRŽAVNIH IN DRUGIH DEJAVNIKOV REPUBLIKE SLOVENIJE. (RESOLUCIJA O ODNOSIH S SLOVENCI PO SVETU.) Gradivo je v obravnavo zboru predložila komisija državnega zbora Republike Slovenije za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu. Želi predstavnik komisije besedo? Predsednik komisije, gospod Franc Pukšič, izvolite.
Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospod minister, državna sekretarka! Lep pozdrav tudi bivši članici komisije in sekretarki komisije, gospe Barbari Sušnik. Komisija za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu je kot delovno telo pristojna za spremljanje in obravnavo problematike avtohtonih slovenskih narodnih manjšin v zamejstvu in Slovencev po svetu ter za poročanje državnemu zboru o pomembnih zadevah s tega področja ter za pripravo predlogov, sklepov in odločitev. Že na svoji 1. seji 11. aprila lanskega leta 2001 je sklenila pripraviti resolucijo, ki bo opredelila odnos Republike Slovenije do Slovencev po svetu, po vzoru resolucije o položaju avtohtonih slovenskih manjšin v sosednjih državah in s tem povezanimi nalogami državnih in drugih dejavnikov Republike Slovenije, ki jo je leta 1996 sprejel državni zbor. Zato je komisija ustanovila posebno delovno telo, ki se je sestalo na osmih sestankih ter pripravilo osnutek resolucije. To delovno telo je vodil dr. Jožef Bernik. V tem delovnem telesu je bil tudi podpredsednik komisije, gospod Jože Avšič, z mojo malenkostjo in seveda sekretarko Barbaro Sušnik. Komisija je osnutek obravnavala na svoji 5. seji že 22. junija 2001, ter ponovno na 7. seji dne 19. oktobra 2001. V vmesnem času je za mnenje, pripombe in predloge skladno s 326. členom poslovnika zaprosila organizacije slovenskih izseljencev in zdomcev ter institucije, ki v Sloveniji delujejo na tem področju. Tako usklajen predlog je obravnavala na svoji 8. seji 22. novembra ter ga soglasno sprejela. Da je to področje potrebno urediti, je ugotovila že komisija v prejšnjem mandatu in je v svoje poročilo o delu vključila tudi izhodišča za pripravo takšne resolucije, in ta izhodišča so bila tudi upoštevana. Upoštevali smo tudi ureditev v drugih državah, pri katerih smo se seznanili z načinom dela, in sicer, kako skrbijo v Švici za svoje ljudi, torej za Švicarje v tujini. In je ta način precej podoben temu, kar smo predlagali tudi v tej resoluciji. Švica se namreč dobro zaveda pomena prisotnosti Švicarjev po svetu, tako z gospodarskega vidika kot tudi z vidika kulturnega prispevka. Še nekaj drugih primerov ureditve odnosa posameznih držav do svojih izseljencev je razvidnih tudi iz raziskave, ki jo je naredil raziskovalni sektor državnega zbora. Poleg posameznih držav pa je v njej navedeno tudi stališče Sveta Evrope, ki poziva države članice k sprejetju ukrepov v smeri izboljšanja odnosov s svojimi ljudmi po svetu in predvideva podobne ukrepe, kot smo jih predlagali tudi mi v resoluciji. Sedaj bo sledila kratka predstavitev same resolucije. Resolucija je sestavljena iz uvoda in besedila resolucije. Uvod resolucije ima štiri poglavja: oceno stanja, razloge za sprejetje resolucije, cilje in načela resolucije ter četrto, v uvodu, oceno finančnih sredstev iz državnega proračuna in druge posledice sprejetja resolucije. V besedilu resolucije pa je splošni del, potem organi v Republiki Sloveniji, pristojni za odnose s Slovenci po svetu, kot tretjič finančna podpora in četrto, osnovna področja sodelovanja Republike Slovenije s Slovenci po svetu. V uvodu smo zapisali pod oceno stanja nekaj najznačilnejših in najpomembnejših utrinkov. Po različnih ocenah živi izven Republike Slovenije okrog 500.000 Slovencev oziroma več kot četrtina vseh pripadnikov našega naroda. Ustava Republike Slovenije v svojem 5. členu določa skrb za avtohtone slovenske manjšine v sosednjih državah ter za slovenske zdomce in izseljence. Skrb za slovenske manjšine v sosednjih državah je že opredeljena v resoluciji iz leta 1996. Za ostale kategorije Slovencev po svetu ni oblikovanih splošnih usmeritev glede politike oziroma odnosa Republike Slovenije do njih. Ustava v svojem 5. členu tudi določa, da lahko Slovenci brez slovenskega državljanstva uživajo v Sloveniji posebne pravice in ugodnosti. To je treba urediti z zakonom. Takšnega zakona še nismo sprejeli, čeprav je vložen v državni zbor, mislim, da že približno dve leti in pol. Upam pa, da bo ta sprejeta resolucija podlaga za sprejetje tega zakona. Trajen, življenjsko pomemben interes Republike Slovenije je ohranitev nacionalne identitete in samobitnosti slovenskega naroda. Zato pa je treba oblikovati temeljno politiko do tega vprašanja. Sprejetje resolucije o Slovencih po svetu bo pomemben korak k ureditvi odnosov Slovenije do Slovencev po svetu. Razlogi za sprejetje resolucije so pravzaprav navedeni že v uvodnem delu "Cilji in načela resolucije". Osnovni cilj resolucije je opredelitev politike Republike Slovenije, ki temelji na ustavnih obveznostih do slovenskih izseljencev in zdomcev. Cilj je tudi vzpostavitev pogojev za vračanje Slovencev po svetu ter njihovih potomcev v domovino. Načela resolucije so naslednja: Republika Slovenija je matična domovina vseh Slovencev, ne glede na to, kje živijo ali od kod izhajajo. Resolucija se nanaša na vse Slovence po svetu. Republika Slovenija si na tem področju prizadeva delovati s konsenzom. Pri sodelovanju je potrebna koordinacija in usklajeno delovanje. In ocena finančnih sredstev iz državnega proračuna in druge posledice sprejetja resolucije: Republika Slovenija namenja določena proračunska finančna sredstva za delovanje Slovencev po svetu, v korist slovenstva ter za krepitev stikov s Slovenijo. Sprejetje resolucije ne bo zahtevalo kakšnih dodatnih sredstev, bo pa posredno vplivalo na delitev že navedenih. Izboljšanje sodelovanja s Slovenci po svetu bi omogočilo tudi povečanje dotoka svežega slovenskega kapitala in intelektualnega potenciala, kar bi utegnilo prinesti nekaj nove dinamike v naše procese prestrukturiranja gospodarske rasti; to se nam zdi precej pomembno. Torej, ko pridemo k sami resoluciji, k besedilu resolucije, sem že na začetku omenil, da je sestavljena iz splošnega dela, kjer je zapisanih nekaj splošnih zadev v treh točkah. Drugo, organi v Republiki Sloveniji, pristojni za odnose s Slovenci po svetu. V teh organih je treba poudariti naslednje da temeljno politiko sodelovanja Republike Slovenije s Slovenci po svetu določa državni zbor Republike Slovenije; da si parlamentarne stranke prizadevajo za soglasje glede temeljnih načel politike Republike Slovenije do Slovencev po svetu. Lahko z veseljem povem, da smo to načelo že ves čas upoštevali v komisiji za Slovence v zamejstvu in po svetu. Za izvajanje politike sodelovanja Republike Slovenije s Slovenci po svetu je pristojna vlada Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije predloži državnemu zboru letno poročilo o aktivnostih Republike Slovenije na področju sodelovanja s Slovenci po svetu, s predlogom programa za naslednje leto. Pri sodelovanju s Slovenci po svetu je potrebno načrtno in usklajeno delovanje državnih in drugih organov. Koordinacija je potrebna med državnimi organi in drugimi ustanovami, ki se ukvarjajo s Slovenci v zamejstvu in po svetu. Finančna podpora. Republika Slovenija finančno podpira dejavnosti Slovencev po svetu, ki so namenjene ohranjanju in rasti slovenske narodne identitete, kulture in jezika ter ohranjanju kulturne dediščine. Sredstva se namenjajo v skladu s pravnimi predpisi Republike Slovenije, pri tem pa se upoštevajo nekatera načela. Prvo takšno načelo je načelo ohranjanja in razvoja slovenske skupnosti v svetu ter krepitev narodne zavesti. Drugo načelo je načelo specifičnega pristopa do posamezne slovenske skupnosti. Tretje načelo je ohranjanje najpomembnejših institucij slovenske skupnosti. Naslednje je načelo ohranjanja dejavnosti, ki potekajo že daljše obdobje, in načelo povezanosti s Slovenijo ter načelo racionalne porabe ter nadzora sredstev iz proračuna Republike Slovenije. In četrtič, osnovna področja delovanja Republike Slovenije s Slovenci po svetu so: zagotovo je potrebno vključevanje Slovencev po svetu v kulturno, znanstveno, informacijsko, gospodarsko, izobraževalno, športno in druga področja delovanja slovenske družbe. In drugič. Slovenija podpira dejavnosti, ki prispevajo k ohranjanju in utrjevanju identitete Slovencev po svetu, kot so programi za učenje slovenskega jezika in ohranjanje in bogatenje slovenske kulture. To smo nekoliko bolj podrobno razdelili v podpoglavja od 4.1 do 4.7. In sicer 4.1, ohranjanje slovenskega jezika in izobraževanja. Republika Slovenija se zavzema za ohranjanje in učenje slovenskega jezika med Slovenci po svetu, tako v Evropi kot na drugih kontinentih v vseh obdobjih, od predšolskega, osnovnošolskega, srednješolskega, visokošolskega ter za odrasle. Tu je tudi predlagan amandma vlade Republike Slovenije, da se vključijo zraven univerza in raziskovalne organizacije v Sloveniji, kar mislim, da samo dopolnjuje in potem tudi z deveto alineo dopolnjuje ta del ohranjanja slovenskega jezika in izvajanja izobraževanja. Kulturno sodelovanje in ohranjanje dediščine. Republika Slovenija se zavzema za ohranjanje slovenske duhovne samobitnosti med Slovenci po svetu in za razvoj skupnega slovenskega prostora. Gospodarstvo in znanost. Republika Slovenija posveča posebno pozornost krepitvi gospodarskega sodelovanja ter povezovanja na področju znanosti in razvoja, novih tehnologij med Slovenci po svetu in subjekti v Sloveniji. Republika Slovenija podpira srečanje slovenskih gospodarstvenikov in slovenskih znanstvenikov iz tujine ter si prizadeva za krepitev stikov in projektnega sodelovanja z vsemi slovenskimi znanstveniki v tujini, tudi v smislu njihovega ekspertnega vključevanja v bilateralne ali multilateralne programe, za katere daje pobudo Slovenija. Informiranje. Republika Slovenija si prizadeva za dostopnost informiranja ter za povezovanje in sodelovanje na področju informiranja, tako glede obveščanja Slovencev po svetu o dogajanju v Republiki Sloveniji kot tudi obveščanja o Slovencih po svetu v sami Republiki Sloveniji. Repatriacija, državljanstvo in status brez državljanstva. O tej točki bo verjetno potrebno domisliti in pripraviti po sprejeti resoluciji precej konkretne projekte in programe. Seveda osnovna usmeritev je sprejetje resolucije in usmeritev politike državnega zbora, potem pa realizacija, tako kot smo že zapisali, prek vlade Republike Slovenije. Republika Slovenija je zainteresirana za vračanje Slovencev po svetu v Slovenijo, ravno tako pa tudi za naselitev njihovih potomcev. Posebno pozornost pri tem je potrebno posvečati tistim, ki lahko prispevajo k razvoju Slovenije. Sodelovanje pri volitvah. Torej potrebno je omogočiti slovenskim državljanom s stalnim prebivališčem v tujini sodelovanje pri volitvah in si prizadevati, da se odpravijo težave, ki se pojavljajo slovenskim državljanom v tujini pri izvajanju njihove volilne pravice. Vključevanje v zunanjo politiko. Tu je potrebno omeniti, da si pri urejanju dvostranskih odnosov s posameznimi državami, kjer živijo naši Slovenci, vlada Republike Slovenije prizadeva, ob upoštevanju njihovih potreb, za sklenitev sporazumov o socialnem in zdravstvenem zavarovanju ter drugih sporazumov, ki so navedeni že v točki 4.1 in 4.2, predvsem pa seveda o medsebojnem priznavanju diplom, spričeval in drugih potrdil o usposobljenosti. Republika Slovenija si prizadeva za ohranjanje oziroma vzpostavitev častnih konzulov Republike Slovenije v državah, kjer živijo Slovenci, ter za vključevanje Slovencev po svetu v delo, dejavnost diplomatsko-konzularnih in drugih predstavništev Republike Slovenije. To je kratek sprehod čez resolucijo. Ker sem za govornico in ne bom torej podaljševal, tako da bi prihajal še enkrat kot predsednik odbora in povedal v imenu, pardon, predsednik komisije, in povedal v imenu komisije, bom to izkoristil kar ob tej priliki. In povedal, da smo dobili mnenje sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve, kjer nam je predlagal, da se opredelimo za enega od naslovov. Imeli smo daljši naslov in krajši naslov. Daljši naslov je govoril o resoluciji o položaju Slovencev, ki živijo izven Republike Slovenije, razen Slovencev v zamejstvu ter s tem povezanimi nalogami državnih in drugih dejavnikov Republike Slovenije. Krajši naslov pa pravi, resolucija o odnosih s Slovenci po svetu. Komisija se je opredelila za krajši naslov, tako da predlaga resolucijo o odnosih s Slovenci po svetu. Torej upoštevali smo mnenje sekretariata. Dobili smo tudi mnenje vlade Republike Slovenije, kjer se mi zdi potrebno poudariti, da vlada Republike Slovenije sama ugotavlja, da na tem področju zadeve niso bile urejene in nekako se zahvaljuje komisiji, da je to pripravila in seveda predlaga sprejetje te resolucije v državnem zboru. Komisija je na svoji seji, ko je obravnavala mnenje sekretariata za zakonodajo, sprejela še tri spreminjevalne predloge in sprejela tudi dodatni sklep. Dodatni sklep pravi, da naj vlada Republike Slovenije državnemu zboru v skladu z 277. členom poslovnika poroča o uresničevanju resolucije o odnosih s Slovenci po svetu. Predlagam, spoštovane kolegice in kolegi, da predlagano resolucijo s predlaganim dopolnim sklepom ter spremljevalnimi predlogi, tako kot jih je soglasno sprejela komisija za Slovence v zamejstvu in po svetu, tudi kolegice in kolegi slovenskega parlamenta sprejmemo, jaz verjamem, soglasno za naše Slovence, ki živijo izven meja Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala vam. Želi besedo predstavnica sekretariata? [[Ne želi.]] Mnenje Vlade Republike Slovenije bo predstavil minister za zunanje zadeve, dr. Dimitrij Rupel. Izvolite.
Spoštovana gospa predsedujoča! Spoštovane kolegice in kolegi, poslanke in poslanci! Pred desetimi leti, to se pravi decembra 1991, smo sprejeli Ustavo Republike Slovenije, ki v svojem 5. členu določa, da država skrbi za avtohtone slovenske narodne manjšine v sosednjih državah, za slovenske izseljence, za zdomce in da pospešuje njihove stike z domovino. Leta 1996 je državni zbor sprejel resolucijo, ki je opredelila odnose do slovenskih manjšin v zamejstvu. Na področju odnosov s tako imenovanimi izseljenci in zdomci pa Slovenija doslej ni oblikovala in sprejela posebnih dokumentov. Zato me zelo veseli, da danes državni zbor obravnava predlog resolucije, ki bo opredelila temeljno politiko Republike Slovenije tudi do drugih Slovencev, ki živijo zunaj Slovenije in ki doslej niso bili zajeti v nobenih posebnih dokumentih. Vlada je predlog resolucije obravnavala na svoji seji, prvič 20. decembra lanskega leta, ponovno pa letos 17. januarja in ta predlog podpira. Na predlog ministrice za šolstvo, znanost in šport pa smo sprejeli amandma, ki se nanaša na četrto poglavje. Tu je predlagana manjša dopolnitev poglavja o izobraževanju in poučevanju slovenskega jezika, tako da v večji meri vključujemo univerze in raziskovalne organizacije ter poudarjamo vključevanje slovenskih raziskovalcev iz tujine v uresničevanje nacionalnega raziskovalnega programa. Ob tem, ko smo pripravljali skupaj amandmaje in ko ste vi pripravljali predloge, tekst resolucije, je naš urad za Slovence v zamejstvu in po svetu ves čas sodeloval s parlamentarno komisijo, pa tudi predstavniki nekaterih drugih ministrstev; sodelovali smo z ministrstvom za šolstvo, ministrstvom za kulturo in za notranje zadeve. Mnenja in predloge so v procesu nastajanja te resolucije posredovali tudi Slovenci po svetu oziroma tisti, ki so bili obveščeni, da poteka ta postopek sprejemanja resolucije pri nas. Zelo pomembno se mi zdi, da državni zbor doseže nekatera temeljna soglasja, ki bodo prispevala k boljšim odnosom in sodelovanju s Slovenci po svetu. Glavne usmeritve resolucije sledijo priporočilom Sveta Evrope in njegove parlamentarne skupščine, ki je državam članicam priporočila, da pripravijo program zakonodajnih možnosti, političnih akcij in različnih ukrepov, upravnih ukrepov za izboljšanje odnosov s skupnostmi, živečimi v tujini, da olajšajo vrnitev v matično državo tistim, ki se želijo vrniti, ter da izboljšajo dostopnost informacij za državljane v tujini o razvoju doma, o razvoju matične države. Parlamentarna skupščina Sveta Evrope je tudi poudarila, da lahko izseljenci igrajo pomembno povezovalno vlogo med dvema državama, zato je treba zagotavljati tesnejše sodelovanje vlad, parlamentarnih delegacij inpristojnih združenj posameznih držav pri krepitvi vezi z izseljenci ter spodbujati prostovoljno sodelovanje izseljencev v političnem, socialnem, kulturnem življenju v državah izvora, z zagotovitvijo ustreznega predstavništva, volilne pravice in predstavništva prek različnih svetov in drugih ustanov. Tudi več drugih držav, med njimi tudi evropske države z dolgo demokratično tradicijo, kot Švica in Italija - o tem je govoril že gospod Pukšič pred mano - ima zelo dobro izdelane odnose s svojimi ljudmi po svetu. Danes, po desetih letih samostojnosti Slovenije se ne sme več zgoditi, da bi na odnose s Slovenci po svetu gledali s kakršnegakoli ideološkega stališča. Naša vlada vsekakor nima nikakršnega namena deliti Slovence na tiste, ki so nam bližji ali bolj oddaljeni, ideološko bolj primerni ali manj primerni. Ali, če se izrazim z neko bolj učeno besedo, Republika Slovenija mora imeti do ljudi, ki živijo zunaj naših meja, Slovencev, ki živijo zunaj naših meja, nediskriminatoren odnos. Seveda, vsak ima pravico do lastnega političnega prepričanja, vsi naši ljudje zunaj meja Slovenije imajo pravico do sodelovanja v strankah, do ustanavljanja strank, vendar to seveda ne more biti vsebina odnosov države do Slovencev po svetu. Pri tem je treba gledati predvsem na skupen interes, na vzajemen interes, in zaradi tega je tudi resolucija takšna, kakršna je, o tem je govora v njeni preambuli. Jaz ne bom šel v vsebino resolucije, ker jo je predstavil gospod Pukšič, edino o četrtem poglavju bi rad nekaj rekel. Tu je navedena osnova področja sodelovanja Republike Slovenije s Slovenci po svetu, s ciljem, da Slovenci po svetu ostanejo, ali če še niso, postanejo del enotnega slovenskega prostora, in morajo biti za to dejavno vključeni v slovenski intelektualni, kulturni, gospodarski, znanstveni, družbeni potencial oziroma razvoj. Na prvem mestu je seveda ohranjanje slovenskega jezika in izobraževanje, pri čemer se Slovenija zavzema za ohranjanje in učenje slovenščine med Slovenci po svetu z ukrepi, kot je denimo zagotavljanje učbenikov za učenje slovenščine, izdelava in izvajanje programov za učenje slovenščine na daljavo - to bo spričo interneta seveda danes vse lažje - in seveda pripomočkov za samostojno učenje slovenskega jezika, kakor tudi, da Slovenija skrbi za usposabljanje učiteljev in jim nudi finančno podporo za to. Naslednje področje, ki se nam je zdelo posebno pomembno in ki ga še posebej energično podpiramo, je področje sodelovanja, kulturnega sodelovanja in ohranjanja kulturne dediščine. Pri tem Slovenija skrbi za kulturno delovanje Slovencev po svetu in njihovo vključevanje v skupni slovenski kulturni prostor. Nato moram reči, da postaja vse pomembnejše tudi gospodarsko področje. Mislim, da je pravilno zapisano, da Slovenija posveča posebno pozornost krepitvi gospodarskega povezovanja, sodelovanja na področju znanosti, da podpira srečanja slovenskih gospodarstvenikov in znanstvenikov iz tujine. Kar nekaj tega se je v zadnjih letih dogajalo in moralo bi se dogajati še več. Veliko pozornosti je potrebno nameniti informiranju, kajti v času modernih komunikacij ni več opravičila za pomanjkljivo medsebojno obveščanje in za nepoznavanje. Včasih seveda nekateri časniki, slovenski časniki na tujem objavljajo stvari, ki niso navsezadnje v skladu z dejanskimi dogodki pri nasv Sloveniji. Temu smo krivi sami, ker nismo dovolj spretni in nismo dovolj ažurni pri informiranju o naših dogajanjih. Deloma pomanjkljivosti pokriva revija, ki jo izdaja vlada, "Slovenia weekly", ampak mislim, da bo treba razmišljati tudi o drugih in še boljših publikacijah in virih informiranja. Mislim, da je posebej aktualno in zelo važno poglavje, ki govori o repatriaciji. To poglavje dobiva nek poseben pomen ob krizi v Argentini, kjer, kot vemo, živi precejšnje število Slovencev. Ob tej krizi se je pokazalo, da naša država še nima ustreznih mehanizmov, ki bi olajšali vrnitev tistim, ki se želijo vrniti. Resolucija v tej obliki, kot je, določa, da je Slovenija zainteresirana za vračanje Slovencev v Slovenijo. No, rad bi rekel, da smo takoj po sprejeturesolucije, da smo takoj po tem, ko smo dobili tekst in v pripravah na današnji sestanek oziroma na današnje zasedanje začeli nekatere konkretne priprave, da smo na ministrstvu za zunanje zadeve podvzeli nekatere konkretne korake in dali tudi navodila našemu veleposlaništvu v Buenos Airesu v zvezi s tem problemom. Mi bomo zbrali konkretne podatke o željah oziroma o potrebah, interesih Slovencev, ki živijo v Argentini, in bomo v skladu z možnostmi poskrbeli za to, da se bodo ti interesi oziroma te želje uresničile. Nekatera izhodišča, kot rečeno, imamo v uradu za Slovence v zamejstvu in po svetu že pripravljena. Glede sodelovanja pri volitvah. Veste, da je vlada pred kratkim v državni zbor posredovala predlog zakona o evidenci volilne pravice, v drugo obravnavo. Tako da bodo tudi težave, ki so se pojavile pri tem, v največji mogoči meri odpravljene. Resolucija pomeni obvezo vlade, da si bo prizadevala za sklepanje sporazumov o socialnem in zdravstvenem zavarovanju ter drugih sporazumov z državami, kjer živijo Slovenci, ter da si bo prizadevala za vzpostavljanje častnih konzulatov v teh državah, o čemer je tudi na koncu govoril kolega Pukšič. Mislim, da je ta institucija častnih konzulov že doslej bila zelo dobrodošla, tako državi kot seveda skupnostim Slovencev po svetu. Ob vsem tem ali po vsem tem bi rad poudaril, da sprejetje resolucije ne bo zahtevalo dodatnih, vsaj v tem trenutku ne vidim te možnosti oziroma te potrebe, dodatnih proračunskih sredstev, bo pa seveda posredno vplivalo na delitev že obstoječih postavk v proračunu v skladu z določenimi prioritetami Republike Slovenije na tem področju. In če še en stavek rečem na koncu. Ta resolucija po našem mnenju pomeni začetek dokončnega urejanja odnosa Republike Slovenije do slovenskih izseljenk in izseljencev in rečem naj oziroma naj izrazim upanje, da bo državni zbor podprl predlog resolucije, skupaj z amandmajem, ki smo ga pripravili v vladi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin. Mnenje poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Ivan Božič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, gospod minister s člani! Slovenska ljudska stranka podpira sprejetje resolucije. Mislim, da je zadnji čas, na ta način bomo tudi izpolnili obveznosti 5. člena ustave do Slovencev v zamejstvu, v tujini, ki jih formalnopravno nismo imeli dolga leta urejenih. Prav tako bomo omogočili komisiji za Slovence v zamejstvu in po svetu, da bo imela pravni akt, na katerega se bo naslonila pri svojem delu. Kajti ko smo sprejeli lani imenovanje, ustanovitev nove komisije, smo se šele odločali, kaj bo ta komisija delala. Ko bomo pa imeli to resolucijo, pa ne bo treba več veliko razmišljati, ampak bomo imeli temelj dela komisije že postavljen. Prav tako bo tudi pri ministrstvu za zunanje zadeve imel urad za Slovence v zamejstvu in po svetu lažje delo pri odločanju o politiki do Slovencev v zamejstvu in po svetu. Kajti danes, ko smo slišali, koliko Slovencev je v zamejstvu, se lahko malo spomnimo tudi zgodovine nekaj sto let nazaj, pa bomo ugotovili, da so Slovenci zmeraj plačevali velik krvni davek. Ob prihodu Turkov je veliko Slovencev padlo, veliko ljudi je padlo v 1. in 2. svetovni vojni, ampak imeti 500.000 svojih ljudi drugod po svetu, ne pa v svoji državi, ker vem, da smo nacija, ki imamo svojo državo, je pa hudo. Zato je prav, da imamo resolucijo. Pri tej resoluciji bi pripomnil samo še to, da bo potrebno napisati tudi normativno ureditev za Slovence, ki niso državljani Slovenije. Kajti šele potem bomo imeli pravzaprav urejen odnos do vseh. In najbrž bomo takrat tudi združili resolucijo iz leta 1996, sedanjo in normativni akt o Slovencih brez državljanstva v eno resolucijo ali pa zakon o Slovencih, ne samo v zamejstvu ampak o Slovencih po svetu. Pri sprejemanju resolucije in pri obravnavi resolucije se včasih sreča človek tudi s stvarmi, o katerih smo se že dogovorili, pa ne tečejo. Majhno pripombo bom dal na finančno podporo, ki je lepo razdeljena po ministrstvih, v vladi, kaj je treba, da kdo kaj naredi, a vendar smo mi proračun za leto 2000 sprejeli, da bomo zgradili pretvornik za gledanje televizijskega programa v zamejstvu, pa se do danes nihče še ni opravičil, ker ga nikjer še ni. Drugo pa, kar je gospod minister posebej povedal, o volilni pravici in o vračanju Slovencev domov. Mislim, da je ta resolucija delček tistega, prva stopnica, na kateri se lahko Slovenec v zamejstvu odloči, da se bo vrnil domov. Kajti, tu piše, da želimo, da pride. Kajti, če ne bomo imeli naše želje, seveda ne bo prišel. Naša želja seveda ni dovolj, in to, kar je gospod minister našteval, bo treba tudi urediti, da bodo Slovenci, ki so v zamejstvu, ki so danes v državah, ki ekonomsko ne cvetijo, imeli možnost razvoja pri nas, zlasti v teh letih, ko imamo tako malo slovenskega naraščaja doma. Hvala lepa.
Hvala vam. Mnenje poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo podprla resolucijo o odnosih s Slovenci po svetu, tako kot je že leta 1996 podprla tudi resolucijo o položaju avtohtonih slovenskih manjšin v sosednjih državah. S sprejetjem tega pomembnega dokumenta bo državni zbor kot zakonodajno in najvišje predstavniško telo države zaokrožil ter izoblikoval politiko oziroma odnos Republike Slovenije do vseh Slovencev, ki živijo izven meja matične domovine. Tako kot je bil pomemben korak naprej sprejetje resolucije o Slovencih v zamejstvu, je sprejetje te resolucije o Slovencih po svetu pomemben korak k nadaljevanju urejanja odnosov države do vseh ostalih rojakov po svetu, saj je znano dejstvo, da izven matične domovine živi okrog pol milijona Slovencev, kar je več kot četrtina vseh pripadnikov našega naroda. Vzroki za izseljevanje slovenskega naroda so bili ekonomske, politične in tudi osebne narave. Po navedbah Slovenske enciklopedije pa sodijo začetki izseljevanja s slovenskega ozemlja v čas protireformacije oziroma katoliške obnove. Tudi sicer sodi slovensko ozemlje glede na obseg in trajanje izseljevanja med izrazitejša tovrstna območja v Evropi. Tako velika izguba prebivalstva je prav gotovo negativno vplivala na številčnost oziroma na razvoj slovenskega naroda. Prav zaradi tega je pomembno, da se tudi na najvišjem državnem nivoju izoblikuje politika do Slovencev po svetu, čemur je namenjena pričujoča resolucija, in tudi s tega zgodovinskega vidika je pomembno, da je državni zbor kljub nekaterim pomislekom tudi v tem mandatu ustanovil komisijo za Slovence v zamejstvu in po svetu. Na tem mestu bi izrazil prepričanje, da naj bo samoumevno, da državni zbor tudi v naslednjih mandatih ustanovi, tako kot na primer odbor za kulturo, šolstvo in znanost ali pa odbor za gospodarstvo, tudi komisijo za Slovence v zamejstvu in po svetu. Izjemno pomembno vlogo za uresničevanje resolucije in izvajanje politike pa bodo imeli, tako kot doslej, vlada in pristojna ministrstva, predvsem zunanje in v njegovem okviru urad za Slovence v zamejstvu in po svetu ter ministrstvo za kulturo, šolstvo in znanost, gospodarstvo ter notranje zadeve. Zato je toliko bolj pomembno, da se spoštuje načelo enakovrednega odnosa do vseh Slovencev, ne glede na njihovo politično pripadnost. Zato mora država na tem področju delovati s konsenzom in v skladu z državniškim interesom, dnevnopolitične interese pa puščati ob strani. Zgled takemu delovanju v prejšnjem in sedanjem mandatu državnega zbora je prav gotovo pristojna komisija našega zbora, v kar smo se prepričali tudi z odzivom naših rojakov med številnimi obiski med zamejci, zdomci in izseljenci povsod po svetu. Najbolj množično je bilo izseljevanje Slovencev v obdobju od 80. let 19. stoletja do prve svetovne vojne, ko se je predvsem zaradi ekonomskih razlogov izselilo 300.000 Slovencev oziroma tretjina tedanjega naravnega prirastka na slovenskem ozemlju. Izseljevanje se je po prvi svetovni vojni nadaljevalo. Izseljencem so se poleg ekonomske emigracije pridružili tudi številni primorski Slovenci, ki so se izseljevali predvsem zaradi fašističnega raznarodovalnega pritiska. Med drugo svetovno vojno so okupatorji deportirali veliko Slovencev, predvsem s Štajerske in Koroške, na jug Jugoslavije in v Nemčijo. Za izseljevanje neposredno po drugi svetovni vojni pa so bili značilni politični motivi, za katere se je takrat uveljavil izraz politična emigracija, kasneje pa so se, predvsem v zahodno Evropo, izseljevali tudi zaradi ekonomskih razlogov, še posebej pa je bil boleč novejši proces odhoda izobražencev, ki mu z drugimi besedami rečemo tudi "beg možganov". Posebno skrb je potrebno nameniti tudi Slovencem, ki živijo v državah, ki so nastale na ozemlju nekdanje Jugoslavije, in se danes soočajo z velikimi socialnimi problemi, kot tudi odzivanju države na različne krize v svetu, kot je to najnovejši gospodarski zlom Argentine, v kateri živi veliko naših rojakov. Vseskozi pa so slovenski izseljenci vzdrževali stike z matično domovino prek različnih izseljenskih organizacij ter vladnih organov. Naj med društvi omenim predvsem Rafaelovo družbo iz leta 1927, leta 1951 ustanovljeno Slovensko izseljensko matico, katere prvi predsednik je bil pisatelj Tone Seliškar, ter po letu 1990 Slovenski svetovni kongres in Izseljeniško društvo Slovenija v svetu. Podpora društvom, ki v državi skrbijo za stike s Slovenci po svetu, se mora krepiti tudi v bodoče. Prav tako pa je potrebno v državnem proračunu stalno zagotavljati in po možnosti tudi povečati sredstva za programe, ki so namenjeni za delovanje slovenskih ustanov, organizacij in društev v zamejstvu in po svetu ter v tem okviru posebej za ohranjanje slovenske identitete, jezika, kulture in kulturne dediščine ter tako pospeševati vsestransko medsebojno sodelovanje na kulturnem, izobraževalnem, znanstvenem, gospodarskem in seveda tudi na vseh drugih področjih. Resolucija opredeljuje vsa najpomembnejša področja sodelovanja Republike Slovenije s Slovenci po svetu, kot so skrb za ohranjanje slovenskega jezika in izobraževanja, kulturno sodelovanje in ohranjanje dediščine, sodelovanje na področju gospodarstva, znanosti in informiranja. Še posebej se mi zdijo pomembna vprašanja repatriacije, državljanstva, ureditve statusa Slovencev brez državljanstva ter sodelovanje slovenskih državljanov na volitvah. Na vseh teh področjih pa imata državni zbor in vlada kot celota veliko odgovornost pred rojaki, ki so jih različne zgodovinske, ekonomske, politične in osebne okoliščine prisilile, da so si svoj drugi dom poiskali izven matične domovine. Hvala.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Stranke mladih Slovenije bo predstavil gospod Bogomir Vnučec. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, gospa državna sekretarka, državni zbor! Slišali smo že, da nam 5. člen ustave nalaga skrb za Slovence, ki živijo izven Republike Slovenije. Resolucija, katero sprejemamo danes, pa dokazuje, da mislimo resno in zato jo v stranki mladih pozdravljamo in podpiramo. Predvsem tudi zaradi dejstva, da je v resoluciji poudarek na koordinaciji vseh tistih, ki delajo za Slovence po svetu, in zaradi dejstva, da Slovenci zunaj naših meja rabijo našo pomoč, mi pa njihovo. Dejstvo je, da so svojevrstni ambasadorji naše države in marsikdaj v veliko pomoč, to je pokazala nedavna preteklost, in upamo, da bomo deležni njihove pomoči tudi v bodoče. Vsebino resolucije v stranki mladih ocenjujemo kot dobro in ustrezno, je pa to deklarativni akt in izvajanje določb bomo lahko ocenili šele kasneje. Eno je zapisati interes, drugo je to uresničevati. Dejstvo, da je pri pripravi resolucije sodelovala cela vrsta vladnih uradov, obeta večjo finančno podporo v bodoče, saj je te v zdajšnjih proračunih vsako leto procentualno manj. V stranki mladih smo še posebej zadovoljni s 3. točko, torej poudarkom, da imajo slovenske skupnosti v različnih državah različne potrebe. To bo omogočilo bolj kvalitetno delo in rezultate. Cilj je v resoluciji jasno zapisan - ohranjanje slovenske identitete, jezika, kulture, tam kjer so Slovenci zunaj meja našli novi dom. Poti za dosego tega cilja pa so različne glede na to, kje naši sonarodnjaki živijo. Recimo v Sarajevu ali Beogradu je situacija gotovo drugačna kot v Argentini, ta pa se razlikuje od situacije v kanadskem Ontariu. Eni imajo več denarja, materialnih dobrin, drugi malo stikov in obratno. Vsi pa so naši in si zaslužijo ne le pozornosti in tele resolucije, temveč tudi čimprejšnjega sprejetja zakona, ki bo normativno uvedel obveznosti države do slovenskih izseljencev.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine madžarske narodne skupnosti bo predstavila gospa Maria Pozsonec. Izvolite.
V imenu madžarske narodne skupnosti podpiram sprejetje resolucije in sem zadovoljna, da je prišlo do tega. Menim, da ima matična država Slovenija zakonske in moralne dolžnosti do svojih izseljencev in menim, da bo s pomočjo predlagane resolucije to nalogo lažje uresničila. Pomoč in skrb matic je neprecenljiva za ohranjanje narodnostne identitete in materinega jezika in zunaj živeči pripadniki skupnosti so upravičeni do tega. Matica ne more dati toliko, da bi bilo dovolj, da bi bilo preveč. Kajti, zunaj živeči so zaradi močnega vpliva okolja zmeraj v nevarnosti, zmeraj so močno ranljivi in so zato potrebni največje skrbi matice. Zato želim, da bi bila Slovenija gospodarsko dovolj trda, demokratična dežela, v skupnosti narodov priznana država z ugledom, da te naloge lažje uresniči. Da bodo izseljenci tudi ponosni na duhovne in kulturne vrednote svoje matice. Kajti to je najtrdnejša in najvztrajnejša vez med matico in zunaj živečimi. Pozdravljam sodelovanje pri tej točki zunanjega ministra gospoda Rupla in predstavnikov urada za Slovence po svetu in v zamejstvu, ker to je tudi dokaz prioritete naše zunanje politike. Upam le, da bo resolucija prvi korak in da bo slovenski parlament zmogel sprejeti tudi zakon v prid ohranitvi slovenstva med izseljenci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Jože Avšič. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, gospod minister, sodelavke in sodelavci zunanjega ministrstva! Seveda tudi v poslanski skupini liberalne demokracije podpiramo resolucijo. Zavedamo se dejstva, da četrtina pripadnikov našega naroda ne živi v Sloveniji in da smo že velikokrat deklarativno izražali skrb za te ljudi, ki iz takih ali drugačnih razlogov niso neposredno povezani z matično domovino. V poslanski skupini LDS smo posebno veseli, da je ta resolucija nastajala dejansko z velikim konsenzom vseh, ki v naši državi odgovarjamo za to, da bi ustavno določilo o tej skrbi za Slovence po svetu dostojno uresničevali. Tako je komisija za Slovence po svetu in njena delovna skupina dejansko imela največjo pomoč v zunanjem ministrstvu, v uradu za Slovence po svetu in seveda pri vseh ministrstvih, ki s Slovenci po svetu neposredno sodelujejo prek izvajanja državnega proračuna, zlasti s kulturnim ministrstvom, ministrstvom za šolstvo in šport in drugimi Pričakujemo seveda, da se bo tudi ministrstvo za gospodarstvo še tesneje povezovalo v aktivni vlogi, zlasti na gospodarskem področju, ki je bilo vsaj doslej morda najbolj zanemarjeno. Resolucija bo prav gotovo dobra podlaga za sprejetje nekaterih zakonskih aktov, na podlagi katerih bo možno načela, ki jih bomo danes prav gotovo sprejeli, izvajati v prihodnje, zlasti seveda volilno pravico ali pa načela za postopno vračanje v domovino. V poslanski skupini liberalne demokracije smo največkrat izpostavljali seveda neko dejstvo, ki je prisotno po osamosvojitvi Republike Slovenije. To pa je posebna skrb za Slovence, ki živijo na tleh držav, ki so nastale po razpadu naše bivše države. Se pravi Hrvaške, Bosne in Hercegovine, Zvezne republike Jugoslavije in Makedonije. Prav gotovo velja dejstvo, da smo za avtohtoni manjšini, pa tudi za Slovence, ki so zaradi ekonomskih ali političnih razlogov v začetku ali sredi tega stoletja in v prejšnjih stoletjih zapustili in morali zapustiti našo domovino, skrbeli tudi še včasu, in to ne slabo, naše skupne države, se pravi pred osamosvojitvijo. Dejstvo pa je, da so Slovenci, in to velik del Slovencev, več kot 10 odstotkov teh, ki danes živijo izven naših meja, pravzaprav ostali brez domovine potem, ko smo se Slovenci osamosvojili. In mislim, da moramo ravno zaradi tega dejstva, kajti ti Slovenci zaslužijo posebno skrb, ostali so brez domovine, pravzaprav ne da bi sami želeli in ne da bi jih kdorkoli izgnal, kar enostavno ostali so izven svoje domovine potem, ko smo mi postavili svojo zahtevo in jo tudi uresničili glede lastne državnosti. V poslanski skupini liberalne demokracije nazadnje tudi vedno poudarjamo, da moramo uravnoteženo skrbeti tako za Slovence v matični državi, za lastne državljane, kot seveda za to četrtino pripadnikov našega naroda, o kateri govori ta resolucija, in to zaradi tega, da se nikoli več v zgodovini ne bi ponovilo, da bi morali prebivalci naše države in pripadniki našega naroda ponovno zapuščati in ustvarjati novo skupino. Se pravi, da ne bodo nikoli več ustvarjeni ne ekonomski ne politični razlogi za zapuščanje Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil gospod Jožef Bernik. Izvolite.
Gospa podpredsednica, gospod minister, gospa državna sekretarka! Gospe in gospodje poslanci! Ob branju naše ustave, torej 5. člena, pride človek do zelo zanimive ugotovitve. Ta člen pravi, da država varuje človekove pravice in temeljne svoboščine, pravice avtohtone italijanske in madžarske narodne manjšine, slovenske narodne manjšine izven države, slovenske izseljence in Slovence brez slovenskega državljanstva. Verjetno je ta vrstni red edinstveni v zgodovini ustav po svetu. To pripovedujem zaradi tega, ker mislim, da smo Slovenci izredno odprti za potrebe tistih, ki pomoč in zaščito potrebujejo, in mislim, da je verjetno zaradi tega prišlo do takega vrstnega reda. Seveda, človek se pa vpraša, ali nam je to kaj prineslo? Na žalost moram ugotoviti, da nič. Recimo, ne moremo kazati svetu, kaj imamo v naši ustavi, tudi če hočemo kazati, in mislim, da bi morali bolj kazati. Ne bom rekel, kdo to priznava, če gre za kakšno recipročnost. Recimo, pravkar smo izvedeli, da je italijanski notranji minister izdal odlok, da bodo ukinili dvojezične dokumente oziroma osebne izkaznice. No, lahko gremo pa še na sever in tam pa tako vidimo, kaj se vsak dan godi. Pozdravljam, sam osebno in pa v imenu poslanske skupine Nove Slovenije, dejstvo, da je končno, po mnogih letih prišlo do te resolucije. Resolucija za zamejce po svetu je bila že pred kar nekaj leti, vendar nikakor se nismo dokopali do te sedanje resolucije, vendar sem vesel, da smo kljub temu do tega prišli. Resolucija je po mojem mnenju dobra, je podlaga za nadaljnji razvoj in pa predvsem podlaga za to, da bo država poskušala imeti to kot neko osnovo za dejanske akcije, ne pa za lepe besede. Poglejte, 10 let se že srečujemo, pa še več, s tem problemom naših izseljencev, pa kljub temu ne vemo, koliko nas je, koliko Slovencev po svetu je, kje so, koliko jih je in kakšno je njihovo stanje. Zdi se mi, da ni več primerno govoriti, v neki urejeni državi, da nas je približno 500 tisoč. Jaz v to močno dvomim. Če je tako, pa dajmo ugotoviti in bom zelo vesel, če ugotovimo in tudi, da zanje potem nekaj koristnega naredimo. Sedanja komisija v državnem zboru za Slovencu v zamejstvu in po svetu ter urad za Slovence v zunanjem ministrstvu sta si dobro zastavila delo letos in upamo, da se bo to sodelovanje tudi nadaljevalo. Vendar, če mislimo, da delamo kakšno posebno uslugo Slovencem po svetu, ki je druge države ne do svojih ljudi, se motimo. Poglejte, parlamentarna skupščina Sveta Evrope se je že pred recimo šestimi, sedmimi leti začela ukvarjati s svojimi izseljenci, z izseljenci iz držav Evropske skupnosti, Evropske zveze in so se tudi začeli zbirati in so izdali nekaj literature. Če se pravilno spominjam, se je enega teh posvetov pred mnogimi leti udeležil gospod Jožef Školč kot predsednik državnega zbora. Tudi kasneje je bilo več pobud v to smer, vendar med temi ni nikjer zaslediti slovenske udeležbe. Vendar v letu 1999 je Svet Evrope izdal priporočilo, mislim, da je bilo priporočilo 1410, ki govori o povezavah med Evropejci, živečimi zunaj matičnih držav. Tukaj so nekateri zelo zanimivi predlogi, za katere smo včasih mislili, da so nekoliko eksotični in še danes seveda niso pri nas urejeni. Zadnji dokument v tej smeri je predlog resolucije, ki je bil podan v Svetu Evrope lani, 18. decembra, in ta nadaljuje razmišljanje resolucije, ki sem jo pravkar omenil. Tudi mi Slovenci se bomo morali bolj aktivno vključiti v to delovanje, tako da ne bomo zamudili stvari, ki se dogajajo na tem področju in da ne bomo orali ledine na novo ali iznašli kolo čisto na novo. Recimo, ta resolucija iz leta 1999 ima nekatere zanimive stvari. Pravi, da bi bilo potrebno na ravni Sveta Evrope imeti nek odbor, ki bi se o tej stvari pogovarjal, in pa odbor Evropejcev, živečih v tujini. To je tudi zanimiva ideja. Predlagajo tudi, da bi se prostovoljno emigranti oziroma izseljenci vključevali v dejavnosti v domači deželi. Govorijo o političnem, socialnem in kulturnem življenju v svoji rodni domovini. Naša deklaracija se spretno izogiba besede "politični", vendar mislim, ker govorimo tudi o družbeni aktivnosti, da to tudi spada notri. Resolucija je precej obširna in obsega mnoge stvari, ki doslej niso bile nekako v našem razmišljanju. Vendar je to šele začetek. Konec koncev 5. člen, ki govori o posebnem zakonu za Slovence po svetu, še vedno čaka na izvršitev. Dejansko je to, bi rekel skoraj ustavni škandal, da nismo imeli dovolj politične volje, znanja ali karkoli, da bi to stvar rešili. Ne vem, čemu služi ustava, če ne temu, da se izvršuje. Poglejte, zakon o slovenskem državljanstvu. Ta zakon je bil sprejet pred približno desetimi leti. Na mnoga prigovarjanja oziroma spodbude, da bi se ta zakon spremenil in pomagal Slovencem po svetu do manj birokratskih zahtev, se nikdar nikamor ni premaknilo. Mnogi pravijo, da so to težki pravni problemi in ne moremo to narediti zaradi enega ali drugega razloga. Moje mnenje pa je, da če se resnično spravimo na to, da spremenimo ta zakon, da bo dajal večje možnosti Slovencem po svetu do državljanstva, potem moramo vse narediti. Ne vem, kako to, da prihajamo do zaključka, da tega ne moremo narediti. Odvetnik, ki ima svojega klienta, pa reče, da tega vendarle ne moremo narediti, namesto da bi povedal, kako bi se to naredilo, ni kaj dosti vreden. Mislim, da bi se mi morali postaviti v kategorijo, da rečemo "to bomo naredili" in potem tudi kakobomo naredili. Če tega nismo zmožni, potem ne vem, zakaj imamo razne pravne službe. Resolucija bo preizkušnja za ta državni zbor, za ministrstva, za vlado, koliko jo bodo jemali resno. Ena stvar, ki je resolucija ne more spreminjati, je mentaliteta naših ljudi. Izseljenci so kakorkoli že, ne bom šel v razloge, dobili nek prizvok v Sloveniji, morda nekoliko manj tisti, ki so razseljeni po bivših državah Jugoslavije, vendar je ta prizvok negativen. To so neki čudni Slovenci, še slišim pogostoma. Vendar bi se morali zamisliti v eni stvari. Slovenci po svetu, pa naj so šli ven iz kakršnih koli razlogov, političnih, gospodarskih in tako dalje, družinskih, so pravzaprav naša zgodba o uspehu. Tega večinoma ne vemo, vendar to je zgodba o uspehu, vživljanje v neko povsem tuje okolje, uspeti tam, to je zgodba o uspehu, ki še ni napisana. Upam, da kdaj bo. Naj omenim tudi to, da se je ta komisija resno lotila dela in se zahvaljujem vsem članom komisije, da so tako redno in močno podprli tudi to resolucijo. Upam, da se bo tako sodelovanje nadaljevalo. Vendar bi pa želel, da bi državni zbor sprejel to komisijo kot reden organ in da ne bo treba vsako leto šest mesecev ali kaj podobnega čakati na to, da se spomnimo Slovencev po svetu. Naj omenim še nekaj drugih stvari. Poglejte, Slovenci po svetu niso neka folklorna zanimivost, ko je enkrat na leto dobro pogledati, jih povabiti v parlament, ampak so živa slovenska skupnost, ki jim moramo pomagati oziroma država jim mora pomagati, da ostanejo živi Slovenci. To je seveda dokaj težko. In zaradi tega se tudi z uradom za Slovence v svetu in z ministrstvom se pogovarjamo o tem, kako bi lahko nekatere osnovne podatke o naših Slovencih dobili. Če gremo po starem kolovozu, mi delamo več ali manj na pamet. Delati na pamet je sicer tudi koristno, vendar ni najbolj uspešno in tudi denar, ki ga dajemo za gotove stvari, ni najbolje uporabljen. Zato bi bilo potrebno, da razmislimo o tem, kako resnično proučiti probleme naših izseljencev in kako jim dejansko najbolj pomagati. Odkar imamo slovensko državo, so v mnogih državah naša predstavništva, konzulati in podobno. Nekateri delajo zelo dobro in so uspešni, imajo dobre stike s Slovenci v tistem okolju, vendar drugi niso tako nastrojeni. Nekateri ne poznajo dovolj te problematike. Skrivajo se za formulo, češ, naše predstavništvo je tukaj, da predstavlja državo, ne pa da predstavlja Slovence po svetu. Seveda pozabijo na to, da smo država državljani. No, konkretno, omenjal sem že, da bi bilo potrebno pritegniti mlajši rod izseljencev. Na žalost je ravno ta del našega izseljeništva bil izpuščen iz zakona o državljanstvu, ker so presegli tisto mejo starosti, v kateri je lahko človek še dobil državljanstvo po, če smem tako reči, hitrem postopku. Med temi imamo veliko mladih strokovnjakov, ki bi jih bilo pametno povabiti v Slovenijo in jim dati možnosti, da razvijejo svoje talente in jih tudi uporabijo v prid slovenske države. Vsaj to, če ne prihajajo sem v Slovenijo, bi jim lahko omogočili, da razvijajo področja, pri katerih lahko pomagajo Slovencem v domovini. Resolucija govori tudi o finančni pomoči izseljencev in tudi o tem, da bi bilo potrebno plačevati učiteljice, ki učijo slovenski jezik. Vendar to se sedaj izvaja. Kljub temu da imamo državo deset let, kljub temu da smo lahko videli uspehe nekaterih šol po svetu in njihove učence, kako perfektno govorijo slovensko, se ničesar doslej za te ljudi ni naredilo. Škoda, da nimajo kakšnega sindikata, da bi se zavzel zanje, kajti so učiteljice v Združenih državah Amerike, Kanade, Avstralije in Argentine, ki dobijo sicer nekaj šolske pomoči, vendar za svoje delo niso plačane, čeprav so med njimi tudi učiteljice, ki so na tem mestu že 50 let. V naši družbi se kaj takega ne bi moglo zgoditi tukaj, dopuščamo pa, da se to zgodi našim ljudem po svetu. Sedaj ne vem, ali ministrstvo za šolstvo vidi neke administrativne probleme ali kakšne druge, ki zavirajo napredek na tem področju. Večkrat sem že opozarjal na to v naši komisiji, vendar razen nekaterih lepih besed nisem videl ničesar. Drugo področje je gospodarstvo. V gospodarstvu, moram reči, da smo bili razmeroma neuspešni. In če pomislite danes, čeprav imamo po svetu veliko podjetij, ki so sposobna, dobra, kvalitetna, prvovrstna, se ničesar ni zgodilo. Tudi pri ljudeh, ki so, recimo, dajali svoj lastni avion, kadar so razni predstavniki države hodili tja, kljub temu da je prišel morda sem, se ni ničesar zgodilo. Tu se mi zdi, da je prevelika samozaprtost na našem gospodarskem področju. Seveda, tu je tudi pobožna želja, da bi se ljudi iz sveta vključevalo v diplomatsko službo, vendar je to na taki ravni, da mislim, ne bo prav dosti uspeha. Tak koncept bi bilo treba razširiti in potem bi verjetno lahko na tem področju napredovali. Lahko rečem, da so Slovenci po svetu zelo trdoživi ljudje in se ne pritožujejo zlahka; so posamezniki, ki so izjeme, ampak na splošno to ne drži, da bi se pritoževali. Vesel sem, da se je gospod minister Rupel zavzel za idejo, o kateri sem z njim govoril, da se dobijo informacije iz Argentine, kakšna je situacija tam. Zanimivo je, da doslej nismo imeli nobene pritožbe, prošnje in podobno. Ti ljudje so šli skozi toliko devalvacij in vsega drugega, gospodarstvo, ki se je večkrat podrlo, eno za drugim, vendar ne prosijo pomoči. Mislim pa, da je tam nekaj karitativnih ustanov, kot sta, recimo, dva domova za stare, ki bi jih bilo treba podpreti, če bo potrebno. Kot sem razumel gospoda ministra, se bo tudi o tem premislilo. Druga stvar je tudi tole. Nekatere države, če bi enkrat naredili pregled, kako države skrbijo za svoje izseljence, bi dal Furlanijo za zgled. Že pred kakšnimi desetimi leti sem se spoznal z zakonom, ki so ga pripravili za svoje izseljence, in sicer so tam omogočili tudi starim ljudem, ki bi želeli pred smrtjo priti v svojo domovino, jo pogledati ali pa ostati tam da tam umro. Mislim, da je to verjetno eden najboljših zakonov, ki sem jih v tej smeri videl. Ne morem pa reči, če ta zakon še deluje in kako deluje. Slovenci po svetu so ogromno prispevali k priznanju slovenske države. To sicer nekako platonično vemo, vendar na žalost je to bila včasih enosmerna pot, češ, dajte, v zameno pa ni bilo ničesar. Zaradi tega tudi ni čudno, da se nekateri izseljenci danes obotavljajo, če je treba Sloveniji kaj pomagati finančno ali karkoli - saj, hvala bogu, teh možnosti oziroma potreb ni toliko - ker so videli, da je to enosmerna pot. O tej stvari sem večkrat govoril z gospodom zunanjim ministrom, ko je bil veleposlanik v Združenih državah in še prej. Tako bi človek rekel, da moramo te razmere spremeniti. In končno naj rečem še tole. Ko vstopamo v Evropsko zvezo, imamo nekako dve leti, moramo tudi razmisliti, kaj bo to naredilo za naše ljudi po svetu. Slovensko državljanstvo jim bo gotovo omogočalo delo ali študij in tako dalje v Evropski uniji, vendar isto, kot velja za naše zamejce, država bi morala razmisliti, kakšni so problemi, kakšne so priložnosti, ugodnosti in tako dalje tudi za naše ljudi po svetu. Na koncu koncev so to naši ljudje in moramo tudi nanje pomisliti, ko vstopamo v razne mednarodne povezave. Pozdravljam resolucijo, pozdravljam pripravljenost tega državnega zbora, da jo sprejme in s tem naredi veliko uslugo, velik korak naprej. Na tej osnovi bomo gradili še naprej naše izboljševanje odnosov in pa tiste pomoči, ki jo izseljenci potrebujejo, da si sami pomagajo ostati Slovenci, kajti nobena vsota denarja ne more iz nekoga narediti Slovenca ali zavednega Slovenca. Upam, da bo ta državni zbor to razumel in da bomo na tem gradili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil gospod Valentin Pohorec. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Tudi naša poslanska skupina pozdravlja pripravo in sprejetje resolucije za Slovence po svetu. S tem bo državni zbor sprejel en pomemben dokument, ki bo opredeljeval našo odgovornost in naš odnos do rojakov, ki živijo širom po svetu, tako rekoč na vseh kontinentih in skoraj vseh državah. Danes lažje ocenjujemo ta položaj naših rojakov, ko imamo svojo državo, ko se tega zavedamo. Doslej smo bili vedno nekako podrejeni drugim in smo bili vedno pod nekim pritiskom drugih na to območje, kjer Slovenci živimo. To so tudi zgodovinski pogoji, zakaj je toliko ljudi v preteklosti zapustilo svoj rodni kraj, svoj dom, svojo deželo, odšlo s trebuhom za kruhom po svetu. To se ni dogajalo samo daleč nazaj, tudi še po drugi svetovni vojni, tudi v naši bivši skupni državi Jugoslaviji. Tudi sam se še spomnim ljudi in jih poznam, ki danes živijo v Kanadi, Avstraliji, Nemčiji in drugje. Ko pri nas ni bilo dela, ko ni bilo kruha, so pač iskali svoj kos boljšega življenja drugje. Ko se danes na slovenskih tleh pojavljajo tujci, ki prihajajo izza Krpatov, iz Azije in ne vem od kod, pa se do njih obnašamo včasih ksenofobično, bi se morali spomniti, da so nekoč naši rojaki, naši sosedje, zaradi istih pogojev življenja ali pa podobnih pogojev šli čez mejo. Mnogi so celo na meji izgubili življenja. Zato je danes res čas, da se do teh vprašanj opredelimo skozi ta dokument. Jaz ga pozdravljam. Moram izreči priznanje pripravljavcem te resolucije in matičnemu odboru, ki je pripeljal ta akt do današnje seje v državnem zboru. Mi bomo to resolucijo podprli in želimo, da ne bo samo deklarativni dokument, ki ga imamo v arhivu, ampak da bo stopil tudi v življenje, da ga bomo tudi z vso odgovornostjo izvajali in da bomo naš odnos in našo dolžnost do rojakov po svetu s tem tudi izpolnili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo mnenja poslanskih skupin. Mnenje poslanske skupine socialdemokratske stranke bo predstavil mag. Vizjak. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Lep pozdrav predstavnikom oziroma predstavnicam vlade. Spoštovane kolegice in kolegi! Iz te točke in seveda tudi iz dokaj širokega odmeva vseh poslanskih skupin je jasno, da je bila odločitev državnega zbora, da čeprav šele konec marca leta 2001 ustanovi komisijo za Slovence po svetu, prava odločitev in da je seveda tudi pred nami po desetih letih samostojnosti končno dokument, resolucija o odnosih s Slovenci po svetu, ki je ga je pripravila komisija v tem sestavu in v dokaj kratkem času, zato ji gredo vse čestitke in tudi javno opozorilo, da je to pravi način in da mora ta komisija ostati tudi v bodoče in zmeraj kot delovno telo tega državnega zbora. Menimo, da je predlagana resolucija, ki jo bomo seveda v socialdemokratski stranki podprli, zelo dobra in prava osnova za zakon oziroma za zakonsko ureditev tega področja oziroma za zakon o Slovencih po svetu brez slovenskega državljanstva, saj je podlaga za ta zakon tudi v 5. členu ustave Republike Slovenije. Ne nazadnje, da dobivamo resolucijo o Slovencih po svetu šele po desetih letih samostojnosti, kaže tudi na dokaj čuden, to je mila beseda, čuden odnos oziroma čudno obravnavo teh Slovencev po svetu s strani slovenske vlade in tudi vladajoče ekipe tega državnega zbora, saj kaže na to, da so to ljudje, ki niso identični Slovencem v zamejstvu oziroma tudi Slovencem v tej državi oziroma so celo nekako diskriminirani in je bil njihov položaj nekako skoraj načrtno zapostavljen in neustrezno rešen. S tem dokumentom dobivamo končno eno jasno priznanje, da so to naši ljudje, da so to ljudje, na katere moramo Slovenci tudi v državi računati in ta resolucija je jasno sporočilo, da lahko ti ljudje računajo tudi na nas. Slednje je zlasti aktualno ob dosedanjih dogodkih v Argentini, kjer je evidenten primer, kako mora matična država gledati in ustvarjati neke pogoje, da našim ljudem, to se pravi Slovencem brez državljanstva, tudi omogočimo in hkrati zagotovimo neke normalne pogoje za bivanje tudi v naši državi. Odnos slovenske države do naših ljudi po svetu je pomemben predvsem zaradi sodobnih trendov, predvsem zaradi trendov globalizacije, brisanja mej in s tem prav gotovo ohranjamo nacionalno identiteto in samobitnost slovenskega naroda, kar je prvi in glavni element slovenskega nacionalnega interesa, ki je v zadnjem času tako izpostavljena tema. Upamo, da bo resolucija zaživela tudi v dejanjih svoj namen in da bomo tudi čimprej dobili zakonsko ureditev tega problema. Hvala.
Hvala vam. Zdaj mislim, da smo slišali predstavnike vseh poslanskih skupin. Dajem besedo poslankam in poslancem. Pisno se je k razpravi prijavil kot prvi gospod Tone Partljič, potem gospod Jožef Jerovšek in nato še Davorin Terčon. Gospod Partljič, izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica! Dragi kolegi, upam, da mi ne boste zamerili, če bom še posebej ljubeče pozdravil gospo državno sekretarko, Magdaleno Tovornik, ki mi je bila že tudi županja. Na nek način se obračam tudi k predsedniku in podpredsedniku komisije. Gospod Sok je sicer ob neki moji diskusiji enkrat rekel, da rad diskutiram tako, da se na začetku nekaj opravičujem in delam prijazen, potem pa, če je le možnost nakak način, sem tudi kdaj nekorekten. Vsa moja diskusija bo poskušala biti povsem prijazna in konstruktivna. Tam, kjer bom pa do kakšne stvari kritičen ali pa jo bom ironiziral, jo bom samo zato, da bi postala bolj jasna. Ironiziral bom nekatere formulacije. Torej bo moja diskusija v glavnem, da ne bom rekel, nekako bolj redakcijska in bom potem tudi oddal svoje amandmaje, ki bodo te vrste nekako bolj redakcijski. Kljub temu pa se mi zdi, da prav formulacije včasih, kakorkoli so hotene ali nehotene, razkrivajo tudi na nek način stanje duha. Pa če se bom še kje obregnil v formulacijo kakšnega odstavka, naj povem, da se seveda tudi meni, ki sem bil učitelj slovenščine in sem pisatelj, ko oddam svoj tekst v gledališče, me povabi lektorica in mi reče: "Ti si rekel, da bodo tvoji junaki narečno govorili, potem pa uporabljajo, recimo, tujke namesto narečnih besed. Torej, to je čisto normalen proces, da se to dogaja, da ne bi kdo mislil, da govorim vzvišeno. Meni je sicer po eni strani jasno, da [[...]]
Gospod Partljič, se opravičujem, je vaš mobilni telefon v delu? Hvala lepa.
Poskusil ga bom izklopiti, če bo šlo. Meni je jasno, da sprejemamo resolucijo in eno od resolucij. Čeprav tekst resolucije, in če niste užaljeni, tudi naši nastopi do zdaj so malo v slogu kontinuitete; če smo dobili z vrha kakšno stvar, so potem posamezne organizacije rekle, tudi mi se strinjamo, tudi mi se strinjamo, tudi mi se strinjamo. Torej, tu je neka taka stvar, za katero vsi mislimo, da je potrebno in lepo, da smo jo dobili. Gospod Bernik, čeprav nimam pravice polemizirati in tudi ne bom, je poleg tega, na primer, odprl - tudi nekateri drugi, vendar on največ - pravzaprav nekaj zelo pomembnih in usodnih dilem, ki ne morejo biti - in mislim, da bi morali resolucijo preveč popravljati, če bi sprejeli te vaše pripombe - pravzaprav so pa napotek za zakon in za to, kar resolucija predvideva, nekatere nadaljnje usmeritve posameznih organov. Takšna, malo zafrkantska, pripomba je, da sicer na prvi strani teksta, ki ga imamo, predlog resolucije v uvodu šele v predzadnjem odstavku prvikrat piše, da je v interesu Republike Slovenije ohranjanje slovenske identitete, kulture, jezika, zunaj Slovenije. Ko pa vzamete to besedilo v roke, boste videli, da se ta formulacija, ohranjanje slovenske identitete, jezika in tako dalje, ponovi približno petnajstkrat v tem spisu. Mislim, da to ni potrebno, da se to ponavlja kar naprej, ker o tem pravzaprav govorimo. Vprašanje je tudi, ali k temu prispevata ravno sintagma, ki je sestavljena iz tujk, in sicer, nacionalna identiteta, kar bi morda bilo narodna istovetnost, ampak mi smo se vsi na to navadili. Samo kar naprej strašiti s to nacionalno identiteto, ohranjanje jezika in tako dalje, se mi zdi, prvič, boste videli pleonazem, drugič pa, jaz sem imel priložnost biti dosti med Slovenci po svetu, enkrat z neko gledališko skupino mesec dni v Avstraliji, in ker se zdaj ukvarjam z nekim motiviranjem branja tudi po šolah, ki niso v Sloveniji, se mi zgodi da pridem večkrat tja. In trikrat sem se udeležil, žal ne lani, ko je bila prvikrat tam, če se ne motim, gospa državna sekretarka, prej pa z gospo Romano Logar, enkrat na svoje stroške, enkrat na stroške bralne značke in enkrat na stroške državnega zbora enega posveta vseh učiteljev, predsednikov društev in vseh duhovnikov v Nemčiji, kjer so govorili o problemih Slovenije po dva ali tri dni, o problemih, ki jih imajo z državo Slovenijo ali o svojih lastnih problemih. Zagotavljam vam, da v teh šestih dneh ko sem bil na intenzivnih pogovorih, ni niti enkrat s strani zdomcev padla beseda, problem nacionalne identitete, jezika in ohranjanja kulture. Prepričan sem, da to mora biti, sam sem jih na to opozarjal, oni to delajo, samo ne imenujejo stvari pač tako.Veliko bolj so jih zanimali premnogi veliko bolj praktični problemi. Predvsem pa moram reči, da mi je bilo vedno malo hudo, ker sem vse dni poslušal navadno veliko kritiko države Slovenije. Seveda, ljudje pridejo zato, da povedo, kaj njih tišči, pa razna nezadovoljstva. Še več, enkrat pa zelo neprimerno, in morda bi s tega vidika tudi na en člen opozoril, kjer piše, da ministrstvo povezuje oziroma prek katerih slovenskih društev deluje, sem bil celo priča precej nekorektnemu, bi rekel, nastopu predstavnikaslovenske izseljeniške matice iz Ljubljane, z direktorico tega urada, ki je ni bilo niti tam [[...]]Hočem reči, da se o teh velikih resolucijskih stvareh ob srečanju z njimi govori zelo malo. Jaz vem, da resolucija mora biti taka. No, ampak bi vas na nekaterih mestih opozoril, kjer pravim, da morda že jezik izdaja nek način mišljenja. Tu imam predlog. Poglejte, če komu je - ne verjamem, da je to ravno vsem - se bom vrnil še na prvo stran, na tretji strani piše: "Resolucija se nanaša na vse Slovence po svetu, ne glede na politično pripadnost, kraj, kjer se nahajajo, ali vzrok odhoda iz Slovenije." Če ostane samo taka formulacija, izgubimo na nek način to, kar so prej govorili nekateri kolegi, tiste Slovence, ki so ostali v Novem Sadu, v Makedoniji in tako dalje, ker niso odšli iz Slovenije. Jaz sem predlagal tako formulacijo, ki jo bom oddal, če vas ne moti. Resolucija se nanaša na vse Slovence po svetu, ne glede na politično pripadnost, kraj, kjer se nahajajo, kraj ali vzrok odhoda in bivanja zunaj Slovenije. Ker oni preprosto so se tja zatekli, kakor so se po 1. svetovni vojni zatekli številni Čehi. Jaz sem delal v gledališču, Souček, Šedlebauer, so recimo Čehi. In recimo, ker ni bilo več države, niso imeli nobenega kontakta. Drugo. No poglejte, če opozarjam na ta neke vrste pleonazem. Poglejte, peti odstavek na prvi strani predloga resolucije. "Trajen življenjsko pomemben interes Republike Slovenije je, ohranitev nacionalne ... To je v enem odstavku s petimi vrsticami dvakrat našteto, "je ohranitev nacionalneidentitete, samobitnosti slovenskega naroda." Zato je v interesu Slovenije ohranjanje slovenske identitete, kulturnega in [[...]] [[nerazumljivo]] jezika in tako dalje, tudi zunaj Slovenije. Jaz sem tu v neki stvari združil enkrat to formulacijo in jo pač prenesel za Republiko Slovenijo in zunaj. Ampak to govorim zato, ker bodo to resolucijo brali vendar tudi ljudje ki so po svetu. Jaz razumem, da z razvojem jezika in z razvojem države nastaja nek novorek. Ampak jim ta naš resolucijski novorek ne bo blizu. Ga ne bodo ponekod niti razumeli, da recimo, poglejte kako težko je razumeti tretji odstavek na tretji strani. Ali zakaj tako komplicirati? "Nadaljnji koraki bodo predvidoma izdelava podrobnejših usmeritev in priprava zakona." Zakaj, "nadaljnji koraki bodo predvidoma izdelava zakona in usmeritev." Če bi bili za kaj, bi morali napisati "do leta 2003 morajo odgovorne vladne službe pripraviti usmeritve in pripraviti zakon". Ampak, če nimamo že termina, ki bi morda lahko bil koristen, morda vsaj neko formulacijo, da bodo nadaljnji koraki predvidoma izdelava, niti slovnično to ne gre čisto skupaj. Jaz sem si pač drznil, če bomo na koncu sprejeli sklep, da naj nekdo naredi redakcijski pregled besedila, bi si drznil to predlagati. Poglejte. Imamo še eno stvar, ki se mi zdi, da po svoje [[...]]No, na četrti strani sprašujem. Morda ne vem. Nanaša se na neko enotnost nastopanja slovenskih asociacij, ki z državnim denarjem sodelujejo s Slovenci po svetu. Večina sredstev je zagotovljena v okviru ministrstva za zunanje zadeve, Urada za Slovence v zamejstvu. Poleg tega so preko urada financirana društva v Sloveniji [[Slovenski kongres, Slovenska izseljeniška matica, Izseljeniško društvo".]] Jaz ne vem, ali je Slovenski kongres društvo. Če ni društvo, bojim se, da ni društvo, da je organiziran kako drugače, in tudi izseljeniška matica, ne vem, ali je predvsem društvo, bi morali napisati društva in združenja, ali pa preprosto tisti organi, ki za to skrbijo. Rekel sem, da je mogoče premisliti tudi o teh preštevilnih identitetah. Še na eno stvar bi opozoril, samo dovolite mi, da jo najdem. Pa še, jaz sicer, kot sem rekel, zelo iskreno cenim, da je komisija, ki smo jo res ustanovili pozno, najbrž kar z neko energijo predsednika, ki hoče pokazati, kako je to smiselno in ga tu povsem podpiram. Tako misli, da je to nekaj, kar naj tako sprejmemo z aklamacijo skupaj. Meni se ne zdi tako tragično, če ima kdo kak pomislek, ali pa če ne bo na tak način podprl. Mislim, da s tem ni proti stvari. Zakaj bi morali tako enodušno in enoglasno in da ne rečem, brez razlik, ne pluralno kar zdaj zaploskati in to ustanoviti. Se mi zdi, da je polemična razprava pri tej stvari zelo koristna. Jaz sem zelo vesel in mi ne zamerite, če ob tem zakonu to rečem, pa bi rad rekel, ker bi rad nekaj pojasnil za nazaj. Morda se bo komu zdelo celo hinavsko, pa seveda absolutno ni, ne bi več govoril. Jaz sem zelo vesel, da so v našem državnem zboru kolegi, ki jim lahko rečemo, da so prišli na nek način iz Slovencev po svetu. Ko sem imel eno diskusijo v zvezi z gospodom Bajukom pri prevzemu vlad, sem rekel samo to, da se mi zdi, da z enim ali dvema glasovoma, celo tisti, ki so prej malo drugače glasovali do tistega dne, potem pa drugače, se mi ta preokret konec kontinuitete ni zdi prepričljiv, da bi bilo boljše počakati na volitve. Drugače so mi pa zdi odlično, da imamo te ljudi med nami. Zdela se mi je umazana pripomba v zvezi z znanjem slovenskega jezika, tudi naše znanje tukajšnjih ni zmeraj briljantno. Mislim pa, da je zelo solidno znanje vseh kolegov, ki so od kod prišli.Sami pa lahko vidite, da ob nekaterih problemih, kakor tudi ob današnjem, imajo res drugo izkušnjo, drug zorni kot in iz tega vidika se mi zdi, da naš državni zbor postaja normalen. Seveda se strinjam, da potrebujemo to komisijo. Morda bo pa najbolj normalna Slovenija, ko ne bo potrebovala več neke posebne komisije, ki bo nad tem bdela, ampak bodo mehanizmi za pomoč ali pa za sodelovanje, saj ne gre samo za pomoč. Ko sem prej rekel, da je med njimi zelo malo visoko letečih besed o nacionalni identiteti, ohranjanju jezika in tako dalje, je pa veliko več besed [[...]]Ker sem tu iz Maribora, so vsi "šimfali", da so hoteli sodelovati z državo, da so dali svoj denar Dadasu v Maribor in Zdenexu, jih pa te stvari bolj skrbijo, kako naša država pravzaprav vis a vis njih funkcionira, ali jih ne prinaša slučajno okrog. Jaz ne vem, gospod Bernik, ker mi ni znano in nisem bil po svetu, kakšen je položaj slovenskih učiteljev. V Evropi je to dobro regulirano se mi zdi, za drugod ne upam govoriti. Dobro je regulirano. Mislim, da ima zasluge država, šolsko ministrstvo, tudi zdaj bodo ravno prišli, jaz sem tudi vabljenim med njih, učitelji zopet v Slovenijo, kjer imajo te seminarje in se jih radi udeležujejo. Tu bi imel samo eno pripombo, če mi ne zamerite, na koncu, prav iz tega vidika, ko naštevamo, kaj naj država nudi, določena sredstva so zagotovljena v okviru ministrstva za kulturo, ter ministrstva za šolstvo. Tam ko potem naštevamo, se mi zdi, da bi morali poleg priročnikov, medmrežnih stvari in tako dalje, našteti tudislovenske knjige. Zdomci niso vajeni, tudi se mi zdi, da bi morali eno večjo [[...]]Zdomci, govorim seveda pogojno, Slovenci po svetu, čeprav ste že vi na nek način opozarjali, da to imajo razslojeno in da mogoče, vem, da so občutljivi, da je treba biti previden pri tem izrazu. Si mislim, ko recimo prihajajo domov. Oni se tam dostikrat res težko preživljajo, ne znajo iti v gledališče. Morda bi za ohranjanje identitete ali kaj, zelo pomagalo, on niti ne ve, kje je, niti kako se karta kupi, niti kako se noter pride. Tako mi tožijo, ker vedo, da pišem neke igre, kjer je za smejati, pa mi pravijo večkrat, rad bi, pa ne vem, kako se pride. Niso vajeni kupiti knjige. Oni kupijo nešteto "šajtrg betona", kar naprej popravljajo te svoje prazne hiše, ki jih imajo tu, knjigo pričakujejo, da jim mora dati država Slovenija. Jaz zmeraj nesem polne kovčke knjig, moram povedati, da so slovenske založbe zelo tolerantne, če rečem, da gre za Slovence po svetu, mi dajo nove knjige, zelo primerne. Ampak kot rečeno, oni recimo te privzgojenosti, da bi za svoje knjižnice kupovali knjige ali pa zase, preprosto teh navad nimajo, saj jih tudi Slovenci nimamo zaradi cene knjige. Zato bi jaz prosil, da tam, kjer je našteto, kaj vse se nudi: priročniki, učbeniki, da bi bilo zraven napisano tudi slovenske knjige. Drugače je vzeti slovensko knjigo, ki je napeta povest, od priročnika v prostem času. Zdi se mi zelo pomembno. Navsezadnje tudi veste, ker stojijo slovenske knjige, meje mojega jezika so meje mojega sveta. Zdi se mi, da bi Slovenci temu morali posvečati pravzaprav čim večjo skrb. Mi smo lani uspeli, govorim o bralni znački, zopet v Muenchnu, v največji, bi si drznil reči, svetovni biblioteki otroške knjige znova narediti polico oziroma oddelek slovenskih knjig, ki bo tam stal približno dve leti. Če si naši ne bodo tam sposojali knjig, bodo zopet knjige umaknili in dali gor knjige tistih narodov, ki jih tamkaj dosti berejo. Naletel sem še na en problem in tu ironiziram malo sam sebe, ko smo za to, da bi z neko aklamacijo in tako skupaj in vsi se strinjamo. Mi smo včasih zelo nervozni, če se oni zunaj med seboj ne ujemajo. Mi bi radi, da bi [[...]]Tu smo za večstrankarski sistem, za različne politične opredelitve. Ko pa pridemo ven, smo pa popolnoma nesrečni, če eni hočejo imeti šolo v okviru neke cerkvene asociacije, drugi pri društvu, potem se nekateri med seboj niti ne srečujejo. Meni se je zgodilo, da sem nesel 30 knjig za eno šolo, ni tako pomembno, v katerem kraju, ker so se pa ravno skregali društvo, pa tisti okoli cerkve, učiteljica,ki z društvom ne komunicira, ni hotela priti niti knjig vzet. Jaz mislim, da se to sicer malo umirja, mislim pa, da bi tudi mi morali biti na neki način tolerantni. Ampak dogaja se pa tudi to, ne vem, če to sodi v resolucijo, da pa tudi naši politični aktivisti se pravzaprav zunaj na nek način povezujejo na poseben način, ne v interesu nacionalnega interesa, ampak iz kakšnih drugih pobud, morda tudi vodilnih in kakšnih. Verjamem, da to sodi v resolucijo, ampak zdi se mi, da k neki naši splošni kulturno politični zavesti, da pa je ta interes pač preprosto nad tem interesom. Jaz bi si pač drznil dati nekaj svojih predlogov za poenostavitev te resolucije, za katero sem prepričan, da je v marsičem popolnoma nepotrebno [[...]]Tudi vam povem. Če neko stvar 15-krat poudariš v enem tekstu, ne postane več tako zelo prepričljiva. In pa, kaka poenostavitev, da bi lahko naši razumeli. Da bi temu res morali slediti neki izvedbeni akti - vi se spomnite, da je lani poleti ena Slovenka, mislim, da se piše Suša, iz Avstralijenapisala en dolg članek v Delu, ko smo tu ustanavljali komisijo. Prepričan sem, da gre seveda za njeno stališče. In je rekla: "Nobene komisije ne rabimo. Nas obiščejo vsake toliko časa neke delegacije. Sem pridejo gledat, če smo še živi, pa govorijo o našem interesu. Mi potrebujemo, da nam nekdo pomaga in potrebujemo sredstva, da bomo lahko dobro delovali." To ni moje mnenje, prebral sem ga, in gotovo ga je prebral tudi kdo od vas. Hočem reči, da moramo en korak od resolucije potem čim prej narediti h konkretnim zadevam. To je nujno in potrebno, ampak da ne bomo na ta drugi korak predolgo čakali. Celo bi si mislil, gospod predsednik komisije, kakor je v tem tekstu napisano, da je vlada dolžna poročati, bi si mislil, da bi tam zraven kar lahko napisali, tudi komisija je dolžna poročati državnemu zboru vsake toliko časa, kako se te stvari naprej razvijajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Partljič, glede na to, da ste napovedali amandmaje, in jih je tudi možno do konca splošne razprave vložiti, vas lepo prosim, da jih vložite. Hvala lepa. Na izvajanje gospoda Partljiča želi replicirati gospod Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa. Rekel bom, ne želim toliko replicirati, kot pravzaprav dve, tri stvari samo v pojasnitev. Amandmiranje je seveda možno, vendar besedila resolucije, torej o besedilu resolucije večji del pripomb, ki jih je pa imel gospod Partljič, se pa nanaša na uvod. Uvod je pa pravzaprav uvod v resolucijo in to ni resolucija. To ne bo vsebina, ki bo tudi, če hočete, uradno objavljena kot resolucija, ampak resolucija je samo tisto, kar se začne za besedilom naslova resolucije. Taka je bila tudi moja predstavitev in zato sem šel tudi namerno čez sam uvod, ker je obrazložitev celotnega besedila resolucije. Ne nazadnje, za nekaj detajlov, recimo tam pri ciljih in načelih resolucije, druga alinea, "resolucija se nanaša na vse Slovence po svetu, ne glede na politično pripadnost, kraj, kjer se nahajajo oziroma vzrok odhoda iz Slovenije" in tako dalje - to bi mogoče sodilo celo v preambulo resolucijo, ampak smo v preambuli, povedal sem, ne nazadnje na osmih sejah te komisije, ki je to pripravljala, zapisali ob polnem spoštovanju različnosti ter s predlogom, obrnjenim v prihodnost. Torej, od tistega dela je pravzaprav tole, kar pa bo v sami resoluciji in kar je v besedilu resolucije. Tako da je verjetno, kar se tega tiče, manj pripomb. No, pojasnilo tistemu delu, torej kontinuiteti, "zgoraj so nekaj naredili in sedaj to pošiljajo". Ne, daleč od tega. Uvodoma sem povedal, kdo vse je sodeloval pri pripravi te resolucije. Na vse DKP-je, in sicer v Argentino, Avstralijo, v Bosno, Kanado, Madžarsko, Švico in tako dalje, se je poslalo in smo dobili odgovore in pripravo, njihovo besedilo za resolucijo. Seveda smo to vnesli v največji možni meri, kar je bilo pripravljeno za resolucijo. S strani Slovenije pa so seveda sodelovali od posameznih ministrstev do inštitutov in institucij, ki se s Slovenci v zamejstvu in po svetu tako ali drugače ukvarjajo. Toliko v pojasnitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod [[...]]
Ali lahko samo repliciram?
Izvolite, gospod Partljič.
Pripravil bom samo tisti amandma v zvezi z dodatkom, da naj bodo knjige, ostalo pa ne sodi v to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pozdravljam sprejem resolucije o odnosih s Slovenci po svetu, kajti menim, da je deklarativni akt, ki ima tudi simbolno vrednost, nujno potreben. Zaradi ne popolnoma jasnega statusa in ob nekaterih detajlih ne dovolj jasne pozicije Slovencev, ki živijo po svetu ali pa celo nimajo slovenskega državljanstva, in pa tudi zaradi simbolne narave takšnega akta, da pošiljamo Slovencem po svetu jasno sporočilo, da so spoštovan del slovenskega naroda. Slovenci po svetu so prav gotovo bili soočeni z večjimi težavami kot drugi izseljenci, pripadniki drugih narodov, ki so imeli lastno državnost. Mi smo šele pred 11 leti dobili lastno državnost in z lastno državnostjo se je prav gotovo spremenil položaj in odnos Slovencev do lastnega naroda. Ko smo postali nacija, so seveda Slovenci po svetu pričakovali, da bomo hitreje in bolj uspešno tudi reševali statusna vprašanja, ki se nanašajo na Slovence, živeče po svetu. Bili smo pa nekoliko počasni. Vendar je ta komisija, ki ji gre vsa pohvala, pa le dosegla inprinesla v državni zbor to resolucijo in moram reči, da tudi sam upam, da bo pri vseh nadaljnjih vladah, pri nadaljnjih parlamentih, to zavedanje pomembnosti našega odnosa s Slovenci po svetu bolj prisotno, kot je bilo na začetku tega mandata. V pripravi koalicijske pogodbe očitno ni bilo tega zavedanja, da so te relacije pomembne, da je komisija za zamejce in Slovence po svetu pomembna tudi v tem parlamentu, vsaj v sedanjem času in mislim, da bo še nekaj časa. Zaradi vsega tega bi, ob tem, ko hvalim in se strinjam z resolucijo, mi je padlo v oči pravzaprav to, da bi se mi zdelo potrebno, da bi to, kar je v opisu kot načela resolucije, stalo v preambuli resolucije. Sedaj sem iz besed predsednika izvedel, da so bile takšne ideje in takšno zavedanje, da bi te zadeve morale stati v preambuli, vendar da so se potem odločili za mehkejšo varianto, manj določno, manj jasno varianto, češ, da bi to lahko povzročilo nestrinjanje in pač polemike tukaj v državnem zboru. Moram reči, da me to preseneča. Pričakoval bi, da smo Slovenci, predvsem pa poslanci, se sposobni soočiti s svojo zgodovino, ki ni bila vedno lepa, ki je včasih tudi pognala po nepotrebnem številne Slovence, da so zapustili svojo lastno domovino. Sam menim, da bi na nek način bilo dobro, če bi se lahko ta resolucija začela na nek način takole: Zavedajoč se, da je dragocen sleherni Slovenec, zavedajoč se, da je dragocen in zaželen del slovenskega naroda sleherni Slovenec in sleherni potomec Slovencev, ki se zaveda svojih slovenskih korenin. Namreč, ob tem mislim, da bi bilo to, da bi poudarili, da ne glede na politično pripadnost, kraj, kjer se nahajajo in vzrok odhoda iz Slovenije, da bi s tem poslali pomemben simbol in pripomogli s temu, da ne bi bilo v bodoče tudi v naši diaspori delitev, za katere vemo, da so se v drugi polovici prejšnjega stoletja tudi namerno spodbujale s strani takratnega režima v bivši skupni državi. V zadnjih letih smo kar nekako se predali preveč upanju in zaupanju, da bo, vsaj na evropskih tleh, vstop v Evropsko unijo avtomatsko rešil vse probleme, ki jih imajo Slovenci, ki živijo izven slovenskega etičnega prostora. Dogodki okoli nas in tudi v Evropi nam prav rigorozno v zadnjem času kažejo, da vse poti ne bodo tako gladke, da se statusna vprašanja tudi v združeni Evropi ne bodo reševala avtomatsko in samodejno. Zaradi tega je stalna skrb in stalna prisotnost in stalno zavedanje slovenske politike, da prisluhne potrebam Slovencem, še toliko bolj pomembno. In nenazadnje, to isto delajo tudi druge države. Vemo, da je Republika Madžarska sprejela poseben zakon, ki ga celo beneška komisija smatra v nekaterih delih za politično spornega, da striže z evropsko zakonodajo. Vendar, če gledamo s stališča zavzemanja madžarske države za njihove državljane po svetu, pa moramo seveda ob tem opaziti izreden pomen, ki ga daje sosednja madžarska država svojim rojakom, svoji diaspori, ki ne živi znotraj države Madžarske. Zaradi tega upam, da bo ta resolucija pripomogla k temu, k večji ozaveščenosti vseh Slovencev po svetu, še posebej pa seveda tudi nas tukaj, v matični domovini, da bomo znali s svojim zavedanjem, svojim znanjem pripomoči k temu, da bodo pač Slovenci po svetu stalno deležni primerne pozornosti, primernega statusa in da se bomo zavedali, da so to, kot radi rečemo, naši najboljši ambasadorji. Zavedati se moramo izrednega pomena, ki so ga imeli Slovenci po svetu ob postavljanju naše državnosti. Zaradi tega vednost o delu in prisotnosti Slovencev po svetu in njihovem prispevku v dotičnih državah in tudi prispevku za matično domovino, to bo treba načrtno povečati, to vednost, skozi našo šolo, ki na tem naredi premalo, in skozi slovensko politiko. Glejte, mi bi se morali načrtno, država kot taka, truditi, da bi vsak znameniti Slovenec, ki je deloval po svetu, bil bolj prisoten v naši zavesti in bolj prisoten v zavesti držav in ljudi na tistih koncih sveta, kjer je deloval. Recimo primer, škof Baraga je deloval v Severni Ameriki med Indijanci. Napačno bi bilo, da bi kdorkoli v slovenski politiki smatral da je, ker so prizadevanja za njegovoratifikacijo zgolj problem slovenske rimskokatoliške cerkve. To je v izrednem nacionalnem interesu. Kajti, če bi ta status dosegel, to izredno pripomore k ozaveščenosti, k identiteti Slovencev, k mednarodni identitete slovenske kulture in slovenske kulturne dediščine. Takšnih primerov je seveda še mnogo več. Da je vednost o temeljnih voglih slovenskega naroda ali pa celo etičnega prostora izredno nizka, se lahko prepričamo sleherni dan skoraj, tako rekoč, ko - recimo - opazimo v nekih oddajah, da ko se pojavi Špeter Slovenov, da praktično ljudje, ki so nadpovprečno razgledani, sodelujejo v takih oddajah, o tem še niso slišali. In krivi oziroma odgovorni za to, da nismo vsega naredili oziroma da se ne naredi vsega, je slovenska država. Mi smo sprejeli tudi,recimo, zakon o izboljšanju slišnosti slovenskega radia in signala slovenske televizije, vendar se ta zakon ne uresničuje. Pretekli teden sem preko medijev slišal, da ko je bilo tradicionalno novoletno srečanje Beneških Slovencev tu v Soški dolini, kjer je nastopil tudi minister Rupel, da so opozorili, da Slovenci v Videmski pokrajini in v teh predelih, pač, ne slišijo. Sramotno je, da mi, državni zbor bolj ne insistira, da bi ta sredstva, ki niso tako velika, ki bi se brez skrbi našla, če bi se slovenska država zavedala pomena te skrbi, pomena slišnosti slovenske besede in slike iz matične domovine med slovenskimi rojaki. Če bi to zavedanje obstajalo, če bi ta odgovornost slovenske politike obstajala, potem ne bi vedno znova opozarjali, da je vsaj na tem področju sprejete zakone treba izpolnjevati. Zdaj se do teh poglavij ne bi posebej opredeljeval, ker mislim, da so primerne rešitve primerno nakazane. Seveda bomo mi morali z zakonskimi rešitvami potem nadgraditi to resolucijo. To tudi predvideva v točki 4.5 ta resolucija, ki pravi: "Pripravi se normativni okvir, ki bo uredil posebne pravice in ugodnosti Slovencev brez slovenskega državljanstva." To je en segment. Na tem enem segmentu smo mi, socialdemokrati, že leta 1998 vložili predlog zakona o statusi Slovencev brez slovenskega državljanstva. Sam sem prevzel predlagateljstvo od kolega Iva Hvalice, ki ga v tem mandatu ni več v sestavi tega parlamenta, in upam, da bo sprejetje te resolucije tudi pomenilo, da bomo tudi te zakone začeli pripravljati in sprejemati. V tem me ohrabruje tudi nastop ministra Rupla danes v državnem zboru, ko se je zavzel proti slehernim delitvam oziroma za nediskriminatoren odnos do vseh Slovencev, pa tudi zadnjič na odboru za zunanjo politiko, kjer je poudaril, da ko bo sprejeta resolucija, bo vlada začela z izvajanjem tudi drugih okvirov, ki so pomembni v tej zvezi. In v tej zvezi je bila tudi navržena repatriacija Slovencev - tistih seveda, ki bi si tega želeli in imajo za to pogoje - iz Argentine ob sedanji krizi. Mislim, da je potrebno. Zaradi tega sem predlagal amandma, ki je zelo splošen, ki ne omenja nobene posamezne države, vendar periodično se takšne situacije, ko so slovenski rojaki, potomci Slovencev, v stiskah v dotičnih državah, se takšne situacije vedno pojavljajo in nič ni hudega, če imamo tudi v resoluciji deklarativno ali pa načelno opredelitev, da slovenska država pripomore k repatriaciji slovenskih državljanov ali pa njihovih potomcev. Kajti, glejte, mi na nekaterih področjih uvažamo kadre, delovno silo; včeraj smoimeli problem zdravnikov. Sam verjamem, da je iz Južne Amerike tudi možno pravzaprav, če bi bila ta vednost obstajala, da so tudi tam izšolani strokovnjaki s tega področja - recimo; potem glasbeniki in tako naprej. Naj za konec še enkrat poudarim, da ta resolucija dejansko pomeni napredek na tem področju, da ne bo le črka na papirju, ki bo po sprejetju obležala v predalih, ampak da bo dejansko pomenila zavezo za nas, za slovensko politiko, za tukajšnji državni zbor in da bo pomenila tudi signal in sporočilo Slovencem, kjerkoli po svetu živijo in na kakršnekoli način so iz Slovenije odšli, da jim bomo sporočili: za nas ste Slovenci, imate slovenske korenine, čim dlje se zavedajte svojega slovenskega porekla in čim več skupaj naredite oziroma naredimo za vaš in naš status. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima gospod Davorin Terčon. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovani. Torej najprej je treba ugotoviti, da je resolucija zelo zelo splošna in praktično ni odstavka oziroma ni sklopa, ki se ne bi začel nekako z besedami "zavzemamo se", "zavzema se", "posveča pozornost", "omogoča", "prizadeva", "si bo prizadevala", "smo zainteresirani", "zainteresirani". Resolucija je po moje napisana tako, da je dejansko težko biti proti njej, težko je pa tudi verjeti, da se bo samo na osnovi resolucije bistveno izboljšal status Slovencev: bodisi zdomcev, bodisi izseljencev oziroma Slovencev, ki jih ta resolucija obravnava. Verjetno resolucija kot neko napotilo in okvirni dokument parlamenta tudi ne more biti drugačen. Je, seveda, nek kompromis, glede na populacijo, ki jo obravnava. Rekel sem, da obravnava različne populacije. Mi smo te populacije včasih tudi delili. Gre za klasično izseljeništvo, ki ga ponavadi najbolje razumemo, ko si predstavljamo Slovence preko oceanov, v Ameriki ali pa v Avstraliji: za populacijo zdomcev, ki je čisto neka druga populacija, pa tudi Slovencev, ki so ostali v neki državi zaradi razpada bivše Jugoslavije oziroma lahko bi rekli tudi še "predbivše" države, torej avstroogrske monarhije. Je kompromis med tem, njihovimi pričakovanji, neko željo, da bi storili čim več in neko ujetost v zakonodajo, pozitivno zakonodajo, ki jo imajo in ki nam dovoljuje pač, da z resolucijo opredelimo bolj ali manj konkretne ukrepe in lahko na koncu ugotovimo, da z resolucijo relativno dosti konkretnih ukrepov ne moremo v tem opredeliti. Moram reči, da je to simbolnega značaja, da je to nek znak, neka spodbuda in tudi neko sporočilo našim rojakom,bodisi v izseljeništvu, zdomstvu in tako naprej. Res pa je, da so nekateri pri tej resoluciji v letih, ko je nastajala, imeli tudi večje ambicije. In dejansko obstajajo tudi drugačni vzorci. Omenjen je bil že primer Madžarske, ki sicer ni urejen nujno samo z resolucijo, lahko je to s konkretnim zakonom. Vemo za primere Italije, pa tudi sosednje Hrvaške, če se obrnem samo na sosedstvo. Verjamem, da je bilo pri pripravi resolucije - torej je bilo obrnjeno tudi na države, ki imajo zelo velika in številčno diasporo, kot so Izrael, Irska, Poljska in tako naprej. Torej, lahko bi imeli tudi večje ambicije in te ambicije so bile v preteklosti že izkazane. Na konec koncev mi imamo že eno resolucijo, ki opredeljuje Slovence v zamejstvu, to je resolucija o položaju slovenskihavtohtonih manjšin v sosednjih državah. Mislim, da je ta prva resolucija - ta, ki sem jo zdaj omenil, se pravi o položaju zamejcev, če tako lahko rečem - nekoliko bolj konkretna. Vendar je pa treba povedati resnici na ljubo, da te konkretnosti v tej prvi resoluciji se ne izvajajo tako, kot so notri zapisane, in da so bile mogoče tam želje tudi preambiciozne. Naj opozorim samo na poglavje, ki govori o spodbujanju gospodarskega sodelovanja z avtohtonimi slovenskimi manjšinami, kjer še nismo prišli do konkretnih rezultatov. Ta resolucija v bistvu uokvirja neke ukrepe, ki jih državni organi in država Slovenija skozi različna ministrstva in institucije že izvaja in so torej uokvirjeni v tem aktu parlamenta. Večje ambicije, da bi na tem področju naredili kaj več, so vsekakor zajete in se manifestirajo skozi različne predloge zakona o statusu Slovencev brez slovenskega državljanstva. Teh predlogov je bilo kar nekaj. Veste, da je prvega pripravil Svetovni slovenski kongres, tudi Izseljenska matica je delala na tem in veste, da je bil vložen tudi zakon, ki je bil danes že omenjen, o statusu Slovencev brez slovenskega državljanstva, ki pa ima zelo velike pomisleke vis-a-vis zakonodaje, ki jo že imamo: na področju volitev uvaja delne volitve, na področju azilne politike in tako naprej, in poraja resne pomisleke, ali ni to v koliziji s pozitivno zakonodajo, pa tudi z mednarodnimi pogodbami, ki jih je Slovenija podpisala. Torej, globalno vzeto lahko ugotavljamo, da je Slovenija od osamosvojitve na simbolni ravni za svoje rojake v tujini storila veliko. Na žalost, v konkretnih zadevah temu ne sledi tako. Če gremo primerjat podatke, lahko zasledimo, da še od bivše države naprej finančna podpora v odstotku v proračunu za rojake v tujini pada, čeprav smo seveda sprejeli oziroma danes bomo sprejeli že drugo resolucijo, ustanovili smo komisijo za Slovence po svetu, ki že drugi mandat deluje v tem parlamentu, vendar je res, da konkretni ukrepi temu ne sledijo. Rad bi se obregnil še ob nekaj vprašanj oziroma pomislekov, ki so bili tu izpostavljeni. Koliko je Slovencev v tujini. Torej, te ocene so zelo različne, različne so pa tudi zaradi tega, ker jih je zelo težko kvalificirati oziroma zelo težko jih je pridobiti - po katerih kriterijih jih bomo dobili. Namreč, kdo je Slovenec, tega se nismo še niti zmenili, če lahko tako rečem, in so zelo različna gledanja, od tega, da je Slovenec vsak, kdor čuti zavest Slovenca. Moram pa reči, da v prejšnjem mandatu sem tudi mnoga različna mišljenja zasledoval, in seveda, ko smo naleteli na Slovence, ko smo prišli v tujino, ko niti besede slovenskega niso znali, so rekli, "ja, saj to pa ni več Slovenec, če pa slovenskega niti ne zna". Torej očitno je, da je pri nas Slovencih zelo pomemben identifikacijski znak jezik. Če bomo gledali nekatere druge narode, bomo ugotovili, da imajo oni neke druge, bolj identifikacijske znake; lahko je to vera, lahko je pa to samo občutek pripadnosti določenemu narodu. Seveda, če bi mi bili sposobni opredeliti te kriterije, potem bi lahko bolj kvalificirano govorili tudi o številu Slovencev. Na koncu koncev v zamejstvu ugotavljajo v nekaterih vrtcih, da imajo več kot polovico otrok že iz mešanih ali pa zakonov, kjer starši sploh niso Slovenci. In se postavlja tudi ob tem vprašanju, kdo je dejansko Slovenec. Na koncu koncev pa se postavlja tudi vprašanje, koliko je sploh to pomembno vprašanje, koliko imamo Slovencev, ali jih imamo 100.000 v tujini, ali jih imamo 300.000, ali jih imamo 500.000. Državljanstvo. Glede državljanstva je bilo že velikokrat rečeno, da bi bilo modro omogočiti lažje pridobivanje državljanstva Slovencem v tujini. Sam moram reči, da mi imamo zakonodajo, ki omogoča pridobivanje državljanstva tudi Slovencem v tujini in tudi potomcem Slovencev v tujini. Seveda je tukaj spet pomembno, za kakšne kriterije se bomo opredelili: ali bomo ta kriterij slovenskega izvora - bom rekel tako - povečevali ali ga bomo nižali; do katerega roda in tako naprej. Ampak mi to imamo urejeno, je pa vprašanje, če omogočamo to širšemu krogu potomcev Slovencev ali omogočamoto ožjemu krogu. Tukaj je zelo specifičen primer vsekakor Slovencev, ki so se iz Primorske izselili pred drugo svetovno vojno v Argentino. In mislim, da se bi dalo tam kaj pomembnega narediti. Samo dve opazki, ki nista povezani konkretno s to resolucijo, sta bili pa danes omenjeni, se nanašata bolj na zamejstvo, čeprav je bilo rečeno, da se te zadeve ne bomo dotikali, ampak bom v dveh stavkih povedal. Torej, dvojezični dokumenti in osebne izkaznice v Italiji. To je sedaj na slovenskih področjih, torej v Italiji; je sedaj seveda zelo vroča tema.
Gospod Terčon, lepo prosim, da resnično ne širimo svoje debate izven okvirov resolucije, ki je danes pred nami. Lepo prosim. Hvala lepa.
Hvala, gospa podpredsednica. To sem pričakoval, da boste tudi pri prejšnjih razpravljavcih storili. Torej, bom rekel samo en stavek, da si greste pogledat debato, ki je bila v tem parlamentu v prejšnjem mandatu, ko smo imeli zakon o osebni izkaznici, in glasovanje, pa si pogledate, kaj so tam sprejeli. Mogoče vam bo že samo to dejstvo nekaj odgovorilo. In vpogled, seveda, v te dokumente. Kar se tiče pa slišnosti in vidnosti TV programov, pa poglejte opozorila, ki so bila takrat ob sprejemanju dana. Kjer je bilo jasno povedano, da če niso zagotovljeni pogoji - ker je pogoj tudi seveda naš javni zavod RTV in seveda pogoji, da se postavijo pretvorniki - da tudi zakon nam ne bo nič pomagal. Takrat je bilo na to opozorjeno. Kakorkoli že, jaz resolucijo podpiram. Moram reči, kot sem rekel že na začetku, da je zelo splošna in vsekakor pa pozdravljam tudi - tukaj moram reči neko pozitivno zadevo - da pozdravljam, da se je klima, ki je bila precej politično obarvana takoj po osamosvojitvi - tudi v tem parlamentu in tudi v zamejstvu in je bilo to mogoče spodbujano tudi vzajemno - bistveno spremenila in dokončno vendar prihajamo do nekega državniškega odnosa do naših rojakov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aurelio Juri, potem gospod Jože Avšič.
Hvala, podpresednica. Naj takoj povem seveda, da bom resolucijo podprl, podprl bom tudi amandmaje komisije in vlade. Dodam naj, da so me utemeljitve komisije in vlade, seveda, prepričale, malo manj pa utemeljitve posameznih predgovornikov. Bi se skliceval na uvod, ki ga je dal kolega Bernik, ko je spregovoril o situaciji tudi naših Slovencev v zamejstvu in o tem zadnjem ukrepu notranjega ministrstva, seveda, ki je ukinil dvojezičnost v osebnih izkaznicah
Gospod Juri, se opravičujem. Na kolegiju predsednika državnega zbora je - upoštevaje dejstvo, da imamo na dnevnem redu 40 točk, in ob pomislekih, kako locirati razpravo v parlamentu na vsebino, čim bolj na vsebino, ki jo obravnavamo tisti trenutek; upoštevaje dejstvo, da resolucija, ki je danes pred nami, govori o slovenskih izseljencih in zdomcih in da je skrb za slovensko manjšino v sosednjih državah stvar resolucije iz leta 1996 - prišlo do nesporne ocene, da bi bil pogovor o problematiki teh dveh manjšin ob tej točki seveda prekoračitev točke, ki jo imamo na dnevnem redu. In zagotovo ne bi niti prineslo rezultatov v kakršnikoli obliki: sklepov in priporočil vladi za izvrševanje politike v okviru resolucije iz leta 1996, ki se dotika teh vprašanj,ki so zagotovo pereča. Mislim, da imajo poslanci državnega zbora možnost v okviru drugih sredstev, ne pa v okviru te točke, ki pa je zagotovo taka, kot smo danes o njej razpravljali, govori o izseljencih in zdomcih. Tako lepo prosim, da to skupno ugotovitev, ki smo jo sprejeli tudi na kolegiju, spoštovane kolegice in kolegi, spoštujete, da ne razširimo razprave v del, ki se ne dotika te točke, ki je danes pred nami. Hvala lepa.
Hvala, podpredsednica. Praviloma sem skrajno discipliniran in podložen, seveda, in ne bom širil te razprave. Pa vendar, kolega Bernik je o tem govoril in bi samo pojasnilo zaprosil, ki ne bo odpiralo nobenih polemik - domnevam. Ko je govoril o reciprociteti, seveda domnevam, da je razmišljal o pozitivni reciprociteti, tudi v izkazovanju naših izkušenj v varovanju manjšinskih pravic, ne pa obratno. In če me bo pomiril v tem smislu, ne bom niti nadaljeval te razprave. Hotel sem pa izkoristiti priložnost, da pohvalim ministrstvo za zunanje zadeve in zlasti gospo Tovornikovo za protestno noto, ki jo je podala v zvezi s temi ukrepi v Italiji. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Avšič, izvolite.
Hvala lepa. Seveda bom dovolj kratek. Tudi ta razprava bi lahko bila replika, pa vendar mislim, da je bolje, da je to v obliki razprave - pojasnilo tudi enega od tistih, ki sem aktivno pri pripravi te resolucije sodeloval. Očitki, da je resolucija splošna, hkrati pa ugotovitev, da je napisana tako, da jo je težko zavrniti, je ravno to, česar smo se ves čas v pripravi te resolucije zavedali. Zavedali smo se tega, da če bomo zašli z resolucijo v konkretizacijo tistih rešitev, ki jih je nesporno treba opredeliti v ustreznih zakonih, ali pa, da bomo zašli v politične vode, pa četudi samo v preambuli kvalificirali, zakaj imamo Slovence v takem številu izven matične države, da bomo zgrešili namen. In to je, da pripravimo dokument, ki bo v največji meri sprejemljiv za poslanke in poslance državnega zbora, da bo lahko sprejet praktično z vsemi glasovi, s konsenzom, in da bo predstavljal ustrezno osnovo za pripravo konkretnih zakonskih ali drugih aktov, tudi proračuna Republike Slovenije, ki je v resnici v nekem obdobju zaostajal pri opredeljevanju sredstev za reševanje čisto konkretnih potreb Slovencev izven matične države. In tako, kot sem spremljal razpravo, sem prepričan, da smo v komisiji v sodelovanju z vsemi naštetimi, ki smo jih že nekajkrat ponovili, opravili zelo primerno podlago za sprejetje v državnem zboru. Konec koncev verjetno vsi vemo, kaj je resolucija, kakšen je to dokument in kakšna je razlika med resolucijo in zakoni. Hvala lepa.
Hvala vam. Ker ni več priglašenih k razpravi, zaključujem splošno razpravo. K predlogu resolucije so bili vloženi amandmaji, ki se nahajajo v pregledu spremljevalnih in dopolnjevalnih predlogov k predlogu resolucije o položaju Slovencev, ki živijo izven republike Slovenije, razen Slovencev v zamejstvu, ter s tem povezanimi nalogami državnih in drugih dejavnikov Republike Slovenije z dne 23.1.2002. V okviru možnega roka je amandma napovedal tudi gospod Partljič, sedaj ga med nami ni. Na klopi ga še ni, tako da gospoda Partljiča sprašujem, ali je morebiti že vložen amandma oziroma službe sprašujem, če je amandma vložen, drugače bomo šli naprej brez amandmaja. Amandma je vložen, tako da bomo počakali samo še trenutek, da ga dobimo na klop. Ker sem dobila sporočilo, da do zaključka splošne obravnave, ki je še dopuščal možnost, da se vloži amandma, le-ta ni bil vložen in bomo torej izhajali iz amandmajev, ki so vloženi v okviru - in se nahajajo v pregledu amandmajev. K predlogu resolucije je k III. poglavju vložila amandma oziroma dopolnjevalni predlog komisija za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu. Odpiram razpravo. Ker ne želi nihče razpravljati, prehajamo na odločanje o amandmaju k III. poglavju. Glasujemo. Navzočih je 41. Mislim, da nas je v dvorani več. Prosim, kolegice in kolege, ker smo v fazi glasovanja in mislim, da bi bilo tudi možno resolucijo pred popoldanskim odmorom sprejeti, da se nam pridružijo, da bomo opravili glasovanje o nekaj amandmajih. Drugič bomo glasovali o amandmaju k poglavju III. Glasujemo. Ker tudi drugič glasovanje ni bilo uspešno, prekinjam zasedanje za deset minut. Nadaljujemo ob 12.45 uri, ko bomo tretjič glasovali o amandmaju. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Preden tretjič glasujemo o amandmaju komisije k III. poglavju, dovolite še sledeče pojasnilo. Na klopi dobivate tudi amandmaje, katerih predlagatelj je gospod Tone Partljič. Ker so se amandmaji nahajali v glavni pisarni in so bili v okviru splošne razprave napovedani, je bilo moje obvestilo v prejšnjem delu, da amandmajev ni, nekorektno, zato bomo oba amandmaja gospoda Partljiča obravnavali, skupaj z amandmaji, ki jih imamo v pregledu. Tretjič bomo torej glasovali o amandmaju komisije k III. poglavju. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev. Za je glasovalo 52, proti eden. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma k III. poglavju sprejet. Zdaj prehajamo na amandma k II. poglavju, katerega predlagatelj je gospod Tone Partljič; amandma je redakcijske narave. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o amandmaju k II. poglavju. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev. Za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmajih k IV. poglavju. Pod številko 1 je amandma vlade, pod zaporedno številko 2 bomo odločali o amandmaju, katerega predlagatelj je gospod Partljič, potem gremo zopet nazaj na pregled amandmajev, kjer je pod zaporedno številko 2 amandma komisije in pod številko 3 amandma gospoda Jerovška. Želi kdo razpravljati? Gospod Kavtičnik, izvolite.
Hvala lepa. Samo redakcijsko. Tu piše "univerzama" - ter "univerzami", kajti vemo, da je lahko v Sloveniji več univerz kot samo dve, "ter univerzami in raziskovalnimi organizacijami v Sloveniji". Zaenkrat sta dve, lahko so pa tudi tri. To je moj predlog.
Hvala lepa. To je amandma vlade Republike Slovenije. Mi seveda tu nimamo pravice. Gospod Pukšič, izvolite.
Ni osma, ampak deveta alinea.
Se opravičujem, gospod Pukšič, nisem razumela.
Piše, "v drugem odstavku se doda nova osma alinea" - deveta alinea je.
Spoštovani kolegi, tu so seveda pripombe na amandma, katerega predlagateljica je vlada Republike Slovenije. Želi predstavnica pojasniti? Gospa Tovornikova, izvolite .
Hvala lepa za besedo. Vlada Republike Slovenije je sprejela amandma v takšni obliki, kot imate navedenega. Verjetno je imela v mislih dve obstoječi univerzi. Tako jaz ne nasprotujem predlogu poslanca. Vendar, vlada je sprejela amandma v tej obliki, kot je tukaj napisano. Prosim?
Še pojasnilo, gospa Tovornikova, glede pripombe gospoda Pukšiča; osma alinea.
Osem jih je že, se pravi, da je to lahko nova osma. K osmi alinei je amandma, ali ne?
Hvala za pojasnilo. Prehajamo torej na odločanje o amandmajih. Najprej o amandmaju pod ena, katerega predlagatelj je vlada. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma pod ena sprejet. Sedaj glasujemo o amandmaju, katerega predlagatelj je k poglavju IV., točka 4.1., vložil gospod Partljič. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma, katerega predlagatelj je gospod Partljič, sprejet. Sedaj se vračamo na pregled amandmajev in glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko dve na drugi strani pregleda. Glasujemo. Navzočih je 52 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju pod zaporedno številko tri. Obrazložitev glasu, se opravičujem, samo da prekinem. Najprej gospod Avšič, izvolite.
Hvala lepa. Torej, tega amandmaja ne bom podprl. Mislim pa, da tudi sicer je precej problematičen. Govori o tem, da moramo ustvariti pogoje za vračanje Slovencev kjerkoli po svetu, kjer vlada huda gospodarska ali politična kriza. To je seveda v kontekstu aktualnih dogodkov v Argentini in verjetno je predlagatelja navedlo, da je to napisal. Vendar pa presega pravzaprav to, kar smo v resoluciji mislili napisati in kar bo v nadaljevanju, o čemer smo večkrat že govorili, treba tudi razdelati v ustrezni zakonodaji. Načelo vračanja je načelo. Tu pa pravzaprav že določamo nekaj, kar smo mislili, da je morda ta hip, zaradi Argentine dobro, pa vendar so Slovenci tudi v Zvezni republiki Jugoslaviji. In mislim, da v tej državi obstajajo pogoji in resna gospodarska in ekonomska kriza. In morda bi še kje lahko še kaj našteli. In če to tako sprejmemo, kot je zapisano, potem seveda pristajamo na to, da kjerkoli se bo ugotovilo, pa niti ne definirano, kaj je to kriza in kaj je to huda gospodarska kriza, bomo morali ustvarjatipogoje. Mi jim moramo - namreč po tem načelu ne pomeni to, da tisti, ki želi priti v Slovenijo, bo dobrodošel. Mi moramo zagotoviti pogoje, da se lahko vrnejo. To je precej obvezujoče in mislim, da ni v redu, da to v resoluciji napišemo, tako kot je zapisano. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Bevk, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Moj namen je bil sicer, da opozorim na ta problem, vendar sem spregledal že, da smo v fazi odločanja in da lahko obrazložim samo svoj glas, kajti, s svojim prispevkom sem hotel predlagati določeno spremembo, da bi se ta amandma glasil malo manj obvezujoče. Ti besedi "omogoči pogoje", se pravi, da bi morali - kar ne vem točno - materialno omogočiti namestitev, službe, stanovanje in tako dalje. Zato bi pričakoval seveda tudi prej, da bi se vlada Republike Slovenije do tega amandmaja vsaj na današnji seji opredelila - žal se ni. O tem amandmaju tudi nismo razpravljali na komisiji, ker je bil seveda vložen tik pred obravnavo resolucije. Zato, žal, seveda ne bom mogel podpreti tega amandmaja. Bi bilo pa dobro, če bi - žal sem zamudil, še enkrat povem - napisali tukaj namesto "omogoči", "pospešuje" ali nekaj podobnega: "ustvarja pogoje za njihovo vrnitev" in tako dalje. Žal te dikcije amandmaja ne bom mogel podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Petan, izvolite.
Hvala za besedo. Torej, s takšno dikcijo, kot jo je podal, bi se tudi sam strinjal. Ampak, dobro, zdaj smo v taki fazi, kot smo. Bom pa povedal, zakaj bom sam glasoval za takšen tekst. Namreč, gre za to, da smo tudi v tem državnem zboru pri obravnavi določenih zakonov, ki se nanašajo na tujce, migrante in podobne kategorije tujih državljanov, bili zelo liberalni in tam je bilo vse premalo zaščite za njih. Nimam nič proti, da se razumemo; vendar, ko je šlo za popolne tujce, smo bili zelo liberalni, ko gre pa za naše državljane - mislim državljane, ki imajo naše poreklo, našo kri - tu smo pa zelo restriktivni. Tu pa naenkrat nastane kup pomislekov, kup nekih omejitev, ki - ne trdim, da niso tudi upravičene, vendar to nesorazmerje mi pa nekako ne gre skupaj. Če smo tam lahko - ali pa lahko najdemo toliko strpnosti do popolnih tujcev, potem ne razumem, zakaj ne bi še nekaj več eventualno - ampak to ne bo nič več - dali ljudem, ki so naše krvi. In zaradi tega bom to potrdil, tudi če je mogoče ta tekst, kot je dejal gospod Bevk, morda res malo ali pa malce bolj zavezujoč, me to ne moti, če smo pri popolnih tujcih bili tako liberalni. To je vzrok, zaradi katerega bom to podprl, in ne samo, da bom podprl, vest mi nalaga, da moram to podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. Tudi sam bi rad obrazložil svoj glas. Ne vidim, da bi s tem oziroma s sprejetjem te dikcije se zavezali, da povratnikom omogočimo stanovanja, delovna mesta in tako dalje, sploh ne. Kajti, vrnitev je eno, omogočiti in zagotoviti življenjske pogoje v nekem določenem standardu je druga stvar. In, končno, te zadeve bo tudi verjetno nek zakon podrobneje določil. Predstavljam si pa naslednje: v Ruandi, recimo, živi 12 Slovencev, izbruhne huda državljanska vojna, klanje počez in po dolgem, huda kriza - katera država bi svojim nekaj državljanom na nek način omogočila, da se vrnejo domov? Katera država tega ne bi naredila? Povejte mi, katera demokratična država tega ne bi naredila?! In se mi zdi, da smo Slovenci tudi dolžni v primeru, če se v Ruandi to zgodi, tem dvanajstim, ki morda ne morejo, ker v tisti državljanski vojni ne prideš do aviona, ne prideš do karte, vse je v razsulu in morda samo še kakšen ameriški diplomatski avion odleti, da ne bi prek diplomatskih zvez omogočili našim državljanom, da zapustijo to kritično deželo in pridejo domov; morda pa imajo doma prav tako dobro urejeno premoženjsko stanje. Gre samo za to, da smo dolžni oziroma se nekje tu v načelni obliki zavežemo v takih kriznih situacijah našim državljanom oziroma Slovencem - kaj to pomeni, bo verjetno zakon določil - omogočiti vrnitev v Slovenijo. Samo za to gre. Mislim, da to ni nobena prehuda obremenitev, je tista minimalna demokratična zahteva nekega, bi rekel, etičnega odnosa matične dežele do svojih prebivalcev. Hvala.
Hvala lepa. Ker je ura 13.00, bi samo z vašim dovoljenjem dokončala to točko. So pa še trije, ki želijo obrazložiti svoj glas. Še roke se dvigujejo, še. Tako, dopoldanski del prekinjam in nadaljujemo ob 14.30 uri. Hvala lepa.
Nadaljevali bomo z 12. sejo državnega zbora, s prekinjeno točko dnevnega reda. Prosim, kolegice poslanke in kolege poslance, če pridejo v dvorano. Najprej bomo ugotovili navzočnost, potem bi vas rad obvestil o nekaterih predlogih za nadaljevanje seje, povezanih z nekaterimi točkami dnevnega reda. Prosim, če pridete v dvorano. Kolegice in kolegi, predlagam, da z ugotavljanjem navzočnosti nadaljujemo s prekinjeno točko dnevnega reda na 12. seji. Dodatno opravičeni za nadaljevanje so: dr. Bajuk, mag. Vizjak, kolega Gračner, kolega Jakič, Kacin, kolegica Zalokar Oražem in kolega Beuermann za popoldanski del seje. Ugotavljam navzočnost v dvorani. Prosim, da pritisnete tipko "kvorum". Ni dovolj navzočih. Mislim, da nas je v dvorani dovolj, prosim vse v predverju, če pridejo v dvorano. Prosim vse, ki so v predverju velike dvorane, da se nam pridružijo. Še enkrat bomo ugotavljali navzočnost. Navzočih je 49 kolegic in kolegov. Državni zbor Republike Slovenije je sklepčen, lahko odloča. Lahko prosim za malo pozornosti? Preden nadaljujemo s prekinjeno točko - nekaj obvestil. Če bi se s predlogi, ki so sestavni del tega obvestila, strinjali, potem jih ne bi dal na glasovanje. Če bo med nami prišlo do različnih stališč, bi predlagal, da se na hitro sestane kolegij, da se odločimo o stvareh. Na zadnji seji kolegija pred začetkom te seje smo se dogovorili, kdaj približno bomo obravnavali nekatere točke dnevnega reda. Med drugim tudi, kdaj bomo izvolili novega ministra, potem ko bomo seznanjeni z odstopom starega ministra oziroma dosedanjega ministra za evropske zadeve, sodnika in kdaj bomo obravnavali interpelacijo. V zvezi s tem sem vas dolžan obvestiti o nekaterih stvareh, o katerih sem bil sam obveščen v času med odmorom. Predsednik vlade prosi dvoje oziroma vlada: da bi o imenovanju dr. Potočnika za ministra za evropske zadeve odločali, če je le mogoče, jutri. Dr. Potočnik je kot vodja ožje pogajalske skupine vabljen na sestanek tako imenovane luksemburške skupine v petek, na Češkem. Gre za, po njegovem mnenju in po mnenju vlade, zelo pomemben sestanek, na katerem bi bilo za Slovenijo dobro, da sodeluje. Zato prosijo državni zbor, če bi lahko o njegovem imenovanju odločali jutri. To je en predlog. Drugi predlog zadeva vprašanje interpelacije. Na kolegiju je bilo odločeno, da bi predlagali državnemu zboru obravnavo interpelacije prihodnji četrtek. Nekaj kolegov, predvsem s strani opozicije, pa je opozorilo, da predsednika vlade, dr. Drnovška, prihodnji teden v državi ni, ker je zaradi službenih obveznosti odsoten, zaradi česar smo se dogovorili, da bom predsednika vlade vprašal, ali želi biti navzoč na seji, ko se bo obravnavalo v državnem zboru interpelacijo zoper ministra Kopača. Ta pogovor sem v tem odmoru z njim tudi opravil. Predsednik vlade želi biti navzoč na seji in prosi, če bi državni zbor lahko to točko opravil ta teden. Predlagam, da bi jo torej uvrstili na začetek nadaljevanja seje v petek, če bi se s tem strinjali. To sta dva predloga, o katerih bi se rad z vami posvetoval. Če ni ugovora, bi se z njimi strinjali, če bi bili ugovori, pa predlagam, da se sestanemo vodje poslanskih skupin, da vidimo, kakšne so alternative; vendar mislim, da so to predlogi, ki ustrezajo tudi zahtevam opozicije, na drugi strani pa spoštujejo predlog vlade. Je to v redu? Hvala lepa. Torej o dr. Potočniku kot kandidatu bomo odločali v četrtek, prav tako o predlogu za sodnika, o interpelaciji pa v petek, z začetkom ob 10.00 uri. Hvala lepa. Predlagam, da nadaljujemo. Besedo dajem kolegu Brenčiču. Prosim.
Hvala lepa. Gre za obrazložitev glasu k tretjemu amandmaju k četrtemu področju. Kakorkoli že je morda kdo izmed nas tako ali drugače obremenjen: ali z argentinskim sindromom ali kakorkoli. Slovenski po svetu so, kjerkoli so, od tega narodovega telesa. In če pomislimo, kako krute zadeve se dogajajo, kako kruta stanja so v posameznih delih sveta in kako nemočan je posameznik, pa tudi če samo spremljamo ta kordon beguncev čez naše ozemlje, potem ne moremo nekako neprizadeto spremljati, morda želeno vključitev vsebine, kot jo ta amandma predlaga. V vsakem primeru je to resolucija, ni zakon. Ta amandma je seveda dosti določno zastavljen. Če bi bil to zakon, je obveznost države lahko res velika. V danem trenutku tega ne bi mogla zadostiti. Je pa resolucija, tako da je status tega akta le nekoliko drugačen. Zato z vso odgovornostjo povem, da bom amandma podprl in mislim, tudi če ostane povsem takšen, kot je predložen, ga bi smeli z vso odgovornostjo do kjerkoli živečih Slovencev po svetu podprti in dati to možnost, da država na tem gradi ali da pripravlja neke rezerve, take ali drugačne, ali take ali drugačne ukrepe - vsaj za tista okolja, kjer je evidentno, da se neko splošno družbeno stanje in klima hitro poslabšuje in je za posameznika preživetje lahko nemogoče. Hvala lepa.
Prosim, proceduralno, kolega Jerovšek. Ali se lahko vklopite?
Ker čisto na koncu, ko se je začel obravnavati ta moj amandma, nisem bil prisoten v dvorani in je predvsem sporno - prehude obveznosti, ki naj bi izhajale iz tega za državo, ne vem, če imam postopkovno možnost, da predlagam rahlo redakcijo tega svojega amandmaja tako, da bi se glasil: "Slovencem po svetu, ki živijo v državah, kjer vlada huda politična oziroma gospodarska kriza, Republika Slovenija omogoča vrnitev v domovino brez pogojev." Omogoča - to je pa zgolj načelno, mislim precej nevtralno. Po nekaterih posvetovanjih bi bila takšna dikcija - mislim, da pa absolutno ne bi smela biti sporna.
Prav. Vsebino amandmaja je moč spremeniti do začetka glasovanja. Zdaj smo pri obrazložitvi glasu. Vi pravite, da gre za redakcijski poseg v besedilo. Stališče vlade glede tega? Potem bom pa vprašal državni zbor, ali lahko samo na osnovi ustnega popravka nadaljujemo z obrazložitvijo glasu in glasovanjem. Prosim, državna sekretarka.
Gospod predsednik, že prej sem povedala, da se vlada ni opredelila do tega amandmaja, ker je bil ta amandma vložen šele 23.1. Torej, vlada nima stališča do tega amandmaja.
Mislim, na popravek, ki ga je zdaj dal kolega Jerovšek.
Mi bomo spoštovali odločitev poslancev. Sama soglašam z njegovo obrazložitvijo.
Razumem. Hvala lepa. Predlagam, da nadaljujemo z obrazložitvijo glasu in da v tem času ugotovimo, kaj je mogoče narediti v zvezi s predlogom kolega Jerovška. Kolega Pukšič, za njim kolega Bernik in kolega Terčon. Imate besedo, kolega Pukšič. Ne želite? Kolega Bernik - obrazložitev glasu. Prosim.
Gospod predsednik, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Veliko je bilo povedanega, kar se tega amandmaja tiče. Strinjam se, da bi bilo mogoče narediti malo drugačno dikcijo, ampak ta me ne moti, ker to je predlog, to je resolucija, ni pa zakon. Bi pa rekel še eno stvar. Če se vsakdo od nas poskuša postaviti v neko situacijo, kjer bi bil, pa se nekaj zgodi, kako bi mu bilo všeč, če bi videl, da država ne namerava nič narediti in tudi nima nobene obveznosti, da kaj naredi. Mi ne moremo na to pomisliti. Druga stvar je pa to. Ta predlog sedaj obravnava situacijo v Argentini. Dobro, trenutno se to godi dol, ampak vam povem, da so Slovenci dol zelo trdoživi in so prenesli še marsikaj drugega kot eno gospodarsko krizo. Vendar, nihče pa ne pomisli na to, da v neki bližini imamo več teh možnih situacij; to se pravi, v nekaterih državah bivše Jugoslavije. Meni se zdi, da je treba misliti na vse Slovence po svetu, kjerkoli so - karkoli so - razlogov, ki so jih vodili, da so šli ven ali da so ostali tam, kjer so bili in podobno. Zato je ta dikcija zadovoljiva, ker se nanaša na vse ljudi, Slovence po svetu, ne pa samo na trenutno situacijo, kjerkoli je. Sem imel razmeroma dosti poslov prejšnji teden v civilnem društvu, tudi s Slovenci iz bivših republik Jugoslavije in sem videl, da so bile njihove potrebe predvsem finančne, gospodarske in podobno, in ne vem, koliko je prišlo v tem času do, kako birekel, samozavedanja, da je treba tudi za slovenski jezik, identiteto in tako nekaj naprej narediti. Upam, da je prišlo in tudi naš cilj bi moral biti, da pride. Zato to podpiram v svojem imenu in sem prepričan, da bo tudi naša stranka, Nova Slovenija, podprla ta predlog in tudi vas prosim, da v okviru teh komentarjev, ki so bili izrečeni, podprete. Hvala.
Hvala vam, kolega dr. Bernik. Naslednji ima besedo kolega Terčon in za njim kolega Džuban. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Jaz mislim, da glede na to, da je resolucija nek splošni okviren akt državnega zbora, da popolnoma zadostuje prvi odstavek 4.5, torej sklopa te resolucije, kjer piše, da je Slovenija zainteresirana za vračanje Slovencev. Jaz razumem to, da seveda bo že itak država Slovenija dajala posebno pozornost na države, kjer vlada huda bodisi gospodarska, bodisi politična kriza. Niste nas prepričali tudi s spremenjeno dikcijo. "Omogoča vrnitev", kaj to pomeni? Ali bo plačala avionske karte? "Omogoča pogoje", pomeni nekaj več, da bo uredila neke pogoje, ki so nedefinirani. Meni se zdi ta amandma sicer nek močan izliv dobre volje za vračanje Slovencev, ampak da je nepotreben in da ne bomo mi s tem dosegli cilja, da ne bomo nič pripomogli k temu. Tudine rešuje problema, ki je bil prej omenjen, da če nastane ena kriza v Ruandiji, in je tam 12 Slovencev, da jih bodo reševale. Poglejte, kako ravnajo druge evropske ali pa severnoameriške države, ko pride do take krize. Mislim, da nimajo nič zapisano v nobeni resoluciji, pa zelo efektivno rešujejo svoje državljane. Mislim, da bo tudi Slovenija, če bo prišlo do takih primerov, ravnala enako.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Džuban, za njim kolega Kebrič. Umikate prijavo za besedo. Kolega Kebrič, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, državna sekretarka. Iz svoje mladosti se spominjam, kako je bilo, ko so bili politično zatirani naši Slovenci v zamejstvu, konkretno v Italiji. Takrat smo jih v Sloveniji - govorim s stališča Maribora, ker sem Mariborčan in zadeve dobro poznam - rade volje in z veseljem sprejeli in jim omogočali vse, kar je bilo največ v naših možnostih takrat. Dobivali so zaposlitve, dobivali so stanovanja itn. Zato menim, da nikdar ne bo Slovenija svojih ljudi, Slovencev, zapustila ali jim kakorkoli onemogočala vrnitev. Menim, da je ta korigirani predlog, ki ga je poslanski kolega Jerovšek podal, dovoljšen ob naši nacionalni zavesti, da ne bodo imeli povratniki pri nas nobenih težav, ampak bodo z veseljem in z določeno častjo, če se bodo vrnili, ne samo kot Slovenci, posebej še tudi kot naši državljani, brez ozira, če bodo imeli tudi dvojno državljanstvo. Zato predlagam, da če je proceduralna možnost, da podpremo in sprejmemo amandma kolega Jerovška. Hvala.
Prav. Želi še kdo besedo? Sicer bom zaključil razpravo. [[Želi.]] Prosim, kolega Mamić.
Hvala lepa. Najprej bom povedal, da bom podprl ta amandma, in sicer z obrazložitvijo, da če je nekaj dodatno napisanega v prid temu, da so ti ljudje, ki ne živijo v Sloveniji in bi radi prišli v Slovenijo, zaželjeni, potem tudi ni nič narobe, če podpiramo. Če spreminjamo ustavo zato, da bodo stimulirali ženske, da se bodo vključevale v politično življenje bolj, kakor do zdaj, ni nič narobe napisanega. Tudi če ne bi bilo napisano, bi imele enake pravice. Kar se tiče pa samih Slovencev. Ko so bili tukaj lani Slovenci po svetu, pa sem se pogovarjal z ljudmi, ki živijo na Hrvaškem, in oprostite, ampak so mi rekli dobesedno, da država Slovenija ima do njih mačehanski odnos. Dobesedno tako. In zdaj, če se bomo še zaradi takih stvari dajali, potem seveda bo to lahko destimulativno vplivalo na te ljudi. Treba jim je tudi povedati, da v Sloveniji tudi nataliteta pada in če je zmeraj manj mladih žensk ali pa zakonov, da imajo vsako leto manjši prirast mladih, novih ljudi, otrok torej. In če, recimo, čez 10, 15, 20 let pride v kritično situacijo, da je treba pridobiti prebivalstvo, ne vem od kod, potem to mislim, da za samo identiteto ne bo dobro. Vem, kaj pomeni biti tujec in vem, kaj pomeni biti svoja država. Sam nisem Slovenec in sem zelo lepo sprejet. Pa dajmo podpreti ta predlog, da bodo tudi tisti ljudje čutili, da so dobrodrošli v domovini svojih očetov. Hvala.
Hvala lepa, kolega Mamič. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Ja, prosim.
Hvala. V predloženi resoluciji je zagotovo podpoglavje, ki govori o repatriaciji, državljanstvu in o statusu. Brez državljanstva so zagotovljeni vsi pogoji, tudi za take primere, ki jih prinaša predloženi amandma in celo njegova korektura. Zagotovo v tem smislu ni potrebno dodajati in odpirati še druge poti. Konec koncev je v drugem odstavku jasno zapisano, da se bodo državni organi Republike Slovenije zavzeli za izvajanje vsem z zakonom predpisanih olajšav. In to menim, da je zagotovo dovolj jasno povedano, da gre v kompleksu za vse Slovence. Opozarjam pa še, da v prvem odstavku so celo ustvarjene neke izjeme. Resolucija apelira posebej na vračanje tistih Slovencev, ki živijo zunaj Republike Slovenije z dikcijo, da posebno pozornost pri tem bomo posvečali tistim, ki lahko doprinesejo k razvoju Slovenije. Opozarjam tudi na to dikcijo, ki pravzaprav ločuje Slovence izven države Republike Slovenije na tiste, ki lahko prinesejo nekaj k razvoju Slovenije, in na tiste, ki pa k razvoju Slovenije nimajo kaj prinesti, pa ne potrebujemo polagati toliko pozornosti. To je ena izmed rahlih diskriminatornih obravnav te resolucije, ki se dogaja mogoče tudi na drugem mestu, pa smo jo spregledali. Hvala.
Hvala lepa, kolegica Širca. Želi še kdo obrazložiti svoj glas pred glasovanjem o amandmaju? Ugotavljam, da ne. Ob smiselni uporabi 193. člena sprejmem ta redakcijski popravek kolega Jerovška, ki je sicer vlagatelj tega besedila. Nov tretji odstavek bi se torej glasil: "Slovencem po svetu, ki živijo v državah, kjer vlada huda politična oziroma gospodarska kriza Republika Slovenija omogoči vrnitev v domovino". O tem bomo glasovali. Glasujmo prosim! Glasujemo o predlogu kolega Jerovška! Navzočih je 56 kolegic in kolegov. 28 jih je bilo za, 24 proti. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Imamo predlog amandmaja k naslovu. Naslov se spremeni tako, da se glasi: Resolucija o odnosih s Slovencih po svetu. Predlagatelj je komisija. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Potem bom tak predlog dal na glasovanje. Prosim, da glasujemo. Prosim, da glasujemo o predlogu! Navzočih je 50 kolegic in kolegov. Vsi so glasovali za ta predlog. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Preden bomo glasovali o dodatnem sklepu, moramo seveda glasovati o resoluciji v celoti. Želi kdo besedo o tem? [[Ne želi.]] Potem bomo glasovali o resoluciji v celoti. Glasujmo! Navzočih je 60 poslank in poslancev. 57 jih je resolucijo podprlo, 1 je nasprotoval. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. Pri tej točki dnevnega reda imamo še predlog dodatnega sklepa. Vlada Republike Slovenije naj državnemu zboru v skladu z 270. členom poslovnika poroča o uresničevanju resolucije o odnosih s Slovenci po svetu. Želi kdo besedo? Predlagatelj je komisija. [[Ne želi.]] Potem bomo o predlogu dodatnega sklepa glasovali. Prosim, glasujmo o predlogu dodatnega sklepa. Navzočih je 55 kolegic in kolegov. 52 jih je bilo za in nihče proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da smo s tem opravili vsa potrebna glasovanja pri tej točki dnevnega reda in jo s tem tudi zaključujem. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA OBVESTILA OKROŽNEGA SODIŠČA V LJUBLJANI, KAZENSKI ODDELEK, V ZVEZI Z VLOŽENO ZASEBNO TOŽBO ZOPER POSLANCA DRŽAVNEGA ZBORA REPUBLIKE SLOVENIJE. Obvestilo v zvezi z vloženo zasebno tožbo zoper poslanca državnega zbora Franca Pukšiča je v obravnavo zboru predložilo okrožno sodišče v Ljubljani, kazenski oddelek. Obvestilo je obravnavala mandatno-imunitetna komisija, ki je zboru pisno poročala. Želi poročevalec besedo? [[Ne želi.]] Na podlagi drugega odstavka 38. člena poslovnika državni zbor o vzpostavitvi ali odvzemu poslanske imunitete odloča brez razprave in brez obrazložitve poslanskih glasov. Prehajamo na odločanje o naslednjem sklepu: "Državni zbor Republike Slovenije na podlagi drugega odstavka 83. člena ustave Republike Slovenije ter prvega in drugega odstavka 22. člena zakona o poslancih v zvezi z obvestilom okrožnega sodišča v Ljubljani, kazenski oddelek, številka 2K-607/2001 z dne 8.1.2002, v zvezi z vloženo zasebno tožbo zasebnega tožilca Uroša Aljančiča zaradi dveh kaznivih dejanj žaljive obdolžitve po tretjem odstavku 171. člena kazenskega zakonika, v zvezi z drugim in prvim odstavkom istega člena, prizna imuniteto poslancu državnega zbora Republike Slovenije gospodu Francu Pukšiču in ne dovoli nadaljevanja kazenskega postopka." Glasujemo o predlogu, ki ga daje mandatno-imunitetna komisija. Navzočih je 52 kolegic in kolegov, 25 jih je bilo za, 25 proti. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE ZA UMIK PREDLOGA ZAKONA O VARNOSTI PLOVBE PO CELINSKIH VODAH, HITRI POSTOPEK, IZ ZAKONODAJNEGA POSTOPKA. Vlada Republike Slovenije je kot predlagateljica navedenega predloga zakona z dopisom dne 14.12.2001 zbor obvestila, da iz zakonodajnega postopka umika predlog zakona o varnosti plovbe po celinskih vodah po hitrem postopku. Želi predstavnik vlade besedo? Ne želi? Za hip bom počakal, če se nam bo predstavnik vlade pridružil. Želi besedo predstavnik sekretariata? [[Ne želi.]] Vabim predstavnike poslanskih skupin, če želijo predstaviti stališča, da to storijo. Ker ne želi nihče razpravljati, razpravo zaključujem. Prehajamo na odločanje o predlogu vlade Republike Slovenije za umik predloga zakona o varnosti plovbe po celinskih vodah iz zakonodajnega postopka. Glasujemo. Navzočih je 47 kolegic in kolegov, 39 jih je bilo za, 6 proti. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet in s tem tudi umaknjen navedeni predlog zakona iz zakonodajnega postopka. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O JAVNIH ZBIRANJIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Želi.]] Prosim, gospod državni sekretar.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane gospe poslanke in spoštovani gospodje poslanci! Pred vami je zakon o javnih zbiranjih, pripravljen za drugo obravnavo. Zelo na kratko o spremembah, s katerimi smo upoštevali stališča, ki jih je do predloga zakona v prvi obravnavi sprejel državni zbor. Pri 4. členu smo ustrezno dopolnili definicijo o psihofizičnih sposobnostih, z izrazom "sposobnosti" smo nadomestili prejšnji izraz "lastnost", kar je bolj ustrezno, tudi po vašem mnenju. V 7. členu smo razširili pristojni organ tudi na oddelek policije, s čimer je povečano število možnih mest za izpolnitev zakonske obveznosti organizatorjev. V 13. členu smo konkretneje opredelili športne prireditve, za katere je potrebno dovoljenje pristojnega organa. Tu, kot veste, je predlog, je dovoljenje potrebno za mednarodne športne prireditve in za kolektivne športe v prvi državni ligi. V zvezi s pripombo sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve, da naj se preuči potreba po vzpostaviti evidenc na podlagi tega zakona, smo tudi dopolnili 14. člen tega zakona, ki natančno pravi, da so evidence in vsi podatki o javnih shodih in zborovanjih javni in kot taki dostopni vsakomur. V 21. členu smo bistveno skrajšali roke za izdajo pisnega odpravka ustno izrečene odredbe, s čimer smo tudi strankam oziroma organizatorjev v bistvu dali večjo možnost za hitrejšo organizacijo. Skratka, to je ena določba, ki krepi položaj stranke, organizatorja v postopku, in s tem v bistvu naredili odmik od ZUP-a, od zakona o upravnem postopku, od normalnih rokov. V 30. členu smo konkretneje opredelili primer, ko je na shodu potrebno sodelovanje policije, in sicer tu smo vnesli določbo, ki pravi, da samo v soglasju z organizatorjem lahko pride do tega. Tako ne bi organizator po nepotrebnem kril in nosil stroškov, ki nastanejo s sodelovanjem policije. Glede na osmo točko sklepa, tudi v zakonskem tekstu je uporabljena obojespolna oblika posameznih izrazov. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko. Želi besedo predsednik odbora? Podpredsednik odbora za notranjo politiko, imate besedo.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi. Odbor državnega zbora Republike Slovenije za notranje politiko je na svoji 16. redni seji v januarju obravnaval predlog zakona o javnih zbiranjih, ki ga je v drugo obravnavo predložila vlada Republike Slovenije. Odbor je bil ob tem seznanjen z amandmajivlade, mnenjem sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve ter tudi s predlogom amandmaja za novi 40.b člen, ki ga je posredovalo ministrstvo za notranje zadeve. Odbor je na tej seji pod to točko sprejel amandmaje k 7., 13., 14., 18., 20., 22., 30. in 38. členu ter sprejel nov 40.b člen. Na koncu je podprl tudi sklep, ki se glasi: "Glede na gornje odločitve odbora predlaga državnemu zboru, da sprejme predlog zakona o javnih zbiranjih - druga obravnava - skupaj z amandmaji odbora in amandmaji, ki jih odbor podpira." Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod podpredsednik odbora. Želi besedo predstavnik sekretariata? [[Ne želi.]] Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Najprej ima besedo v imenu poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije, kolega Vučko. Imate besedo, prosim. V imenu poslanskih skupin. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Dovolite mi, da predstavim stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Pravica do mirnega zbiranja in javnih zborovanj je ena temeljnih človekovih pravic in svoboščin in se uvršča med politične pravice, ki jih zagotavljajo vse demokratične družbe. Njen pomen je tudi v tem, da omogoča udejanjanje nekaterih drugih temeljnih pravic in svoboščin, kot so svoboda izražanja misli, govora, javnega nastopanja, izpovedovanja vere in drugih opredelitev posameznikov. Omejevanje te pravice je dopustno le z zakonom, in sicer le takrat, če to zahteva varnost države, javna varnost ter varstvo pred širjenjem nalezljivih bolezni. Uresničevanje pravice do mirnega zbiranja javnega zborovanja zagotavljajo tudi mednarodni pravni akti. Do sedaj navedeno dokazuje, da imamo opravka s pomembnim zakonom in temu primerno smo ga obravnavali tudi v poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije. V poslanski skupini LDS podpiramo rešitve, ki jih vsebuje predlog zakona, in sicer da predlog zakona javne izhode in javne prireditve pretežno veže na poprejšnjo priglasitev pristojnemu organu za notranje zadeve oziroma na dovoljenje le, kadar se organizira javni shod na cesti, kadar javni shod ali javno prireditev organizira tujec ali kadar se na javni prireditvi uporablja odprt ogenj oziroma predmete ali naprave, ki lahko ogrozijo življenje, zdravje, premoženje ljudi. Podpiramo, da predlog zakona opredeljuje pogoje za prepoved javnega shoda ali javne prireditve oziroma za preklic že izdanega dovoljenja za javno prireditev, kadar so ogrožene vrednote, varovane z ustavo, kadar to zahteva za zdravstvo pristojni ustrezen upravniorgan, ali kadar pristojni organ ugotovi, da organizator prireditve ni izvršil ukrepov, ki so določeni v dovoljenju. Prav tako v poslanski skupini LDS podpiramo, da predlog zakona opredeljuje odgovornost sklicatelja in določa pristojnosti policije. Zlasti podpiramo predlog, da je v zakonu določena dolžnost policije, da omogoča neovirano opravljanje te pravice, na določenih množičnih shodih in prireditvah pa je dolžna skrbeti za varnost ljudi in premoženja ter vzdrževanje javnega reda in miru po uradni dolžnosti. Podpiramo tudi predlog, da pri opredeljevanju pogojev zakon upošteva načelo, da mora biti intenzivnost vmešavanja države v uveljavljanje te ustavne pravice sorazmerna s stopnjo ogrožanja drugih varovalnih vrednot, in da za pretežni del javnih zbiranj zakon določa le, da organizator pristojni državni organ seznani z nameravanim zbiranjem, le za tiste oblike zbiranj, ki lahko predstavljajo povečano nevarnost za udeležence ali skupnost, pa zahteva poprejšnje dovoljenje. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije menimo, da predlog zakona premalo upošteva vlogo lokalnih skupnosti. Še posebej, če upoštevamo določbo zakona o lokalni samoupravi, ki določa, da občina opravlja nadzorstvo nad krajevnimi prireditvami. Predpogoj za opravljanje teganadzora je ta, da je lokalna skupnost na nek način obveščena o nameravani javni prireditvi. Zaradi tega razloga bomo podprli predlog amandmaja matičnega delovnega telesa, ki na novo določa dolžnost organizatorja javne prireditve, da o nameravani javni prireditvi obvesti tudi pristojni organ lokalne skupnosti. Področje javnih zbiranj urejajo tudi drugi predpisi: zakon o varnosti cestnega prometa, zakon o pravnem položaju verskih skupnosti v Republiki Sloveniji, zakon o volilni kampanji, zakon o šolstvu, zakon o varstvu pred utopitvami in zakon o veterinarstvu in še nekateri drugi zakoni, kot so zakon o varstvu okolja. Upoštevajoč to dejstvo, menimo, da bi moral predlagatelj zakona vložiti do tretje obravnave dodatne napor v poenostavitev postopka pridobivanja dovoljenja za izvedbo javne prireditve, za kar si bomo prizadevali tudi v poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije. Poslanska skupina LDS bo zakon podprla, podprla pa bo tudi predloge tistih amandmajev, ki so na odboru za notranjo politiko dobili večinsko podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo kolega Petan, za njim kolegica Zupan. Kolega Petan bo predstavil stališča poslanske skupine socialdemokratske stranke. Imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani. Predlog zakona, ki ureja organiziranje javnih shodov, in sicer kot oblike izražanja stališč in mnenj o vprašanjih družbenopolitične narave in pa seveda tudi organiziranje drugih oblik javnega zbiranja, ki predstavlja javne prireditve, ki so v skladu z 42. členom ustave Republike Slovenije. Ker je zakon v drugi obravnavi, so splošna mnenja seveda bila že izražena in o tem seveda ne bi izgubljal besed. Želel bi opozoriti na nekatere konkretne zadeve, ki pa jih seveda ravno sedaj lahko rešimo. Osnovna značilnost,ki se nam je porodila in ki smo jo opazili v socialdemokratski stranki, je ta, ki tudi zbode v oči, da je ta zakon zelo restriktiven. Ima zelo restriktiven pristop. V poslanski skupini SDS menimo, da bi takšno besedilo zakona lahko tudi ogrožalo pravice državljanov glede zbiranja in združevanja, o katerem govori 42. člen ustave Republike Slovenije. Pa da ne bi govoril na splošno. Če grem kar konkretno. 6. člen govori o omejitvah. Mi razumemo, da morajo biti postavljeni določeni okviri, da morajo biti postavljene opredelitve, kaj je dovoljeno in kaj ni dovoljeno in na kaj morajo organizatorji takšnih prireditev paziti in biti še posebno pozorni. Vendar pa menimo, da je vsebina tega 6. člena preveč ohlapna. Lahko pride do tega, ker je toliko ohlapna, da vsaka prireditev, če jo tisti, ki o tem odloča, ali bo določeno prireditev lahko izvesti ali ne, lahko najde argumente proti. Navsezadnje vsebina govori, da je prepovedano organizirati shode in prireditve, pri katerih bilahko prišlo do motenje javnega reda oziroma oviranja javnega prometa. To je sicer na prvi pogled zelo primerna dikcija, če pa se poglobimo v vsebino, pa lahko pride ravno do tega, kar sem omenil na začetku, da lahko v bistvu vsako prireditev stlačimo v tekst, še posebej pa to velja za organiziranje shodov prevoznikov, avtoprevoznikov. Navsezadnje, strinjamo se, da vsak ne more ovirati javnega prometa, da ne more počenjati, kar se mu zljubi, vendar tudi druge države imajo podobne zahteve, so pred podobnimiproblemi, ampak so to drugače rešili, kot pa je to rešeno splošno pri nas, kjer smo to zavili v nek splošen okvir, kjer v bistvu lahko vedno prepovemo takšne javne shode. Prav tako pa tudi v SDS menimo, da je tretji odstavek popolnoma odveč, ker so prepovedi splošnega značaja že v prvem odstavku in v okviru tega tudi na to vsebino tudi predlagamo dva amandmaja. Dejstvo je, da se omejitve stopnjujejo v tem 6. členu iz prvega do tretjega odstavka in menimo, da to ne bi bilo dobro in verjetno bi lahko tudi našli stvari, ki bi kršile pravice državljanov, glede na 42. člen ustave. Naslednje področje, ki nas moti in na katere je opozoril tudi moj predhodnik, je pa to, da je popolnoma izključena lokalna skupnost. Dejstvo je, da je lokalna skupnost popolnoma nepristojna. Prireditve ali shode organizirajo drugi, soglasje dajo drugi, nevšečnosti pa v bistvu dobijo samo tisti lokalni prebivalci. Lokalna skupnost v bistvu nima nobene pristojnosti, razen tiste čisto zaključne - to pa je, da vzpostavi prvotno stanje, namreč pospravi. Imamo izkušnje predvsem pri teh večjih prireditvah, ko organizator ni opravil tistega, kar mu v bistvu zakon nalaga. In to čiščenje, ki niti ni bilo tako nepomembno, so morali opraviti kar v lokalni skupnosti. Da pa o raznem hrupu, ki se pri tem pojavlja, pa niti ne izgubljam besed. Takšen pristop popolnega ignoriranja lokalne skupnosti je za nas nedopusten in zato smo predlagali amandmaje, s katerimi bi želeli izboljšati tekst tega zakona, predvsem v smislu pravic iz 42. člena ustave, kot sem že omenil. V SDS imam občutek, da se vlada nekako boji svojih ljudi, omejuje državljane, da bi se zbirali, po drugi strani pa popolnoma centralizira odločanje o teh prireditvah. V SDS v principu podpiramo vsebino tega zakona, vendar tudi z amandmaji, ki smo jih tudi sami predložili, in seveda nekaterimi drugimi amandmaji, ki so jih predložili drugi, predvsem v skrbi za ta 42. člen, za pravice iz 42. člena ustave, kot sem že omenil. Tudi na osnovi tega se bomo potem odločili tudi o podpori zakonu kot celoti.Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Petan. Vabim kolegico Zupanovo, da predstavi stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Za njo bo dobil besedo kolega Barovič za stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Po vrstnem redu dalje pa kolega Levič. Prosim, kolegica Zupanova.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani. Predloženi sistemski zakon obravnava uresničevanje z ustavo zajamčene temeljne človekove pravice in svoboščine, sicer politične pravice, ki jo zagotavljajo vse demokratične družbe, to je pravice do mirnega zbiranja in javnih zborovanj. Uresničevanje pravice do mirnega zbiranja in javnega zborovanja zagotavljajo tudi mednarodni akti, tako splošna deklaracija o človekovih pravicah, mednarodni pakt o državljanskih in političnih pravicah in evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, pa tudi konvencija o otrokovih pravicah. Osnovni cilj predložene ureditve je preprečevanje takšnega uveljavljanja te pravice, ki ogroža varnost države ali javno varnost ali varstvo pred širjenjem nalezljivih bolezni. Pri opredeljevanju pogojev za izvedbo javnih shodov in javnih prireditev predlagatelj poskuša upoštevati načelo, da mora intenzivnost vmešavanja države biti sorazmerna s stopnjo ogrožanja drugih varovanih vrednot. Dovolite, da navedem nekatere primere, za katere menimo, da predlagatelju ni najbolj uspelo upoštevati tega načela. Čeprav je pravica do javnega zbiranja temeljna človekova pravica in svoboščina, predlog zakona prinaša bolj poostrene omejitve za shode oziroma prireditve. Tu mislim na 6. člen predloga, ki govori, da je prepovedano organizirati shode oziroma prireditve z namenom oviranja javnega prometa. Tudi mi smo pomislili tu na primer avtoprevoznikov. Določene pa so še dodatne omejitve, ki so generalnega značaja, ter omejitve shodov s strani pristojnega organa. Le-ta prepove shod oziroma prireditev tudi v primerih, ko organizator ni izkazal zadostnih ukrepov za zagotovitev reda, zaradi varnosti življenja in zdravja udeležencev in drugih oseb, zaradi varnosti premoženja, zaradi varstva okolja, zaradi varnosti javnega prometa in tako naprej. V bistvu gre za prosto presojo upravnega organa, ki meji na arbitrarnost. Problem je, ker so navedeni pogoji nadvse raztegljivi in jih lahko upravni organ razteguje tako, da lahko tudi omejuje ustavno pravico do zbiranja. Opozarjamo tudi na izključeno lokalno skupnost, kot je bilo že omenjeno, vendar mislim, da bo z amandmaji to na nek način urejeno. V zvezi s hrupom predlagatelj ugotavlja, da sedanja uredba o hrupu v naravnem in življenjskem okolju ni učinkovita in ne zagotavlja učinkovitega nadzora, kar se najpogosteje izraža kot neučinkovito varovanje pred hrupom, ki ga lahko javni shodi in prireditve povzročajo. Zaradi navedenega predlog zakona predvideva, da to področje uredi vlada s posebnim predpisom tako, da določi način uporabe zvočnih in drugih naprav na način, da ob upoštevanju določb uredbe na shodih in prireditvah ne bi prihajalo do čezmernega hrupa, da določi prekrške, da izdaja individualna dovoljenja, in sicer takrat, kadar načina uporabe naprav ni mogoče splošno predpisati, in jih določi kot trajna dovoljenja. Pri tem pa se nam vsiljuje vprašanje, ali lahko uredba ministrstva v celoti uredi to vprašanje, ali ne bi bilo bolje, da bi zakon bil pripravljen tako, da bi odražal oziroma odseval prakso, ker mislimo, da bi zaradi tega prihajalo do manj problemov. Ob tem bi navedli dva zanimiva primera, recimo, zvonjenje cerkvenih zvonov, okoli katerega se je v nekaterih okoljih dvignilo precej prahu. Zvonjenje, vemo, da v naših cerkvah je staro že stoletja in je del našega življenja, lahko bi rekli tudi običaj, ki je sicer za marsikoga lepa glasba, za druge pa povzroča neznosen hrup. Na drugi strani pa bi izpostavila hrupne prireditve ob različnih priložnostih, recimo v mestnih jedrih ali pa hrup iz diskotek, kjer zvočniki delujejo do konca, kar pa povzroča velika negodovanja in proteste prebivalcev, ki živijo v bližini. Ali bo uredba lahko v celoti objektivno določila meje med pravicami in obveznostmi? Opozoriti velja tudi na novost, ki jo prinaša zakon glede izvajanja verskih obredov zunaj prostorov, določenih za opravljanje verskih obredov. Po novem zakonu bo potrebno tovrstne obrede, ki bodo imeli značaj javne prireditve, po kriterijih tega zakona bodisi prijaviti pristojni policijski postaji ali pa zanje pridobiti dovoljenje. Predlagatelj namreč ni našel razloga, da bi se tovrstna zbiranja urejala drugače, čeprav vemo, da se v nekaterih državah, recimo v Nemčiji, kjer velja zakon o zborovanjih in shodih, da ta zakon ne velja za bogoslužne obrede na prostem, za cerkvene procesije, božje poti, navadne pogrebne shode, poročne shode in tradicionalne ljudske prireditve. Naša stranka Nova Slovenija je že v prvi obravnavi vložila dopolnjevalni sklep, s katerim smo želeli, da bi predlagatelj za drugo obravnavo izključil določbo, ki bi izključila uporabo zakona za verske obrede, ki se opravljajo izven cerkvenih prostorov. Sklepa večina poslancev ni podprla. Zatosmo vložili v drugem branju amandma z isto vsebino. Prepričani smo, da se strinjate, da je organiziranje tradicionalnih verskih praznovanj - pri tem mislim procesije in druge verske obrede - že stoletja del naše kulture in del krajevnih običajev in zato menimo, da je nesprejemljivo, da bi se morale takšne prireditve prijavljati na policijski postaji. Menimo, da so krajevni običaji lahko ustrezen pravni pojem, primeren za uporabo v teh primerih, ki pa lahko na nek način tudi preprečujejo arbitrarno obnašanje na eni strani predstavnikov države, na drugi strani pa organizatorjev praznovanj. Državni zbor je ob prvi obravnavi junija 2001 sprejel kar nekaj stališč in naložil predlagatelju, da jih v nadaljevanju postopka upošteva. Predlagatelj je nekatera stališča za drugo obravnavo upošteval oziroma jih dodatno razložil in pripravil tudi pregled vseh obveznosti, ki jih mora organizator javne prireditve izpolniti po drugih predpisih, in pregled teh predpisov, čemur lahko izrazimo vso podporo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima predstavnik poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, gospod Barovič. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Sam sem sodeloval na seji odbora za notranjo politiko, kjer smo pred današnjo drugo obravnavo natančno pregledali še enkrat besedilo členov tega zakona. Dovolite mi, da tudi kot član odbora povem, da je odbor delal korektno, kvalitetno in bi lahko rekel, da je ena takšnih sej ali pa obravnavanje točno tega zakona en lep primer kvalitetnega dela, ne glede na politične ali drugačne barve. V osnovi v Slovenski nacionalni stranki tudi v drugi obravnavi zakon o javnih zbiranjih podpiramo. Zakon je svež, novejši, vidi se tudi dodatek, mislim, da k 41. členu, ki upošteva že za v prihodnje ravnanje o naši državi, ko in če bo prišlo do vstopa Slovenije v Evropsko unijo. Da bom nekoliko bolj konkreten in natančen, začenjam s 6. členom, kjer podpiram, absolutno podpiram kolege iz, mislim, da iz Socialdemokratske stranke, prav tako iz Nove Slovenije. Dejansko je tretji odstavek 6. člena, ki govori o prepovedi organiziranja shodov, tako ohlapen, da vanj lahko vključimo vse. Prepričan sem, da boste tudi kolegi, ki vztrajate na seji danes, pri obravnavi amandmajev glasovali za to, da se ta tretji odstavek 6. člena črta. Kar se tiče 13. člena, je bilo veliko besed na samem odboru. S trudom kolegov smo našli neko predvideno, elegantno rešitev, ki pa se mi zdi, da je še vedno nedodelana in sem prepričan, da bomo pri obravnavi členov, če bo tudi kakšen amandma, morali nekoliko več časa posvetiti 13. členu, ki govori o shodih in prireditvah, za katere je potrebno dovoljenje, predvsem pa športnih tekmovanj, članskih reprezentanc in tako naprej. Veliko je bilo rečenega tudi o 14. členu tega zakona. Jaz se s predhodniki tu žal ne morem strinjati. Namreč, če natančno pogledamo drugi odstavek, ne moremo govoriti, da lokalna skupnost nima nobene vloge. Zakaj? Drugi odstavek 14. člena pravi: Prijavi mora organizator priložiti soglasje lastnic ali lastnika oziroma upravljavke ali upravljavca zemljišča oziroma prostora, na katerem se organizira shod oziroma prireditev. Lokalna skupnost - občina je lahko lastnik nekega prostora in mora dati soglasje, kajti lokalna skupnost ima svojo vlogo. Zato ne razumem ravno toliko vprašanj in toliko dejstev, niti se nisem strinjal s predlogom, da se za besedo "prireditev" doda "dokazilo, da je o shodu o prireditvi obveščena lokalna skupnost", ker se mi zdi, da iz drugega odstavka javno izkazuje, vsaj tisti del prostorov, je javno razvidno, da lokalna skupnost da soglasje. Kar se tiče 23. člena, se v popolnosti strinjamo s tretjim odstavkom, ki prepoveduje prinašanje na shode eksplozivnih snovi in pirotehničnih sredstev. Kar pa se tiče še vprašanja verskih obredov, pa lahko rečem samo to, da je tudi v zakonu - namreč opozarjam, da je ver lahko več, različnih ver, in tudi v zakonu o verskih skupnostih, če se ne motim - tudi na lokalnem nivoju se srečujem s podobnimi problemi - so natančno opredeljeni prostori za vse vere, ki obstajajo, kje in kako se lahko izvajajo verski obredi. Če pa je verski obred shod ali prireditev, tako kot vsaka druga, pa se bo pač moral takšen ali drugačen obred ravnati po določilih zakona, tako kot se bodo morali ravnati vsi ostali prireditelji drugačnih prireditev. Kolegom in kolegicam še enkrat povem, da se v načelu slovenska nacionalna stranka z zakonom v drugi obravnavi strinja. Mislim, da je primerna podlaga, da ga bomo v tretji obravnavi končali. Hvala lepa, ker ste me poslušali.
Hvala. Besedo ima predstavnik poslanske skupine Stranke mladih Slovenije, gospod Peter Levič. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. V Stranki mladih Slovenije odločno podpiramo pravico vseh državljanov Republike Slovenije do mirnega zbiranja in javnih zborovanj in želimo, da bo ta temeljna človekova pravica in svoboščina v Republiki Sloveniji zagotovljena tudi po sprejemu zakona o javnih zbiranjih. V okviru zbiranj in javnih zborovanj se mora državljanom omogočiti svoboda izražanja misli, govora, javnega nastopanja, izpovedovanja vere in drugih opredelitev posameznikov in predvsem različnih družbenih skupin. V Stranki mladih Slovenije vidimo v predlogu zakona instrumente, ki bodo lahko služili za omejevanje ali tudi preprečevanje organiziranja sodobnih mladinskih plesnih zabav in koncertov. Določbe 6. člena namreč pristojnim organom dajejo veliko ohlapno definiranih omejitev, na katere se lahko sklicujejo, če želijo onemogočiti izvedbo določene prireditve. Teomejitve ocenjujemo kot posebej prilagojeno orodje omejevanja prav specifičnih tipov javnih zborovanj in prireditev, na primer zborovanj nasprotnikov globalizma, ki svoje nestrinjanje izražajo na specifične načine oziroma se jih predvsem zaradi posploševanja in uvažanja negativnih konotacij podobnih zborovanj iz tujine med slovenskimi represivnimi organi že sedaj na splošno obravnava omejevalno. V Stranki mladih Slovenije podpiramo tiste vsebinske določbe zakona, ki v marsikaterem delu posodabljajo star zakon iz leta 1973, in to je dobro. Opozarjamo pa, da bo izvajanje zakona tisto, ki bo štelo. Torej, aplikativna uporaba teh določb, ki se v nobenem primeru ne sme izroditi v samovoljno preprečevanje pravic prej omenjenim skupinam, katerih vzrok so ponavadi predvsem strah pred novimi trendi, nosilci le-teh pa so že po naravi družbe predvsem mladi. Hvala.
Hvala lepa. Želi besedo še kateri od predstavnikov poslanskih skupin? [[Ne želi.]] Prehajamo na obravnavo in odločanje o posameznih členih predloga zakona. Zboru predlagam, da skladno z drugo alineo 189. člena poslovnika po končani razpravi in glasovanju o amandmajih in členih razpravlja in glasuje skupaj o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Predlagani sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj tretjina navzočih poslancev. Glasujemo, prosim. Navzočih je 37 poslank in poslancev. Glasujemo, še enkrat. Zbor ni sklepčen. Odrejam 15 minut, 10 minut odmora. Nadaljujemo ob 15.45. Hvala.
Prosim, poslanke in poslance, da zasedejo svoja mesta. Prosim, da zasedete svoja mesta. Tretjič bomo glasovali o predlogu, ki sem ga prej že napovedal. Zboru predlagam, da skladno z drugo alineo 189. člena poslovnika po končani razpravi in glasovanju o amandmajih in členih razpravlja in glasuje o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Predlagani sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj ena tretjina navzočih poslancev. Glasujemo, prosim. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za 42, proti 12. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Prehajamo na razpravo o posameznih členih in vloženih amandmajih. Razpravo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 22.1.2002 in glede 5. člena še na amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim. Da, izvolite.
Jaz bi predlagal, da se popravi neskladje s poslovnikom pri navedbah ob amandmajih k 14. členu, in sicer je neskladna s poslovnikom navedba k prvemu amandmaju, ki govori, da v primeru, če je sprejet ta amandma, je amandma pod zaporedno številko dva brezpredmeten. 192. člen poslovnika državnega zbora v predzadnjem odstavku jasno piše, "če je k členu zakonskega predloga predlaganih več amandmajev, poslanci najprej glasujejo o amandmaju, ki najbolj odstopa od vsebine člena v zakonskem predlogu, in nato po tem kriteriju o drugih amandmajih". Nesporno je, da je soglasje, ki je predlagano z amandmajem pod številko 2, to je amandmajem poslanske skupine socialdemokratske stranke, najbolj oddaljeno od zakonskega predloga. Zato pričakujemo oziroma zahtevam, da se glasuje in pri glasovanju upošteva vrstni red v skladu s poslovnikom oziroma da pred pričetkom obravnave amandmajev črtamo oziroma črtate, ugotovite, da je opomba k prvemu amandmaju brezpredmetna. Hvala lepa.
Kratko tolmačenje, amandmaja se izključujeta, zato je seveda zdaj vprašanje, kateri amandma se bo prvi obravnaval, kateri drugi. Običajno se obravnavajo najprej amandmaji vlade in potem - pardon, bolj oddaljeni. Dobro. Strokovne službe mi predlagajo, da se najprej glasuje o amandmaju pod številko 2. Torej vaš predlog je bil upoštevan. Hvala. Prehajamo na 4. člen, kjer imamo amandma vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Glasujemo, prosim. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Glasujemo še o členu v celoti. Glasujemo, prosim. Navzočih je 49 poslank in poslancev, za 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je bil člen sprejet. Prehajamo na amandma k 5. členu, to je amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Glasujemo, prosim. Navzočih je 49 poslank in poslancev, za 17, proti 29. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo še o 5. členu v celoti. Glasujemo, prosim. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za 40, proti 7. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je bil člen sprejet. Prehajamo na dva amandmaja k 6. členu, oba poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije. Želi kdo razpravljati? Državni sekretar dr. Bugarič, prosim.
Hvala za besedo. Glede prvega amandmaja k 6. členu, ki se glasi, da črtamo tisti del prvega odstavka, ki pravi "oziroma oviranje javnega prometa", bi rad opozoril na, menim, nerazumevanje tega odstavka. Če natančno preberete zadnji dve vrstici 6. člena, govorita o namenu oviranja javnega prometa, gre za prepoved samo zbiranja, katerega namen shoda, ki je razviden iz prijave, je oviranje javnega prometa, kar ni enako, kot zbiranje, ki nima tega namena, ampak lahko ima tudi za posledico oviranje javnega prometa. Že po zakonu o javnih cestah rabite za shod, v katerem sicer omejujete javni promet, ampak ni namen shoda oviranje javnega prometa, dovoljenje oziroma morate imeti [[...]]To je ena normalnih ureditev, ki jo imajo vse države. Mislim, da ne bomo mogli dovoliti, da se zbirajo javni shodi, na katerih bi zapirali javne ceste. Skratka, tu je poudarek na namenu oviranja javnega prometa, ne oviranju javnega prometa kot takega, kar pomeni, da pod to "marelo" te določbe ne padejo tisti shodi, ki imajo lahko kot stranski efekt oviranje javnega prometa. Zato se mi zdi zelo nevarno potem za javni red in varnost, da popolnoma črtamo oviranje javnega prometa, kajti tu je največ nevarnosti, ki spadajo pod to dikcijo "javni red in mir". Glede tretjega odstavka 6. člena pa moram reči, da je bilo tu največ pripomb predstavnikov poslanskih skupin. Moram priznati, da sprejemam to pripombo. Mislim, da je pravica do političnega združevanja preveč pomembna ustavna pravica, da bi bila ta določba lahko tako ohlapna. Vidim prostor, tu za bolj natančno definicijo predvsem v tistem delu, ko govori, najprej prvi del, "pristojni organ prepove, ko organizator ni izkazal zadostnih ukrepov za zagotovitev reda", to se da, mislim, bolj natančno opredeliti, recimo, stopnjo nevarnosti, stopnjo ogrožanja. Medtem ko sami elementi, ki so našteti naprej, mislim, da niso sporni. Po moje so tudi poslanci na to merili. Skratka, ogrožanje zdravja, recimo, ki je naveden, javnega prometa, varstva okolja itn. Dobrine kot take niso sporne, ki so naštete, gre za definicijo stopnje nevarnosti, ki mora biti podana, da se lahko takšna prireditev prepove. Jaz sprejemam to pripombo in predlagam, da pripravimo do tretje obravnave bolj natančno dikcijo, ki bo jasneje, precizneje definirala, kakšna stopnja, vrsta ogrožanja teh dobrin mora biti prisotna, da se lahko javni shod prepove. S tem v bistvu bi zadostili pripombi poslancev, večine poslanskih skupin, ki so šle v enako smer, da je pravica do zbiranja preveč pomembna, dabi jo lahko s tako ohlapno določbo prepovedali. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Rupar. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Črtanje teh zadnjih treh besed oziroma štirih, oziroma "oviranje javnega prometa", ima določen namen. Mi vemo, da razne skupine, večje skupine ljudi, drugače svojih zahtev ne morejo izražati kot tako, da ovirajo promet. Recimo, v mislih imam avtoprevoznike. Vem, da je že sedaj z raznimi zakoni prepovedano protestirati na tak način, ampak vendar, spomnite se Evropske unije, spomnite se tudi drugih držav, kjer pa je to dovoljeno, seveda, z najavo in tudi z določenimi postopki. Torej, na vsak način je namen črtanja tega, da se omogoči slehernemu, ki bi želel izražati, tudi svoj protest, svoje zahteve, potom oviranja prometa, da se mu to tudi zgodi. Rad bi pa še nekaj povedal. Torej, lahko se pa zadeva odvija spontano. Vem, da imamo - mislim, da v 32. členu - tako imenovano neorganizirano shajanje. Povedal bi pa rad, da v tem primeru, ko je pa spontano odvijanje teh protestov oziroma zborovanj na cesti, pa ravno tako pride do oviranja javnega prometa. V tem primeru, če bi to ostalo oziroma ne bi črtali, pa seveda ti ljudje zopet ostajajo v nekem določenem prekršku oziroma se proti njim lahko uvedejo razni kazenski postopki. V primeru, kot dgovori 6. člen, pa ne eni in ne drugi, torej neorganizirano in spontano, na cestah ovirati prometa ne morejo zavoljo izražanja svojih pravic, ki jih verjetno, torej, po mojem mnenju in ustavi tudi imajo. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo? Pardon, besedo ima gospod Petan.
Hvala za besedo. Torej, jaz se strinjam, deloma, z obrazložitvijo predstavnika predlagatelja, predstavnika vlade. Vendar, če ste me dobro poslušali, v obrazložitvi v imenu poslanske skupine sem dejal, da ta dikcija lahko pripelje tudi do tega, da tisti, ki bodo odločali, ali bo nek shod dovoljen ali ne, ali bo dobil soglasje ali ne, lahko vse strpa pod to dikcijo. To se pravi, da v vsakem primeru odpove. Dejalsem, da lahko. To je eden od možnih načinov tolmačenja tega. Zato sem tudi dejal, da je preohlapen in da bi bilo treba bolj decidirano stvar zapisati. Recimo, konkretno, če navedem Italijo in Švedsko, tam imajo to opredeljeno glede na čas, da lahko takšnooviranje traja, ne vem, uro, dve ali do 10.00 ure zvečer - si izmišljujem, ampak to so konkretne rešitve - ali pa, če pride do določene situacije, se potem mora ta shod končati. To so določene rešitve, ki bolj konkretizirajo. Iz tega, kar sem v imenu poslanske skupine povedal, je vela samo skrb, da bi nek, bom rekel, uradnik, lahko stvar tudi tolmačil drugače. Lahko. Pravim, da direktno to ni možno, ampak vedno moramo upoštevati tudi tisto najslabšo možno varianto, ki jo lahko pokrijemo z določeno dikcijo. V takšnem kontekstu prosim, da razumete tudi ta naš amandma. Se pa strinjam tudi s tem, kot je dejal predstavnik vlade, da bi mogoče za tretje branje našli boljšo rešitev, vendar vseeno v tem primeru moramo nekaj narediti s tem členom, ker drugače ga pa v tretjem branju tudi ne moremo popravljati. Zato je ena od možnosti pač, da ta predlog sprejmemo, s tem da se že sedaj zavedamo, da bomo za tretje branje pripravili neko drugačno, mogoče boljšo rešitev, kot je naša, ker ne trdimo, da je naša ravno najboljša rešitev; pač v smislu tega, kar je dejal predstavnik vlade. Mi bi tudi to sprejeli. Vendar, če pa dobro razmislite, da bodo lahko upoštevali tudi to našo skrb, da bi pa lahko prišli tudi do takšne stvari, da bi nek uradnik res, kot se temu reče, strogi birokrat zadevo v vsakem pogledu in čisto vse spravil v to dikcijo in bi vsako prireditev v tem smislu lahko prepovedal. V tem kontekstu, prosim, če jemljete tudi naš amandma. Seveda, če nimate druge rešitve, potem prosim za podporo pri tem amandmaju. Za tretje branje pa lahko najdemo tudi boljšo rešitev. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima še državni sekretar dr. Bugarič. Prosim.
Hvala. Gospod Petan, točno sem razumel vašo pripombo in mislim, da je točno v to smer šel tudi moj predlog, tako da se v bistvu strinjam z vami. Ob tem, da opozarjam, da črtanje tega ne rešuje, ampak natančnejša opredelitev tega člena. Odgovor gospodu poslancu Ruparju pa je ta: oviranje javnega prometa: "da". Ampak! Vsaka ustavna pravica - eno ustavno načelo, da absolutno izvrševanje neke ustavne pravice je dovoljeno samo, dokler ne trči, omejuje druge ustavne pravice. In zdaj reči, da je s tem - vsaka ustavna pravica je na ta način omejena. Kaj pa tisti ljudje, ki ne morejo uresničevati drugih pravic, recimo takrat, ko je, ne vem, celo mesto blokirano, zaprejo dostop do Ljubljane, do, ne vem, Kranja, do ne vem katerega mesta. Tako da zaradi tega izražam skrb v primeru, da bi ta določba šla ven - "oviranje javnega prometa". Hvala.
Hvala. Prosim, izvolite, Franc Sušnik.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poglejte, ta določba, ki gre v smeri oviranja javnega prometa, še dodatno. Bom po domače povedal: omejuje možnost javnih zbiranj v glavnem mestu. Če to povežemo z 2. členom, še z drugim odstavkom 6. člena, ki pa govori o utemeljeni prepovedi organiziranja shoda oziroma prireditve na prostem v neposredni bližini objektov, ki se varujejo po posebnih predpisih, če bi shod oziroma prireditev lahko ovirala varovanje teh objektov, to je zelo ohlapna definicija. V kombinaciji še z omejitvijo glede oviranja javnega prometa lahko mirno rečemo, da ob ustreznem tolmačenju ni mogoče, tudi upoštevajoč dimenzijo prostora v samem glavnem mestu oziroma v centruglavnega mesta, kjer si kar sledijo objekti, ki so varovani oziroma ki so posebnega pomena, in javne ceste praktično, si ob ustreznem tolmačenju lahko nekdo privošči in prepove praktično vse javne shode in prireditve v Ljubljani. To je v izrazitem anahronizmu z odnosom predlagatelja zakona in ne nazadnje tudi odbora za notranjo politiko, ki je ta zakon obravnaval, z odnosom do lokalne skupnosti na drugi strani. In to kaže, da je ta zakon, bom rekel, izrazito tipično slovenski ali, bolje razumljeno, ljubljanski, ker se ureja samo tisto, kar bi eventualno lahko škodilo ali koristilo glavnemu mestu, na vse ostalo - to se pravi, na vse lokalne skupnosti izven glavnega mesta - pa se na ta način pozablja. S tem utemeljujem sicer malo širše svoj glas "za" oziroma za to, da vas pozovem k temu, da podprete prvi amandma k 6. členu in da se črta tisto "oviranje javnega prometa". Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Moment prosim, gospod poslanec izvolite. Jaša Zlobec.
Čudi me, da ravno socialdemokratski poslanci glede na to, da je socialna demokracija stara stoletja, nimajo nikakršnega zgodovinskega spomina. V začetku 70-ih let je ameriška CIA pod vodstvom Henryja Kissingerja in takratnega predsednika Združenih držav Amerike Nixona zrušila legitimno na volitvah izbran režim Salvadorja Allendeja, ubila Salvadorja Allendeja, in to z velikansko pomočjo logistično, plačano od CIE, z gibanjem tovornjakarjev, ki so ohromili celoten promet v Čilu. Pred dobrimi 10-imi leti je gibanje tovornjakarjev s skrajno desno, tako imenovano, politično opcijo, ohromilo celo Francijo, tako da je po alžirski krizi v 60-ih bil to najbolj nevaren trenutek, največja nevarnost za zrušitev legitimne francoske vlade. Če ta dva primera nista dovolj, potem pa res ne vem, kaj je dovolj. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Replika, gospod Petan.
Hvala za besedo. Torej, ne bom tako ostro odgovoril gospodu Zlobcu. Vendar, kot sem že prej v razpravi dejal, da mi ne trdimo, da je to najboljša rešitev. Mi bi želeli imeti takšno rešitev, ki bi bila sprejemljiva za državo in da bi bil spoštovan tudi 42. člen ustave. Navedel sem dve državi, kjer imajo to malce drugače, malo bolj podrobno zadevo urejeno, in sem rekel, da se strinjamo s tem, da pripravimo neko drugo dikcijo v tretjem branju, vendar tega ne moremo storiti, če člena nimamo odprtega. To je bila moja intenca. Sedaj pa tista prava replika. Gospod Zlobec, brez zamere, ampak kolikor se jaz spomnim, Kissinger ni bil nikoli na čelu CIE, ampak je bil takrat Hoower in on ni mogel na čelu CIE zrušiti te zadeve. Tako je to tipična replika in vam popravljam napačno navedbo. Jaz vas pa prosim za podporo pri tem amandmaju, ampak za to, da bomo lahko v tretjem branju našli boljšega, nič drugega. Drugače ne moremo najti boljše rešitve. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Barovič.
Hvala lepa. Glede na to, da lahko ta debata zares že spet zaide ne samo v pozne ure, ampak tudi v druge vode, predlagam, da podpremo amandma socialdemokratske stranke pod številko dve. Če to naredimo, potem imamo v tretjem branju možnost amandmirati, če prav razumem, cel 6. člen. Tako lahko rešimo tudi ta prvi odstavek, ki je ta trenutek sporen. Zato predlagam tudi poslanskim kolegom iz pozicijskih vrst, da bi bil ta sklep najboljši, da ne bi debata zašla spet ne vem kam. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim. Mario Gasparini.
Hvala lepa. Ne bom podprl niti enega, niti drugega. Zato, ker so mi jasni - mislim, členi so jasni. In to piše. Ali vi preskočite vedno neko besedo? Torej, če grem na to drugo stran, mislim na ta zadnji: pozabite povedati, da se ukrepi, če niso bili s strani uradnika - če hočete tako - ali pa upravne enote upoštevani ukrepi, ki jih ima organizator pri organiziranju neke prireditve. In seveda, če je to zdravstvo, potem mora organizator imeti - ne vem, Rdeči križ, rešilni avto tam. In če rešilnega avtomobila ni, mu verjetno ne bo dal tega dovoljenje. In ne zdaj reči, da ko si oni izmislijo. Ukrepi so predpisani: za tako in tako prireditev mora to in to pač biti. Torej ukrepi - pozabite mi reči to besedo. Vi pa pozabite pri prvem, gospod Sušnik, v Ljubljani lahko shod naredite, kadar hočete, pa za to mestni promet ne bo nič trpel. Ampak ko je namen nekega shoda, da ovira promet. Torej, shod, ki se organizira samo zato, da ovira promet. To je prepovedano. Hvala bogu, da je prepovedano. Jaz sem za to. VLjubljani avtoprevozniki lahko demonstrirajo, ne vem kaj, naredijo shode, kar hočejo, tukaj, pred našim parlamentom - pa nič ne bo. Zakaj ne bi tega imeli? Ampak pa vedno preskočite kakšno besedo, samo da tolmačite po svoje.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo in prehajamo k glasovanju. Prosim. Se opravičujem.
Samo kratko pojasnilo, ker je bil omenjen tudi drugi odstavek 6. člena. Gospod Sušnik je rekel - upam, da bom prav citiral besede -, da je "tipično slovenski". Moram priznati, da ni "tipično slovenski". Na strani 33 v Poročevalcu smo pripravili tudi primerjalni pregled in natančno navedbo določb, predpisov, ki urejajo varovanje teh osebnih objektov. Gre za prevzem nemškega modela, ki je izrazito bolj liberalen od avstrijskega, ki določa, da se varujejo ti posebni objekti samo v primeru, ko bi taki shodi onemogočali dostop do parlamenta. Recimo, avstrijska ureditev pa prepoveduje shode v času zasedanja parlamenta. Nemškaureditev pa pravi: samo tiste načine shodov, ki bi preprečevali, recimo, poslancem prihod v parlament in podobne stvari. Tako s tem nismo nič "tipično slovenski", ampak primerljivi z nemško ureditvijo, in mislim, da je taka ureditev tudi liberalna, nikakor ne restriktivna. Hvala.
Hvala. Replika, gospod Sušnik.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mislim, da me, gospod Bugarič, niste pravilno razumeli. To primerjavo sem dal v povezavi tega zakona, v povezavi tega 6. in 14. člena. Hotel sem pokazati, kako je ta 14. člen "izrazito slovenski" v - karikirano - odnosu do lokalnih skupnosti, ker se vse pogosteje odraža v tem državnem zboru in za nameček to še prihaja od ministrstva, ki bi moralo skrbeti za interese lokalnih skupnosti, zagovarjati izvajanje zakona o lokalni samoupravi. V zadnjem mesecu smo bili pa priča oziroma smo priča kar dvema predlogoma tega istega ministrstva, ki grobo posega v pristojnosti lokalnih skupnosti - ne bom našteval, za kaj gre, sami dobro veste, za katere zakonske predloge je šlo. Jaz, bom rekel, se čudim takemu odnosu oziroma se bo treba povprašati, če ta služba za lokalno samoupravo, ki naj bi - ne nazadnje - ščitila interese občin, deluje v skladu s svojim namenom. Upam si trditi, da deluje v nasprotju in v celoti proti interesom lokalne skupnosti in proti razvoju lokalne samouprave v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Sok.
Hvala lepa. Moram na to, kar je sedaj povedal gospod Bugarič, mu zastaviti eno dodatno vprašanje. Dejstvo je namreč, da je ta 6. člen izrazito omejevalen, in to ste tudi vi sami priznali. Bilo bi prav, da na poslance iz koalicijskih vrst nekako delujete, da podprejo vsaj enega od teh amandmajev k temu členu, da ostane člen za tretjo obravnavo odprt in da ga je možno potem še nekoliko korigirati. Poglejte. Piše v prvem odstavku "prepovedano je organizirati shode oziroma prireditve z namenom" in potem na koncu pravite "oviranja javnega prometa". Ja, kdo bo pa naprej rekel, da organizira shod zato, da bo oviral javni promet? Se pravi, to bo nekdo moral oceniti in bo rekel: "Vi pa organizirate shod zato, da boste ovirali javni promet. Hop, to pa ni dovoljeno." Ne vem sicer, kako to Gasparini razume on po svoje, ampak dobro. Potem v zadnjem, tretjem odstavku pišete, "ko organizator ni izkazal zadostnih ukrepov za zagotovitev reda". Da, saj nikjer ne piše, kakšne ukrepe mora izkazati, saj si potem neki birokrat lahko izmišljuje vrsto ukrepov, ki jih mora izkazati. Ne vem, zakaj za boga morate v tej državi pa vse organizirati tako, da se samo nekaj omejuje, prepoveduje in se nekako ljudi, bi rekel, centralizira in se jih drži pod drobnogledom. Pravite, "vzeli smo" - to bi vas sedaj seveda rad vprašal. Rekli ste: "Vzeli smo nemški sistem za model." Zakaj pa potem pri vseh zadevah ne vzamete nemškega sistema? Mi smo predlagali amandma k 5. členu v zvezi z verskimi obredi in pa procesijami - zakaj pa tu niste vzel nemškega sistema? Pa v Nemčiji ja ne posegajo na to področje,pustijo te zadeve, da si jih ljudje organizirajo tako, kot si že tisoč let. Vi pa, ko vam "paše", vzamete nemški sistem, ko vam "paše", vzamete pa nek, kaj jaz vem, balkanski in drug sistem. Torej, s takšnimi odgovori, vas prosim lepo, vsaj opoziciji na takšen način ne odgovarjajte, če se že ta koalicija s tem strinja. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kremžar.
Hvala lepa. Gre za repliko gospodu Sušniku. Sam sicer ne čutim potrebe, da bi bil odvetnik kogarkoli, ali kakršnegakoli ministrstva, ali službe, pa vendar: moramo biti korektni. Poglejte! Rekli ste, da je služba za lokalno samoupravo dvakrat posegla grobo v pristojnosti lokalnih skupnosti v zvezi s primeri, ki jih imamo. Seveda, tudi sam nekajpočnem v neki od teh lokalnih skupnosti in zaradi tega mi je lažje to reči. Ne gre za grobo poseganje v pristojnosti, gre za izvajanje zakona, ki ga je sprejel ta državni zbor, in če zakonodaja grobo posega v lokalne skupnosti, potem je to problem tega državnega zbora in tega zakona, ki je bil sprejet - če je to problem, ne službe in vlade, v končni fazi, ki predlaga neke ukrepe, ki temeljijo na spoštovanju zakonodaje. Tako ne bi kar tako - poleg tega te zadeve niso končane, ampak šele prihajajo in bog ve, kako se bomo tu okoli tega dogovorili. Hvala.
Hvala. Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju. Glasujemo, prosim. Navzočih je 52 poslank in poslancev, 16 za, proti 36. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da prvi amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o drugem amandmaju. Glasujemo, prosim. Obrazložitev glasu, gospod Petan.
Hvala za besedo. Torej, v državnem zboru je pač tako, da včasih vsebinski argumenti ne pomagajo veliko. Tako vas sedaj ne bom prosil za ta argument, ampak samo za proceduralni. Kot sem dejal, predlagatelji ne trdimo, da je ta rešitev najboljša. Želeli bi pač, da bi našli takšno rešitev, ki bi bila bolj definirana, bolj jasna in ne bi dopuščala toliko možnosti različnih tolmačenj. In glede na to, da to drugače ni možno, kot da imamo ta člen odprt za tretjo obravnavo, vas prosim samo v proceduralnem smislu, da podprete ta amandma, da lahko v tretjem branju skupaj pripravimo bolj sprejemljivo in, bi rekel, bolj definirano rešitev. Zato vas prosim za podporo. Hvala.
Hvala. Glasujemo o drugem amandmaju. Glasujemo, prosim. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za 22, proti 29. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo še o 6. členu v celoti. Glasujemo, prosim. Navzočih je 52 poslank in poslancev, 35 za, proti 17. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je bil 6. člen sprejet. Prehajamo na amandma k 7. členu. Opozarjam, da je to popravljeni amandma, novi, popravljeni amandma. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje. Glasujemo, prosim. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za 43, proti eden. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Glasujemo še o 7. členu v celoti. Glasujemo, prosim. Glasujemo ponovno, prosim, ker ni sklepčnosti. Glasujemo, prosim. O 7. členu v celoti. Moment, prosim. Glasujmo, prosim! Navzočih je 41 poslank in poslancev. Odrejam 10 minut odmora. 16.31.
[[...]]Spoštovane kolegice in kolegi poslanci. Tretjič glasujemo o 7. členu v celoti. Glasujemo, prosim. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za 46, proti 7. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 7.]] 7. člen je bil sprejet. V obravnavo dajem amandma k 10. členu. Amandma je redakcijske narave. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Glasujemo, prosim. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 46, proti 2. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 2.]] Amandma je bil sprejet. Glasujemo še o 10. členu v celoti. Glasujemo, prosim. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 3. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 3.]] Člen je bil sprejet. Prehajamo k amandmaju k 13. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Glasujemo, prosim. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za 46, proti 1. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Amandma je bil sprejet. Glasujemo še o 13. členu v celoti. Glasujemo, prosim. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za 43, proti 1. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 1.]] Člen je bil sprejet. Prehajamo k 14. členu, kjer sta dva amandmaja. Najprej bomo glasovali o amandmaju pod številko dve. Če bo ta sprejet, bo prvi brezpredmeten. Želi kdo razpravljati? Prosim, poslanec Sušnik.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. O vsebini oziroma potrebi po tem, da se vsebina 14. člena, ki govori o tem, kaj vse je treba pridobiti oziroma kakšne dokumente priložiti prijavi prireditve v primeru, da je prireditev takšnega značaja, da jo je treba prijaviti, je bilo namenjenega že na odboru izredno veliko časa. Mislim, da je bila razprava utemeljena in še kako potrebna. Z rešitvijo, ki bo taka ali drugačna, bomo tako ali drugače posegli v eno od izjemnih pristojnosti lokalnih skupnosti, ki je v zakonu opredeljena kot pravica do nadzorstva nad javnimi prireditvami oziroma javnimi shodi. Ne glede na to, da sem prepričan, da je zakon o javnih shodih in javnih prireditvah preživeta zadeva in da je potreben nov in moderen zakon o javnih zbiranjih, sem hkrati presenečen, da se v tem zakonskem predlogu in ne nazadnje tudi v sprejetem amandmaju odbora za notranjo politiko tako drastično, nazorno, eksplicitno, če hočete, in brezobzirno kršijo izvirne pristojnosti občine. Poglejte. Že sama procedura sprejemanja zakona se mi zdi, da je izrazito oziroma sem prepričan, da je v nasprotju z 92. členom zakona o lokalni samoupravi, ki govori, da je treba pri sprejemanju zakona, v proceduri sprejemanje zakona zaprositi oziroma pridobiti mnenje lokalnih skupnosti, če posegamo v območje delovanja lokalnih skupnosti. Tega se v tem primeru in tudi zaradi samega postopka ni naredilo. Šebolj je pa razvidno iz, bom rekel, tako zakonskega predloga in ne nazadnje tudi iz same razprave, da tako predlagatelj, kar sem že prej povedal, kot tudi večina v odboru ne misli oziroma ne pripisuje lokalnim skupnostim v tem primer takšne vloge, kot bi ji po zakonu šle. Poglejte. Zakon o javnih zbiranjih tako ali drugače regulira utrip v določenih sredinah. Te sredine so po naši zakonodaji organizirane v temeljnih enotah, tudi v ustavi je tako zapisano, to je v občinah, ki imajo svoje izvoljene organe, ki imajo svoje izvoljene organe upravljanja, in katerih temeljna naloga je izvajati in upravljati z lokalnimi zadevami. Dopustiti, da se izvede nekakšen, kakršenkoli shod oziroma kakršnokoli zbiranje, kar je nedvomno izredno velik vpliv na ustaljen tok življenja, sploh če to ni neka krajevno ali lokalno običajna prireditev, kar se vse pogosteje dogaja, brez soglasja lokalne skupnosti, je po moje precedens brez primere in ga v nobenem primeru ne smemo vgraditi v ta zakon. Ironija pri vsem tem je pa amandma odbora, ki vlogo lokalnih skupnosti skrči na minimum. Ta minimum pa je v tem, da je z uveljavitvijo takšne zakonske rešitve, lokalna skupnost dobrohotno lahko samo obveščena, da se bo na njenem območju nekaj dogajalo. Jaz vas prosim, presodite, vse prisotne tu, ustreznost take ureditve. In sem globoko razočaran nad predlaganimi rešitvami. Poglejte, to gre v smer postopnega ukinjanja občin, to gre v smer ubijanja še tiste iniciative, ki na področju lokalnih skupnosti v Sloveniji obstaja, to gre v smer drastičnega klestenja pristojnosti lokalnih skupnosti, ki se kar ponavlja s seje na sejo državnega zbora. Rezultat tega je vse večja centralizacija in tudi izdajanje upravnih dovoljenj je jasen primer centralizacije. Vemo, kako prihaja do imenovanja načelnikovupravnih enot, ki bodo pri izdajanju soglasij za prireditve imeli bistveno vlogo; tudi pri imenovanju načelnikov upravnih enot imajo lokalne skupnosti pravico podati samo mnenje in tako je krog zaključen. Občine so po mnenju - kot sem že preje povedal, kar je najbolj žalostno - ministrstva, v okviru katerega deluje služba za lokalno samoupravo - tukaj gre tudi delno replika na gospoda Kremžarja. Jaz nisem rekel, da služba za lokalno samoupravo pripravlja take predloge zakonov, ampak ministrstvo, v okvirukaterega deluje služba za lokalno samoupravo. Predlagam, da bi zadevo poenostavili, da bi se po nepotrebnem ne utrajali, glede na večinsko voljo, ki je tu, da to ministrstvo pripravi enostavno predlog zakona o ukinitvi občin, pa bo zadeva kar v enem mahu rešena. Tako, gospod Bugarič, in s takim tempom pripravljate zakonske predloge, ki drastično omejujejo in posegajo v pristojnosti lokalnih skupnosti. Na veliko žalost jih pa ta državni zbor kar z levo roko sprejema in potrjuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kebrič. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani kolega, nasprotujem tvojemu izvajanju in argumentaciji. Vemo vsi, ki smo se poglobili v ta zakon, da se v glavnem precej zaostrujejo pogoji za javna zbiranja. Kaj še preostane civilnim institucijam civilne družbe, kot če nekaj v ostalem ne gre tako, kot bi želeli, ker nasprotujejo z določenimi argumenti nečemu, da jim še to tako rekoč z odločbo ali soglasjem krajevne skupnosti onemogočamo. Menim, da je prav, da so občani iz tistega okoliša seznanjeni, kaj se bo dogajalo. Omejitev in red morata biti zagotovljena. Zato to vaše izvajanje nima pravih argumentov in bom glasoval za prvi predlog, ki itak daje občanom v vednost, da se bo nekaj dogajalo Če se nekaj dogaja v takem času, si lahko tisti, ki tega ne želi poslušati, če je v neposredni bližini, bo pač odšel na sprehod, drugi bodo pa morda prisluhnili in morda celo pritrdili utemeljenosti, upravičenosti javnega zborovanja in tistim oblikam sklepov ali predlogov, ki bodo tam izoblikovani. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Diaci, izvolite.
Hvala za besedo. Tudi sam bom podprl prvi amandma, o drugem verjetno niti ne bomo glasovali. Zakaj prvi? Menim, da je dokazilo o pisni obvestitvi lokalne skupnosti dovolj. Soglasje lokalne skupnosti pomeni neko, v velikih primerih, tudi diskrecijsko odločitev ene ali mogoče dveh oseb. Mislim, da je to v današnjem času najmanj nemoderno, da se tako izrazim. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Podprl bom amandma poslanske skupine SDS, ampak predvsem s tega vidika: menim, da bi morala biti ena od osnovnih funkcij nalog lokalne skupnosti, da lokalna skupnost podeljuje dovoljenja za posamezno prireditev. Mislim, da je pri nas narobe svet. Prepričan sem, da je treba lokalni skupnosti omogočiti, vsaj v tem postopku, da daje soglasje. Drugače je lokalna skupnost odtujena od možnosti, kaj se vse lahko, katere prireditve se lahko dogajajo na področju posamezne lokalne skupnosti. Še kako umesten je ta amandma, ker drugače [[...]]Poglejmo, dejansko je zadeva čisto preprosta. Lokalna skupnost je bližje ljudem kakor država. In država lahko marsikdaj ne ve zatiste probleme, ki so v posameznem območju, kot lokalna skupnost. Lokalna skupnost je lahko obveščena, ampak je lahko obveščena zadnji trenutek, ko ne more ničesar storiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Vučko, izvolite.
Hvala predsedujoča. Repliciral bi, v nekem delu, kolegu Rokavcu, in sicer: menim, da s tem, ko je občina obveščena o tem, da se bo na njenem območju dogodila prireditev, lahko v skladu z zakonom o splošnem upravnem postopku uveljavi položaj stranke, če seveda že ni obveščena iz drugega naslova, kadar je upravljavka določenega območja ali pa se dogaja na prostoru, zemljišču, katere last je občina, ali v objektu, ki je last občine. In večinoma, večina primerov je res takšnih, da se te javneprireditve dogajajo na javnem kraju, kjer je običajno - gre za javno dobro in tam je občina v vsakem primeru obveščena. Govorimo o tem soglasju torej samo takrat, kadar vsi ti odpadejo. Se mi pa zdi prav, da je pa občina - in to smo zagovarjali tudi na odboru za notranjo politiko -, da je občina o prireditvi obveščena in če oceni, da gre za takšno prireditev, kjer je potrebno na kaj določnejšega opozoriti v skladu z njenimi občinskimi predpisi, da to lahko tudi uveljavi. Seveda, če bi šli pa na soglasje,je pa seveda vprašanje omejevanja tudi te pravice, katero seveda tudi država jo mora zgolj omejevati na podlagi nekih zakonsko določenih pogojev, ne pa kar tako počez ali pa zato, ker nekomu neka prireditev ni po volji.
Hvala lepa. Replika, gospod Rokavec. Izvolite.
Gospod Vučko, poglejte, zadeva je sledeča. Če bi bil tudi jasno opredeljen časovni rok, koliko časa pred prireditvijo mora biti lokalna skupnost obveščena, potem se z vami lahko strinjam. Če pa to ni izrecno opredeljeno, potem je pa lahko stvar dejansko manipulacija in lokalna skupnost je lahko obveščena pet pred dvanajsto. To je ključen problem. In potem na podlagi drugih instrumentarjev ne more več vplivati.
Hvala lepa. Replika, gospod Vučko najprej.
Gospod Rokavec, če bi dobro prebrali, bi videli, da mora predložiti organizator dokazilo še pred prijavo. Ob prijavi mora predložiti dokazilo, da je obvestil organ lokalne skupnosti. Kaj to "podrazumeva"? Da preden gre na policijsko postajo ali pa na upravno enoto oziroma na policijsko postajo, priloži tudi dokazilo, da je že obvestil. Se pravi, občina bo obveščena, preden bo državni organ obveščen. Še prej. Preberite si in boste videli, da mora dokazilo prinesti; dokazilo je pa to, da bo on prinesel, da je občino obvestil z dopisom in "zdravo". Da, in je obveščena občina.
Hvala lepa. Gospod Pohorec, izvolite.
Hvala lepa. Mislil sem to povedati, kar je že gospod Vučko povedal. Že ob prijavi mora biti lokalna skupnosti obveščena in mislim, da je s tem zadoščeno nekemu roku. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sušnik, izvolite.
No, jaz bi gospoda Vučka - vem, da je dosti delal na področju lokalne samouprave in da še kako pozna razliko med soglasjem in med obvestilom - prosim ga, da naj ne zavaja oziroma poskuša omiliti škodo, ki bo z eventualno uveljavitvijo tega zakona narejena na področjulokalne samouprave, omejiti škodo posega na področje lokalne samouprave, omejiti škodo posega v pristojnosti občin s takimi trditvami. Naj mi, prosim, razloži, verjamem, da zna, da je temu vešč, kakšna je razlika oziroma po njegovem ni razlike med obvestilom in pa med soglasjem. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Lavrinc, potem gospod Vučko.
Hvala lepa za besedo. Gospe in gospodje, upam si trditi torej, da bi zakon bil v tem delu neustaven, če bi sprejeli to, kar hočete predlagati. Bom tudi razložil, zakaj je tako. 39. člen ustave vsebuje poglavje "svoboda izražanja" in v tem delu je zapisano tudi to, da se ima kdorkoli pravico kjerkoli po državi - seveda pod za to določenimi pogoji - združevati, javno nastopati, imeti, skratka, neko javno prireditev. Če bi upoštevali takšno odločitev, kot jo hočete vi, potem bi v tej državi nastalo 192 držav, kajti vsaka lokalna skupnost bi imela lahko svojo politiko. Denimo, ker to lažje ponazorim z nekim primerom, nekje bi bil nek zagrizen, bom rekel, ampak bi moral biti hudo zagrizen LDS-ov župan, socialdemokrati bi si pa želeli imeti tam, denimo, piknik, neko javno prireditev, ki jo je seveda treba priglasiti, zaradi tega, ker gre za takšen shod, strankarski, večjegaobsega. In ta bi rekel: "Ne". In on je izvršilna oblast. Torej, na tem primeru sem vam želel pokazati - saj, prepričan sem, da če bi bilo kdaj kje tako, potem bi bilo to kvečjemu obratno - ampak želel sem vam pokazati to zato, da boste razumeli, da takšnadoločba "ne pije vode" pred ustavnim sodiščem. Zato je povsem dovolj, in to je tudi razlagal kolega Vučko, če ostane tako, kot je bilo predlagano s strani odbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Po vrstnem redu imamo tri replike, najprej gospod Vučko, potem gospod Rupar in potem gospod Rokavec. Gospod Vučko, izvolite.
Replika kolegu Sušniku. Nikakor ne gre za zavajanje, se opravičujem. In ravno zaradi tega, ker sem delal na občini pet, šest let, in se s temi problemi srečeval, z vso mero odgovornosti trdim, da to zadostuje za uveljavitev pravnih koristi in pravic občine. Vendar bo morala občina seveda ustrezno odreagirati. Povsem nepotrebno bi pa bilo soglasje pisati za vsako manjšo prireditev, ki se dogaja vobčini. Sporne so tiste večje prireditve, ki imajo negativne posledice tudi na občino, pa ne na občane; gre za to, da se neustrezno parkira, da se uničujejo kmetijske površine, da se ne pospravi za seboj odpadkov in tako dalje. In v takih primerih že sedaj, kjer je bilo sodelovanje med načelnikom upravne enote in občinami dosti zgledno, so se dogovorili na sosvetu in mimo zakona obveščali o tem. Moja želja je bila, da - zato sem predlagal ta amandma odboru - da to tudi pravno-formalno zapišemo in na ta način potem uveljavimo pravico občine, da se vključi v postopek. Ne gre pa za zavajanje, se opravičujem.
Hvala lepa. Gospod Rupar, replika. Izvolite.
Hvala lepa. Gospodu Lavrincu repliciram. Gospod Lavrinc, župani ne izdajajo nobenih upravnih sklepov oziroma aktov, ker niti niso zakonsko podvrženi opravi izpita iz ZUP-a, torej zakona o upravnem postopku in seveda nimajo nobenega vpliva na to, ali bi želel kakšen socialdemokrat v občini imeti kakšno manifestacijo ali ne. Je pa seveda lahko vaša interpretacija tudi obratna. Torej, če je, recimo, predsednica, ali pa predsednik, ali direktor upravne enote recimo s strani LDS-a, ta pa ima ZUP narejen in ima pravico oziroma odločati, ali bo podpisal veljavni dokument za prireditev, recimo, če jo organizira - ne vem, pa bom zdaj rekel nekdo iz Nacionalne stranke, kjer ste menda tudi v sporih. Ampak vendar: ne gre za to. Gre za to, kar sem že poudaril in povedal tudi na odboru za notranjo politiko. Gre morda za nesodelovanje upravnih enot z občinskimi oziroma z občinami, z vodstvi občin. Torej tega, teh sosvetov, ki so bili nekoč nekje že tudi popularni, tega ni. Če bi imeli v nekih zakonih napisano kot obveznost te sosvete, kjer bi se lahko upravne enote, kjer že so,skupaj z občino, ki jih te upravne enote tangirajo, povezovale in dogovarjale, potem ne bi bilo danes niti predloga Sušnika niti teh replik in nobenih stvari. Torej, gre za pomanjkanje dialoga med tako imenovanimi predstavniki države in predstavniki lokalne skupnosti, ki jih pač ta teritorij zajema. Če bi to bilo, potem bi ne bilo nobenega dvoma, da bi si lahko porazdeli mnenja, da bi lahko bilo to sodelovanje. Seveda pa to ni stvar tega zakona, to je stvar povsem drugih nazorov oziroma drugih zakonov, paseveda tudi nazorov v primeru res tega morda, bom rekel tudi prostovoljnega sodelovanja, tako kot v nekaterih občinah zelo dobro poteka. Med drugim lahko povem za upravno enoto Tržič, ki jo vodi predsednica ženskega foruma LDS, in pa za občinsko upravo, ki jo vodi direktorica, recimo namenjena ali pa teoretično malo bolj bližja županu, ki je socialdemokrat. Pa vendar, to zelo uspešno poteka. Tam se dogovarjamo tudi o teh trditvah. Upoštevajte to, pa ne bo nobenih sporov več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Saj se oglašam glede tega zadnjič. Ampak, poglejte sledeče. Prepričan sem, da je razprava o tem, ali ima občina možnost soglasja ali ne, tipičen primer razmejitve pristojnosti med občino in pa državo. In pa drugo, tudi opredelitev do tega, ali si ta država želi decentralizacijo na tem področju ali centralizacijo. Prvi amandma jasno opredeljuje večjo vlogo države, drugi pa manjšo vlogo države. O tem bo pač odločal parlament. Ampak gre se še za nekaj drugega. Iz razprave je jasno čutiti še nekaj drugega. Namreč, da dejansko obstaja v tem parlamentu neko nezaupanje do občin. In tudi izjava kolega Lavrinca v tej smeri, da bomo imeli 192 ureditev oziroma ta konkreten primer, da nek župan ne bo dal soglasja za en političen shod. Sprašujem, koliko je županov v tej državi, ki bi se upali preprečiti določen politični shod registrirane politične stranke v tej državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod Lavrinc, izvolite.
No, najprej bi - prej mi je ušlo - 42. člen ustave. Zdaj pa gospodu Rokavcu, pa delno tudi gospodu Pavlu Ruparju, podpredsedniku odbora za notranjo politiko, samo na znanje, da bo v kratkem imel priložnost vse te stvari, ki jih je prej kot slabosti naštel, uveljaviti v diskusiji pri področju zakonov, kar nekaj jih je: javna uprava, javni uslužbenci in tako naprej. Kar se pa tiče tega - ureditev različnih - gospod Rokavec: soglasje je soglasje, je predpogoj za izdajo dovoljenja. To razumeva. Soglasje: "da" ali "ne" je odločitev lokalne skupnosti. Nemogoče! Zakaj je nemogoče? Zato, ker je to mogoče omejiti, zbiranje, javno zbiranje, samo na podlagi zakona, citiram vam ustavo, če bi bile ogrožene naslednje vrednote: "varnost države, javna varnost ter varstvo pred širjenjem nalezljivih bolezni". Kar pomeni, stvar ne more biti: boš ne boš; nam bodo pomendrali travo, nam ne bodo pomendrali trave; so nam všeč, nam niso všeč. Takih kriterijev ta ustavna določba ne dopušča. In zato mi, prosim, ne govorite, da je vseh 192 županov ekspertov za upravni postopek. Dejstvo je, da njihovo ravnanje kaže ravno nasprotno. Zato vas ljubeznivo prosim, saj smo prišli do tistega, kar je po moje kvalitetna pridobitev v tem zakonu in jo je predlagal odbor, to pa je, da mora tisti, ki organizira takšen shod, to poprej obvestiti lokalno skupnost in se s tem, če hoče pridobiti dovoljenje, tudi poprej izkazati. Torej jaz sem prepričan, da je sodelovanje lokalne skupnosti pravno korektno, ustavno korektno, pa tudi - če hočete s čistega funkcionalnega stališča - korektno pripravljeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod Jerovšek, potem upam, da bomo lahko zaključili razpravo.
Gospod Lavrinc se je predhodno v svojem nastopu proglasil za meritornega razlagalca ustave in zakonov. In opozoril, da bi pač, če bi tu imela neko besedo lokalna skupnost, prišlo do 132 držav v tej državi. Vendar mislim, da bi bilo dosti bolj dobro in potrebno, če bi se zamislil prej, ko smo glasovali o imuniteti predsednika preiskovalne komisije zaradi njegovega dela v preiskovalni komisiji. Tam pa, koliko sam poznam, zakonodaja določa - ki se smiselno uporablja - da sodnik ne more biti kriv zaradi tega, če sodi. In to osnovno pravilo bi lahko bili upoštevali takrat. Sedaj pa je dana možnost finančni oligarhiji, ki je prišla poceni do denarja, da [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]
Gospod Jerovšek, prosim lepo.
odličnih advokatov sodi tistim, ki delajo, to je parlamentu ob preiskovalni komisiji, pa smiselno uporabljajo zakon o kazenskem postopku. Zaradi tega je pa sojenje nekemu predsedniku preiskovalne komisije. Tam bi [[...]]
Gospod Jerovšek, opominjam vas, da [[...]]
[[...]]skrbeli za spoštovanje ustavnost.
Hvala lepa. Ker ni več razprave, zaključujem razpravo ob dveh amandmajih k 14. členu in prehajamo na odločanje. Najprej o amandmaju pod zaporedno številko ena, to je amandma [[...]]Se opravičujem. Odločamo torej o amandmaju pod zaporedno številko dve, katerega predlagateljica je poslanska skupina socialdemokratske stranke Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 52 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti 36. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma pod dve ni bil sprejet. Odločamo o amandmaju pod ena. Glasujemo. Navzočih je 44. V dvorani nas je zagotovo več. Lepo prosim za toliko pozornosti. Drugič glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko ena. Glasujemo. Ker tudi drugič glasovanje ni bilo veljavno opravljeno, prekinjam zasedanje za 10 minut. Nadaljujemo ob 17.14, ko bomo tretjič glasovali o amandmaju pod ena k 14. členu.
Ker bomo tretjič glasovali o amandmaju pod ena k 14. členu, vas lepo prosim, da zasedete svoja mesta. Tretjič torej glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko ena, katerega predlagatelj je odbor za notranjo politik k 14. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 14. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 8. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 18. členu in amandmaju odbora k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 1. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 52 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 2. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 20. členu in amandmaju odbora k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 1. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 49 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 1. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 22. členu in amandmaju odbora k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 51 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 1. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti nihče. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 30. členu in amandmaju odbora k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 1. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 3. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 33. členu in amandmaju vlade k temu členu, ki ga odbor podpira. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 51 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti nihče. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 38. členu in amandmaju odbora k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju za novi 40.a člen, katerega predlagateljica je vlada, odbor amandma podpira. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 49 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je novi člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju za novi 40.b člen, katerega predlagatelj je odbor. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti nihče. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je novi 40.b člen sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 43. členu in amandmaju vlade k temu členu, ki je redakcijske narave. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih je 46 poslank in poslancev. Za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih je 48 poslank in poslancev. Za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Prehajamo na razpravo o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Želi kdo besedo? Ker ne, prehajamo na odločanje o preostalih členih. Glasujmo! Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da so preostali členi sprejeti. Prehajamo na razpravo o naslovu zakona. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje o naslovu. Glasujmo! Navzočih je 46 poslank in poslancev. Za je glasovalo 39, proti 3. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je naslov zakona v celoti sprejet. V razpravo dajem še naslednji predlog sklepa: "Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije". Želi v zvezi s predlaganim sklepom kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje o navedenem predlogu sklepa. Glasujmo! Navzočih je 52 poslank in poslancev. Za je glasovalo 46, proti 1. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Predstavnikoma vlade in predstavnici sekretariata se za sodelovanje lepo zahvaljujem. Mi pa prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TUJCIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? Državni sekretar na ministrstvu za notranje zadeve, dr. Bojan Bugarič, izvolite. Lahko greste pred govornico. [[Glas iz ozadja.]] Tudi tu. Izvolite.
Hvala, gospa predsedujoča. Spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci! Pred vami je relativno obsežna novela zakona o tujcih. Bom zelo na kratko povedal, kateri so trije bistveni sklopi sprememb, ki jih novela prinaša. Ob pripravi sprememb zakona o tujcih je bilo temeljno vodilo pripravljavca predvsem sorazmernost predlaganih ukrepov, ki so usmerjeni k varovanju javnega interesa, na drugi strani pa pravic posameznikov, v tem primeru tujcev. Prvi pomemben sklop se nanaša na uskladitev zakona o tujcih s pravnim redom Evropske unije. Tu je predvsem pomemben schengenski acquis, schengenska konvencija, ki od nas že sedaj v fazi vključevanja v EU zahteva določene spremembe zakona o tujcih. Prva taka sprememba je drugačna pristojnost policije na sami meji pri nadzoru vstopanja tujcev, in sicer tisti del, ki je povezan s sumom teroristične dejavnosti. Druga pomembnasprememba je doslednejša oziroma popolnoma dosledna uveljavitev načela nevračanja; zakon prej tega načela ni nekako dosledno izpeljal, sedaj pa je jasno zapisano, da nihče ne sme biti vrnjen v državo, tudi če, recimo, ne izpolnjuje pogojev za nekatere bivanjske statuse v naši državi, če je s tem ogroženo njegovo življenje v tisti državi. Skratka, to načelo je dosledno uveljavljeno, kar Slovenijo zavezujejo tudi mednarodne konvencije in ženevska konvencija. Naslednja pomembna novost, tudi posledica usklajevanja z EU, je varstvo mladoletnikov. V skladu s predlagano spremembo mora center za socialno delo mladoletni osebi, torej tujcu, ki je v postopku prisilne odstranitve, po uradni dolžnosti nemudoma postaviti začasnega zastopnika. Ena od zelo pomembnih sprememb je tudi ta, da naj bi po noveli zakona imela država možnost prevozniku, ki je pripeljal tujca v Republiko Slovenijo brez ustreznih listin oziroma dovoljenj za prebivanje, zahtevati, da povrne škodo državi, ki ji jo je povzročil s takšno dejavnostjo, in stroške, in tudi predpisati ustrezno sankcijo. Potem je tudi manjši del sprememb, ki se nanašajo na vizume. Gre tudi za uskladitev z evropskim acquisem na tem področju. Naprej, pomembna novost je, da s 1.1.2003 predlagamo, da upravne enote na prvi stopnji izdajajo dovoljenja za stalno bivanje, torej ministrstvo postaja potem druga instanca, nadzor nad upravnimi enotami. V predlogu je tudi dana podlaga, zakonsko določilo za enotno vodenje migracijske politike. Če smo se česa naučili v tem letu, če se spomnite še leto nazaj problemov, krize z begunci, azilanti in tako naprej, je to, da država rabi bolj koordinirano enotno migracijsko politiko. Novela tudi razširja krog oseb, ki lahko zaprosijo za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje iz namena združevanja družine - tu se tudi prilagajamo evropski zakonodaji - tudi če gre za tujce in če to zahteva združevanje družine; skratka, če gre za družinske člane nekoga, ki je že tukaj tujec, pač uveljavljamo nekoliko lažje pogoje, ki tem družinam omogočajo združevanje. In zadnja sprememba s področja prilagajanja zakona evropskemu acquisu je novoopredeljen razlog za zavrnitev izdaje dovoljenja za bivanje v primerih, ko je očitno, da je bila zakonska zveza sklenjena izključno ali predvsem z namenom pridobitve dovoljenja za prebivanje, torej lažna zakonska zveza, katere namen je nekoga pripeljati v državo in potem, skratka, zakon izigravati. Drugi sklop, zelo pomemben, pa so spremembe in dopolnitve zakona na področju racionalizacije postopkov pri izdaji dovoljenj za prebivanje. Tu tudi sami vidimo, da so čakalne vrste še vedno predolge, da ljudje predolgo časa čakajo na dovoljenja za bivanje, da je močan ne samo gospodarski, ampak tudi šolski, kulturni, znanstveni interes, da te zadeve potekajo hitreje. Zato smo pregledali vse tiste določbe, ki zahtevajo različna dovoljenja, različne procedure, in odpravili številne pogoje, ki so po naši oceni in podatkih iz prakse najbolj oteževali te postopke. Na primer, tujec je moral med drugim dati potrdilo, da ima zagotovljeno stanovanje v Republiki Sloveniji, ki je moralo biti overjeno pri notarju, kar je povzročalo izjemne probleme. Ta pogoj smo enostavno odpravili. Olajšano je tudi izpolnjevanje pogojev zdravstvenega zavarovanja, tako da res omejujemo pogoje samo na tiste, ki so najbolj nujni, da jih tujec izkaže, ko pride v državo: da ima veljavni potni list, da je jasno, da je njegov namen bivanja v državi v skladu z našo zakonodajo, da ne ogroža javne varnosti, da ni bil kaznovan, skratka, da ni kriminalec v svoji državi itn. V zakonu je še vedno ohranjen temeljni princip, da se prošnja za izdajo dovoljenja za prvo bivanje vloži na DKP-jih, na diplomatsko-konzularnih predstavništvih Republike Slovenije v tujini. Samo izjemoma, in v tem primeru zaradi združevanja družine, spet olajševalni pogoj za združevanje družine, je mogoče prošnjo vložiti ali na DKP-ju ali pa pristojnem organu v upravni enoti v Republik Sloveniji. Ena, tudi zelo pomembna sprememba, kjer moram priznati, da je zelo pomemben bil ravno ta interes gospodarstva, znanosti, kulture, da vlada lahko bolj fleksibilno, z manj birokratskimi ovirami sprejme milejše pogoje za prihod nekaterih tujcev v tako državo, pri katerih je jasno, da prihajajo - nekateri so temu rekli v razpravi, "Pavaroti člen" - ti prihajajo v državo ne zato, da bi tukaj kradli, ne vem, delovna mesta državljanom ali z raznimi kriminalnimi nameni, ali pa, da ima država še kako velik interes, da ti ljudje pridejo, da se postopek ne komplicira. Recimo, različne ambasade opozarjajo na različne gostujoče profesorje, kulturniki na operne pevce itn., ki čakajo po nekaj mesecev za vsa ta potrdila, dovoljenja, in mi predlagamo, da država v takih primerih postopek bistveno poenostavi. Čisto na koncu še določba glede napotenih delavcev - to so tisti, ki v času izvajanja pogodbene storitve na ozemlju Republike Slovenije so v delovnem razmerju pri tujem delodajalcu - in sezonskih delavcev, kjer je v bistvu prihajalo do velikih zastojev, ker si je moral vsak delavec sam urejati ta dovoljenja. Mi sedaj to v bistvu prenašamo na podjetja. Tisti, ki takega delavca zaposluje, ima pravico, da ta status uredi zanj, in mislim, da smo tu bili tudi dovzetni za pobude iz gospodarstva, in ta ideja je tudi prišla iz gospodarstva. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora o predlogu zakona. Podpredsednik odbora, gospod Pavel Rupar, izvolite.
Hvala, gospa predsedujoča. Torej odbor se je sestal na 16. redni seji. Zahvaljujem se gospodu Bugariču za podrobno obrazložitev predloga. Navedenega imate tudi v poročilu odbora. Naj omenim samo, da so pri razpravi sodelovali: predstavnica visokega komisarijata Združenih narodov za begunce, predstavnik Amnesty International Slovenije, potem predstavniki Mirovnega instituta ter predstavniki vlade, kot sem že omenil. No, odbor je sprejel dva sklepa, in sicer prvega: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o tujcih je primerna podlaga za pripravo zakona za drugo obravnavo", ter drugi sklep: "Vlada Republike Slovenije naj pri pripravi besedila predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o tujcih za drugo obravnavo prouči pripombe in predloge iz razprave na seji odbora za notranjo politiko oziroma obrazloži, zakaj jih ni upoštevala." Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica sekretariata? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? V imenu poslanske skupine Socialdemokratske stranke nam bo predstavil mnenje gospod Petan.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani! Treba je upoštevati, da je to že tretji zakon s to vsebino v zadnjih desetih letih, kar verjetno govori tudi o tem, da je to zelo pomembna vsebina, ki pa, seveda, se lahko in pa tudi mora prilagajati in pa slediti nastalim razmeram. Leta 1999, ko smo sprejeli sedaj obstoječi zakon, očitno ni bil v skladu z evropskim pravnim redom. Zdaj, zaradi česa ni bil, to je seveda drugo vprašanje. Ali nismo želeli, nismo hoteli, ali nismo mogli vstaviti besedilo, ki bi bilo usklajeno z evropskim redom. Po drugi strani pa je treba tudi upoštevati, da so po letu 1999 nastale določene spremembe, ki jih je treba upoštevati. Je pa še tudi eno dejstvo, da je bilo ravno to področje mogoče kdaj tudi predmet kakšnega političnega manipuliranja. Dejstvo je, da so tudi dogodki po 11. septembru spremenili naše ravnanje in predvsem naše razmišljanje in pa, seveda, razmišljanje tudi o mnogih drugihdržavah pri obravnavi te problematike. Še eno dejstvo je, ki je zelo pomembno. To je nastajanje različnih zvez, tako političnih kot gospodarskih. Tu mislim, je za nas predvsem pomembna Evropska unija, z integracijo na določenih področjih in tudi ukrepi za zaščito, je pripeljalo do drugačnih, predvsem ostrejših rešitev in pa ukrepov na področju z ravnanji s tujci. Eno takšnih dejstev, seveda nepomembno, še povsem za nas, je tako imenovana schengenska meja. Z vstopom Slovenije v Evropsko unijo to pomeni, da bo del naše meje postal zunanja meja Evropske unije in na tem področju bo veljal poseben režim. Kako ta režim izgleda, to smo se lahko že prepričali na sedanjih obstoječih zunanjih mejah Evropske unije. In to je še en dokaz več, da moramo tudi mi prevzeti rešitve Evropske zveze, pa mogoče ne samo zaradi vključevanja in harmonizacije naše zakonodaje evropski, ampak predvsem zaradi nas samih. Ta harmonizacija na nekaterih področjih pomeni določene restrikcije, pomeni da smo do sedaj bili bolj liberalni kot pa strogi. Po drugi strani je pa treba tudi upoštevati dejstvo, da tam, kjer se stvari poenostavljajo, da je boljše, da so stvari poenostavljene, kot pa da enostavno nojevsko zamižimo in trdimo, da problemov ni in seveda potem dogodki potekajo tako prepuščeni sami sebi, tako kot se dogaja. Izkušenj, kako dogodki potekajo, po svoje, imamo verjetno v Sloveniji več kot preveč in kot tudi kažejo zadnji dogodki, tudi akterji teh nezakonitih poslov se kaj čudno obravnavajo v naši sodni praksi. Dokler pa nismo še člani Evropske zveze, smo neke vrste čakalnica za določen segment ljudi, ki želijo priti v Evropsko zvezo. To pa pomeni, da skušajo tudi nekontrolirano in nezakonito prehajati prek naše meje v našo državo in prek naše meje tudi v države Evropske zveze: Seveda, tudi to dejstvo zahteva določene ukrepe in zato pravim, da je boljše, da ponekod stvari poenostavimo, kot pa, da pred njimi zamižimo in se delamo, kot da jih ni. Seveda, tudi to zahteva določene ukrepe, da bomo tej problematiki tudi kos in da bomo ustrezno parirali nastali situaciji. To pomeni, da moramo sprejeti kar nekaj ukrepov. Marsikateri, seveda, bistveno posega v naše razmišljanje in naša ravnanja do sedaj, še posebej pa to velja po 11. septembru, ko se je marsikaj postavilo na glavo in marsikaj bomo tudi mi morali spremeniti ne samo v našem razmišljanju, ampak tudi v zakonodaji. Mi bomo, v Socialdemokratski stranki bomo ta zakon podprli, seveda pa s tem pričakujemo, da se bodo tudi v nadaljnjem postopku tega zakona še stvari dopolnile, izboljšale in če bo treba zaradi nastale situacije zaradi tega spreminjati določeno vsebino, bomo tudi te stvari podprli, tako da bo ta zakon boljši, kot je bil tisti leta 1999, ko nismo tako rekoč akceptirali nastalo in obstoječo situacijo in moramo to sedaj delati po treh letih spreminjanja tako pomembnega zakona v tako kratkem času. Se pravi, prvi zakon se je, ta iz leta 1999, se je komaj dobro prijel, ko ga že moramo spreminjati. Tako upamo in želimo, da bo ta, ki je sedaj pred nami, boljši in da bo upošteval nastalo situacijo, tudi v luči naše harmonizacije z evropsko zakonodajo in pa pripravo na naš, upamo, seveda, bližnji vstop v Evropsko zvezo. Hvala.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani gostje, predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi. Dan je dolg, slišimo še drugič. Tudi tokrat upam, da ne bom predolg. V Slovenski nacionalni stranki smo po eni strani veseli, da se bo ta zakon uredil in da se bomo držali načela in cilja, ki je zapisan v točki dve na strani 110, ki pravi, da je cilj zakona uskladitev s pravnim redom Evropske unije. Evropska unija ima tudi po trditvah zelo izdelane standarde za visoko raven človekovih pravic, zato nam tudi tu na tem področju ni treba biti preveč liberalni, kot smo ponavadi navajeni v državi, Republiki Sloveniji. Zakon je restriktiven, pa po našem mnenju še vedno ne dovolj. Med mnogimi elementi tega zakona, dovolite, da poudarim dva, ki sta za Slovensko nacionalno stranko zelo pomembna. Najprej vprašanje pritožbe na zavrnitev dovoljenja za zadrževanje, o kateri je bilo s strani gostov na seji odbora za notranjo politiko veliko povedanega. V tem primeru smo v Slovenski nacionalni stranki absolutno v podporo zakonu, ki te možnosti ne daje, torej pritožbe na zavrnitev dovoljenja za zadrževanje, to dovoljenje, kot veste, po zakonu ne zahteva obrazložitve - je dovolj. Zakaj? Prvič, ocenjujemo, da je pristojni organ ob sprejemu osebe, tujca, kakorkoli ga bomo že imenovali, dolžan natančno preveriti, ali je ogroženo njegovo življenje v državi, iz katere prihaja. V tem primeru mu bo pristojni organ dal dovoljenje za bivanje, v pristojni obliki in vsebini, v državi, Republiki Sloveniji. Ko bodo ocenili, da so razmere drugačne, da dovoljenje za zadrževanje v državi, Republiki Sloveniji ni več potrebno, je to dovolj. Dovolj zato, ker imamo slabe izkušnje, ko so prebežniki vseh vrst v preteklosti prihajali k nam, ko smo ugotovili, po mnogih stroških in delu sodišč, da pravzaprav to bivanje sploh ni upravičeno, si je seveda ta dotična oseba ali ti ljudje so se pritožili in so si s tem podaljšali toliko časa, da so pot nadaljevali v Zahodno Evropo. Prav tako smo v Slovenski nacionalni stranki za izključitev pravice do pritožbe, iz enakega razloga, kot sem ga navedel prej. Prva presoja naj bo pravilna, kasnejših pritožb, če je odločitev drugačna od tega, kar si bo nekdo, ki pride v državo, Republiko Slovenijo, želel, naj ne bo. Ne nazadnje še ena stvar, o kateri je bilo govora, in sicer celo odgovornost prevoznikov, ki vozijo prebežnike. Za odgovornost so nekateri predlagali, da naj bi se odgovornost prevoznikov izključila. Lepo vas prosim, kolegice in kolegi, največji denarji se služijo ravno tu. Ogromno prevoznikov je bilo, to je dokazano iz sodnih spisov, ki so ogromne denarje služili s prevozom prebežnikov. In zdaj naj bi po predlogih, ki jih dajejo nekatere organizacije, celo to odgovornost prevoznikov izključili, če bo le prevoznik rekel, da prosi za mednarodno zaščito. Če bom jaz prevoznik, bom ogromno zaslužil; če me bodo dobili, bom prosil za mednarodno zaščito. Mislim, da se s takšnimi elementi pač ne gre igrati v tem zakonu. Vemo, kako je Evropa ravnala v času prebežnikov in kako ravna v času, ko prihajajo prebežniki in begunci v različne države,in tako bomo ravnali, če že sprejemamo ta zakon v skladu z Evropsko unijo, tudi v državi, Republiki Sloveniji. Takšno je stališče naše, Slovenske nacionalne stranke. Hvala, ker ste me poslušali in za potrpežljivost.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavila gospa Majda Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Dovolite, da na kratko predstavim mnenje poslanske skupine. Povsem na novo je uredil tujsko problematiko zakon o tujcih, sprejet pred tremi leti. Že takrat je bilo rečeno, da je treba to problematiko uskladiti z evropsko zakonodajo, vendar vse kaže, da so številna vprašanja, povezana s tujci, njihovimi pravicami in obveznostmi ostala nedorečena oziroma da so celo v nasprotju z evropsko zakonodajo in da kar precej ponujenih rešitev ne omogoča učinkovitega izvajanja zakona. Sedanje spremembe, če jih še enkrat naštejem: varovanje javnega interesa, večja pooblastila policije pri vstopu v našo državo, dosledno spoštovanje načela nevračanja, povečano varstvo pravic otrok in mladoletnikov, sankcioniranje prevoznikov v zvezi z organiziranim kriminalom, večja fleksibilnost pri potnih listih, prenos pristojnosti na Evropsko unijo, poenostavitev postopkov za izdajo dovoljenj in še katera druga, so obsežne in veseli smo, da gre predlog po rednem postopku, to kaže tudi na streznitev. Pri vsem tem pa je prav, da upoštevamo tudi predloge posameznikov visokega komisariata Združenih narodov za begunce v zvezi z vzdrževanjem in obveznostmi prevoznikov ter vprašanje nevračanja tujcev v njihovo matično državo, pa še druge pripombe, ki so jih navedli predstavniki skupin, ki se ukvarjajo s tem vprašanjem. Zlasti pripombe glede dolgotrajnih birokratskih postopkov, ki jih sicer novela poskuša rešiti, in druge težave tujcev, na katere opozarja tudi pred kratkim ustanovljeni odbor za znosno državo. Vredno se je potruditi in skozi obravnavo posvetiti tudi posebno pozornost za dobro ureditev varstva, zlasti ranljivih skupini: mladoletnikov, žensk, starejših oseb, saj višji nivo zagotavljanja pravic tem skupinam pomeni temelj nastajanja evropske zakonodaje na področju tujcev in oseb pod mednarodno zaščito. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo predstavnike poslanskih skupin. Besedo dajem poslankam in poslancem. Pisnih prijav k razpravi nisem prejela, zato je razprava morebitnih razpravljavcev omejena na 5 minut. Želi kdo razpravljati? Ker ne, zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na razpravo o predlaganih sklepih in stališčih. Najprej dajem v razpravo prvi sklep matičnega delovnega telesa, ki se glasi: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o tujcih je primerna podlaga za pripravo predloga zakona za drugo obravnavo". Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, kot je bil predstavljen. Glasujmo! Ponovno nismo uspeli opraviti veljavnega odločanja o predlogu sklepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Le še eno odločanje je pred nami. Mislim, da bi danes lahko zaključili obravnavo 6. točke dnevnega reda. Lepo prosim, če se nam pridružite. Drugič glasujemo o predlogu sklepa. Glasujemo. Ker tudi drugič nismo uspeli opraviti veljavnega glasovanja, smo v skladu s poslovnikom tretje glasovanje ob odločanju dolžni opraviti po desetih minutah, tako da bomo ob 18.01 uri glasovali tretjič. Ob 17.59 uri, se opravičujem, bomo tretjič glasovali. Hvala lepa.
Spoštovani, spoštovane, lepo prosim, da greste na svoja mesta, ker bomo tretjič glasovali o predlogu sklepa, da je predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o tujcih, prva obravnava, primerna podlaga za pripravo predloga zakona za drugo obravnavo. O tem predlogu sklepa glasujemo tretjič. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti 3. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlog sklepa sprejet. Matično delovno telo pod zaporedno številko 2 poročila predlaga tudi predlog sklepa, ki ga po posvetovanju s podpredsednikom in v skladu s poslovnikom, treba uvrstiti med stališča, in sicer, da vlada pri pripravi zakona za drugo obravnavo upošteva sledeče stališče odbora za notranjo politiko. Vlada naj prouči pripombe in predloge iz razprave na seji odbora za notranjo politiko in jih upošteva oziroma obrazloži, zakaj jih ni upoštevala. O tem predlogu stališča matičnega delovnega telesa odpiram razpravo. Ker ne želi nihče razpravljati o njem, glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 52 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti 2. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlagano stališče v celoti sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Gospodu državnemu sekretarju in državni podsekretarki se najlepše zahvaljujem, tudi predstavnici sekretariata. Samo še sledeče obvestilo. Sejo zbora bomo jutri nadaljevali ob 10. uri. Pričeli pa bomo z obravnavo 26. in 27. točke dnevnega reda ter sejo nadaljevali s 7. točko ter po vrstnem redu dalje. Najlepša hvala in lahko noč.