Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 39. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Irena Grošelj Košnik, gospa Iva Dimic, gospa Suzana Lep Šimenko, gospa Nada Brinovšek, gospa Anja Bah Žibert, mag. Bojana Muršič od 11. ure, gospa Vesna Vervega, gospa Violeta Tomić od 17. ure, gospa Jelka Godec, gospa Erika Dekleva, gospod Primož Hianz od 16. do 21. ure, gospod Roberto Battelli, dr. Vinko Gorenak od 16. ure, gospod Franc Breznik, gospod Ivan Prelog, mag. Branislav Rajić, gospod Simon Zajc od 15. ure, dr. Franc Trček od 11. ure, gospod Miha Kordiš, gospod Matjaž Nemec od 16. ure, gospod Tomaž Gantar od 12. ure, gospod Matjaž Han do 11. ure, gospod Luka Mesec od 10.30 ure in dr. Milan Brglez med 9. in 11. uro ter med 14. in 16. uro. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SODNIH IZVEDENCIH, SODNIH CENILCIH IN SODNIH TOLMAČIH, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Kolegice in kolegi, prosil bi za malo miru, ker smo začeli sejo. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Goranu Klemenčiču, ministru za pravosodje, ki opravlja tekoče posle. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik in za ta dodatek o tekočih poslih. Spoštovani poslanke in poslanci! Sodni izvedenci, tolmači in cenilci predstavljajo enega ključnih deležnikov v mnogih sodnih in upravnih postopkih. V zgodovini samostojne Slovenije to področje doslej še ni bilo celovito in krovno urejeno in iz tega je nastala tudi vrsta tveganj, težav in tako naprej. Pred vami je predlog prvega krovnega celovitega zakona s področja sodnega izvedenstva, cenilstva in tolmačenja, ki je bil dalj časa na Ministrstvu za pravosodje usklajevan in je doživel tudi široko strokovno podporo zainteresirane strokovne javnosti, sodstva in tožilstva. Kateri so cilji, ki jih zakon zasleduje? V prvi vrsti ohraniti oziroma dvigniti raven strokovne usposobljenosti sodnih izvedencev, cenilcev in tolmačev, tako ob pridobitvi statusa kot glede obdobnega preverjanja njihove strokovne usposobljenosti. Druga točka, zagotoviti odgovornost vseh deležnikov, ki sodelujejo v posameznih procesih, ob doslednem spoštovanju načela delitve oblasti in zagotavljanja stabilne pravne varnosti v sodnih postopkih. Urediti hitre in učinkovite disciplinske postopke v primerih, ko pride do težav in napak. Poudariti pomen stroke in vpliv stroke na razreševanje strokovnih vprašanj in preko smernic zagotoviti enotnost in kakovost izvedenskih mnenj cenitev in tolmačenj. Zakon naslavlja, kot rečeno, vse te cilje. Verjamemo, da jih tudi v veliki meri dosega. Poudariti je treba ustanovitev strokovnega sveta, v katerem bodo predstavniki vseh ključnih področij in strokovnih podpodročij oziroma jezikov in ti bodo imeli poglavitno vlogo pri določanju smernic, pri določanju preverjanja znanja, usposabljanja in tako naprej. Disciplinske postopke sem že omenil. V glavnem, da skrajšam, v zakon smo dodali v prehodne določbe tudi določbo, po kateri bo morala Vlada skupaj s strokovnim svetom Državnemu zboru v roku dveh let poročati o tem, kako je nov zakon implementiran in kakšne rezultate je dal. Sam verjamem in upam, da bo ta zakon in njegova implementacija bistveno pripomogla h krepitvi tako kakovosti izvedenskih mnenj, cenitev in prevodov. Posledično pa seveda tudi k dvigu kakovosti sodnikovega odločanja in s tem h krepitvi ugleda pravne države v širši slovenski javnosti. V kolikor bodo izpolnjeni poslovniški pogoji prosim tudi za tretjo obravnavo v tem sklicu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici Kseniji Korenjak Kramar. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Odbor za pravosodje je na 47. seji 7. 3. 2018 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o sodnih izvedencih, sodnih cenilcih in sodnih tolmačih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, Sodnega sveta, Komisije Državnega sveta za državno ureditev, z opredelitvijo Ministrstva za pravosodje do mnenja Zakonodajno-pravne službe, z dopisom Društva izvedencev in cenilcev Maribor in Združenja sodnih izvedencev in sodnih cenilcev Slovenije za gradbeno stroko ter Združenja stalnih sodnih tolmačev in pravnih prevajalcev Slovenije. Minister za pravosodje gospod Goran Klemenčič je v dopolnitvi obrazložitve členov poudaril pomen sodnih izvedencev, sodnih cenilcev in sodnih tolmačev za delo pravosodja, predvsem za učinkovito, zakonito in strokovno odločanje o zahtevnih vprašanjih. Temeljni cilj predlaganega zakona je sistemska ureditev statusnih in organizacijskih normativnih določb s področja sodnega izvedenstva, sodnega cenilstva in sodnega tolmačenja v enovitem normativnem aktu, s čimer se bo zagotovila večja vloga stroke pri obravnavi strokovnih vprašanj ter visoka raven kakovosti izvedenskih mnenj, cenitev in tolmačenj. Predlagani zakon stremi h krepitvi odgovornosti sodnih izvedencev, sodnih cenilcev in sodnih tolmačev ter zagotavlja transparentnost njihovega dela. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe dr. Samo Divjak je povedal, da so pripombe z njihovega pisnega pravnega mnenja deloma upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Glede ostalih pa opozoril, da so bila s strani ministrstva podana dodatna pisna pojasnila. Ponovno je opozoril na predviden položaj strokovnega sveta z vidika načela delitve oblasti, zlasti glede razmerij med njimi in vlado ter pristojnim ministrstvom ter delom izvršne veje oblasti. Državni svetnik je predstavil mnenje komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki predlog zakona podpira, predvsem zaradi njihovega pomena pri zagotavljanju visoke kakovosti. Opozarja na nezadostno število sodnih izvedencev za področje klinične psihologije in psihiatrije, saj bodo ti v prihodnje imeli še pomembnejšo vlogo zaradi prenašanja nalog s centrov za socialno delo na sodišča. Predstavnik Vrhovnega sodišča Janko Marinko je poudaril pomen sodnih izvedencev, cenilcev in sodnih tolmačev pri odločanju v sodnih postopkih. Predstavnik Vrhovnega državnega tožilstva Andrej Ferlinc je podprl predlagani zakon in poudaril pomen strokovnosti ter kvalitete dela sodnih izvedencev, sodnih cenilcev in sodnih tolmačev. Odbor je bil seznanjen tudi s pisnem mnenje Sodnega sveta, ki k predlogu ni imel pripomb. V razpravi so poslanci izpostavili predvsem vprašanje dopustnosti sklicevanja sodnih izvedencev in sodnih cenilcev na svoj status tudi izven sodnih postopkov, na kar so predstavniki predlagatelja podali tudi dodatna pojasnila. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 4., 16., 19., 22., 26., 27., 51., 52., 58. in 59. členu ter svoje amandmaje kot amandmaje odbora k 3., 6. in 57. členu. Prav tako je odbor odločal tudi o predlogih za amandmaje odbora, podane s strani poslanca gospoda Janka Vebra, a jih ni sprejel. Odbor je tako v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj o zakonu kot celoti in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Sodni izvedenci, cenilci in tolmači so pomemben del pravosodnega sistema, so nekakšna podaljšana roka sodišča, ko gre za ugotovitev ali razjasnitev kakšnega dejstva, kjer je potrebno strokovno znanje, ki ga sodišče samo nima. Sodeluje v kazenskih in pravdnih postopkih, na podlagi njihovega mnenja pa sodišče sprejme tudi končno odločitev. Gre torej vsekakor za pomembno področje, ki vsekakor potrebuje pregledno in tudi zelo jasno ureditev. Materija je bila do sedaj urejana v poglavju Zakon o sodiščih in v drugih podzakonskih aktih. Z novim zakonom pa bo to področje urejeno bolj pregledno in tudi jasneje. V tem delu v Levici predlog zakona tudi pozdravljamo. Kot smo videli že večkrat v tem mandatu, pa se v sicer dobrem predlogu znajde tudi kakšna vprašljiva rešitev, in tudi tokrat je žal tako. Sodni izvedenci, cenilci in tolmači smo se v tem mandatu namreč že srečali, zaradi ugotovitev Računskega sodišča, da Ministrstvo za pravosodje ne izvaja ustreznega nadzora nad njihovim delom izven sodnih postopkov. Smo namreč spremenili Zakon o sodiščih, ker je ministrstvo ugotovilo da, citiram: »Ni spodobno zagotoviti zadostnega in ustreznega nadzora nad delom sodnih cenilcev, izvedencev in tolmačev, ki je opravljeno na trgu.« Konec citata. Zato je zakon določil, da se v teh primerih ne smejo sklicevati na status sodnega izvedenca ali sodnega cenilca. Državni svet je takšno ureditev izpodbijal pred Ustavnim sodiščem, ki pa je na koncu ugotovilo, da je omejitev povsem skladna z Ustavo. Kljub temu imamo danes pred seboj zakon, ki ponovno uvaja možnost, da se sodni cenilci in izvedenci na ta status sklicujejo tudi, ko svoje delo opravljajo na trgu. Kot je dejal minister, se ta možno ponovno uvaja zaradi velikih pritiskov ter zaradi tega, ker želijo pritegniti čim več strokovnjakov, da bi se odločili za pridobitev takšnega statusa. Zaradi tega se nekomu, ki na trgu deluje na podlagi naročila posameznika ali pa podjetja, njegov motiv pa je seveda na koncu dobiček, dopušča sklicevanje na uradni status, ki pomeni večji ugled, pričakovano večjo strokovnost in s tem tudi konkurenčno prednost. Kljub temu, da se konkurenčna prednost kaže ravno v tem, da gre za uradni naziv, ki zbuja upanje, saj ga je podelilo ministrstvo, pa ga to isto ministrstvo ne bo nadzorovalo. Ko recimo želimo uveljavljati reklamacijo na, recimo, superge, če želite. Prodajalce od potrošnikov vse pogosteje zahtevajo mnenje sodnega izvedenca, še več, vedno bolj pogosti so primeri, ko podjetje že ima najetega svojega izvedenca, ki izda mnenje v korist prodajalca seveda. Izvedenec se bo pri tem skliceval na status sodnega izvedenca, ob pridobitvi katerega je zaprisegel, da bo svoje delo opravljal po svoji vesti in nepristransko. Kljub temu, da v takšnem primeru ne gre za delo ne po svoji vesti in niti ne za nepristransko delo, ministrstvo zoper njega ne bo ukrepalo niti ga ne bo nadzorovalo. Nadzor nad njegovim delom bo namreč opravilo društvo, katerega član je po društvenih pravilih. Vračamo se torej v stanje, kakršno je bilo prisotno pred revizijo Računskega sodišča, in kljub temu, da se ministrstvo v celoti zaveda, da takšna ureditev ni optimalna, da ni sposobna izvajati nadzora nad delom sodnih cenilcev in izvedencev in tolmačev, ki je opravljeno na trgu, boste v koaliciji odstopljene vlade to možnost ponovno uvedli. V Levici takšni rešitvi nasprotujemo. Rešitev namreč prinaša le korist in dobiček, in to na ceno učinkovitega nadzora. Korenček brez palice, če želite. Korist in dobiček pa bosta v največji meri pridobljena na škodo potrošnikov. Zakona o sodnih izvedencih, cenilcih in tolmačih, zaradi tega v Levici ne bomo podprli.
Hvala lepa. Dr. Jasna Murgel, bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani državljanke in državljani! Zakon, ki ureja področje izvedencev in cenilcev in tolmačev, je zelo pomemben za delovanje sodišč. Izvedenci in cenilci in tudi tolmači so tisti, ki pomagajo sodišču, predvsem izvedenci in cenilci, takrat, kadar potrebujejo pomoč pri odločanju o dejanskih vprašanjih ne o pravnih, o dejanskih vprašanjih in je zelo pomembno, na kakšen način je to področje urejeno. Doslej je to področje bilo urejeno v dvanajstem poglavju Zakona o sodiščih v določenih členih, ampak na podlagi dolgoletne prakse smo ugotovili, da potrebujemo poseben zakon, ki bo uredil to pomembno področje. Predlog zakona o sodnih izvedencih, cenilcih in tolmačih s svojimi rešitvami zdaj sistemsko ureja status oziroma ga bo urejal, če ga bomo sprejeli, in organizacijo področja sodnega izvedenstva, cenilstva in tolmačenja v enovitem normativnem aktu, torej v posebnem zakonu, ki ureja to področje. Zagotavlja se večja vloga stroke pri obravnavi strokovnih vprašanj ter visoka raven kakovosti izvedenskih mnenj, cenitev in tolmačenj. Pomembno je, da se ustanavlja strokovni svet kot najvišji strokovno-usklajevalni organ na področju sodnega izvedenstva, sodnega cenilstva in tolmačenja. Danes imamo v imeniku sodnih izvedencev, cenilcev in tolmačev kar 79 področij in 438 strokovnih podpodročij ter 39 jezikov. Zato je ustanovitev centralnega organa, ki bi na vsa vprašanja lahko sam odgovoril ali pa se obrnil na posamezne strokovnjake, nujno potrebna. Skratka, Ministrstvo za pravosodje ne more imeti vseh kapacitet, ki bi se ukvarjala s temi področji, ampak je to treba prepustiti stroki. In temu je namenjen ta strokovni svet. Sodni izvedenci, cenilci in tolmači sodelujejo predvsem kot strokovna pomoč sodiščem, zato morajo biti tudi ta dobro seznanjena z delom in odločitvami strokovnega sveta. Iz tega razloga bo predstavnik sodstva sodeloval v strokovnem svetu, vendar brez pravice glasovanja, vsekakor pa bo predstavljal neizogiben subjekt v komunikaciji med sodstvom in stroko, kajti ta je nujno potrebna, ker potem rezultat odločanja na sodišču je nekako skupek vseh deležnikov, ki sodelujejo v sodnem postopku. Naslednja od bistvenih rešitev, ki jih predlog ponuja, je tudi ureditev disciplinske odgovornosti. Veljavna zakonodaja omogoča le razrešitev sodnega izvedenca, cenilca ali tolmača, predlagani zakon pa določa več disciplinskih ukrepov, disciplinske kršitve pa so razdeljene na lažje in težje, tako da lahko sodišče oziroma organ te ukrepe prilagodi posameznemu primeru. Prav tako se s predlaganimi spremembami ureja način izkazovanja ohranitve odločne strokovnosti, saj je veljavno področje strokovnega izpopolnjevanja potrebno novejših rešitev. Zaradi vseh naštetih in še nekaterih drugih rešitev, zlasti ob upoštevanju pomembnosti vloge, ki jo imajo izvedenci, cenilci in tolmači, bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala lepa. Imam s seboj papir, pa ga ne bom bral, da se ne boste ustrašili, da bom preveč bral. Poglejte, zdaj, ko je ta zakon prišel v parlament, sem jaz bil zadolžen znotraj poslanske skupine in moja ocena je bila, saj zakon gre v pravo smer, in sem se nagibal med tem, da zakon podpremo ali da mu vsaj ne nasprotujemo. Vendar, poglejte, kaj se je zgodilo na odboru. Na odboru ste poslanke in poslanci koalicije z ministrom vred podlegli. Podlegli poškodbam, bi se reklo po zdravniško, podlegli poškodbam lobijev. Dr. Vatovec je govoril, pa bral, strokovno in točno, jaz bom pa pravzaprav, ker imam enak nastop pripravljen, povedal zelo po domače to, kar je on govoril. Zakon je v 3.členu točno povedal, kdo je cenilec, kakšni so pogoji itd., itd., kakšen je nadzor, skratka okej. Zdaj pa poglejte, kaj ste prinesli na odbor.Na odbor ste prinesli člen, v katerem ste rekli, ne glede na prvi odstavek tega člena, se sme sodni cenilec ali sodni izvedenec sklicevati na ta status tudi v drugih primerih. Potem pa ste jih našteli: je član društva, ki deluje na področju sodnega izvedenstva ali cenilstva, je član društva, ki je pridobilo status društva, ki deluje v javnem interesu in tako dalje. Vam lahko prevedem to v domač jezik, kaj ste sprejeli? Rekli ste tako, da recimo zdravniško združenje ima svoje pogoje, ima svoj status in se ve, zdravnik je lahko član, bla, bla, bla. To je pod A. Zdaj ste pa vi B naredili, pa ste rekli, ne glede na prejšnje stanje, se na status zdravnika lahko sklicujejo tudi člani društva zdravstvene dejavnosti. In s tem ste naredili – Kaj? To, da se lahko medicinska sestra sklicuje na status zdravnika, ker je pač članica tistega društva. Ja, ne more se, ker ni zdravnica! In s tem ste odprli – Kaj? Polje kurupcije na tem področju, polje, bom rekel, vprašljivega delovanja na tem področju in šli ste kontra Računskemu sodišču, ki je naložilo, da morate to urediti na pameten način. Jaz ne vem, ali ste me razumeli, kaj ste sprejeli?! Torej, da se lahko medicinska sestra sklicuje na status zdravnika. To ste sprejeli, če rečemo v prenesenem smislu besede. Ja, zdaj kar odkimavajte, saj, ampak tako to je. 3. člen v tem dopolnjenem odstavku, ki ste ga vi sprejeli, pravi natanko to, in gre kontra Računskemu sodišču. Ampak, vi ste najpametnejši [[…]]do volitev. Hvala lepa. Mi bomo proti, seveda.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani minister in sodelavke, vsem lep pozdrav! Danes obravnavamo popolnoma nov zakon, ki je plod mnogih strokovnih usklajevanj. Širok nabor stroke je namreč pripomogel k temu, da imamo pred sabo predlog zakona, s katerim se močno nadgrajuje vsebina Zakona o sodiščih. Ta je namreč do zdaj delno urejal vsebino, povezano s sodnimi tolmači, izvedenci in cenilci. Združenja in društva s področja sodnega izvedenstva, cenilstva in tolmačenja so namreč z Ministrstvom za pravosodje le našla skupni jezik in na koncu predlog zakona podprla. Pripravljavci zakona so tekom postopka prisluhnili njihovim pripombam, ki so vključene v dopolnjen predlog zakona. Veljavna ureditev sega v leto 1994 in praksa je pokazala na potrebo po celoviti ureditvi obravnavanega področja. Tako predlog zakona odpravlja tveganja in pomanjkljivosti obstoječega sistema. Med drugim se ureja vpliv stroke na področju imenovanja in ohranitve licenc in vodenja postopkov odvzema licenc, v ta sklop pade kar okoli 200 oseb. Povedati pa je treba, da nova zakonodaje ne obrača celotnega sistema na glavo, zato se ne bo težko prilagoditi novim normam. Predlog zakona med drugim prinaša ustanovitev novega organa, to je strokovni svet, ki bo prevzel vsa pooblastila, ki se nanašajo na stroko, medtem ko bo administrativne zadeve še vedno opravljalo Ministrstvo za pravosodje. Pomembna novost je ugotavljanje disciplinskega odgovornosti, kajti danes poznamo zgolj možnost razrešitve sodnih izvedencev, cenilcev in tolmačev, po novi zakonodaji pa bo mogoče določiti kazen, ki bo sorazmerna s storjeni napaki. Nadalje se s predlogom opredeljuje enotno navedbo strukture, navodil in napotkov za izdelav izvedenskih mnenj, določajo se smernice in napotki za izdelavo izvedenskih mnenj na posameznih področjih. V Poslanski skupini Desus navedene spremembe podpiramo. Veseli na, da je po tolikih letih le prišlo do celovite ureditve področja cenilstva, izvedenstva ter tolmačenja. Zavedamo se namreč, kako pomembna je kakovost sodnih izvedencev, cenilcev in tolmačev, saj njihova podana strokovna mnenja močno vplivajo na izide sodnih postopkov. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da se s predlogom zagotavlja visoka kakovost strokovnosti dela in ga bomo glede na navedeno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Problematika odsotnosti enovitega strokovnega sistema na področju sodnega izvedenstva, cenilstva, tolmačenja je znana že več let. Sedaj je to področje urejeno v Zakonu o sodiščih, vendar se je v desetletju oziroma dveh izkazalo, da je sistem pomanjkljivo urejen, da je podnormiran in stroki ne daje zadostnega pomena. Zato je predlagatelj pripravil Predlog zakona o sodnih izvedencih, sodnih cenilcih in sodnih tolmačih, v katerih se postavlja nov enovit sistemski okvir urejanja statusnih in organizacijskih pravil delovanja stroke. Kar pomeni, da se s predlaganim zakonom spreminja vlogo stroke v vseh segmentih ureditve področja. Delo sodnih izvedencev, sodnih cenilcev in sodnih tolmačev je za dobro delo sodišč še kako pomembno, saj s svojim posebnim znanjem nekega strokovnega področja lahko še kako prispevajo h krepitvi pravne varnosti. Zato si je predlagatelj pri pripravi tega predloga zakona zastavil naslednje cilje: zagotavljanje kakovosti izvedenskih mnenj, cenitev in tolmačenj, poudarjanje pomena vloge in statusa sodnih izvedencev, sodnih cenilcev in sodnih tolmačev, zagotavljanje nujnega vpliva stroke na razreševanje vprašanj, ki zadevajo stroko, ohranjanje visoke ravni strokovne usposobljenosti sodnih izvedencev, sodnih cenilcev in sodnih tolmačev, zagotavljanje potrebnega vpliva sodstva v okviru predmetne regulative, ekonomičnost in učinkovitost pri uvajanju novih institutov, odgovornost vseh deležnikov, ki sodelujejo v posameznih procesih ob doslednem spoštovanju načela delitve oblasti in zagotavljanja stabilne pravne varnosti v sodnih postopkih. Iz predloga zakona je razvidno, da se je v pripravo zakonskih rešitev vključilo tudi strokovno in širšo zainteresirano javnost, seveda z namenom, da se pripravi čim boljša zakonodaja. Glede na število sodnih izvedencev, cenilcev in tolmačev je težko pričakovati, da se bodo vsi strinjali s predlaganimi rešitvami. Nestrinjanje s posameznimi rešitvami so izkazali tako, da smo prejeli njihove pisne pripombe. A ne glede na to, lahko rečemo, da je bil dosežen nek širši konsenz in da se bo v samem izvajanju zakona pokazalo, kako dober predlog je oziroma glede na to, da gre za nov sistem urejanja področja kje so ostale vrzeli. O pomenu sodnih izvedencev, cenilcev in tolmačev so na odboru opozorili tudi predstavniki tožilstva in sodstva. Še posebej je bilo opozorjeno, da je treba zagotoviti zadostno število sodnih izvedencev, cenilcev in tolmačev ter zagotoviti kakovost njihovega dela. In prav včeraj smo zasledili novico, da je potekala slovesna zaprisega sodnih izvedencev in sodnih tolmačev, kar pomeni korak k omilitvi dolgotrajnega pomanjkanja sodnih izvedencev na strokovnem področju socialnega dela, psihologije in psihologije družine. Vsled vsega navedenega napovedujemo podporo predlogu zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji dopolnjenega predloga zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek, 22. marca 2018, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 13. točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE 631. ČLENA OBLIGACIJSKEGA ZAKONA. Predlog za sprejem avtentičen razlage je v obravnavo zboru predložila skupina devetnajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Besedo dajem predstavniku predlagatelja, gospodu Danijelu Krivicu, za dopolnilno obrazložitev predloga. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik! Lep pozdrav ministru, kolegicam in kolegom! Vložili smo predlog za avtentično razlago 631. člena Obligacijskega zakonika, zato da se še dodatno zaščiti podizvajalce v sodnih postopkih. Dosedanja praksa namreč kaže na to, da so v neenakopravnem položaju. Tudi Vlada v svojem mnenju ne zanika naših ugotovitev, da restriktivna razlaga oziroma pojmovanje pogoja koneksnosti terjatev podizvajalcu ne omogoča, da le-ta zahtevano poplačilo s strani naročnika, če tudi ima za ta dela opravljena na projektu še rezerviran denar. Iz razlage Vlade sledi, da lahko podizvajalec zahteva neposredno plačilo od naročnika le v primeru, če ta njegova dela še ni plačal glavnemu izvajalcu. To pomeni, da podizvajalcu daje le možnost, da zahteva plačilo od naročnika, torej, da ga toži, ne daje pa možnosti poplačila podizvajalcu v primeru, če je glavni izvajalec za podizvajalčeva dela denar od naročnika prejel, ni pa s tem poplačal tudi tega dela do svojega podizvajalca. To pomeni, da prejeta sredstva za delo podizvajalca glavni izvajalec lahko očitno brez kaznovanja in kontrole porabi za drugi namen. Če pojasnim na primeru. Naročnik, na primer, plača pleskarska dela glavnemu izvajalcu, glavni izvajalec teh del pa ne plača podizvajalcu. V takem primeru po sodni praksi in pravni teoriji pogoj koneksnosti ni izpolnjena. Ker je naročnik pleskarska dela že plačal glavnemu izvajalcu, četudi jih ta potem ni plačal podizvajalcu. Po našem mnenju je namen 631. člena Obligacijskega zakonika ta, da ko glavni izvajalec ne plača pleskarskih del proizvajalcu, se le-ta lahko obrne na naročnika za plačilo omenjenih del iz vsote, ki v tistem trenutku dolguje glavnemu izvajalcu, seveda ob pogoju, da so terjatve prepoznane. Sodišča pa trenutno razlagajo, da se podizvajalec ne more poplačati pri naročniku, kar pomeni, da se s tem ščiti zgolj glavnega izvajalca oziroma mu omogoča, da z zlorabljanjem sredstev nadaljuje in s tem neopravičeno bogati na račun podizvajalca. Podizvajalcu je tako onemogočeno uporabiti 631. člen zakona, ker koneksnosti terjatev za ista dela ni mogoče izpolniti, ker je naročnik že plačal, na primer, pleskarska dela glavnemu izvajalcu. Sodna praksa pa stoji na stališču, da pleskarskih del naročnik dvakrat ne bo plačal ne glede na to, da jih le-ta ni poplačal podizvajalcu. Mi menimo, da sprememba zakona v tem primeru ni primerna, saj je določba dovolj jasna in abstraktna. S predlagano razlago določbe 631. člena Obligacijskega zakonika bi se podizvajalec v prej opisanih primerih lahko poplačal, saj v nasprotnem primeru prihaja do neupravičene obogatitve glavnega izvajalca. S sprejetjem avtentične razlage bi tako prekinili prakso zlorab glavnih izvajalcev in tako omogočili, da bosta glavni izvajalec in podizvajalec v enakopravnejšem položaju. Veliko se govori o pravni praksi in podobnih zadevah v določenih primerih, ampak dejstvo je, da v Sloveniji pravna praksa dejansko v teh primerih ne obstaja, kajti določene zadeve so pred sodišči komaj prišle na vrsto v primeru, ko se določa koneksnost posameznih terjatev. Nelogično je, da je nekdo v neki vmesni, začasni situaciji zadeve prijavil oziroma imel zavedene, kasneje jih glavni izvajalec seveda podizvajalcu ne plača v, bi rekel, končni terjatvi, ko pa pride do postopka, pa ta podizvajalec tega ne more uveljavljati, ker sodišče tretira, da je bila neka začasna situacija glavnemu izvajalcu že plačana in je s tem poplačan avtomatsko tudi podizvajalec, kar pa lahko ta v sodnem sporu dokaže, vendar mu po praksi sodišč te koneksnosti ne priznavajo. Menim, da je to zelo napačno in verjamem, da boste v tem primeru podprli to avtentično razlago. Že na odboru je bila pripravljenost, da se to reši. S tem rešimo marsikaterega podizvajalca, ki še vedno čaka v postopkih na poplačilo svojih izvedenih del.
Hvala lepa. Predlog za sprejem avtentične razlage je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za prestavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici, gospe Kseniji Korenjak Kramar. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za pravosodje je na 47. seji 7. 3. 2018 kot matično delovno telo obravnaval Predlog za spremembo avtentične razlage 631. člena obligacijskega zakonika, ki ga je Državnemu zboru v sprejem predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tanko. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, z mnenjem Vlade ter dopisi Gospodarske zbornice Slovenije, družbe GEO inženiring, družbe Klima Ptuj in družbe Kampo. Predstavnik predlagatelja, poslanec gospod Danijel Krivec je v dopolnilni obrazložitvi predlagane avtentične razlage 631. člena Obligacijskega zakonika opozoril na primere v vsakdanji praksi, ko podizvajalci za opravljeno delo ne dobijo plačila od glavnega izvajalca, pa tudi ne od naročnika, kljub temu da naročnik svoje obveznosti do glavnega izvajalca še ni v celoti izpolnil. Zato predlagajo, da bi bilo potrebno obravnavano določbo razumeti tako, da je pogoj koneksnosti terjatve izpolnjen, če se oba nanašata na dela, opravljena v okviru istega pogodbenega razmerja. S tem bi podizvajalci lahko zahtevali poplačilo tudi neposredno od naročnika in bi se brez dodatnih tveganj za naročnika poplačali iz vsote, ki jo ta dolguje glavnemu izvajalcu za celotno delo. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so v pisnem pravnem mnenju pojasnjeni, da Državni zbor sprejme avtentično razlago zakona, kadar norma v zakonu ni zadosti jasna. Povedala je, da je enako določbo vseboval že Zakon o obligacijskih razmerjih, pravna teorija in sodna praksa pa sta enotni, da je namen obravnavane določbe zaščita tako podizvajalca kot naročnika. Po mnenju Zakonodajno-pravne službe avtentična razlaga ni potrebna, ker v obravnavanem primeru ne gre za določbo, katere pomena ne bi bilo mogoče ugotoviti z uveljavljenimi metodami razlage, prav tako pa ne more biti odgovor na nestrinjanje predlagatelja s sodno prakso. Avtentična razlaga, ki bi bila sprejeta z namenom, da bi spremenila sicer povsem enotno sodno prakso, ki jo podpira tudi pravna teorija, je nedopustna ter v nasprotju z načelom pravne države in načelom delitve oblasti. Minister za pravosodje je predstavil pisno mnenje Vlade, ki predloge za sprejem avtentične razlage 631. člena ne podpira iz enakih razlogov, kot jih je navedla Zakonodajno-pravna služba. Odbor je prešel na obravnavo o vprašanjih, ali je predloženo avtentično razlago potrebno sprejeti. V razpravi so poslanci opozorili na problematiko izigravanja podizvajalcev in njihovih zaposlenih ter o zaščiti podizvajalcev. Po končani razpravi je odbor s šestimi glasovi za in petimi proti sprejel sklep, da je avtentična razlaga 631. člena Obligacijskega zakonika potrebno sprejeti. Odbor je na podlagi sprejetega sklepa prešel na obravnavo besedila avtentične razlage zakona. Razprave poslancev o besedilu avtentične razlage ni bilo, prav tako k besedilu avtentične razlage ni bilo podanih predlogov za amandmaje odbora. Odbor je nato odločal o predlogu sklepa, da odbor za pravosodje predlaga Državnemu zboru, da sprejme predlog za sprejem avtentične razlage 631. člena obligacijskega zakonika v predloženem besedilu, a ga s šestimi glasovi za in šestimi proti ni sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za predstavitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade mag. Goranu Klemenčiču, ministru za pravosodje.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Bom zelo kratek. Hvala lepa za besedo še enkrat. Mnenje Vlade je bilo pisno podano, bilo je podano tudi ustno na odboru, zato bom samo še enkrat ponovil. Vlada ne more podpreti tovrstne avtentične razlaga dotičnega člena iz Obligacijskega zakonika iz pravnih razlogov, ki so povsem enaki, kot jih je povedala in zelo jasno izrazila tudi Zakonodajno-pravna služba. Prav tako Vlada tega ne more storiti iz vsebinskih razlogov. Namreč, avtentična razlaga, ki bi spremenila ta člen, bi povzročila, če temu rečemo lahko, nove krivice. Se pravi, pod črto, zavedamo se problema in cilja, ki ga zasleduje ta vaš predlog. Problem plačil podizvajalcev je resen, vendar način, na katerega ste se odločili, da bi ga rešili, pa je povsem neprimeren in bi zelo verjetno povzročil nove spore, na glavo obrnil sodno prakso, kar na podlagi Obligacijskega zakonika, kar bi bilo nepredvidljivo za vrsto drugih postopkov. Skratka, pozivam vas, v imenu pravne varnosti in delovanja Obligacijskega zakonika, da tovrstne avtentične razlage ne podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Teja Ljubič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, najlepša hvala za dano besedo. Lep pozdrav ministru z ekipo, kolegicam in kolegom! Predlagatelj sprejema avtentične razlage 631. člena Obligacijskega zakonika utemeljuje s primeri, ko podizvajalci za opravljeno delo ne dobijo plačila od glavnega izvajalca pa tudi ne od naročnika, kljub temu da naročnik svoje obveznosti do glavnega izvajalca še ni v celoti izpolnil. V skladu s tem predlagajo, da bi bilo treba obravnavano določbo razumeti tako, da je pogoj koneksnosti terjatev izpolnjen, če se obe nanašata na dela, opravljena v okviru istega pogodbenega razmerja. S tem bi podizvajalci lahko zahtevali poplačilo tudi neposredno od naročnika in bi se brez dodatnih tveganj za naročnika poplačali iz vsote, ki jo ta dolguje glavnemu izvajalcu za celotno telo. Vendar pa je na tem mestu treba poudariti ključno – avtentično razloga sprejme Državni zbora, kadar norma v zakonu ni zadosti jasna. Pomeni torej razlago nejasne zakonske norme. Posledično pomeni poseg v zakon, ki ima podobne učinke kot sprememba zakona, vendar s pomembno razliko. V besedilo zakona ne posega neposredno in je za to ni mogoče spreminjati. Določba 631. člena Obligacijskega zakonika je v pomenu, ki ga izpostavlja predlagatelj, jasna, in hkrati tudi vsebinsko odprta, da omogoča sodiščem, da jo v konkretnih primerih razlagajo. Pravna teorija si je glede razlage tega instituta enotna. Prav tako ne drži, da se v zvezi s 631. členom Obligacijskega zakonika ni oblikovala sodna praksa, kot to zatrjuje predlagatelj. S sprejetjem predlagane avtentične razlage, bi torej zakonodajalec posegel v vsebino in namen navedenega instituta, kot jo opredeljujeta ustavnopravna teorija in praksa. Sprejem predlagane avtentične razlage bi pomenil celo obid in de facto spremembo določbe Obligacijskega zakonika in sodne prakse, ki se je v zvezi s to določbo izoblikovala. Z vidika učinka avtentične razlage za nazaj, govorimo o ex tunc učinku, bi v konkretnem primeru glede na datum uveljavitve Obligacijskega zakonika, to pomenilo retroaktivni učinek za kar 16 let. Temeljna predpostavka, ki utemeljuje potrebnost sprejetja avtentične razlage, je nejasnost norme. Ustavno načelo jasnosti in določnosti predpisa, kot eno izmed načel pravne države zahteva, da so predpisi jasni in določni, tako da je mogoče ugotoviti vsebino in namen pravne norme, kar pa ne more pomeniti, da morajo biti predpisi takšni, da jih ne bi bilo treba razlagati. Če pa zakonodajalec meni, da v praksi z uporabo te določbe prihaja do drugačne vsebine, kot jo je hotel dati sam, ima možnost zakon spremeniti oziroma dopolniti. Poslanci in poslanke Stranke modernega centra se zavedamo, da je avtentična razlaga lahko le skrajno sredstvo, ki je v pristojnosti zakonodajalca, pri določitvi za njen sprejem pa mora biti zakonodajalec tudi zadržan, predvsem zaradi samostojnosti sodne veje oblasti ter načela delitve oblasti. Zaradi tega Poslanska skupina Stranke modernega centra ne podpira sprejetja avtentične razlage 631. člena Obligacijskega zakonika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki se zelo dobro in zelo odgovorno zavedamo problema in vseh krivic, ki so jih doživeli nepoplačani podizvajalci, veliko od teh jih danes več ni v poslovnem svetu, kajti ravno nepoplačilo jih je spravilo ob njihovo poslovno dejavnost, veliko tudi ob svoje premoženje. Ob tem seveda gre opozoriti, da neposredna plačila podizvajalcev v obligacijskem pravu niso uveljavljena kot pravila, vendar gre za izjemo. In seveda to izjemo je moč predlagati z avtentično razlago 631. Člena. Razlaga je zelo kratka, jo bom tudi prebral: »Določbo 631. člena Obligacijskega zakonika je treba razumeti tako, da je pogoj koneksnosti terjatev sodelavca podjemnika do podjemnika in podjemnika do naročnika izpolnjen, če se obe terjatvi nanašata na dela opravljena v okviru istega pogodbenega razmerja.« S tem, s to avtentično razlago se doseže, da lahko podizvajalec z neposrednim zahtevkom zahteva plačila seveda le v primeru in na način, da bo takšen zahtevek lahko uspešno uveljavil tudi glavni izvajalec. Zato navedena določba Obligacijskega zakonika ne ustvarja nobenih dodatnih obveznosti ali kakršnihkoli tveganj za naročnika. Zdaj pa, da podam en konkreten primer. Že v času, jaz bi rekel, konjunkture in seveda potem, ko se je krivulja konjunkture tudi obrnila, je predvsem največjih teh nepoplačanih podizvajalcev ostalo od velikih glavnih izvajalcev, seveda danes propadlih, od SCT, Gradisa, Primorja in tako naprej, in tudi glavni izvajalci, to se pravi danes te velike propadle firme, od naročnika še nišo v celoti poplačane, ali imajo zadržani delež 10 % pogodbenega zneska ali še tudi kakšen drug nepoplačan delež. In seveda s to razlago lahko uveljavlja podizvajalec direktno do naročnika svoj nepoplačani zahtevek. S to razlago, ki jo mi predlagamo, mu to omogočimo. Kajti razlaga, da je določena posamezna vrsta dela bila plača, ne vem, v začetni fazi, v prvi, drugi ali tretji situaciji, v končni situaciji je poplačana celotna gradnja oziroma izgradnja ali projekt ali kakorkoli že in nima veze na posamezno vrsto del. Ni vezana na posamezno vrsto del, ki je že bila poplačana ne glede kdaj. In s to avtentično razlago lahko podizvajalec uveljavlja svoj neplačani zahtevek direktno od naročnika. In s tem naročnik glede na končno situacijo in končni znesek nima nobenega tveganja in je vse v tem, kar je dejansko narejeno, tudi v končnem obračunu. Če povzamem tako zgrajeno določbo 631. člena Obligacijskega zakonika, kot predlagamo, ob izpopolnjenosti pogojev, da je priznanje in dospela tako terjatev podizvajalcev do glavnega zavezanca kot terjatev glavnega izvajalca do naročnika, se podizvajalec lahko obrne neposredno na naročnika, če iz tega posla obstoji vsota, ki jo naročnik dolguje glavnemu izvajalcu. Vsota, ki jo dolguje naročnik, pa je prav tako lahko del ali v celoti obveznosti plačila za zgradbo, ne pa del ali celota obveznosti plačila za posamezno vrsto dela. V tem je bistvena razlika, ker seveda v končni situaciji ne govorimo o posameznih vrstah dela. Skratka, predlagamo, da se ta avtentična razlaga sprejem in da se tem mnogim nepoplačanim podizvajalcem popravi ta krivica in da pridejo do svojega upravičenega poplačila za svoje opravljeno delo, ki so ga opravili.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Spoštovani predstavniki Vlade! Dejstvo je, da se v praksi vse prepogosto pojavljajo primeri, ko podizvajalci za svoje delo ne dobijo poplačilo od glavnega izvajalca, zato je razumljivo, da predlagatelji predlagajo, da se sprejme avtentična razlaga k 631. členu Obligacijskega zakona, in sicer v smeri, da bi podizvajalci lahko zahtevali poplačilo tudi neposredno od naročnika in bi se brez dodatnih tveganj za naročnika poplačali iz vsote, ki jo ta dolguje glavnemu izvajalcu za celotno delo. Na prvi pogled je seveda tak predlog všečen, a povedati je potrebno, da avtentična razlaga v tem primeru ni potrebna, saj ne gre za določbo, katere pomena ne bi bilo mogoče ugotoviti z uveljavljenimi metodami razlage. Na to je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, kot tudi Vlada, ki predlagane avtentične razlage ne podpirata. Zakaj je temu tako, kaže tudi sodna praksa, ki je v takih primerih enotna. Določba Obligacijskega zakonika je namreč jasna in hkrati tudi toliko vsebinsko odprta, da sodiščem omogoča, da jo v konkretnih primerih razlagajo upoštevaje temeljna razlagalna načela in pravila ter družbene razmere in okoliščine konkretnega primera. Avtentična razlaga pa je dopustna le v primerih, ko je določba nejasna in dopušča različne razlage, kar pa ne drži za danes obravnavani člen Obligacijskega zakonika, zato je v Poslanski skupini Desus tudi ne podpiramo. Ali bi bilo treba spremeniti zakonodajo glede razmerij naročnik, izvajalec in podizvajalec, pa je že drugo vprašanje in predmet zakonodajnega postopka. Glede na to, da smo pri koncu mandata, pa seveda tak postopek ne pride v poštev. Če pa se bo pojavila potreba po spremembi, jo bomo v Poslanski skupini Desus v prihajajočem novem sklicu Državnega zbora preučili. Kot smo že povedali, v Poslanski skupin Desus predloga za avtentično razlago ne podpiramo. Ne podpira je niti stroka, saj se je v zvezi s tem že oblikovala enotna sodna praksa. Povedati pa moramo, da je ta državni zbor že novembra leta 2015 sprejel Zakon o javnem naročanju. Podprli smo ga tudi v Poslanski skupini Desus. Ocenili smo, da gre za izjemno obsežno problematiko na področju javnega naročanja, kar je pokazala že praksa glede porabe javnega denarja, in da je potrebno zakonu dati priložnost, da zaživi v praksi, na podlagi katere bo šele vidno, ali bo treba zakon dopolniti oziroma spremeniti. To pa je že naloga naslednjega sklica Državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Najlepša hvala še enkrat, podpredsednik. Kot smo že slišali, predlog avtentične razlage se nanaša na problematiko nepoplačanih podizvajalcev. Gre za, bi lahko rekli, večno trajajočo problematiko, ki smo jo v Levici sicer želeli rešiti že leta 2015. Namreč, ob sprejemanju novega zakona o javnem naročanju smo vložili vrsto amandmajev, s katerimi smo med drugim želeli podjetjem, ki izkoriščajo delavce in jim kršijo pravice, prepovedati sodelovanje na javnih razpisih, zagotoviti odmik od najnižje cene kot ključnega merila za izbor izvajalca in zagotoviti sprotno poplačilo podizvajalcev po celotni podizvajalski verigi. S temi rešitvami bi rešili pravzaprav večino primerov, tudi tega, ki ga obravnavamo danes. Konkretno smo v Levici predlagali, da bi moral naročnik od glavnega izvajalca zahtevati, da mu na vsake tri mesece pošlje svojo pisno izjavo in tudi pisno izjavo podizvajalca, da so poplačane vse zapadle obveznosti. Če obveznosti ne bi bile poravnane, bi bile vse zapadle terjatve poravnane direktno podizvajalcu. Takšna določba bi velja za vse podizvajalce in podizvajalce podizvajalcev. Tovrstno vmesno poročanje smo predlagali ravno zaradi problematike pri obsežnejših in dlje časa trajajočih projektih, kjer se pojavlja največ ali pa večina težav. Naši predlog takrat niso bili sprejeti, zato se s tem težavami še vedno soočamo. Podizvajalci tik pred ali v stečaju in delavci brez plačila za svojo delo in brez plačanih prispevkov. Če bi koalicija, ki je že takrat vedela, kakšni so dejansko problemi v praksi, prispevala svoje glasove, bi danes imeli jasen in pregleden sistem, ki bi onemogočil izkoriščanje podizvajalcev. Če glavni izvajalec svojih obveznosti ne bi poravnal, bi jih naročnik poravnal direktno podizvajalcu, hitro in učinkovito. Ampak kot rečeno, se to žal ni zgodilo. Danes tako obravnavamo avtentično razlago Obligacijskega zakonika, ki se nanaša na poplačilo podizvajalcev. Določba tega zakonika je stara šestnajst let in je na nek način povsem logično, da je nastala v popolnoma drugačnih okoliščinah, ki za današnje razmere oziroma za razmere, do katerih je prišlo po letu 2008, ni več primerna, podizvajalcem pa tudi ne nudi ustrezne zaščite. Je pa vprašanje, če ustrezno rešitev ponuja današnji predlog. Zahtevo sodišča po koneksnosti terjatev bi pravzaprav po predlogu avtentične razlage nadomestili z nekakšnim sistemom Kdor prej pride, prvi melje. S tem bi rešili problem podizvajalcev, ki brez poplačila ostanejo danes. Problem pa bi nastal pri tistih, ki danes praviloma dosežejo poplačilo. Problem bi torej ostal nespremenjen, le priložili bi ga na drugo skupino podizvajalcev. Rešitev, ki je bila edino ustrezna in bi tudi razrešila probleme vseh nepoplačanih podizvajalcev, je bila zavrnjena leta 2015. Če bi bili takrat sprejeti amandmaji Levice, današnja razprava, še enkrat poudarjam, ne bi bila potrebna. Zaradi nasprotovanja Vlade in koalicije pravzaprav vsem predlogom opozicije, četudi so nujni in ustrezni, pa o identičnih problemih razpravljamo še danes. Kot rečeno, obravnavana avtentična razlaga ne ponuja ustrezne ali pa idealne rešitve, kljub temu pa ponuja veliko več, kot sta do danes ponudili tako Vlada kot koalicija. Zaradi tega v Levici predlogu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Predlagamo na razpravo o predlogu za sprejem avtentične razlage o besedilu avtentične razlage. Besedo ima, izvolite, predlagatelj gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, še enkrat. Pozorno sem poslušal stališča, moram reči, da se z marsikom težko strinjam. Mislim, da je kolega zdaj v zaključku jasno nakazal smer, v vsakem primeru se nekatere stvari izboljšujejo, idealnih stvari v tej državi ni. Je bilo pa zelo zanimivo, ko se večina poslancev sklicuje na mnenje Zakonodajno-pravne službe, predvsem v koaliciji. Res me zanima, lahko jim damo tudi statistiko, kolikokrat so povozili mnenje Zakonodajno-pravne službe takrat, ko jim je zadeva odgovarjala v zakonodajnem postopku. Ta argument, če ni vsebinskih, je v bistvu brezpredmeten. Veliko ste govorili o pravni praksi v tem primeru. Če pogledamo pravno prakso v Sloveniji. je zelo zanimiva. V primeru bančne luknje, za katero se vsi zaklinjate, da je naša prioritetna naloga, imamo zelo različno pravno prakso. Sodišča na štajerskem koncu, Celje, Maribor in tako naprej, v določenih zadevah odločijo drugače, kot sodišče v Ljubljani, ob tem, da imamo enako zakonodajo kot v tem primeru, o katerem zdaj govorimo. Saj to je ravno v izogib takim zapletom in različnim stališčem in pravnim praksam na sodiščih, kar je v Sloveniji žal običajna praksa, potrebno sprejeti v določenih primerih avtentično razlago. V nasprotnem primeru pa je iz vaše strani na nek način tudi zelo sprenevedavo, da se sklicujete na pravno prakso in mnenja pravnih služb. Mnenja pravnih služb ste imeli tudi v drugih primerih, ko ste kršili tudi ustavo v Državnem zboru, in to ne enkrat. V tem primeru gre pa za reševanje neke konkretne situacije, ki bi omogočila poplačilo dejansko ljudem, ki so dela opravili, pa jih sodišča na nek način izločajo iz postopka, čeprav imajo vse dokaze, da so upravičeni do poplačila po 631. členu Obligacijskega zakonika, ki dejansko je namenjen ravno zaščiti podizvajalcev. Vi pa tiščite glavo v pesek in ščitite glavne izvajalce, ki so v stečajnih postopkih zato, da se še ta del sredstev, ki je na voljo, izgubi v nekih črnih luknjah. Ne želite videti, da je to nek problem. Da je tudi govora o tem, kako bo to vplivalo za nazaj in kaj bo vse to pomenilo. To v bistvu ne drži. To je samo izgovor, da se zadeva ne spremeni. Poglejte, če imamo nek zakon, za katerega vemo, da ne učinkuje oziroma da ne prinaša dobrih rešitev, je po mojem mnenju naloga zakonodajalca, da to spremeni. V tem primeru dejansko ni možno vložiti novega zakona, ker je mandat v izteku in edina rešitev je avtentična razlaga nekega člena. Nihče od vas niti s strani ministrstva ni niti v mnenju niti zdaj v ustni obrazložitvi trdil, da to s takim načinom ni možno. Vsi drugi izgovori so bili, vsi drugi argumenti, od neke pravne prakse od nekih stališč o nekih že obstoječih rešitev v praksi, ki pa v resnici ne funkcionirajo in se tudi niso dogajale. In zdaj imamo pač dejstvo, da neka zadeva učinkuje slabo v tem prostoru in vi je ne želite popraviti. Mislim, da je to najmanj, kar je, nesprejemljivo. Dejstvo je, da ta predlog obvezne oziroma avtentične razlage v ničemer ne postavlja pod vprašaj postopkov, ki so že zaključeni. Govori samo o reševanju zadev, ki se bodo dogajale vnaprej in ki so še v teku in z ničemer ne vpliva na to, kar želite poudariti, da se bo nekdo prednostno poplačeval oziroma da bo nekdo iz tega mogoče celo imel nek profit. Gre samo za pogodbena razmerja, ki so prepoznana v postopku na sodišču in se ne morejo na nek način dvojno preplačevati, ker so potrebni za to, da se uveljavi neko plačilo, jasni dokazi v samem postopku. Edina stvar, ki bi se dodatno zgodila, je verjetno nekoliko več dela za sodišča oziroma za same postopke, ki bodo morali še določene dokumente preveriti in s tem imajo verjetno v tem primeru nekoliko več dela. Vse drugo, kar pa vi navajate, je pa brezpredmetno. V ničemer ne vpliva na ta postopek. In govoriti o pravni praksi v Sloveniji, še enkrat bom poudaril, ko vsako sodišče v Sloveniji drugače odloča, čeprav jaz upam, da imamo enake zakone v tej državi, pa dve sodišči ne odločata v določenih primerih na enak način, je težko govoriti. In v neenakopravnem položaju so tudi tisti, ki v postopkih do svojih izvajalcev v okviru podizvajalskih pogodbe na nekih sodiščih kasneje dobijo obvezno poplačilo, čeprav od glavnega izvajalca teh sredstev za opravljena dela še niso pridobili. Tudi v tem primeru so posamezniki v različnem pravnem položaju v tej naši državi. S to avtentično razlago bi vsaj to neenakopravnost razrešili in določili enotna merila za vse, ki v postopku sodelujejo. Vendar vi tega ne želite videti, govorite, da smo zakon 2015 o javnih naročilih spremenili in s tem smo zadeve rešili. Moram reči, da je bilo na odboru tudi veliko razprave o tem in spraševanja, saj smo že podrobno in tudi s posebnimi zakoni reševali podizvajalce, vendar očitno nismo rešili vseh primerov, ki se v praksi dogajajo. In ta avtentična razlaga dejansko rešuje vse tiste primere, ki se dogajajo sedaj na sodiščih in ki imajo dolgo brado iz naslova velikih projektov iz preteklosti. Tako da Zakon o javnih naročilih iz leta 2015 v tem primeru ne prinaša nobene dodane vrednosti za rešitev v primeru 631. člena, ki pa je namenjen izključno zaščiti podizvajalcev. Jaz vseeno apeliram na vas, da takrat, ko bomo odločal, vseeno razmislite in pogledate vsa gradiva, ki so bila priložena, in se ne sklicujete kot papiga na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ker mnenje Zakonodajno-pravne službe ste vi v tej koaliciji največkrat povozili, v vseh postopkih, še najmanjkrat ste spoštovali mnenje Zakonodajno-pravne službe, tako da ta izgovor enostavno za vas ni umesten. O vsebini se pa nočete pogovarjati, problemov nočete videti, vse je idealno v tej državi. Takrat, ko nastopi težava, je izgovor, da je potrebno sistemske zakone sprejemati, pa v štirih letih enega pametnega sistemskega zakona niste sprejeli, nočete pa rešiti zadeve, ki ne vpliva na nobenega, ampak omogoči predvsem tistim, ki so v nekih primerih oškodovani zaradi nepoplačila, da mogoče preživijo in s tem ohranimo mogoče tudi kakšno delovno mesto in s tem ne bo nobena krona nobeni Zakonodajni-pravni službe padla ne ministrstvu in nobenemu, ki je argumentiral stvari zelo na teoretični ravni, ni pa pogledal praktičnih zadev, ki se na sodiščih dogajajo.
Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravita naj se gospod Bojan Podkrajšek in mag. Dušan Verbič. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. V svoji razpravi bi se na kratko dotaknila tega problema in bi rekla tako, da so predlagatelji vložili predlog za sprejetje avtentične razlage 631. člena Obligacijskega zakona, ker ugotavljajo, da se vse prepogosto pojavljajo primeri, ko podizvajalci ostanejo brez poplačila, ker pač glavni izvajalci iz takih in drugačnih razlogov tega ne storijo, včasih tudi zaradi stečajev in insolventnosti. SDS predlaga, da bi podizvajalci lahko zahtevali poplačilo neposredno od naročnika del in bi se podizvajalci lahko poplačali iz vsote, ki jo naročnik dolguje glavnemu izvajalcu. Zakonodajno-pravna služba – se bom, čeprav je gospod Krivec ravno to kritiziral, ampak se bom naslonila na to mnenje – ugotavlja, da avtentična razlaga ni potrebna, saj primer, ki ga obravnavamo ni tak, da njegovega pomena ne bi bilo mogoče ugotoviti z uveljavljenimi metodami avtentične razlage. Se bom pa do mnenja, ki ga je gospod Krivec prej povedal, na koncu opredelila. Pripravila sem si tudi primere, kako se avtentična razlaga izvaja in mnenje Ustavnega sodišča, sodnice mag. Jadranke Sovdat in sodnika Muzetiča, vendar menim, da bi to bilo zapravljanje časa, ker ste vsi lahko to mnenje prebrali v stališču Zakonodajno-pravne službe, ki ga imamo priloženega. Za zaključek bi rekla to, da zaradi mnenja Zakonodajno-pravne službe in mnenja odbora, ki temelji na tem, podpiram stališče, da avtentična razlaga 631. člena Zakona o obligacijskih razmerjih ni potrebna. Kot drugo pa seveda, kot sem že prej povedala, sprejemam obrazložitve, ki jih je pravkar navedel gospod Danijel Krivec, ki so predvsem v tem, da se mnogokrat zgodi krivica podizvajalcem, ki ne pridejo do poplačila, ker tega ali glavni izvajalec ne želi storiti in se okoristi s sredstvi, ki bi jih moral dati podizvajalcem, tudi take primere smo že zasledili, da pride včasih tudi do oziroma velikokrat do stečajev in seveda se poplačilo naročnika izgubi v teh terjatvah in poplačilih prioritetnih upravičencev, ki se izvaja v stečajnem postopku, in tako seveda podizvajalci ostanejo brez vsega in marsikdaj prihaja tudi na tem področju do velikih travm, velikih problemov in pravzaprav do družinskih tragedij, ker so to običajno espeji, ki se najpogosteje znajdejo kot podizvajalci v teh večjih investicijah. In seveda menim, da so to res velike krivice in da naša država tega ne bi smela dopuščati, da se na tak način lahko, bom rekla, okoli prinaša te ljudi, ki delajo, imajo tudi najete delavce in vsi skupaj potem ostanejo brez poplačila. Zato menim, da bi bilo potrebno v tej smeri spremeniti zakonodajo, in seveda, ker smo pri izteku mandata tega sklica, predlagam novemu sklicu Državnega zbora, da čimprej pripravi spremembo zakona v tej smeri. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Danijel Krivec, predstavnik predlagatelja. Izvolite.
Hvala. Se moram še enkrat oglasiti. Zdaj spet dajemo naloge nekemu novemu sklicu, ampak mi imamo možnost, da to rešimo. In spet je veliko razprave oziroma vašega utemeljevanja bilo na mnenju Zakonodajno-pravne službe. Vam bom povedal samo en primer za to, da vam bo bolj jasno, kako ste vi delovali v tem mandatu. V primeru odvzema mandata našemu kolegu je bila Zakonodajno-pravna služba zelo jasna, da kršite zakonodajo in ustavo, pa ste to povozili. V tem primeru ne bomo nobene velike škode naredili nobenemu, navkljub vsem mnenjem, ki ste jih poslušali. Ta avtentična razlaga omogoča samo v primerih, ko še obstaja nek denar oziroma neka vrednost premoženja, mogoče 10 %, kar se običajno pri velikih projektih zadrži v nekem postopku, da so do tega upravičeni tudi podizvajalci. V tistih primerih, ko je zadeva že počrpana ali gre za neke špekulacije, do teh poplačil tako ali tako ne more priti. Mi omogočamo tem podizvajalcem, da pridejo vsaj do teh 10 % zadržanih, ki običajno v teh postopkih stojijo, da ne grejo v stečajne mase, da ne grejo glavnemu izvajalcu, ki špekulira, ampak da se podizvajalci, ki so upravičeni v okviru osnovne pogodbe, ki to utemeljeno tudi dokažejo, da niso bili poplačani v predhodnih situacijah, lahko izvedejo. Zdajšnje stališče sodišč in neka praksa pač tega ne omogoča. In po našem mnenju in tudi, če ste brali vse naše obrazložitve, je to neprimerno, kajti Obligacijski zakon in ta člen je bil namenjen ravno zaščiti podizvajalcev. V tem primeru, v takih situacijah enostavno niso zaščiteni. Zato še enkrat apeliram, da si kakšno stvar preberete in da, nič nimam proti Zakonodajno-pravni službi, prej je bilo rečeno, jaz sem želel opozoriti samo to, da najmanj, kar je v tem mandatu, je koalicija največkrat povozila mnenje Zakonodajno-pravne službe. Mi jo spoštujemo, vendar, če ste videli, večinoma se sklicuje na neko pravno teorijo in neke stvari, ki v praksi niso preizkušene, mi smo pa zdaj zadevo vložili zato, ker se je v praksi pokazalo, da zadeva ni učinkovita, ne ščiti podizvajalcev, povzroča težave in bi jo na eleganten način rešili. Lahko se v nadaljevanju spremeni tudi zakon, pa še dodatno zaščiti podizvajalce, ampak s tem damo možnost, da vsaj nekatere družbe, ki so lahko na robu propada, z neko avtentično razlago rešimo. In če rešimo eno družbo, jaz upam, da se počasi zavedate, da ne rešujemo samo velikih stvari, ampak da moramo reševati včasih tudi malenkosti, ki pa nekomu v praksi pomenijo zelo veliko težavo. In če kakšno od teh stvari rešimo, je to dobro in bi morali biti zadovoljni, ne pa predlagati to na nek nov sklic, ki bo nek nov zakon sprejel, ki bo vse zadeve rešil. Običajno je pač praksa tista, ki pokaže, da določene stvari ne funkcionirajo in v takšnih primerih je naša naloga tudi, da se odzovemo in poskušamo stvar razrešiti. Navkljub vsem mnenjem. Še enkrat poudarjam, niti ministrstvo ni a priori reklo, da ta zadeva se na ta način ne sme rešiti. Rekli so, da načeloma to ni bilo, da zelo verjetno ali pa verjetno bo povzročala neke težave ali škode, ampak to je vse na neki hipotetični ravni. V resnici pa imamo problem, na katerega smo bili opozorjeni, dobili smo gradiva in poskušamo stvar razrešiti. In na žalost smo na koncu mandata, ampak vsaj kakšno dobro stvar bi pa lahko rešili.
Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, pripravita naj se mag. Dušan Verbič in gospod Zvonko Lah. Izvolite, imate besedo.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Ministra ni več. Kolega Krivec se zelo trudi, da bi seveda dopovedal vsem nam oziroma tistim, ki ne razumejo in ki nočete razumeti velikih težav tistih, ki pošteno delajo in so izvedli pošteno neko delo, pa za njega niso dobili plačila. Sam sem se tudi že v prejšnji službi pa v času tega mandata soočal s težavami, katere so povedati ti izvajalci. V prejšnji službi pa, ker sem delal na enem podjetju in sem lahko opazoval, kako veliki sistemi lahko uničijo malega, manjšega, ki, še enkrat ponavljam, je svoje delo korektno opravil, poplačal vse materiale, ki jih je porabil za ta dela, poplačal pošteno prispevke in izplačila plač, potem pa ostal brez vsega. Seveda, tisto, kar je najhuje, se še nekdo norčuje na sodišču iz njega. Jaz mislim, da smo poslanke in poslanci tega sklica, pa seveda vseh predhodnih in tudi tistih, ki bodo prišli za nami v ta Državni zbor, zato izvoljeni in tukaj, da rešujemo težave, ne pa da jih delamo. Ko sem danes pozorno poslušal stališča poslanskih skupin, razen zadnjega, Levice, so se večinoma izgovarjali, pa tudi minister, da je težava in da so velike pripombe Zakonodajno-pravne službe. Tudi jaz moram ponoviti, da smo velikokrat bili priča v tem sklicu, takrat, ko vam, predstavniki koalicije, Zakonodajna služba ugodi, takrat je v redu, ko pa, pa tudi če je imela drugo mnenje, kot ste vi zagovarjali, ste to službo, cenjeno službo povozili, seveda takrat, ko vam pa godi, pa se na njo izgovarjate. Jaz mislim, da vsi tisti, ki danes razpravljate, kolegica iz Desusa je govorila, celo dala nalogo naslednjemu sklicu Državnega zbora, da naj to uredi. Glejte, štiri leta, štiri leta sedimo, skoraj štiri leta bo kmalu, da sedimo v Državnem zboru in da se koalicijska poslanka zdaj izgovarja na vse mile pretege na pravno službo, na Zakonodajno-pravno službo, na ministra, da kaj ni bilo možno postoriti, na koncu pa še izreče in da nalogo naslednjemu sklicu Državnega zbora. Jaz ne vem, kaj si mislijo tisti ljudje, ki trpijo po celi Sloveniji. Tu imam v mislih seveda vse male izvajalce, še enkrat ponavljam, ki so v 99 % delo opravili korektno, poplačali vse svoje materiale, ki so bili potrebni za izvedbo teh del, poplačali prispevke svojim zaposlenim in izplačali plače, potem pa se uničuje, največkrat načrtno, njihova mala podjetja, njihove družine, posledično pa tudi vse zaposlene v tistem podjetju. Naj povem primer podjetja, ki ga je stečajnik, bom tako rekel, da bodo vsi razumeli, potegoval za nos za milijon 700. Seveda, ta denar je bil ne deponiji, še danes je verjetno ne deponiji. To podjetje, ki se je borilo, da bi doseglo pravico na sodišču, je za vsako takso moralo plačati 25 tisoč evrov. In kaj je bil cilj tega stečajnika? Da čim prej to malo podjetje usahne in potem bo pa tisti plen, ki je bil nekje pripravljen, kot sem že prej rekel, milijon 700 šel tja, kamor je bil namenjen, v nepoštene kanale. In seveda, da bomo imeli občutek, kakšni scenariji, potem tudi, kar je kolega Krivec govoril, so zadaj, na koncu se je celo ugotovilo, da se stečajnik in predsednik sodišča vsak teden savnata skupaj. Kako naj tisto podjetje, ki je pošteno oddelalo, pa še enkrat ponavljam, vse materiale je poplačalo, vse svoje zaposlene poplačalo, doseže pravico na sodišču. Jaz mislim, da kdor tega ne razume v tem državnem zboru in kdor to nalogo prelaga sedaj na naslednji sklic, jaz mislim, skoraj si upam trditi, da si ne zasluži, da je sedel v tem sklicu v Državnem zboru. Mislim, da ni poslanke ali poslanca, da te težave ni začutil v svojem okolju, ali je to v Kopru, ali v Murski Soboti, ali na Koroškem, ali na Dolenjskem. Prav gotovo ta današnji predlog Slovenske demokratske stranke, ne bom trdil, da je najboljši, da je idealen, se pa malo približa k nekim rešitvam, zato pozivam vse, da se ne zgovarjamo na pravnike, pravno službo, na naslednji sklic Državnega zbora, ampak da se zavedamo težav naših podjetnikov, ki se jim godi krivica in se bo še verjetno tudi v prihodnje, če se ne bomo s tem, ko bomo glasovali, približali malo bližje. Hvala.
Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravi naj se gospod Igor Zorčič in gospod Jožef Horvat. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Prav lep pozdrav peščici poslank in poslancev na tej temi! Za uvod, preden grem na vsebino, si bom vseeno dovolil reči naslednje. Sam gledam na demokracijo tudi v tem državnem zboru z vidika, da poslanec ali poslanka Državnega zbora ni vedno vezana na odločitev stališča izvršilne veje oblasti, Zakonodajno-pravne službe, pa morda tudi ne stališča matične poslanske skupine, če meni ali ocenjuje, da so argumenti tudi take narave, ki ga prepričuje, da je lahko upravičen nekako do odklonilnega takega stališča. Tako si jaz razlagam stališča demokracije v Državnem zboru in se v posameznih primerih tako tudi odločam. Toliko za uvod. Glede na to, da je pa na tej temi o podizvajalcih tako močna zasedba prisotnosti poslank in poslancev, mi pa daje praktično napotilo ali dokaz, da to skupino podizvajalcev, za katero se velikokrat v tem Državnem zboru na različnih temah in razpravah dotikajo različne poslanske skupine in poslanci, o pomembnem segmentu teh tako imenovanih srednjih podjetjih, malih podjetjih kot tudi obrtnikov, jasno, povezano tudi z njihovimi zaposlenimi, ki so eden od ključnih elementov praktično gospodarskega razvoja Republike Slovenije. In ob tako veliki prisotnosti poslancev si upam trditi, da vsi tisti, ki dajo veliko težo na tem segmentu gospodarstva, pač nas prepričujejo, da ta politična retorika v Državnem zboru ima najmanj dve plati. Dejstvo je, da so podizvajalci v sistemu javnih naročil in vseh oblik, ki so na trgu, od katerih je najbolj priznana aktivnost v gradbeništvu, lahko rečem in sem prepričan, da so to najbolj rizične skupine. Predvsem ne v tistem segmentu sodelovanja pri pridobitvi posla, ampak predvsem takrat, ko te skupine, te družbe opravijo svojo storitev po nekih normalnih poteh, izbornih ali kakorkoli že, dogovornih, se zatika pa potem pri izplačilih. Zato sem resnično trdnega mnenja, da predstavljajo resnično veliko rizično skupino. Prav tako sem na stališču, da če se s tem predlogom predlagatelja o avtentični razlagi poveča večja pravna in finančna varnost teh družb, se pravi, malih, srednjih in obrtnikov ter njihovih zaposlenih, preprosto ta predlog predlagatelja podpiram in mislim, da je to nujnost, ravno zaradi zaščite v ključni fazi tudi njihovih zaposlenih. Res pa je treba priznati, da to skupino, ki ji rečemo s skupnim imenovalcem podizvajalci, generalno gledano se dotikamo dveh zakonskih materij, in to je Obligacijski zakonik, ki je predmet tudi danes, kot tudi Zakon o javnem naročanju. Treba je priznati, da Zakon o javnem naročanju, in tukaj moram malce oporekati ali veliko oporekati predlagatelju, da ta koalicija ni nič storila, kar se tiče nekih konkretnih zadev, ja, sprejeli smo Zakon o javnem naročanju in pred nekaj meseci smo sprejeli tudi dopolnitev Zakona o javnem naročanju izključno z namenom, da se zagotovi večja tako pravna kot finančna varnost, vendar trg deluje po nekih zakonitostih, in to kar tudi na drugih področjih ugotavljamo, da v Republiki Sloveniji regulatorne inštitucije ne delajo vedno v taki smeri, kot so tudi ustanovljeni, se dogajajo slabosti. In tukaj smo sedaj spet pri podizvajalcih, ki običajno potegnejo kratko. Zato je prav, da imamo danes to razpravo in tako kot sem tudi uvodoma omenil, je tudi prav, da se tudi morda s tako obliko zaščiti njihove pravice. Vseeno se bom dotaknil, ker do sedaj še ni bilo govora, kaj ta 631. člen Obligacijskega zakonika določa. Ga bom tudi prebral: »Sodelavci se za svoje terjatve do podjemnika lahko obrnejo neposredno na naročnika in zahtevajo od njega, da jim te terjatve izplača iz vsote, ki v tistem trenutku dolguje podjemniku, če so prepoznane.« To, kar sem uvodoma omenil, imamo dve zakonski materiji, ta določa obligacijski. Res pa je, da ko smo sprejeli Zakon o javnem naročanju, smo tam opredelili tudi z določbo, da se podizvajalci lahko sami neposredno dogovorijo tudi z naročniki, da imajo tako imenovano odprto pot neposrednega plačila. To, kar je sedaj v praksi, pa je treba priznati, da dobivamo različne informacije, kako se to izvaja. Dejstvo je, da te nasprotujoče informacije gredo v smer, da praviloma krajšo pot potegnejo podizvajalci. Zato je še toliko bolj tehtno razmišljanje in tudi stališče na tem, da ta avtentična razlaga skoraj v ničemer ne škoduje na trgu, daje pa večjo varnost podizvajalcem. To je nekako moje skromno mnenje. Kar se tiče stališča Vlade, tukaj ne bi polemiziral, bi pa se nekako dotaknil stališča Zakonodajno-pravne službe. Mislim, da spadam v kategorijo poslancev, poslank, ki si občasno, odvisno od teme, tudi dovolim nasprotovati ali nekoliko drugače zavzeti stališče, kot je stališče Zakonodajno-pravne službe. Mislim, da je to popolnoma prav, dovoljeno, legitimno, kajti stališča Zakonodajno-pravne službe so predvsem namenjene nam poslancem, da se lažje odločamo ali lažje, lahko rečem, utemeljujemo svoje odločitve. In, ko smo v konkretni zadevi stališča ZPS moram priznati, da je zelo jasno zapisano njihovo stališče z dveh aspektih, eno je sodna praksa, druga pa je pravna doktrina. Če sem na sodni praksi, bi se tukaj dotaknil ene zadeve in bom tudi navedel ali citiram, kar so zapisali. Zapisali so v zvezi s to točko dnevnega reda, se pravi, avtentično razlago: »Avtentična razlaga bi bila sprejeta z namenom, da bi spremenila sicer povsem enotno sodno prakso, ki jo podpira tudi pravna teorija.« Tukaj ne morem drugače, kot se strinjati tudi z besedami predlagatelja, ki je celo tudi konkretno navedel in tudi sam se strinjam, da v marsikaterih področjih ne moremo govoriti o enotni sodni praksi. Ni škodoželjna kritika samostojni veji oblasti, vendar to je realnost. Ne bom ponavljam primera, kot je bil naveden, kaj se je dogajalo v zvezi z aktivnostjo bančne parlamentarne preiskovalne komisije. Poleg tega primera tudi na tem gospodarskem področju, ne bom govoril o kazenskem, se marsikaj dogaja in nas prepričuje, da ni sodne prakse, enotne na določenih segmentih. Ampak tam, kjer se pa pogovarjamo o podizvajalcih, tukaj pa škoda kakršnikoli komentarjev. Dejstvo je, da tudi sam pričakujem pri teh odločitvah sodne veje oblasti, da ta sodna praksa, ki jo vsi pričakujemo, in če se malce spogledujemo tudi z državami, ki imajo tradicijo, da veliko dajo na tako imenovano sodno prakso ali judikate in naša pričakovanja so predvsem v smeri, da nam ti judikati dajo zelo jasno sporočilo pri končnih odločitvah glede zakonitosti in pravičnosti pri posameznih odločitvah. Ker sem še vedno pri stališču Zakonodajno-pravne službe, zakaj sem v tem primeru nekoliko zadržan in nisem čisto na njihovi strani. Pred seboj imam stališče Zakonodajno-pravna službe drugih avtorjev, ker vemo, da v naši Zakonodajno-pravni službi je več zaposlenih, kar je tudi prav, in glej ga zlomka, kaj so v drugem stališču, ki ga bomo imeli tudi na matičnem odboru, jaz mislim v kratkem, če bo še čas za to, kaj so oni zapisali, kar se tiče avtentične razlage. Tukaj se dotikam tistega, kar sem uvodoma omenil, ki tako imenovano stališče Zakonodajno-pravne službe temelji tudi na pravni doktrini, in to je tudi prav. Kaj pravijo glede avtentične razlage? Pa ne bom citiral vsega, ker so konkretne zadeve navede in spuščam, vendar v nadaljevanju je zapisano, vendar trdi, da se je sodna praksa skozi časa spreminjala in je prav s pomenom, da ga na tej določbi, ki je ne smem citirati, pripisana sodna praksa, ki je odstopila od zakonodajalčevega namena. Zanimivo. In zdaj v zvezi s tem ZPS opozarja na stališča pravne teorije, da razlagalec lahko besedilo razume bolje, kakor so ga razumeli njegovi ustvarjalci. Ja, kar se tiče pa ustvarjalcev zakonov, predvidevam glede na to, da mi sprejemamo zakone, je težišče na nas. To se pravi, da v tem primeru tudi stališče Zakonodajno-pravne službe nekoliko drugače pristopa v razumevanju avtentične razlage. Ker pa sem omenil, da se ne dotikam vsebine tega drugega stališča ZPS, je pa zelo identična materija. Za zaključek. Kar se tiče Zakonodajno-pravne službe, bi rad tudi tukaj izpostavil nekaj, zelo cenim njihovo stališče. In resnično si upam trditi v 98 % sem vedno zagovarjal, kar je tudi prav, ker sem bil prepričan, da je bilo njihovo stališče pravo. V tem primeru sem zadržan. Me pa napotuje, da imam to stališče nekoliko zadržano, predvsem tudi glede odločitve Ustavnega sodišča pred dobrim mesecem dni, ko smo imeli na matičnem odboru, Odboru za finance, zelo polemično razpravo vezano na spremembe Zakona o nematerializiranih vrednostih papirjih, kjer je bilo stališče Zakonodajno-pravne službe zelo trdno in jasno in je celotni ta državni zbor stal tudi za tem stališčem, dovolil sem si takrat to, da sem nasprotoval, in Ustavno sodišče je v celoti povozilo stališče Zakonodajno-pravne službe kot tudi Državnega zbora. Samo toliko v tem delu, da si včasih dovolimo poslanci tudi zavzeti drugačno stališče kot ga imata ZPS ali Vlada. Kaj se zgodi, če podpremo stališče predlagatelja? Osebno menim, da se v tem primeru, preprost predlog predlagatelja za avtentično razlago določenega člena, nič posebnega ne bo zgodilo. Sem pa trdno na stališču, da marsikateremu podizvajalcu pa bi ali bo omogočeno, da bo pridobil tista tako imenovana pričakovana sredstva ali plačila, za katero je predhodno opravil vso zahtevano storitev, ne glede na to, ali je bila to intelektualna ali fizična storitev. Zato ne vidim nič slabega, da se tukaj podpira predlog predlagatelja, kajti ne glede na to, kako je pravna teorija ali stališče trenutne veje oblasti, v tem primeru menim, da moramo biti na stališču tistega, ki je šibkejša stranka v postopku. Za konec tudi mene zanima, kakšno bo glasovanje o tej točki, predvsem o vseh tistih, ki imajo veliko besed o zaščiti tako imenovanega tega dela gospodarstva, srednja, mala podjetja kot tudi obrtniki, predvsem pa njihovi zaposleni. Hvala lepa.
Prebral bom še vsa tri imena, ki so prijavljena. Kot prvi dobi besedo gospod Igor Zorčič, nadaljujeta gospod Jožef Horvat in gospod Ljubo Žnidar. Gospod Igor Zorčič, imate besedo, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Jaz mislim, da se debata v zvezi s tem vprašanjem, ki ga obravnava pri tej točki, nekako poenostavlja. Nisem prepričan, da vas je prav veliko v svojem življenju videlo večje število gradbenih pogodb, večje število sodnih odločb, odločb sodišč prve stopnje, druge stopnje, Vrhovnega sodišča. Mogoče bi ob vsem tem, če bi imeli ta privilegij, da bi se seznanil z vsemi, danes nekateri razpravljali drugače. Jaz sem prepričan, da so podizvajalci dejansko neka ogrožena skupina strank pri podjemnih pogodbah, pri gradbenih pogodbah, pa vendar mislim, da takšne rokohitrske rešitve, kot se predlagajo danes, sprejetje neke avtentične razlage, ne bodo nikomur prinesle ničesar koristnega. Če obstajajo kakšni konkretni postopki ta trenutek na sodiščih in si nekateri obetajo korist od sprejetja avtentične razlage, sem prepričan, da se bo njihov položaj kvečjemu zakompliciral. Lahko se je postaviti v položaj podizvajalca pa potem iz stališča podizvajalca razlagati to, kar bi moral ta uživati, in s tem ni nič narobe, moramo pa vedeti, da tudi ta sodna praksa, ki temelji na relativno jasni dikciji zakona, ima svojo logiko. In ta logika je v tem, da se prepreči plačevanje dvakrat za isto stvar. Zdaj, spoštovani kolegi, jaz nisem od vas slišal, kako boste pa preprečili, da naročnik ne bo, recimo da, nekega temelja plačal dvakrat, enkrat glavnemu izvajalcu in enkrat še podizvajalcu. In dejansko na to vprašanje ta vaša pobuda ne odgovarja. Meni je to povsem logično. Glejte, mi smo priča temu, da smo najprej imeli z enako določbo Zakon o obligacijskih razmerjih, pa potem Obligacijski zakonik, pa se tudi med krizo in v času največjega števila sporov, največjega števila primerov, ko so bili podizvajalci ogoljufani, ni nihče v Državnem zboru spomnil, da bi spremenil zakon o obligacijskih razmerjih oziroma Obligacijski zakonik v drugačno dikcijo. Saj ta sodna praksa velja že kar nekaj . Preseneča me, da želite sedaj, vsaj prikazati želite, da si želite rešiti določeno situacijo z nekakšno avtentično razlago, ki bo pravzaprav lahko pomenila tudi podlago za to, da bodo oškodovani vsi tisti, ki imajo sodne odločbe že pravnomočne, in to na razlagi, ki je drugačna od te avtentične razlage. Želim povedati to, da z avtentično razlago spreminjamo vsebino ali pa jo pojasnjujemo za zakon za nazaj. In sprašujem se, ali s takšnim dejanjem vnašamo v pravni red večjo pravno varnost ali pa samo zmedo. Prepričan sem, da najprej niti vsebinsko rešitev ni dodelana, ker ne odgovarja na vprašanje, kako preprečiti dvojna plačila glavnih naročnikov. Prav tako pa ni formalno, procesno pot avtentične razlage tista, ki bi na tem področju vnašala kakšen pravni red, kvečjemu nasprotno, vnaša pravni nered. In če se dotaknemo nekaterih stališč Ustavnega sodišča in ustavnih sodnikov, sem prepričan, da bi s sprejetjem take ustavne oziroma takšne avtentične razlage postala neustavna odločba 631. člena Obligacijskega zakonika. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospod Ljubo Žnidar. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Dragi kolegice, kolegica in kolegi, lepo pozdravljeni.! Pozdravljam tudi ministra za pravosodje, ki ga fizično sicer ni tukaj, verjamem pa, da je v duhu z nami, ker gre za zelo pomembno zadevo. Gre za zaščito podizvajalcev, gre za zaščito slovenskih malih, mikro in tudi srednje velikih podjetij. Ampak res obžalujem, da lahko danes zaključimo in ugotovimo, da neprisotnost ministra za pravosodje zelo natančno ilustrira pristop do zaščite podizvajalcev s strani trenutnih oblastnikov, čeprav so v odhajanju. In s takšno ilustracijo in s takšnim neukrepanjem, se dejansko ukvarjamo oziroma se ne ukvarjamo ves ta mandat. Politika Nove Slovenije – krščanskih demokratov, kar zadeva zaščito podizvajalcev, torej poštenega plačila za pošteno opravljeno delo, je konsistentna in tukaj ne bom na dolgo razlagal, vam samo omenim, pred približno dvema letoma smo vložili v parlamentarno proceduro novelo Zakona o javnem naročanju prav s tem namenom, da bi zaščitili podizvajalce. Seveda, ste nas koalicijski kolegi in kolegice povozili, povozili ste rešitev, ki je prinašala po našem prepričanju dobre rešitve. Na drugi strani pa seveda ugotavljamo, da v zadnji noveli, vladni noveli Zakona o javnem naročanju pa ni, to morate priznati, ni rešitev, ki bi zavarovale, ki bi zaščitile podizvajalce, ki bi torej sledile načelu Pošteno plačilo za pošteno opravljeno delo. In s tem se ukvarjamo praktično že najmanj 7 let, mislim, da se morda celo več. Kakšne drame, v kakšnih dramah smo brali, družinskih tragedijah, ko so propadala zelo uspešna podjetja, ki so vložila svoj denar, kvalitetno opravila delo, predvsem v gradbeni branži, in potem od velikih ne dobila poplačila. In ja, nekaterim seveda, ko poslušam to razpravo, ni všeč mnenje Zakonodajno-pravne službe, ampak jaz nisem pravnik, ga ne morem strokovno ocenjevati, lahko pa ga ocenim politično in ugotovim, da je mnenje Zakonodajno-pravne službe zelo jasna klofuta Ministrstvu za pravosodje, da ne rečem celi Vladi, da tega problema pač ni bila sposobna rešiti. In ne moremo kar tako govoriti o podizvajalcih, da so to sicer neka ogrožena skupina, neka ogrožena skupina, ampak da ta avtentična razlaga pa ni prava rešitev. Prosim ne tako arogantno, lepo prosim, ne tako arogantno soditi, vsaj desnega bloka opozicija, da pač vlagamo neke predloge za izboljšavo poslovnega okolja, za boljše in poštene poslovne prakse, zdaj tukaj dobivamo očitke, saj to praktično celi mandat, da pač vlagamo neke rešitve zato, da so všečne, da se o tem govori in tako dalje. Glejte, mi nimamo zadaj v naših poslanskih skupinah mašinerije, kot jo imajo ministrstva, ampak vsaka rešitev, govorim za Novo Slovenijo, vsak predlog rešitve, ki smo ga predlagali v tem mandatu ali v katerem koli prejšnjem, je imel iskreni namen izboljšati neko situacijo, ja, zaščiti v tem primeru to zelo pomembno skupino, ogroženo skupino podizvajalcev. Še nekaj želim povedati, ko govorim o konsistentni politiki Nove Slovenije. Nekateri nam očitajo, da smo zaščitniki kapitala. Ja, smo, ampak delodajalci vam povedo – tistim, ki ste mora premalo na terenu –, delodajalci, lastniki podjetij, direktorji vam povedo. Moj, naš največji kapital so ljudje. Tukaj pri naših rešitvah gre za zaščito ljudi, to zdaj, danes upam, da že vesoljna Slovenija pozna naš gospodarski model, model socialno tržnega gospodarstva. In v tem kontekstu smo imeli in imamo še vedno v parlamentarni proceduri zakon, ki gre v smeri, da tudi delodajalca zaščiti. Gre za regresne zahtevke. Vsi poznate to temo. Imeli boste možnost, da to zadevo izboljšate in potem vsi skupaj podpremo. Še rešitev v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je v parlamentarni proceduri in govori o dvojnem status, ki govori o tem, da v Sloveniji naj ne bi bilo prepovedano delati, če dosežem pravico, ki se ji reče pokojnina. Ali je to normalno, da mi tistemu espeju, recimo, ki doseže pravico pokojnina, da mi rečemo, zdaj ti moraš zapreti, sicer ne dobiš celotne pokojnine? Zakaj mu ne bi država dala pokojnino in ga pohvalila, da bo delal še naprej, sploh če ima sodelavce, če ima zaposlene? To enostavno meni ne gre v račun in tega preprosto ne razumem. Zato pa smo seveda s takšno mentaliteto družba v Evropski uniji, v kateri se najhitreje in seveda tudi najmlajša umika iz trga dela, na drugi strani pa najstarejša gre na trg dela. Kdo bo še pa potem sploh plačeval prispevke, davke in tako naprej? Ob nastopu gospodarske krize leta 2009 pa vse tja do 2012, je kot posledica prezadolženosti slovenskih podjetij, kot sem že povedal, predvsem gradbenih, ostalo nepoplačanih večje število podizvajalcih, o teh sedaj govorimo. V nekaterih vidnejših investicijah je šlo za javne naložbe, za javna sredstva. Tukaj je bila dokaj aktivna tudi Gospodarska zbornica Slovenije, ki pravi, da je leta 2011 dosegla, da je Vlada RS ustanovila delovno skupino v zvezi z reševanjem štiriindvajsetih konkretnih primerov problematike podizvajalcev. Samo pri štiriindvajsetih vidnejših projektih je bilo ugotovljeno preko 33 milijonov evrov nepoplačanih terjatev podizvajalcev. Ali veste, kaj pomeni samo 50 tisoč za nekega malega obrtnika ali pa 100 za neko mikro podjetje? Saj to ga sesuje in sesuje njegovo družino. Zato sem uvodoma govoril – in to vsi poznamo – o družinskih tragedijah zaradi teh barabij. Zaenkrat za to še nihče ni odgovarjal. Na žalost ugotavljam, da se tudi oblast ne postavi dovolj odločno na stran zaščite teh podizvajalcev. V tem obdobju je država preko izbora najugodnejšega ponudnika samo na podlagi najnižje cene dovoljevala dumping storitev, kar je vodilo v neplačilo davkov, prispevkov, plač zaposlenih in nenazadnje podizvajalcev in njihovih zaposlenih. V vseh teh primerih je država odigrala mačehovsko vlogo. Država je odigrala in še vedno igra mačehovsko vlogo, saj je predvsem s kriterijem najnižje cene in brez preverjanja nenormalno nizkih ponudb v veliki meri prispevala k zmanjšanju pravne in poslovne varnosti številnih malih in srednjih podjetij. Ta varnost, o katerih govorimo praktično ves ta mandat, je izjemnega pomena in je multidimenzionalna, je večdimenzionalna. Prav ta poslovna varnost, kolikor se pač pogovarjam s tujimi delegacijami, veleposlaniki, tujimi parlamentarci, ko jih nagovarjamo, jaz vsaj vedno nagovarjam in predlagam v razmislek nekemu veleposlaniku neke države, da bi morda animiral njihova podjetja, da bi prišla investirati tudi v Slovenijo. Eden od odgovorov, zakaj kakšna država, tudi članica Evropske unije, relativno slabo investira v Sloveniji, je prav prenizka varnost, prenizka zaščita investitorja. To vsi poznamo. Jaz mislim, da mi tu nihče ne more in ne bo oporekal. Slišim kritike, da to ni prava rešitev. Veste, to me vedno spravlja v slabo voljo. To vsi znamo, ja, to ni prava rešitev. Ja potem, za božjo voljo, pa prinesi boljšo. Tako da tisti, ki kritizira, da je to slaba rešitev, ali to ali kakršnokoli, nima pa svoje, ta je strahopetec. Oprostite. To se mi zdi taka zelo poceni razprava in obžalujem, da sem zaznal kar nekaj arogance do te rešitve, o kateri razpravljamo, pa tudi, tako sem zaznal, tudi kar nekaj arogance do teh podizvajalcev, češ, da nismo videli njihovih pogodb in tako dalje. Pravzaprav jaz ne bom šel gledat teh pogodb. Dejstvo je, da niso dobili poplačano, da niso dobili poštenega plačila za pošteno opravljeno delo. Če delo ni bilo opravljeno ali pa ni bilo dobro opravljeno, potem jaz nisem na strani izvajalcev. Če pa je bilo pošteno opravljeno, če so podpisani dokumenti ustrezni, prevzemni zapisniki in tako naprej, tehnični prevzemi in tako dalje, potem pa mora biti izvedeno tudi pošteno plačilo. Za to gre. Vesel sem, sva se ravnno srečala z očmi z mag. Verbičem, ki je nakazal neko naklonjenost tej rešitvi. Še enkrat, morda, morda v pravnem smislu ni idealna. Če pa je volja, potem pa bo ta rešitev tudi učinkovala in delovala. In kar se tiče podpore Nove Slovenije, je zagotovljena. Hvala lepa.
Gospod Ljubo Žnidar, imate besedo, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Ko smo v Slovenski demokratski stranki pripravljali to rešitev z avtentično razlago Obligacijskega zakonika, nas je vodilo tudi dejstvo, da neposredna plačila podizvajalcev v obligacijskem pravu še sploh niso uveljavljena. Še sploh niso uveljavljena. Če bi mi živeli v normalni državi, v pošteni državi, jih sploh ne bi bilo treba uveljavljati. Jih sploh ne bi bilo treba uveljavljati. Tako pa živimo, jaz bi temu rekel, v eni geliptrski državi, kjer je dovoljeno tudi s pomočjo, bi rekel, kar močnih vej oblasti, marsikaj. In tako je bilo tudi pri poplačilu podizvajalcev. Navajam primer. Ko se je nekako pojavljala problematika, da glavni izvajalci ne poplačujejo podizvajalcev, se je, kar je bilo danes tudi omenjeno, v Zakon o javnem naročanju vnesel pogoj, da lahko glavni izvajalec vključi tiste podizvajalce, ki imajo poplačane vse obveznosti, ki nimajo nobenih zahtevkov do glavnega izvajalca. Vse lepo in prav. Zdaj, če tak, bi rekel, pravno ali pa akademsko gledamo, vse lepo in prav. Ampak kaj se je dogajalo v praksi? Glavni izvajalec pri prejšnjem projektu podizvajalca ni plačal. Potem pride pa novo javno naročilo in reče istemu podizvajalcu, ja, poglej, pri naslednjem projektu ti bom pa jaz tisto poplačal, ti pa zdajle izjavi, da imava midve one obveznosti za prejšnji projekt poravnane. In tako so podizvajalci dajali lažne izjave, da imajo vse zahtevke do glavnega izvajalca poplačane, čeprav v resnici niso imeli. Pa jih potem dvakrat, tudi drugič jim ni poplačal to, dvakrat jih je okrog prinesel, dvakrat, ker potem tretjič niti finančno niti kondicijsko poslovno niso bili več toliko sposobni, da bi šli še tretjič na led. To se je dogajalo. Skratka, sodna praksa je takšna in drugačna, tudi to se je poskušalo že reševati takrat z Zakonom o javnem naročanju, ampak praksa je prinesla nekaj drugega. Spoštovani kolegi koalicije, jaz v veliki večini zelo cenim vašo visoko akademsko izobrazbo, znanje in tako naprej, ampak, roko nas srce, praksa je pa nekaj drugega. Nekatera zakonodajna besedila, zakoni, uredbe v praksi učinkujejo, nekateri pa ne. Tega se je treba zavedati. Spoštovani kolega, jaz sem imel ta privilegij in sem sigurno videl največ gradbenih pogodb med vsemi nami, ampak praksa je nekaj drugega. Mi smo danes prinesli eno rešitev, s katero bi lahko te krivice tem podizvajalcem v neki meri rešili, v nekem malem delu bi jim pomagali. Saj v veliki meri tega ne bo in ne bo to neka sodna praksa, ki se bo čez noč obrnila, pa da je to kakršnakoli podlaga za manipulacije, izkoriščanje in tako naprej. Daleč, daleč od tega. Kar pa se tiče poplačila za isto delo, glejte, treba je razumeti, kaj je začasna situacija in kaj je končni obračun. To je treba razumeti. Nobeno delo ni dvakrat plačano, če je v okviru zneska končne situacije. Dajte si to razložiti pa ne tu razlagati, da bodo dela dvakrat plačana. Ne s tem zavajati in dajte si to obrazložiti in tako naprej. Nobeno delo podizvajalcu, tudi če je bilo prej glavnemu izvajalcu že plačano isto delo, ki ga zahteva podizvajalec, vzemite končno situacijo v roke in potem naredite verigo poplačil do zadnjega podizvajalca. Boste videli, da delo ni dvakrat plačano, kar danes tu navajate. Jaz se absolutno strinjam, da to prelaganje na naslednji sklic [[…]]Zdaj, ne vem, to predlagate tisti, Desus in SD in tako naprej, ki imate željo in danes obljubljate, da bo v naslednjem sklicu vse drugače in vse bolje, rešitev pa danes ni bilo. Bile so samo zavrnitve našega predloga, s katerim poskušamo rešiti problematiko podizvajalcev. Na mizi ni danes nobene rešitve. Vprašam vas, kako boste rešili to problematiko, na kakšen način, s kakšnim ukrepom, s kakšnim zakonom, in tako naprej. Danes je na mizi rešitev, da vsaj deloma tem neplačanim podizvajalcem pomagamo. Jaz verjamem, da bo razum določenih poslancev dejansko le spoznal, da je ta predlog dober in da poskušamo tem podizvajalcem pomagati in da boste ta naš predlog podprli. Hvala.
Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik predlagatelja. Gospod Danijel Krivec, izvolite, imate besedo.
Hvala, podpredsednik. V zaključnem delu dobi tudi Vlada, ampak očitno, tako kot so nekateri kolegi pred mano ugotavljali, je ne zanima, da se stvari rešijo. Moram reči, da je bilo nekaj razprav zelo korektnih. Predvsem kolegu Verbiču se zahvaljujem za razpravo in razumevanje. Mislim, da je mogoče eden redkih, ki je zadevo pregledal in se tudi posvetil tej problematiki. Še enkrat, za tiste, ki ste razlagali neke stvari, ki pač ne stojijo – s to avtentično razlago osnovnega člena Obligacijskega zakonika ne spreminjamo. Vrednost za poplačilo je samo do vrednosti pogodbe, ker to govori že osnovni člen. Vse, kar s to avtentično razlago poskušamo dodatno narediti, je to, da sodišča na pravi način ali pa na drug način prepoznajo koneksnost posameznih terjatev in pravice posameznih podizvajalcev do poplačila. Vse ostalo je ostalo tako, kot osnovni Obligacijski zakon navaja oziroma kot ta člen omogoča glede samega poplačila. Gre pa za to, da dejansko pravne prakse v teh primerih ni in tudi če bi se nekateri postopki že zaključili, so zaključeni in ta avtentična razlaga na njih ne vpliva. Avtentična razlaga vpliva na tiste postopke, ki so v teku, in na tiste, ki se bodo še zgodili na osnovi tega 631. člena. Res ne razumem poslancev, da v primerih, ko v zakonodaji neka zadeva ne funkcionira, bi mi to dopuščali do spremembe zakonodaje, se pravi, da kljub temu, da vemo, da je neka stvar nepravilna, da se ne izvaja na pravi način, bi mi prepustili to zadevo neki daljni prihodnosti in s tem še vedno dopuščali neko kršitev ali pa neko težavo, ki se v praksi dogaja. Jaz mislim, da ta praksa ni odbora. Naš poizkus je bil, da z avtentično razlago vseeno damo možnost podizvajalcem, da v postopkih, ki so jasno na sodiščih, ne gre za neke postopke, ki se zgodijo izveden tega postopka ali procesa, se pravi, za stvari, ki majo težo, ki imajo dokazljiva dejanja, situacije, lahko sodišča usmerimo v to, da se neko prepoznavanje koneksnosti vseeno poveča in opredeli kot povezane zadeve znotraj te osnovne pogodbe in da se navkljub temu, da so posamezne situacije v teh primerih že zavedene, vseeno upošteva pravica tega podizvajalca do dejanskega poplačila, če je bilo delo opravljeno in zavedeno in tudi dokazljivo v samem postopku na sodišču. Samo to je stvar te avtentične razlage. Upam, da na glasovanje vseeno prevlada razum in da ta naš predlog podprete in s tem dejansko omogočite, da se nekateri postopki nenazadnje hitreje lahko zaključijo in predvsem, da se zaključijo v korist tudi malim podizvajalcem, na kar ste vsi opozarjali.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja, zato vas prosim, da se prijavite. Besedo ima gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz imam občutek, da sem bil v nekaterih primerih mogoče tudi narobe razumljen, pa ni bilo niti čas za kakšno repliko. Želim izpostaviti to, da vprašanje, ki se danes obravnava, je problematično, ampak način, na katerega ga rešujemo, je pa takšen, da lahko v tem nekem okviru, ki ga ponuja Obligacijski zakonik, ogroža glavnega naročnika. Ne glavnega izvajalca, ampak naročnika. Bom povedal zakaj, kolega Krivec. Predvsem zaradi tega, ker je možno, da podizvajalec ni poplačan pri prvi situaciji, želi pa se od naročnika poplačati od katere od naslednjih situacij, ki jih še dolguje naročnik glavnemu izvajalcu, kar pomeni, da naročnika spravimo v položaj, ko bo moral plačati podizvajalcu tisti denar, tisti znesek, ki ga je imel rezerviranega za izvajalca. Skratka, na to vprašanje tukaj nihče od vas ni odgovoril, kako bo to rešil, če bo prišlo do tega poslabšanja situacije naročnika. Da ne boste mislili, da mi je prav zelo mar za naročnika. Gre za to, da če se jim bo ta položaj poslabšal, da bodo tudi sprožili ustrezne postopke, sem jaz prepričan, da bo v tem primeru ob takšnih razlagi, ki bo ponujena danes s to razlago zakona, avtentično razlago zakona, Ustavno sodišče reklo, da naročnik nima dovoljšnega varstva in bo na koncu zadeva neustavna. Lahko še nekaj povem. Sam postopek avtentičnih razlag, imeli smo jih že v tem mandatu, sem prepričan, da je napačen, da je res morda to postopek, ki ga mora Državni zbor uporabiti zelo zelo izjemoma, ker sicer po vsebini gre za nekakšno posilstvo nad pravosodjem, ki naj bi bila ločena veja oblasti. Skratka, jaz sem prepričan, da nek sistem, po katerem lahko Državni zbor spremeni neko določbo po svoji vsebini za nazaj, da to ni pravi, da vnaša nered v pravo in v zaupanje v pravosodni sistem in da se ga moramo karseda izogibati. Hvala lepa.
Ne morem vam dati replike, v delitvi časa bi se morali prijaviti, zato dajem besedo mag. Dušanu Verbiču.
Hvala lepa še enkrat, podpredsednik. Jaz jemljem to zadevo zelo resno, kar se tiče vsebine, ne glede na to, ali se pogovarjam z spoštovanim kolegom iz moje poslanske skupine ali kakorkoli. Kot prvo, mislim, da s tem predlogom predlagatelja se poslanci moramo zavedati ne včeraj, ampak danes ali jutri. In dejstvo je, da na trgu, vsaj kar se tiče gradbeništva, je treba priznati, da smo v neki ekspanziji. Upravičeno je tudi pričakovati, da bo vedno več tovrstnih poslov izvajalcev, podizvajalcev. Po drugi strani govorimo, da pritegujemo tuje investitorje kot naročnike. In dejstvo je, ne slepimo se in mislim, da je za zaznati iz strani vseh razpravljavcev, da na področju plačila podizvajalcev so težave. Jaz verjamem, ko smo sprejemali Zakon o javnem naročilu, da se bo del tovrstnih slabosti odpravil, vendar trg pač deluje tako, kot deluje. In hočem reči samo nekaj, Obligacijski zakonik že sedaj ne dovoljuje večkratnega plačila za isto opravljeno storitev. Tukaj se pridružujem razpravljavcem pred menoj, kolega, ki je izpostavil, da v tovrstnih zadevah pri podizvajalcih se dobesedno v tem procesu nadzora nad izvajanjem del, konkretno v neki storitvi ali gradbeni poznamo tako imenovane situacije, ki je odvisno od pač vseh teh procesov, ali so to na nivoju mesečne, tromesečje ali letne in temu sledi potem tisto, kar je pomembno, ali je izvedeno delo in temu plačilo po teh tako imenovanih začasnih situacijah. Druga zadeva je pa končno plačilo in popolnoma razumljivo je, da noben ni upravičen. In tukaj sem trdno na stališču in verjamem, da sodna veja oblasti, če do njih pride, tovrstnih primerov, ne prizna nobenega plačila, če je bilo plačilo iz različnih razlogov že prej plačano. In tukaj nimamo kaj debatirati, definitivno. Zaradi tega pravim, da je težišče, da zagotavljamo podizvajalcem neko pravno osnovo, pravno-finančno varnost za naprej. Tako jaz razumem predlog predlagatelja in mi ni pomembno, kdo ga je vložil. Moja razprava, ki je bila malce polemična v zvezi z ZPS, je predvsem v tem, da nisem želel polemizirati, kajti njihovo stališče je legitimno, samo sem pa na stališču, da v tem primeru nekako je na tej pravni teoriji, hkrati pa priznava, po eni strani je sodne prakse, po drugi strani ni sodne prakse, ampak oprostite, za nekega podizvajalca je to irelevantno, kakšno je stališče, njemu je pomembno, da za opravljeno storitev dobi plačilo ali iz strani naročnika, če se pa tako ali drugače stvari zapletajo, zato pa iščejo sodno pot. In tukaj mi kot zakonodajalci moramo maksimalno iti nasproti tistim strukturam, ki so na trgu, ki resnično opravijo svojo storitev, ne dobijo pa plačila. Tukaj pa jaz ne vidim, zakaj imamo taka različna stališča. Za konec, ko se tako radi sklicujemo in tudi imamo v svojem pravnem redu germanski pravni red, velikokrat tudi na drugih temah se dotikamo primerjave s sosednjo državo Avstrijo, vsi tisti, ki se malce spoznamo, ali tisti, ki živijo bližje državi Avstriji, republiki, mislim, da smo enotni, v Avstriji tovrstnih problemov ni. Tisti naročnik, ki iz različnih razlogov ne plačuje podizvajalce, preprosto ne opravlja več storitev. Kako je tako imenovani pravosodni ali regulatorni sistem urejen, je pa dolžnost, da bi mi povzemali njihova stališča. Zato pravim, da te rizične skupine, ki so na trgu, podizvajalci, jih moramo zaščititi. In če ni druge pravne podlage, kot je to, kar je vložil predlagatelj, menim, da je prav, da se tudi to podpre. Hvala lepa.
Postopkovno, gospod Danijel Krivec. Izvolite.
Hvala za besedo. Kolega Zorčič je opozoril na eno zadevo in zato bom v zaključku tudi povedal, kaj je moj proceduralni predlog. Glede zaščite naročnikov pa upam, da mu je verjetno ušlo glede tega, kajti nobene zakonske dikcije ne spreminjamo, govorimo samo o obvezni razlagi posameznega člena, naročnik pa je zaščiten s končno situacijo, s pogodbo, in že osnovni člen govori, da samo v okviru tega se lahko te pripoznane terjatve oziroma zahteve podizvajalcev izvedejo. Glede tega, da bo prišlo do neke anarhije, če bo to sprejeto, tudi težko razumem. Bi pa prosil kolega Zorčiča oziroma podpredsednika ali pa proceduralno predlagam, da dobimo podatek, glede na to, da je bil kolega Zorčič zelo ekspliciten, da bo to povzročilo dvakratno poplačilo podizvajalcev, bi prosil, če pridobimo lahko podatek, koliko podizvajalcev, koliko podizvajalcev je bilo dvakrat poplačano v teh postopkih, ker to je videl kolega Zorčič kot velik problem. To je moj proceduralni predlog.
Imamo še en postopkovni predlog. Gospod Igor Zorčič, izvolite, imate besedo.
Ja, glejte, saj vemo, da gre za zlorabo proceduralnega pri kolegu Krivcu. Za dvakratno plačilo naročnikov, ker bodo morali plačati enkrat glavnemu izvajalcu, enkrat pa še podizvajalcu. Hvala lepa. [[oglašanje iz dvorane]]
Predlagam, da zaključimo razpravo. O predlogu za sprejem avtentične razlage bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v četrtek, 22. marca, v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam 26. točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O REŠEVANJU STANOVANJSKE PROBLEMATIKE MLADIH Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 14 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja, gospodu Žanu Mahniču. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki drugič v tem mandatu vlagamo Predlog zakona o reševanju stanovanjske problematike mladih, ker po našem trdnem prepričanju, po prepričanju tudi nekaterih mladinskih organizacij in pa nenazadnje tudi mladih na tem področju ni bilo v tem mandatu pod vlado SMC, SD in pa Desusa narejenega nič, da bi lahko rekli, da se je zelo pereča problematika, ki se neposredno tiče mladih, to je reševanje prvega stanovanjskega vprašanja oziroma bolje rečeno, stanovanjska problematika, da bi se to področje urejalo oziroma primerno tudi reševalo. Res je, da je bila sprejeta v tem mandatu Resolucija o stanovanjski politiki, žal pa večinoma ostaja to mrtva črka na papirju, kakor tudi vse zaveze, ki so bile dane v koalicijski pogodbi. Da ne govorim o tem, kako ste govorili, da bodo na polno zaživele stanovanjske zadruge in še kaj drugega. In ker želimo v SDS odpreti to vprašanje, podati odgovore in tudi konkretne rešitve, smo že pred dvema letoma vložili prvo različico Zakona o reševanju stanovanjske problematike mladih. Takrat je bil nekako podlaga za to moje poslansko vprašanje Vladi: Koliko stanovanj, ki jih ima v neposredni lasti Vlada preko ministrstva, je praznih? Dobili smo odgovor, da jih je bilo takrat približno nekaj čez 430. In takrat smo potem v zakon vključili vsa ta stanovanja plus tudi stanovanja, ki jih ima v lasti Družba za upravljanje terjatev bank oziroma tako imenovana slaba banka. No, in zapisali smo, da so do najema stanovanj iz posebnega fonda, to se pravi, takrat smo predlagali, da se vsa ta prazna stanovanja v lasti DUTB in pa Vlade Republike Slovenije oziroma Stanovanjske komisije, prenesejo na poseben fond Stanovanjskega sklada in da so do njega upravičene mlade družine in pa posamezniki in posameznice, ki še niso dopolnili starosti 35 let. Ta stanovanja bi dobili po neprofitnih najemninah, potem pa bi imeli po petih letih možnost, da to neprofitno stanovanje tudi odkupijo, pri čemer bi se vse do takrat plačane najemnine, to se pravi 60 najemnin, že štele v odkupno ceno. To je predlog, ki ga je v času druge Janševe vlade pripravljal takratni infrastrukturni minister gospod Zvonko Černač, vendar je takratna vlada, žal, predčasno zaključila mandat, sicer bi ta model, ta sistem danes že imeli v veljavi. No, in takrat je bilo v razpravi s strani koalicijskih poslancev govora predvsem o tem, da ne moremo na ta način prenašati stanovanj, ki so v lasti slabe banke, predvsem pa da vsa stanovanja, ki so v lasti stanovanjske komisije Vlade Republike Slovenije, ministrstev in tako naprej, v glavnem gre za eno in isto zadevo, niso primerna za vselitev. Na podlagi takratnih razprav in nekaterih novih dejstev je nastal predlog, se pravi nova različica Predloga zakona o reševanju stanovanjske problematike mladih, kjer predlagamo samo to, da se za razliko od prej izvzame stanovanja, ki so v lasti slabe banke, in pa da se na Stanovanjski sklad prenese tista prazna državna stanovanja, ki so neposredno pod Vlado bodisi preko komisije, ministrstev in tako naprej, ki so primerna za takojšnjo vselitev. Seveda ohranjamo to, da so do najema stanovanja iz posebnega fonda upravičene mlade družine ter posameznice in posamezniki, ki še niso dopolnili 35 let starosti. Ta stanovanja se prenese na Stanovanjski sklad, Stanovanjski sklad potem naredi razpis. To so eni od pogojev, pogoj pa je seveda tudi, da v primeru, da je prijaviteljev oziroma prosilcev za ta stanovanja več, da se upošteva tudi premoženjski oziroma socialni status, da seveda dobijo v najem stanovanja tisti, ki so slabše socialno podkovani. Predlog je dobronameren in je samo začetek reševanja stanovanjske problematike mladih. Verjamem, da lahko skozi razpravo kakšno stvar tudi še izboljšamo, popravimo in pa seveda potem sledimo tudi ostalim predlogom, ki pa bodo verjetno čakali že novo vlado.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor gospe Lidiji Stebernak.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Skupina poslank in poslancev je Državnemu zboru Republike Slovenije ponovno predložila nekoliko spremenjen Predlog zakona o reševanju stanovanjske problematike mladih, kot je bil vložen že v juliju 2015. Sedanji predlog zakona se razlikuje v tem, da so iz predloga izločena nezasedena stanovanja iz fonda Družbe za upravljanje terjatev bank. Želeli bi poudariti, da se Vlada zaveda problematike na področju dostopnosti stanovanj za mlade in mlade družine, rešuje pa jo v okviru usmeritev Resolucije o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2025, ki je bila decembra 2015 sprejeta tudi v Državnem zboru. Resolucija tako predvideva številne druge instrumente in ukrepe za ciljno skupino mladih, katerih predlagatelj ne omenja. Na splošno je predlog zakona nedorečen in kot tak v praksi neizvršljiv. Predvideva namreč, da bodo na sklad prenesena vsa nezasedena stanovanja, s katerimi upravljajo Ministrstvo za obrambo, Ministrstvo za pravosodje, Ministrstvo za notranje zadeve in Ministrstvo za javno upravo, pri tem pa število ni jasno določeno in je o njem mogoče le sklepati. Pojem nezasedeno stanovanje v predlogu zakona ni opredeljen, glede na obrazložitev pa zajema tudi stanovanja, ki so že bila dodeljena, pa jih upravičenci še niso prevzeli, ter stanovanja, ki so v postopku prodaje. Neopredeljeni so tudi pogoji najema in predvidene prodaje. Finančne posledice zakona so prikazane nepopolno, stroški za ureditev stanovanj namreč ne bi bili zanemarljivi. Iz predloga zakona ne izhaja, kje so predvidena sredstva za obnovo in vzdrževanje potrebnih stanovanj v okviru posebnega fonda Stanovanjskega sklada Republike Slovenije, kar kaže na to, da zakon ni ustrezno pripravljen na sistemskem nivoju. Predlog zakona bi imel na državni proračun negativne posledice. Stanovanja, ki so predstavljala trajno nezasedena stanovanja, so že bila prenesena na Stanovanjski sklad Republike Slovenije. Stanovanja, ki so ostala in so v upravljanju Ministrstva za javno upravo, pa so uporabna in namenjena reševanju stanovanjskih vprašanj javnih uslužbencev, kar kaže tudi polna zasedenost razpoložljivega stanovanjskega fonda Ministrstva za javno upravo. Prav tako so stanovanja v lasti Ministrstva za obrambo in Ministrstva za notranje zadeve namenjena reševanju stanovanjskih potreb njihovih uslužbencev in so večinoma zasedena. Želeli bi opozoriti, da skladno s Stanovanjskim pravilnikom sodijo v krog upravičencev za najem tudi mladi, ki so na začetku službene kariere in si na drugačen način ne morejo rešiti stanovanjskega vprašanja, vendar morajo za najem stanovanj iz tega fonda izpolnjevati pogoje, določene v pravilniku. Ravno tako imajo tudi mladi, ki niso zaposleni v državni upravi, možnost najema tistih stanovanj, ki se nahajajo izven centrov državne uprave, kjer med delavci državnih organov, Policije in Slovenske vojske ni interesa za najem. V tem primeru gre za pravno in dejansko sicer urejena stanovanja na lokacijah, na katerih ni povpraševanja s strani zaposlenih v prej navedenih organih. Zaradi vsega navedenega Vlada RS predloga zakona ne more podpreti. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Igor Zorčič.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! Z reševanjem stanovanjske problematike mladih se ukvarjajo številne države, še posebej v obdobju gospodarske krize in po njej, ko so si mladi težje pridobili prvo zaposlitev, po drugi strani pa so tudi tisti mladi, ki so zaposleni, zaradi kreditnega krča, s katerim se je država soočala vrsto let, težko pridobili posojilo za prvo rešitev stanovanjskega problema. Te trende na trgu, ki so ključni problem stanovanjske problematike mladih, smo v mandatu uspeli zasukati na bolje. Brezposelnost se je s skoraj 130 tisoč v letu 2014 znižala na manj kot 85 tisoč v letu 2017, brezposelnost med mladimi pa se je v tem mandatu prepolovila. Danes že samo dejstvo, da se je stopnja brezposelnosti med mladimi pomembno znižala, kaže na to, da bo marsikdo lahko uredil svoj stanovanjski problem. Kljub temu pa se seveda zavedamo, da se mladi od drugih z enako ogroženim socialnim statusom razlikujejo po tem, da se nahajajo v obdobju ustvarjanja družine, zaradi česar mora imeti država do njih poseben posluh. Slovenija se že vrsto let posveča zagotavljanju stanovanj socialno ogroženim v obliki najema neprofitnih stanovanj, kjer so mladi in družine preferirani kot prednostna kategorija prosilcev. Prav tako pa se stanovanjska problematika rešuje v okviru Stanovanjskega sklada Republike Slovenije, ki skladno s svojo poslovno politiko financira in izvaja nacionalni stanovanjski program, spodbuja stanovanjsko gradnjo, prenovo in vzdrževanje stanovanj in stanovanjskih stavb. Na tem mestu ni odveč omeniti, da je bila vloga Stanovanjskega sklada Republike Slovenije tudi na področju reševanja stanovanjske problematike mladih leta 2012 okrnjena, saj se je z Zakonom o uravnoteženju javnih financ prekinilo nadaljnje izvajanje Zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi in subvencijah mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja. Država lahko zagotavlja možnosti varčevanja v nacionalni stanovanjski varčevalni shemi le v okviru pogodb, sklenjenih do uveljavitve ZUJF-A. Predlagatelj je v Državni zbor vložil zakon, s katerim naj bi se, kot navaja sam, zagotovila pomoč mladim in mladim družinam pri reševanju stanovanjskega problema. Gre za pravno pomanjkljive rešitve, ki pavšalno urejajo prenos stanovanj s Stanovanjske komisije Vlade Republike Slovenije, Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za obrambo, Ministrstva za pravosodje in Družbe za upravljanje terjatev bank na posebni fond Stanovanjskega sklada Republike Slovenije, nato pa določajo, da so do najema stanovanj iz posebnega fonda upravičene mlade družine in posamezniki in posameznice, ki še niso dopolnili 35 let, kot spodbuda za prvo reševanje stanovanjskega problema. Predlog zakona po oceni Poslanske skupine Stranke modernega centra kljub svojemu privlačnemu naslovu ne rešuje stanovanjske problematike mladih, temveč jo zaradi svoje nedodelanosti in posledične neizvedljivosti, hkrati pa tudi konfliktnosti z drugimi zakoni kvečjemu otežuje. Zakon namreč ne določa, za kakšen prenos stanovanj naj bi šlo, saj je tako presplošen izraz možno razlagati kot prenos lastninske pravice ali pa prenos v upravljanje. Predlog zakona nam dalje ne definira pojma nezasedeno stanovanje, saj glede na obrazložitev zajema tudi stanovanja, ki so že dodeljena, pa jih upravičenci se niso prevzeli, stanovanja, ki so v postopku prodaje, in tako naprej. Predlog zakona je tudi v nasprotju z zadnjimi spremembami Zakona o državni upravi, kjer je predvidena centralizacija ravnanja z nepremičnim premoženjem v okviru Ministrstva za javno upravo, in v nasprotju s sprejeto Strategijo ravnanja z nepremičnim premoženjem države, prav tako pa v nasprotju z Zakonom o organiziranosti in delu v policiji in Uredbo o upravljanju z vojaškimi nepremičninami. Zaradi navedenega v Poslanski skupini Stranke modernega centra predloga tega zakona ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Postopkovno, gospod Žan Mahnič, izvolite.
Hvala, podpredsednik. Mi se lahko v tem parlamentu pogovarjamo samo, prvič, če se dobro slišimo, in pa drugič, če si preberemo tisto, o čemer govorimo. Predlagam, da si mogoče glede na to, da bo kolega Zorčič verjetno še imel besedo, vzamemo nekaj časa ali s pavzo ali kako drugače, da si prebere predlog zakona, ki smo ga predlagali. Kajti očitno se je zmotil in je bral prejšnji predlog. V 2. členu zakona, ki smo ga predlagali, namreč piše: »Posebni fond Stanovanjskega sklada Republike Slovenije predstavljajo nezasedena stanovanja iz fonda stanovanj Stanovanjske komisije Vlade, Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za obrambo in Ministrstva za pravosodje.« Nikjer ni omenjena Družba za upravljanje terjatev bank, kar pa je kolega Zorčič omenil. Dajte si prebrati novi predlog zakona, ker ste očitno brali starega. To je prvo. In ker se še ne poslušamo, sem izrecno povedal, gospod podpredsednik, da smo izvzeli DUTB. Težko bomo najprej govorili o tej temi, če poslanec, ki predstavlja stališče največje vladne stranke, bodisi tega predloga ni prebral bodisi je prebral prejšnji predlog. Nekaj je treba v zvezi s tem ukreniti.
Hvala, gospod Mahnič. Predlagam, da poslušamo vsa stališča poslanskih skupin. Verjamem, da bo gospod Igor Zorčič znal v nadaljevanju obrazložiti svoj pogled glede podane tematike. Gospod Danijel Krivec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Pred nami je Predlog zakona o reševanju stanovanjske problematike mladih, ki se sprejema po normalnem postopku, kar pomeni, da imamo danes prvo branje in da lahko zakon še v veliki meri dopolnimo – glede na to, da je bilo v nekaterih stališčih že kar nekaj pripomb. Pravica do stanovanja je temeljna človekova pravica, priznana v več mednarodnih listinah. Ustrezna stanovanjska politika je tudi eden od temeljev gospodarskega razvoja Evropske unije, poleg tega pa ima lahko uspešna stanovanjska politika, še posebej usmerjena v mlade, velik vpliv na lokalno in regionalno gospodarsko rast. Čeprav sama stanovanjska politika ni v izrecni pristojnosti Evropske unije, imajo mnoge njene druge politike neposreden ali posreden vpliv na reševanje stanovanjskih vprašanj. V 90. letih prejšnjega stoletja se je trg najemnih stanovanj razvijal v smeri neprofitnih in tržnih najemnih stanovanj. Jazbinškov zakon je omogočil privatizacijo družbenih stanovanj, začel se je oblikovati trg, ki je temeljil na zakonitostih ponudbe in povpraševanja. Dogajanje v obdobju 2000–2009 je pokazalo, da zgolj trg ne more reševati problema stanovanjske oskrbe prebivalstva. Na začetku tega obdobja je bila ponudba tržnih stanovanj razmeroma skromna, med letoma 2004 in 2007, ko so nepremičninska in gradbena podjetja množično gradila za trg, je poskočila, v zadnjih letih pa sta zaradi gospodarske krize gradnja in z njo stanovanjska ponudba novih stanovanj bistveno upadli. Zaradi izrazitega upada v povpraševanju je na trgu ostalo precejšnje število nenaseljenih, neprodanih in tudi nedokončanih stanovanj. Potreba po stanovanjih je izkazana skozi bolj ali manj stanovitna demografska gibanja in je morebiti rezultat nihanj, ki so prisotna na stanovanjskem trgu. Slovenija potrebuje celovit nacionalni sistem stanovanjske oskrbe, ki bo enakovredno obravnaval samograditeljstvo, tržno ponudbo stanovanj, oskrbo s strani javnega sektorja in oskrbo v javno-zasebnem partnerstvu. Obenem mora sistem stanovanjske oskrbe zagotoviti ustrezne mehanizme financiranja stanovanjske oskrbe, ki bodo vključevali vse akterje stanovanjske oskrbe, javni sektor, občine, državo, podjetniški sektor in seveda tudi gospodinjski sektor. Razviti je treba nacionalni sistem stanovanjskega varčevanja in kreditiranja. Dostop do cenovno dostopnih stanovanj je ena od prednostnih nalog Evropske unije. V poročilu o napredku Strategije Evropa 2020 pa je poudarjeno, da so poceni in kakovostna stanovanja ključni dejavnik življenjskega standarda in blaginje, zlasti za bolj ranljive ljudi. Dostopnost stanovanj je v državah Evropske unije zelo različna. Kljub soglasju, da je problem dostopnosti stanovanj po vsej Evropi velik, pa je sama definicija dostopnosti predmet nacionalne razlage. Po definiciji Eurostata se šteje, da je gospodinjstvo preobremenjeno, če skupni strošek stanovanja predstavlja več kot 40 % razpoložljivega dohodka, kjer stroški vključujejo plačila obresti hipotekarnih ali stanovanjskih posojil in stroške najemnine. Prav tako so vključeni stroški vode, elektrike, plina in ogrevanja ter vsi stroški, povezani z rednim vzdrževanjem in zavarovanjem. Novembra 2015 je Državni zbor sprejel Resolucijo o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2025, ki je eden ključnih dokumentov za reševanje stanovanjske problematike v prihodnje in oblikuje aktivno stanovanjsko politiko. S programom so sprejeta izhodišča, da se odpravi primanjkljaj stanovanj na lokacijah, kjer je povpraševanje največje, da se poveča število najemnih stanovanj, izboljša energetski in funkcionalni standard obstoječega starajočega se stanovanjskega fonda ter mobilnost prebivalcev in poveča zanimanje investitorjev za vlaganje v stanovanjsko gradnjo v javnem interesu. Resolucija izpostavlja, da veljavna zakonodaja ne podpira razvoja najemnega trga, zlasti davčna in stanovanjska ne omogočata uravnoteženih ukrepov za vzpostavitev učinkovitega sistema stanovanjske oskrbe. Resolucija je v tem delu že izpostavila nujnost sprememb. Dejstvo je, da so pri reševanju stanovanjskega problema močno omejene mlade generacije, ki si ravno ustvarjajo družino. Njihova kreditna sposobnost pa je zaradi začetka poklicne kariere še nizka. Dejstvo je tudi, da je mladim stanovanjski sklad manj naklonjen, saj je najobičajnejši način pridobivanja v Sloveniji nakup, pri čemer imajo mladi praviloma nižje prihodke, na trgu dela pa se soočajo z zaposlitvami za določen čas ali celo v prekarnih oblikah dela. Visoke cene nepremičnin ter otežen dostop do finančnih virov mladim otežuje prehod v lastno stanovanje. Nakup stanovanja je mladim onemogočen zaradi visokih cen in finančnega rizika, ki ga prinaša nakup stanovanja in dolgoročno zadolževanje. Nakup stanovanja hkrati zmanjšuje mobilnost in povečuje stroške v primeru spremenjenih bivalnih potreb. Pomembna pa je vzpostavitev posebnih mehanizmov za zagotavljanje stanovanj za mlade družine in mlade posameznike, tako v smislu dolgoročnega najema kot nakupa oziroma odkupa prvega stanovanja. Republika Slovenija pa ima v okviru izvršilne veje oblasti, v okviru ministrstev 4 fonde stanovanj, in sicer fond Stanovanjske komisije Vlade Republike Slovenije, Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za obrambo in Ministrstva za pravosodje. Navedena stanovanja so prvotno namenjena reševanju stanovanjske problematike javnih uslužbencev, predvsem s kadrovskega vidika, vendar pa ta stanovanja v veliki meri ostajajo nezasedena. Cilj predlaganega zakona je mladim in mladim družinam zagotoviti možnost neprofitnega najema stanovanj. V zakonu se tako predlaga, da se do 1. 6. 2018 nezasedena stanovanja iz fonda stanovanj Stanovanjske komisije Vlade Republike Slovenije, Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za obrambo in Ministrstva za pravosodje prenesejo na Stanovanjski sklad Republike Slovenije. Tako prenesena stanovanja na Stanovanjskem skladu bi bila namenjena izključno za najem mladim in mladim družinam. V zakonu tudi predlagamo, da bi imeli mladi in mlade družine možnost odkupa stanovanja po petih letih bivanja, pri čemer bi se vse plačane najemnine štele v odkupno ceno stanovanja. Sprejetje predlaganega zakona bo imelo tudi pozitivne posledice za državni proračun, saj bo razbremenilo upravljavce nezasedenih stanovanj v okviru izvršilne veje oblasti. V naši poslanski skupini bomo zakon v prvi obravnavi podprli.
Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane in spoštovani! Danes ponovno obravnavamo Predlog zakona o reševanju stanovanjske problematike mladih, ki je bil z nekaj razlikami vložen že julija 2015. Takrat se je predlog zakona zavrnil kot neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Tokratno besedilo ne vsebuje nekaterih rešitev, ki jih je vseboval takratni predlog, kot na primer tokrat med rešitvami ni več nezasedenih stanovanj iz fonda DUTB. Ob branju predlaganih rešitev se nam poraja vprašanje, ali so predlagane rešitve v praksi izvedljive. Na sklad naj bi se namreč prenesla čisto vsa nezasedena stanovanja različnih ministrstev. Iz obrazložitev izhaja, da predlagatelj med nezasedena stanovanja šteje tudi tista, ki so bila upravičencem že dodeljena, niso pa jih še prevzeli. Prav tako iz obrazložitev izhaja, da v ta pojem spadajo tudi stanovanja, ki so še v postopku predaje. Tudi v Poslanski skupini Desus se zavedamo stanovanjske problematike, saj imamo v naši državi zelo specifičen odnos do stanovanj. Več kot 90 % stanovanj je namreč v zasebni lasti, kar pomeni, da država kot taka ne more in ne sme posegati v zasebno lastnino. Prav zaradi pomanjkanja javnih najemnih stanovanj smo konec leta 2015 sprejeli Resolucijo o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2025. Ta je posebno pozornost namenila ustvarjanju razmer za zagotavljanje kakovosti bivanja za različne ciljne skupine prebivalstva, torej tudi za stare in za mlade. Zastavljeni projekti se že izvajajo. Mogoče vsi ne tako hitro, kot bi si želeli, pa vendar se izvajajo. V omenjenem nacionalnem stanovanjskem programu ima glavno vlogo Stanovanjski sklad Republike Slovenije, ki naj bi z lastno gradnjo in sodelovanjem z občinskimi stanovanjskimi skladi do leta 2020 zagotovil 2 tisoč dodatnih stanovanj, večino v Ljubljani, Mariboru in Kranju. K reševanju te problematike naj bi prispevali tudi ukrepi za zagotavljanje stanovanj za starejše in za mlade ter projekta Stanovanjske skupnosti in Stanovanjske zadruge. V načrtu je tudi sprememba sistema neprofitne najemnine, ki bi jo zamenjala stroškovna najemnina, socialno ogroženi pa bi za kritje razlike dobili subvencije. V Poslanski skupini Desus nimamo enotnega mnenja o primernosti predloga zakona, ki je pred nami, zato naše glasovanje ne bo enotno. Hvala lepa.
Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani tri poslanke in sedem poslancev! Hvala bogu, da nas še kdo od državljanov gleda na malih ekranih. Vsi radi rečemo, da na mladih svet stoji, da so naša prihodnost in ogledalo naše družbe. Res je. A ravno mladi so danes prikrajšani za marsikatero osnovno dobrino, ki nam bi jo sicer v skladu s slovensko ustavo zagotavljala naša država, ki v 78. členu navaja: »Država ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo primerno stanovanje.« Realna slika je danes zelo kruta. Mladi skoraj ne dobijo priložnosti za zaposlitev, če imajo veliko srečo, lahko sklenejo pogodbo za zaposlitev za določen čas ali pa opravljajo prekarno delo. Logična posledica tega dejstva je, da ne morejo dobiti kreditov za nakup stanovanja, tržne najemnine pa so visoke. Njihova prihodnost se vrti v začaranem krogu in zdi se, da postajajo ena najranljivejših skupin v naši družbi, pa bi moralo biti obratno. Krščanski demokrati v ospredje vedno postavljamo družino kot najvišjo vrednoto našega bivanja. Eden osnovnih pogojev zanjo je tudi primernost stanovanja in država je tista, ki mora poskrbeti, da bi mlada družina, ki se postavlja na noge, imela možnost pridobitve stanovanja pod ugodnimi pogoji. V Novi Sloveniji pozdravljamo predlog Slovenske demokratske stranke. Kljub temu da v trenutku ne dajo odgovora na vsa vprašanja samega izvajanja zakona, pa je pravi odgovor na današnjo kritično stanje na tem področju. V Poslanski skupini Nove Slovenije se sprašujemo: Ali je država dober gospodar? Ali ustrezno upravlja z nepremičninami? In predvsem: Ali je ravnanje in upravljanje z nepremičninami ekonomično? Dejstvo je, da potrebujemo hitro ukrepanje, hitre rešitve, pa čeprav gre le za določeno populacijo državljanov in čeprav je vprašanje stanovanjskih problemov povezano tudi z drugimi ranljivimi skupinami. Resolucija o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2025, ki smo jo sprejeli leta 2015, še nekaj let ne bo prinesla želenih učinkov, pa čeprav predvideva kar nekaj podobnih potez kot današnji predlog, izgradnja stanovanjske skupnosti za mlade, zagotavljanje ugodnih najemnih stanovanj mladim in mladim družinam do določene starosti in tudi najem s kasnejšim odkupom. Ne moremo oporekati, da resolucija prinaša pozitivne ukrepe, vendar so dolgoročni odvisni od številnih pogojnikov in vpeti v reševanje stanovanjske problematike skupaj z drugimi ranljivimi skupinami prebivalstva. Stanovanjski sklad Republike Slovenije je sicer septembra 2016 sprejel poslovno politiko za obdobje 2017–2020, v kateri si je zastavil cilj zagotoviti 2 tisoč novih javnih najemnih stanovanj do leta 2020. Če bo cilj dosežen, bo rešenih vsaj nekaj stanovanjskih problemov. V predlogu zakona se tako predlaga, da se do 1. 6. 2018 nezasedena stanovanja s fonda stanovanj Stanovanjske komisije Vlade Republike Slovenije, Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za obrambo in Ministrstva za pravosodje prenesejo na Stanovanjski sklad Republike Slovenije. Predlog bo po našem mnenju rešil prvi stanovanjski problem vsaj nekaj mladim družinam in mladim posameznikom. Predlagatelj navaja, da jih je od skupaj 434 stanovanj kar 219 namenjenih za najem. Zakaj jih ne bi prednostno dobili mladi, seveda pod določenimi pogoji? Čeprav gre za službena stanovanja, ki so namenjena reševanju stanovanjskih potreb javnih uslužbencev in funkcionarjev v državni upravi, to še ne pomeni, da so lahko dalj časa prazna, nezasedena. Če jih država nujno potrebuje, potem naj jih kot dober gospodar tudi odda v skladu s svojo kadrovsko politiko, če pa te potrebe dejansko ni, naj jih prenese na Stanovanjski sklad kot nosilca izvajanja nacionalne stanovanjske politike. Vemo, da je veliko teh stanovanj v slabem stanju, ker so nezasedena in nevzdrževana. Lahko bi služila svojemu namenu, če danes podpremo predlagane rešitve. V Novi Sloveniji smo prepričani, da bi morala država za svoje premoženje bolje skrbeti, a kot kaže, za to ni prave volje. Vse se odlaša na daljši čas in se izgovarja na sistemsko urejanje področja, zato je vedno najpriročnejši odgovor, da se ne da čez noč. Predlog zakona o reševanju stanovanjske problematike mladih bomo seveda v naši poslanski skupini podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Levica. Stališče bo predstavil dr. Matej T. Vatovec.
Najlepša hvala, podpredsednik. Rakrana slovenske stanovanjske politike je bagatelna privatizacija, značilna za večino vzhodnoevropskih držav, pri nas splošno znana kot Jazbinškov zakon. Od 31-odstotnega deleža javnih najemniških stanovanj leta 1990 je do leta 2000 ta strmoglavil na zgolj še 3 %. Privatizacija je spodkopala same temelje javne stanovanjske politike. Namesto da bi država stanovanja zagotavljala, naj bi zdaj zagotavlja le še pogoje, v katerih naj bi se na prostem trgu zadovoljilo potrebam prebivalstva. Trg in podjetja na njem seveda ne morejo in niti nimajo nikakršnega interesa opravljati socialne funkcije zadovoljevanja družbenih potreb, temveč sledijo izključno profitno naravnanim motivom. Predlagatelji zakona, ki ga danes obravnavamo, v samem predlogu ugotavljajo, da zgolj trg ne more reševati problema stanovanjske oskrbe prebivalstva. Ta ugotovitev je napačna. Trg sploh ne more reševati problema stanovanjske oskrbe prebivalstva. Trg je tisti, ki problem stanovanjske oskrbe prebivalstva pravzaprav povzroča, ker se na njem stanovanja med prebivalstvom prerazporejajo glede na to, kdo stanovanje lahko plača, ne pa glede na to, kdo stanovanje potrebuje. Prav tako je napačna ugotovitev, da je zaradi izrazitega upada povpraševanja na trgu ostalo precejšnje število nenaseljenih, neprodanih in tudi nedokončanih stanovanj. To ni posledica upada povpraševanja, ampak različnih špekulativnih naložb v nepremičnine in posledično do skrajnosti napihnjenih cen stanovanj, ki si jih lahko privoščijo le najpremožnejši in tisti, za katere banke ocenijo, da bodo lahko kredit odplačali, še preden umrejo. Večina prebivalcev si torej stanovanja danes ne more privoščiti. Predlog zakona o reševanju stanovanjske problematike mladih tega stanja niti približno ne rešuje. Še več, omogoča celo postopno privatizacijo še tistih nekaj stanovanj, ki so v lasti države. Gre za stanovanja Stanovanjske komisije Vlade Republike Slovenije, Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za obrambo in Ministrstva za pravosodje. Vsega skupaj, po oceni glede na podatke iz leta 2015, je to okoli 200 stanovanj. Ta bi se prenesla na republiški stanovanjski sklad, državni organi pa bi ostali brez stanovanj, ki so namenjena reševanju problematike javnih uslužbencev predvsem s kadrovskega vidika. Tu je treba poudariti, da bi državni organi lahko to tudi brez sprejetja tega zakona storili že danes, če bi ocenili, da stanovanj ne potrebujejo več, in da se je to v preteklosti tudi že zgodilo. Zakon je sporen v dveh točkah. Kot že rečno, bi državni organi ostali brez stanovanj za svoje uslužbence, kot drugo pa bi se teh 200 stanovanj preneslo na državni stanovanjski sklad. Ta že dolgo ne izpolnjuje več svoje osnovne funkcije zagotavljanja stanovanjskih potreb prebivalcev. Nazadnje se je to videlo na primeru Zeleni gaj, kjer so zgradili luksuzna nadstandardna neprofitna stanovanja za tiste, ki si lastno stanovanje tako ali tako že lahko privoščijo in ga tudi najverjetneje že imajo. Sklad se pogosto obnaša kot država v državi. Najbolj evidenten primer tega je, da sklad oddaja stanovanja za stroškovno najemnino. Stanovanjski zakon pozna samo tri vrste najemnin: neprofitno, prostotržno in najemnino za službena stanovanja. Stanovanjski sklad kot javni stanovanjski sklad bi moral oddajati stanovanja po neprofitni najemnini, oddaja jih po stroškovni najemnini, za kar nima niti nikakršne zakonske podlage, višina najemnine pa je le rahlo nižja od tržne. To je tudi razlog, da v Levici ne verjamemo temu, da bi se stanovanja, ki bi se prenesla na sklad z zakonom, ki ga obravnavamo, prvenstveno delila socialno ogroženim družinam. Te si plačevanja tržnih najemnin – recimo bobu bob in imenujemo to tržna in ne stroškovna najemnina – že tako ne morejo privoščiti. Predlagatelji zakon prodajajo javnosti kot ukrep, ki bo rešil stanovanjsko problematiko mladih, cilj zakona je zagotoviti mladim družinam stanovanja. Tudi če predpostavimo, da se bo to res zgodilo in da bodo ta stanovanja na koncu res dobile socialno ogrožene mlade družine, je teh stanovanj okoli 200. To pokrije približno 3 % potreb po javnih najemnih stanovanjih v Sloveniji, tako da stanovanjska problematika mladih tudi s sprejetjem tega zakona še zdaleč ne bo rešena. Če povzamem. Predlagani zakon ne rešuje stanovanjske problematike mladih, predvsem ne socialno najbolj ogroženih, jemlje stanovanja državnim organom oziroma njihovim uslužbencem in z možnostjo odkupa predstavlja nadaljnji korak v privatizaciji državnih, prej družbenih stanovanj, zato bomo glasovali proti predlogu zakona. Stanovanjsko problematiko mladih, pa tudi vseh drugih, ki nimajo in si ne morejo privoščiti lastnih stanovanj, je treba reševati predvsem z gradnjo javnih neprofitnih stanovanj, spodbujanjem stanovanjskih zadrug in regulacijo trga, ki evidentno ne deluje. V Levici smo že pri zadnji vladni noveli Stanovanjskega zakona predlagali amandma, s katerim bi povečali obseg zadolževanja javnih stanovanjskih skladov in s tem spodbudili gradnjo neprofitnih stanovanj. Vzpostavitev pravnega okvira za spodbujanje ustanavljanja stanovanjskih zadrug je nekaj, kar bomo nedvomno morali rešiti v naslednjem mandatu. Včeraj smo glasovali o noveli Stanovanjskega zakona, ki smo jo predlagali v Levici in s katero smo hoteli dati občinam možnost uvedbe maksimalne najemnine. S tem bi zajezili rast najemnin, ki si jih danes, prav tako kot stanovanj, večina več ne more privoščiti, pa razen Levice ni bil nihče za ta zakon. Ne glede na to si bomo za takšen ukrep in za druge ukrepe regulacije stanovanjskega trga s ciljem njegove končne odprave prizadevali tudi v bodoče. Ko bomo vsi imeli primerno stanovanje, bo trg odmrl sam od sebe. Stanovanje namreč ne sme biti tržno blago, ampak nekaj, kar je osnovna človekova pravica.
Besedo ima dr. Mirjam Bon Klanjšček, predstavila bo stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala lepa. Vsi prav lepo pozdravljeni! Predlog zakona o reševanju stanovanjske problematike mladih, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS, bomo danes obravnavali že drugič, z malce spremembami. Iz predloga zakona so izločena nezasedena stanovanja iz fonda Družbe za upravljanje terjatev bank, d. d., skrajšan pa je tudi rok za prenos stanovanj na Stanovanjski sklad Republike Slovenije. Že ob prvi vložitvi v letu 2015 se je vnela burna debata o pomanjkljivi stanovanjski politiki mladih. Do danes ta politika ostaja nespremenjena, torej pomanjkljiva. Verjamem, da se tudi razprava ne bo kaj dosti razlikovala od prve. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev predlog zakona podpiramo, kajti vsi se strinjamo, da je probleme mladih treba reševati, ne pa samo govoriti o njih. Stanovanjski problem velja za enega največjih problemov mladih. Tisti, ki se odločajo za nakup prve nepremičnine, takoj naletijo na težave pri zahtevah posojilodajalca. Se sploh zavedamo, da Republika Slovenija sodi med države, kjer mladi najdlje ostajajo pri starših? Zato je naša naloga, da mladim ustvarimo dobre pogoje za stabilno prihodnost, mi pa reševanje problemov samo odlagamo in odlagamo. Očitno nekateri svojih nalog ne jemljejo dovolj resno. Čeprav je predlog zakona v nekaterih delih nedodelan, pa na drugi strani odpira pomembna vprašanja, prav tako se tekom postopka vse da urediti in dopolniti. Če smo z amandmaji popravljali vladne zakone, bi lahko tudi tega. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravita naj se gospod Tomaž Lisec in gospa Ljudmila Novak. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Naj ponovim naše stališče, ki je seveda naklonjeno temu predlogu zakona. Mislim, da morda prav zdaj, ko smo tik pred volitvami, ko nimamo vlade s polnimi pooblastili, kar ni nobena katastrofa in ni nek pojav, ki ga ne bi poznali, lahko morda brez nekih koalicijskih spon vsaj koalicijski poslanci bolj svobodno odločajo. Takšno je vsaj moje mnenje in tudi moja izkušnja. Predlagatelj navaja število stanovanj, in sicer 434 stanovanj, in od teh 434 stanovanj jih je kar 219 namenjenih za najem. Zelo logično se postavlja vprašanje, zakaj jih ne bi prednostno dobili mladi. Seveda pod določenimi pogoji, ne kar tako. Čeprav gre za službena stanovanja, ki so namenjena reševanju stanovanjskih potreb javnih uslužbencev in funkcionarjev v državni upravi, to seveda še ne pomeni, da so lahko dalj časa prazna, torej nezasedena. Stanovanja so ena velika vrednost in glede na to, da predvsem mlade družine zelo težko pridejo do svojega stanovanja, zakaj jim ne bi s tem predlogom zakona poskušali, vsaj nekaterim, rešiti stanovanjskega problema? Če jih država nujno potrebuje, potem naj jih kot dober gospodar tudi odda v skladu s svojo kadrovsko politiko, če pa te potrebe dejansko ni, naj jih prenese na Stanovanjski sklad kot nosilca izvajanja nacionalne stanovanjske politike. Vemo, da je veliko teh stanovanj v slabem stanju, ker so nezasedena in seveda nevzdrževana. Lahko bi služila svojemu namenu, če danes podpremo te predlagane rešitve. Tukaj bi dejansko morali poslanci imeti pred seboj mlade, predvsem mlade družine in jim iti naproti. Ne vem, kje bi tu lahko bil problem, če ne bi šli v tovrstno rešitev, kot jo predlagajo predlagatelji zakona. Mi v Novi Sloveniji smo namreč prepričani, da bi morala država za svoje premoženje skrbeti bolje, a kot kaže, tukaj nikoli ni prave volje. Vse se nekako odlaša na daljši čas in se izgovarja na sistemsko urejanje področja, zato je vedno najpriročnejši odgovor, da se čez noč ne da narediti nič. Mi ta predlog zakona razumemo tudi v kontekstu družinske politike in družinsko politiko razumemo kot eno od ključnih pri odzivu države na resnično slabo demografsko sliko in projekcije gibanja prebivalstva za Slovenijo. O tem, da je slovenska družba tista družba, ki se znotraj Evropske unije najhitreje stara, že veliko časa govorimo, imamo statistične podatke. Tudi vemo, da prav to dejstvo, da se družba zelo hitro stara, pomeni velik fiskalni izziv, ampak nikogar ne strezni, nihče ne pride z rešitvami. No, nihče [[…]]Vlada je tista, ki bi morala imeti odgovore na tovrstne izzive. V Novi Sloveniji smo identificirali tri ključna področja, ki bi odločilno vplivala na odločanje staršev, ja, tudi za več otrok, ker tudi na ta način ali pa predvsem na ta način bi reševali zelo slabo demografsko strukturo oziroma demografsko sliko. Nekdo je rekel: »Ja, saj pa je problem staranja družbe problem celotne Evrope.« Mene to ne briga! Mene briga, kakšne probleme ima naša država. Naša država. Dejstvo je gotovo tudi to, da če ima slabe demografske kazalnike dvomilijonski narod, je to nekaj drugega, kot če ima slabe demografske kazalnike 80-milijonski narod. Toliko najbrž razumemo problematiko. Ta tri z naše strani identificirana področja, ki bi odločilno vplivala na odločanje staršev za več otrok, so: prvič – vrednote, drugič – službe in tretjič – stanovanja. Prav o tej problematiki zdaj govorimo. Svoje poslanstvo, naše politično poslanstvo namreč, vidimo predvsem v tem, da spremenimo odnos države do družine. Mislim, da smo doslej imeli relativno slabo družinsko politiko. Mi ne moremo realizirati družinske politike preko socialnih transferov, družina ni sociala, družinska politika mora biti nekaj drugega. Ne želim govoriti o vseh dimenzijah družinske politike danes, ampak danes želim posebej izpostaviti prav ta stanovanjski problem. Mladim družinam bi morali preko Stanovanjskega sklada Republike Slovenije, o katerem sem prej govoril v smislu teh službenih stanovanj, končno omogočiti preko neke posebne sheme, da mlade družine pridejo do stanovanj pod ugodnimi najemnimi pogoji, seveda z možnostjo kasnejšega odkupa, po 5 oziroma 10 letih, pri čemer se do takrat plačane najemnine vštejejo v plačilo kupnine. Gre za zelo znan režim oziroma princip rent to buy. Zagotovi naj se fond različnih stanovanj za različna življenjska obdobja, ki bi preko Stanovanjskega sklada ali pooblaščenih stanovanjskih zadrug omogočala družinam učinkovito reševanje stanovanjskega vprašanja glede na njihove potrebe v različnih obdobjih. Kolegice in kolegi, veliko je razlogov, ki govorijo v prid podpori zakonu, ki ga obravnavamo, torej Predlogu zakona o reševanju stanovanjske problematike mladih. Kar se tiče Poslanske skupine Nove Slovenije, je, kot rečeno, naša podpora zagotovljena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec, pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in gospod Zvonko Lah. Izvolite, gospod Lisec.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. V dveh dneh bomo trikrat govorili o problematiki mladih. Včeraj smo se srečali z vprašanjem, ali si Mladinski svet Slovenije zasluži biti nevladna organizacija, pa je ta koalicija rekla, da si Mladinski svet Slovenije tega ne zasluži. Danes zvečer niti ne bomo imeli možnosti glasovanja o tem, ali si mladi zaslužijo svojega predstavnika v Ekonomsko-socialnem svetu, ker je ta koalicija rekla: »Ne, mladi si ne zaslužijo imeti člana v Ekonomsko-socialnem svetu.« Pred nami je zakon o reševanju stanovanjske problematike mladih, drugi poskus. Očitno bo odgovor večine koalicije zopet: »Stanovanjska problematika mladih nas ne zanima.« Poglejmo v času, ko se koalicija hvali, kaj vse je naredila, dejanske obljube v predvolilnem času, kaj so zapisali v prvih treh mesecih, pijani po zmagi, o tem, kaj bodo naredili, in kakšna je realizacija koalicijske pogodbe dva meseca pred volitvami. Področje mladi: »Koalicija si bo prizadevala okrepiti nadzor nad izvajanjem ukrepov za zaposlovanje mladih in podaljšati trajanje teh ukrepov. Posebno pozornost bomo namenili zagotavljanju pogojev za dostop do prvega stanovanja za mlade in mlade družine.« Naslednji odstavek, stanovanjske zadruge. Morda stavek o zaposlovanju mladih in o tem, kako je ta vlada uspešna – seveda je uspešna pri zaposlovanju mladih, tri četrtine jih dela v Avstriji in drugih sosednjih državah, polovica od teh pa je dejansko šla spremenit stalno prebivališče in je šla v Avstrijo in druge obljubljene dežele. In tega ne govorim na pamet, ker imam doma tak primer, kjer je mlajši brat rekel, da v Sloveniji za njega ni priložnosti. Eden izmed pogojev je bil tudi, ker je imel brata poslanca, ki je član napačne stranke, in je bil nezaposljiv kader in je šel s trebuhom za kruhom. Sedaj je uspešen ne samo v Avstriji, ampak nekje dalje, na mojo žalost pa na srečo prebivalcev tiste države, ki so sprejeli njegovo znanje 4 diplom. Kar se tiče stanovanjske problematike mladih, sem jaz danes pogrešal mnenje Poslanske skupine Socialnih demokratov, kajti v zadnjih 3 mesecih so imeli, mislim da, 2 okrogli mizi o tem, kako bodo reševali stanovanjsko problematiko mladih, ampak o tem so samo govorili. Ko je treba imeti pogum pa kaj narediti, poslancev Poslanske skupine Socialnih demokratov niti ni v dvorani Državnega zbora niti nimajo stališča. Zato jih s tega mesta pozivam, da tisto, kar govorijo, kar obljubljajo, naredijo že sedaj, torej danes, ko imajo možnost to zadevo reševati. Slišali smo s strani državne sekretarke, da številka ni točna, da so problem že dodeljena stanovanja, finančne posledice in tako naprej. Spoštovana državna sekretarka kot predstavnica Vlade, ne glede na to, s katerega ministrstva prihajate, me zanima: zakaj Vlada nima natančnih številk, ali je res vsega kriv Stanovanjski sklad, pa vam nič ne pove, in glede stanovanj, ki jih ima v lasti država, v kakšnem stanju so ta stanovanja, ali je določen del teh stanovanj luksuzen, da v njih živijo državni uradniki oziroma državni funkcionarji, ki si lahko privoščijo stanovanja po tržni in ne po neprofitni ceni. In na drugi strani: koliko je stanovanj, kjer bi verjetno pameten lastnik oziroma upravljavec razmišljal v smeri, ali jih, prvič, obdržati, če pa jih že obdržimo, ali jih je treba porušiti in zgraditi nova oziroma koliko denarja nameniti za njihovo rekonstrukcijo. V nadaljevanju bi zelo rad dobil ta odgovor, kajti floskula, ki ste jo izrekli, citiram: »Zakon ni ustrezno pripravljen na sistemskem nivoju,« je spet puhlica, ki jo imate verjetno na vsaki seji Vlade ali pa na vsakem koalicijskem usklajevanju, ko je pred vami zakon s strani opozicije. »Zakon ni pripravljen na sistemskem nivoju,« pa samo na tej seji Državnega zbora sprejemamo nesistemske zakone, primer, včeraj Zakon o nevladnih organizacijah. Zakonodajno-pravna služba pravi, da gre za ustavno sporne določbe zakona, ko z enim zakonom določite tudi pravila in spreminjate pravila v 20 drugih zakonih. Popolnoma v nasprotju s sistemsko zakonodajo, pa se dela vladna koalicija, češ, nič ne vidim, nič ne slišim, sem na dobri poti k predlogu za Ustavno sodišče, ki bo odločalo. Ne samo, da bo še en zakon, ki se bo reševal na Ustavnem sodišču v tem mandatu, ampak bo imelo Ustavno sodišče v naslednjih nekaj letih ogromno problemov, ker ta koalicija sprejema zakone, ki so na meji oziroma kot že nekajkrat potrjeno že v neskladju z ustavnim redom Republike Slovenije. Ko sem poskušal gospo državno sekretarko, sem dobil občutek, da se dela v tistem smislu: nič se ne da, nič ne moremo, pa predvolilni časi, pa pustimo zadeve pri miru. Potem najboljše, da gremo to nedeljo na volitve pa še enkrat kršimo ustavo in pa volilno zakonodajo, pa bo življenje lepše, da pridobi druga vlada, ki ji je mar za mlade, ki ji je mar za stanovanjsko problematiko mladih, ki ji je mar za družinsko politiko, da to ureja. Ker bomo v teh 2 dneh trikrat očitno dobili dokaz, da tej vladi ni mar za problematiko mladih. To, da se izgovarjate na pravne pomanjkljivosti ob tem, da smo v prvi obravnavi, je neresno. Še bolj je neresno, ker mislim, da smo prvič ta zakon vložili leta 2015. Vložili smo zakon, ki ga je že v letu 2012 pripravljal takratni minister iz kvote SDS na ministrstvu, torej so ga pripravljali uradniki, torej so ga verjetno pripravljali podobni uradniki, kot sedaj sedijo na ministrstvu. Pa od leta 2012 do 2015 nič, 2015 predlog zakona, floskule: zakon je nesistemski, vrzite ven slabo banko. Mi to naredimo, dve leti pa pol kasneje Vlada reče: »Zakon spet ni dober.« Skratka, argumenti moči brez argumentov vsebine, zakaj se ne podpira tega zakona. Kaj je cilj predlaganega zakona; če morda nekdo niti ni prebral zakona, kar smo videli? Je mladim in mladim družinam zagotoviti možnost neprofitnega najema stanovanj. Moram reči, da smo se v Poslanski skupini SDS zelo potrudili, da smo oblikovali malo drugače, malo širše, če želite, pojem, kaj je mlada družina. Sam osebno moram reči, da sem z veseljem sodeloval pri tem oblikovanju definicije, kajti že, mislim da, leta 2008 v mandatu prve vlade, ko se je sprejemal stanovanjski zakon za mlade, ko se je ta zadeva želela reševati, smo se s tem vprašanjem ukvarjali. Na občinskem nivoju sem takrat s kolegi svetniki predlagal posebno oprostitev plačila komunalnega prispevka, 50 % popusta, če želite po domače povedano, za mlade družine. Želeli smo čim bolj razširiti ta pojem družine, da nekdo zaradi takšne ali manjše napake v definiciji tega ne bi naredil. Tudi letos smo se srečali z novim odlokom na občinski ravni in smo predlagali še tisto najširšo dano možnost, ki jo zagovarjajo tudi določeni ostali zakoni, in ne nazadnje, v določbah pišejo tudi posamezni evropski predpisi, kaj je mlada družina. Ampak saj veste, mladi pa mlada družina pa ta koalicije, to nikakor niso sopomenke, na žalost. Mislim, da je zakon zelo v redu, mislim, da je prvi nastavek tega, da rešujemo to, čemur se reče prvo reševanje stanovanjskega problema, da se država znebi nečesa, o čemer očitno niti ne ve, koliko tega ima, kaj se s temi stanovanji dogaja in kaj želi s temi stanovanji država ali preko svojih ministrstev ali pa preko Stanovanjskega sklada narediti. Zato je prav, da se teh stanovanj čim prej znebi, tako da jih dobijo mlade družine oziroma mladi. Sicer baje že vsaj en mesec nisem v nikakršnem pojmu več mlad, kajti pravijo, da nad 40. letom pa dokončno prekrižaš pojem mlad, pa moram povedati v tem primeru svojo izkušnjo prvega reševanja stanovanjskega problema. Mislim, da tukaj ne samo, da bi morala biti država bolj prijazna do mladih, predvsem ne samo pri spreminjanju zakonodaje, torej zakonov, uredb in pravilnikov, ampak bi morala tesno sodelovati z lokalnimi skupnostmi. Zakaj o tem govorim? Ker tudi lokalne skupnosti imajo pomemben mozaik v problematiki reševanja stanovanjske problematike mladih, ali s predpisi ali kot že prej rečeno s popusti pri dohodkih ali pri čem drugem. In ne nazadnje, tudi občine imajo ogromno stanovanj. Jaz sem bil presenečen, ko sem izvedel, da ima naša občina preko 40 stanovanj v svoji lasti, in sedaj čakam odgovor z občine, kdo živi v teh stanovanjih, kakšne so pogodbe, kakšni so pogoji za pridobitev teh stanovanj in tako naprej. Skratka, moja intenca je, da čim prej dobimo ta zakon, potem pa z naslednjimi zakonodajnimi postopki prisilimo tudi občine, da gospodarno ravnajo s stanovanji v svoji lasti. Najbolj odgovorno pa bi delovala lokalna samouprava na tem področju tako, da bi čim prej dala ali v dolgoročni najem z možnostjo odkupa ali pa takoj možnost odkupa teh stanovanj. Pa bog ne daj, verjetno se bo zgodilo, da občine za ogromno teh stanovanj niti ne vedo, kaj se v njih počne, v kakšnem stanju so oziroma koliko so ta stanovanja vredna. In da zaključim, zakaj mislim, da je zelo pomembno združiti tako komponento države kot pa lokalne skupnosti pri prvem reševanju stanovanjskega problema za mlade. Sam sicer imam stanovanje, ki sem ga imel možnost kupiti, ampak ko sva se z ženo odločala, da bi bilo pa morda fino, če bi enkrat svojim otrokom ponudila več kot samo stanovanje v bloku, torej da bi šla v izgradnjo hiše, pa se že pet let po tem, ko sva lastnika zemlje, spopadava z mlini na veter – z državno zakonodajo, z lokalnimi predpisi in z vsemi možnimi izgovori v smislu, kot jih je napovedala tudi državna sekretarka, nič se ne da, tega se ne more [[…]]Vedno je nek izgovor, ali je naklon hiše napačen, ali je kaj drugega napačno, vedno je nekaj napačno, ker si je nekdo zadal, da se z birokratskimi ovirami ne spodbuja, ampak onemogoča reševanje stanovanjskega problema. Zato je ta prva obravnava zelo dober model, kako je treba zadeve reševati. Če je kakšna nomotehnična sprememba v nadaljevanju še potrebna, mislim, da imamo ne glede na volilni čas toliko zdrave kmečke pameti in treznosti še v svojih glavah, da tudi te morebitne nomotehnične ovire, morda na podlagi Zakonodajno-pravne službe, v drugem branju rešimo in naredimo zakon, ki bo marsikateremu mlademu posamezniku oziroma marsikateri mladi družini v Sloveniji omogočil, da čim hitreje, čim ceneje reši prvo reševanje stanovanjskega problema. Zato moja podpora temu zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se gospod Zvonko Lah in gospod Janko Veber. Izvolite, gospa Novak.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Tukaj imamo dva osrednja problema. Po eni strani se sprašujemo, ali je država dober gospodar in ali upravičeno stojijo prazna stanovanja, se na njih dela škoda, na drugi strani pa imamo mlade, ki zelo težko v današnjem času pridejo do svojega stanovanja. Zaradi tega je seveda umestno iskati najboljše rešitve za oba problema, da bi bilo manj škode na državnih stanovanjih, hkrati pa, da bi mladi lažje prišli do stanovanj. Seveda na ta način ne bomo rešili vseh problemov, ki jih je na žalost veliko. Vemo, da imamo v Sloveniji problem, ker imamo letno premalo rojstev, hkrati pa se prav mladina odseljuje v tujino. Kako naj potem pričakujemo, da bomo izboljšali demografsko sliko v Sloveniji? Kako naj pričakujemo, da bomo ustvarjali delovna mesta z dodano vrednostjo, če pa najbolj izobraženi mladi odhajajo s trebuhom za kruhom, seveda iskat izkušnje, hkrati pa tudi, ker najdejo v tujini več možnosti? Vse statistike nam govorijo tudi o tem, da se mladi zelo pozno odseljujejo od svojih staršev – pa nisem pristaš tega, da se je treba izseliti za vsako ceno, zato ker menim, da je lahko sobivanje več generacij dobro tudi za vse, hkrati pa seveda ni mogoče, da bi v nekih manjših blokovskih stanovanjih živelo več družin skupaj. Če hočemo narediti nekaj za demografsko politiko, za mlade, da bi v večji meri ostali doma, da bi si hitreje osnovali družine, potem je reševanje stanovanjskega problema zagotovo ena izmed velikih prioritet, ki bi se jih morali lotiti zelo resno. Vemo, da v današnjem času tudi veliko mladih ne dobi zaposlitve za nedoločen čas, da je vedno manj zaposlenih za nedoločen čas, kar potem onemogoča najem kreditov, starši pa tudi na žalost nimajo vedno možnosti, da bi v večji meri pomagali svojim otrokom. Tisti, ki pa to možnost imajo, pa zagotovo ne čakajo na državo, da bo pomagala, ampak svojim otrokom pomagajo sami, kolikor se pač da. Ko slišimo podatke, da se v Sloveniji rodi približno 10 tisoč otrok letno premalo, da bi se narod normalno obnavljal, potem nas zagotovo ne čaka rožnata situacija v prihodnosti. Prav zato bi morali narediti vse, da čim več mladih zadržimo doma, da jim omogočimo pogoje, da bodo lahko imeli otroke, seveda tisti, ki jih želijo, in vem, da jih mnogi želijo, pa jih žal ovirajo tudi nedosegljiva stanovanja pri tem, da se hitreje ne osamosvojijo. Pred leti, ko sem bila tudi sama članica Vlade, smo tudi poskušali vojaška stanovanja prenesti v last občine in druge objekte, tako da ne vem, koliko je teh stanovanj, koliko je teh objektov, ki niso bili preneseni oziroma ki propadajo, pa niso namenjeni državljanom, ki bi jih lahko bolj koristno uporabili. Teh podatkov žal nimam, mislim pa, da je tudi na tem področju še nerešena situacija oziroma da bi se še dalo kaj narediti. Ko se srečujem z našimi izseljenci, še posebej tistimi iz Argentine, si mnogi želijo priti nazaj v Slovenijo oziroma ne nazaj, saj je to že tretja generacija, želijo si, da bi Slovenija naredila več tudi za repatriacijo, torej da bi tukaj dobili neko osnovno možnost. To so po navadi tudi zelo velike družine, ki se ne bojijo življenja. Vendarle priti v državo, ki jo imajo sicer radi – Slovenijo imajo radi, zato se tudi učijo slovenščino – pa ne imeti osnovnih pogojev, je seveda veliko tveganje. Zato bi tudi tukaj lahko Slovenci naredili več za ponovno priseljevanje teh družin, ki znajo slovensko, ki delijo z nami korenine, naše vrednote, ki si želijo biti tukaj, pa nimajo možnosti. Seveda ta državna stanovanja ne morejo rešiti vseh teh problemov, je pa tudi ta možnost, da bi v Sloveniji naredili več za to, da bi imeli mlade družine, da bi imeli več rojstev, da bi se mladi manj odseljevali v tujino in da bi s tem imel tudi narod boljšo prihodnost. Ko slišimo, koliko izobražene mladine, prav danes so bili neki podatki, koliko zdravnikov se je odselilo, za katere je država financirala več 10 tisoč evrov za njihovo izobrazbo, zdaj bodo koristi od tega imele neke druge države, ki pa dajejo na voljo stanovanja za to izobraženo mladino, potem vidimo, kakšno škodo delamo sami sebi, kakšna škoda je to za narod. Ta zakon bom podprla. Seveda ne rešuje vseh problemov, je pa nakazana ena možna rešitev vsaj za neko omejeno število družin, mladih, ki bi tudi na ta način dobili svoj prvi dom, zato bom ta zakon podprla.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah. Pripravita naj se gospod Janko Veber in gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite, gospod Lah.
Hvala za besedo, podpredsednik. Včeraj smo imeli na dnevnem redu zakon Levice, kjer naj bi po njihovem država omejila oziroma dala občinam pravico, da limitirajo tržne najemnine stanovanj. Danes imamo tukaj predlog zakona, kako naj bi tista odvečna prazna stanovanja v lasti ministrstev oddali v najem, da ne stojijo prazna, pa so proti. Zakaj? Jaz tega ne razumem. Mogoče računajo, da jih bo v naslednjem mandatu toliko kot SMC pa da jih bodo potrebovali za svoje ljudi. Drugače pa, kot sem že razpravljal na samem odboru, v Sloveniji naj bi po statistiki imeli od 170 do 180 tisoč bivalnih prostorov viška, prostih. To so prosta stanovanja ali pa bivalne enote v velikih stanovanjskih hišah, kjer živi en upokojenec z nizko pokojnino ali pa dva upokojenca z nizko pokojnino in komaj vzdržujeta svoje hiše, ki so bile zgrajene pred približno 40 leti ali pa še malo več, ko so vsi gradili stanovanjske hiše – pritličje, potem nadstropje in še podstrešje za svoje otroke, ne vem, za naslednjih 100 let, pa zdaj samevajo. Povedal sem primer v Ljubljani, kako upokojenka s 500 evri v veliki hiši, stari 40, 50 let, komaj živi in si ogreva samo en prostor, ker drugače ne more preživeti. Koliko je tega? Kako bi to dali v promet, tudi mladim družinam? Nimamo nobene organizacije, ki bi morala biti na nivoju občin ali pa države, ki bi tem ljudem pomagala tako dobiti najemnike kot urediti pogodbene odnose in nekako zavarovati te ljudi, ki so stari, ki si sami več ne morejo pomagati. Pa bi marsikaj rešili. Ta včerajšnji zakon, ki bi občinam dal določeno limitirano najemnino, pelje v to smer, da bi občine lahko na stavbna zemljišča pripeljale montažne hišice za mlade in bi s časom dobili barakarsko naselje, kot je v velikih evropskih mestih pa tudi doli po bivših republikah Jugoslavije. Pa tudi če bi šli okrog Ljubljane, bi se kaj takšnega našlo. Mislim, da bi bilo najprej treba pogoje izenačiti s tistimi pogoji, ki jih imajo v tujini. Namreč če gre nek mlad izobražen kader v Avstrijo, tam dobi zaposlitev, dobi parcelo, dobi kredit in v pol leta ima stanovanjski problem rešen. Primer nedaleč od slovenske meje, v Avstriji je recimo za inženirje to odprto, plača 3 tisoč evrov, pri nas pa 800 evrov, pa še to za določen čas. Zakaj so pri nas parcele, ki jih je zdaj – FURS je objavil nek primer obljubljanske občine, in izračunal, da je vrednost komunalno neopremljenega stavbnega zemljišča 120 evrov. 120 evrov, to je bilo na televiziji uradno povedano. V Avstriji v okolici Gradca pa komunalno opremljeno 30 evrov. Zakaj?! Ali se je kdo vprašal? Kako naj dva mlada z recimo povprečno slovensko plačo kupita parcelo za 40 tisoč, potem dasta pa še za hišo, ne vem, 200 tisoč? Koliko časa bosta izplačevala?! Mislim, da so tisti časi mimo, da bo cilj mladega ali pa zakonskega para, da si zgradi hišo v roku 15, 20 let. Zdaj so takšni časi mimo. Tisti so imeli službo za 8 ur, od šestih do dveh, potem so se lahko posvetili pa drugemu, zdaj, če si hoče mlad človek zgraditi neko kariero, se mora 100-odstotno posvetiti samo temu, ne pa da bo popoldne še metal v mešalec – kot ena predsedniška kandidatka. Ti časi so mimo! Mladi ljudje razmišljajo drugače. Če smo že v neki situaciji, ki je drugačna kot v sosednjih državah, bolj razvitih, tam ni toliko vikendov, vikend hišic, ni tako velikih hiš, 250, 300 kvadratov, tam se tega niso šli, če smo pa pri nas prišli v to situacijo, da imamo, jaz sem izračunal na hitro, 170 tisoč takšnih bivalnih enot, če ima vsaka 40 kvadratov in je vrednost po kvadratu 400 evrov, pridemo na 2 milijardi 800 evrov premoženja, ki ni aktivno – zakaj ni? Po drugi strani se pa gradijo stanovanja, najemniška, luksuzna, mogoče za otroke tistih slovenskih bogatašev, ki si lahko to privoščijo. Zakaj imamo tako politiko? Včasih smo imeli stanovanjsko zadrugo pa smo dobili material po znižanem davku, da je vsaj nekaj bilo. Zdaj tega ni. Zdaj bi po mojem morali imeti zadruge, ki bi pomagale ljudem, da tisto, kar imajo prosto, dajo v funkcijo, v najem, pa bi si poleg majhne pokojnine še nekaj od najemnin prištukali zraven, da bi si lahko kaj privoščili. Zakaj nihče tega ne vidi? Imeli smo osnovni Zakon o urejanju prostora, ZUreP-2, ki ni boljši od prejšnjega, samo slabši. Zakon o gradnjah je sicer boljši, bomo pa videli, kako se bo uveljavil s 1. junijem. Ko sprašujemo na upravnih enotah, kako bo sedaj z legalizacijami in kako bo to potekalo: »Dokler ne velja, se mi ne bomo s tem ukvarjali,« tako pravijo na upravnih enotah. A ta datum se hitro bliža, bo prej kot volitve. Nič ne naredimo, po drugi strani pa jokamo! Mislim, da bi se moralo vprašati, iti na na teren, s terena bi morale prihajati informacije, potem pa sprejemati mogoče ne tako všečne, ampak koristne zakone. Ta današnji je koristen, da tisto, kar propada in je v lasti države oziroma ministrstev, ne bi več propadalo in bi se koristno dalo v promet. Če ne drugega, bi se vzdrževalo, da ne bi še naprej tako hitro propadalo. Veste, kaj je prazno stanovanje pa prazna hiša, kako hitro propada, vsaj tisti, ki imate določene izkušnje. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo ta zakon podprli, da se vsaj nekaj mladih družin reši. Seveda če pa Vlada ne ve, koliko stanovanj potrebuje za svoje ljudi, pa mislim, da bo s časom treba tudi te ljudi, ki delajo v državni upravi, na ministrstvih malo razredčiti pa bo tudi še kakšno stanovanje več za v najem za mlade. Ker jih je preveliko, razen če ne bomo še za državne uradnike sprejeli takega zakona kot za policiste ali pa za vojne veterane, ki so dali pol zdravja za domovino, pa smo jih končno nekaj tega rešili. Mislim pa, da državnih uradnikov ne smemo na tak način reševati.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Lidija Stebernak, državna sekretarka.
Hvala za besedo. Osredotočila bi se na razpravo spoštovanega poslanca Tomaža Lisca in mu odgovorila na to, kar je spraševal. Moje navedbe glede tega, da ni znano število stanovanj, se ne nanašajo na podatke, s katerimi mi razpolagamo, ampak so se nanašale predvsem na nedorečenosti, ki izhajajo iz predloga zakona. Predlog namreč govori o nezasedenih stanovanjih, kaj ta pojem pomeni pa v samem zakonu ni opredeljeno. Glede na obrazložitev predloga so namreč v ta pojem zajeta tudi stanovanja, ki so že bila posameznim upravičencem dodeljena, pa še niso bila prevzeta, in stanovanja, ki so v prodaji. Da pa vseeno podam nekatere številke, bi pa povedala tako, da Stanovanjski sklad Republike Slovenije razpolaga s 3 tisoč 312 neprofitnimi stanovanji, ki so v 118 občinah in so v lasti sklada ali pa brezplačnem upravljanju le-tega, da MJU upravlja s 501 stanovanjem, od katerih trajno zasedenih ni, da Ministrstvo za obrambo upravlja s tisoč 24 stanovanji, od tega jih je 61 v prodaji, še 14 v razpisu za dodelitev in 13 že dodeljenih, Ministrstvo za notranje zadeve s 636 stanovanji, od katerih je tudi večina zasedena. Posebej bi poudarila še to, da je na Ministrstvu za javno upravo po sklepu Vlade, ki govori, da je treba na ministrstvo prenesti 279 nezasedenih stanovanj, že prenesenih 123, od tega je bilo nekaj prenesenih na Stanovanjski sklad Republike Slovenije in nekaj na občine. Od teh, ki so bila prenesena na občine, je 26 takih, ki so bila dodeljena mladim družinam. Posebej bi poudarila, da se na Stanovanjski sklad ali na občine stanovanje prenese šele takrat, ko je tudi zadeva v celoti zemljiškoknjižno urejena, se pravi čista. Šele takrat ali občina ali sklad to stanovanje prevzameta in ga dodelita naprej. Pred tem je treba stvari zemljiškoknjižno urediti, in to naredi tisto ministrstvo, ki ima stanovanje v upravljanju. Bi še pa posebej poudarila, da tista stanovanja, ki so v prodaji, so predvsem tista, kjer se ugotovi, da ni smiselno zadev popravljati, saj so stroški previsoki, kupnina se pa v celoti nameni ponovno za stanovanjske namene. In še nekaj, v bistvu so tudi tista stanovanja, vsaj Ministrstvo za obrambo ugotavlja tako, ki bi jih pa bilo možno tudi dodeliti, ker nekdo, ki je tam zaposlen, za to ni zainteresiran, na takih lokacijah, da tudi za ostale fizične osebe pravzaprav niso interesantna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Žan Mahnič, predlagatelj, izvolite.
Hvala, podpredsednik. Težko je to poslušati, kar govori državna sekretarka. Vidi se, da ni nekih argumentov in se dobesedno iščejo razlogi, da se tega zakona ne podpre. Da nekdo ne ve, kaj pomeni nezasedeno stanovanje, mislim, da je to žalostno. Ali se sprenevedate ali zavajate, ampak po vašem mnenju bi torej morali mi napisati v 2. členu: Posebni fond Stanovanjskega sklada Republike Slovenije predstavljajo nezasedena stanovanja, ki niso v postopku prodaje ali pa še niso bila dodeljena najemnikom. No, če želite, da je tak tekst, nobenega problema, v prvem branju potrdite in sprejmemo amandma v drugem branju. Za vse tiste, ki skupaj z državno sekretarko, zdaj po mnenju Vlade, ki ga je podpisala gospa Lilijana Kozlovič – ampak ona itak vse podpiše, brez da bi pogledala, smo videli takrat, ko so načelnika generalštaba generala Alana Gederja preimenovali v žensko z napačnim imenom, z napačnim priimkom, z napačnim činom, in to je to. Če nekdo ne ve, kaj pomeni nezasedeno stanovanje, mi potem naj pove, prosim, kje živi, v kakšnem stanovanju, v kakšni hiši. Če je stanovanje že bilo oddano, pa ga najemnik še ni prevzel, to pomeni, da je stanovanje zasedeno in ne spada v to kategorijo. Tudi stanovanja, ki so že v postopku prodaje, je jasno, da se ne bodo prenašala. Jaz ne vem [[…]]Ali je treba v tej Sloveniji čisto vsako stvar napisati, vsako besedo opredeliti, vsak pojem opredeliti? Ljudje niso butasti, ljudje razumejo. Če pa birokrati druge in pa tretje lige ne razumete, je pa meni žal. To ni moj problem, to ni problem naše stranke, ki je to predlagala, še manj je pa to problem državljank in državljanov. V Sloveniji imamo že tako več kot 20 tisoč predpisov, čisto vsako stvar opredeljeno, zbirokratizirano vse do konca in vi želite v stvari, zakonu, ki se lahko reši v nekaj členih, ravno zaradi teh birokratskih neumnosti in izgovorov še krat deset členov. Vi, gospa državna sekretarka, očitno niste praktičen človek. Vi ste očitno – ne vem, kje ste bili prej, ker nisem bral življenjepisa, ampak ste – miselno že tako v tem birokratskem aparatu, da ne znate več logično razmišljati in ne iščite nekih konkretnih rešitev, praktičnih, če lahko temu rečem. In to ni samo v tem primeru, to je že skozi celoten mandat. Zbirokratizirali ste to državo do amena! Zakon na zakon, predpis na predpis, podzakonskih aktov za celo armado – čemu? Ali je res treba predpisati čisto vsako stvar? Zdrave kmečke pameti v tej državi že zdavnaj ni več v javni upravi, na podeželju, kjer pa je, se jo pa ravno s takšnimi zakoni, kot jih vi predlagate in sprejemate, onemogoča. Čisto vsako stvar je treba predpisati. Pojdimo na ulico pa vprašajmo ljudi: »Kaj je za vas nezasedeno stanovanje?« Pojdimo jih vprašat: »Ali menite, da je nezasedeno stanovanje stanovanje, ki je že bilo nekomu oddano, ampak še ni ključev vzel?« Jaz ne vem, no. Povejte, da ne podpirate predloga, ker ga je predlagal SDS, in to je to. Zanimivo, da govorijo samo poslanci SDS in Nove Slovenije. Ne vem, mislim, da so še trije, štirje do konca za razpravo, nobeden od koalicijskih poslancev se ne oglasi, Socialni demokrati – jih ni notri, niti stališča niso imeli. Ampak za Socialne demokrate, za stranko, ki domuje v ukradeni vili, verjamem, da stanovanjska problematika sploh ni problematika. Drugi [[…]]Vsaj stališče gospe Poropat se je približno nanašalo na besede, ki so tukaj notri napisane, in sicer: »Ali so predlagane rešitve izvedljive?« je rekla. Dejala je tudi, da bodo nekateri poslanci zakon podprli, nekateri ne, skratka da ni nekega enotnega mišljenja glede tega zakona. Ampak ji lahko takoj odgovorim na to, ali so predlagane rešitve izvedljive. Seveda so! Seveda so. In poglejte, kaj vi v mnenje Vlade napišete, in to je tisto, ko sem rekel, da gospa Julijana Kozlovič podpiše vse, ne da bi sploh prebrala. Poglejte, kaj ste napisali: »Sprejem predlaganega zakona bi imel negativne finančne posledice za državni proračun. Upravljanje s stanovanji Ministrstva za javno upravo ni dejavnost, ki bi ustvarjala izgubo.« Zdaj pa naj meni nekdo pove, kako upravljanje s stanovanji, ki so nezasedena, ki so prazna, s katerimi je samo strošek amortizacije in ostalih stvari, ni strošek za državo! Če imaš ti stanovanje v lasti, so nekateri fiksni stroški, če imaš ti najemnika, on plačuje te stroške, plus še najemnino zraven, če ga pa nimaš, moraš pa ti plačevati – kako potem ni stroškov? Dajte mi, prosim, zadnji odstavek na peti strani, prve štiri vrstice razložiti – da bi imel zakon negativne finančne posledice za državni proračun in pa da z upravljanjem stanovanj ni stroškov, da je celo dobiček, kakor ste tukaj napisali, prihodek. Ne vem, kdo je to pisal, gospa Kozlovič je samo podpisala, ampak pisali ste očitno na Ministrstvu za okolje in prostor. Naj mi nekdo razloži, kako je možno, da s stanovanjem, ki je nezasedeno, ki je prazno, ni stroškov. Razen če imate vi neke svoje formule. To je prva zadeva. In to, kar je rekla gospa Poropat, ali so rešitve izvedljive – da, so, ker so konkretno opredeljene v zakonu, ki ima sicer resda sedem členov, ampak v Slovenski demokratski stranki zagovarjamo vitko in učinkovito državo. Napovedali smo že, da bomo za vsak zakon, za vsak predpis, ki ga bomo sprejeli, dva razveljavili. To smo sprejeli lansko leto maja na kongresu in to je tudi naša predvolilna obljuba. Ker je dosti tega, da je treba sprejemati zakone s 100, 150, 200 ali več členi samo zato, ker je treba opredeliti vsako zadevo. In pa zakonov v smislu, kot so bile takrat avtomobilske nalepke, kot so čelade, kot so tablice malodane za vsako otroško kolo, zato da nekdo zasluži na račun davkoplačevalcev oziroma na račun državljank in državljanov, ki so uporabniki storitev, ki so opredeljene v takšnih neumnih zakonih, ki jih pod to vlado sprejemate, in tudi tiste že obstoječe popravljate v tem smislu. Se pravi, prva zadeva je, da se pogleda, katera stanovanja spadajo v kategorijo oziroma jih lahko opredelimo tako, kot jih zakon opredeljuje. Stanovanja v lasti Vlade, Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za obrambo in Ministrstva za pravosodje, ki so nezasedena, to se pravi, da že niso bila oddana ali pa se ne prodajajo. Če vi tega ne razumete, lahko samo zaradi vas in še zaradi koga zaradi mene to izrecno napišemo noter z amandmajem, da boste ja tisti, ki ne veste, kaj je nezasedeno stanovanje, vedeli, kaj je nezasedeno stanovanje. In kaj potem? Pogleda se, katera so primerna za vselitev. Kdo tukaj govori o kakršnikoli obnovi, o kakršnikoli rekonstrukciji, da bo strošek za državni proračun? »Ki so primerna za takojšnjo vselitev,« zdaj stanovanj, ki so potrebna obnove, adaptacije, o katerih smo govorili v letu 2015, ko ste rekli, da so nekatera res neprimerna za vselitev, takšnih stanovanj po tem zakonu ne prenašamo na Stanovanjski sklad. Tako da ta rešitev je izvedljiva. Se pravi, poiščemo stanovanja, ki ustrezajo tem kriterijem, in jih prenesemo na Stanovanjski sklad. Kaj je tukaj neizvedljivo? In potem gremo naprej. Kaj sedaj s temi stanovanji, ki so prenesena na Stanovanjski sklad? Naredi se razpis. Zopet razpis, ki mora vsebovati pogoje, ki so zopet napisani v tem zakonu. To pa so: mladi in mlade družine ter posamezniki in posameznice, ki še niso dopolnili 35 let. Upam, da ni spet problem tako kot prej, da bi moralo notri še pisati, kaj je to mlada družina, kaj je to posameznik in kaj je to posameznica. Glede na to, da vam očitno osnovni pojmi niso jasni. Naprej napišemo, celo napišemo, tako da zato verjetno tukaj ni bilo, ker smo napisali, kaj je mlada družina: skupnost obeh ali enega izmed staršev z enim ali več otroki oziroma posvojenci, pri čemer starš ali vsaj eden od staršev ni star več kot 35 let v koledarskem letu javnega poziva Stanovanjskega sklada. Ta stanovanjski sklad je tisti, ki ugotavlja izpolnjevanje teh pogojev. Kaj je tukaj neizvedljivo? Stanovanjski sklad to lahko ugotovi, ali je na podlagi kriterijev, ki jih damo, ob tem, da smo jasno opredelili, kaj je mlada družina, kaj je posameznik in posameznica je jasno, ob tem, da smo jasno opredelili, koliko je lahko maksimalna starost v letu, ko je razpis. Kaj je tukaj neizvedljivo? In tretji odstavek tega člena: mlade družine imajo prednost pri dodelitvi stanovanja pred posamezniki, ki še niso dopolnili 35 let. To se pravi, če se prijavi družina, ima prednost pred posameznikom. In pa: izmed mladih družin imajo prednost tiste, ki so v slabšem socialnem položaju. Zopet, kaj tukaj ni jasno? Če se prijavi več mladih družin, imajo prednost tiste, ki imajo slabši socialni status. Se pravi ne samo, da je pravično, je tudi solidarno. In pa: v primeru, da bo število prostih stanovanj zadostovalo, bodo zanje kandidirali tudi posamezniki, ki še niso dopolnili 35 let, prednost pa imajo zopet tisti, ki so v slabšem socialnem položaju. Se pravi, če se bo mladih družin prijavilo toliko, da bodo stanovanja še prosta oziroma da bodo na skladu še ostala, potem lahko gremo na posameznike in posameznice pod 35 let, ki so se prijavili, pri ugotavljanju socialnega položaja se upoštevajo dohodki, prejemki in premoženje prosilcev oziroma prosilk za stanovanje in njihovih družinskih članov. In ko Stanovanjski sklad ugotovi, ali tisti, ki so se prijavili, izpolnjujejo pogoje, se naredi lestvica tistih, ki izpolnjujejo pogoje, kdo je bolj upravičen in kdo manj glede na socialni status, potem pa se ta stanovanja oddajo. Po petih letih imajo pa možnost tudi odkupa tega stanovanja, pri čemer se vseh 60 najemnin, ki so jih plačali v teh petih letih, že šteje v odkupno ceno. Zopet – prvič, kaj tukaj ni jasno, in drugič, zakaj to ne bi bilo izvedljivo? Vi očitno podcenjujete Stanovanjski sklad, ker če kakšna stvar v tem zakonu ni izrecno opredeljena – jaz upam, da ni treba sem noter napisati še, kakšna je cena najemnin za posamezno stanovanje ali pa kakšna je potem odkupna cena. To je stvar Stanovanjskega sklada Republike Slovenije. Tukaj notri omenjate Zeleni gaj. Jaz sem šel zdajle gledat, to so stanovanja od 350 tisoč evrov naprej. Katera mlada družina si lahko privošči takšno stanovanje, razen sinov in hčera kakšnih prvorazrednih državljanov v Republiki Sloveniji? Ostali si ne morejo. Žal. In ne potem pisati o nekih zelenih gajih, ko vemo, kakšne so cene. Rečeno je bilo in s tem se strinjam, kar je povedal kolega Lah, in to je bistvo problema, imamo Resolucijo stanovanjskega programa do leta 2025. Ampak ali veste, kaj je problem te resolucije? Da vse konkretne rešitve, tudi za področje mladih, prelaga v leta od 2022, 2023 naprej. Skratka, pod to vlado ste napisali program, ki ga morata izvesti naslednja vlada in vlada po njej, in ste si lepo po pilatovsko umili roke. Če bo tista vlada to naredila, boste rekli: »Saj smo jim mi to napisali v resoluciji.« Če pa ne bo, bodo pa pač oni krivi, vi pa nič. Glejte, če bi vi imeli konkretne rešitve, če bi imeli prave rešitve, bi vi s temi rešitvami začeli že v tem mandatu. Vse, kar ste v štirih letih naredili, je to, da ste sprejeli neko resolucijo, nek papir, ki opredeljuje določene cilje, sicer z nekimi datumi oziroma letnicami, nič pa ni bilo konkretnega narejenega. Najbolj je bilo zanimivo, ko je bilo v stališču Stranke modernega centra rečeno: »Ja, izboljšuje se gospodarska situacija, manj mladih je brezposelnih in zaradi tega si bodo lahko kupili tudi stanovanja.« Mene zanima, če lahko kdo od SMC odgovori, v svojem predvolilnem programu za predčasne volitve leta 2014 ste napisali, da bodo imeli mladi ugodne kredite na bankah za nakup prvega stanovanja, zanima me, kaj od tega je bilo narejenega in kakšni so ti ugodni krediti, ki ste jih napovedovali v letu 2014. Kakšni so ukrepi na področju podeželja, na področju kmetijske politike, kjer ste govorili, kako boste spodbujali mlade prevzemnike kmetij, da gredo kmetije naprej, medtem ko se je povprečna starost gospodarja na slovenski kmetiji v času vlade Mira Cerarja zvišala? To so konkretna vprašanja, na katera pričakujemo konkretne odgovore. In konkretno ste zapisali. Tukaj ni nobenih dvomov. Ampak dvomi pa so, ali je bilo kaj narejenega ali ne. Prosim, razjasnite te dvome, ker drugače to ne bodo več dvomi, ampak trditve, da ni bilo storjenega nič. »Brezposelnost se je znižala s 130 tisoč na 85 tisoč,« lepo in prav, ampak povejte pa še, da ste jih od teh 135 tisoč 10 tisoč zaposlili v javni upravi in pa 8 tisoč mladih se približno na leto odseli iz Republike Slovenije, ker tukaj ni perspektive zaradi politike, ki jo vodite, zaradi neukrepanja in zaradi zavračanja ukrepov, ki jih predlagamo v Slovenski demokratski stranki. Ne Vlada ne kakšna druga stranka v tem mandatu ni predlagala toliko zakonov direktno na področju mladinske problematike in predlogov za reševanje le-te kot Slovenska demokratska stranka. Ne samo stanovanjski problem, problem tudi s štipendijami, problem s pripravništvi, problem z dualnim šolskim sistemom oziroma vajeništvom, če želite direktno, problem s spodbujanjem participacije, vse to so bile rešitve, vam prinesene na mizo. Ampak ker ste govorili, da zadeva ni sistemska, pri tem pa v 4 letih niste prinesli ene sistemske zadeve, je danes stanje takšno, kot je. In se bodo mladi še vedno izseljevali iz naše države, kar pa je, gospa državna sekretarka, direktna škoda za proračun Republike Slovenije glede na to, koliko se skozi šolanje vloži v mladega človeka, v njegov proces izobraževanja, potem pa po šolanju odide v tujino, se tam zaposli, tam plačuje davke in polni državne blagajne drugih držav, ne pa slovenske. Tukaj pa je finančna škoda in so negativne finančne posledice, ne pa, če daš nezasedena državna stanovanja nekomu, da ti plačuje najemnino pa še stroške pokrije. Kaj bolj butastega ne vem, če sem slišal v tem mandatu, kot to, da s praznim stanovanjem ni stroškov. Zagotovo ena od bolj neumnih izjav in trditev. Mislim, da bi ta zakon lahko celo šel skozi glede na to, da je podpora s strani nepovezanih poslancev, s strani Slovenske demokratske stranke, s strani Poslanske skupine Nove Slovenije, če izračunamo, na oko je to skupaj približno 30 glasov. Glede na to, da ni enotnega mnenja v Desusu, pa če smo optimisti pa tam pričakujemo kakšnih 5 glasov, je to 35. Potem me užalosti mnenje Poslanske skupine Levica, z njihovimi 6 poslanci smo potem tam na 41, 42 poslancev, kar mislim, da je dovolj za sprejetje tega zakona, ampak Poslanska skupina Levica je tukaj specifika. Veliko so govorili v tem mandatu nekateri poslanci o stanovanjski problematiki v Sloveniji, kako je vse narobe, kako nič ne funkcionira, s tem bi se v dobršni meri strinjal, ampak kaj je razlika med SDS in Levico? Oni samo kritizirajo in nič ne predlagajo, nobene rešitve. Mi pa drugič v tem mandatu predlagamo konkretno rešitev za reševanje stanovanjske problematike mladih. Mi nikjer nismo napisali, da bo to rešilo stanovanjsko problematiko mladih, ampak to je prvi korak, če želimo stvari premikati v pozitivno smer. Če bi ta predlog zaživel, se potem lahko pogovarjamo tudi še o drugih stanovanjih, tudi o stanovanjih DUTB in tako naprej. In resnično me žalosti ta destruktivna politika Levice, kajti prepričan sem, da bi z njihovimi glasovi lahko ta predlog spravili v drugo branje, tam pa ga lahko še popravimo z definicijami, da bodo na ministrstvu razumeli, kaj pomeni nezasedeno stanovanje, in pa še s kakšnimi drugimi predlogi tistih, ki imajo resnično dobronamerne želje in dobronamerno mišljenje, da se v tem mandatu vendarle nekaj naredi za mlade, v tem konkretnem primeru za področje stanovanjske problematike.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravita naj se gospod Ljubo Žnidar in gospod Danijel Krivec. Izvolite, gospod Podkrajšek.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za dano besedo. Cenjeni državna sekretarka s sodelavko, kolegice in kolegi! Kot je že kolega Žan Mahnič povedal, že drugič v tem mandatu govorimo o stanovanjski problematiki mladih v Republiki Sloveniji. Jaz bi predlagal vsem, še posebej vam, spoštovana državna sekretarka, več volje in energije k temu zakonu. Ko že danes ves dan, tudi ko smo bili pri prejšnjem zakonu – jaz mislim, da je redkokateri mandat, kjer bi opozicija predlagala toliko predlogov zakonov, pa mislim, da tudi še ni bilo mandata, kjer bi se potem koalicija toliko borila za vsak predlog zakona, da posamični zakoni niso dobri. Mislim, da bi morala biti tu ena hvaležnost pa da bi to morala koalicija skozi ves mandat, ki se počasi končuje, tudi s pridom izkoristiti. Ampak seveda na vsak zakon, ki ga predlagamo [[…]]Vesel sem, da se je tega zakona še posebej lotil eden mlajših poslancev v tem državnem zboru, ki se zelo ujema s tematiko pa z naslovom zakona. Dotaknil bi se gospodarja nepremičnin v Sloveniji, to je države. Ministru za javno upravo, vašemu sodelavcu, sem že večkrat postavil vprašanje, ker ko hodimo po Sloveniji, se ugotovi, da je več objektov, ki so v državni lasti, praznih, poleg teh objektov so pa objekti zasebne narave, pa v tistih objektih država drago plačuje najemnino, to je en segment gospodarja. Minister mi skozi ves mandat to potrjuje, da to drži, ampak da se je že veliko naredilo na tem, da se to več ne dogaja. To je o gospodarju, državi. Danes govorimo – kolega Mahnič je to velikokrat poudaril, jaz mislim, da vsi razumemo tukaj v Državnem zboru in tudi tisti, ki spremljajo to sejo – o stanovanjih, ki so nezasedena. Ker [[nerazumljivo]]stranka Desus, mislim, da bi še vi posebej, to je bilo tudi zaznati, imeli čut, kaj pomeni stanovanje pa mladi pa kako priti do tega stanovanja. In ko sem na eni strani govoril o tistih objektih, ki jih država ne izkoristi, poleg njih plačuje drago najemnino zasebnikom, tu govorimo danes o stanovanjih, ki so nezasedena. Sam sem bil 6 let na enem izmed stanovanjskih podjetij v Sloveniji in moram povedati, kaj to pomeni, eno prazno stanovanje v enem objektu, samo eno prazno stanovanje. To je prav gotovo velik strošek za lastnika, pa zdaj ni pomembno, ali je to država ali je to zasebnik, in to je dodatno breme za vse tiste, ki živijo nad tistim stanovanjem, levo, desno pa tudi pod stanovanjem. Tako da to, da bi prazno stanovanje ne povzročalo finančnih posledic, nikoli ni držalo, ne drži in tudi v prihodnje ne bo držalo. Vsi vemo, kaj pomeni, če je nova stanovanjska enota oziroma hiša ali stanovanje v bloku čisto novo, pa je eno leto prazno, da nekdo ne diha v tem stanovanju, kaj se začne s tem stanovanjem dogajati. Tako da sem slabe volje, ko se na vladni strani, na strani ministrstva dogaja ta veliki upor temu predlogu zakona, ki je prav gotovo dober nastavek za drugo branje. Če bi tu bila neka volja pri vas, spoštovana državna sekretarka, na ministrstvu, vaše ministrice, Vlade, kolegov poslancev v Državnem zboru, da bi se še to dalo dosti nadgraditi, da bi lahko bil ta zakon dober v drugem branju [[…]]Jaz nikoli ne bom trdil, da je tisto, kar pripravimo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, najboljše, ampak to, kar je danes kolega Mahnič v imenu Slovenske demokratske stranke predlagal, je prav gotovo dober nastavek za to, da to potrdimo, ob tem pozivam vse kolegice in kolege, v prvem branju in ga pošljemo pa ga nadgradimo med prvim in drugim branjem, da bo še kvalitetnejši, ko bomo razpravljali v drugem branju. Največkrat pred volitvami veliko govorimo o mladih, med mandatom se na to velikokrat pozabi. Mlade zaznamo takrat, ko gredo čez našo mejo, ko že zaprejo vrata. Takrat jih zaznamo. Kar pomeni, da smo jim dali najbolj sodobne vrtce, osnovno šolo, srednjo šolo, fakulteto, potem pa smo velikokrat žalostni, ko odidejo. Ne bom zdaj, državna sekretarka, vas ali pa kolegic in kolegov iz leve in desne krivil, da smo za to vse krivi mi, ampak današnji predlog zakona, ki ga predlagamo v Slovenski demokratski stranki, je pa en segment za naše razmišljanje, kako bi mladi ostali v državi, in da bi tisti, ki tu ostanejo, lažje živeli, in en segment za tiste, ki nas poslušajo. Tu imam v mislih mlade. Nek odpor vladnega dela do tega zakona se mi zdi, kljub temu da se končuje ta mandat, danes smo že dopoldan slišali, da naj nekatere stvari pač postorijo tisti, ki bodo prišli za nami v Državni zbor – takšno razmišljanje in takšno govorjenje v Državnem zboru je precej neodgovorno. Dejstvo je, da v Sloveniji že kar nekaj let ugotavljamo, da imamo veliko premalo rojstev. Tu je veliko segmentov, zakaj se mladi ne odločajo. Eden izmed segmentov je prav gotovo stanovanjska problematika. Tu smo togi, tu capljamo na enem mestu, iščemo izgovore, kako se nekaj ne da, in tudi kančka neke kmečke logike ne znamo vnesti v nek segment, ki bi bil boljši za mlade. Ko pa na drugi strani, pa jaz mislim, da ne bom narobe razumljen, gre za nekoga, ki prihaja v našo državo, pa stopimo mirno in vse uredimo in se bojimo, da slučajno komu nismo kakšne besede narobe prevedli. Ko se gre za naše državljane, ko se gre za naše objekte, saj ti objekti niso niti moji niti vaši niti levi niti desni, to je naša skupna dobrina Republike Slovenije, pa iščemo takšne in drugačne izgovore. Mislim, da se bodo tega ljudje počasi naveličali. Zato v Slovenski demokratski stranki predlagamo en zakon, ki je, še enkrat ponavljam, dober nastavek, da ga tudi vi pomagate nadgraditi, da je to samo dobro za Republiko Slovenijo in za vse mlade, ki živijo v tej državi. Če bomo začeli te stopničke malo bolj korajžno prestopati – pa tudi, še enkrat pozivam, državna sekretarka, dajmo malo več energije v ta zakon pa tudi v vse ostale zakone, s katerimi se bomo še ukvarjali – je to seveda pomembna stopnička za razvoj Slovenije, predvsem pa neka spodbuda za naše mlade. Da se bo vsak dan več mladih rodilo, deklic, fantov, in da bo več slovenskih družin ostalo v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravi naj se gospod Danijel Krivec. Izvolite, gospod Žnidar.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav še z moje strani! Zelo jasno dejstvo je, da smo v današnjem času v Republiki Sloveniji, kar se tiče reševanja stanovanjske problematike mladih, neuspešni oziroma tega problema ne rešujemo v takšni meri, kot bi si mladi zaslužili. Pa ne bi ponavljal vseh teh razprav, ki so konstruktivne, ki so dobre, ki so upravičene in tako naprej. Dejstvo je, da iz časa v čas, ki je sedaj z nami in pred nami, se dejansko število stanovanj zmanjšuje in tudi število najemniških stanovanj se zmanjšuje, ker se niti nova ne gradijo. Poznam strategijo republiškega stanovanjskega sklada, ki je s svojimi pogoji ob sogradnji z lokalnimi skupnostmi, jaz bi temu rekel, neprijazen investitor do lokalnih skupnosti, zaradi tega se tudi občine ne odločajo za skupno gradnjo z republiškim stanovanjskim skladom, ker so njegovi pogoji za občine neprijazni. Skratka, ob tem segmentu ves čas onemogočamo, da pridejo mladi do novega stanovanja, najemniškega, lastniškega pa še toliko manj. V tem segmentu smo dejansko res togi, ker poglejte, danes so razmere druge, kakor so bile, ne vem, 30, 40 let nazaj. Če si prišel v eno večjo gospodarsko družbo na prvo zaposlitev, si relativno kmalu prišel tudi do stanovanja, ker so takrat vse večje gospodarske družbe imele svoj stanovanjski fond. Dejansko takrat v glavnini primerov, v večini primerov ni bilo težko priti do stanovanja. Tudi tisti mladi, ki so se prvič zaposlili oziroma našli svojo prvo zaposlitev v tisti gospodarski družbi. To je bil takratni sistem, ki je pač imel to stanovanjsko problematiko, jaz bi temu rekel, rešeno. Vse te gospodarske družbe so imele svoj stanovanjski fond. Danes je pa stvar drugačna. Danes ugotavljamo, da imamo nezasedena stanovanja na državnem nivoju, na resorju določenih ministrskih resorjev imamo nezasedena stanovanja, pa tam ne damo možnosti, s katero predlagamo, da se da mladim družinam. Če bo eno ministrstvo, ne vem, Ministrstvo za obrambo čez pet let načrtovalo, da okrepi svojo vojaško moč in s tem, da ponudi stanovanja vsem svojih zaposlenim, bo pač Stanovanjski sklad v teh letih zgradil 500 stanovanj, če jih bo ta resor potreboval. Ampak jih ne potrebuje, ker so prazna. Prazna so! Saj danes nihče noče iti v vojsko v službo, pa tudi če mu stanovanje dajo. Ne gre, noče iti! Stanovanje imamo pa prazno. Za vse strankarske kolege, ki sedite tukaj notri, imam dober predlog, da ne boste zdajle v času volilne kampanje obljubljali, kaj boste za mlade naredili, ne bo treba nič obljub dajati, vi samo ta zakon podprite pa boste rekli: »Poglejte, z dejanji smo dokazali, da skrbimo za mlade.« Pa si lahko vse te obljube prihranite, ki jih boste zdajle dva meseca dajali okrog, koliko boste za mlade naredili in tako naprej, pa koliko si boste prizadevali. Samo ta ukrep podprite, s katerim damo mladim možnost, da pridejo do stanovanja, pa lahko vse tiste obljube prihranite. Dejanja so pomembna. In tukaj smo res, v Republiki Sloveniji smo togi, pri nas se nič ne da premakniti. Tam se dela gospodarska družbena škoda, ker so stanovanja v državni lasti, ta so prazna in tako naprej, povzročajo stroške na širšem segmentu, in da bi z neko fleksibilno reakcijo ta stanovanja ponudili mladim, to pa ne. To pa ne. »Se ne da.« Ne, da se ne da, ni volje oziroma tisti uradniki, ki bi pripravili te dokumente, razmišljajo tako togo, da je najlažje reči, ne da se. Tisti tretji uradnik po nivoju na tem resornem ministrstvu, on bo rekel, ja tega se pa ne da, to je pa od ministrstva, ne vem, za obrambo, za notranje zadeve, od pravosodja in tako naprej. V tem je problem. Ni fleksibilnosti in ni prilagajanja današnjim časom. Današnji mladi, tudi če sta oba zaposlena, če imata oba zaposlitev, imata danes mini minimalno možnost za rešitev stanovanjskega problema. Če ne pomagajo starši in tako naprej, če že tu ni neke osnove narejene. Če sta danes dva mlada in oba z zaposlitvijo, te možnosti skoraj nimata. Skoraj nimata. Oziroma povejte mi rešitev in ukrep, kako lahko dva mlada – seveda z zaposlitvijo, ampak na začetku, vemo, z zelo majhno plačo, niti kreditna sposobnost ni tako zadostna, da bi lahko kakorkoli reševala nakup rabljenega stanovanja ali kakorkoli. Tudi cena najemov precej raste in ravno tako onemogoča finančno preživetje dveh mladih. To je naš predlog, ki je konkreten, ki je dokaj enostaven. Stvari so zelo enostavne! Ne mi govoriti, da se tega ne da. To se vse da, samo treba je voljo imeti pa trije uradniki morajo znati tiste tri dokumente napisati v pravo smer. Samo to je, stvar je čisto enostavna. Dajte podpreti ta zakon pa si vse tiste obljube do volitev prihranite, kaj boste storili za mlade, pa bomo veliko naredili v Sloveniji za mlade.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Na mizi imamo en konkreten predlog reševanja ene problematike, ki se dotika mladih glede stanovanjskega problema. Na mizi je tudi dokaj enostaven predlog zakona, ki v sedmih, osmih členih poskuša rešiti vsaj en del te problematike. Večina od vas je razpravljala veliko širše o tem, kaj je vse treba na tem področju stanovanjske gradnje v Sloveniji narediti. Dejstvo je, da smo v parlamentu sprejeli resolucijo stanovanjske gradnje v Republiki Sloveniji, vendar nobenih konkretnih zavez od tega naprej ni bilo. Tako je ta poskus, ki ga mi predlagamo glede reševanja stanovanjske problematike mladih, zdaj drugič na mizah poslancev v tem državnem zboru. Tako prvič kot tudi zdaj, ko vlagamo ta zakon, je z vaše strani veliko govora o tem, da to ni najbolj sistemski pristop, da parcialno rešuje stvari, da ne rešuje vseh zadev, ki so na tem področju aktualne, in tako naprej – mi niti v samem gradivu nismo govorili o tem, da je to zakon, ki bo vse rešil. Zakon pač naslavlja en del, ki ga vidimo v naši poslanski skupini, da ga je mogoče rešiti z dokaj enostavnim pristopom, in zato so tudi členi dokaj enostavno napisani, tako kot je predlagatelj že prej obrazložil. Upam, da ste poslušali tudi tisti, ki vas mogoče ni bilo v dvorani. In stvar je zelo enostavno tudi zapisana. Da se seveda vsako stvar tudi še dopolniti in izboljšati, zato nismo predlagali, da bi se ta zakon po kakšnem nujnem ali skrajšanem postopku sprejemal, zato je pač v prvem branju, imate možnost, da ga dopolnite, da daste boljše rešitve. Vendar iz tistega naslova, ki bi ga želel zakon naslavljati, je po mojem mnenju zajeto vse, kar je treba. Da se pa seveda tudi kakšno dikcijo bolj jasno napisati ali pa tudi bolj slovnično pravilno, če kdo želi. Vendar pa ne moremo pristajati ves čas na to, da pride nek zakon in stališče koalicije je vedno to, da je treba celostno osvetliti problematiko in napisati zakon, ki bo rešil vse posamezne detajle. Ta zakon, kot sem rekel, rešuje samo en segment, in to so stanovanja, ki so v lasti države, če poenostavljeno rečemo, oziroma znotraj vseh ministrstev, ki imajo na voljo ta stanovanja za svoje potrebe, in gre za tista stanovanja, ki jih v tem trenutku ali pa tudi dolgoročno ne potrebujejo. Predlog je, da se prenesejo na Stanovanjski sklad Republike Slovenije in se jih prednostno podeli za reševanje stanovanjske problematike mladih. Upam, da to vsi razumemo. V nadaljevanju pa zakon razdeljuje pogoje, pod katerimi se to lahko naredi, kdo je do tega upravičen, in tudi daje možnost, ki bi jo imeli vsi ti najemniki, da se v petletnem obdobju akumulirajo vse te najemnine v smislu odkupne možnosti in bi se najem štel tudi kot predplačilo za odkup teh stanovanj, če se v nadaljevanju v tej smeri odločijo. Jaz ne vidim neke težave pri tem odločanju, ne gre za noben politični zakon, ne gre za nobeno prejudiciranje nekih stvari, stvari so jasne, lahko, da se bo izkazalo, da je teh stanovanj sorazmerno malo, lahko jih je veliko, te statistike so vedno stvar nekega tolmačenja in kasnejših postopkov, ki pripeljejo do tega, da se posamezne številke uskladijo, vendar je predlog zakona sigurno dober in rešuje vsaj en segment. Tako kot smo pri prejšnjem zakonu govorili, da je treba pristopiti k temu, da se tudi posameznike rešuje, ne, da se vedno išče rešitev za vse v nekem zakonu. Upam, da boste tudi vi podprli predlog zakona, ki je dober, ki rešuje vsaj v enem delu problem reševanja stanovanjske problematike mladih in mladih družin, kar tudi vi vedno zagovarjate.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, besedo ima predstavnica Vlade. Izvolite, gospa Lidija Stebernak.
Hvala za besedo. Poudarila bi, da pri tem prenosu stanovanj, o katerih govori zakon, pravzaprav govorimo o nečem, kar je že bilo narejeno. Tista stanovanja, ki so trajno nezasedena in so v uporabi v posameznih državnih organih, so po sklepu Vlade že bila praktično prenesena ali so v prenosu, in to sem jaz ves čas že poudarjala. In če lahko še enkrat povem, po podatkih vseh ministrstev so tista stanovanja prenesena ali na Stanovanjski sklad Republike Slovenije ali na občine. Nekatera so bila že v začetni fazi zemljiškoknjižno urejena, druga so se tekom postopka urejala, nekaj je pa še vedno takih, ki jih je treba zemljiškoknjižno urediti, tako da bodo potem primerna tudi za nadaljnji najem. Bi se pa opredelila še do nečesa, zaradi česar menimo, da se je tudi v tem mandatu na področju najemne politike vendarle postorilo kar nekaj, in sicer na podlagi tako resolucije kot tudi poslovnega načrta republiškega stanovanjskega sklada ima Stanovanjski sklad Republike Slovenije kar nekaj novih projektov gradnje najemnih stanovanj, in sicer v Ljubljani, v Kranju, v Mariboru, v Lukovici, v Ivančni Gorici. To so konkretni projekti, ki se tudi že izvajajo. V skladu s to poslovno politiko ima Stanovanjski sklad namen zgraditi 2 tisoč novih najemnih stanovanj. Prav tako je v okviru Programa sofinanciranja zagotavljanja javnih najemnih stanovanj v letih 2016 do 2020 občinam, neprofitnim stanovanjskim organizacijam, nevladnim organizacijam omogočeno, da oblikujejo skupaj s skladom ali posamično projektne naloge in se prijavijo na razpis, in sicer za 500 najemnih stanovanj. Trenutno ima sklad v obravnavi 11 vlog za skupno 405 stanovanj in 14 bivalnih enot. Istočasno je sklad v oktobru lani objavil javni poziv za nakup stanovanj in zemljišč za gradnjo najemnih stanovanj. Je pa res, da se je pravzaprav Stanovanjski sklad Republike Slovenije šele v mandatu te vlade načrtno lotil predvsem politike pridobivanja novih najemnih stanovanj, saj se je sklad vse doslej ukvarjal predvsem s tem, da je gradil za trg. Šele v tem mandatu, kar je razvidno tudi iz poslovne politike, se načrtno gradi na tem, da se pridobi čim več najemnih stanovanj, saj vsi vemo, da je potreba po teh tudi velika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič, predstavnik predlagatelja.
Hvala za besedo, podpredsednik. Verjetno še zadnjič danes na to temo. Žal se je v razpravi izkazalo, da so razpravljali samo poslanci opozicije. Koalicija – z izjemo stališč, pa še to stranka, ki domuje v ukradeni vili, niti stališča predstavila ni, to se pravi Socialni demokrati, očitno teh stanovanjskih, bivanjskih problemov nimajo – ni povedala nič v razpravi, se pravi poslanci koalicije. Kajti zadrega je očitno velika, ne podpirajo zakona, hkrati pa ne želijo tega obešati na veliki zvon, ker vedo, da bodo kmalu volitve. Tukaj izvzemam Desus, ker še ne vem, kako bodo glasovali, glede na to, da je moja lovska kolegica gospa Marjana Kotnik Poropat dejala, da nekateri bodo podprli, nekateri ne. Glede na to, da stališča SD ne vemo, vemo pa žal stališče SMC, kjer so pa dejansko rekli, da ne bodo zakona podprli, menim, da je to še ena zamujena priložnost, da resno pristopimo k temu ne samo z resolucijami, ki smo jih napisali, recimo temu direktna dejanja, ki jih opredeljuje resolucija do leta 2025, smo zamaknili v zadnja 2, 3 leta, izvajanje te resolucije. Ne delam si utvar, da bo zakon, ki smo ga predlagali, rešil vse težave in probleme, ki jih imajo mladi pri reševanju prvega stanovanjskega vprašanja, ampak ta zakon je logičen odgovor na ukrepe oziroma bolje rečeno na neukrepe vlade Mira Cerarja na tem področju. Prej sem že omenil 2 oziroma lahko zdaj še 3. točko, ki jih je imela Stranka modernega centra zapisane v programu. Poleg tega, da bodo zagotovili ugodne kredite pri bankah za mlade, ki bodo kupovali prvo stanovanje – sicer meni to ni jasno, kako lahko neka stranka zagotovi ugodne kredite pri banki, ampak to je pač pisalo v vašem predvolilnem programu za volitve leta 2014, ampak to ni bilo uresničeno. Mladi danes nimajo ugodnejših kreditov za nakup prvega stanovanja. Prav tako je 2. točka, ki ste jo napisali, glede podeželja, glede kmetij ravno takšen problem, da ni bilo uresničeno tisto, o čemer smo govorili oziroma kar ste obljubljali, da boste bolje gospodarili na podeželju, da bodo mladi prevzemali kmetije. V tem mandatu se je povprečna starost slovenskega gospodarja zvišala, tako da ste padli tudi na tem. Lahko sicer v obzir vzamemo to, da ni Stranka modernega centra vodila tega resorja, pač pa je ta resor pod Socialnimi demokrati in očitno je bila tudi kmetijska politika na področju prevzemanja kmetij s strani mladih neprimerna. In še tretja zadeva, ki jo je stranka SMC imela v programu, to so stanovanjske zadruge. Verjetno se strinjamo, da so ena od rešitev stanovanjskega vprašanja mladih tudi zadruge po nemškem vzoru, Wohngemeinschafts, kot rečejo temu Nemci, in tam zadeva deluje. In zopet ni treba ne vem kakšnih analiz, če sistem v neki državi deluje, se ga lahko na nek način v določeni meri kopira, seveda za specifike, ki so v določenih državah, v tem primeru konkretno v naši tudi kakšno zadevo prilagodimo, in to je to. Ampak nihče mi ne bo oddal, da se ne da niti ene stvari, z izjemo dati nekaj črnila na papirju v primeru resolucije o stanovanjskem programu do leta 2025, da se ne da nič narediti v 4 letih. Ker če boste imeli še nadaljnja 4 leta oziroma če bi jih imeli, sem prepričan, da tudi v nadaljnjih 4 letih ne bi naredili nič. Zakaj? Ker ste si sami nastavili datume v tej stanovanjski resoluciji, tako kot sem že prej rekel, gre vse po letu 2022. Polna usta o mladih so bila te koalicije v programih strank pred volitvami, v koalicijski pogodbi, realizacije pa ni. Če ste za upokojence naredili malo, zelo malo, pa za mlade niste naredili nič. Nič. Včeraj ste odvzeli status nevladne organizacije Mladinskemu svetu, jutri boste že drugič v tem mandatu glasovali proti konkretni rešitvi, ki je začetek konkretnega reševanja stanovanjske problematike mladih, in jutri boste glasovali tudi o tem, da se mladih ne vključi v Ekonomsko-socialni svet. Skratka, potrdili boste, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo, kajti že na matičnem delovnem telesu, na Odboru za delo, družine, socialne zadeve in invalide, je predlog dobil negativno podporo, se pravi, da ni bil sprejet. Polna usta o mladih v predvolilnem času, od 1. avgusta 2014 do danes pa na tem področju ni bilo storjenega nič. V ponedeljek, ko sem spraševal ministrico za izobraževanje o tem vprašanju, kaj je storila za področje mladih, se je ministrica celo negativno opredelila do dualnega šolskega sistema, češ da je vajeništvo nekaj negativnega, da ima vajeništvo slabšalni prizvok, hkrati je govorila, kako je že zaživel zakon, ki so ga predlagali oziroma ki je bil sprejet, o dualnem šolskem sistemu. Tri zakone bi bilo treba urejati, jih spreminjati in dopolnjevati zaradi tega. Če bi sprejeli tistega, ki ga je Slovenska demokratska stranka predlagala trikrat, bi dualni šolski sistem danes imeli. Imeli bi boljšo povezavo med izobraževalnim sistemom in trgom dela, kar bi dejansko zmanjševalo brezposelnost v Sloveniji na račun tega, da bi si mladi delo poiskali v Sloveniji v realnem sektorju. Ne da se zaposlijo bodisi v javnem sektorju, 10 tisoč v tem mandatu, bodisi da gredo v tujino, 8 tisoč na leto. Če seštejete vse mlade, ki so se izselili, in tiste, ki ste jih zaposlili v javnem sektorju, potem nekako dobite to številko, za kolikor se je znižala brezposelnost. Upam, da bodo volivke in volivci izstavili račun, da bodo mladi – kljub temu da jaz vem, da se mladi ne udeležujejo volitev, in jaz vem, da ima marsikakšna stranka takšno logiko: »Saj mladi itak ne hodijo na volitve, zakaj bi se potem za njih trudili? Saj nas ne bodo ne nagradili ne kaznovali za to, če jih gre samo, kaj jaz vem, mogoče 20, 30 % na volitve.« In to je to. In vas briga. Ampak nekoč bo prišel čas, ko bo treba tudi za to odgovarjati, nekoč bo prišel čas, ko se bo našla kritična masa, ki bo znala realno oceniti, kaj je kdo naredil, česa ni naredil, kaj je kdo predlagal in kateri predlog je bil podprt s strani koga in zaradi koga bi bil predlog, ki bi pomenil – in v tem našem primeru pomeni – začetek nekega pozitivnega pristopa k reševanju neke pereče problematike, sprejet, zaradi koga ni bil. Danes ta predlog ne bo sprejet zaradi vladajoče koalicije, v SDS ga bomo podprli.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni poslanke in poslanci ste dobili besedo. Ali želi še kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Potem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali v četrtek, torej jutri, 22. marca. S tem prekinjam 17. točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O NAČINU IZGRADNJE INFRASTRUKTURE IN POGOJIH KONCESIJE ZA IZKORIŠČANJE ENERGETSKEGA POTENCIALA SREDNJE SAVE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Ivanom Hršakom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina enajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Francem Juršem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Ivanu Hršaku. Izvolite, gospod Hršak.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Kot prvo moram zelo jasno poudariti, da moja današnja vložitev poslanskega zakona nikakor ni predvolilno dejanje, ker ta saga okrog hidroelektrarne na srednji Savi traja že vse od junija 2017, odkar sem čakal na odziv oziroma podporo s strani stranke SMC, potem ko sem jim predlog zakona predstavil, a njihovih odzivov do danes nisem dočakal niti podpore nobenega drugega zasavskega poslanca, žal. Danes je to že 275. dan od predstavitve zakona v Poslanski skupini SMC. Zakaj pravzaprav poslanski zakon? Zato ker se zadeva že leta nikamor ne premakne in ker se ministrstva že leta nikakor ne morejo medresorsko uskladiti oziroma dogovoriti o tem oziroma o sprejetju in podpisu koncesijske pogodbe. Saga se je začela že davnega leta 2005, ko je Vlada Republike Slovenije z odločbo podelila koncesijo HSE, koncesijska pogodba pa ni bila nikoli podpisana. Vmes je leta 2011 HSE ustanovil podjetje SRESA s sedežem v Trbovljah. To je podjetje, ki je bilo ustanovljeno ravno z namenom izgradnje hidroelektrarne na srednji Savi, ampak HSE nikakor ni hotel in še vedno noče prenesti koncesije na podjetje SRESA, ki ga je ravno v ta namen tudi ustanovil, in to želijo tudi lokalne skupnosti. Vsled vsega navedenega moj predlog zakona vsebuje tiste najpomembnejše sestavine, ki so potrebne za najbolj transparenten in racionalen način izgradnje hidroelektrarn na srednji Savi, ter tudi vse tisto, kar želijo lokalne skupnosti. Zelo pomembno je tudi dejstvo, da se je Republika Slovenija leta 2009 zavezala glede zahtev evropske direktive o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, sprejela akcijski načrt, po katerem želi doseči 25-odstotni delež električne energije iz obnovljivih virov v končni bilanci električne energije. Če zahtev ne bomo izpolnili, bomo s strani EU tudi sankcionirani. Bistvene določbe predloga zakona pa so naslednje. Predlog zakona podeljuje oziroma prenese koncesijo družbi SRESA, d. o. o., ki jo je ustanovil HSE ravno z namenom, da bo zgradila te hidroelektrarne na srednji Savi. S tem se bo ohranila energetska lokacija v Zasavju, ki jo je Vlada v preteklosti že potrdila. Koncesija se podeljuje družbi SRESA za dobo 50 let. Koncesionar plačuje vsako leto državi 10 % od vrednosti proizvedene električne energije in vodno povračilo, seštevek vseh dajatev koncesionarja pa ne sme preseči 14 % prihodka koncesionarja iz prodaje energije. To je kapica. Predlog zakona določa, da morajo biti državni prostorski načrti za prve tri hidroelektrarne, Suhadol, Trbovlje in Renke, izdelan do leta 2021. Prva hidroelektrarna, Suhadol, mora biti zgrajena do leta 2025, izgradnja vsake nadaljnje hidroelektrarne pa mora biti zgrajena v treh do štirih letih. Po sprejetih državnih prostorskih načrtih mora koncesionar v šestnajstih letih po podpisu pogodbe zgraditi in pridobiti uporabno dovoljenje in začeti z izkoriščanjem vodne pravice vsaj za prve tri hidroelektrarne. Predlog zakona ureja izvedbo ureditev vodne državne in lokalne infrastrukture ter tudi redno in investicijsko vzdrževanje objektov na območju koncesije na podlagi državnih prostorskih načrtov, ki bodo sprejeti za vsako hidroelektrarno posebej. Minister, pristojen za prostor, sprejme program priprave za vsak državni prostorski načrt. Minister, pristojen za prostor, tudi vodi postopek sprejemanja vsakega državnega prostorskega načrta. Prihodki od plačila za koncesijo so vir proračuna Republike Slovenije, Sklada za vode, ter proračuna občin, na območju katerih je del vodnega telesa namenjen za proizvodnjo električne energije. Ob zaključku izvedbe pred izdajo dovoljenja o poskusnem obratovanju oziroma uporabnega dovoljenja se kot vsakokratni aneks h koncesijski pogodbi doda priloga, ki vsebuje popis državne, lokalne, vodne in energetske infrastrukture na vplivnem območju posamezne hidroelektrarne. Zemljišča na območju koncesije, ki so potrebna za izgradnjo potrebne infrastrukture, pridobi koncedent, to je država, ki ga pri sklepanju pravnih poslov zastopa izvajalec gospodarske javne službe, ali je to podjetje Infra oziroma lahko je tudi kakšno drugo podjetje. Sklenitev zavarovalne pogodbe s prvovrstno zavarovalnico morata skleniti tako koncedent kot tudi koncesionar, vsak za objekte, ki so v njegovi lasti. V državnem prostorskem načrtu se tudi določi postopnost ureditve objektov vod na državne in lokalne infrastrukture. Vlada in lokalne skupnosti sklenejo dogovor o naboru prednostnih projektov pred sprejetjem državnega prostorskega načrta. S programom izvedbe morajo soglašati lokalne skupnosti, kjer se poseg izvaja. Investicijski program je izdelan na podlagi programa izvedbe in je podlaga za uvrstitev projektov v načrt razvojnih programov v proračun Republike Slovenije. Program izvedbe pripravljata koncesionar in izvajalec gospodarske javne službe, za njegovo pripravo in obravnavo na Vladi pa je odgovoren MOP, hidroelektrarno Suhadol, novo cesto Hrastnik–Zidani Most ter modernizacijo železniške infrastrukture smotrno in učinkovito načrtovati ter graditi usklajeno in sočasno. Finančna sredstva zagotovi nosilec vsak sam na svojem finančnem in poslovnem načrtu tako, da v ničemer ne ovira gradnje. Finančna sredstva za izvedbo ureditev vodne infrastrukture, vključno z nakupom vseh zemljišč v skladu s posameznim državnim prostorskim načrtom, se zagotavljajo iz vodnega sklada, finančna sredstva iz podnebnega sklada za izvedbo projektov vodne energetske infrastrukture v nedeljivem razmerju, vključno z daljnovodi. Če finančnih sredstev iz vodnega in podnebnega sklada ne bi bilo dovolj, pa lahko Vlada manjkajoča sredstva zagotovi tudi iz integralnega proračuna, in to na podlagi investicijskega projekta programa izvedbe. [[oglašanje iz dvorane]] Samo trenutek še. [[oglašanje iz dvorane]] Dobro, bom naprej v razpravi. Okej. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Ugotavljam, da predstavnikov Vlade na žalost pri tako pomembni točki ni. Za začetek pa dejstvo: če bi se hidroelektrarne tako na spodnji Savi kot na srednji Savi gradile tako hitro, kot je poslanec Hršak zagovarjal pozitivne učinke tega zakona, bi bila vsaj polovica srednje Save že zgrajena. Za začetek pa takole. V Poslanski skupini SDS bomo podprli predlog zakona, ki ga je namesto resne vlade vložil sam poslanec gospod Hršak, tudi določeni poslanci Poslanske skupine SDS smo prispevali podpise, ker verjamemo, da če želimo zasledovati ne samo evropske, predvsem slovenske cilje, ki sovpadajo s pojmi, kot so obnovljivi viri in energetska samooskrba, je ta zakon ali v takšni obliki ali pa morda malo dodelan preko nadaljnje parlamentarne razprave nujen pogoj, če želimo govoriti o resni politiki energetske samooskrbe v Sloveniji in če želimo dvigniti stopnjo obnovljivih virov, da bomo primerljivi z najboljšimi evropskimi državami. Na žalost ima Slovenija dokaj mešane občutke, kaj sploh obnovljivi viri so. Če vprašamo kakšne nevladnike, imajo vprašanja pri tem, ko jih vprašamo, ali je Termoelektrarna Šoštanj obnovljivi vir, ali so to hidroelektrarne, ali je to Jedrska elektrarna Krško. Pa se posamezni nevladniki, tudi zaradi cene lastnega obstoja, ne morejo dogovoriti, kaj je prioriteta. Glede na to, da imamo vodo v ustavi in se z vodo zelo radi hvalimo, v Poslanski skupini SDS menimo, da jo je treba tudi primerno izkoristiti, ali za potrebe energetike ali za potrebe kmetijske politike ali za potrebe urejanja okoljske problematike, turistične infrastrukture, predvsem pa cestne in prometne infrastrukture. Skratka, po našem mnenju, po mnenju Poslanske skupine SDS, je predlog zakona zelo dobra osnova, da začnemo ne samo piarovsko govoriti o izgradnji hidroelektrarn na srednji Savi, ampak tudi konkretno delovati. Ampak o samem zakonu morda nekaj več v nadaljevanju. Zasavje je imelo dolgo časa tako predsednika Vlade kot tudi predsednika republike. Zasavje je imelo ogromno poslancev, ki pa so očitno bili vedno nekako neenotni, čeprav so večinsko pripadali zelo podobni oziroma istim političnim silam, levici, levi politični opciji, da ne bo pomote. Pa se na žalost, ko se peljemo mimo Zasavja, ko se srečujem s kolegi iz Hrastnika, Trbovelj, Zagorja in okolice in se pogovarjamo o tem, kaj je Zasavje v teh letih dobilo od države, so vsi razočarani. Zasavci se skoraj tako kot Posavci čutijo ogoljufane, da so prevečkrat pozabljena regija. Skratka, da se z Zasavjem dela približno tako kot s Posavjem: vzeli vam bomo čim več, potem pa itak ne boste imeli pogojev, da bi sploh kandidirali za pokrajino. Ta moment, ki je danes pred nami, torej zakon o izkoriščanju energetskega potenciala za srednjo Savo je dobra osnova, da se Zasavci skupaj usedete, pomenite in sploh odločite, kaj hočete, ali sploh želite hidroelektrarno na srednji Savi ali ne. Tukaj so ključni moment župani in skupaj z njimi občinski sveti tistih občin, ki jih ta zakon obsega. Brez ustrezne podpore, brez ustreznega soglasja lokalne skupnosti bo ta zakon na žalost le mrtva črka na papirju. Pa dovolite, ker sam prihajam iz sosednje regije, iz Posavja, da povem, katere bi bile pozitivne priložnosti za Zasavje v primeru, da bi bil ta zakon v tej obliki ali morda preko posameznih mnenjskih zadev, ki naj bi se dotikale mnenja Zakonodajno-pravne službe v nadaljevanju v parlamentarnem postopku, da se ta zakon morda še dodela, morda izboljša, predvsem pa nomotehnično uredi. Prihajam iz občine, ki se je prva na spodnji Savi srečala z izgradnjo hidroelektrarn na spodnji Savi. Občina, v kateri imamo dve hidroelektrarni, hidroelektrarna Sevnica in hidroelektrarna Arto- Blanca. Na žalost sam kot prebivalec občine Sevnica ugotavljam, da smo bili res pionirji in da smo marsikaj zamudili. Ne na tem energetskem in na infrastrukturnem delu, ampak na vseh teh priložnostih, ki jih izgradnje hidroelektrarne prinašajo v določen prostore. Medtem ko smo se v Sevnici ob izgradnji energetskega oziroma infrastrukturnega dela izgradnje hidroelektrarne Boštanj in Arto-Blanca nekako hrabrili, češ, saj bomo dobili protipoplavno varnost, so naši sosedje v Krškem in Brežicah videli še ostale potenciale, ki jih izgradnja hidroelektrarn prinaša. Če se samo peljete ob reki Savi od Sevnice skozi Krško pa dolvodno mimo Brežic, vidite, da gre za velik dejanski korak in spremembo prostora in okolja, ki ga objema reka Sava, ampak da je ta sprememba prinesla predvsem veliko pozitivnih sprememb. Seveda se tukaj vedno najdejo ljudje, ki pravijo, ne, ni bilo vse super, marsikaj je narobe narejeno, ampak takšna je zgodba pri vseh zadevah v naši ljubi državi. Zato s tega mesta pobuda tako zasavskim poslancem kot zasavskim županom in prebivalcem Zasavja, pridite v Posavje, vam bomo povedali, kateri so dobri primeri, ki so tisti moment, na podlagi katerega smo se tudi v Poslanski skupini SDS odločili, da podpremo predlog tega zakona in da vas opozorimo na vse tiste zadeve, ki pa so šle malo mimo. Kaj je šlo mimo? Kot rečeno, potem ko smo se Posavci že pred desetletjem odločili, da dovolimo, če tako želite, državi, da vstopi v naš prostor, da vstopi v naše okolje, smo se najprej srečali - s kom? S predstavniki, ki jih danes ni tukaj, s predstavniki ministrstev, ki so podobno kot leta 2018 govorili tudi pred desetletjem, kaj vse ni možno, kaj vse se ne da narediti. In kako so to najlažje naredili. Ko so se lokalne skupnosti dogovorile, da bodo ustanovile delovno komisijo, da se dodo dogajali sestanki na ravni občin, na ravni regijske razvojne agencije, je s strani države, predvsem s strani Ministrstva za okolje in prostor prihajalo do dveh stvari. Prvič, ali so bili neodzivni, na kar je namignil že predlagatelj, ali so zahtevali vedno nekaj novega, nekaj dodatnega, nekaj specifičnega, ali pa kot tretje, so rekli, da ni denarja. Če samo pogledam, kaj sva s kolegom Zorčičem v tem mandatu vse skušala narediti, da so se zagotovila finančna sredstva, ki bodo pripomogla k dokončanju hidroelektrarn na spodnji Savi, upam, da se bo država, predvsem tista resorna ministrstva, ki so ključen moment pri tem zakonu, odločila, da je treba tudi finančno podpreti ta zakon oziroma ta projekt. V Poslanski skupini SDS podpiramo predlog tega zakona. Želimo, da se sprejme še v tem mandatu, kajti verjemite, številke so dokaj jasne. Vsak mesec nedelovanja hidroelektrarn prinaša izgubo za slovenski proračun. Ampak, spoštovani kolegi iz Zasavja, upam, da v tej vaši nameri, da se čim prej začne izgradnja hidroelektrarn na srednji Savi, boste pomagali tudi nam iz Posavja, da se čim prej zaključi izgradnja hidroelektrarn na spodnji Savi, kajti brez dokončanja hidroelektrarn na spodnji Savi ni začetka gradenj na srednji Savi. Ta zakon pa je dobra osnova, da naredimo tudi ta korak, da se začne ne samo govoriti in razmišljati, ampak predvsem delovati v smeri izgradnje hidroelektrarn na srednji Savi. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke Upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Danes obravnavamo predlog poslanskega zakona o načinu izgradnje infrastrukture in pogojih koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala srednje Save oziroma rečeno poenostavljeno, o predlogu zakona o izgradnji hidroelektrarne na srednji Savi. Še posebej moramo poudariti, da vložitev tega predloga zakona ni predvolilna poteza stranke Desus, da torej nikakor ne sodi v množico vloženih resnično predvolilnih zakonov s strani stranke SMC. Naš predlog zakona je bil v parlamentarno proceduro vložen 1. februarja letos, torej po več kot 8 mesecih čakanja na podporo največje koalicijske stranke SMC. Vlagamo ga poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus, skupaj še z nekaterimi sopodpisniki iz drugih poslanskih skupin, za kar se jim najlepše zahvaljujemo. Vsi skupaj se torej še kako zavedamo, da je navedeni zakon več kot potreben. Zakaj? Trenutno je v fazi izgradnje še zadnja hidroelektrarna iz verige hidroelektrarn na spodnji Savi. To je hidroelektrarna Mokrice. Ko bo navedena hidroelektrarna zgrajena, bi se na podlagi določil iz našega sprejeta zakona lahko takoj nadaljevalo z izgradnjo prve hidroelektrarne na srednji Savi. To je s hidroelektrarno Suhadol, nato hidroelektrarno Trbovlje in hidroelektrarno Renke, potem pa naprej preostale načrtovane hidroelektrarne po Savi navzgor proti Ljubljani. Te prve tri navedene hidroelektrarne niso sporne iz okoljskega vidika. Naslednje hidroelektrarne pa so v območju Natura 2000, kjer pa je prisotnih nekaj problemov in se bo v prihodnosti šele videlo, kako se bo zadeva odvijala. Zakaj zakon? Zakon je potreben zato, ker kot prvo se je zakonska podlaga pokazala kot tista prava in učinkovita podlaga za izgradnjo hidroelektrarn na spodnji Savi. Na podlagi zakona pa so bili in bodo enako tudi na srednji Savi dogovorjeni in podpisani preostali potrebni dokumenti nižje pravne ravni, kot so koncesijska pogodba, nabor projektov državne in lokalne infrastrukture, terminski plan izvedbe in drugo, vse v soglasju z lokalnimi skupnostmi. Rešitve, vsebovane v predlogu našega zakona, torej načrtovani izgradnji hidroelektrarn na srednji Savi, sledijo rešitvam iz zakona o izgradnji hidroelektrarn na spodnji Savi. Kar moramo še posebej poudariti, predlog zakona ureja tudi gradnjo vodne in druge infrastrukture s strani države, česar koncesijski akt oziroma koncesijska pogodba za rabo vode ne more urejati. Sprejetje našega zakona bi zagotavljalo enako urejanje na edinih dveh velikih koncesijskih območjih reke Save v zadnjih 15 letih, saj bi se enotno celovito urejalo dvoje različnih koncesijskih razmerij, to je koncesija za rabo voda in koncesija za gradnjo. V predlogu našega zakona je zapisan prenos oziroma podelitev koncesije na družbo Srednjesavske elektrarne, d. o. o., krajše SRESA, s sedežem v Trbovljah, ki jo je leta 2011 ustanovil Holding Slovenske elektrarne, d. o. o., ki je tudi njen večinski lastnik. Družba SRESA je bila torej s strani HSE ustanovljena prav z namenom izgradnje hidroelektrarn na srednji Savi. Tudi ta rešitev gre po vzoru rešitve na spodnji Savi, kjer je HSE prenesel koncesijo na novoustanovljeno družbo v njegovi lasti, družbo HESS, d. o. o. Predlog zakona ureja tudi podelitev koncesije za ureditev vodne državne in lokalne infrastrukture, s katero tudi v tem delu sledi rešitvam iz zakona o izgradnji hidroelektrarn na spodnji Savi, ki gradnjo objektov in naprav vodne državne in lokalne infrastrukture ter objekte in naprav vodne energetske infrastrukture v nadaljnjem razmerju ureja na zakonskem nivoju. Prav tako pa tudi ureja vzdrževanje objektov infrastrukture. Torej gre za specifično celovito urejanje koncesije za rabo vode in koncesijo gradnje, ki je primerljivo urejena z Zakonom o pogojih koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala Spodnje Save, na podlagi katerega sicer uspešno poteka oziroma se že, kot rečeno, počasi končuje izgradnja infrastrukture za verigo hidroelektrarn na koncesijskem območju spodnje Save. V prid zakonski podlagi, torej enoviti pravni podlagi tako za koncesijo za rabo vode kot tudi za koncesijo gradnje lahko izhaja tudi iz zahtev predpisov s področja javnih financ, ki določajo, da morajo biti viri v načrtu razvojnih programov razdelani po virih financiranja za celovito izvedbo projektov oziroma programov, zaradi česar bo v prihodnje po mnenju Ministrstva za finance treba pripraviti celovite investicijske dokumente, ki bodo morali imeti usklajene terminske in finančne načrte tako za gradnjo energetskega objekta kot tudi vseh ostalih ureditev. Glede na vsa prej navedena dejstva ter glede na obveznosti, ki jih ima država Slovenija skozi akcijski načrt, ki nas zavezuje, da moramo do leta 2020 imeti v celotni proizvodnji električne energije najmanj 25-procentni delež električne energije, proizvedene iz obnovljivih virov energije, in ga trenutno ne dosegamo, bi z izgradnjo teh hidroelektrarn dosegli ta cilj in sprejeto mednarodno obveznost. V primeru, da navedenega cilja v letu 2020 ne bomo dosegli, bo država morala plačati kazen. Na koncu želim spomniti še, da smo imeli v koalicijski pogodbi zapisano, da bomo naredili vse, da povečamo odstotek proizvedene električne energije iz obnovljivih virov energije ter da bomo pripravili vse potrebno, da se bodo izgradile tudi hidroelektrarne na srednji Savi. Žal nam je, da v času obstoja koalicije te določbe nismo realizirali. Zaradi vsega prej navedenega v Poslanski skupini Desus napovedujemo enotno podporo poslanskemu zakonu. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo, predsedujoči. Slovenija mora zmanjšati emisijo toplogrednih plinov. To moramo doseči s povečanjem energetske učinkovitosti, z zmanjšanjem porabe energije in povečanjem deleža obnovljivih virov energije v skupni energetski bilanci. Slednje v praksi pomeni zapiranje termoelektrarn na premog in gradnjo elektrarn na obnovljive vire. Za to se v Levici zavzemamo že cel mandat. Za uresničitev tega smo sklicevali nujne seje, vlagali amandmaje k zakonom in stališčem do evropskih direktiv, v zakonodajni proceduri pa je bil tudi naš predlog energetskega zakona, s katerim želimo omogočiti večja vlaganja v sončne elektrarne. Dejstvo pa je, da nadomestitev fosilnih goriv z obnovljivimi viri ne bo mogoča, če ne bomo gradili tudi velikih hidroelektrarn. Za gradnjo teh pa je od vseh slovenskih rek Sava verjetno še najbolj primerna, zato v Levici gradnjo verige hidroelektrarn na srednji Savi načelno podpiramo. Vendar pa ne na način, kot se to skuša narediti z zakonom, ki ga danes tukaj obravnavamo. Zakon o načinu izgradnje infrastrukture in pogojih koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala srednje Save je v prvi vrsti nepotreben, ker je bila leta 2004 že sprejeta uredba o koncesiji za rabo vode za proizvodnjo električne energije na delu vodnega telesa reke Save od Ježice do Suhadola, ki je bila kasneje tudi večkrat spremenjena. Na podlagi te uredbe je bila leta 2005 izdana odločba Vlade, s katero je bila holdingu Slovenske elektrarne, d. o. o., podeljena koncesija za območje vodnega telesa srednje Save. Kar manjka, je torej samo še sklenitev koncesijske pogodbe. Zakon, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev, je kopija Zakona o pogojih za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save. Ta zakon se danes izkazuje za spornega na več točkah. Zakon je postavil kapico za večino plačanih koncesijskih dajatev na 14 % prihodkov koncesionarjev iz prodaje električne energije, s čimer je po eni strani postavil v neenakopraven položaj ostale hidroelektrarne v Sloveniji, po drugi strani pa so bile na ta račun lokalne skupnosti prikrajšane za nezanemarljivo količino denarja iz teh dajatev. Vse več je očitkov o nenamenski porabi sredstev iz vodnega in podnebnega sklada in sklada za vode, iz katerih se porablja denar za gradnjo teh hidroelektrarn, kar je bilo posebej določeno z Zakonom o pogojih za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save in kar se želi ponoviti tudi s tem zakonom za gradnjo hidroelektrarn na srednji Savi. Poleg tega gre pri gradnji kar 11 velikih hidroelektrarn na Savi za velik poseg v prostor in naravo. Velik del vplivnega območja načrtovanih elektrarn leži znotraj zaščitenega območja Natura 2000. Skrajno neprimerno je, da se takšen zakon sprejema tik pred koncem mandata brez celovite presoje vplivov na okolje in brez vključitve javnosti v sodelovanje pri pripravi zakona, kar je direktna kršitev Aarhuške konvencije. Še več. V pripravo zakona niso bile vključene niti lokalne skupnosti v Zasavju, ki se jih gradnja teh elektrarn neposredno še najbolj tiče in so do zakona, kot je predlagan, skeptične in upravičeno zadržane. Gradnja hidroelektrarn na srednji Savi bo imela vpliv na površinske vode in na podtalnico. Imela bo vpliv na habitate ribjih in ptičjih vrst. Niso pomembni samo vplivi na okolje vsake posamezne elektrarne, ki naj bi se posebej preučevali pri sprejetju posameznega državnega prostorskega načrta za vsako elektrarno, pomemben je tudi kumulativen vpliv izgradnje vseh elektrarn, na podlagi katerega je treba potem pripraviti nabor omilitvenih ukrepov, ki bodo te vplive v čim večji meri izničile. Zakon, katerega uvodni del brez členov obsega vsega skupaj tri strani in pol, ne vsebuje ničesar od navedenega. Edini razlog, da do gradnje hidroelektrarn na srednji Savi do danes kljub sprejetju uredbe o koncesiji za rabo vode za proizvodnjo električne energije na delu vodnega telesa reke Save od Ježice do Suhadola in kljub izdani odločbi Vlade s katero, je bila Holdingu slovenske elektrarne, d. o. o., podeljena koncesija še ni prišlo, je, da še ni bila sklenjena koncesijska pogodba. Zakon, ki ga obravnavamo, določa, da se koncesijska pogodba sklene v roku enega leta po uveljavitvi zakona. S tem naj bi se gradnjo pohitrilo, nikjer v zakonu pa ne piše, zakaj koncesijska pogodba še ni bila sklenjena. Koncesijska pogodba med Vlado in HSE je bila že v celoti usklajena konec leta 2013. Nato je Ministrstvo za okolje in prostor vsebino te pogodbe uskladilo še z vsemi ostalimi resorji, razen z Ministrstvom za finance. Usklajevanje se je ustavilo januarja 2014, ker je bilo ugotovljeno, da ni dovolj finančnih sredstev za izgradnjo potrebne cestne infrastrukture. Gre za namreč cesto Zidani most–Hrastnik, s katero pogojujejo tudi lokalne skupnosti podpis posebnega dogovora o sodelovanje ter medsebojnih pravicah in obveznostih v zvezi z izgradnjo hidroelektrarn Suhadol, Trbovlje in Renke, ki je spremljajoči dokument h koncesijski pogodbi, ki ga zahtevajo lokalne skupnosti. Do sklenitve pogodbe pa poleg manjka sredstev ni prišlo tudi zato, ker je HSE kasneje izjavil, da noče več skleniti koncesijske pogodbe. Razlog za to naj bi bil, da so določena območja predvidena za gradnjo elektrarn na območju Natura 2000, kjer je prisotnost sulca in zaradi česar država ne more garantirati koncesionarju, da bo lahko celotno verigo hidroelektrarn tudi zgradil v takšni obliki, kot je predvidena, ampak bo treba uporabiti nove tehnologije. Skratka, razloga, da se elektrarne na srednji Savi še ne gradijo, sta dva. Prvi razlog je, da ni denarja, ker zakon rešuje s tem, da po zgledu zakona o pogojih za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save v te infrastrukturne projekte prečrpava denar iz vodnega in podnebnega sklada in daje kapico na plačilo koncesijske dajatve. Drugi razlog pa je, da se želi nekako najti obvod mimo vseh naravovarstvenih zahtev in uporab najboljše razpoložljive tehnologije, s katero bi se posegi v rečno strugo čim bolj omilili, kar se rešuje z načinom sprejemanja tega zakona. Zakon, ki ga zdaj obravnavamo, je sporen po vsebini in po načinu sprejemanja, zato bomo v Levici glasovali proti temu zakonu, čeprav se načeloma strinjamo s tem, da je treba hidroelektrarne na Savi zgraditi. Vendar pa mora to potekati na transparenten način, brez nenamenske porabe sredstev iz skladov, ki temu niso namenjeni, in v skladu z najvišjimi naravovarstvenimi standardi. Zato, kot sem že rekla, predlaganega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Igor Zorčič.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo, spoštovana ministrica – ministrice ni, pa bom pojasnil, zakaj ne, spoštovani kolegice, kolegi! V Poslanski skupini Stranke modernega centra ocenjujemo, da je izgradnja hidroelektrarn le eden izmed pomembnih korakov v brezogljično družbo. Hidroelektrarne pomenijo po eni strani čisto električno energijo, po drugi strani protipoplavno zaščito, soočeni smo ob sami izgradnji tudi s številnimi drugimi multiplikativnimi učinki na samo investicijo, saj se hidroelektrarne, tako kot to poteka v Sloveniji, gradijo predvsem z domačim znanjem, pa tudi z domačim delom. Tipičen primer ali zgled izgradnje takšnih hidroelektrarn so hidroelektrarne na spodnji Savi, v tem mandatu konkretno hidroelektrarna Brežice in pa hidroelektrarna Mokrice, ki je v zaključni fazi priprav za začetek izgradnje. V Stranki modernega centra dajemo poseben poudarek tudi izgradnji hidroelektrarn na srednji Savi. To je zapisano tudi v koalicijskem sporazumu. Vsi napori, ki so bili doslej izvedeni, tudi to potrjujejo. Ne nazadnje se moremo zavedati, da smo tudi v veljavnem proračunu sprejeli določene rešitve, ki infrastrukturo, ki je povezana s hidroelektrarnami. dopolnjujemo z določenimi investicijskimi viri in pravzaprav stremimo k temu, da se bo tista infrastruktura, ki lokalne skupnosti ob srednji Savi povezuje s samo izgradnjo, začela graditi hkrati ali pa še pred samo gradnjo hidroelektrarn. Kar se nam zdi problematično pri tem zakonu, je predvsem to, da ne nadaljuje tega projekta tam, kjer se je končal, ustavil, bodisi da je to zaradi finančnih razlogov ali pa razlogov, povezanih s tolmačenjem koncesijske pogodbe. Gre po našem primeru za specifičen primer, ki ga ne gre primerjati z zakonom o spodnji Savi ali pa z realizacijo izgradnje hidroelektrarn na spodnji Savi, ker je vmes prišlo do vključitve Slovenije v Evropsko unijo in tudi do spremembe evropske in druge zakonodaje na področju podeljevanja koncesij. V Stanki modernega centra, v naši poslanski skupini smo prepričani, da je ta projekt treba nadaljevati tam, kjer je bil ustavljen. To je z naslednjim korakom, s sklenitvijo koncesijske pogodbe z družbo, ki ji je bila koncesija podeljena leta 2005, to je Holdingom Slovenske elektrarne. in v tej smeri gredo tudi ambicije in prizadevanja Vlade, kar je tudi zagotovila ob obisku v Zasavju v letu 2017. Predlog zakona pa temu ne sledi. Zakon zapoveduje pravzaprav nekakšno drugo rešitev, ker se tiče koncesije, in sicer prenos že podeljene koncesije na drugo osebo ali pa ponovno podelitev. Zakon uporablja dikcijo podelitev oziroma prenos, kar se nam zdi precej sporno in v nasprotju z obstoječo zakonodajo, ki se tiče podeljevanja koncesij. Na tem mestu imamo pomislek, da bi takšna dikcija zakona celo razveljavila podeljeno koncesijo in ogrozila sam projekt do te mere, da ga ne bi začeli graditi še vrsto let. Kar se nam zdi v poslanski skupini problematično, je tudi to, da, kot sem že omenil, sama sklenitev koncesijske pogodbe je poverjena Ministrstvu za okolje in prostor, ki je, kot vemo, v kvoti Desusa. Opažamo pa, da se na tem mestu pravzaprav nič ne dogaja in da ministrstvo te svoje funkcije v bistvu ne opravlja in da očitno usodo tega projekta nekako daje v roke poslancem, namesto da bi sklenilo koncesijsko pogodbo, kot je to tudi obljubila Vlada. Glede na to, da so ti razlogi, kar se tiče podeljevanja koncesije oziroma po novem nove podelitve oziroma prenosa, kot je neposrečeno zapisano, so naši pomisleki tako daljnosežni, da tega zakona v tej fazi ne bomo podprli in še naprej ocenjujemo, da je za čimprejšnjo realizacijo potrebno skleniti koncesijsko pogodbo. Omenil bi še eno zadevo, ki je mogoče aktualna v tem času. Zakon, ki ga obravnavamo, se pravzaprav nanaša na nek zelo velik državni projekt, ki je po nekaterih ocenah vreden ali težak 400 milijonov evrov. Stališče naše poslanske skupine je tudi, da se mora država takšnih projektov lotevati na drug način, to je bodisi z zakoni, ki jih predlaga Vlada, za izvrševanje katerih potem tudi odgovarja, ali pa na drug način, kot je to predvideno že z obstoječimi zakoni. Zagotovo pa ne s poslanskimi zakoni. Ne nazadnje smo prav danes priča informaciji, da naj bi Občina Velenje, ki jo vodi župan Kontič, vložila tožbo proti družbi TEŠ. Pa samo spomnimo se enega od poslanskih zakonov, ki je državi naložil določeno obremenitev v vrednosti preko 400 milijonov evrov pri sami izgradnji 6. bloka, kar pomeni, da prihajamo v nekakšno perverzno situacijo, ko najprej nekdo predlaga zgraditev, podpira zgraditev določenega državnega projekta, sedaj pa z nekimi tožbami zadeve, ki so finančno popolno odprte, poglablja. Naše stališče je, da pri tovrstnih projektih, če bi se kadarkoli izkazalo, da mora biti navzoč zakon, se je že v preteklosti, da mora iti za zakon, ki ga predlaga Vlada. V poslanski skupini zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Imamo kar nekaj odpovedi, zato mi dovolite, da preberem vse prijavljene razpravljavke in razpravljavce. Kot prvi dobi besedo gospod Zvonko Lah, drugi gospod Danijel Krivec, sledi mu gospod Ivan Hršak, gospod Tomaž Lisec in gospod Igor Zorčič. Kot rečeno, prvi dobi besed gospod Zvonko Lah. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Mi nismo imeli stališča, zato bom povedal, da glede na to, da je Slovenija dolžna v določenem roku doseči določen odstotek energije, pridobljene z obnovljivimi viri, in da smo pri doseganju tega cilja zelo počasni, da smo veliko vložili v fotovoltaiko, kar bo državo ogromno stalo, čeprav je to verjetno najbolj perspektivni vir, pa ko se hvalimo z vodnim bogastvom, imamo še neizkoriščene vodne vire, tako male hidroelektrarne, kar je velik problem, kjer bi lahko prišli do zmogljivosti 300 megavatov, kar je polovica TEŠ 6, in ker je neizkoriščena možnost tudi še na Savi, na srednjem delu Save, mi podpiramo ta zakon, čeprav odstopa deloma od dosedanje prakse. Gre za to, da se čim prej začne to graditi, ker drugače tega cilja, ki smo se ga zavezali do Evropske unije, še zdaleč ne bomo dosegli. Poleg tega bi morali nemudoma tudi pospešiti izgradnjo malih hidroelektrarn, ker izkoriščanje srednje Save pomeni, da bo investirala država, pri malih hidroelektrarnah pa ne bo nič država investirala, ampak privatni sektor. Zato bi bilo treba pospešiti oboje. Sončna energija je tako prihodnost in če ne bomo kmalu začeli, jaz se bojim, da tega tudi ne bomo izkoristili. Najprej bodo verjetno propadale tiste elektrarne, ki so na premog, na plin, še na kaj drugega, potem bodo šele na vrsto prišle kakšne hidroelektrarne oziroma se bodo nehale graditi. Baje naj bi bila cena energije iz sončnih elektrarnah že cenejša, kot je iz jedrskih elektrarn, glede na napredek razvoja tehnologije. Ampak vseeno, osnova je vodna energija in je treba to izkoristiti, kjer jo imamo še v izobilju. Zato bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije ta zakon podprli.
Besedo ima gospod Danijel Krivec. Pripravi naj se gospod Ivan Hršak in gospod Tomaž Lisec. Izvolite, gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. V poslanski skupini bomo ta predlog zakona podprli. Tudi sam ga podpiram. Omenjeno je že bilo, da smo sprejeli kar nekaj zavez do Evropske unije glede obnovljivih virov in pospešitev projektov na izgradnji hidroelektrarn je sigurno v prid temu cilju, ki smo si ga zavezali izpolniti. Tudi v tem primeru gre za podoben postopek in podobno zadevo, kot je šlo pri gradnji elektrarn na spodnji Savi. Dejstvo je, da je bila osnovna koncesija podeljena holdingu slovenskih elektrarn, in tudi v primeru gradenj na spodnji Savi se je ta koncesija prenesla na novega koncesionarja, to je bil holding spodnja Sava. Zdaj gre za podoben primer, ki je bil v preteklosti že izveden, zato tudi ne vidim nobenih pravnih zagat glede tega. Dejstvo pa je, da je pomembno, da se subjekt, ki bo to koncesijo prevzel, tudi resno angažira in čim prej izpelje vse postopke, da se do te gradnje čim prej pride. Kot sem rekel, zaveze so bile v preteklosti dane, pomembno je tudi, da se čim prej pride do kvalitetnih obnovljivih virov energije, kajti alternativa v vetru in sončni energiji v Sloveniji ni ravno ekonomično najbolj sprejemljiva tudi ni je dovolj na voljo. Tako da menim, da je bilo mogoče tudi že kar precej zamujenega. Mogoče bi bila ta pobuda smiselna tudi že bistveno prej, predvsem pa bi moralo na tem področju sprejeti neko odločitev tudi resorno ministrstvo, kajti dejstvo je, da če se neka koncesija podeli, pa se ne izvede projekt, za katerega so koncesije podeljene, to ne pomeni, da ima nekdo lahko koncesijo neomejen čas, pa se nič iz tega naslova ne zgodi. Tako da mogoče je v bodoče treba pri teh koncesijskih pogodbah omejiti nek rok trajanja, da v primeru, če se na osnovi neke podeljene koncesije projekti ne izvajajo, se ta koncesija na nek način lahko tudi odvzame. Kot sem rekel, v tem primeru gre samo za prenos na novo družbo, ki verjamem, da bo sposobna bistveno hitreje in učinkoviteje izpeljati projekte izgradnje novih hidroelektrarn na srednji Savi.
Besedo ima gospod Ivan Hršak, pripravita naj se gospod Tomaž Lisec in Igor Zorčič. Izvolite.
Hvala za besedo. Slišali smo mnenje oziroma stališče določenih poslanskih skupin. Določene poslanske skupine so se celo izognile in niso podale stališča, kar se mi zdi nekorektno, ampak to pove vse o njihovem odnosu do tega vprašanja. Kar je bistveno pri tej izgradnji hidroelektrarn na srednji Savi, je, da bi to bil en velik velik projekt za slovensko gospodarstvo, da pravzaprav za vse te hidroelektrarne od opreme, izgradnje, projektiranja itn., praktično vse lahko izvedejo slovenska podjetja. To se pravi, da bi bila to priložnost za celotno slovensko gospodarstvo in tudi deloma za lokalno zasavsko gospodarstvo, ki bi verjetno tudi tukaj zraven sodelovalo. To, da se zadeva nikamor ne premakne že od leta 2005, čeprav naj bi HSE nekaj delal pri pripravi državnih prostorskih načrtov, govori se, da so že porabili okrog 9 milijonov evrov, pa me prav zanima, za kaj so teh 9 milijonov evrov tudi porabili. Moram reči, se bom tudi potem odzval na tisto nasprotovanje nekih okoljevarstvenih organizacij, da pa ta zakon podpirata tako Zveza ekoloških gibanj Slovenije in tudi ZENS, Združenje za energetsko neodvisnost Slovenije, ki jim je zelo jasno, da mora biti Slovenija čim manj odvisna od uvoza električne energije oziroma s čim boljšo samooskrbo. Podporo temu zakonu sem dobil iz Evropskega parlamenta od evropskega poslanca Franca Bogoviča. To mi veliko pomeni, ker Franc Bogovič je bil v tistem času župan Občine Krško, ko so se te zadeve odvijale. In če kdo pozna to problematiko okrog izgradnje, projektiranja, skratka vse te zadeve in probleme, ki so se pojavljali pri izgradnji hidroelektrarne na spodnji Savi, je to prav gospod Bogovič. Zelo zaskrbljujoče je tudi, da smo rekli, da od 2005 do danes, leta 2018, se pravzaprav na tem področju ni nič naredilo. Niti koncesijska pogodba ni bila podpisana. Zakaj ni bila podpisana? Nekateri sprašujejo, zakaj ni bila podpisana. Ne vem tega odgovora. Ampak če pogledam s svojega vidika, ni bilo pravega interesa. Ni bilo s strani koncesionarja pravega interesa. Če bi ta interes imel, bi bistveno več tudi naredil. Edino, kar je naredil, je, da je v letu 2011 ustanovil družbo SRESA, ravno z namenom izgradnje te hidroelektrarne na srednji Savi, kot smo že danes slišali. Več od tega pa seveda ne. Čeprav so nekateri rekli, da zakon ni v redu ali zakon ni potreben in tako naprej, ampak ta zakon izboljšuje tiste zadeve, ki so se v zakonu o izgradnji hidroelektrarn na spodnji Savi pokazale za slabe ali pa ne najbolj dorečene. Kar se tiče lokalnih skupnosti, pravijo, da lokalne skupnosti ne podpirajo tega zakona. Tega ne more nihče trditi, to ni res. Zaenkrat to ni res. Niso ga ne podprle, niti mu ne nasprotujejo. Njihovo stališče je bilo takšno, da so želeli pridobiti pred svojo odločitvijo mnenje Zakonodajno-pravne službe oziroma vladne službe za zakonodajo. To, da vladna služba za zakonodajo ni podala svojega mnenja, tudi vse pove. Zakonodajno-pravna služba pa praviloma mnenje, ko zakon pride na matični delovni odbor, mora dati. Seveda bomo videli, če bomo tja tudi prišli. Dejstvo je, da so lokalne skupnosti s strani Ministrstva za infrastrukturo plašili z zadevo, da je ta prenos s HSE na družbo SRESA, ki je seveda v njegovi večinski lasti, 60 % je v HSE, 40 % posredno Gen energija. Glede na to, da v teh letih HSE ni naredil dosti oziroma je zelo malo, bi se lahko družbeniki dogovorili med sabo in bi lahko to iniciativo in več sredstev zagotovila Gen energija. Gen energija pa ta sredstva ima. HSE ni direktno rekel, da teh sredstev nima, čeprav vemo, da ima probleme z odplačevanjem teh finančnih obveznosti za TEŠ. Izpostavljal je problem ekonomske upravičenosti izgradnje hidroelektrarn na srednji Savi oziroma teh energetskih objektov v tem času. Ko sem bil zadnjič v Trbovljah na Zasavskem forumu, ki ga je organiziral časopis Finance, in ko sem jaz o tem zakonu pravzaprav prvič spregovoril, da ga bom vložil, v lanskem juniju, šele takrat se je nekaj začelo dogajati na vladni strani, prej se ni nič. Moj cilj pravzaprav niti ni ta, da zakon mora biti sprejet, moj glavni cilj, cilj Zasavcev, zasavskih lokalnih skupnosti je, da bi te hidroelektrarne bile končno zgrajene. Ni važno na kakšen način. Vzporedno sem jih z napovedjo vložitve zakona spodbudil, da so začeli pisati koncesijsko pogodbo. Moram reči, da od leta 2015 se je že tudi pripravljala neka koncesijska pogodba in na enem sestanku MOP na vztrajanje ministrice za okolje in prostor Irene Majcen, kje se je ta zadeva takrat ustavila, sicer nejevoljno je minister Gašperšič takrat priznal, da se je na Ministrstvu za infrastrukturo. Potem se okoli tega ni nič več dogajalo, dokler nisem jaz napovedal, da bom ta zakon vložil, in se je nekaj začelo dogajati. Nekje v oktobru se je nekako začel, če lahko to besedo sploh uporabim, bolj intenzivneje ukvarjati državni sekretar v kabinetu predsednika Vlade dr. Anton Žunič. Gospoda Antona Žuniča poznam, ko je bil predsednik nadzornega sveta NLB, je dal milijonsko nagrado gospodu Kramarju, zdaj pa je on očitno strokovnjak za hidroelektrarne in piše to koncesijsko pogodbo in pa pogodbo o izvajanju koncesije in ves tisti nabor projektov, ki morajo biti zraven, terminski plan in tako naprej. Jaz sem bil kot koalicijski poslanec več kot korekten. Jaz sem čakal, da gospod Žunič pripravi te dokumente. Za 6. decembra lanskega leta je bil napovedan in potem organiziran obisk Vlade v Zasavju. Potem so bili tam organizirani trije sestanki in nam je gospod Žunič razlagal, pa sem jaz rekel: »Čakaj, okej, če bo ta zadeva urejena, potem je moj cilj tudi dosežen. Ne preko zakona, lahko preko koncesijske pogodbe.« In na tistem zadnjem sestanku nam je gospod Žunič razlagal, je rekel: »Samo dve uri, samo dve uri časa imamo in bomo imeli to usklajeno.« Skratka, vse imamo že usklajeno, dve uri še, pa bo usklajeno. Fino. Je prišla vlada v Zasavje in nič od tega ni bilo. Po tem obisku je očitno vsem malo padlo dol in nič se ni dogajalo. Potem ko sem pa jaz konec leta rekel na Radiu Aktual Kum, da bom pa januarja vložil zakon, da pa je že dosti mojega čakanja in potrpežljivosti, se je pa spet začelo nekaj dogajati in je spet tik pred zdajci, da bo ta zadeva tam urejena. Ampak do današnjega dneva še ni. Po mojih podatkih tisti dokumenti niso šli skozi vladno službo za zakonodajo. Ker tudi do zadnjega datuma, ko so v SMC rekli, da bodo zadevo glede zakona do 31. januarja preverili, če to bo, če ne, pa bodo podprli moj zakon. Ampak danes sem končno slišal, danes po 275 dneh, da tega zakona ne podpirajo. To mislim, da je svetovni rekord glede na to, da imamo protokol o sodelovanju koalicijskih strank, ko naj bi na predstavitev zakona odgovorili v petih dneh. Jaz sem čakal do danes, in to je že 275. dan. To bo šlo v anale Državnega zbora. Kar se tiče tega, da je v neskladju podelitev koncesije s HSE na SRESA, jaz imam tukaj to evropsko direktivo o prenosu koncesij v javnem sektorju in v teh določilih nikjer ne piše, da to ne bi bilo dovoljeno. Ta argument pa so ves čas navajali in so naše lokalne skupnosti temu verjele in čakale in tudi po 30-dnevnem roku niso podale svojega mnenja glede na to, da čakajo, če bo to mnenje pozitivno. So mi neformalno rekli, da bodo ta zakon podprli, ampak do danes ga ni, ker praviloma do splošne razprave ga ne dajo in potem bi bilo šele na odboru to mnenje. Če še odgovorim na pripombe, ki smo jih dobili po pošti, okoljevarstvenih organizacij, ki so navajale, da bi morala biti o tem zakonu široka razprava in da ni opravljena celovita presoja vplivov na okolje. Moram reči, da se pri nobenem zakonu na začetku ne opravlja celovita presoja vplivov na okolje. Presojo vplival na okolje treba opraviti pri sprejemanju prostorskih aktov, če tako odloči Ministrstvo za okolje in prostor oziroma njihov organ za izvajanje te celovite presoje vplivov na okolje. To pa je običajno pri prvih sprejemih občinskih prostorskih aktov, OPN-jih, pri spremembah in so potem odloča za vsak primer posebej. V praksi pa to pomeni, da bodo ti postopki potem izvedeni šele v okviru postopkov, ko se bo odločalo o načinu in vrstah skrbi za tega sulca oziroma ostalih ogroženih živalskih vrst, ki tam živijo in so nekako ogrožene. V tem času, ko se niti ne ve točno, kje bo posamezna hidroelektrarna stala, ker državni prostorski načrt še ni izdelan, se to pravzaprav niti še zdaj ne more urediti. Bilo je tudi nekaj rečeno okrog tega načina financiranja. Nam se zdi ravno ta način financiranja zelo transparenten. Točno se ve, od kod bo ta denar prišel in tako prej tudi ni bilo rešeno. Tudi to financiranje na spodnji Savi ni bilo tako urejeno, sedaj je pa tukaj bistveno boljše. Pa še boljša rešitev je, se pravi nakup teh zemljišč, kjer bodo hidroelektrarne, v tem primeru opravi država oziroma to javno podjetje. Potem program izgradnje infrastrukture, ki vsebuje popis vrednosti, dinamiko izgradnje državne in lokalne infrastrukture pri vsaki hidroelektrarni, potrdi pa ga Vlada in vnese to v proračun Republike Slovenije po potrditvi investicijskega progama za vsako hidroelektrarno posebej. Če to ni prej urejeno, to ne more biti. Več kot takšno transparentnost se v bistvu ne da niti zagotoviti. Na ta način bi se izognili vsem čerem neprimernega financiranja iz preteklosti, ko te zadeve niso bile tako narejene. Zakon pa tudi določa umeščanje v prostor in pa sodelovanje državne in lokalne skupnosti. Tukaj je v bistvu tudi ta varovalka notri, da brez pristanka lokalnih skupnosti se ne more nič narediti. V preteklosti verjetno to ni bilo tako in so potem bili določeni problemi. Tukaj pa se brez pristanka lokalnih skupnosti ne more zgoditi nič. Pa še ena varovalka, ki mi je prej ni uspelo prebrati, to se pravi, da je v zakonu zapisano, da po sprejetju tega zakona mora v roku enega leta biti podpisana koncesijska pogodba, v nasprotnem primeru zakon ne velja. To pa je tista varovalka, da se ta zadeva ne bi vlekla, tako kot je bilo do zdaj, ko v dvanajstih, zdaj že trinajsto leto se pravzaprav ni nič naredilo. Ko smo se še nazadnje pogovarjali, ali je sploh rentabilna izgradnja elektroenergetskih objektov, so na začetku deležniki govorili, da ni. V tem času, ko sem se udeleževal tega foruma, so pa na koncu v Trbovljah in s strani HSE in gospod Žunič je pa naenkrat ugotovil, da gradnja teh elektroenergetskih objektov pa zdaj je rentabilna. Jaz bom najbolj vesel, veseli bodo Zasavke in Zasavci, ne glede, če ta zakon ne bo sprejet, če bo po tisti koncesijski pogodbi, ki jo pripravlja oziroma vseh dokumentih končno do te izgradnje prišlo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec, pripravi naj se gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Najprej glede problematike, ali zakon ja ali zakon ne in glede tega, kdo je prava oseba za vlaganje zakonov. Zakon o pogojih koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala Spodnje Save, sprejet oktobra 2011, predlagatelj mag. Andrej Bizjak in skupina poslancev. Mnogi so se smejali, da je bil to menda edini opozicijski zakon v tistem mandatu, ko je bil SDS opozicijski, pa je bil sprejet malo pred volitvami. Če me spomin ne vara, so bile volitve, mislim da, v začetku decembra 2011, zakon pa je bil sprejet oktobra 2011. Podobna situacija kot danes. Ker Vlada ni naredila nič, se je politika v tem Državnem zboru odločila, da je treba nekaj spremeniti. Zato razumem kolega Hrška, ko je včasih jezen sicer na svojo strankarsko ministrico, ampak v celoti se temu reče Ministrstvo za okolje in prostor, ki ne naredi nič, ne na vsebinski plati, ne na finančni plati. Njihovih predstavnikov poslanski zakoni očitno ne zanimajo, kar je zanimiva zadeva, ker pri marsikaterem drugem zakonu, prej smo imeli opozicijski zakon, pa je bila gospa državna sekretarka z istega ministrstva, sedaj pa ali nimajo strokovnjakov na Ministrstvu za okolje in prostor, ki bi se lahko spopadali z okoljskimi in energetskimi zadevami, ali blefirajo ali pa bežijo pred odgovornostjo. Skratka, ne glede na to, kdo je predlagatelj, ali je eden poslanec ali poslanska skupina ali pa Vlada, dolžnost Državnega zbora je, da ta zakon obravnava in o njem glasuje. Bila pa bi tudi lepa obveznost in dolžnost predstavnikov Vlade, ker na Ministrstvu za okolje in prostor niso samo ministrica in dve državni sekretarki, je ogromno ljudi, pa nihče v sredo ob dveh popoldne nima časa, da se zglasi v Državnem zboru in na kratko pove, smo za ali smo proti, 2 ali 3 alineje, zakaj so za ali proti. Poleg tega da je Vlada tiho, moram reči, da sem presenečen, da o tem zakonu govori samo en poslanec iz Zasavja, predlagatelj, potem pa govorimo poslanci, ki nismo iz Zasavja in si upamo oziroma drznemo izreči svoje mnenje. Sicer je res, da prednjačiva dva poslanca iz Posavja, ki imava zelo podobno stališče, da je treba biti pozoren pri tem projektu, ampak da ta projekt prinaša pozitivne spremembe za okolje. Kolega Zorčič je lepo rekel, domače znanje. Ja, slovensko znanje, posavsko, zasavsko, morda tudi kakšen iz Šaleške doline sprevidi, kaj vse je bilo narobe pri Termoelektrarni Šoštanj, pa si hoče oprati krivdo, bo morda zraven sodeloval pri projektu, ki zasleduje cilje obnovljivih virov in bi morda s svojimi strokovnimi ali kakšnimi drugimi kompetencami želel pomagati. To je prednost tega zakona. Ne da iščemo v tujini primere dobrih praks, ampak, po domače povedano, le dolvodno, ne v Ljubljano, ampak dolvodno v Posavje pogledamo, kateri so pozitivni in tudi negativni vidiki sprejemanja takšnega zakona. Morda ob tem še nekaj besed glede obnovljivih virov, vodnega sklada in tako naprej. Cel mandat čakamo energetski koncept. Strokovnjaki, ki jih poznam, s področja energetike, pravijo, na srečo ga ni. Ker, prvič, je čisti blef, drugič pa, pisali so ga ljudje, ki so proti energetiki in tudi obnovljivim virom. Torej takšnega antienergetskega koncepta v bistvu niti ne potrebujemo. Tukaj imamo prednost, da Ministrstvo za okolje in prostor, v sodelovanju z Ministrstvom za infrastrukturo in Ministrstvom za gospodarstvo ne delajo tistega, za kar, prvič, so sami obljubili, in, drugič, kar je njihova dolžnost. Cela Slovenija pričakuje energetski koncept. Tako mi v Posavju, da damo še zadnjo kljukico ob izgradnji hidroelektrarne na spodnji Savi, v Posavju imamo tudi prvi blok nuklearne elektrarne, jaz osebno upam, da bo tudi drugi blok, pa čakamo, kaj si bodo uradniki in del politike izmislili, ali sploh potrebujemo drugi blok ali ga ne potrebujemo, kdaj ga potrebujemo, kakšnega potrebujemo, pa je tišina. Zasavci, vsaj nekateri, se poskušajo dokopati do tega zakona, ki je danes pred nami, torej da bi poleg Termoelektrarne Trbovlje bili tudi obnovljivi viri v Zasavju, pa je vlada tiho. Vemo, kaj se dogaja na Dravi. Zlata jama, pa se nekateri slabo obnašajo do tega dragulja. Vemo, kaj se dogaja glede vprašanja: energetika da ali ne ob Muro, pa baje tega niti energetski koncept, vsaj tisti osnutek, ki sem ga jaz dobil in sem ga pregledal, nič ne govori. V zadnjih 14 dneh sem bil presenečen, ker sem od istih strokovnjakov slišal, da se zdaj namesto energetskega koncepta na Vladi oziroma na ministrstvih pripravlja neka energetska resolucija. Sem rekel, da saj energetski koncept, podobno energetska resolucija. So rekli, da ne, ne, ne, ne, da spet nekaj novega pripravljalo. Uradniki pripravljajo vedno nekaj novega, izumljajo toplo vodo, Sava pa teče in teče. Uradniki, ki so tisti, ki bi morali poleg stroke povedati kaj in kako, jaz upam, da na določenih ministrstvih je le kakšna stroka na področju okoljske in energetske politike, izumljajo nove in nove zadeve, potem pa ti isti strokovnjaki in uradniki kažejo na ta zbor in rečejo, poglejte, ta je za, ta je pa proti. In to je to, o čemer je prej pri enem drugem zakonu govoril poslanski kolega Žan Mahnič. Z vsem spoštovanjem, ampak uradniki druge in tretje lige so nedorasli svojemu poslu, vodijo pa vse nas, da na koncu pristanemo z dolgim nosom in se moramo mi zagovarjati pred volivkami in volivci kaj smo naredili. Slabo pa so v osnovi naredili, vsaj pri vladnih zakonih, uradniki. Poslanci pa jim prevečkrat, na žalost, slepo verjamemo, ko slišimo super zakon je, super zakon je, samo podprite ga. Čez pol leta pa vidimo, da je bilo ena, bom rekel, uradniška godlja zadaj. Kar se tiče podjetja HSE, ki naj bi bil capo di banda pri tem zakonu. Vsi vemo, da je HSE ujetnik enega drugega zgrešenega projekta, ki nima nič zveze z Zasavjem in Posavjem oziroma ki je Zasavju in Posavju celo jemal. O tem pričajo ne samo dokumenti, o tem predvsem pričajo številke. Kako prej bi bila dokončana izgradnja verige hidroelektrarn na spodnji Savi in kako prej bi se začela izgradnja hidroelektrarn na srednji Savi, če se ne bi HSE zaplezal pri projektu TEŠ 6, ko so ljudje iz podjetja HSE slepo verjeli enemu lobiju. Ali so slepo verjeli ali pa je bilo še kaj drugega ozadja, pa upam, da bo ne samo ta preiskovalna komisija, ki je zdaj v Državnem zboru, ampak da bodo tudi organi pregona ugotovili, komu so slepo sledili, komu pa so sledili po tej poti denarja. Kar se tiče vodnega sklada, bo očitno treba enkrat na enem odboru za okolje in prostor ali pa infrastrukturo spregovoriti, kdo sploh plačuje v vodni sklad. Nuklearka in hidroelektrarne. In potem se dogaja tisto, kar poslušam že vseskozi v Državnem zboru, češ, ja, vse pa dobite vi Posavci oziroma večino vi dobite. Kje so tudi hidroelektrarne? V Posavju. Kje je nuklearna elektrarna? V Posavju. Posavje naj bi dalo v vodni sklad, vsi drugi pa naj bi od tega nekaj imeli. Tudi Posavje si zasluži protipoplavno zaščito. Če ne verjamete, spoštovani, pridite v kraje od Sevnice, Krškega in Brežic, pa vam bova s kolegom Zorčičem povedala, da tudi mi v Posavju potrebujemo protipoplavno varnost in da je to osnova, ko poleg zakona govorimo o izgradnji hidroelektrarn. Protipoplavna varnost ni nobena dodana vrednost, ampak je to osnova, poleg energetskega dela pri izgradnji hidroelektrarn. Tukaj prehajam na tisto, kar smo danes slišali, da župani vedo, kaj bi, pa ne vedo kaj bi, pa so za, pa niso proti. Župani iz občin Hrastnik, Trbovlje, Zagorje niste tako daleč narazen. Zapeljite se dvakrat na kavo ali pa na tri kave, verjetno bi tudi kakšen posavski poslanec in župan dal za kakšno kavo, pa malo spregovorite, ali ste sploh za hidroelektrarne na srednji Savi ali niste. Župani vprašajte svoje občinske svete, povprašajte svoje lokalne gospodarstvenike in ne nazadnje ljudi, ki bodo ob izgradnji in potem po izgradnji živeli v teh krajih, ali so sploh za hidroelektrarne ali niso. Osnova je podpora temu zakonu. Tisti zakon, ki sem ga prej omenjal, v Posavju se je reklo Vizjakov zakon, mislim, da je še leta 2017 doživel peto ali katero že spremembo. To je tisto, kar predstavniki te vlade rečejo pri svojih zakonih, ki so slabi, da saj če bo kaj narobe, bodo pa že spremenili oziroma kar rečejo pri opozicijskih zakonih, da, ja, zakon ni dober, bodo oni spremenili, da je zakonodaja živa stvar. Jaz mislim, da je ta zakon dobra osnova, da le v primeru, če Ministrstvo za okolje in prostor ne bo sledilo tako vsebinsko, preko dokumentacije, in ne finančno, ga ne bo treba velikokrat spreminjati. Zadeve so jasne, kdaj naj se začne delati prva hidroelektrarna in v kakšnem tempu naj si sledijo. Večinoma je odvisno od države, če se lokalna skupnost sploh strinja s tem projektom. Potem je vse odvisno od države. Ne pa, da potem morajo poslanci in lokalni gospodarstveniki pa različne komisije, ki so predvsem lokalne, govorim iz izkušenj iz Posavja, prepričevati ministrstva, češ, obljubili ste ta in ta dokument in obljubili ste toliko in toliko dokumentov. Samo vprašajte kolega Zorčiča, koliko sestankov je imel na to točko, ker gre za hidroelektrarne iz njegovega vplivnega, če želite, vodnega kroga, ko želi pomagati. Tudi sam sem imel kar nekaj sestankov in moram reči, da je tukaj posavski lobi, ki ga nekateri omenjajo, deloval zelo enotno. Ker se vsi Posavci zavedamo, da po tistem, ko so se odločili predhodniki tako v Državnem zboru kot tudi župani, da želimo in dovolimo hidroelektrarne na spodnji Savi, da jih je treba tudi dokončati. In tu ni bil nikoli problem Posavci levi, desni, za, proti, tu je bil samo problem Posavje proti državi. Bili so sestanki delovne komisije. In kaj se je največkrat zgodilo? Vsi posavski župani, vsi posavski poslanci, pa še 20 ljudi iz posavske energetike pridejo na sestanek, prva točka je bila pregled sklepa o realizaciji in nikogar z Ministrstva za okolje in prostor ni bilo, nikogar z Ministrstva za infrastrukturo, ki bi odgovoril na te zadeve. In se je zgodilo, da je predsednik te delovne komisije pri prvi točki prekinil sestanek, ker je rekel, da tistih, ki so najbolj odgovorni, ni. Tudi danes se podobna zgodba dogaja. Tisti, ki so najbolj odgovorni, ki bodo morali nositi roko in skrbeti za vse ostalo, jih ni, nimamo nobenega pisnega mnenja ne za današnjo sejo, tudi predlagatelj ima probleme s tem, da ne ve, kakšno je sploh stališče Vlade in tako naprej. Naj zaključim. Ta zakon je tudi po mojih informacijah nastal na podlagi tega, kar so prinesle tako negativne, predvsem pa pozitivne izkušnje na spodnji Savi. Ne samo iz vprašanja, kakšno energetiko želimo, ali obnovljive vire ali pa črni premog, tudi z drugih področjih: s področja kmetijske politike, namakanje, s področja prometne infrastrukture, da se bodo tudi Zasavci morda včasih do Ljubljane ali k nam v Posavje vozili tudi zaradi izgradnje hidroelektrarne po bolj varni, po bolj ravni cesti, turizem, plovnost reke Save in tako naprej. Ni samo problem neukročena Sava, treba je pogledati tudi na priložnosti. Ta zakon je dobra priložnost, da Zasavje dobi nov zagon. Je pa res, da je tukaj veliko odvisno od tistih ljudi, ki so del vladne koalicije, veliko manj je odvisno od opozicije. V Poslanski skupini SDS podpiramo predlog zakona. Hvala.
Zadnji ima besedo gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Strinjam se s tem, da je v zadevi hidroelektrarn na srednji Savi treba priti do določenega premika. Ne bom špekuliral o tem, zakaj do tega doslej ni prišlo. Verjetno je res glavni razlog še bolj kot koncesijska pogodba denar. Pa ne nazadnje tudi načrti tudi vseh predhodnih vlad, da se dokonča veriga hidroelektrarn na spodnji Savi, pa se potem začne z izgradnjo hidroelektrarn na srednji Savi. Ampak ne glede na to, mi smo postavljeni v situacijo, ko imamo podeljeno koncesijo. Pustimo to, kakšna je to družba, ali je sposobna speljati to investicijo ali ne, potem smo soočeni s situacijo, ko so pravila glede podeljevanja koncesij relativno rigidna na ravni Evropske unije in se že tukaj postavljajo določena tveganja, če gremo kontra tem pravilom. In ne nazadnje imamo tudi to, kar je bilo danes večkrat izpostavljeno, da tudi predstavniki lokalnih skupnosti tudi v tem postopku niso zdaj izrecno zatrdili, ali zakon podpirajo ali ne, ampak čakajo šele stališče Zakonodajno-pravne službe, kar v bistvu za mene kot nekoga, ki odloča o tem zakonu, niti ni dovoljšnja informacija. Ne nazadnje jaz ne vem, kaj potem lahko to mnenje Zakonodajno-pravne službe prinese ali pozitivno ali negativno mnenje. Kar se tiče samih zakonov, je zadeva taka. Jaz se strinjam s tem stališčem naše poslanske skupine, to je, da pri pomembnih infrastrukturnih projektih, če so potrebni posamezni zakoni, te zakone predlaga Vlada. Vsi vemo, kako je potem, če pride do obravnave takega zakona na referendumu, pa potem Vlada verjetno ne more več v prihodnje zagovarjati svojega zakona. Pa vendarle ne glede na to in ne glede na primere, ki so bili danes omenjeni, ocenjujemo, da je to prava pot, ki nekako daje podlago za to, da bo ta zakon tudi na koncu koncev izvrševan, in da bodo upoštevani vsi deležniki, ki jih je treba upoštevati pri sprejemanju posameznega zakona. Kar se tiče spodnje Save, ki se največkrat omenja, ta zakon je bil sprejet v nekih drugih okoliščinah. Mogoče en popravek. Prvi zakon glede uspešnega potenciala spodnje Save je bil sprejet celo v letu 2000. Jaz sem si to potem šel poiskat. Predlagatelji besedila: Jože Avšič, Branko Janc, Tone Anderlič, bil sprejet 23. 6. 2000. Do leta 2011 se očitno ni izvrševal tako, kot so si to predstavljali, in so potem bile potrebne novele. Če bo vzporednica tega zakona, ki ga danes obravnavamo, enaka temu, potem se lahko tudi pri tem, upam da ne, zgodi to, da se enajst let ne bo izvrševal, kot bi bilo želeno. Ampak ne glede na to sem prepričan, da obstaja ta možnost, glede na to, da je koncesija že podeljena, tega v primeru spodje Save ni bilo, da se ta sistem v zvezi s to koncesijo podre in se potem celotna zadeva postavlja pod ta rizik, da bo treba na novo podeljevati, tam se bo pa lahko glede na evropska pravila prijavila kakšna druga družba, ne tiste, ki si jih mi želimo. Jaz bi si tudi želel, da je investitor na srednji Savi zagotovo GEN energija, ki je bistveno bolj sposobna takšnih investicij kot HSE, ki se utaplja v teh finančnih matematik, ki so posledica izgradnje bloka 6 v Šoštanju. Kar se tiče poslanskih zakonov, smo izpostavili en določen pomislek. Jaz bom še enkrat, da bom mogoče malo bolj plastičen, pokazal, kam lahko pelje zgodba s poslanskim zakonom. Pa tukaj še zdaleč ne namigujem na tebe, kolega Ivan, ker si v redu možakar, ampak poglejmo en drug primer. Jaz ne zatrjujem, da bo ta primer nujno do tega pripeljal. Novica iz leta 2012, berem spletni portal Dnevnik: »Velenjski župan Bojan Kontič pravi, da sprejem zakona (govorim o Zakonu o poroštvu za TEŠ 6) omogoča nadaljevanje projekta TEŠ 6, ki ni pomemben samo za Šaleško dolino, temveč za celotno Slovenijo. Projekt TEŠ 6 bo po njegovih besedah prinesel kakovostna delovna mesta in prestrukturiranje gospodarstva v Šaleški dolini, ki se je začelo že pred leti. V Šaleški dolini želijo ohraniti tudi pridobivanje premoga, saj je ta v primerjavi z uvoženim zelo konkurenčen.« Skratka, vse zelo fajn, oh in sploh, potem pa novica od danes: »Po besedah velenjskega župana Bojana Kontiča je očitno, da se TEŠ 6 izogiba izpolnitvi dogovora o izplačilu odškodnin. Na občini si želijo, da bi bil sprejet zakon o Šaleški dolini.« Seveda pa še pred tem tožijo Termoelektrarno Šoštanj zaradi neizplačila odškodnine v višini 750 tisoč evrov za škodo v letu 2016, in sicer zaradi uporabe infrastrukture med gradnjo bloka 6.« Oprostite, ampak meni se takšne situacije ne zdijo normalne. Zdaj ne vem, ali niso bili pri izgradnji tega bloka dogovorjeni, kaj bo z infrastrukturo, na kakšen način bo potekalo, ampak zdaj smo priča temu, da se vlaga tožba zoper družbo, za katero je zadaj državno poroštvo, ki ga je predlagal tisti, ki danes vlaga tožbo proti Termoelektrarni Šoštanj. Priča smo neki perverzni situaciji, ko ne veš, kdo koga, in mislim, da je to rezultat tudi tega, da so imeli v prejšnjih sklicih neke poslanske zakone, ki so se sicer predstavljali kot zelo, ne vem, zveličavni in podobno, pa vendar se dandanes, pa verjamem, da se bo še kdaj v prihodnje, sploh če bo prišlo do realizacije kakšnega poroštva, pokazalo, da to ni najbolj prava pot pri velikih infrastrukturnih projektih, ki so že tako ali tako vedno pod sumom določene korupcije zaradi sredstev, ki se vrtijo okoli takšnih projektov. Če se bo izkazalo, sicer je vprašanje, ali bo ta zakon sprejet ali ne, ampak vendarle, če bi se izkazalo, da je potreben, da bo zakon pospešil izgradnjo hidroelektrarn na srednji Savi, sem prepričan, da mora takšen zakon predlagati vlada. To bo očitno naslednja vlada, v tem sklicu to ne bo več možno. Do takrat pa se mi zdi vendarle prava pot, glede na vse rizike, ki obstajajo zaradi že podeljene koncesije, da se sklene ta koncesijska pogodba. Na tem mestu moj poziv tudi Ministrstvu za okolje, da naredi kakšen korak naprej k realizaciji oziroma k sklenitvi te pogodbe. Če bo sklenjena, sem prepričan, da bo prišlo do realizacije tega projekta. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik predlagatelja Ivan Hršak. Gospod Hršak, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Na podlagi vsega slišanega bi rad rekel še nekaj besed. Apeliram na poslanke in poslance, ko bo jutri glasovanje, da ta zakon podprejo. Prepričan sem, da je to tisti pravi način za učinkovito in transparentno izgradnjo teh hidroelektrarn na srednji Savi. Že prej sem omenil, da je izgradnja teh hidroelektrarn velik projekt za slovensko gospodarstvo in za zasavsko gospodarstvo, da bo nudilo kar nekaj delovnih mest. Sicer manjše število za nedoločen čas, ampak veliko delovnih mest, kjer bodo delavci zaposleni najmanj 16 let, ko se bodo te hidroelektrarne gradile. Vsako delovno mesto je še kako dobrodošlo.Slovenci se bomo pa tudi morali odločiti, ker pri vsaki zadevi je milijon interesov, vedno se najdejo nasprotniki. In če se vprašamo, kakšno energijo pravzaprav želimo v Sloveniji imeti, želimo imeti seveda električno energijo, želimo jo imeti, ko jo rabimo, da bomo v vtičnico vklopili kabel, ampak problem bo, če v električne energije v tej vtičnici ne bo. Slovenci smo proti jedrski elektrarni, če bo potrebna slučajno jedrska elektrarna, bomo rekli, ne, ne, to ne, zdaj, ko jo že imamo, se je ne moremo znebiti, ampak je pa dobrodošla seveda. Smo proti vetrni elektrarni. Kjerkoli je lokacija, da bi postavili vetrne elektrarne, ne, tam smo proti, je vedno neka civilna iniciativa. Seveda smo proti termoelektrarnam, tiste nepravilnosti morajo pravosodni organi urediti, medtem pa se moramo zavedati, da TEŠ kar v veliki meri rešuje potrebe električne energije v Sloveniji. In glede na to, da se bo v naslednjih letih, desetletjih precej povečala poraba električne energije, ker vemo, aha, promet, šlo bo na električne avtomobile, to bo bistveno povečanje porabe. Zato bo vse te zadeve treba urediti, pa se nihče ne vpraša, od kod pa bomo to dobili, če hidroelektrarn ne bi zgradili, kot imamo zapisano v koalicijski pogodbi, da je država rekla, da bomo vse naredili, pa niti neizpolnjujemo teh evropskih zahtev, pa smo podpisali, da jih bomo. Z izgradnjo teh hidroelektrarn ne bi dosegli tega cilja v letu 2020, ampak če zdaj ne bomo začeli, da bomo šele čez 4 leta, bodo te sankcije in jih bomo še več let plačevali. Nekdo bo za to tudi odgovoren. Veliko očitkov je letelo na Ministrstvo za okolje in prostor, s čimer se pa ne morem strinjati. Izvirni greh, verjemite mi, je na Ministrstvu za infrastrukturo. Jaz sem že prej povedal, da se je v letu 2015 pripravljala koncesijska pogodba in je minister Gašperšič priznal, da se je zadeva tam ustavila. Vojka, ti se lahko smejiš, zadeve pa so, dokumenti so. Jaz sem jih prebral, ne govorim to na pamet. In ta ustrahovanja, da zadeva ni v redu, da ta zakon ni v skladu z direktivo in tako naprej, to seveda ne drži, kar se bo v prihodnosti tudi pokazalo. Ko sem šel v pripravo in najavo tega zakona, so se pa na drugi strani nekako neke aktivnosti le premaknile. Neke trditve, ki so prej bile, da to ni tako, da se to ne splača in tako naprej, so zdaj ploščo obrnili. Zdaj kar naenkrat je rentabilna izgradnja teh elektroenergetskih objektov. Na Zasavskem forumu v Trbovljah je generalni direktor Matjaž Marolt zagotovil, da v letu 2022 bo pa HSE imel zadostni denarni tok, ki bo omogočil začetek in celotno izgradnjo hidroelektrarn na srednji Savi. Jaz bom vesel, če bo tako, samo sprašujem se pa, da v teh 13 letih je pa bilo tako malo narejenega. Cilj Zasavk in Zasavčanov je, da bi se te hidroelektrarne zgradile, in to v čim krajšem možnem času. Energetska lokacija, za katero se je Vlada odločila, da jo v Zasavju obdrži, seveda ne more biti elektroenergetska lokacija to, kar je ostalo od Termoelektrarne Trbovlje. HES je zdaj ustanovil novo podjetje HSE, Energetska družba Trbovlje. Zadnjič smo na tem Zasavskem forumu slišali, kaj bi tam lahko bilo. Ampak to so zadeve, ki jih že 20 let v Zasavju poslušamo. Zdaj bi že pravzaprav bil čas, da bi rekli, na tem območju termoelektrarne pa bomo to in to zgradili. Ampak to so zgodbe, ki se že ničkolikokrat ponavljajo. Rečeno je bilo, naj podajo ideje, kaj pravzaprav se bo tam naredilo. To so sicer slabi obeti, ampak upam, da se v prihodnje bo tudi na tem področju kaj naredilo. Apeliram na poslance, ko bo glasovanje o tem zakonu, jaz sem prepričan, in tudi drugi so prepričani, ki so izrazili podporo, da je dober, da bo učinkovito in transparentno omogočil izgradnjo teh hidroelektrarn na srednji Savi. Glede spornosti, kot sem že prej rekel, okoljevarstvenih organizacij, prve tri hidroelektrarne Suhadol, Trbovlje, Renke z okoljskega vidika niso problematične. To so tudi v svojem tem dopisu priznali. 6 od 9 je v Naturi 2000, in to so tiste višje gorvodno proti Ljubljani. Ampak če bo zakon sprejet, to ne pomeni, da bo zdaj v neskladju s to zakonodajo in bo potem, ko se bodo državni prostorski načrti za posamezne hidroelektrarne pisali, bo tam treba navesti ukrepe za zaščito teh živalskih vrst, kot je ta sulec, ki je bil naveden. Jaz sem optimist in upam, da bo podpora temu zakonu jutri tudi potrjena. Hvala lepa vsem.
Postopkovno, gospa Janja Sluga. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bi si res želela, da reagirate na taka izvajanja kolega Hrška, ki omenja poslansko kolegico, ki danes sploh še ni imela besede. Ko jo on neposredno nagovarja, natančno ve, da ona na to odgovoriti ne more. Zelo jasno je bilo povedano in večkrat tudi skomunicirano, katero ministrstvo je tisto, ki je krivo, da do tovrstnih uresničitev še ni prišlo. Ministrstvo za okolje in prostor že od začetka mandata zavlačuje s predložitvijo dokumentov glede koncesije na Vladi. To je bilo zelo jasno skomunicirano. Sam predsednik Vlade je ministrico dvakrat osebno pozval, naj vendarle predloži izdelane, pripravljene dokumente na Vlado, pa kljub neposrednemu pozivu ministrica, Desusova ministrica, tega ni storila. Zato lepo prosim, da na taka zavajanja, lepo prosim, opozorite. Hvala.
Hvala lepa. Preden vam gospa Julijana Bizjak Mlakar dam besedo, naj vas samo obvestim, da od 29 prijavljenih k razpravi se je dejansko oglasilo 5 poslank in poslancev. Zato mislim, da je bilo več kot ena možnost, da bi lahko o tem razpravljali. Če mi dovolite, bi zaključil razpravo, razen če mag. Julijana Bizjak Mlakar mislite, da je potrebno, da dobite besedo za postopkovni predlog. Postopkovni predlog, gospa Julijana Bizjak Mlakar. Izvolite.
Hvala lepa. Sama bi želela opozoriti na zelo neprimerno vedenje gospe Šergan in gospoda Zorčiča. Medtem ko je poslanec Hršak govoril, sta se zelo neprimerno režala, lahko rečemo, tam iz svoje klope, in to na ves glas, tako da smo vsi slišali. Zaradi tega bi prosila, da drugič opozorite na takšna neprimerna vedenja. Hvala lepa.
Hvala za vsa vaša stališča. Jaz predlagam, da se prijavite k razpravi, bo še delitev časa, če se strinjate. V redu. Dovolite mi samo, da postopkovno preberem, kar je vse potrebno. Vsi prijavljeni razpravljavci in razpravljavke, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ja. Zato vas vabim k prijavi. Prijava poteka. Kot prvi dobi besedo gospod Marjan Dolinšek.
Hvala, predsedujoči. Naj za začetek nadaljujem tam, kjer je prej kolegica Janja omenila ministrico Desusa gospo Ireno Majcen. Pred sabo imam osnutek koncesijske pogodbe, ki jo sklepata Republika Slovenija, ki jo zastopa ministrica za okolje in prostora Irena Majcen, kot koncedent, in Holding Slovenske elektrarne. Zdaj bi pa vprašal, zakaj gospa ministrica noče te pogodbe podpisati. Govoriti moramo namreč o dveh stvareh. Ena je, da obravnavamo predlog zakona kolega Hrška. Ves čas mandata, posebej intenzivno še v zadnjem letu in pol pa tečejo pogajanja, da se uskladijo še zadnje stvari pri tem projektu. Govorim o prvih treh hidroelektrarnah na srednji Savi, in to so Suhadol, Trbovlje in Renke, ki niso sporne. Tudi glede sulca in teh zadev niso sporne. Pa tudi najcenejše so. A ni zanimivo? Koncesijske pogodbe, ministrica Irena Majcen, njen resor, ne drži to, kar je rekel predlagatelj gospod Hršak, infrastruktura ni pogodbena stranka pri tej pogodbi. Tukaj imam pa dokument, ki je bil že pripravljen na Vladi. Stoji. Štirje dokumenti so pripravljeni. Pogajanja še kar potekajo. Ampak očitno gre nekomu, Desusu in gospodu Hršku, za bistveno drugačne interese. Ta zakon je proti lokalnim skupnostim. Naj samo preberem sklep s 13. februarja 2018, in sicer Razvojni svet zasavske regije. Gre za tri občine, in sicer Zagorje, Trbovlje, Hrastnik. Sklep je jasen. Ta predlog zakona ne podpirajo. Želijo dodatne informacije in potem bodo vsi posamezni občinski sveti o tem razpravljali, obstoječi zakon pa ne podpirajo. Zakaj? Vse tri občine, vse tri lokalne skupnosti so bile do zdaj vpete v vsa pogajanja, ki so potekala na Vladi. Zato ad hoc predložen zakon vleče interes nekam drugam. Prvič, zakon govori, da gre za vseh deset hidroelektrarn, Suhadol, Trbovlje, Renke, Ponoviče, Kresnice, Jevnica, Zalog, Šentjakob, Gameljne, Tacen, 50 let še ne bomo imeli teh elektrarn, če bomo na tak način. Zakon govori o tem. Ja, prve tri niso spornetudi kar se tiče okoljevarstvenikov. So pa naprej proti Ljubljani, ki sem jih naštel, vključno z Gameljnami, Tacnom in tako naprej, te so pa sporne. Tukaj bo pa treba o teh stvareh malo širše spregovoriti in še kakšne druge deležnike povprašati. Govorimo pa o prvih treh, ki niso sporne. Zakon govori o vseh elektrarnah. Se pravi, hočemo blokirati. Tako me na to navede. Hidroelektrarne na srednji Savi, nadaljevanje projekta. To je izdelala družba HSE, d.o.o., Andrej Vizjak ne govori o nobenem zakonu, ampak navaja, kako bi se ta projekt nadaljeval. Najprej je treba podpisati [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Čas je potekel. [[oglašanje iz dvorane]] Hvala. Besedo ima gospod Igor Zorčič. Ste želeli postopkovno? Replike pa žal ne morete. Gospod Igor Zorčič, imate besedo.
Hvala za besedo. Če se vključim v to debato, zakaj ni prišlo do sklenitve koncesijske pogodbe. Jaz mislim, da so vse te razprave, ki so bile pred mano, sploh kolega Dolinška na mestu in da že situacija sama po sebi priča, kje iskati odgovornost za to. Se pravi, koalicijska pogodba je na resorju Ministrstva za okolje in prostor. Dejstvo je, da ni sklenjena. Dejstvo je, da predsednik Vlade podpira sklenitev koncesijske pogodbe, ampak očitno neke volje na ministrstvu ni. Ne nazadnje tudi danes se to kaže. Veste, danes smo imeli dva poslanska zakona. Eden pred tem je bil o stanovanjski problematiki mladih, pa so bili predstavniki Ministrstva za okolje tu, pri tej točki jih pa ni. Jaz mislim, da je to samo po sebi več kot dovolj zgovorno in da je pravzaprav treba iskati odgovore na vprašanje, zakaj se do sedaj ni premaknilo s koncesijsko pogodbo, na Ministrstvu za okolje in prostor. Oni se o tem niso izrekli. Niso rekli, da je to slaba rešitev ali karkoli podobnega. Očitno čakajo verjetno iz nekakšnih računic, ne vem, mogoče tudi predvolilnih na to, kaj se bo zgodilo s tem zakonom. Naš pomislek pa še vedno gre v tej smeri, da sistem lahko ogrozi podelitev koncesije, ki je bila že opravljena leta 2005. Hvala lepa.
Postopkovno želi gospod Ivan Hršak. Izvolite, imate besedo.
Jaz sem že prej enkrat rekel, pa so me očitno preslišali namerno ali ne namerno, da tisti predlogi, ki so, niso šli skozi sito vladne službe za zakonodajo. In zadržki do podpisa te pogodbe so v vsebini, ki presega vsebino zakona o vodah. In vse to je potrdila tudi vladna služba za zakonodajo. Zaradi tega zadeva ne gre naprej. To je bistvo. Ne prevaliti odgovornosti na Ministrstvo za okolje in prostor, če vladna služba za zakonodajo teh predlogov, ki so tukaj, ni spustila skozi. To je resnica.
Gospod Ivan Hršak, žal ste zlorabili ta postopkovni predlog. Niste ga podali. [[oglašanje iz dvorane]] Vem, razumem, ampak predlagam, da zaključimo razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v četrtek, 23. Marca, v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam 18. točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE V ZVEZI S PODPORO POBUDI PLAČNA UNIJA. Predlog priporočila je v obravnavo predložil poslanec Andrej Čuš. Predlog priporočila je na 52. seji 8. 3. 2018, obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor točke predloga priporočila ni sprejel, je bila obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Evropejci naj bi imeli najbolj kvalitetno življenje glede na druge države po svetu. H kvaliteti življenja vsekakor pripomore tudi višina plače, saj omogoča, da si ljudje poleg najnujnejših dobrin za preživetje kupijo tudi stvari, ki izboljšujejo njihov življenjski standard. Vse to, na kar je opozorjeno v predlogu priporočila pred nami, sicer drži. Slovenija že peto leto zapored beleži odlično gospodarsko rast, pri čemer dosegamo eno najvišjih rasti BDP v Evropski uniji. Kljub ugodnim gospodarskim razmeram, čedalje višjim dobičkom gospodarskih družb, večanju produktivnosti pa se večja gospodarska rast še vedno ne odraža v višjih plačah delavk in delavcev in blagostanju vseh državljanov in državljank. Vprašati se moramo, kako družbeno odgovorne lastnike podjetij imamo v Sloveniji in zakaj pristojna ministrstva ne želijo poskrbeti, da bi bila celotna družba deležna dobrega življenjskega standarda, ki ga omogočajo gospodarski kazalci. Naj opozorim, da finančno in gospodarsko krizo, ki je za tem prerasla tudi v socialno krizo, niso povzročili delavci, tudi ne upokojenci, prav tako ne javni sektor, učitelji, gasilci, zdravniki in drugo zdravstveno osebje, vojaki in policaji, prav tako ne mali obrtniki in podjetniki. Povzročile so jo gospodarske elite v navezi z nekaterimi politiki, ki niso znali ustaviti apetitov tajkunov, bančnikov in lobijev v navezi s posameznimi politiki. Politika je nato skupaj z bančniki poskrbela za pretirano polnjenje bančne luknje, kar smo ugotovili pri Novi Kreditni banki Maribor, spet na račun običajnih ljudi, tudi upokojencev. Nedopustno je, da si danes dobičke razdeljujejo le gospodarstvo in elite, breme krize pa so nosili običajni ljudje. Seveda v Poslanski skupini Desus menimo, da je nekaj narobe v naši državi, da se to dogaja, ampak videli in slišali smo že odzive kapitala. Po drugi strani žal tudi ni bilo ustreznih ukrepov nekaterih članov naše Vlade, odgovornih za gospodarstvo, finance in za delo pri ustvarjanju družbeno odgovornega gospodarstva, ustrezne davčne politike, dostojne minimalne plače in pokojnine, pa tudi pri iskanju socialnega dialoga. Izpostavljam socialni dialog in vsa pogajanja, ki trenutno potekajo oziroma so potekale v okviru plačnega sistema za javni sektor, za katerega se zdi, da peša, po mojem občutku tudi zaradi velike razdrobljenosti in neenotnosti sindikatov. In kje so sindikati realnega sektorja, se tam sploh kaj dogaja? Plačna politika in sama višina plač po državah je zelo različna zaradi različnih dejavnikov, tudi zaradi šibkih sindikatov, pa tudi zaradi tega, ker so plače pri nas sorazmerno visoko obdavčene oziroma oprispevljene, prihodki najbolj premožnih pa so med najnižje obdavčenimi v EU. Zakaj so dobički, premoženje, najemnine, finančne transakcije in drugi dohodki najbolj premožnih pri nas med najnižje obdavčenimi v Evropski uniji? Lepo se sliši, da znaša povprečna plača v Avstriji neto 2 tisoč 300 evrov, ampak res je tudi, da delavec tam ne dobi povračila stroškov prehrane in prevoza na delo. pPav tako drži, da naša povprečna neto plača znaša le tisoč 100 evrov. Raven življenjskih stroškov pa je približno enaka v obeh državah. Res pa je tudi, da so prispevki iz plač delodajalca za socialno varnost polovico nižji, kot pa mora za socialno varnost iz svoje plače plačati delavec. Nizki prispevki delodajalca so tudi anomalija plačnega sistema. Poslanec Andrej Čuš želi očitno opozoriti na problem nizkih plač v razmerju do porazdelitve bogastva v Sloveniji in tudi drugod po Evropi. V Poslanski skupini Desus pa se zavedamo razlik in posledic te problematike. Žal ugotavljamo, da predlagano priporočilo Vladi, tudi če bi bilo sprejeto, ne bi vplivalo na to, kaj bi se dogajalo na področju plačnega sistema. Niti Vlada Republike Slovenije, pa tudi nobena druga vlada v Evropski uniji nima vpliva na mehanizem sodelovanja državljanov v Evropski uniji pri tovrstnih pobudah. Samo državljani so tisti, ki lahko prispevajo dovolj podpisov za to, da se sproži postopek za spremembo in sprejemanje pravnih aktov na nivoju Evropske unije. Šele to ima lahko za posledico sprejemanje notranjih predpisov in ukrepov v posameznih državah članicah. To pomeni, da Poslanska skupina Desus predloga takšnih priporočil ne more podpreti. Hvala za pozornost.
Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Takoj na začetku želimo poudariti, da Socialni demokrati vsebini pobude ne nasprotujemo, a je na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe in mnenja Vlade ne moremo podpreti, ker gre za pobudo, ki v tem trenutku potrebuje podporo državljanov. Pri državljanski pobudi gre namreč za pobudo, predloženo Evropski komisiji, ki jo mora podpreti vsaj milijon upravičenih podpisnikov iz vsaj ene četrtine vseh držav članic. Iz opredelitve upravičenih podpisnikov pa izhaja, da ima pravico podpreti državljansko pobudo državljan Republike Slovenije, ki je dovolj star, da lahko voli na volitvah v Evropski parlament. Komisija je maja 2017 pobudo uvrstila na seznam državljanskih pobud in začel je teči enoletni rok zbiranja podpisov. Če bo maja 2018 pobuda dobila zadostno podporo, potem se je komisija obvezala, da bo pobudo upoštevala pri spremembi smernic zaposlovanja in pri evropskem socialnem skladu v delu, ki zadeva geografsko in poklicno mobilnost delavcev. Plačna unija je evropska pobuda političnih strank centra, sindikatov in posameznikov. Cilj pobude je zmanjšati ekonomske in plačne neenakosti med zahodnimi in vzhodnimi državami, članicami Evropske unije. Zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju piše, navajam: »Državni zbor s priporočilom predlaga ukrepe za delo državnih organov, organizacij in posameznikov, ki opravljajo javne službe ali izvršujejo javna pooblastila. Z vidika narave obravnavanega akta je treba dodati, da priporočilo ne ustvarja pravnih učinkov in se zato ne uvršča med pravne, ampak med politične akte.« Konec navedka. Gre za predlog vladi, da naj podpre pobudo Plačna unija. V obrazložitvi opisuje družbeno ekonomsko stanje, kot se odraža glede na prihodek in bogastvo v Evropi, izpostavlja plačno neenakost, normativno neurejenost minimalne plače v Evropski uniji oziroma dohodkovno neenakost v Sloveniji. Na podlagi predstavljene vsebine predloga priporočila Zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju zapiše, da je vsebina predloga priporočila pomanjkljiva, saj predvsem opisuje dejansko stanje, na katerem temelji, oziroma navaja določena dejstva kot razloge za njegov sprejem, zato jih podane navedbe napotujejo na zaključek, da predlog priporočila ne vsebuje predlogov ukrepov za delo državnih organov, organizacij in posameznikov, ki opravljajo javne službe ali izvršujejo javna pooblastila, temveč gre za predlog podpore posameznim prizadevanjem. Kot zapiše Vlada v svojem mnenju, je pobuda glede na mehanizem, določen v temeljnih pogodbah Evropske unije, pobuda državljanov Evropske unije in zahteva predvsem podporo državljanov Evropske unije. Vladne strukture pri tem nimajo vloge. Prav zato se tudi Evropska komisija, Evropski parlament in druge institucije Evropske unije ne opredeljujejo do pobude, prav tako tudi ne posamezne države članice. To v tem trenutku lahko počnejo le državljani. Zato velja poziv njim, v Državnem zboru sprejet predlog priporočila, ki poleg vsega po svoji vsebini niti ne izpolnjuje vseh elementov, ki jih priporočilo mora vsebovati, pa ne bi imel pravega učinka. Hvala lepa.
Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Naj začnem z vprašanjem: Kdo pa si ne bi želel zmanjševanja plačnih razlik med posameznimi državami članicami Evropske unije? Ampak ta ideja je žal v direktnem nasprotju z naravo Evropske unije. Če upoštevamo njeno ureditev, v jedru skupno monetarno unijo z evrom, je jasno, da je takšna pobuda povsem utopična, učinki pa bodo mogoče samo pri promociji predlagatelja, ki ga tako in tako ni tukaj. Odnosi držav evrskega območja so odnosi ostre konkurence, kjer glavno vlogo igra socialni dumping. Ker je Evropska unija državam vzela vzvode fiskalne in monetarne politike, se lahko na izgubo konkurenčnosti ali na ciklična gospodarska nihanja prilagajajo s t. i. interno devalvacijo, torej znižanjem stroškov delovne sile in z rezi v socialno državo. Z drugimi besedami, socialni damping oziroma velike razlike v plačah so ključni sestavni del Evropske unije. Zaradi te konkurenčne tekme do dna je lahko Evropska unija največji svetovni trgovinski partner. V Levici takšne Evropske unije seveda nočemo. Vendar je pri takšnih pobudah, kot je Plačna unija, treba imeti v mislih dve podrobnosti. Prvič, raven plač je odvisna od razmerja moči med delom in kapitalom. Določa jih razredni boj. Razlike v plačah pa so odvisne tudi od zgodovinskega razvoja gospodarstva, pa tudi nekaterih drugih tradicionalnih vplivov. Drugič. Država lahko določi minimalno plačo. V Levici smo v tem mandatu neštetokrat predlagali, da se minimalna plača dvigne na 700 neto in da postane pravična, da se iz nje izločijo vsi dodatki. Države članice imajo še vedno pristojnost na socialnem področju oziroma pri urejanju trga delovne sile. Tu dejansko lahko takoj začnemo s popolnoma drugačno politiko. In tu Slovenija že zelo zaostaja. Na Češkem na primer so v letu dni dvignili minimalno plačo za 17,4 %, v Romuniji kar za 48 %. Tudi v Sloveniji smo leta 2009 dvignili minimalno plačo za več kot 20 %, pa ni bilo konec sveta. Celo Latvija je na tem področju zaustavila svoje ekstremne neoliberalne politike. Minimalno plačo je dvignila na 13,2 %. Pri nas je bil letošnji dvig 4,7 %. Torej škarje in platno imamo vsaj glede minimalne plače v svojih rokah poslanke in poslanci, pa naših predlogov z izjemo ene stranke ni podprl nihče v Državnem zboru. Smo pa ves mandat ogromno poslušali o prevelikih davkih, predvsem obdavčitvi plač. Seveda pa ne gre za davke, ampak predvsem za socialne prispevke. Vendar kritiki z desnice in sredine nikoli ne povedo, da je skupni davčni primež plač v Sloveniji v evropskem povprečju. Eno vprašanje za vse zagovornike tako imenovanega davčnega razbremenjevanja. Koliko ljudi se je v zadnjem desetletju izselilo iz Latvije in na sploh iz tako imenovanih baltskih tigrov? Prav v teh državah so v zadnjih desetletjih najbolj ekstremno vpeljali neoliberalne davčne in druge politike. Med drugim imajo v Latviji enotno prispevno stopnjo. Bom jaz pomagala z odgovorom. Latvija je še leta 2000 imela 2,4 milijone prebivalcev, danes pa jih ima 1,95 milijonov. V manj kot v dveh desetletjih je izgubila pol milijona ljudi, izselilo se je kar 20 % vsega prebivalstva. Skratka, prav te neoliberalne politike, ki sta jih pri nas vpeljali dve desni vladi in vlada ekstremnega centra, siromašijo delavke in delavce in ti ukrepi ženejo mlade in tudi druge ven iz naše države. Zaradi teh ukrepov je Slovenija država tudi z največjo prekarnostjo. Naš odgovor v Levici je zelo enostaven: minimalna plača vsaj na 700 evrov, bolniška tudi za prekarne delavce in delavke, okrepitev Inšpektorata za delo. Trije enostavni koraki za začetek, ki pa jih desnic in ekstremna sredina ne zmoreta. Hvala.
Gospa Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala lepa. Cilj pobude Plačna unija je, da se v Evropski uniji odpravijo plačna nesorazmerja in posledično koncept enako plačilo za enako delo postane eno izmed temeljnih načel Evropske unije. Predlagatelj v obrazložitvi navaja, da je družbenoekonomska vrzel v Evropi v zadnjih desetletjih v porastu, visoka in naraščajoča neenakost pa kvari kohezijo naših družb. Zato posledično težko govorimo o enotnem evropskem modelu in kot odgovor na to pobudo plačna unija stremi k temu, da se plačne neenakosti med državami članicami EU zmanjšajo. Ogromna plačna vrzel namreč predstavlja temeljno nepravičnost, ki pogajanja emigracijo delovne sile na zahod, vzhodno in srednjo Evropo pa vodi v nevzdržno situacijo. Nedvomno pobuda naslavlja aktualne izzive in prav je, da se o teh problemih pogovarjamo. Kot družba moramo izkazati interes pri reševanju plačne neenakosti znotraj držav članic EU tudi zato, ker še danes nimajo vse članice EU zakonsko določene minimalne plače. To je namreč prvi korak k uresničitvi enega izmed ključnih načel evropskega stebra socialnih pravic, in sicer da se zagotovijo primerne minimalne plače, ki glede na nacionalne gospodarske in socialne razmere omogočajo izpolnjevanje potreb delavcev in njihovih družin ter hkrati zagotavljajo dostop do zaposlitve in motivacijo za iskanje dela. Pozdravljamo, da se naslavlja plačna neenakost kot taka, vendar pa se moramo tudi zavedati, da je slika širša, in da je treba, ko govorimo o ekonomski socialni koheziji, upoštevati širši kontekst. To je predvsem upoštevanje demografskih izzivov, s katerimi se soočajo sodobne družbe. Dodatno pa je treba poudariti, da sodobne družbe prehajajo v obdobje četrte industrijske revolucije, ki bo odločilno vplivala na trg dela po celem svetu. Raziskava svetovnega gospodarskega foruma kaže na 7,1 milijonov izgubljenih delovnih mest in države bodo morale v tem kontekstu pravočasno poiskati rešitve oziroma odgovore na izzive, ki jih prinaša četrta industrijska revolucija. Bi pa na tem mestu želela izpostaviti še podatek iz evropskega semestra glede plačne neenakosti v Sloveniji. Plačna neenakost je v Sloveniji med najnižjimi v Evropski uniji. V Sloveniji imamo tudi razmeroma nizko vrzel stopnje zaposlenosti med spoloma. Je pa treba tudi poudariti, da je pobuda glede na mehanizem, ki je določen v temeljnih pogodbah Evropske unije, pobuda državljanov Evropske unije, zato zahteva v prvi vrsti podporo državljanov. Mehanizem sodelovanja državljanov pri razvoju politik temelji na podpori enega milijona državljanov EU iz vsaj četrtine držav članic, kar predpostavlja predpogoj za začetek spremembe pravnih aktov Evropske unije. Vladne strukture glede na trenutno stanje torej nimajo nobene vloge, saj se podpisi za podporo pobudi zbirajo do maja 2018. Minimalno število glasov v Sloveniji je 6 tisoč. Do danes je za podporo pobudi glasovalo tisoč 412 Slovencev. V Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo odpravo plačne neenakosti, še posebej pa načelo enako plačilo za enako delo. A glede na to, da se bo zaveza k upoštevanju pobude v primeru zbranega zadostnega števila glasov izvršila na ravni EU in ne na ravni Republike Slovenije, je seveda vprašanje, ki si ga moramo zastaviti, s kakšnim namenom se mora Vlada do obravnavane pobude sploh opredeljevati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. december 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem 29. točko dnevnega reda. Prehajamo na 30. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE V ZVEZI Z VKLJUČITVIJO MLADIH V EKONOMSKO-SOCIALNI SVET Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložil poslanec Andrej Čuš. Predlog priporočila je na 52. seji 8. marca 2018 obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor točke predloga priporočila ni sprejel, je bila obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima kot prva Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič. Izvolite.
Še enkrat, predsedujoči, hvala lepa za besedo in pozdravljeni vsi prisotni. Danes bomo ponovili, kar smo že dvakrat v tem mandatu, in to je, da ta predlog priporočila odpira bistveno bolj pomembna vprašanja o organiziranosti, vključenosti in delovanju naše družbe, kot se morda na prvi pogled zdi iz teksta, ki govori samo o vključitvi mladih v Ekonomsko-socialni svet. Predlagatelj verjetno še vedno ni razmislil o pomembnosti vprašanja redefinicije industrijskih odnosov v družbi, ki že dolgo ne bazira samo na klasičnih odnosih med delavci iz tovarne, med kapitalistom iz pisarne in med oblastjo iz dvorca. Mladi tako danes lahko sedijo, in to tudi počno na vseh treh straneh zastopanih. V Ekonomsko-socialnem svetu so lahko mladi podjetniki in s tem delodajalci, so lahko mladi zaposleni in s tem tisti, ki jih predstavljajo, ali pa so celo sami predstavniki sindikata in so lahko izvoljeni predstavniki oblasti. V idealnih razmerah bi bil torej predlog, kjer imajo mladi samo eno mesto v Ekonomsko-socialnem svetu, celo korak nazaj. Po našem mnenju zato tovrstni predlogi ne razumejo te medgeneracijske komponente, ne razumejo pa tudi osnovnega namena vzpostavitve in delovanja Ekonomsko-socialnega sveta. V interesu mladih je torej, da so zastopani na vseh treh straneh, ne le na eni strani. Da se sliši tako interes mladih podjetnikov kot tudi interes mladih zaposlenih, pa tudi tistih, ki zaposlitve nimajo, ki so deležni prekarnih oblik dela ali pa se za vstop na trg dela šele borijo. Z enostranskimi potezami ne moremo in ne smemo poskušati rušiti ključne solidarnosti in sodelovanja med skupinami, ki v resnici zasledujejo zelo sorodne, če ne že iste cilje. Tako si oba, tako Mladinski svet Slovenije kot Zveza društev upokojencev prizadevata za trajnostni pokojninski sistem, ki bo vsem na dolgi rok omogočal dostojno pokojnino. Predvidevamo, da se tudi vse tri strani upravičeno in z enako mero prizadevajo za dostojno plačilo za pošteno opravljeno delo. Zaradi vse večjega pomena civilne družbe in legitimnosti širšega družbenega soglasja, ki ju le-ta prinaša, pa je v prihodnje pričakovati, da bo civilna družba tudi vse pogosteje vključena v socialno partnerstvo. Ekonomsko-socialni svet je tudi že spremenil pravila o delovanju, ki določajo, da se na posamezno sejo Ekonomsko-socialnega sveta lahko vabijo tudi predstavniki različnih interesnih skupin in posamezni strokovnjaki, pa tudi predstavniki mladih. Zavrnitev predloga zato ne pomeni nepodpore vključitvi mladih v Ekonomsko-socialni svet, ampak pomeni razumevanje možnosti, da sedijo na vseh treh straneh, na strani delodajalcev, na strani delojemalcev in tudi na strani Vlade.
Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pred natanko letom dni smo obravnavali popolnoma enak predlog poslanca Andreja Čuša. V Levici ostajam na stališču, da problem mladih ni v tem, da niso vključeni v Ekonomsko-socialni svet. Problem mladih je v tem, da niso na pošten in dostojanstven način vključeni v trg dela in s tem v širšo družbo. Niso vključeni v porazdelitev družbenega bogastva, nimajo dostopa do varnih, stabilnih zaposlitev, čeprav te obstajajo. Mladi so odrinjeni na prekarno obrobje, kar onemogoča načrtovanje prihodnosti. Mladim se vsiljuje ideologija podjetništva in fleksibilnosti. Tovrstna pričakovanja pa se v življenju mladih prevedejo v revščino, negotovost, odvisnost in neperspektivnost. Mladi niso vključeni v družbo na način, da bi se njihovo znanje in delo spoštovalo, da bi prejemali dostojno plačilo in varnost, ki bi omogočala normalno, stabilno, človeka vredno življenje. Problem mladih so stanovanja. Nedostopno stanovanje jih ohranja v odvisnosti od staršev, jim onemogoča samostojnost. Problem mladih so projektne zaposlitve, delo prek espejev, honorarno in prostovoljno delo in druge oblike prekarnega dela, ki mlade izčrpava, jih ne vključuje v delovne kolektive, jim jemlje ustvarjalno energijo, ki bi jo lahko usmerili v izboljšanje družbe, v napredek. Ko bomo mlade ekonomsko in družbeno opolnomočili, ko jim bomo zagotovili primerna, dostojna in varna delovna mesta, ko bomo ustvarili okolje, kjer mladim ne bo treba hiteti od ene prekarne zaposlitve do druge, ko bomo ustvarili pogoje, da mladim ne bo potrebno živeti iz rok v usta, ko si bodo mladi lahko privoščili svoja lastna življenja, šele potem se bo to pokazalo tudi kot izboljšan politični in civilni participaciji. Zato problem mladih niti slučajno ni v tem, da nimajo svojega predstavnika v ESS. En član vladne pogajalske skupine, mlajši od 30 let, nikakor ne more legitimno zastopati vseh mladih v Sloveniji. Nehajmo se pretvarjati, da so mladi nedeljiva interesna skupina. Niso. Imamo tako mlajše, kot starejše predstavnike takšnih in drugačnih družbenih skupin in interesnih združenj. Imamo mlade desničarje, imamo mlade levičarje, potem mlade propagandiste cerkvene morale, mlade kapitaliste, mlade delavce, mlade zelene, mlade neoliberalce, mlade podjetnike, mlade socialiste in še in še bi lahko naštevala. Skratka, kolikor je v družbi interesnih skupin in konfliktnih pozicij, toliko je tudi njihovih predstavnikov med mladimi. Mladi se morajo v politiko vključevati na podlagi njihovih političnih nazorov, na podlagi njihovih interesov. Tudi če pritrdimo fiktivnemu enoznačnemu interesu vseh mladih, je vprašljivo, če bi ta hipotetični interes mladih tak član dejansko tudi zastopal. Kot član vladne strani bi pač zastopal Vlado. ESS prav tako ni organ, ki bi predstavljal interese kar vseh povprek. V Ekonomsko-socialnem svetu so zastopani interesi delodajalcev, torej kapitala, interesi delavcev in interesi Vlade, torej politike oziroma v teoriji javni interes. Trenutno je jeziček na tehtnici zastopanja med delom in kapitalom v trenutni sestavi ESS nagnjen močno proti kapitalu. Tovrstna zastopanost ima svoje učinke v politikah zategovanja pasu, krčenja obsega javnih storitev, vse večji prekarizaciji in liberalizaciji trga dela, rezov v socialno državo ter v socialnih in davčnih politikah, ki najšibkejšim namenjajo drobtinice, medtem ko nagrajujejo najbogatejše v državi. Iz tega razloga menimo, da članstvo tako imenovanih mlajših oseb ni bistvena ali nujna oziroma na noben način ne prispeva k izboljšanju podzastopanosti dela v socialnem dialogu, kot se vrši v ESS. V Levici nasprotujemo populističnemu predlogu poslanca Andreja Čuša. Hvala.
Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes že tretjič obravnavamo Predlog priporočila Vladi v zvezi z vključitvijo mladih v Ekonomsko-socialni svet, ki ga je vložil poslanec Andrej Čuš. Tako kot prvič in drugič, ko je o tej temi tekla debata, bom poudarila, v letu 2014 smo na Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino soglasno sprejeli sklep, s katerim je bila Vladi Republike Slovenije naložena oziroma predlagana razširitev Ekonomsko-socialnega sveta s predstavniki mladih Če pa se socialni partnerji s tem ne bi strinjali, bi morala Vlada sama poiskati možnost za vključitev mladih v Ekonomsko-socialni svet. Ta sklep še vedno ni uresničen in glede na okoliščine vse kaže, da tudi ne bo. Tako bo to še ena izmed mnogih zadev, ki jih bo morala uresničiti naslednja vlada. Žalostno. Kljub temu pa namen priporočila, ki je danes pred nami, v Poslanski skupini nepovezanih poslancev podpiramo. Namreč, vse se da, če se hoče. Kjer je volja, je tudi pot, pravijo. In to še kako drži. S kolegico poslanko mag. Alenko Bratušek sva zadeve vzeli v svoje roke in že pred časom vložili spremembi zakonov, ki urejata zdravstveno in pokojninsko zavarovanje v delu, kjer določata članstvo v skupščini oziroma svetu Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in Zavoda za pokojninsko zavarovanje Slovenije, ter uspeli. Tako imajo danes mladi besedo pri odločitvah, ki zadevajo njihovo prihodnost, predstavnik mladih pa se je lahko v drugi polovici februarja kot član prvič udeležil seje sveta Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Vse prevečkrat slišimo, da so mladi naša prihodnost in da na njih svet stoji. Pa so te naše besede tudi iskrene? Hvala lepa.
Gospa Anita Koleša, bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa. Predlagatelj poslanec Andrej Čuš na Vlado naslavlja priporočilo v zvezi z vključitvijo mladih v Ekonomsko-socialni svet z argumentom, da mladi niso neposredno vključeni v socialni dialog in posledično zato nihče ne zagovarja njihovih interesov in pravic. Predlog priporočila je predlagatelj v zakonodajni postopek vložil že tretjič v tem mandatu. Na seji matičnega odbora smo poslanci Poslanske skupine Stranke modernega centra priporočila ponovno zavrnili, ker je predlog priporočila identičen tistima dvema, ki smo ju obravnavali že lansko leto. In tudi naši argumenti so, logično, identični. Pri tem poudarjam, da v Stranki modernega centra zelo podpiramo, da se mladi aktivno vključijo v družbo, saj se še kako dobro zavedamo, kako pomembno vlogo imajo v družbi predvsem pri oblikovanju njene prihodnosti. Da bi mladi lažje razumeli, zakaj smo glasovali proti priporočilu, da Vlada za člane Ekonomsko-socialnega sveta imenuje predstavnika mladih, naj ponovno predstavimo svoje argumente, Ekonomsko-socialni svet je po svoji naravi prostor industrijskih odnosov, kjer v okviru socialnega dialoga potekajo pogajanja med sindikati, predstavniki delavcev ter Vlado. Ekonomsko-socialni svet je torej tripartitni organ, v katerem so enakovredno zastopani predstavniki vseh treh strani. Pravila delovanja sveta omogočajo, torej omogočajo, da so na sejah, kjer se obravnavajo pomembna medgeneracijska vprašanja, prisotni tudi predstavniki mladih, starejših in drugih interesnih skupin. Kot je že v svojih mnenjih opozorila Zakonodajno-pravna služba, pa ni jasno, kaj natančno predlagatelj želi s priporočilom doseči. Ali je bil njegov namen, da naj bi bil predstavnik mladih kot član sveta eden izmed predstavnikov Vlade v svetu, ali pa je bil njegov namen to, da se spremeni sestava sveta tako, da bi bili mladi v socialnem dialogu enakovreden partner? Mladi kot družbena skupina niso homogeni in imajo različne interese. Vprašanje, kako uspešno bi lahko vse te raznolike interese in poglede zastopali v okviru Ekonomsko-socialnega sveta, seveda ostajajo. V okviru ESS poteka socialni dialog, ki za nas predstavlja pomembno vrednoto, in velik pomen pripisujemo dogovorom, ki jih glede pomembnih vprašanj dosežejo s socialnimi partnerji. Ključno pri delovanju sveta je torej to, da socialni partnerji dosežejo dogovor o pomembnih vprašanjih na področju ekonomske in socialne politike. Vsi vemo, da tovrstnih dogovorov ne moremo doseči kar čez noč. Usklajevanja in približevanja terjajo veliko truda in časa. S tem ko bi mladim omogočali polnopravno članstvo v Ekonomsko-socialnem svetu, bi morali to omogočiti tudi drugim družbenim skupinam. Enostavno si je težko predstavljati, na kakšen način bi bil dosežen socialni dialog oziroma še bolj pomembno vprašanje je, koliko časa bi trajalo, da bi vse družbene skupine, ki bi bile vključene v ESS, dosegle dogovore o pomembnih vprašanjih, ki morajo temeljiti na soglasju vseh socialnih partnerjev. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavedamo, da je dialog s civilno družbo pomemben pri usklajevanju stališč in sprejemanju odločitev, ne glede na to, za katero družbeno skupino gre, vendar je v tem primeru treba razmisliti o drugačni rešitvi oziroma sodelovanju in ne nujno o sodelovanju civilne družbe preko polnopravnega ali pridruženega članstva v Ekonomsko-socialnem svetu. Očitno tega razmisleka ni zmožen predlagatelj, ki ni niti toliko spoštljiv do poslancev in očitno tudi ne do mladih, ki jih naslavlja, da bi bil ob tej svoji točki dnevnega reda vsaj prisoten na tej seji. Žalostno!
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo predsednik. Kolegice in koleg!. V Slovenski demokratski stranki podpiramo predlog, o katerem smo že glasovali na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in je bil žal izglasovan na način, da mladi ne bodo dobili svojega predstavnika v Ekonomsko-socialnem svetu To je neka rdeča nit skozi celoten mandat vlade Mira Cerarja, ki je mandat ne samo izgubljenih priložnosti na splošno, pač pa predvsem za mlade ni bilo storjeno nič. Tako bo v treh dneh to že tretji predlog, proti kateremu se bo glasovalo. Najprej ste včeraj Mladinskemu svetu Slovenije odvzeli status nevladne organizacije, jutri pa bosta dve glasovanji neposredno, kar se tiče mladih. Eden je predlog Slovenske demokratske stranke o reševanju stanovanjske problematike mladih, drugi pa je o vključitvi mladih v Ekonomsko-socialni svet. Če je kaj žalostno, je žalostno to, da Vlada Republike Slovenije ne sledi sklepom, ki jih sprejmejo odbori tega Državnega zbora. Državni zbor je nad Vlado. Državni zbor je tisti, ki voli vlado, ki voli predsednika vlade. Če Državni zbor nekaj Vladi naloži, potem bi Vlada morala to storiti. In ne razumem, kako se lahko na odboru glasuje za nek ukrep oziroma da se Vladi nekaj naloži, potem ko Vlada tega ne stori, in to stori v tem primeru eden od poslancev, pa se glasuje drugače, kot se je glasovalo takrat, ko se je glasovalo o sklepu na odboru. Zamujamo odlično priložnost, da bi mlade vključili v aktivno odločanje o pomembnih družbenih vprašanjih. Pogosto govorimo o apatičnosti mladih, da je velik problem politične participacije med mladimi, ampak mladi se upravičeno sprašujejo, zakaj bi mi hodili na volitve, zakaj bi o čemerkoli sploh v bistvu odločali, če pa dejansko ne moremo odločati, ker nismo videni, nismo slišani, predvsem pa nismo uslišani. Tudi če kdaj mladi slišani so. Z izjemo enega predloga zakona, ki ga je pripravila Študentska organizacija Slovenije in ga je vložil eden od poslancev in je bil kasneje tudi sprejet, povzemal je tudi nekatere rešitve, ki so bile predlagane že prej, ampak niso bile izglasovane, kasneje potem v tem zakonu nekako korigirano so bile, ni bil sprejet noben zakon, ki bi dejansko mladim nekaj prinesel. Pa ne govorim v finančnem smislu. To, da je Mladinski svet nevladna organizacija, to, da mladi imajo svojega predstavnika v Ekonomsko-socialnem svetu, gospe in gospodje, to ne bo porušilo nobenega dialoga, to ne bo porušilo nobenega plačnega sistema, predvsem pa to ne bo imelo finančnih posledic. In to je tisto, kar je najbolj bistveno. Ni enega tehtnega argumenta, ki bi ga lahko kupil, da ne bi glasoval za sklep, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Očitno bodo morala preteči še leta oziroma še nekaj let, da bomo mlade dejansko vključili. Zanimivo je tudi, da po eni strani vladajoča stranka govori oziroma njena kandidatka za predsednico je govorila, kako mladim dati volilno pravico že s 16 letom, pa je zadeva bistveno bolj kompleksna, kot je vključiti mladega v Ekonomsko-socialni svet. Ekonomsko-socialni svet govori o prihodnosti. Tam se opredeljuje do ukrepov, ki zadevajo prihodnost ne samo srednje populacije, ne samo upokojencev, predvsem mladih, ki bodo šli skozi vse faze življenjskih obdobij, od začetka dela do srednje starosti do upokojencev. Mislim, da bi zato morali imeti priložnost, da o vseh ukrepih, ki jih Vlada v Sloveniji, ne glede na to, ali je leva ali desna, sprejema, da se do teh ukrepov tudi opredelijo in da povedo svoje. Ne s piar sporočili, ne s sporočili za javnost, kar je seveda legalno, legitimno in je tudi prav, pač pa da povedo to v nekem odločevalskem organu oziroma v organu, kjer je za to prostor. Ekonomsko-socialni svet zagotovo je tak prostor in je tak organ. Mi ta predlog podpiramo.
Besedo ima še Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim, ki ste zdržali še do te današnje zadnje razprave. Ko študent že dvakrat pade na izpitu, in tudi tretjič ponovi iste napake, verjamem, da sama kot profesorica ne bi imela dobrega mnenja o njem, in bi ga verjetno tudi resno okrcala. Pričakovati, da bomo poslanke in poslanci menjali stališče kar tako in danes zavrnili, jutri ali pojutrišnjem pa potrdili nekaj, kar se vlaga po neuspelem prvem, drugem, tretjem poskusu dobesedno že na silo, pri čemer je stališče večine zakonodajnega telesa negativno, je blago rečeno nespametno, da ne rečem že nespodobno. Danes se že tretjič mudimo okoli iste točke in vsebine. Jasno je, da tudi tokrat ne bo pozitivnega epiloga. Kljub temu dovolite, da sicer že v tretje ponovim stališče Poslanske skupine Desus glede predloga, da bi mladi postali del Ekonomsko-socialnega sveta. Ekonomsko-socialni svet je pri nas kot vrh socialnega dialoga podobno kot v drugih državah zamišljen kot tripartitni organ z enakomerno zastopanostjo treh deležnikov. To je Vlade ali če hočete oblasti, predstavnikov delavcev in predstavnikov delodajalcev. V okviru oblikovanja stališč in sprejemanja odločitev se lahko ta uradna tripartitna sestava dopolnjuje še s četrto komponento, saj se kot subjekt socialnega partnerstva pojavljajo tudi različne nevladne organizacije in interesna združenja, ki imajo možnost sodelovati v javnih razpravah in tudi na druge načine sooblikovati zakonske predloge. Seveda med te sodijo tudi mladi. V ta namen imamo ustanovljenih kar nekaj, naj tako rečem, mladinskih organizacij. To so Urad Republike Slovenije za mlade, Mladinski svet Slovenije, Študentska organizacija Slovenije. Vsi ti deležniki lahko tudi preko Ekonomsko-socialnega sveta sovplivajo na reševanje raznoraznih problematik in zakonodajnih besedil, saj so lahko že danes povabljeni k sodelovanju tudi s strani Ekonomsko-socialnega sveta. Nadalje smo v Poslanski skupini Desus povedali, da bi bila logična posledica vključitve mladih v Ekonomsko-socialni svet tudi članstvo predstavnikov starejših. Naša stranka namreč zagovarja medgenaracijsko spoštovanje in sodelovanje. Pravzaprav smo stranka, ki ima v svojem programu in prizadevanjih blagostanje vseh generacij. Od tod tudi naše geslo Desus za vse generacije. Tudi med članstvom Desusa so ljudje iz vseh generacij, od mladine, študentov do upokojencev. Mi vemo, da se mladi s svojimi znanji in življenjsko energijo ter starejša populacija s svojimi znanji, izkušnjami in življenjsko modrostjo lahko odlično dopolnjujemo. Zato nas je v teh priporočilih zbodlo tudi to, da predlagatelj ni bil niti toliko dosleden, da bi v svojem priporočilu za vključitev mladih v Ekonomsko-socialni svet skušal vključiti še starejše, čeprav je znano, da sta Mladinski svet Slovenije in Študentska organizacija Slovenije pozvala Vlado in socialne partnerje za vključitev v Ekonomsko-socialni svet obeh generacij. Pod 4. točko naj še enkrat ponovim, da v naši Poslanski skupini Desus kljub temu, da nosi v imenu besedo »upokojenci«, nikoli nismo izključevali mladih. Mladi so, kot rečeno, tudi naši člani. Vedno smo jih kot tudi predstavnike drugih civilnih iniciativ, če so se obrnili na nas, poslušali ter skušali njihove ideje, predloge, pripombe upoštevati pri sprejemanju zakonodaje. In tako bo tudi v prihodnje. Zaradi povedanega, pravzaprav ponovljenega že iz prejšnjih dveh obravnav tega priporočila, naj še enkrat zaključim, da predlog poslanca Čuša po našem mnenju ni primeren za nadaljnjo obravnavo in se tako strinjamo s sprejeto odločitvijo matičnega delovnega telesa.Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem 30. točko dnevnega reda. Prekinjam 39. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Obenem pa vas obveščam, da se bo čez 15 minut, to je ob 16.30 začela skupna seja Odbora za kulturo in Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor, ki bo potekala v velikem salonu.