Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Ravnokar sem obveščen, da je zaključila s svojim delom tudi Mandatno-volilna komisija in lahko pričakujemo, da se nam bodo pridružili v dvorani, tako da predlagam, da začnemo z nadaljevanem 16. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanci: gospa Iva Dimic, gospa Kristina Valenčič, gospod Branko Smodiš, gospod Bojan Starman, ki ga sicer vidim v naši sredini, tako da to ne velja, gospod Jožef Jerovšek je pa tudi tukaj prisoten. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNE REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA REBALANSA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2013. Predlog rebalansa proračuna je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za predstavitev predloga rebalansa proračuna za leto 2013 dajem besedo najprej predsednici Vlade mag. Alenki Bratušek.
Spoštovane gospe in gospodje! Pred vami je rebalans proračuna za letošnje leto. Nujno potrebna je bila priprava le-tega. Zakaj? Vsaj dva razloga obstajata za to. Glavni je ta, da je bil načrt prejšnje vlade popolnoma, ampak res popolnoma nerealen. Drugi pa je ta, da so, na žalost, še dodatno slabše gospodarske razmere v naši državi. V sprejetem proračunu za leto 2013 so bili prihodki načrtovani v višini 8,6 milijarde evrov. Novelirane ocene prihodkov kažejo, da bi bilo le-teh za nekaj več kot 600 milijonov evrov manj od prvotno načrtovanih. Na odhodkovni strani skupna višina odhodkov ostaja približno enaka, to je 9,6 milijarde evrov. Natančnejšo obrazložitev rebalansa državnega proračuna bom prepustila ministru za finance, sama pa se želim posebej dotakniti nekaj točk iz tega rebalansa in tudi ukrepov, ki so vključeni v ta rebalans. Že večkrat sem povedala, da na žalost nismo mogli izbirati izmed dobrih rešitev. Vse rešitve, s katerimi smo se ukvarjali, so bile manj dobre. In po naši oceni smo izbrali nabor ukrepov, ki so najmanj slabi, tako za naše ljudi kot za naše gospodarstvo. Ko poslušam očitke na temo rebalansa, lahko slišim od tega, da varčujemo preveč, do tega, da ne varčujemo nič. Prava resnica je, da je kljub temu, da odhodki ostajajo na višini sprejetega proračuna, veliko truda in napora vloženega v ukrepe na odhodkovni strani. Morali smo najti 140 milijonov evrov za pokojnine, ker ste na to preprosto pozabili, spoštovani kolegi. In če tega z rebalansom ne bi zagotovili, bi bilo treba pokojnine od 1.7. dalje znižati za 6 %. Ne vem, kakšen je bil vaš načrt v zvezi s pokojninami. Mogoče ste imeli v načrtu tudi to znižanje. Morali smo najti 122 milijonov evrov za obresti, kar je skoraj 20 % več, kot ste načrtovali vi. Težko se zmotiš za 20 % – se vam ne zdi? Zato da je bil videti proračunski primanjkljaj nižji, ste načrtovali toliko manj. Plačujemo tudi rokohitrske ukrepe, ki ste jih kljub opozorilom, ki so bila dana, sprejemali. Seveda gre za regres javnih uslužbencev in pokojnine, ki ste jih odvzeli protiustavno. Vse to nam danes zvišuje odhodke in povečuje primanjkljaj, na žalost. Veliko bolj vesela bi bila, če bi danes stala pred vami s proračunom, kjer bi izkazovali presežek ali kjer bi imeli zagotovljeni vsaj 2 milijardi evrov za investicije. Na žalost to v današnji situaciji ni mogoče in verjamem, da se tega prav dobro zavedamo vsi, ki smo danes tukaj. Treba je še bolj znižati odhodke, treba je biti še bolj radikalen pri varčevanju, so besede, ki sem jih v zadnjih dneh večkrat slišala tu med vami. Predloga, kje in za koliko, nisem slišala nobenega. Vsi, ki govorite o radikalnem varčevanju, ciljate na zaposlene v javnem sektorju. Pošteno je treba povedati, da so zaposleni že nekaj let zapored nosili in še nosijo velik del bremena konsolidacije javnih financ. Morate pa vedeti nekaj, spoštovane kolegice in kolegi, ko govorite o zmanjševanju javnega sektorja, govorite predvsem o šolstvu in zdravstvu. To sta dva največja segmenta znotraj javnega sektorja. Absolutno je potrebna racionalizacija, in to delamo. Nikakor pa se ne da, vsaj mi menimo tako, zmanjševati števila zaposlenih v javnem sektorju, šolstvu, zdravstvu, policiji za 20 ali 30 %. Nekaj več kot 100 dni je minilo, odkar vodim to vlado. Po moji oceni je bilo narejenega ogromno. Velikokrat sem v zadnjih dneh že naštela, kaj vse smo postorili v tem sicer kratkem času. Velikokrat sem o delu moje, naše vlade v teh zadnjih dneh slišala, da nadaljujemo delo in projekte prejšnje vlade. Če bi bilo res tako, ne vem, zakaj toliko kritik s te strani. V tem rebalansu smo kljub temu, da so odhodki zelo omejeni, poskrbeli tudi za ukrepe v pomoč gospodarstvu. Ukrepi, ki jih bo deležno gospodarstvo, se bodo okrepili za več kot 700 milijonov evrov. Res ne gre za nepovratna sredstva gospodarstvu, smo pa zagotovili sredstva za povratne oblike pomoči in naš cilj je zagotoviti stalno in učinkovito podporo v vseh fazah, od temeljnih aplikativnih raziskav in razvoja in komercializacije novih rešitev, izdelkov in storitev ter s tem uresničevanje strateških razvojnih ciljev. To pa je povečanje konkurenčnosti gospodarstva, hitrejšemu nastajanju in rasti inovativnih podjetij ter povečanju inovacijskih sposobnosti podjetij. Velikokrat pa sem že povedala, da bomo največ za naše gospodarstvo naredili takrat, ko bodo banke ponovno začele servisirati naše gospodarstvo, zato smo največ časa v teh 100 dneh posvetili sanaciji bančnega sistema. Velikokrat sem tudi že povedala, da Slovenija nima časa vedno in vedno znova začenjati vse na novo. Projekt, ki je bil nujen in je bil zastavljen, smo nadaljevali, ker preprosto ni šlo drugače. Največ kritik leti name, da sem kot opozicijska poslanka nasprotovala tej rešitvi. Tisti, ki to vedno in znova ponavljate, dodajte tudi to, da sem in smo v Pozitivni Sloveniji temu nasprotovali iz enega samega razloga. To je, da nismo vedeli in niste znali povedati, ali bo ta rešitev res najcenejša za naše ljudi – in še več, niste znali povedati niti tega, koliko bo sploh stala. To je bil edini razlog, da sem kot poslanka temu nasprotovala. Lahko pa povem, da smo pravzaprav naredili nemogoče, in to nam priznajo tudi v Bruslju. Ko smo prevzeli vlado, operativno na tem področju ni bilo pripravljeno praktično nič. Danes je družba za upravljanje, rečemo ji tudi slaba banka, že pripravljena na prenos slabih terjatev. Edini problem, ki ga imamo, da do teh prinosov ne prihaja je ta, da Evropa ne verjame našim slovenskim ocenam, glede stanja v naših bankah. Teh ocen ne dela Vlada ampak Banka Slovenija. Za veliko, veliko večino prenosa slabih terjatev potrebujemo soglasje Evropske komisije, zato bo trajalo kakšen teden več, da do teh prenosov pride – kakšen teden več, kot smo prvotno napovedali in načrtovali. Minister za finance je včeraj rekel, čas je denar in izguba časa pomeni tudi izgubo rasti, zato smo vse svoje sile usmerili v to. Strinjam pa se, da je verjetno bolje kakšen teden kasneje, kot pa da bomo januarja vajo ponavljali. To bi najbolj omajalo slovensko kredibilnost na finančnih trgih. Sanacijo bank skupaj z dokapitalizacijo je treba izpeljati enkrat in dokončno. Spoštovane poslanke in poslanci, pred vami je rebalans državnega proračuna za leto 2013. Po moji in naši oceni je narejen najbolje, kar se je v tem kratkem času dalo. Če se bivši predsednik Vlade Janez Janša ne bi tako trdo in trdno oklepal oblasti in ob tem v zadnjih treh mesecih ne naredil praktično nič več, bi lahko bil proračunski primanjkljaj v tem rebalansu bistveno, bistveno nižji. Ukrepi na področju plač bi veljali celo leto. To bi pomenilo 60 milijonov evrov manj odhodkov. Davek na dodano vrednost bi nam prinesel 150 milijonov evrov več. Če ne bi bilo treba vračati regresa javnim uslužbencem, bi bili odhodki nižji še za 50 milijonov evrov. Skupaj to pomeni 260 milijonov evrov ali 0,7 % BDP. Namesto 4,4 % bruto domačega proizvoda, bi proračunski primanjkljaj znašal 3,7 % BDP. Naš strukturni napor bi bil celo višji, kot ga od nas pričakuje Bruselj. Ampak časa se ne da zavrteti nazaj. Začeli smo 21. marca in od takrat naprej trdo delali, da je danes pred vami dokument, kakršen je. Vesela bom vsakega konstruktivnega predloga novih ukrepov. Na žalost pa poslušam samo dvoje: ne dviga davkov in ne posega v pravice. Brez enega ali drugega ali brez kombinacije obojega, kar delamo mi, na žalost, ne bo šlo. Spoštovane gospe in gospodje, ni naše ali vaše Slovenije – je samo ena, skupna Slovenija. Ni vaših in naših ukrepov – so samo ukrepi, ki Slovenijo peljejo na pravo pot. Zaradi mladih, zaradi prihodnosti moramo najti dogovore. Trdno pa sem še vedno prepričana, da bomo svoje probleme rešili sami, brez tujih zahtev in brez tuje pomoči. Hvala.
Hvala tudi predsednici. Za predstavitev predloga rebalansa proračuna za leto 2013 sprašujem, če želi dodatno predstaviti rebalans tudi minister za finance dr. Uroš Čufer? Izvolite, dr. Uroš Čufer.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Mogoče samo nekaj besed okoli tega rebalansa, ki ga imamo danes v sprejetju. Omenil bi, da smo si že letos maja v okviru programa stabilnosti nacionalnega reformnega programa zastavili ključne cilje ekonomske politike za letošnje leto in za naslednja leta. Konkretni cilji, ki jih zajemata ta dva dokumenta, so iz treh področij: konsolidacija javnih financ, sanacija bančnega sistema in razdolžitev podjetij ter izboljšanje korporativnega upravljanja ter postopen in premišljen umik države iz gospodarstva. Predlog rebalansa, ki je danes pred vami, je pripravljen v skladu s temi cilji. Načrtovani ukrepi pomenijo pravzaprav dobro osnovo, da lahko gradimo tudi v prihodnje na njih in pravzaprav pripravljamo tudi dodatne ukrepe za leto 2014 in nadalje. V tem rebalansu je poleg konsolidacije javnih financ tudi to, da so pripravljeni ukrepi za sanacijo bančnega sistema in tudi ukrepi za ponoven zagon gospodarske rasti. Rebalans je bilo treba pripraviti iz dveh glavnih razlogov. Prvič, da obstoječi proračun temelji na makroekonomskih kazalcih za leto 2013, ki so se izkazali, da so bistveno manj ugodni, kot so bili predvideni v času načrtovanja. In drugič, da določeni elementi sprejetega proračuna niso taki, kot bi si jih želeli, da so bili v določeni meri načrtovani, vsaj tako kot sedaj izpade, nerealno, po drugi strani, da posamezni ukrepi, ki bi morali podpirati te predpostavke, niso bili pripravljeni, pravzaprav jih lahko pripravljamo šele sedaj z velikim časovnim zamikom in zaradi tega tudi z izpadom v proračunu. V tem programu stabilnosti, ki ga je Vlada napovedala, da bomo pripravil ukrepe na način, da se bosta približno dve tretjini nanašali na ukrepe zmanjševanja izdatkovne strani, ena tretjina ukrepov na zmanjševanje izdatkovne strani, bo pravzaprav ta rebalans, ki je pred vami. Tudi višina primanjkljaja je v višini 1,5 milijarde, se pravi toliko, kolikor je bilo v programu stabilnosti narejeno. Jaz ne bi šel čez posamezne postavke, ker ste jih imeli vsi možnost dobiti in ste jih tudi proučili. Bi pa povedal in vam priporočal, da ta rebalans danes oziroma jutri, kakor bo pač tekla razprava, sprejmemo, da lahko gremo dalje delat in pripravljat dodatne ukrepe, ki so potrebni, da lahko Slovenijo stabiliziramo in normaliziramo. Najlepša hvala.
Hvala tudi vam. Rebalans je obravnaval tudi Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavite poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Bojanu Starmanu.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem skupaj. Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 62. nujni seji 8. 7. 2013 kot matično delovno telo obravnaval predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2013, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odboru so bila posredovana mnenja naslednjih zainteresiranih delovnih teles: Komisije za narodne skupnosti, Komisije za nadzor javnih financ, Komisije za odnose s Slovenci po svetu ter Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb ter odborov za kmetijstvo, obrambo, zdravstvo, kulturo, zunanjo politiko, notranje zadeve, infrastruktura, gospodarstvo, za delo družino ter za izobraževanje. Ta zainteresirana delovna telesa so se seznanila s predlogom rebalansa in niso oblikovala in sprejela svojih amandmajev. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Državnega sveta, ki predlog rebalansa podpira, prav tako je bil odbor seznanjen z dopisi zainteresirane javnosti. V poslovniškem roku so kvalificirani predlagatelji, poslanski skuini Nove Slovenije in SDS vložili 11 amandmajev k predlaganemu rebalansu. V uvodni obrazložitvi predloženega rebalansa je državna sekretarka na Ministrstvu za finance povedala, da si je vlada že v okviru programa stabilnosti in nacionalnega reformnega programa zastavila ključne cilje ekonomske politike v letu 2013 in za naprej. Konkretni ukrepi posegajo na tri področja, in sicer zajemajo konsolidacijo javnih financ, sanacijo bančnega sistema ter razdolžitev podjetij, izboljšanje korporativnega upravljanja ter premišljen postopen umik države iz gospodarstva. Predlog rebalansa državnega proračuna za leto 2013 sledi tem ciljem. Ob tem je omenila, da že sprejeti proračun temelji na makroekonomskih kazalcih, ki so za leto 2013 predvidevala bistveno boljše makroekonomske okoliščine, kot dejansko so, ter da so bili določeni prihodki in odhodki v sprejetem proračunu načrtovani nerealno. V skladu s programom stabilnosti je vlada napovedala za leto 2013 proračunski primanjkljaj v višini eno milijardo in pol evrov, kar pomeni za cca 500 milijonov višji primanjkljaj, kot je bilo načrtovano s sprejetim proračunom. Predlog rebalansa sledi enakemu ciljnemu primanjkljaju, v nadaljevanju je državna sekretarka še natančno predstavila A, B in C bilanco ter načrtovane prihodke in odhodke. Ravno tako je podala svoje mnenje predstavnica Urada za makroekonomske analize in razvoj, ki je kratko predstavila splošno gospodarsko sliko za leto 2013 in povedala, da se je samo nekoliko povečal izvoz, ostali kazalci so pa slabši, kot so bili pričakovani. V razpravi o rebalansu so člani odbora iz vrst opozicijskih poslanskih skupin menili, da predlog rebalansa ne sledi trem ciljem, ki si jih je zastavila vlada, ter ob tem opozorili predvsem na povečanje primanjkljaja za cca pol milijarde. To zelo slabo vpliva na investicije in na gospodarsko okolje, ki se še poslabšuje. Na eni strani se zvišujejo davki in negativno vplivajo na gospodarsko okolje, na drugi strani pa se premalo naredi, da bi se odhodki proračuna bolj znižali. Menili so, da ni korakov v pravo smer glede privatizacije, saj nista bila sprejeta nova klasifikacija in strategija naložb, ter opozorili, da v rebalansu niso predvidena sredstva. Prav tako so izpostavili dejstvo, da bo potrebno več ukrepov, da se bodo evropska sredstva bolj uspešno črpala. V razpravi o predloženem proračunu so člani odbora iz vrst koalicijskih poslanskih povedali, da je predlog rebalansa realen in primeren glede na gospodarske razmere, čeprav glede na situacijo pač ne more zadovoljiti vseh finančnih potreb. Povedali so, da bo več davčnih prihodkov ter da se sledi cilju zagotoviti stabilnost javnih financ. Prav tako so izpostavili restriktivno politiko plač v javnem sektorju in tudi pri nekaterih transferjih. Ob koncu je državna sekretarka odgovorila na nekatera vprašanja in povedala, da je treba za konsolidacijo javnih financ vplivati na obe strani proračuna ter da je predlog rebalansa korak v to smer. Odbor se je opredelil do vloženih amandmajev kvalificiranih predlagateljev ter jih ni podprl. Podprl pa je dva amandmaja odbora, in to na Ministrstvu za gospodarski razvoj, in ju sprejel. Odbor za finance in monetarno politiko podpira predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije in to predlaga tudi Državnemu zboru. Hvala lepa.
Hvala predsedniku odbora. Mag. Andrej Vizjak bo prvi, ki bo začel predstavljati stališča poslanskih skupin, in sicer predstavil bo stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovana predsednica Vlade in ministrice, spoštovane kolegice in kolegi! Torej rebalans proračuna, ki je pred nami, je pravzaprav popravek proračuna, ki je bil sprejet v jeseni preteklega leta. Sprejeman je bil od zgodnje jeseni naprej in je temeljil na podatkih, na katerih temelji vsak proračun in tudi vaš rebalans. To je na najnovejših napovedih Urada za makroekonomske analize in ne nekih špekulacij kogarkoli v Vladi. Napovedi Urada za makroekonomske analize in razvoj jeseni lani so bile bistveno drugačne, kot kaže danes realnost, zato so bile tudi določene postavke, zlasti ko govorimo o prihodkih v proračun, drugače načrtovane, kot se to izkazuje danes. To so objektivne okoliščine in žal mi je, da z veseljem sprevračate vedno in znova krivdo na vaše predhodnike, da ste v taki situaciji, kot ste. Jaz mislim, da se lahko, spoštovana premierka, zazrete tudi v določene koalicijske partnerje, ki so destabilizirali prejšnjo vlado in jo na koncu tudi zrušili in rezultat tega je bil mrtvi tek. To se pravi, da mrtvi tek ni povzročila prejšnja vlada, ampak ste mrtvi tek povzročili tisti, ki ste prejšnjo vlado rušili, kar je trajalo nekaj mesecev in posledice so danes tukaj. Zato je najmanj, kar je, da si pripisujete takšno odgovornost in krivdo za nastale razmere tudi sami. Pa poglejmo, ko radi zahajate v zgodovino, kaj je prejšnja vlada naredila z zapuščino, ki jo je prav tako dobila na začetku leta 2012. Znižali smo proračunski primanjkljaj za eno milijardo evrov. To je bilo lani narejeno. Lani so bile sprejete tudi določene strukturne spremembe. Radi omenjate izpad iz pokojninske blagajne. Izpad iz pokojninske blagajne ni posledica pokojninske reforme kot take, kajti 40 % manj ljudi se je upokojilo po novouveljavljenem zakonu v obdobju januar–maj in januar–maj lanskega leta, se pravi, upokojevanje se je bistveno zaustavilo. Je pa res, da je na koncu lanskega leta zaradi pričakovane reforme šlo veliko ljudi v pokoj tudi zaradi negotovosti, ker niso vedeli, kaj se z novo rešitvijo pripravlja. In res je, da je tudi pokojninska reforma zaradi nekih negotovosti prebivalstva in tistih upokojencev, ki so se lahko upokojili še pod starimi pogoji, in to je izkušnja z vsako pokojninsko reformo in tudi Tega prejšnja vlada ni mogla vedeti, ko je načrtovala proračun zgodaj jeseni lanskega leta. Pa poglejmo, kako ste se vi lotili popravkov tega rebalansa proračuna. Ob nižjih prihodkih v državni proračun, pa poglejmo, kateri so nižji. Ni res, da je nižjih prihodkov iz objektivnega naslova za pol milijarde evrov, temveč je nižjih prihodkov zgolj iz davčnega vira približno 250 milijonov evrov, ostalih 250 milijonov evrov pa je zaradi nižje ambicije po črpanju evropskih sredstev in 257 milijonov evrov načrtujete manj povračil iz evropskega proračuna, kar pomeni, da boste upočasnili dinamiko črpanja evropskih sredstev. To je slabo, kajti ta sredstva so povezana z investicijami, ki imajo multiplikativni učinek na javne finance v državi, spodbujajo gospodarsko aktivnost, spodbujajo več davčnih prilivov in generirajo delovna mesta, ki posledično generirajo tudi boljše razmere v državi. Torej vi z rebalansom načrtujete 500 milijonov manj prihodkov, 250 iz objektivnih davčnih virov in 250 iz naslova zmanjšanja črpanja evropskih sredstev. To je resnica, spoštovani. In še nekaj, načrtujete to upočasnjeno dinamiko pri črpanju evropskih sredstev zadnje leto finančne perspektive. Ko bi morali narediti vse, da pospešimo črpanje evropskih sredstev, vi zavestno greste v neko nižjo dinamiko. Prosim vas, ne se izgovarjati na to, da ni projektov, da niso pripravljeni ali da je to absorpcija nemogoča. Ni res! Če si sredi letošnjega leta zadate tak neambiciozen cilj, potem bo tudi objektivno res nizko črpanje. Če pa boste postorili vse, aktivirali ministrstva in vse tiste pristojne, ki so odgovorni za črpanje, boste ta sredstva počrpali. In iz tega rebalansa veje tudi neko zoprno sporočilo, da se očitno odpovedujete delu evropskih sredstev, kar je slabo. Ko govorimo o odhodkovni strani proračuna, je zadeva bistveno bolj kritična kot na prihodkovni strani. Ohranjate višino tekočih odhodkov in tekočih transferjev, ne glede na to, da vam bistveno padajo prihodki v državni proračun. Spoštovani, to je podobno, kot če bi gospodarska družba, ki so ji upadla naročila in nima več toliko prihodkov iz naslova prodaje ali posla, ki ga pač opravlja, ohranila stroške in s tem povzročila minus oziroma izgubo. Takšno podjetje, če to traja nekaj časa, prej ali slej zaide v insolvenčne postopke. In takšen pristop v Sloveniji traja že nekaj let. Kakšno je torej to sporočilo, da država ni sposobna naravnati odhodkovne strani proračuna na zmanjšanje prihodkov? Dejstva kažejo, številke kažejo, da maso za plače celo povečujete, da tekoče odhodke povečujete. Statistični urad Republike Slovenije je zabeležil, da ste v aprilu letošnjega leta prvič po dolgih mesecih padanja števila javnih uslužbencev zopet dvignili število javnih uslužbencev. To je zato, ker ste verjetno napolnili svoje kabinete in še kakšne druge obljube izpolnili do svojih zvestih privržencev in jih zaposlili v javnem sektorju, pa naj stane, kolikor hoče. To so slabi, napačni trendi, spoštovani. Jaz lahko samo povem, da je resor, ki sem ga zapustil, zmanjšal število javnih uslužbencev oziroma zaposlenih za 15 %, z 230 kadrovskega načrta smo prišli na 199, kar je bilo tudi realno, z vsemi ukrepi dosegljivo v letošnjem letu. In bi bil zelo vesel, da bi se tega principa držali tudi naprej, ob tako žalostnih številkah, ki jih izkazuje ta proračun oziroma zlasti prihodkovna stran proračuna. Poglejmo naprej, poglejmo investicijske odhodke in transferje. Znižujete jih približno za 250 milijonov evrov glede na načrt v proračunu leta 2013. Menim, da je slabo, da se v času, ko nam peša gospodarstvo, ko se soočamo z vse višjo stopnjo brezposelnosti, ko novih delovnih mest ni, zlasti za mlade, znižujejo tako drastično investicije in še posebej investicije, ki so povezane s črpanjem evropskih sredstev. To dodatno duši gospodarsko aktivnost in nas vodi dodatno v spiralo vse večjega primanjkljaja, kajti prihodkov ob pešajočem gospodarstvu bo tudi v proračun vse manj in vse več bo brezposelnih. Če temu, spoštovani, dodamo še dvige davkov, ki ste jih že naredili in jih še nameravate narediti – dvig davka na dodano vrednost, sprememba Zakona o dohodku pravnih oseb, s katerim ustavljate nadaljnje padanje višine davka od dohodka. In če temu pridamo še napovedani davek na nepremičnine, ki bo tudi precej obremenil gospodarske subjekte, če temu dodamo nadalje še spremembo oziroma dvig katastrskega dohodka, ki zadene tudi pomemben del gospodarskih subjektov, ki se ukvarjajo s kmetijstvom, potem je jasno, da v seštevku to izredno negativno vpliva na gospodarsko aktivnost in na gospodarsko rast. Vsak, ki je ne abc ekonomije spoznal, ki je samo polovico prvega a-ja spoznal, ve, da ob takšnih ukrepih ne moremo pričakovati več davčnih prilivov kljub povečevanju davčnih stopenj. Davkov bo zaradi tega vse manj, in če ne boste na odhodkovni strani obvladovali proračuna, bo primanjkljaj vse večji. In, glejte, tega ne ugotavlja samo, kot vi radi rečete, zlonamerna opozicija, to vse bolj ugotavljajo tudi organi evropskih institucij, zlasti Evropska komisija, ki je zaskrbljena zaradi razmer v Sloveniji oziroma zaskrbljena zaradi neobvladovanja programa zniževanja javnofinančnega primanjkljaja v tej državi. Prepričan sem, da bo Evropska komisija poleg opozicije v tej državi zelo budno spremljala razmere v tej državi, ker je precejšen del Evropske unije in držav v relativno neugodni oziroma tudi nepredvidljivi poziciji. Sleherna drobtinica nestabilnosti lahko zaziblje finančni sistem cele Evrope in seveda je Slovenija tu med najbolj problematičnimi državami. Zato so oči tudi evropskih institucij uprte k nam. In prav je, da vas poleg opozicije na to opozarjajo tudi te institucije. Zavezali ste se, da boste postopno zniževali strukturni primanjkljaj. Rebalans proračuna gre v nasprotni smeri od tega, in če ne bomo dosegali vmesnih ciljev obvladovanja javnofinančnega primanjkljaja, ne bomo tudi dosegli na koncu cilja znižanja javnofinančnega primanjkljaja. Če pogledamo še naprej, da je seštevek investicijskih odhodkov in investicijskih transferjev v zadnjem letu finančne perspektive, ko moramo počrpati še veliko evropskih sredstev, se pravi seštevek je bistveno nižji, približno za 400 milijonov nižji, vseh investicij v tej državi, kot je proračunski primanjkljaj. To se pravi, mi imamo tekočih odhodkov in tekočih transferjev več kot pobranih vseh prihodkov v državni proračun. To je samomorilsko. Mi porabimo več brez investicij, kot ustvarimo oziroma poberemo v proračun. To je nevarno, to je lahko samo v primeru, kadar imamo res prioritetni cilj zniževanja primanjkljaja, kadar pa mi primanjkljaj povečujemo za 500 milijonov evrov, kot je v primeru rebalansa letošnjega leta, hkrati pa tako drastično krčimo investicijske odhodke in transferje, pa je to dodaten kamen v spiralo nestabilnosti javnih financ, ki vodi lahko samo še navzdol in nikakor ne drugam. Pa poglejmo, kje tudi na področju odhodkov najbolj zarežete v strukturo. Občinam za investicije 70 milijonov evrov manj, investicije v železnice 75 milijonov evrov manj, investicije v bolnišnice 18,5 milijonov evrov manj, Ministrstvu za gospodarstvo, predvsem za spodbude za rast in razvoj 62 milijonov evrov manj, kar je praktično 50 % proračuna. Jaz se z vami strinjam, da je iz bilance B možno načrtovati in tudi doseči učinkovite ukrepe za spodbujanje gospodarske aktivnosti, vendar zgolj in v marsikaterem primeru zgolj v kombinaciji z bilanco A oziroma subvencijami. Brez tega pač ne gre. Povejte mi, kako boste z dolžniškim kapitalom servisirali novonastala podjetja, tista, ki začenjajo iz pepela, iz ničesar. Ta potrebujejo določen zakon tudi v obliki nepovratnih sredstev. Tega se dobro zavedate, zato imamo na voljo tudi evropska sredstva. Spoštovani, iz naslova tako zmanjšanih prilivov, ki jih načrtujete, 250 milijonov evrov manj iz naslova davčnih prilivov, zlasti gre tu na račun davka od dohodkov pravnih oseb, kar je logično, podjetja v recesiji ne morejo ustvarjati dobička in še manj plačevati davka od dobička, in iz naslova trošarin, pa tudi zaradi drugih davkov, torej 500 milijonov manj prihodkov, po drugi strani pa enaki odhodki proračuna ob znatnem kleščenju investicij nam bodo v letošnjem letu pridelali za pol milijarde evrov več primanjkljaja. Tako se bo primanjkljaj samo na tej odhodkovno-prihodkovni ravni bilance A povzpel na milijardo 600 milijonov evrov. Če temu prištejemo še ostale bilance proračuna, ugotovimo, da se bomo morali v letošnjem letu samo za servisiranje tega dodatno zadolžiti za milijardo evrov. Zadolžujemo se, spoštovani, po izredno visokih obrestnih merah. Tudi prejšnja vlada se je morala zadolževati po izredno visokih obrestnih merah, pa je zniževala primanjkljaj za eno milijardo, glede na zapuščino, ki jo je dobila od večine sedanje koalicijske ekipe. Torej v teh neugodnih razmerah bomo dodatno obremenjevali proračun z višino stroškov za obresti. Višina stroškov za obresti na domačih in na tujih trgih je že 800 milijonov evrov. 800 milijonov evrov je izjemno visoka številka. Toliko torej, spoštovani, bomo letos plačali iz proračuna za zadolževanje – samo za servisiranje dolga. Ob napovedih, ki jih izvajate, da bomo vse nižje obvladovali oziroma raztegnili obvladovanje presežnega primanjkljaja na daljše časovno obdobje, bomo samo še povečali ta znesek, ki nam bo ob žalostno padajočih prihodkih v državni proračun zajedel praktično večino še tistega mehkega dela proračuna, ki je namenjen investicijam. Spoštovana vlada, jaz se zavedam, da je zoprno v takih razmerah vladati in tudi zoprno obvladovati javne finance. Proračun, ki je bil sprejet leta 2012 za leto 2013, ni nekaj, kar bi se spontano zgodilo. To je cilj. Vsak proračun je cilj, ki mora biti opremljen in tekoče spremljan tudi z ukrepi za dosego tega cilja. Če je kdo mislil, da bo brez napora prišlo toliko in toliko prihodkov v proračun in toliko in toliko manj odhodkov iz naslova funkcioniranega javnega sektorja kar tako in da je bilo vse že pripravljeno, se je seveda zmotil. Vi ste v prvi polovici tega leta odnehali od ambicioznih načrtov prejšnje vlade, tudi po krčenju tekočih odhodkov s posegi v normative in standarde v marsikateri del javnega sektorja. Jaz se samo še sprašujem, kdaj bo čas, ko boste vi spoznali, da brez tega ne bo šlo. Ali pa bomo prelagali to breme na kasneje in na koncu bodo seveda ti ukrepi samo še ostrejši. Jaz vas sprašujem, kako boste prepričali gospodinjo, ki obvladuje družinski ali hišni proračun, da že leta troši 20 % več, kot pa je prihodkov v ta družinski proračun. Mi imamo namreč 8 milijard prihodkov, porabimo pa 9,6 milijarde evrov. Prejšnja leta, v času Pahorjeve vlade je bilo še slabše, je bil ta primanjkljaj približno 25 %. To traja že pet let. Dajte mi vi povedati, kako lahko na srednji, kaj šele dolgi rok zdržimo s tako neuravnoteženimi financami. Zadolžujemo se vse dražje in enkrat bo konec. In dokler ne bomo sposobni razumeti, da moramo tudi odhodkovno stran prilagoditi prihodkom, tako dolgo nam bog pomagaj. In ta vlada se je odločila, in to nam vseskozi tudi ponavlja, da ne misli na tem polju narediti v letošnjem letu nič, kar se prihodnjega leta tiče je pa relativno skrivnostna. To tiščanje glave v pesek seveda gre, kajti ne nazadnje so to tudi javnosti všečna sporočila, vendar tisti, ki nam posojajo denar, in brez posojenega denarja mi preživeti v tej državi več ne moremo, ne srednjeročno, kaj šele dolgoročno, so pač spoznali, da nam več denarja ne bodo posodili. Mi smo za letošnje leto zadevo še rešili, kaj bo prihodnje leto, kaj bo prihodna leta ob takšnih sporočilih, je seveda veliko, veliko vprašanje, situacija pa lahko tudi zaradi intervencij evropskih inštitucij seveda slabša. Povedali ste tudi, da je cilj te vlade sanacija bančnega sistema. To se pravi, da bi bile banke sposobne servisirati gospodarstvo in gospodinjstva. Slovenske banke so tudi značilne po tem, da imajo veliko depozitov in veliko vlog varčevalcev. Se pravi, ljudje v Sloveniji zaupajo slovenskih bankam. To je dobro. Kako, spoštovani minister za finance, razumeti obnašanje nekaterih slovenskih bank, da ne izplačujejo obresti za podrejene obveznice? Kako mislite, da bo ta vlagatelj, ki je vložil v banko, v obveznice z upanjem, da je varno naložen denar, sedaj se pa lahko obriše pod nosom za te obresti in je v veliki negotovosti glede izplačila tistega osnovnega vložka, ki ga je notri dal, kako mislite, da bo ta vlagatelj ali vsi, ki so v njegovem krogu, še kdaj posodil kakšen evro slovenskemu bančnemu sistemu? To je propad. Izguba zaupanja je propad slovenskega bančnega sistema. In naredite, prosim vas, vse, da do tega ne pride. Spoštovani! Med tem, kar Slovenija na javnofinančnem prostoru potrebuje, in med tem rebalansom je velika razlika. Zato smo tudi pozvali premierko in celo vlado, da pripravi nov rebalans, ki bo temeljil na ukrepih za uravnoteženje javnih financ, postopno uravnoteženje, tudi v skladu s programom zmanjševanja presežnega primanjkljaja te države. V Slovenski demokratski stranki seveda tega rebalansa ne bomo podprli in mu bomo nasprotovali.
Hvala. Gospod Matevž Frangež bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovane in spoštovani! Za nami je skoraj pet let krize. Žal pred nami ni nobenega zanesljivega obeta, ki bi ga uprli bodisi na notranjo samozavest ali zunanje danosti, ki bi nam dali upanje, da bo v kratkem času bolje. Socialni demokrati se tega zavedamo. Tudi zato svoj politični vpliv zastavljamo za pot, ki lahko po našem prepričanju edina zagotovi okrevanje Slovenije na način, da izboljšamo sposobnost celotne skupnosti za razvoj, za blaginjo in za to, da Sloveniji povrnemo samozavest, ki jo potrebuje za soočanje z izzivi časa. Po našem prepričanju se soočamo z naslednjimi velikimi izzivi. Prvič, kako omogočiti gospodarstvu, ki je zakopano v veliki prezadolženosti, možnosti za zagon, rast in nova delovna mesta. Drugič, kako povrniti ljudem, še posebej mladim, zaupanje v prihodnost, vero v lastne sposobnosti in optimistično pričakovanje od skupnosti. In tretjič, kako upoštevajoč potrebo po zagonu gospodarstva in ohranitvi socialne varnosti ter nadaljnjem vlaganju v sposobnosti in možnosti ljudi, srednjeročno uravnotežiti naše javne finance. To so mejniki, ki določajo naša ravnanja tudi ob sprejemanju rebalansa letošnjega proračuna. Izbrati moramo srednjo pot med pastjo zadolževanja in pastjo varčevanja. Dejstvo je, da izrazita neravnotežja ne prispevajo k izhodu iz krize. Izkušnje Španije, Grčije, Portugalske in Irske so poučne in navajajo na jasen sklep, da moramo narediti vse, da se potegnemo iz nevarnosti varčevalno- dolžniške spirale, v katero smo padli s sprejetjem ukrepov prejšnje vlade. Tudi spoznanja Mednarodnega denarnega sklada o napakah grškega scenarija so pomembna opozorila za položaj Slovenije in naravo našega ukrepanja. A na drugi strani je tudi povsem jasno, da ohranitev visoko ravni zadolževanja za javno porabo ne vodi k ozdravitvi, ampak zapiranju dostopa Slovenije do potrebnih virov financiranja. Pri tem skrbi hitro naraščanje dolga in ne toliko njegova višina. V tem pogledu pritrjujemo ugotovitvam bivšega predsednika, sedaj že bivšega fiskalnega sveta, prof. Senjurja, da moramo na novo ovrednotiti cilje naše javnofinančne konsolidacije. Očitno je, da smo se znašli na toboganu te spirale. Zniževanje javnih odhodkov ne prispeva k uravnoteženju javnih financ, ampak povzroča zmanjševanje gospodarske aktivnosti in zmanjševanje delovnih mest. To nato rezultira v zmanjšanih javnofinančnih prihodkih in dodatni potrebi po krčenju javne porabe. To se je Sloveniji zgodilo v zadnjih dveh letih. Nadaljevanje takšne politike bo vedno znova zaostrovalo naše javnofinančne možnosti in vedno znova narekovalo nadaljnje reze. Zato je potreben zasuk tudi v proračunski politiki. Rezultati takšne politike so najbolje vidni v Grčiji. Po programu trojke bi se grški javni dolg v prihodnjem letu moral začeti zmanjševati. Namesto tega je iz 148 % dolga v BDP v letu 2010 narasel na 170 % grškega BDP. Gospodarstvo je na kolenih, ljudje prestrašeni, razraščajo se skrajnosti in zdi se, da upanja ni več. Zato da ugotovimo poraznost takšne napačne politike nam ni potrebno v Grčijo, Španijo ali na Portugalsko, ostanemo lahko doma. S programom javnofinančne konsolidacije Janševe vlade se je domača poraba znižala za 5,7 % leta 2012 in za 7,7 % v prvih treh mesecih letošnjega leta. To je ob bančnem krču in širjenju doktrine strahu povzročilo upad bruto domačega proizvoda. Namesto projekcij po 0,9-odstotnem padcu lani, je bil zabeležen 2,3-odstotni padec. V letošnjem letu pa s napovedi vse bolj nižajo in kažejo, da bo namesto rasti v višini 1,2 % BDP, v Sloveniji BDP bistveno padel, v prvem četrtletju je padel kar za 4,8 %. Socialni demokrati smo opozarjali pred politiko strogega varčevanja. Opozarjali smo na to, da javnofinančna konsolidacija nima alternative, ampak da jo je treba izvesti postopno, da pri tem ne povzročamo negativnega učinka na padec gospodarske aktivnosti na eni strani in povečanje brezposelnosti na drugi strani. Ta kriza je res prišla od zunaj. A je tukaj v slovenskih razmerah našla plodna tla za razrast, ker je to omogočila prst naših lastnih slabosti in šibkosti. Visoka prezadolženost gospodarstva, ustvarjena v obdobju 2004–2008, ko so očitno ostale neaktivne vse institucije, prociklično delovanje takratne vlade, ki je vodilo v pregrevanje gospodarstva in nastanek javnofinančnih neravnotežij v višini 1,2 milijardi evrov letno, stanje v bankah, ki je bilo očitno podcenjeno, s šibkim korporativnim upravljanjem in neupravljanje slabih in nasedlih naložb, slabo delovanje pravosodnega sistema in predvsem odsotnost skupne soglasne razvojne vizije te države, ki bi določila smer naše poti, s tem pa bolj soglasno naravo kriznega ukrepanja. Sedaj imamo namesto tega dva koncepta in pa v vsaki zamenjavi oblasti obrat v konceptu, zaradi česar stojimo na mestu. Stanje na mestu pa v tem času pomeni radikalno nazadovanje. Soočeni smo z bistveno zmanjšanimi prihodki od načrtovanih, za 527 milijonov evrov. Od tega davčnih prihodkov za 317 milijonov evrov. Pri tem zaznamo tako odstopanja od napovedi makroekonomskih gibanj, kot tudi preoptimistično nerealno načrtovanje. Tako se za 257 milijonov evrov zmanjšujejo sredstva iz Evropske unije. Od tega 109 milijonov evrov iz strukturnih skladov in 150 milijonov evrov iz kohezije. Opozicija trdi, da je to posledica premajhne ambicioznosti in da moramo ta sredstva, te številke razumeti kot cilj. Nerealni cilji na drugi strani povzročajo težave. Pri tem poudarjamo, da so sredstva iz Evropske unije tudi v tem rebalansu planirana sicer nižje od prvotnih načrtov v proračun, a višje, kot je bila dosežena realizacija v lanskem letu. Povedano drugače, ta vlada ohranja višje cilje, kot jih je uspela uresničiti prejšnja vlada. Enako velja za investicije. Socialne demokrate pri tem vznemirja usoda sredstev, ki jih Sloveniji ne bo uspelo počrpati do konca letošnjega leta. Pri tem ponovno opozarjamo, da sta tako Evropska komisija kot Evropska investicijska banka razvili programe in mehanizme, ki ustrezajo slovenskim prioritetam. Denimo razvoj urbanih področij, mest, energetsko prestrukturiranje zgradb, krediti in garancije za mala in srednja podjetja, ki omogočajo uporabo doslej neangažiranih sredstev iz sedanje finančne perspektive tudi v prihodnje. Vlado ponovno pozivamo, da pristopi k realokaciji teh sredstev in zagotovi njihovo uporabo s formulo T+4 tudi v nadaljnjem obdobju. Čas se izteka, zato je tudi na tem področju potrebno takojšnje ukrepanje. Po drugi strani imamo kot država potrebe, ki pri načrtovanju proračunov niso bile upoštevane. Pri tem izstopata dve veliki skupini povečanih odhodkov. Dokapitalizacija sistemskih bank v višini 1,2 milijardi evrov kot del sanacije bančnega sistema in povečanje potrebe v pokojninskem sistemu. Kar se tiče bank, Socialni demokrati dopuščamo možnost, da bi bila lahko pot sanacije bank drugačna, a dejstvo je, da pomemben del problema izhaja iz zastojev v bančnem sistemu. Brez reševanja tega problema ne bo mogoče stopiti na pot okrevanja. Ta problem moramo zato rešiti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov na to opozarjamo že dolga leta. Pavšalno in zlonamerno, matematično pa sicer logično je prikazovanje, da smo zmanjšane prihodke v celoti prilili v povečano zadolževanje. To je napačen vtis. V ozadju je obsežno prestrukturiranje odhodkovne strani, kjer se zasleduje realna poraba razpoložljivih sredstev. Ob upoštevanju zmanjšanih prihodkov in le delni kompenzaciji teh zmanjšanj s povečanimi davčnimi prihodki moramo prepoznati tudi obsežna zmanjšanja v proračunih posameznih ministrstev. Pri tem pa tudi vlaganja, ki jih Socialni demokrati prepoznavamo kot znanilce politike zasuka, obsežni ukrepi za prestrukturiranje gospodarstva in pomoč podjetjem, sistemska razdolžitev in spremembe finančne in insolvenčne zakonodaje, dokapitalizacija bank in prenos njihovih slabih terjatev, ohranjanje ravni socialne varnosti, visoke ravni aktivne politike zaposlovanja in vlaganj v izobraževanje in znanost kot načinov za krepitev sposobnosti in kompetenc naših ljudi, ob tem pa tudi novi ukrepi za spodbujanje zaposlovanja mladih. Pri tem smo Socialni demokrati ponosni, da smo uspeli ohraniti ravni vlaganj v znanje, znanost in razvoj ter v povečanje kompetenc iskalcev zaposlitve s programi aktivne politike zaposlovanja, ob tem pa smo zagotovili pomembna sredstva za vlaganje v prestrukturiranje gospodarstva, od tega 200 milijonov evrov v bilanci terjatev in naložb, prav tako pa tudi za njegovo tehnološko napredovanje in pomoč podjetjem v težavah. Tudi mi slišimo opozorila iz Bruslja. Jemljemo jih na znanje in skrbno tehtamo, a pri tem ne moremo mimo pomembnega spoznanja, da je tudi Evropska unija, in to je izkazano v več primerih, izbrala napačen koncept soočenja s krizo. To ni le naša ugotovitev, to so ugotovitve številnih uglednih svetovnih ekonomistov, institucij, ne nazadnje pa tudi državljanov. Zato Evropska unija potrebuje spremembe. Socialni demokrati ostajamo trdno na liniji napredne proevropske politike. Svarimo pred nevarnostmi evroskipticizma, ki se razrašča prav zaradi napačne, od ljudi in njihovih možnosti odtujene evropske politike. Poudarjamo, da je Evropa močna takrat, ko vodi s svojim zgledom. Ne moremo trditi, da smo s tem rebalansom zadovoljni. Splošne družbene razmere, gospodarske razmere in socialni položaj naših ljudi nam sporočajo, da smo daleč od tega zadovoljstva. Menimo pa, da je v okviru možnosti ta rebalans dober približek tega, da v srednjeročnem obdobju ujamemo naše cilje, da postopno uravnotežimo javne finance, predvsem pa, da zaganjanjem gospodarske aktivnosti ljudem zagotovimo delo. Ključni ukrep za javnofinančno konsolidacijo je po našem prepričanju zagon gospodarstva. Zagon gospodarstva, ustvarjanje delovnih mest, povrnitev optimizma med naše ljudi in povrnitev zaupanja v državo in zaupanja v prihodnost. To je pot, ki jo Socialni demokrati prepoznavamo v tem rebalansu, zato ga bomo podprli.
Hvala. Gospod Bojan Starman bo predstavil stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala lepa. Še enkrat lep pozdrav! Naj tudi v imenu Državljanske liste povem, da bomo predlog rebalansa podprli. Je pač potreba, da se je naredil rebalans, in mislim, da je predlog, ki ga imamo na mizi, boljši od obstoječega veljavnega proračuna,. Dejstvo je, da vlada mora odreagirati, ko se na prihodkovni in odhodkovni strani dogajajo stvari, ki niso bile predvidene s proračunom. Zaradi tega je prav, da smo naredili rebalans, ki zmanjšuje prihodke za nekaj več kot 500 milijonov evrov. Tako ostaja na enakem nivoju odhodkov – 9 milijard 600, s tem da je bilo pri prihodkih treba dodatno ugotoviti, da je bilo premalo planiranih sredstev za obresti kar za 122 milijonov evrov, da je bilo premalo planiranih sredstev za pokojnine oziroma transferjev v pokojninsko blagajno. Tudi tu je znesek znaten, 140 milijonov evrov. Tu se mi poraja nekaj dvomov pri sistemu planiranja, ker tako velike napake, vsaj pri obračunu obresti oziroma pri pokojninah se ne bi smele zgoditi ob pripravi obstoječega proračuna. Tudi ocene na strani prihodkov, ne glede na nižje, slabše prognoze za gospodarsko rast, so previsoke. Predvsem pri davkih bi lahko bolj natančno ugotovili oziroma planirali, kakšni bodo prihodki. Zato ne glede na to, da se pričakuje povečanje primanjkljaja za 500 milijonov evrov, če rebalansa ne bi sprejeli, bi se primanjkljaj povečal na 2 milijardi evrov, za milijardo evrov, to je dejstvo. Na nek način smo ujetniki nekega proračunskega sistema, kjer je proračun, kot je na mizi, nek kompromis, nek dogovor obstoječe vladne koalicije, kako bo razdelila zelo majhna sredstva med proračunske porabnike. Vendar moram povedati, da je pri proračunu velik problem, ker je večina proračunske porabe na nek način zacementirana z raznoraznimi zakoni. Praktično je manevrski prostor za vsako vlado, ki je za spremembe oziroma za varčevanje, zelo majhen. In te stvari bo treba v bodoče kar bistveno spremeniti. Pri rebalansu ne smemo pozabiti tudi spremembe, ki je nastala na strani B bilance, kjer se namenjajo sredstva za dokapitalizacijo bank ter za servisiranje oziroma finančno pomoč podjetjem in finančnim institucijam. Ti zneski so veliki in me malo skrbi, da se ne bodo ta posojila oziroma garancije kdaj spremenile v nenačrtovan odliv oziroma odhodek državnega proračuna. Upam, da bodo ta sredstva namenjena in realizirana na ustrezen način, racionalno in pravilno. S proračunom, posebno če je malo denarja, smo zelo težko zadovoljni, vsak od proračunskih porabnikov. Mogoče bi povedal primerjavo s podjetji, kar se nam preveč pogosto dogaja. Podjetje pride v krizo, zmanjšanje naročil, zmanjšanje prihodkov, podjetje ne odreagira in kaj sledi temu – vse prepogosto vidimo, kako taka podjetja gredo v stečaj. Veliko razlogov, da podjetja ne odreagirajo, je tudi posledica nekaterih z zakonom določenih pravic, tako na področju delavcev, kjer ne moreš odpustiti človeka, če nimaš dela, ne moreš v ustrezni meri znižati stroškov in posledica tega je, da podjetje propade. Bojim se, da tudi z državnim denarjem. Povedati moram, da so vse štiri blagajne lani porabile – vedno poudarjam to, da nimamo samo proračuna in da je prav, da bi vedno govorili o vseh štirih blagajnah skupaj –, 16 milijard 125 milijonov evrov smo lansko leto porabili v vseh štirih blagajnah, nekaj manj kot 9 milijard 360 smo porabili v proračunu, 4 milijarde 851 je porabila pokojninska blagajna, 2 milijardi 318 je porabila zdravstvena blagajna, 2 milijardi 18 so porabile občine. To so vse štiri blagajne in skupaj znese 16 milijard, malo manj kot polovico BDP porabimo praktično za skupne potrebe. In to je bistveno preveč. Zdaj pa mi imamo v tem proračunu, kot sem že povedal, večino stvari zacementiranih. Mi smo si ustvarili v zgodovini zanko, v katero se ujemamo v času krize. Naredili smo ogromno raznoraznih pravic, ki jih dajemo v proračunu, postavili smo standarde, postavili smo indeksacije, postavili smo sistem pokojnin, obračunavanje vseh stvari. Cela vrsto stvari je z zakoni opredeljena. Postavili smo standarde v šolstvu, mogoče preveč ohlapne standarde glede tega, da bi lahko bila produktivnost tudi na teh sektorjih, tudi v zdravstvu, boljša. Postavili smo zahteve do stavb, ki jih delamo za domove upokojencev, vse skupaj imamo prenapihnjeno. Vse imamo pripravljeno za blagostanje, nismo pa z vsem tem zmožni narediti sprememb oziroma ko pride slabša situacija, se potem ne znamo obnašati in trošimo preveč. Če nismo sposobni prilagoditi potrošnje prihodkom, potem zaidemo v težave. Pa bom prešel na naše servisiranje javnega dolga. Teh 17 milijard evrov smo planirali za letos 700 milijonov evrov. Vidite, da z rebalansom povečujemo ta znesek za 122 milijonov evrov, se pravi 820 milijonov evrov bomo dali za servisiranje javnega dolga. Lani smo dali 620 evrov. Se pravi, za 200 milijonov evrov se je servisiranje dolga povečalo v enem letu. Eno je naše dražje zadolževanje, kot smo ga poznali prej, eno je pa obseg zadolževanja, ki se povečuje. 200 milijonov je kar velik delež proračuna in postaja to strukturni problem, ker dolg je zmeraj večji in tudi ta nov proračun bo prinesel dodatni dolg, dodatno drago zadolževanje in dodatno breme, ker brez da vračaš karkoli, te bremeni v naslednjem obdobju in bo vplivalo, da bo treba zmanjšati porabo. Tako da sem na nek način bil vesel, ko smo se uspeli končno, prepozno, dogovoriti za obliko zlatega pravila. Dejstvo je, da smo si na nek način zagotovili in povedali, da ne moremo in ne smemo trošiti več, kot ustvarimo. Dogovorili smo se za odlog, v kolikem času moramo priti do izenačene porabe – mislim, da prepozno in da tega nismo vezli dovolj resno. Zlato pravilo nam na nek način omogoča oziroma bi morala biti tudi ena orientacija vlade, da naredi na porabi v državnem proračunu več. Prej je bilo to težko. Vemo, kako smo sprejemali ZUJF, kako smo tistih 950 milijonov, da bi jih zmanjšali, zbirali skupaj, koliko je bilo težav, koliko je bilo groženj z raznimi referendumi, z raznimi zadevami in koliko je bilo pripomb, da niso v skladu z ustavo in tako naprej. Zdaj smo s tem zlatim pravilom povedali, da ne bomo trošili več, kot je, in to je zdaj nad vsemi temi zakoni, ki sem jih prej omenil. Mi bi lahko določene stvari takoj sprejeli in nimamo več pred seboj grožnje referendumov, ker smo sprejeli tudi to zakonodajo, da se na področju fiskalnih zadev ne moremo pogovarjati na ulici, da so tukaj stvari, ki imajo prioriteto in jih je treba reševati prioritetno. Zato mislim, da bi moralo to, ko smo se odločili za sprejetje spremembe ustave, tudi dejansko vplivati na to, da smo bolj korajžni pri odpravljanju nekaterih oziroma pri večji fleksibilnosti našega proračuna. V stanju krize bi morali bistveno bolj poseči na odhodke in stroške, na standarde in vse te stvari. Res mislim, da bi bilo dobro, da si nalijemo čistega vina in da ne prihajamo do vedno večjih problemov. Tako da imamo možnost, mogoče se je premalo zavedamo, ker smo celo življenje živeli v tej zadevi, ko smo samo gradili, si ustvarjali, uzakonili celo vrsto pravic, ki nas zdaj bremenijo. S tem pa, ko delamo prevelike luknje v proračunu, preveliko zadolževanje, si režemo vejo, na kateri sedimo. Vedno večji problem bo nastajal. Poglejte, omenil sem obresti, lahko omenim tudi pokojninski del, milijardo in pol od petih milijard približno je treba dodati iz proračuna in zelo hitro se povečuje ta del. Mi smo le predolgo odlašali s temi reformami, in tu nimamo koga spraševati, sami smo krivi. Pokojninska reforma, tudi preblago smo sprejeli zaradi teh groženj, ki jih ni več, in bo treba ponovno poseči v to. Reformo zdravstvenega sistema tudi kar prelagamo, ne vem koliko ministrov jo je že predlagalo in si ne upamo prijeti te stvari. To moramo narediti, in to moramo narediti takoj. Moramo narediti še nekatera področja. Mogoče bi omenil še ta evropski denar, ko je bilo omenjeno, da se zmanjšuje prihodek za 259 milijonov. Mislim, da je prav, da si priznamo, mi smo lani imeli 830 in še nekaj prihodkov iz Evropske unije in načrtovali smo jih letos, ker se končuje finančna perspektiva, milijardo 440. Mislim, da ni realno, da smo tako veliko, in da je prav tudi milijarda 180, kar bo precej, 185 bo kar precej več, kot je bilo počrpano v lanskem letu oziroma letu poprej. Mislim, da je res treba vzeti stvari resno in se lotiti določenih stvari. Prihajam pa pri teh stvareh in v teh diskusijah v neko dilemo. Mislim, da je naša težava – in vedno bolj bo postajala težava, ker smo preveč neodločni pri zmanjševanju določenih oblik porabe, pri korigiranju določenih ohlapnih standardov pri vseh stvareh, pri zaposlovanju, v javnem sektorju, pri vseh stvareh smo preveč ohlapni in bojim se, da ne bomo dosegli, ker preveč z lahkoto posegamo po povečanju prihodkov, po davkih, pri dodatnih dajatvah, zato se bojim, da spet dajemo neko zanko okrog vratu. Dejstvo je, da prihajamo v situacijo, ko vsi vemo, da naša podjetja niso konkurenčna, imajo prevelike davke, prevelike prispevke v blagajne, katerekoli že, zaradi tega je vedno več podjetij, ki se zapirajo in novih delovnih mest. Z dodatnimi davki in dodatnimi obremenitvami, pa naj bodo to stavbna zemljišča, naj bo katastrski dohodek ali katerakoli kategorija, tudi DDV in še marsikatera druga stvar, ki bo vplivala na tako rekoč zmanjšanje potrošnje, po drugi strani pa tudi polnjenje državne blagajne, prihajamo v situacijo, ko bomo s temi dodatnimi davki verjetno, jaz ocenjujem, v mnogih primerih naredili več škode kot koristi. Zato bi morali narediti tukaj enkrat konec in dejansko narediti nekaj na tem, da bi se konkurenčnost gospodarstva povečala. Velikokrat sem rekel, ukinimo ta del, ki ga plačujejo delodajalci za socialne prispevke in socialno varnost. Mnogo podjetij in mnogo delovnih mest bi bilo ohranjenih. Ne pomaga denar podjetjem, če imajo strukturne probleme. Tudi za državo pravimo, rešiti je treba strukturne probleme. Tekoči se že preložijo z dodatnim zadolževanjem. Problem podjetij, da so v taki situaciji, je v tem, da so se strukturno zadolžila in ne morejo nikoli več vrniti tega denarja. Vidimo, kako se vračajo krediti in kako se kopičijo te slabe terjatve v bankah in nimamo izhoda iz tega. Zato je treba na vsak način narediti nekaj, da se konkurenčnost gospodarstva poveča. Vendar ne s tem, da se podjetje subvencionira, preveč je subvencij, ne s tem, da se podjetjem dajejo krediti z državnim poroštvom, kar je enako kot subvencije, predvsem v tistih podjetjih, kjer ni verjetnosti, da bi ta kredit vrnila. Tudi v proračunu ste videli, da se znesek za odplačilo garancij, ki jih je država dala v obdobju, ne vem, od katerega leta naprej, povečuje za 45 milijonov evrov. Se pravi veliko teh kreditov, ki smo jih dajali v času krize takoj od začetka v letih 2008, 2009, 2010, se sploh ne vrača oziroma so se državne subvencije porabile. Skratka, treba je videti in ugotoviti in dati stvari zelo zelo jasno na mizo, uskladiti porabo – ne danes, ne jutri, ampak danes. Nič ne bi škodilo, če bi kakšen ukrep prišel še v letošnjem letu. Nič ne bi škodilo, če bi bil v pozitivno smer, da bi sprejeli še kakšen rebalans v letošnjem letu, če bi s tem kaj uredili oziroma izboljšali finančni položaj. Mislim, da smo premalo korajžni, da smo preveč ujetniki nekih zakonov, nekih zank, ki smo jih postavili sami, ter da se moramo zavedati, da zdajšnje stanje, ko smo sprejeli fiskalno pravilo, je bistveno bistveno drugačno in omogoča narediti na javni porabi bistveno večje korake v smeri strukturnega zmanjšanja in ureditve stvari na tak način, da se bo v tej državi začel enkrat gospodarski zagon. Vemo, Evropa v marsičem greši, ni treba, da potem grešimo tudi mi. Vemo, koliko imamo problemov z gospodarjenjem v državnih podjetjih, koliko imamo problemov z državno lastnino oziroma z vsemi temi stvarmi. Cela vrsta področij je, kjer se ne lotimo stvari reševati. Premalo se naredi konkretno v bankah. Banka bi morala sama rešiti svoj problem. Državi bi morali dati možnost preložitve reševanja na daljše časovno obdobje pa ne bi bilo nobenega stroška. Na primer v desetih letih pa lahko te banke poskrbijo, da popravijo te neumnosti, ki so jih naredile. Mislim, da je ta rebalans korak v pravo smer. Mislim, da je treba pozvati vse akterje, da so pri svojem delu še bolj odločni in pripeljejo do tega, da bo naše življenje in naša perspektiva vseh državljanov, da bomo lahko optimistično gledali v prihodnost. Zaenkrat smo še zmeraj v ujetništvu problemov, ki smo jih kreirali sami. Možnosti je veliko. V Državljanski listi bomo predlog rebalansa podprli. Želimo, da bi korajžno nadaljevali s pripravo proračuna v naslednjem letu v smeri zmanjšanja deficita oziroma odprave. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Starman. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Franc Bogovič.
Lep dober dan. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovana podpredsednica, ministri, predstavniki različnih ministrstev! Danes je pred nami zelo pomemben dokument, kajti v tem mandatu, ki so nam ga volivke in volivci zaupali, govorimo o drugem proračunu v štriletnem obdobju, kolikor je pač obdobje enega mandata parlamenta. V tem času smo sprejeli dva rebalansa proračunov oziroma enega sprejeli, drugega sprejemamo danes, se pravi lanskoletnega in danes govorimo o letošnjem. Naj na začetku povem, da se bom v nadaljevanju v svojem stališču dotaknil tudi širše slike, kajti mislim, da se vse preveč zapletamo v obtoževanje prejšnje vlade, manj pa si želimo resnici pogledati v oči. Vendar kljub temu naj na začetku povem, da je v lanskem letu dejansko bilo v treh mesecih marsikaj narejenega do sprejetja rebalansa proračuna, pred tem zloglasnega ZUJF-a, ki ste ga člani današnje koalicije tako brutalno napadali v lanskem letu, tudi kasneje ste nekatere ukrepe obtoževali, vendar tisti proračun je dejansko v lanskem letu s tem rebalansom po dolgih letih zopet obrnil trend, da se je primanjkljaj v državi zmanjšal, da smo prvič v samostojni Sloveniji uspeli tudi doreči nekaj v tej smeri, da se je treba včasih tudi kakšni pravici odreči oziroma malce zmanjšati standard, če želimo živeti še naslednje desetletje in zagotoviti prihodnost našim otrokom. Od tukaj naprej smo v lanskem letu sprejeli tudi pokojninsko reformo. Velik napad na vlado in kasneje tudi vsa gibanja na cesti in pa padec vlade, delno zaradi lastnih krivd, v veliki meri pa zaradi brutalnega napada od takrat naprej, ko se je odprl projekt slabe banke, je pripeljal do novega leta. V novem letu potem tudi padec vlade in resnici na ljubo je treba priznati, da dva, tri mesece, tudi v hudi zimi, ko so slovenski gradbinci praktično tri mesece bili doma, tudi to se pozna na BDP, smo potem prišli do nove vlade, ki je v veliki meri tudi s pomočjo in pritiski opozicije sprejela nekatere velike korake, kot so fiskalno pravilo, referendumska zakonodaja. Nadaljnje je bil sprejet tudi nacionalni reformni program, program stabilnosti, ki je, bodimo pošteni, v veliki meri izhajal iz lanskega leta sprejetih reform, iz lanskega leta sprejetih reform in ukrepov ZUJF-a in pa tudi že prej omenjenih soglasno sprejetih oziroma v veliki večini, s strani opozicije soglasno, s strani koalicije nesoglasno, dveh ustavnih sprememb. Potem pa pride na vrsto ključni dokument, se pravi, rebalans proračuna, pred tem, po mojem globokem prepričanju, prehiter dogovor s sindikati, ki praktično ni prinesel nobenega rezultata in na koncu sedaj rebalans, v katerem je premierka, kot je javno večkrat povedala, pa tudi danes, po mojem globokem prepričanju nič kaj državniško, ko je napadala vse v tej dvorani, povedala, da je ključni problem tega proračuna in pa rebalansa proračuna napačna politika lanskega leta in napačne prognoze in hkrati povedala tudi, da ne misli nič ukrepati, se pravi, da je situacija, kakršna je, v redu, in da se bo na osnovi sprejetih dogovorov šlo s stvarmi naprej. To državo čaka v letošnjem letu še nekaj zelo ključnih sprememb, sanacija bančnega sistema, ureditev upravljanja državnega premoženja, privatizacija in na koncu sprejetje izvedbenega zakona o fiskalnem pravilu. Upam, da bomo v tem delu uspešni. Kot sem pa že dejal, bi želel pri obravnavi letošnjega rebalansa s pomočjo nekaterih grafov, ki smo jih pripravili, dejansko pokazati to realno stanje, za katerega sem trdno prepričan, da ga v Sloveniji enostavno ne želimo videti. Najprej kar se tiče bruto družbenega prihodka. To je ta naša žalostna slika, kjer vidimo, da se je leta 2008 bruto družbeni prihodek ustavil na tistih 37 milijardah in sedaj počasi padamo in smo padli že izpod 35 milijard evrov bruto družbenega prihodka in praktično nismo naredili ukrepov, s katerimi bi ta napačen trend, signal poskušali obrniti. V naslednjem grafu prikazujemo situacijo iz Estonije, ki je bila velikokrat predstavljena kot zelo napačen primer, kjer je bil nek krut pristop, ostrejši pristop pri sanaciji nastale situacije, ko se je krizi pogledalo v oči, vendar iz grafa vidimo, da je ta politika, ki je bila v Estoniji, prinesla relativno hitro – v treh letih, se pravi do leta 2011, stanje BDP nazaj na tisto iz leta 2007, 2008, ko je bilo najvišja, in da sedaj iz leta v leto ta bruto družbeni prihod narašča in je trend zelo primeren. Naj povem samo to, da ima Estonija samo 10 % primanjkljaja in da je za 10 % zadolžena. Kaj se pri nas dogaja z javnim dolgom? To je slika naslednjega grafa. Tisti, ki vidite probleme samo v lanskem letu, prosim, če ta graf pogledate in boste videli, kaj se nam dogaja v teh letih in kako nevaren je ta graf, ki je zdaj tu predstavljen. Vidimo, da smo tam od leta 2002 in vse do leta 2008 ta javni dolg uspešno krotili in da se je ta javni dolg potem ustavil tam na osmih milijardah. To pa so sedaj številke, kako naraščajo stvari od nastopa krize, hkrati tudi neke vlade, ki je bila v veliki večini sestavljene iz današnje pozicije, malce so bile vrste pomešane vmes in je nastala neka nova stranka, politika in pa osebe so pa praktično malce porazdeljene, vendar pa mirno lahko rečemo, da so iste. V tem času smo ljubo Slovenijo pripeljali tako daleč, da ta naš dolg osmih milijard bo danes po podatkih Umarja do konca leta znašal že 21 milijard. Kar je pri tem javnem dolgu najbolj problematično in kje je past, v katero smo se po mojem globokem prepričanju že ujeli, pa nekateri še vedno trdite, da ne, je to, da nam enostavno tudi ta dolg nastaja zaradi tekočega javnega primanjkljaja in na drugi strani še takšnih dodatkov, kot so sanacije bančnih sistemov in podobno. Vlada Boruta Pahorja je v treh letih naredila tisti slabi 2 milijardi primanjkljaja – nobenih ukrepov, tako je tudi danes. Tudi danes očitno še niso potrebni. V lanskem letu je nastal javni primanjkljaj v milijardi sto. Tu se še povečuje, ker smo približno eno milijardo evrov denarja imeli na zalogi konec leta, da bi lahko letošnje leto mirneje preživeli. V letošnjem letu se je po mojem globokem prepričanju vlada tudi prehitro zadolžila za tiste 2,7 milijarde evrov. Zakaj prehitro? Zato, ker naš ključni problem je ne samo naraščanje tega javnega dolga, ampak da mi sedaj vračamo kredite, ki smo jih imeli najete v preteklosti, po približno slabe 4 %, nove pa najemamo približno v višini 6 do 7 %. Če povemo to v nominalnih številkah. Se pravi, tu je problem, da bomo letošnje leto za 2 milijardi približno starih kreditov vrnili, najeli pa 2 milijardi novih kreditov in še zraven pridelali milijardo in pol evrov primanjkljaja, za katerega si bo zopet treba na novo sposoditi denar. In ta denar si mi sedaj sposojamo od 6 do 7 % oziroma to, kar je prej kolega Starman povedal, to je ta razlika, kjer namesto da smo v lanskem letu za takšne zadolžitve plačevali 80 milijonov, po novem plačujemo 200 do 250 milijonov evrov, odvisno od zadolženosti. In v tem je tudi zavajanje, ko govorimo oziroma govorijo nekateri, da je primerljiva zadolženost z Nemčijo, kjer je 80 %. Če bomo mi 80 % zadolženi, bo v primerjavi z BDP to pomenilo od 25 do 28 milijard. Bojim se, če bo ta vlada vodila takšno politiko, bo to do konca tega mandata, če bosta še dve proračunski leti, štirinajst in petnajst, v rokah te vlade, to pomeni, da pridemo tam naslednje leto blizu 25 milijard, to je 70 % BDP in eno leto kasneje že pridemo na tistih 28 milijard. Ali drugače, namesto sedaj dobrih 800 milijonov nam grozi, da bomo za te obresti, če bomo te kredite dobili, plačevali od milijarde dvesto do milijarde in pol. Zato nas iz tujine opozarjajo, da je to nevzdržno, da je to nemogoče. In samo za primerjavo, če bi mi imeli zadolžitev po enaki obrestni meri, kot jo ima Nemčija, 1,6 za javni dolg, bi mi plačevali za 80 %, to je tistih 28 milijard, 400 milijonov, to ni tako, kot smo plačevali do leta 2008. In ključni problem je to, da nam, spoštovane kolegice in kolegi, zunaj več ne verjamejo, da smo mi še sposobni krotiti in brzdati javno porabo in da bomo zato, da bomo ta primanjkljaj zapolnili, prišli v takšne težave, da bomo enostavno preveč zadolženi. V naslednjem grafu je javni dolg na prebivalca, kar je samo izračunano. Iz tega vidimo, da smo prišli s 4 tisoč evrov že na preko 10 tisoč evrov na slehernega Slovenca v teh zadnjih štirih letih, od 2009 do 2013. In kot smo že prej ugotavljali, imamo tudi letni znesek za obresti bistveno povečan, kar je v naslednjem grafu, in to je sedaj teh 800 milijonov. Ali drugače povedano, da že sedaj plačujemo približno 10 % vseh prihodkov, ki jih v proračun dobimo, da lahko servisiramo javni dolg. V preteklosti je bilo to pod 4 %. Za lažjo predstavo iz teh številk države na posameznika – 400 evrov sleherni Slovenec že letošnje leto plačuje za obresti. Grozi nam, da nam bomo plačevali v naslednjih letih še bistveno več, zato je velika zaskrbljenost tudi zunaj za naše stanje. Naslednje številke govorijo, to je število sedaj na grafu, plačilo obresti. Poleg teh gospodarskih trendov, ko vemo vsi, da smo s takšno ekonomsko politiko, kot jo imamo, tudi pripeljali do veliko večjega števila brezposelnih oseb, in to nam potem ruši to strukturo, kjer sedaj bistveno manj ljudi dela, ljudje dobivajo več socialnih transferjev, na drugi strani pa smo tudi zaradi odločitev ljudi ob sprejetju pokojninske reforme število upokojencev bistveno povečali. In tisto število, mislim, da je realnost, da se bo tudi število upokojenih povečevalo, problem pa je, da je vedno manj tistih, ki delajo. To je sedaj graf, v katerem se kaže število upokojencev, preko 600 tisoč, v naslednjem grafu se vidi, da konec leta 2012 smo imeli še nekaj več kot 1,4 zaposlenega na upokojenca, danes je ta številka že pod 1,4. Temu primerno so potem tudi ti transferji za pokojninske in ostale blagajne vedno večji in prihajamo v polje blizu milijarde 600. V naslednjem grafu prikazujemo tudi število zaposlenih v javnem sektorju. To je krivulja, ki je od leta 1995 od 120 tisoč zaposlenih prišla na 150 tisoč v sektorju države, vseh skupaj pa vemo, da je v javnem sektorju prišlo s 130 na 160 tisoč. To so zdaj te številke, ki niso povezane na lansko vlado, na letošnjo vlado, ampak na realnost v Sloveniji, ki je bila v tem času v rokah več vlad, od gospoda Drnovška, pa od Peterleta na začetku, in to so ti trendi, nad katerimi bi se morali zamisliti. Ključni trend in ključno odstopanje od vzdržnosti naše politike je pri nas od leta 2009 dalje, ko imamo tudi velik problem teh tajkunskih prevzemom in pa pospeška v krizi, ki sicer ne bi smela biti tako velika, kot je nastala. Veliko nezaupanje pomeni, da smo sedaj v rangu, ko nam denar posojajo od 6 do 7 % in, spoštovane kolegice in kolegi, če bomo mi s to politiko nadaljevali – in nam enostavno tujina očitno ne zaupa, kot je bilo že danes rečeno, hočemo ali nočemo, odvisni smo od tega, da si denar na finančnih trgih izposojamo. In če mi ne dobimo zaupanja pri tistih, ki posojajo denar, tako državi, posledično bankam, iz tega tudi gospodarstvu, posamezniku, bomo mi te obresti plačevali v rangu najbolj rizičnih afriških držav med 6 in 7 %, toliko časa Sloveniji enostavno ni pomoči. Mi moramo narediti ključne korake, da se povrne zaupanje v resnost naših odločitev in v to, da bomo vodili vzdržno politiko v nadaljevanju. Mi smo res zapisali in tudi Bruslju predali program stabilnosti za leto 2013. Dali smo tudi nacionalni reformni program, v katerem je marsikaj zapisano, vendar to, kar počnemo danes, ni to, kar smo zapisali v ta nacionalni reformni program in program stabilnosti. Tam smo zapisali, da bomo dve tretjini konsolidacije javnih financ izvedli na odhodkovni strani proračuna, eno tretjino na prihodkovni. Politika, ki jo ta vlada vodi, gre v napačno smer. Gre v smer dodatnega obremenjevanja z novimi davki, ne želimo se pa pogovarjati o tem, da je treba tudi na odhodkovni strani kaj narediti. Da ne bo zopet zavajanja, da mi grozimo s kakšnim grškim scenarijem in da bodo zaradi tega, kar opozicija govori, pokojnine nižje za 20 ali 30 %, socialni prejemki za toliko, da bodo nižje tudi plače, kar mi je odgovarjala spoštovana premierka na poslansko vprašanje. Mi govorimo o tem, kaj smo počeli lansko leto. Lansko leto smo se potrudili in smo na segmentu plač v javnem sektorju, socialnih transferjev, tudi dotacij za pokojnine in materialne stroške v proračunu, kar vse skupaj znese približno 8 milijard, prihranili okoli 400 milijonov evrov. Da bi imeli proračun izravnan, bi bilo ključno, da bi v tem mandatu, v naslednjih dveh, treh letih dosegli še približno toliko prihranka. Mi ne govorimo o tem, da bomo komu vzeli 20 %. Ni pa res, da je velik dosežek, s katerim se je minister Virant pobahal, da se je v tem silnem dogovoru za dve leti dogovoril za 0,9 % BDP ali za 37 milijonov prihrankov v javnem sektorju. Če bo ta vlada vodila politiko na tak način še naprej, do konca leta 2015 – odgovorno to rečem izza te govornice –, bodo v letu 2015, 2016 ti prejemki za toliko procentov nižji, ker bo pač nekdo prišel v to državo in bo naredil red in enostavno ne bomo dobili sredstev od drugod. To je bilo že večkrat rečeno, gre za povsem enostavno računico, ki jo mora vsakdo narediti pri sebi doma – ne moreš imeti 800 evrov plače in tisoč evrov izdatkov. In to ne more trajati 5 let, kar nam poskuša nekdo dopovedati, da je to v Sloveniji pač možno pod vlado, ki jo sestavljate. V tem delu smo v Slovenski ljudski stranki od vsega začetka želeli konstruktivno sodelovati. Pri teh nepriljubljenih ukrepih, ki so lansko leto spravili tudi veliko ljudi na ulico, tudi s pomočjo politike in tistih, ki s politiko sodelujejo, se je treba dogovoriti. Kar mi pričakujemo in kar bi moralo biti vsaj danes narejeno, je, da bi bil paket, dve tretjini odhodkov in ena tretjina prihodkov, na mizi, da bi bil dosežen političen konsenz med koalicijo in opozicijo in bi danes tudi Slovenkam in Slovencem povedali, kakšna je naša realnost. Veliko govorim z ljudmi in sem resnično zelo začuden, ko poslušam kolege poslance in poslanke v Državnem zboru, ko nam že upokojenci na ulici govorijo, "zavedamo se, da je situacija resna, nekaj naredite, nas je strah, da čez dve, tri leta ne bomo imeli pokojnin in da bodo naši otroci šli v tujino." Mislim, da je to, o čemer govorimo v Slovenski ljudski stranki, ravno to, da koalicija enostavno tišči glavo v pesek in v luči zagotavljanja volilnih glasov pri tistih, ki se vidijo v tem kontekstu javnega sektorja, socialne in delno upokojenske srenje, in to pelje državo v pogubo. V pogubo nas pelje tudi to, kar je bilo že rečeno, da se misli in ocenjuje, da je slovensko gospodarstvo, obrt, kmetijstvo sposobno zbrati še novih 500 milijonov evrov davkov. Prvih 280 ste napovedali oziroma že izvedli na letnem nivoju skozi DDV, drugih 280 napovedujete skozi nepremičninski davek. In po tej politiki, ki jo zdaj vodi vlada, zagotovo naslednje leto sledi še krizni davek na prejemke, kajti takšna politika vodi v odprte škarje in sesutje gospodarstva. Davkov bo na takšen način zbranih manj, zato v Slovenski ljudski stranki ocenjujemo in smo trdno prepričani, da je to povsem napačna politika, ki škodi našemu gospodarstvu in nas na dolgi rok pelje v pogubo. Mislim, da je resnično nastopil čas, kar smo včeraj zapisali tudi v pobudi, ki smo jo dali koaliciji, poslali pismo premierki, da bi slovenska politika znala sesti za isto mizo in začeti govoriti isti trezen, odgovoren jezik, jezik, ki bi šel v smer graditve naše prihodnosti. Ta rebalans tega, o čemer sem sedaj govoril, ne izraža, zato ga v Slovenski ljudski stranki nikakor ne mislimo podpreti. Jasno in javno kot odgovorna opozicija želimo opozoriti na vse napake, ki so v tem rebalansu zapisane. Še enkrat, pozivamo k sodelovanju, z naše strani izražamo pripravljenost za to, da se popravi napačen dokument in se skupaj pripravi in sprejme boljši dokument, takšen, ki bi Slovenijo popeljal v prihodnost, ne pa v pogubo, kamor nas vodi takšna politika.
Hvala lepa, gospod Bogovič. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo stališče podala gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo. Lep dober dan vsem zbranim! Kot smo danes že slišali večkrat, je osnovni razlog za pripravo rebalansa slabše makroekonomsko razmerje v primerjavi z napovedanim ob pripravi proračuna za leto 2013 ter s tem posledično tudi preveč ocenjeni prihodki. Zato se poslanke in poslanca Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev zavedamo, da je bila pred pripravljavci predloga rebalansa izjemno težka naloga, kako ustrezno uskladiti prihodkovno in odhodkovno stran proračuna v teh časih, ko tudi Republika Slovenija čedalje močneje občuti posledice gospodarske in finančne krize. Kljub temu rebalans proračuna za leto 2013 prinaša kar precejšnje reze na večini proračunskih postavk. Po naši oceni rebalans ni najbolj razvojno naravnan in bi moral kot ključni instrument makroekonomske politike v kombinaciji s povišanim DDV povečati zdajšnji gospodarski zastoj. Če na hitro pogledamo po nekaj ministrstvih, bo na primer Ministrstvo za zdravje izgubilo 21 milijonov evrov, kar je 19 % njihovega proračuna. Krčenje sredstev gre predvsem na račun naložb. Zaradi neuspešnega črpanja sredstev Evropske unije se zmanjšuje tudi financiranje gradnje urgentnih centrov in projekta E-zdravje. V Poslanski skupini DeSUS smo zaradi tega zelo zaskrbljeni, saj se bojimo, da bodo posledice za zdravstvo izjemno hude, še posebej, če vemo, da je zaradi nasprotovanja nekaterih koalicijskih strank, ki verjetno zagovarjajo interese bogatejših slojev, zaustavljeno tudi sprejetje tako imenovanega interventnega zdravstvenega zakona. Zdravstvu bi prinesel nujno potrebnih 80 milijonov evrov. In kar nas v Poslanski skupini DeSUS še posebej skrbi, je, da bodo posledice teh rezov v zdravstvu občutile najbolj ranljive skupine v Sloveniji, kot so starejši, otroci, kronični bolniki. Tudi Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo bo dobilo 62 milijonov evrov manj sredstev. S pomočjo rebalansa se bo varčevalo na primer pri naložbah, ki imajo blagodejen, multiplikativen učinek na gospodarsko rast in pri spodbudah za rast in razvoj podjetij. Le-te se bodo znižale s 33 na vsega dober milijon evrov. Ministrstvo za zunanje zadeve bo z rebalansom izgubilo 13,6 % sredstev oziroma 11,27 milijona evrov. Brez upoštevanja sredstev za plače pa je zmanjšanje skoraj 19-odstotno. Tako ministrstvu zmanjkuje denarja celo za pokritje potreb diplomatsko-konzularnih predstavništev za zadnje tri mesece, za pokritje članarine v OECD v vrednosti 2,73 milijonov evrov ter za pokritje nakopičenega dolga za mirovne operacije Združenih narodov v vrednosti okoli 10 milijonov evrov. V Poslanski skupini DeSUS bomo predlog rebalansa sicer podprli. Kljub temu pa bi radi opozorili še na nekaj stvari. Strinjamo se, da je rebalans potreben, saj je bil letošnji proračun narejen na nerealnih predpostavkah rasti oziroma krčenja gospodarstva. Se pa vseeno sprašujemo, ali je ta predlog rebalansa povsem realen ter ali bomo kdaj uspeli uravnotežiti prihodke in odhodke v rebalansu in s tem preprečiti vsaj povečanje proračunske luknje. Poslanke in poslanca Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev si želimo, da bi država končno odločno zaustavila sivo ekonomijo, s čimer bi se povečal davčni priliv v državno blagajno oziroma da bi država znala pobrati tisto, kar ji pripada. Višino sive ekonomije po mnenju Obrtne zbornice Slovenije namreč lahko ocenimo na višino med 28 in 29 % BDP. Po njihovi oceni bi iz naslova zmanjšanja obsega sive ekonomije na področju klasičnih, nelegalnih gospodarskih dejavnosti lahko pobrali okrog 800 milijonov evrov na leto, če upoštevamo skupno vsoto plačil prispevkov za socialno varnost in davke. V Poslanski skupini DeSUS pričakujemo tudi, da bo država postala bolj aktivna pri pobiranju davkov. Po podatkih Dursa je višina davčnega dolga v letošnjem aprilu kar 1 milijarda 616 milijonov evrov. Prav tako se sprašujemo, zakaj pri nas še vedno ni mogoče preverjanje, od kod poslamezniku premoženje in če se le-to sklada z njegovimi dohodki. Dovolj zgovoren je podatek, da imamo Slovenci v lasti 12 tisoč plovil, ki so v evidenci na Hrvaškem in za njih ni bil plačan davek. Zato apeliramo na Vlado in pristojne službe, naj se ne bojijo odločno ukrepati ter dolžnike in utajevalce davkov trdno prijeti, zahtevati plačilo davkov in prispevkov in s tem povečati prilive v proračun. Nižanje plač, denarnih, socialnih nadomestil, kot se govori morebiti celo pokojnin, varčevanje pri investicijah, niso rešitve, ki bi vodile k večji potrošnji in ponovni oživitvi gospodarstva, saj s takimi ukrepi državljanke in državljane spravljamo v še večjo stisko in predvsem stiskanje pasu. Kljub našim kritičnim besedam bomo poslanke in poslanci Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev predlog rebalansa podprli, saj v teh razmerah predstavlja trenutno najboljšo možno rešitev. Podprli bomo tudi predlog novele Zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije. Le-ta namreč prinaša uzakonitev rešitev, ki bodo omogočile nemoteno izvrševanje sprejetega proračuna oziroma rebalansa, saj ta ne vsebuje členov, s katerimi bi se urejale materialne vsebine. Zato pri obravnavi te novele zakona, ki bo v obravnavi jutri, ne bomo posebej predstavljali stališča Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala. Gospod Jožef Horvat bo prestavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! V uvodni obrazložitvi predloga rebalansa proračuna smo prebrali, nato pa še poslušali predsednico Vlade, da sta razloga za rebalans proračuna za letošnje leto predvsem dva. Prvi razlog je nerealno načrtovanje proračunskih prihodkov in odhodkov, ki ga je pripravila prejšnja vlada. Tukaj je podčrtala besedico "nerealno". Drugi razlog za rebalans pa je poslabšanje makroekonomskega stanja in napovedi za letošnje leto. Na tem mestu moram reči, da sem iz vladnih krogov pravzaprav edino, res strokovno predstavitev razlogov in tudi samega rebalansa proračuna za letošnje leto slišal na Komisiji za nadzor javnih financ, ki jo je predstavila državna sekretarka na Ministrstvu za finance gospa Mateja Vraničar. Vse ostalo je bilo bolj tako. Po mnenju Nove Slovenije je ključni razlog, in na tega smo prvi opozorili, zaradi česar je prišlo do večjega razkoraka med proračunskimi prihodki in izdatki, politična kriza, ki je v Sloveniji zaustavila kolo razvoja za dobre tri, morda štiri mesece. V tem času je bilo politično dogajanje v mrtvem teku, niso se sprejemali že načrtovani ukrepi in posledično ni bilo rezultatov. Odgovornost za politično krizo, zlasti pa za posledice, ki jih je ta prinesla, je na strani tistih političnih strank, ki so tako politično krizo tudi sprožile. Nova Slovenija odgovornosti v tem pogledu ne more nositi. Nova koalicija potem, ko je končno po štirih mesecih oblikovala vlado, ukrepov, ki jih je zapisala v koalicijsko pogodbo oziroma sporazum in s tem v program stabilnosti, ni začela pravočasno izvajati. V programu stabilnosti se je vlada zavezala k dvema prioritetama: oživitev gospodarske rasti in stabilizacija javnih financ. Namesto ukrepov za oživitev gospodarske rasti, kjer bi pričakovali ukrepe za razbremenitev gospodarstva, je vladajoča koalicija izglasovala zvišanje davčnih obremenitev. Zlasti zvišanje stopnje davka na dodano vrednost bo gospodarstvo dodatno zadušilo. Napovedani so tudi drugi ukrepi na področju davkov, zlasti zvišanje stopnje davka od dohodkov pravnih oseb. Ta zakon, ki je že v parlamentarni proceduri, bo potencialne investitorje, zlasti tuje investitorje odvrnil od vlaganj v naši državi. Delovanje na področju tako imenovane slabe banke oziroma družbe za upravljanje terjatev bank vse do sedaj ni prišlo do prenosov slabih terjatev v večjem obsegu, posledično ostajajo banke v kreditnem krču in ne morejo kreditirati gospodarstva. Vladna koalicija zamuja z ustanavljanjem Slovenskega državnega holdinga in posledično z izboljšanjem upravljanja z državnimi podjetji. Zamudili smo tudi čas na področju črpanja evropskih sredstev. Vsi ti razlogi kažejo na to, da vladna koalicija preprosto ni uspela z načrtovano oživitvijo gospodarske rasti in poslabšanje makroekonomskega okolja je v veliki meri posledica take vladne politike. Sedanja vladna koalicija je neuspešna tudi na področju konsolidacije javnih financ. Namesto z zniževanjem javnofinančnih odhodkov je vlada sprejemala le ukrepe za zviševanje prihodkov. Zvišala je praktično vse davke in druge dajatve, ki jih je sploh mogoče, ter začela uvajati nove davke. Napovedan nepremičninski davek, davek od srečk, zvišanje dajatev na motorna vozila in tako naprej. Ob tem je oziroma še bo z davki obremenila najširše družbene sloje, tukaj predvsem omenjam posebno obremenitev podeželja. Ob tem bi posebej izpostavil zvišanje katastrskega dohodka in posledično tudi zvišanje davka na katastrski dohodek, kar bo v naslednjih letih zagotovo sledilo. V Novi Sloveniji smo prepričani, da obremenjevanje prebivalstva in gospodarstva z vedno novimi davki, ni prava pot za izhod iz krize. Posebej pa opozarjamo, da vlada namenja dobro milijardo evrov, to je tisoč milijonov evrov iz letošnjega proračuna za novo, v času krize že tretjo dokapitalizacijo državnih bank. Breme slabih posojil in neodgovornih članov uprav in članov nadzornih svetov, zlasti tako imenovanih tajkunskih posojil, se spet nalaga davkoplačevalcem. Vladna koalicija s podporo pomembnih državnih inštitucij hkrati nima volje, da bi razkrila imena sivih eminenc slovenskega bančnega sistema, ki so slovenske banke in posledično tudi gospodarstvo privedle v stanje, kakršno imamo sedaj, in z orodji, ki jih ima na voljo, terjati njihove materialne pa tudi kazenske odgovornosti. Taka vladna politika neizbežno, žal, pelje k cilju, ki ga vsi skupaj ne želimo. To je prihodu evropske trojke. Na to kažejo najnovejša poročila Evropske komisije. Predvčerajšnjim je na zasedanju evrske skupine Evropska komisija obravnavala Slovenijo in nam sporočila, da naša prizadevanja na fiskalnem področju niso zadostna. Predstavniki komisije so namreč Slovenijo v zadnjem času že opozorili, da bi v času, ko se zvišujejo izdatki za pokojnine in plačilo obresti, morala rezati na drugih področjih, če res želi urediti javne finance. Komisar za denarne zadeve Olli Rehn je povedal, da je položaj Slovenije resen, sicer da je še obvladljiv, a, kot se je slikovito izrazil, ura že tiktaka. Po besedah prvega človeka evrske skupine Jeroena Dijsselbloema bo Slovenija morala učinkovito ukrepati do oktobra. Ta rok je Evropska komisija že postavila Ljubljani v priporočilih sprejetih konec maja. Tudi sosednjo ministrico za finance Marijo Fekter skrbi, kaj se dogaja v Sloveniji. In kaj konkretno nam prinaša rebalans proračuna? Z zvišanjem javnofinančnega primanjkljaja za približno 53 % ali konkretno preko 538 milijonov evrov. Zmanjšujejo se sredstva za investicije, investicijska sredstva se krčijo praktično na vseh ministrstvih, največ na področju zdravstva in infrastrukture. Na področju lokalne infrastrukture znaša zmanjšanje sredstev za investicije za kar preko 20 %, pa čeprav vemo, da preko 70 % javnih investicij danes poteka na lokalnem nivoju. V Novi Sloveniji smo z amandmajem, ki smo ga vložili na matičnem delovnem telesu predlagali, da se vsaj na tem področju sredstva ne krčijo. Gre namreč za projekte, ki so večinoma sofinancirani s sredstvi Evropske unije. Pri navedenih projektih gre za oskrbo prebivalstva z osnovno infrastrukturo oziroma njegovim vzdrževanjem od vodovodov, kanalizacije, cest, pločnikov. Večina projektov je že v fazi priprave ali celo realizacije in zmanjševanje teh sredstev bo zavrlo že tako skromno gospodarsko aktivnost. Zaskrbljujoče je zmanjšanje teh sredstev za manj razvite slovenske regije. Kot na primer za pomursko. Rebalans, to je moja osebna ocena, pomeni eklatantno kršenje zakona o razvojni podpori Pomurju za obdobje 2010– 2015. Vlada si torej privošči kršenje zakona oziroma neizvajanje tukaj v tej hiši sprejetih zakonov. Zaskrbljujoče je zmanjšanje sredstev na področju podpore turizmu, ki je pomembna gospodarska panoga. Na tem področju se srečujemo s hudo konkurenco in zmanjševanje sredstev za promocijo in trženje turizma bo imelo za posledico upad zlasti tujih pa tudi domačih gostov. V Novi Sloveniji smo zato z vloženima amandmajema predlagali, da se sredstva na teh programih ne zmanjšujejo, in tukaj moram pozdraviti stališče vlade, ki smo ga danes prejeli v pisni obliki, da vlada podpira amandma, ki bo dodelil približno tri milijone evrov za podporo turizmu, na tem mestu tudi dajem pohvalo vladi, da ne bo zvenelo, da samo kritiziramo iz opozicije, da vlada podpira amandma, ki smo ga vložili, težek približno 3 milijone, za izvedbo infrastrukturnih projektov v romskih naseljih. To sta pa tudi edina amandmaja, ki jima je vlada v svojem mnenju prižgala zeleno luč. Zaključek. Povsem sodeč bo rebalans državnega proračuna 2013 zaradi razmer povsem nerazvojno naravnan in bo kot ključni instrument vladne makroekonomske politike v kombinaciji s povišanim DDV-jem še povečal zdajšnji hud gospodarski zastoj. Preko rebalansa bo torej država varčevala pri naložbah, ki imajo blagodejen, multiplikativni učinek za gospodarsko rast. Rebalans je tudi v številkah izraženo dejstvo, da vlada drugo počenja in misli počenjati, kot je to napovedovala. Če se v jeseni resnično pričakuje rebalans na rabalans proračuna Republike Slovenije za leto 2013, potem v Novi Sloveniji opozarjamo, da resnično pričakujemo, da država začne varčevati najprej sama pri sebi, da bo vlada resnično z optimalno organizacijsko shemo državnega aparata privedla do varčevanja. Če tega ne bo, potem se nam resnično slabo piše. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije rebalansa proračuna za leto 2013 iz razlogov, ki sem jih navedel, ne bomo podprli.
Hvala. Proceduralno gospod Bogovič, izvolite.
Morem reči, da sem v teh klopeh, pa tudi sicer velikokrat spremljal razprave o rebalansih, proračunih. Običajno so se začele tako, da je makroekonomske kazalce predstavil guverner Banke Slovenije, predstavitev je opravil tudi direktor Umarja, zagotovo je bil prisoten finančni minister, pa tudi predsednik Vlade. Mislim, da danes govorimo o kritičnem letu, o kritičnem proračunu, zato protestiram, da ob obravnavi takšne točke vsaj v času, ko poslanske skupine predstavljajo svoja stališča, ni prisoten finančni minister niti predsednica Vlade.
Hvala za vaše opozorilo, vendar lahko ugotovimo, da je Vlada prisotna pri tej razpravi in so izpolnjeni pogoji, da Državni zbor lahko dela naprej. Besedo ima dr. László Göncz v imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti, ki bo predstavil stališče.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Korekcija proračuna je nujna, zato upamo, da bo rebalans proračuna lahko vsaj v določeni meri pozitivno vplival na konsolidacijo javnih financ. Iz tega razloga ga bova tudi midva podprla. Ne bi želel nadalje poglabljati debate o kvantitativnih in vsebinskih elementih predlaganega rebalansa. Bilo je povedanega že veliko "pro" in "contra" z vseh strani. Nedvomno pa je, da je velika odgovornost Vlade, da poskuša nastalo izredno kritično situacijo vsaj delno ublažiti. Vsi se dobro zavedamo, da mora pri tem med drugim upoštevati vzdržnost socialnih in drugih sistemov oziroma ravnovesij v naši družbi, kar je, in to lahko z gotovostjo ugotovimo, glede na marsikdaj ne dovolj odgovorno oblikovano finančno politiko v preteklih 15 letih ter narejene napake v okviru le-te, skorajda nemogoče. Zavedamo se tudi, da je predlagani rebalans nekakšen kompromis, ki, vsaj tako upamo, glede načrtovanih učinkov obeta nekoliko več, kot je zagotavljal do sedaj veljavni proračun, ki pa je bil pred slabim letom sprejet v nekoliko drugačnih okoliščinah. Je pa verjetno predlog rebalansa kljub temu še vedno premalo ambiciozen, da bi bile pričakovane rešitve celovite finančne konsolidacije hitreje dosežene. Osebno menim, da z vidika proračunske krize, v kateri se nahajamo, pri čemer prvenstveno mislim na za naše razmere zelo velik proračunski primanjkljaj, žal, še vedno nismo na najnižji točki. Rebalans proračuna v delu, ki se nanaša na ohranjanje in razvoj ter delovanje organizacij in ustanov avtohtonih narodnih skupnosti, se v primerjavi s sprejetim proračunom za leto 2013 nominalno ne spreminja. To pomeni, da je Vlada spoštovala in upoštevala dogovor s predstavniki italijanske in madžarske skupnosti ter kljub izredno težki situaciji pravilno ocenila, da bi z morebitnim neposrednim posegom v že tako minimalizirana finančna sredstva na tem področju dodatno poslabšala stanje zelo ranljivih narodnih skupnosti. Za odgovoren odnos do tega vprašanja je Vladi treba izreči pohvalo. Formalno spremembo je pri tako imenovanih narodnostnih postavkah zaslediti le zaradi spremembe statusa dosedanje službe za narodnosti, ki bo z uveljavitvijo prav tega rebalansa odslej delovala kot samostojen urad v okviru Vlade, torej ne več v okviru Ministrstva za notranje zadeve. Sredstva se zaradi tega ne spreminjajo. Mimogrede naj omenim, da je ta odločitev v zvezi z organiziranostjo pravilna in sledi usklajevanju tudi z narodnima skupnostma. Na področju kulture, izobraževanja in informiranja je obseg sredstev nominalno identičen s sprejetimi zneski v okviru proračuna za leto 2013. To nam zagotavljajo vsa pristojna ministrstva. Kar se pa tiče podpore gospodarski osnovi avtohtonima narodnima skupnostima, formalno sicer na tej postavki tudi ne bi prihajalo do sprememb, vendar v poslanski skupini ugotavljamo, da bi pa lahko pri tem skupaj ustvarili dosti večje dodane vrednosti tudi z vidika širšega geografskega območja, če bi upoštevali nekatere konstruktivne in perspektivne predloge narodne skupnosti. Kot sem že uvodoma poudaril, bova predlagani rebalans podprla in bova podprla tudi predlagana amandmaja, ki sta podprta tudi s strani pristojnega matičnega odbora. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Göncz. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in gospod Alojzij Potočnik.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani! Najprej se strinjam s kolegom Bogovičem glede postopkovnega opomina, ki ga je dal Vladi. Uvodoma pa nekaj besed na pojmovni ravni. Iz nekaterih razprav v delovnih telesih Državnega bora pa tudi iz sicer redkih komentarjev zainteresirane in strokovne javnosti je bilo razbrati, da je rebalans nepotreben. Da gre bolj za prestižno potezo vlade oziroma, da je predlog posledica nekakšne muhavosti vlade. V resnici samo predlaganje rebalansa ni odvisno od volje vlade. Zakon o javnih financah je tisti, ki ob izpolnitvi določenih pogojev Vladi nalaga, da Državnemu zboru predlaga rebalans proračuna. Vlada ne tehta, ali sme ali bi bilo dobro ali ne, vlada mora izvajati določbe zakona, torej 40. člena Zakona o javnih financah. Teoretično ima vlada še nekatere možnosti, na primer začasno zadržati izvrševanje posameznih izdatkov, a ukrep je v bistvu le odlaganje časa, tako kot prerazporejanje proračunih sredstev, pogostokrat dvomljiva uporaba proračunskih rezervacij pa namenskih prejemkov in tako naprej. Rebalans je akt države med letom. S tem poudarkom želim opozoriti predvsem na omejen učinek, ki ga ima. Zato so ambicije pri sprejemanju rebalansa praviloma previsoke, rebalans ne more popraviti stvarnosti, lahko in mora pa se ji prilagoditi. Navsezadnje se je s podobnimi težavami, da spomnim, maja preteklega leta srečala tudi prejšnja vlada, naj vas še enkrat spomnim na nočne seje v znatno bolj razgretem ozračju. Vlada je prvikrat trčila v zahtevo po rebalansu proračuna v aprilu, ko se je seznanila z informacijo o oceni stanja proračuna Republike Slovenije za leto 2013. Nekaj dni kasneje je bil z informacijo seznanjen Državni zbor. Iz vsebine dokumenta, ki obravnava tako prihodkovno kot odhodkovno stran proračuna, je razviden nastanek novih obveznosti, predvsem pa spremenjena gospodarska gibanja, ki zmanjšujejo prejemke proračuna. Za rebalans torej obstajata dva razloga. Prvič, močno, ne pa za tiste, ki so to spremljali, nepričakovano, so se spremenile razmere doma in spremenile so se v Evropi. V Sloveniji obstajajo čezmerna makroekonomska ravnotežja. Tako je za Slovenijo v aprilu 2013 ponovno ugotovila Evropska komisija. In drugič, v proračunu države, torej v aktu, ki daje finančno podlago za delovanje države, je nastalo neravnovesje med prejemki in izdatki. Tako je bilo logično, da mora proračun na popravni izpit. Če ostanem sam na fiskalnem področju. Na podlagi razmer in podatkov iz programa stabilnosti nacionalnega reformnega programa ni mogoče pričakovati, tako meni tudi Svet Evropske unije, da bo Slovenija čezmerni primanjkljaj odpravila do leta 2013 kar je bilo prvotno načrtovano. Na podlagi izkušenj reševanja kriz od Grčije do nemediteranske Irske so se v zadnjem letu pomembno spremenila spoznanja, spremenile so se presoje in s tem v zvezi tudi politike. Trojka je tu. Trojko danes v tem parlamentu predstavljajo tri prednostne naloge: finančna stabilnost, fiskalna konsolidacija in ukrepi za spodbujanje rasti. Kaj je šlo narobe – če kaj, pri oblikovanju proračuna za leto 2013? Mnogih poslabšanj verjetno ni bilo mogoče načrtovati in pričakovati. Očitke za to obravnavamo previdno in praviloma zgolj tam, kjer je argumentacija strokovna. Tolikšno skrčenje gospodarske aktivnosti, posebej v evrskem območju, ni pravočasno napovedala nobena institucija. Naj vas spomnim, tudi sicer v kritičnih časih so napovedi nehvaležne in so nezanesljive. Dva primera. Leta 2007 je gospodarstvo zrastlo bistveno več, kot pa je bilo napovedano. In gremo dalje. Dve leti kasneje, torej leta 2009, je bil padec 8 %. Presenetil je vse, spodrezalo nam je vse temelje, če citiram izjavo iz tistega časa. Pa vendar so bila opozorila izrečena tudi v Državnem zboru, na Odboru za finance in monetarno politiko, prav ob sprejemanju proračuna 2013. Direktor Umarja zaključi z besedami, ki ne bi smele in tudi danes ne smejo biti preslišane. Takole pravi: "To je ta scenarij, ki se nam zdi v tem trenutku na podlagi predpostavk, ki sem jih predstavil na začetku, najbolj verjeten, seveda pa obstaja" – in tukaj opozarjam sedaj na naslednje – "velika nevarnost, da bodo gospodarske razmere ob koncu letošnjega leta", takrat misli, da je leto 2012, "in predvsem ob koncu prihodnjega leta", torej pozor, misli na leto 2013, tisto, kar obravnavamo danes, "nekoliko drugačne". V proračunu je potem kljub ugovorom prevladal, kot se temu danes moderno reče, zmerni optimizem, in imamo na mizi to, kar imamo. In sedaj nekaj o prihodkih. Kaj je pri načrtovanju vendarle ušlo izpod nadzora? Zadržal se bom samo pri tistih prihodkih, za katere tudi v rebalansni varianti dvomim, da bodo do konca dosegljivi. Najprej posredni davki, torej davki na potrošnjo. Prvič. Ve se, da je davek na dodano vrednost odvisen od potrošnje. Ta pada, pada že nekaj časa in pada v trendu. Vsaj trije razlogi so za to. Plačna politika, tukaj imamo dva ukrepa, naj spomnim ZUJF, pa tudi letošnje znižanje plač v javnem sektorju. Potem so razmere na trgu dela, v trendu imamo manj zaposlenih, in ne nazadnje na odlaganje z nakupi dobrin trajne narave. Mislim na avtomobile, belo tehniko, pohištvo, ti podatki so vsem dostopni, oziroma na tako imenovani efekt previdnostnega varčevanja, ki se je pojavil pri naših državljankah in državljanih. Naj dodam, višja stopnja DDV, ki jo vpeljuje ta vlada, bo v bistvu v letošnjem letu in verjetno tudi v naslednjem letu "zgolj kompenzirala" padec potrošnje. In drugič. Trošarine, ki so siceršnji predmet poželenja vsake vlade, a če so podatki pravi, potem se pri posameznih vrstah energentov že kaže manjši davčni izplen. Za tiste, ki jim je davčna problematika blizu, na tem mestu omenjam učinke Lafferjeve krivulje oziroma po domače kar v litrih, tujci po dizlu povprašujejo bistveno manj. Manjši prilivi gredo v milijone, v desetine milijonov, če ne celo v sto milijonov. Naj nadaljujem z davkom od dohodka pravnih oseb, torej od dobička. Pri enakem dobičku je bilo logično pričakovati pri načrtovanju proračuna za leto 2013 padanje davčnega donosa. Imamo opravka z zaporednimi znižanji stopenj, šlo je z 18, če se spomnite, na 17 %, ter zelo močne olajšave. Posledica tega pa je, da je efektivna stopnja davka globoko pod nominalno, pod zakonsko. Glede na način obračunavanja in plačevanja je več kot polovičen padec izplena glede na realizacijo leta 2012 več kot pričakovan, a spregledan je bil s strani načrtovalcev prejšnje vlade. In sedaj samo še bežno na evropska sredstva. Čeprav so zaradi povezanosti z investicijskimi projekti sredstva prve kategorije, nisem prepričan, da črpanje obvladujemo v celoti. Številke od januarja do maja letošnjega leta mi ta dvom v celoti potrjujejo. Nekdo naj si jih pač ogleda. Je pa res, da relativno vzporedno potem z njimi padajo tudi investicijski izdatki. V tem primeru se proračun, žal, uravnoteži kar sam od sebe, uravnoteži se avtomatično. Vendar je na žalost tudi izplen sredstev iz Evropske unije odvisen od pripravljenosti projektov, ki jih ne pripravlja Evropska unija – ampak mi sami, in ne od številk, ki jih v želji in v neki obljubi zapišemo v proračune. Gledano v celoti glede davčnih prihodkov, mi menimo, da dno še ni doseženo v celoti, mislimo na obstoječo davčno strukturo. Kakšen je manevrski prostor učinkovitejšega pobiranja davkov v znesku v pogojih krize, v mislih imam sivo ekonomijo, ni povsem jasno znano. Jasno pa je, da ta obstaja in da mogoče ni zanemarljiv. Toda prihodki so del zgodbe. Na drugi strani istega kovanca, na strani odhodkov, bo nujno izvesti ukrepe – to je treba zelo jasno povedati – podprte s sistematičnimi pregledi javnih izdatkov na vseh ravneh države, na vseh področjih, vključno na tistih z javnim monopolom nad negospodarnostjo in neučinkovitostjo. Kaj je danes v središču proračunskih razprav? Ukrepi za spodbujanje rasti. O tej temi je bilo v razpravah izrečenih precej besed, precej trditev in presoj. Bile so različne tudi po vsebini. Pa vendar nekaj izhodiščnih predpostavk oziroma problemov s tem v zvezi najbrž ni spornih. Najbrž in najprej gre za zelo zapleteno, zahtevno in kompleksno področje. Drugič, struktura javnih izdatkov, gola, brez dodatnih informacij ne omogoča posplošenega sklepanja o gospodarski politiki. To lahko vidite zapisano v vsakem učbeniku. Domala vsak izdatek ima tudi gospodarske posledice, še posebej v tranzicijah in krizah – in v obeh sedaj živimo, zato je treba spremembe javnofinančnih izdatkov interpretirati previdno. Tretje vprašanje je vrstni red korakov prioritet. Soočeni smo z odzivanjem hkrati na propadanje podjetij, pogosto zaradi prilagajanja na tržne razmere, na drugi strani smo soočeni s socialnim problemom zaradi brezposelnosti, soočeni smo z izdatki za spodbujanje izvoza. Skratka, soočeni smo, če z obema nogama stojimo v realnosti, z dilemo, ali na primer tekoči izdatki za izobraževanje, za zdravstvo, za raziskave in razvoj h gospodarski rasti res prispevajo manj kot vlaganja v zidove, škarpe ali obnove mestnih znamenitosti. Moje mnenje je drugačno. Mislim, da prispevajo na dolgi rok bistveno več. Zidove lahko naredite čez 20 let, če opustite programe izobraževanja, boste v petih letih naredili veliko škodo. Kar hočem povedati, sprehajanje samo po bilanci prihodkov in odhodkov proračuna ni zadosti. Ne samo podrobnosti, tudi ključni podatki so v bilanci B, v tako imenovanem računu finančnih terjatev in naložb. Iz nje so vidni prvi koraki drugačne politike. Gre za dana posojila zasebnim podjetjem preko mehanizma SID banke, za sanacijo podjetij in spodbujanje tehnološko razvojnih projektov skozi razne oblike finančnega inženiringa. Gre za zagotovitev povečanja sredstev za izvedbo plačil poroštvenih in jamstvenih obveznosti, za povečanje kapitalskih deležev v gospodarskih družbah. Torej pričakujem dovoljene državne pomoči, ki so planirane približno v višini 200 milijonov evrov. In nismo se ognili, tako kot prejšnja vlada, s prikazom dokapitalizacije bank na računih proračuna, vzporedno seveda s prenosom slabe aktive z bank na družbo za upravljanje terjatev. V ta namen, mislim, da je rezervirana 1,2 milijarde sredstev. Toda tega dejstva seveda ne gre spregledati. V Sloveniji imamo le tretjino konkurenčnih podjetij in na eni tretjini konkurenčnih podjetij sloni razvoj. In hitrega preobrata, potem ko je gospodarska kriza lani dobila nove razsežnosti, ni pričakovati. Zato pa gospodarstvo pričakuje drugačno politiko – od države predvsem ureditev poslovnih pogojev pa tudi, da država torej tudi predvsem njena politika ne izgublja tiste priložnosti, ki so ji povsem pred nosom. Mislim na razne posojilno-razvojne sklade, kombiniranje proračunskih bančnih in evropskih sredstev. Slišimo o eko-regijah in beremo seveda o možnostih v okvirih Evropske investicijske banke. Jaz sam se jezim in se čudim, posebej ko večkrat in na različnih mestih preberem stavek, da je poti za obseg pridobivanja sredstev več in mnogo. Ne, kaj vemo, česa ne vemo, to je vprašanje, s katerim se tukaj ukvarjamo. Opazno je tudi, da o izdatkih, ki jih pod skupno streho zbira socialna država, danes nisem obširno govoril. In to ne zato, ker je pri obsegu teh izdatkov manj ali celo malo razhajanj, kot so pokazale razprave v Državnemu zboru, vendarle je treba reči, potem ko je kriza na delu že vsaj pol desetletja, da ima socialna država v njej posebno vlogo. Države, ki imajo razvito sodobno obliko socialne države, krizo premagujejo lažje, premagujejo jo hitreje in premagujejo jo manj boleče. To je pravilo, ki ga ni ovrgel nihče. Nepremišljeno poseganje v socialno državo ni niti skrajni možni ukrep in socialni dumping ni zaščiten znak Pozitivne Slovenije. Vrnitev na točko, s katere smo pred krizo izšli, nekateri smo nasedli, je malo verjetna oziroma danes po šestih letih ni verjetno. V poslanski skupini bomo predlagali rebalans proračuna podprli. Hvala.
Hvala lepa, gospod Potočnik. S tem smo zaključili tudi s predstavitvijo poslanskih stališč in prihajamo na razpravo o posameznih delih predloga rebalansa. Obveščam vas, da kot posamezni del šteje splošni del predloga rebalansa, posebni del predloga rebalansa in načrt razvojnih programov. Za začetek prehajamo na obravnavo splošnega dela predloga rebalansa. Predvidevam da želi precej kolegov razpravljati zato odpiram možnost za prijavo k razpravi. Prijavljenih je osem razpravljavk oziroma razpravljavcev. Izvolite, gospa Ljudmila Novak, ste prva na vrsti.
Kolegice in kolegi, predstavniki ministrstev, lepo pozdravljeni! Prej sem dobro poslušala našo predsednico Vlade, kakor seveda tudi vi, in je dejala, da trdo delajo. Sama verjamem, da trdo delajo, vendar se sprašujem, ali so vsi ukrepi, ki so jih zastavili, tudi pravilni. Predvsem me skrbi zviševanje davkov. Vsi vemo, da je davčna blagajna prazna, da jo je treba na nek način napolniti, vendar to zviševanje davkov mora biti pošteno, pravično, enakomerno razdeljeno, vendar pri napovedanih ukrepih tega ne moremo odobravati oziroma mislimo, da nekateri deli prebivalstva bodo preveč obremenjeni, udarjeni in zaradi tega bo prišlo do, včasih pravim, tudi mogoče do kakšnih revolucionarnih teženj, česar si seveda ne želim in ne napovedujem. Kot vemo, davek na nepremičnine, ki bo udaril podeželje, kmečko prebivalstvo, potem DDV že tako imamo, čeprav so vsi strokovnjaki, gospodarstveniki napovedovali, da bo to slabo, smo ga vendarle uvedli. Ko poslušam gospoda Starmana, ki ga sedaj ni tukaj, iz Državljanske liste, ga zelo rada poslušam, ker mislim, da ima dobre ideje, izkušnje, poglede, ki se tudi v precejšnji meri ujemajo z mojimi, ampak vedno pa zaključi, bomo podprli, kot da je pozabil na vse tisto, kar je prej govoril, in podpre nekaj povsem drugega. Tako mi je žal, da tudi na Odboru za gospodarstvo, ko smo obravnavali zakone za pomoč podjetij, pri katerih te pomoči ne bomo zavarovali, in še pri nekaterih drugih ukrepih. Zakaj to govorim? Vlada si s svojimi predlaganimi ukrepi ni pridobila dovoljšnega zaupanja, da bi verjeli, da te ukrepe izvaja zato, da bo breme krize pravično porazdeljeno po prebivalstvu in da bo dejansko spodbujalo gospodarsko rast. Tudi zmanjševanje investicij zagotovo ne spodbuja gospodarske rasti, po drugi strani pa gospodarstveniki pričakujejo, da se bo prav okolje, administrativne ovire, da se bo vse to čim hitreje zmanjšalo, da bo vlada predvsem na tem delala, da bodo gospodarstveniki lahko delali, opravljali svoje delo. Večkrat tudi z žalostjo ugotavljam, da se nekateri govorniki zelo radi sklicujejo oziroma ugovarjajo Evropi. Pogosto je omenjena tudi Angela Merkel, konzervativci, ki vodijo Evropo in podobno. Sama menim in tudi gospodarstveniki pravijo, da prav trgovanje, poslovanje s temi državami, kot je na primer Nemčija, nas vodi naprej. Tam račune plačujejo na dan valute, ne pa tako kot mi, ko so mnogi računi neplačani in sprožajo negativne verižne reakcije. Nekateri bi nas radi spet usmerili na Balkan. Nič nimam proti Balkanu. Tam so naše prijateljske države, vendar revež revežu težko pomaga. Tja se selijo delovna mesta, ker je bolj poceni delovna sila, ne moremo pa vso svoje trgovanje in gospodarstvo usmeriti na jug, ampak še kako je potrebno sodelovanje z zahodom. Zakaj tudi pravim, da si ta vlada ne bo pridobila zaupanja za podporo tem ukrepom? Moti me tudi ali pa mislim, da ni pravi ukrep, da bi nasilno združevali občine. Res imamo veliko število občin, vendar v mnogih razvitih državah, kot so na primer Avstrija, Francija in tudi druge države, jih imajo še neprimerno več. Zakaj podirati nekaj, kar v tem trenutku dobro deluje? Preko 70% investicij se izvaja preko občin. In to pomeni gospodarsko rast, to pomeni razvoj. In zakaj bomo sedaj na silo spreminjali nekaj, kar v tem trenutku ne potrebujemo, ni potrebno? Seveda lahko uvajamo racionalizacije, lahko uvajamo ukrepe, ki bodo pomagali občinam, vendar ne podirati nečesa, kar dobro deluje. In prav investicije v občinah spodbujajo gospodarski razvoj, za katerega vsi pravimo, da ga želimo. Prej sem že omenila pomoč podjetjem. Strinjam se, da je treba podjetjem pomagati predvsem tako, da bodo lahko delala, in pomagati tistim, ki imajo perspektivo, ki so razvojno naravnana, ki delajo dobro. Močno dvomim, da bomo kar z dodeljevanjem nezavarovane pomoči lahko ohranjali neka delovna mesta. Morda za kratek čas, za kratek rok, vendar na dolgi rok se morajo taka podjetja bistveno reorganizirati, spremeniti poslovanje in šele tako je ta podpora podjetjem smiselna. Še bolj kot to me pa skrbi, kakor tudi mnoge druge slovenske državljane, ali je ta pomoč podeljena podjetjem, ki imajo perspektivo, ali na podlagi nekih privilegijev, političnih povezav, netransparentno, neupravičeno in pogubno na dolgi rok. Tudi prodaja podjetij, v Novi Sloveniji podpiramo prodajo podjetij, vendar ne ob vsakem času in ne vsakomur. Tudi tukaj se bojimo, da bo šlo preveč pod mizo, če tako rečemo, tudi prodaja Mercatorja na netransparenten način, in vse to zmanjšuje ugled države in pa tudi dvome državljanov, ali ta vlada dejansko dela v pravi smeri. Prej je gospod Starman prav tako govoril o zniževanju standardov. Seveda bo treba znižati tudi standarde tako v šolstvu, zdravstvu in marsikje drugje, vendar moramo biti tukaj previdni, tudi tukaj moramo izvajati pametne ukrepe in tudi tukaj bodo morali sindikati misliti na prihodnost in ne za vsako ceno ohranjevati oziroma se zavzemati za določene standarde, ki si jih pač ne moremo privoščiti. Tako pravim, da bo treba amputirati prst, da ohranimo nogo oziroma celo telo. Če govorimo o rešitvah, ki bi morale biti predvsem odraz v tem rebalansu, potem bi zagotovo morala biti tukaj zagotovljena dodatna sredstva, čim več sredstev za izvajanje evropskih projektov. Vemo, da se finančna perspektiva izteka, mi pa govorimo, kako ne bomo mogli tega denarja počrpati. Ko je Avstrija stopila v Evropsko unijo, sem bila na nekem srečanju in sem spraševala, zakaj so oni tako uspešni pri črpanju evropskega denarja. In so rekli: "Preprost recept, ves državni denar smo usmerili v projekte, ki se sofinancirajo iz evropskega denarja." Če mi tukaj odvzemamo denar, potem na drugi strani ne bomo počrpali tistega, kar bi lahko dobili iz evropske blagajne. Še na nekaj bi opozorila, na kar pogosto opozarjajo naši državljani. Pričakujejo delovanje pravne države in predvsem vrnitev tistega denarja, ki je bil ukraden, ki je bil podeljen z nezavarovanimi krediti, zato nas prav to mečkanje, če tako rečemo, okoli slabe banke, reševanje bank skrbi in pričakujemo, da bo to potekalo vendarle transparentno in da bomo dobili odgovorne za te nastale težave ali nepravilnosti, da bo prišlo tudi do nekih konsekvenc, da bomo razkrili tudi krivce in da bo kdo moral zato vrniti tudi premoženje. Sedaj te bančne luknje vsi pokrivamo, večkrat pokrivamo in ni prav, da odgovorni ne bi zato nosili tudi posledic. Finančna disciplina, spoštovanje zakonov, predvsem bi pa rekla tudi izogibanje ideološkim konfliktom in več medsebojnega spoštovanja, spoštovanja inštitucij in pa tudi našega medsebojnega spoštovanja, vse to je potrebno, da bomo dali državljanom več upanja in da bomo vsi skupaj verjeli, da vendarle nas naša politika pelje iz te krize.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani državni sekretarji Vlade Republike Slovenije, lepo pozdravljeni. Proračun oziroma rebalans proračuna je vedno odraz prioritet vsakokratne oblasti, v tem primeru zdaj vlade Alenke Bratušek. Rebalans, ki ga danes obravnavamo, razkriva prioritete oziroma usmeritve, v katero smer bomo šli kot Slovenija seveda. Ko smo poslušali na začetku današnje seje predsednico Vlade Alenko Bratušek, bi lahko rekli, da je Janez Janša kriv tudi zato, da danes sije sonce. Jaz mislim, da se bo počasi treba ozreti vase in v svojo ekipo in v svoje prioritete, predvsem pa v svoje znanje in sposobnosti. Pričakujete, da bo približno petsto milijonov evrov manj prihodkov predvsem s strani davka od dohodka pravnih oseb in zaradi manj sredstev Evropske unije. Tisto prvo je še na nek način za razumeti, ampak zmanjševanje sredstev iz Evropske unije v tem času je pa po mojem mnenju popolnoma nerazumljiv ukrep. Če kdaj, je potem treba sedaj stopiti na gas in pridobiti čim več evropskega denarja. Zanimivo pa je, da na področju odhodkov malodane ohranjate višino teh odhodkov. Odnehali ste z zmanjševanjem stroškov v javnem sektorju, ambicija prejšnje vlade je bila postopno zmanjševanje stroškov javnega sektorja in najbrž smo bili ravno zaradi tega deležni stavk, protestov in pa vsesplošnega nezadovoljstva ljudi. Ampak če verjamete, da na tem področju ni treba nič narediti, se hudo motite. Pred nekaj dnevi ste iz Bruslja dobili zelo dobro zaušnico, bi jaz temu rekel. Ali pa če rečem tako po šolsko, ste dobili ukor pred izključitvijo. Ampak ne dejansko izključitvijo, pač pa bo treba do oktobra stvari postaviti na svoje mesto, torej v smeri, kot jo je nakazala že Janševa vlada lansko leto. S tem rebalansom ne boste naredili nič – razen ohranili boste socialni mir. Dokler bo gospod Štrukelj tiho, bo to dobro za vašo vlado, absolutno bo pa to slabo za Slovenijo. Opozorila iz Bruslja so povsem pričakovana. Govorimo samo o višjih davkih, ki je najlažja in pa hkrati seveda najmanj priljubljena pot, hkrati pa pozabljate, da je treba povečati število plačnikov davkov v državno blagajno. Če želimo trajno in uspešno konsolidirati naše javne finance, bo treba zmanjšati izdatke. Število plačnikov bomo dvignili s povečano proizvodnjo. Vse več ekonomistov govori, da gospodarstvo v času krize od vlade potrebuje samo mir in da uvaja spodbude, ne pa, da uvaja nove davke. Podjetja potrebujejo stabilno ekonomsko politiko, naš javni sektor pa je preprosto prevelik, preglomazen in zanj porabimo bistveno preveč davkoplačevalskega denarja. Verjamem, da se s tem strinjate tudi vi, verjamem, da se s tem strinjajo tudi koalicijske poslanke in poslanci. Znan slovenski ekonomist je pred dnevi dejal, da največja olajšava za davkoplačevalce bi bila, če bi država ukinila ogromno finančno podporo bankam v obliki dokapitalizacije. To bi bila največja olajšava za davkoplačevalce. Ampak ne, gremo naprej. Delate tako, kot delate. Mislim, da se čas izteka. In tudi vi boste v prihodnje padli na realna tla. Evropski komisar Olli Rehn zaznava premajhen fiskalni napor. Jaz bi temu rekel zelo pomenljiv citat, ki ga odraža tudi današnji rebalans proračuna, ki ga obravnavamo. Ko sem poslušal stališče predsednice Vlade, sem dobil občutek, da se aktualna vlada na vso moč trudi opravičevati, zakaj nekaj ni mogoče narediti, namesto da bi konstruktivno nekaj naredila. Žal človek dobi, ko posluša, vsaj ko sem poslušal uvod, sem dobil takšen občutek. Dokler bo za vse, kar se v Sloveniji dogaja, kriva Evropska unija in Janez Janša, nam ne bo nič bolje in bomo samo še tonili globlje in globlje. Če mi dovolite citat iz foruma, kjer spremljajo to današnjo debato, je nekdo zapisal: "Ko bomo dojeli, da moramo nekaj spremeniti pri sebi, bo to zagotovo prvi korak k rešitvi problema." Za konec mi dovolite še nekaj o zniževanju sredstev na področju zaščite in reševanja. Ne glede na to, da se bo potem govorilo o posebnem delu proračuna, mislim, da je prav, da tukaj omenim, da sem bil presenečen in hkrati žalosten nad dejstvom, ker se za nekaj manj kot 2 milijona evrov zmanjšujejo sredstva tistim, od katerih smo lahko jutri – vsak od nas – odvisni. Gre za zniževanje sredstev gasilcem, kjer bo osiromašena preventiva, operativa in pa tudi oprema. Na odboru smo se pogovarjali, da bomo vložili amandma, ampak ko sem slišal, da je koalicija usklajena in da boste podprli samo usklajene amandmaje, se mi je zdelo na nek način žalitev gasilcev ali tistih, ki delajo v Upravi za zaščito in reševanje, da bi jim dajal neko lažno upanje, da boste oziroma da bomo vsi skupaj zagotovili ta sredstva nazaj. Zato se tudi nismo odločili, da bi vložili amandma. Škoda je, ker ste imeli priložnost, ampak se niste izkazali. Čez nekaj mesecev, sem prepričan, bomo priča novemu rebalansu in takrat se ne bo več možno izgovarjati na prejšnjo vlado. Takrat vam bo zmanjkalo tudi tega izgovora. Jaz zagotovo takšnega rebalansa proračuna, kot je današnji, ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Alenka Pavlič, izvolite.
Res smešno, ne vem, kdo je imel priložnost, pa se ni izkazal. Je že tako, da so rebalansi običajno nezaželjeni, saj prej kot ne odvzemajo sredstva, vsaj v zadnji zgodovini se je dokazalo, da noben rebalans ni dodajal. Se pravi, to je nekaj, kar je nezaželeno. Tokratni rebalans pa ima še eno specifiko, in sicer da delamo rebalans proračuna, ki ga je pripravila odstopljena vlada. Se pravi, za ta rebalans bi jaz lahko nekako rekla, da je črviv, da je nerealen, kar pa se mi bolj smešno od tega zdi, je pa to, da je na odborih sedanja opozicija, se pravi takratna koalicija, ki je ta proračun pripravljala, kar nam, koalicijskim poslancem polagala besede na jezik, kako bomo razpravljali, kako bomo kritizirali proračun, da je nerealen, da je nestvaren. To vas je vse skrbelo, kako bomo razpravljali, ampak to je vse res. Žal, tako je. Radi bi nas učili, kako naj vodimo vlado, kakšno priliko smo zamudili. Veste, mediji se zelo radi ukvarjajo s predsednico Vlade, zelo veliko imajo povedati o njenem leopardjem vzorcu na njenem krilu, o tem, da njena angleščina ni oxfordska, zagotovo pa vam lahko zatrdim, da proračun je pa tista stvar, ki jo ona obvlada. Tukaj med nami, med vami in še kje najbrž ni nikogar, ki bi bolj vedel, o čem govori. Zato temu rebalansu absolutno zaupam. Sedanja vlada ima zato dvakrat težje delo. V matematičnem jeziku se reče "iz tega sledi" strog in trd rebalans. Državno blagajno moramo gledati kot celo, kot denarnico, iz katere jemljemo denar, na koncu se potegne pod črto skupen znesek. Res je, da smo na matičnih delovnih telesih selektivno in selekcionirano razpravljali o posamičnih delih proračuna, na koncu se mora številka iziti. Dotaknila se bom dveh področij, in sicer gospodarstva in infrastrukture, kjer se jemlje največji znesek oziroma največja številka, 62 milijonov na področju gospodarstva in 87 milijonov na področju infrastrukture. Treba je povedati, da ne govorimo o nekem dolgem proračunskem obdobju, ampak samo o nekih 6 mesecih. Če se dotaknem infrastrukture. Infrastrukturnih projektov za teh 6 mesecev, ko smo črtali denar, prav gotovo ni toliko prijavljenih, da bi imelo to za državo pogubne posledice. Prepričana sem v to. Se pravi, to je prvi vidik. Drugi vidik moje razprave se ne bo dotikal številk, saj sem prepričana, da ste mnogi med vami pripravili ravno te številke. Mogoče bi dala v razmislek naslednje. Iz gospodarstva mi je še v navadi, da smo ves čas morali racionalizirati stroške, zmanjševati delovno silo, prirejati poslovne procese, da smo lahko na trgu preživeli. Če se spominjate leta 2004, ko smo veselo, slavnostno stopili v družino Evropske unije, smo v mojem bivšem podjetju odpustili ogromno število delavcev, izgubili smo ogromno komitentov, ogromno poslovnih procesov smo morali racionalizirati, da smo lahko preživeli. Poleg tega pa, da vas ponovno spomnim, nas je udarilo takratno vodstvo pod taktirko gospoda Andreja Lovšina, ki je naredilo grobo napako pri gradnji ruskega logističnega centra Čehov. Pa smo spet tam. Tako tudi na področju državne infrastrukture in gospodarstva vidim možnost sinergičnih učinkov. Na primer, združitev Luke Koper in Slovenskih železnic, na teh obeh področjih se znižujejo stroški v rebalansu oziroma proračunu. Ob združitvi obeh gospodarskih subjektov bi obe podjetji lahko sorazmerno normalno poslovali dalje. Na primer, organizacija dela in reorganizacija obeh poslovnih subjektov bi lahko prinesla neke sinergične učinke. Da spomnim, že vašega bivšega ministra Černača sem opozarjala na dolg države 134 milijonov, ki jih ima do Slovenskih železnic. Slovenske železnice se že dlje časa zavzemajo za to, da bi dobile kapitalski delež v Luki Koper, kar pomeni, da bi ti dve podjetji lahko združili in obe bi lahko racionalno z manj stroški poslovali naprej. Zakaj to govorim? Zato, ker je država lahko podoben primer kot dva gospodarska subjekta, enako lahko združimo in v bistvu prihranimo stroške. Slovenija je na evropskem zemljevidu zelo majhna, na svetovnem zemljevidu pa je le majhna pikica. Se pravi, na pokazanem primeru bi se lahko videlo, kako se lahko v državni blagajni z dobro reorganizacijo pogrešajo tudi določeni milijoni. Se pravi, rebalans ni nič tako kritičnega. Huje, kar nas bo doletelo, pa nas čaka že zelo kmalu, to pa je proračun za leto 2014. Podpiram rebalans proračuna za 2013. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Renata Brunskole, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani prisotni predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Državni zbor je na začetku delovanja te vlade sprejel nacionalni reformni program in pakt stabilnosti in temu sledi naslednji pomemben dokument. Poleg proračuna za leto 2013 je sedaj obravnavani dokument rebalans proračuna za leto 2013 izjemno pomemben dokument. Pomeni spremembo sprejetega proračuna za leto 2013, ki ga je sprejela prejšnja vlada. Nadaljujemo torej kontinuiteto dela, vendar želimo tudi pogledati, katere postavke v proračunu za leto 2013 so tiste, ki kažejo, da je proračun za leto 2013 pripravljen nerealno. O tem sta danes govorila tako predsednica vlade kot tudi minister za finance. Pripravljeni rebalans temelji na realnih okvirih z upoštevanjem makroekonomskih kazalcev in dejanskem planiranju pričakovanih prihodkov. Gre za dejstvo, da upoštevamo, kaj je možno do konca leta 2013 dejansko izpeljati, kaj izvesti v postavkah proračuna. Konsolidacija javnih financ, sanacija bančnega sistema in razdolževanje gospodarstva ter izboljšanje korporativnega upravljanja in umik države iz gospodarstva so prioritete te vlade. Tako je danes predstavil minister za finance. Naši cilji so – in tudi cilji Pozitivne Slovenije: finančna stabilnost, fiskalna konsolidacija in ukrepi rasti. Vlada je že do sedaj naredila korake na področju javnih financ, za kar je sto dni dela te vlade premalo, da bi bile tako ostre in tako kritične ocene opozicije, kot so bile danes izrečene, korektne. Sto dni dela te vlade, ocene pa so zelo ostre in zelo kritične. Potreben je daljši čas, da se prikažejo učinki ukrepov, konkretni rezultati. V zadnjih letih je veliko govora o mladih, o izobraženih ljudeh, ki odhajajo iz Slovenije zaradi iskanja zaposlitve, iskanja boljše prihodnosti in predvsem iskanja načina preživetja. Še vedno imajo najraje svojo državo, vendar je zelo pozitivno dejstvo, da so mladi prioriteta te vlade. Mladi niso danes problem, temveč so rešitev za Slovenijo, je povedala naša premierka. V predlogu finančnega okvira za obdobje 2014–2020 je največji poudarek na zaposlovanju mladih. Seveda pa sama vidim rešitev v investicijah, saj namenjamo v rebalansu vsaj 2 milijardi evrov za investicije. Projekte je treba pripeljati do te faze, da bomo lahko izkoristili čim več evropskih kohezijskih sredstev. Vsi tisti, ki so pred to vlado že bili v vladi, tako v prejšnji vladi, tudi v predprejšnji vladi, so bili dolžni pripeljati projekte tako daleč, da bi ta vlada lahko že prvi mesec delovanja lahko izrekla, kateri vse projekti in katera kohezijska sredstva bi se lahko koristila takoj. Očitno temu ni tako, zato razumem kritične ocene, velikokrat danes tudi opozicijskih poslancev, kaj vse ni prav in zakaj ne bodo mogla biti vsa evropska sredstva izkoriščena. Treba pa bo seveda še delovati v smeri zniževanja odhodkov, vendar ne v škodo javnega zdravstva, ne v škodo javnega šolstva in ne v škodo varnosti v naši državi. Imamo tudi konkretne ukrepe za pomoč gospodarstvu, za več kot 700 milijonov evrov povratnih sredstev. Zagotoviti moramo stalno in učinkovito podporo gospodarstvu tudi s povratnimi sredstvi. Sanacija bančnega sistema je nujen ukrep, ki bo povrnil gospodarstvu podporo, ki jo podjetja nujno potrebujejo za tekoče finančno poslovanje in nove investicijske projekte tudi za področje raziskav in razvoja, Resorno Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo tudi z ukrepi, ki jih že sedaj predstavlja, ter tudi novimi priložnostmi, ki jih imajo, tudi v povezavi z včerajšnjim obiskom ministra za gospodarstvo v Bruslju vidimo svetlo luč tudi na področju podpore gospodarstva, podjetništvu, obrti in veliki priložnosti turizmu. Večina ljudi razmišlja o tem, da ne smemo dvigovati davkov in da ne smemo posegati v pravice ljudi, vendar tudi pri sprejetju davka, vezano na katastrski dohodek, tudi pri drugih davkih, ki so danes v javnih razpravah, sem prepričana, da bomo našli kompromis. Seja Odbora za finance, ki je govorila o katastrskem dohodku, skupaj smo prisluhnili, skupaj smo ugotovili, da določeni ukrepi ne bi bili pravi. Kot je izrekel minister za kmetijstvo, dokler je za pšenico zemlja delovni stroj, ne bi bilo prav, da bi šli v obdavčitev nepremičnin. Tudi v Pozitivni Sloveniji razmišljamo, da tisti ki s svojim trudom, s svojim osebnim angažmajem in delom, kot so kmetje, kot so ljudje tudi v drugih dejavnostih, tudi obrtne dejavnosti, kjer s svojimi rokami proizvajajo in sebi ustvarjajo dohodek, plačo, če tako rečemo, da je prav, da tukaj najdemo kompromise, da dobro razmislimo in da najdemo rešitve. Vendar se tudi ti ljudje strinjajo z nami, da je treba napolniti proračun za sredstva, ki bodo zagotovila izobraževanje in šolstvo vsem otrokom, vsem ljudem, javno zdravstvo vsem ljudem, in nudila tudi socialno varnost. Želimo si ljudem zagotoviti mir, povrniti zaupanje in finančno varnost z dostojnimi pokojninami, porodniškimi in nadomestili za brezposelne. Rebalans zagotavlja mirnost ljudem. Ko govorimo o pokojninah, priznati je treba, da smo v Pozitivni Slovenji bili konstruktivna opozicija, smo se pogovarjali s takratnim ministrom za delo, družino in socialne zadeve in smo podprli pokojninsko reformo. Tisti, ki smo bili pa še nazaj, še kakšen mandat prej v državnemu zboru, pa vemo, da bi še prej pripravljena pokojninska reforma bila za vse nas in za naše ljudi še boljša, manj bi bolelo, manj bi bilo treba izvesti ukrepe, ki smo jih sedaj vsi skupaj morali. Vendar pokojninsko reformo smo tudi takrat kot opozicijska stranka podprli. Želimo si, da bodo še naprej prihajale pokojnine, da bodo še naprej ljudje imeli pravice in predvsem tudi, da bodo odpravljene krivice, ki jih je povzročil Zakon o uravnoteženju javnih financ – saj ne da bi rekli, da je ZUJF v celotni meri zloglasen, vendar Ustavno sodišče je pritrdilo, da v določeni meri ni bil dobro premišljen – da bomo tudi pri pripravi proračuna za leto 2014 iskali rešitve, kako zagotoviti znižanje javnofinančnega primanjkljaja pod 3 % do leta 2015, s tem da bo nudil sanacijo bančnega sistema, tudi nujno potrebo podporo gospodarstvu, tudi velikim infrastrukturnim projektom, ki jih v sto dneh te vlade ne more ta vlada zagnati, če jih sto dni še prej ni bilo v takšni fazi zrelosti, da bi jih lahko ta vlada že pred šestdesetimi dnevi izvajala. Tretja razvojna os od Koroške do Bele krajine, drugi tir železnice, nadgradnja pomola v Luki Koper, tako imenovani tretji pomol, pa tudi še drugi projekti so tisti, ki jim v Pozitivni Sloveniji verjamemo in vidimo prihodnost, vendar tudi v povezavi z ohranitvijo delovnih mest, z novimi delovnimi mesti ter tudi v letu 2014 večji podpori delovanju investicijskim ciklom občin. V tem rebalansu nismo mogli prisluhniti občinam v takšni meri, kot bi želeli. Nekateri se očitno radi sramujejo glavnega mesta Slovenije, Ljubljane, in ji velikokrat očitajo, vendar glavno mesto Slovenije je stičišče dogajanja tudi na področju javne uprave, tudi na področju vodenja države. In danes so lokalne skupnosti, torej občine, generatorji razvoja. V Pozitivni Sloveniji se bomo trudili, da bomo pri proračunu za leto 2014 vse tisto, kar se je v času prejšnje vlade ali pa tudi še prejšnjih vlad odvzelo občinam, da se bodo poskušale te zadeve uravnotežiti, popraviti. Kar se tiče gasilstva, zaščite in reševanja, gasilci pravijo takole: "Če se bo pri opremi v rebalansu za 2013 zadeva znižala, pa da bomo na ta način v državi ohranili socialni mir, imeli naprej pokojnine, ljudem zagotavljali še naprej javno šolstvo, javno zdravstvo, bomo tudi to letos potrpeli, ker želimo skupaj prispevati k nadaljnjemu razvoju Slovenije. Če pa govorimo o področju ekologije, nadvse pomembno, voda, zrak, zemlja, je zagotovo pomembna priložnost, ki se očitno ni izkoristila v zadostni meri koriščenja kohezijskih evropskih nepovratnih sredstev z velikimi evropskimi kohezijskimi projekti, ravnanje z odpadki, skrb za čisto okolje, skrb za varstvo okolja. Tukaj znamo biti med tistimi v Evropski uniji, ki smo že korak naprej. Imamo velike projekte, h katerim so pristopile lokalne skupnosti. Pa naj omenim nekatere. Žal mi je, da se niso pri določenih soglasjih in zadevah bolj pospešeno izvedle, upam pa, da se bodo sedaj hitreje izpeljale in da bomo imeli vsi skupaj širšo podporo, tudi posluh pristojnih ministrstev. Naj omenim nekatere. Na območju Dolenjske, Posavja in Bele krajine je to projekt CERO, druga faza. Žal mi je, da se ni že lani pospešil ta projekt. Pa je 20 občin v tem povezanih, pa je pomemben kohezijski projekt RCERO Ljubljana, od Ljubljanske kotline, vseh občin, vse proti Primorski. Gre za 34 občin. Pomemben, velik projekt, za področje ekologije v Republiki Sloveniji izjemno pomemben. Še bi lahko naštevala. Ko bomo govorili o posebnem delu, posameznih amandmajih, bom tudi sama podprla amandma, ki govori o podpori turizmu, promociji Slovenije, s tem tudi promociji gospodarstva v Sloveniji, tudi amandma za urejanje romskih naselij, za vse tisto, kar je treba narediti in kar verjetno lokalne skupnosti zaradi nekoliko znižanja sredstev ne bodo uspele same izvesti. Rebalans proračuna ni biser, je pa rebalans proračuna nujen. Če bo slučajno potreben še kakšen rebalans v letošnjem letu, ga bomo seveda podprli kot koalicija, vendar ga bomo prej tudi uskladili. Rebalans proračuna pomeni, da so nekateri, ki sedijo za mano, ob meni, ob straneh in so vodili vlado, verjamem da v dobri veri, ko so pripravljali proračun za leto 2013, verjeli, da so izvedli najboljše. Verjemite tudi nam, da verjamemo, da v danem trenutku ta rebalans, ki ni biser, je pa zagotovo nujen in v danem trenutku realen, na tistih osnovah, da bomo do leta 2013 izvedli to, kar moramo izvesti. Bomo pa tud sami stremeli k temu, da pridemo do fiskalne konsolidacije, do javnofinančne stabilnosti in predvsem tudi do rasti. Jo potrebujemo, ljudje to od nas pričakujejo in nihče ne gleda, ali smo koalicija ali opozicija. Tudi če ta vlada kaj ne bo storila dobro, ne bo izvedla dobro, bo za to na nek način marsikdo grdo gledal tudi opozicijo. Kot je povedala danes premierka, ti ukrepi so naši ukrepi, ne samo naši in vaši, ampak naši, ker je Republika Slovenija ena in naša skupna država. Rebalans proračuna bom podprla.
Hvala lepa. Gospod Ivan Vogrin, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovani gospod minister, spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Za tako milim govorom, s pojočim glasom moje kolegice Renate Brunskole, si ne bom dovolil, da bi bil napadalen, pa kljub temu. Vsi verjamemo, tako kot je rekla moja kolegica, da delamo najboljše. Veste kje je problem? Da je rezultat dvajsetletnega najboljšega dela bankrotirana država. Tudi jaz sem delal najboljše, verjemite mi, v svojem podjetju, pa je bankrotiralo. In tukaj je problem. Rezultatov nimamo, rezultati nam manjkajo. In z najboljšimi nameni je tlakovana pot v pekel. Lahko da so nameni dobri, rezultati doslej pa so katastrofalni. Proračun mora biti usklajen, javni dolg je treba zmanjšati, aroganco uradnikov je treba obrzdati in nadzorovati, sicer bomo bankrotirali. "Ljudje se morajo ponovno naučiti delati namesto živeti od državne podpore." To niso moje misli, to so misli Cicera, petinpetdeset let pred našim štetjem. Rimski imperij je zato propadel, ker ni upošteval tega, kar mi ne upoštevamo. Proračun smo sicer uskladili, vendar na račun zadolževanja – kaj smo naredili? Še večjo jamo smo si izkopali. Na koncu leta ne bomo imeli milijarde in pol, dobro da bo to zabeleženo, ampak dve milijardi minusa. Preprost izračun pove, dve milijardi minusa. Tako kot smo govorili, da CoCo obveznice ne bomo investirali v denar. Vidite, kako hitro smo to naredili? Lari fari. Niti to, kar govorimo, sami ne verjamemo, pač govorimo, da še nekaj časa smo, kjer smo. Narobe, neodgovorno. Javni dolg je treba zmanjšati, je rekel Cicero. Kje ga zmanjšujemo, če ga pa povečujemo? O birokratizaciji države ne bi govoril, ker arhitekt javne uprave že celo desetletje debirokratizira to državo, mi smo pa vedno bolj zbirokratizirani. Pa to nam celo v Bruslju povedo. In seveda bilo bi dobro, da bi nehali govoriti in malo več delati. Delati bo treba in ustvarjati in ne pričakovati, da bo država kaj za nas naredila. Dobro si je včasih vzeti kakšno knjigo v roke. Pred nedavnim je izšla knjiga Pot v propad, kako so vlade in centralne banke uničile svet in zakaj najhuje šele prihaja. Da, najhuje šele prihaja. Pa veste, zakaj to vem? Pa to sem jaz doživel v lastnem podjetju. Podjetje je samo mini država z vsemi atributi, z vsemi značilnostmi. Ko nismo izvedli pravočasno ukrepov, ko nisem izvedel, smo bankrotirali. Samo veste, kakšna je razlika? Ponovno poudarjam, jaz nosim posledice. 20-letno delo v materialnem smislu je propadlo. Hvala bogu, da sem ostal živ in v glavi normalen. V naslednjih desetih letih bom ponovno ustvaril. Ampak kdo pa bo odgovarjal za to, da smo mi bankrotirali državo? Kateri državni uradnik? Kateri minister? Glejte, kaj piše tukaj. Vlade ne morejo ustvariti blaginje, ustvarijo lahko samo ozračje, ki spodbuja ali duši podjetništvo in z njim blaginjo. Kaj pa mi delamo s tem proračunom? Dušimo gospodarsko pobudo. Povečanje davkov – kaj pa je to drugega kot zmanjšanje gospodarske pobude. Mi seveda uničujemo tisto, iz česar se proračun polni. Tega še do danes nismo spoznali. Ne da bo trojka prišla k nam, saj ne bo niti prišla k nam. Mi smo tako marginalni in nepomembni, da mi že hodimo po navodila v Bruselj, kjer nam povedo, kaj moramo narediti. To je naše stanje. Ta proračun je ena žalostna tvorba. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Spoštovane gospe poslanke in poslanci! Kritike, opozorila Slovenske ljudske stranke, da je vladni predlog rebalansa proračuna za leto 2013, ki močno zmanjšuje predvidene prihodke državnega proračuna, a hkrati celo zvišuje odhodke, absolutno premalo ambiciozen in da nikakor ne moremo reči, da se giblje v smeri konsolidacije javnih financ. To so potrdili tudi s strani Evropske komisije. Že samo dejstvo, da je bila Slovenija nenapovedano predmet razprave zadnjega srečanja finančnih ministrov evroobmočja, govori o tem, da poteze, ki jih vleče Vlada Republike Slovenije na področju javnih financ, niso v skladu z nacionalnim reformnim programom in paktom stabilnosti, ki ga je Slovenija posredovala Evropski komisiji. Bolj kot to, da se povečuje primanjkljaj, skrbi dejstvo, da v sedanjem predlogu rebalansa proračuna, ki ga je pripravila Vlada Republike Slovenije, ne prihaja do premika k uravnoteženju prihodkov državnega proračuna z odhodki, saj na strani državne potrošnje praktično ni novih ukrepov. Obstaja bojazen, da bo zaradi odstopanja od danih zavez nov proračun rebalans potreben že v prihajajoči jeseni. V Slovenski ljudski stranki do neke mere razumemo težave sedanje vladne koalicije pri izvajanju ekonomske politike, ki se je vodila prejšnje leto v okviru nekdanje Vlade Republike Slovenije in ki bi se morala letos nadaljevati, saj sta bili največji sedanji stranki še nedavno ostri kritiki te iste politike. Toda ne glede na preteklost smo dobili potrditev, da bo na področju konsolidacije javnih financ nujno in neizogibno treba narediti več. Vsi vemo, da slovensko gospodarstvo novih bremen ne more prenesti, prav tako pa nas zavezuje obljuba Evropski komisiji, da bomo dve tretjini ukrepov izvajali na področju odhodkov. V Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da je prišel skrajni čas, ko mora celotna slovenska politika prevzeti odgovornost za finančno stanje v državi, ne glede na to, ali gre za koalicijo ali opozicijske stranke. Nihče, pa prav nihče si ne sme nabirati ali drugemu izpodbijati političnih točk na račun nujnih ukrepov, ki so večinoma nepriljubljeni v javnosti, vendar, žal, neizogibni, če hočemo ohraniti finančno suverenost slovenske države. Težave pri refinanciranju slovenskega dolga in obseg finančnih sredstev, ki jih namenjamo za obresti, več kot 10 % predvidenih proračunskih prihodkov, so presegle kritično točko in zahtevajo takojšnjo aktivno ukrepanje. Načrtovani primanjkljaj namreč že krepko presega investicije, ki so financirane iz proračuna, kar pomeni, da se država trenutno zelo drago zadolžuje za tekočo porabo. Zato smo poslanci Slovenske ljudske stranke včeraj predlagali, in to predlagamo tudi danes, da bi predlog rebalansa proračuna za leto 2013, ki je v zakonodajnem postopku, na tej 16. redni seji Državnega zbora zavrnili, da bi oblikovali posebno delovno skupino za pripravo novega predloga rebalansa proračuna za leto 2013, ki bi bila sestavljena iz predstavnikov vseh, poudarjam, vseh parlamentarnih političnih strank, tako koalicije kot opozicije. Stranke bi za zaprtimi vrati v naslednjih dneh skupaj poiskale rešitve, tako da najdejo obstoječe rezerve na različnih področjih državne porabe, in bi se skupaj dogovorili o ukrepih za znižanje proračunskega primanjkljaja. Usklajen nov predlog rebalansa proračuna za leto 2013 bi tako lahko vrnili v Državni zbor Republike Slovenije in ga po nujnem postopku sprejeli na izredni seji Državnega zbora Republike Slovenije, morda že v naslednjem tednu. Enotna podpora dopolnjenemu in ambicioznejšemu proračunu, pri katerem bi sodelovale vse politične stranke in bi vključeval bistveno manjši javnofinančni primanjkljaj, bi nedvomno poslala izredno pozitiven signal tako slovenski javnosti, da politika še obvladuje položaj, kot tudi celotni Evropi in svetu, da Slovenije ne gre odpisati. Predvsem pa bi na ta način lahko preprečili izgubo finančne suverenosti države, ki nam grozi. Spoštovani, zato vas pozivam, zavrnimo ta predlog rebalansa, saj skrbi tudi nekatere iz koalicije, kot smo slišali zaskrbljenost gospoda Potočnika, gospoda Starmana, ki ga še posebej cenim kot strokovnjaka. Poslušajmo jih! Hvala.
Hvala lepa, gospod Ribič. Izvolite, mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Minister, državni sekretarji in državne sekretarke, kolegice in kolegi! Že kar nekaj besed je bilo danes rečeno o proračunu, tudi kaj pravzaprav predstavlja proračun, ali to predstavlja le knjigovodski dokument, ki se vedno izide, ali pa predstavlja strateško razvojno usmeritev vlade. Potem danes govorimo seveda o strateški in razvojni usmeritvi te vlade, kakorkoli že. Ali se vedno izide ali se vedno ne izide, pač, če se je treba zadolžiti, če imamo primanjkljaj, potem se ne izide, ne glede na knjigovodske bilance in ne glede na to, kako so številke prerazporejene. Na eni strani imamo prihodke, na drugi strani imamo tokrat odhodke in tukaj je strategija ali ekonomska politika sedanje vlade vidna. Vsekakor je po mojem mnenju premalo ambiciozna in tudi premalo optimistična v smeri tega, da Slovenija pride iz krize. Vendar ta strateški dokument, ne glede na to, ali govorimo o rebalansu proračuna, kar po slovensko pomeni popravek proračuna, ker so nastale nove okoliščine, ker je prejšnji proračun bil neaktualen, ker je bil napačno opredeljen, kakorkoli želite, ko o tem seveda govorite, govorimo tudi, če govorimo o tem popravku, je to celoten nov dokument in izraža strateško opredelitev vlade, katerekoli vlade, in ta proračun te vlade Alenke Bratušek. In seveda lahko govorimo o tem z različnih zornih kotov, z različnimi očmi. Na primer z zornega kota javnofinančne konsolidacije, z zornega kota konkurenčnosti in razvoja, z zornega kota, kaj bo ta proračun prinesel državljanom in državljankam. In če mi dovolite, nekaj od tega, kaj bo komu karkoli prineslo. Na eni strani če govorimo z vidika javnofinančne konsolidacije, javnofinančna konsolidacija tu ne bo dosežena. Po moji oceni ne bo doseženo niti tisto, kar smo dejansko napisali v pakt stabilnosti, ker je odhodkov enostavno preveč, glede na prihodke, ki jih tu dosegamo Z drugimi besedami, v naslednji tednih ali mesecih bo po moje treba narediti še en popravek, če želite, in prilagoditi ta proračun dejanskemu stanju in tistemu, kar smo napisali v pakt stabilnosti. Kakorkoli že, smo del Evropske unije, smo del držav, ki imajo evro in zato imamo tudi odgovornost in navsezadnje nas zavezujejo tudi predpisi Evropske unije, Evropske komisije. Ko dajemo neke zaveze, jih je treba uresničiti. In na to smo opozorjeni, če tega ne uresničujemo. Tako kot je prejšnja vlada dala zavezo, da bo v letu 2013 zmanjšala primanjkljaj, na kar se je Evropska komisija na predlog te vlade odločila, da podaljša obdobje, v katerem je treba zmanjšati ta primanjkljaj do leta 2015, vendar z zelo natančnimi koraki, kako, kdaj in tako naprej. In tega na odhodkovni strani, je popolnoma razvidno, nismo dosegli. Povečal se je enostavno ta primanjkljaj in predvsem se uporablja za tekoče zadeve, z drugimi besedami, na področju odhodkov, na področju tekočih odhodkov, plač in tako naprej, ni ustrezno opredeljen glede na to, kaj lahko dosežemo, kakšne prihodke lahko dosežemo in kaj dejansko ustvarimo. Zaradi tega bo po mojem mnenju treba narediti še en korak dlje. Če gledamo z vidika javnofinančne konsolidacije, potem lahko rečemo še en popravek. Če govorimo z vidika konkurenčnosti gospodarstva, namreč zakaj pravzaprav delamo proračun in kažemo na ekonomsko strategijo države in ekonomsko politiko. Prvi cilj je, da pridemo iz krize. Prvi cilj zato, da ne bo več negativna gospodarska rast, da ne bo več padala potrošnja, od investicijske, osebne do državne in tako naprej, kar so znaki krize. In če govorimo z vidika konkurenčnosti, v tem proračunu ni ukrepov za povečanje konkurenčnosti gospodarstva. Še več. Gospodarstvo bo dodatno obdavčeno, gospodarstvo bo dodatno plačevalo več, glede na ustvarjeni dohodek, če govorimo že o napovedanem davku na nepremičnine. Mislim, da bo tu treba narediti zelo zelo tehten razmislek in ugotoviti, kako tista sredstva, ki jih uporablja gospodarstvo, vključno z zemljo, stavbami in tako naprej, ki jih uporablja gospodarstvo za ustvarjanje dodane vrednosti, ne bodo ponovno obdavčeni in ne bodo dvakrat obdavčeni in tako naprej. In ne samo gospodarstvo v ožjem smislu, tudi gospodarstvo v širšem smislu, se pravi tudi celotno kmetijstvo in tudi vsi tisti, ki dejansko ustvarjajo. Ker drugače se bo že tako ali tako plačeval dvakratni davek in treba je razmisliti, ali se bo ta davek odšteval od davka od dohodkov pravnih oseb ali se bo izločeval. Breme bo za gospodarstvo tukaj večje in konkurenčnost bo s tega zornega kota dejansko manjša. Breme v smislu večjih dajatev za državo. In če govorimo o konkurenčnosti, kajti samo večja konkurenčnost lahko prispeva k temu, da bomo prišli iz krize oziroma je izredno pomemben pogoj, potem lahko rečemo, da ta proračun po moji osebni oceni ne prinaša tega, da bi se povečala konkurenčnost in da bi slovensko gospodarstvo ustvarjalo večjo dodano vrednost in da bi tudi zaradi tega Slovenija prišla hitreje iz krize. Če govorimo seveda širše o gospodarstvu, potem danes lahko vidimo, da pravzaprav zmanjkuje denarja. Enostavno zmanjkuje denarja, zmanjkuje denarja za potrošnjo, zmanjkuje denarja tudi za plačila socialnih transferjev, tudi za plačila gospodarstvu in tako naprej in tako naprej. Kaj je potem tisto, kar pa lahko prispeva k večji konkurenčnosti gospodarstva? Kaj je tisto, kar lahko povleče državo iz krize? To je kapital. Ali ta proračun ustvarja podlage za to, da bo v Slovenijo prišlo več kapitala? Jaz mislim, da ne, ker v okviru te strategije tukaj niso samo številke, tukaj je dejansko celotna filozofija države, celotno delovanje države, ni tistega, kar bi prispevalo, da bi prišlo več kapitala v Slovenijo. Kaj pa je to? Konkurenčni pogoji, varnost in verodostojnost. Mi smo v zadnjih desetletjih imeli že kar nekaj projektov, v vseh vladah, če želite, ki bi se ustvarjali v Sloveniji, ki bi prispevali k večji dodani vrednosti pa so na koncu propadli. In tudi v prejšnji in predprejšnji vladi je bilo število takšnih projektov precejšnje in so propadli, ko je bilo treba sprejeti končno odločitev. Danes ponavljamo z Mercatorjem to zgodbo spet. In tuji investitorji ali pa domači investitorji, kateri koli, če nimajo verodostojih informacij, če vedo, da se takšne prodaje opravljajo na netransparenten način, potem nimajo zaupanja v državo in potem tega dodatnega povečanja kapitala ne bo. Tisto, kar se morda sedaj dogaja na nekaterih področjih, je seveda hvalevredno. Z drugimi besedami, celotna filozofija danes in celotna strategija te vlade ne gre v smeri pridobivanja več kapitala – v Sloveniji ga pa primanjkuje. Primanjkuje ga za tekoče transfere, za investicijske transfere in tako naprej. Postaviti si je treba cilj. Če gledamo ta proračun z zornega kota ali pa z očmi državljana in državljanke – kaj prinaša? Prinaša večje davke, prinaša tudi bolj zapletene davke in prinaša na drugi strani tudi neko takšno čudno filozofijo pri pobiranju davkov, ko se na podlagi tega, da državljani in državljani ovajajo eden drugega, potem naredijo določeni davčni pregledi ali kar koli že. To je mogoče samo en majhen segment, kjer se to lahko naredi, drugače je pa treba imeti celotno filozofijo pobiranja davka in tudi krčenja javnega sektorja. Eno izmed takšnih krčenj je vsekakor zamuda tudi pri združevanju davčne in carinske uprave, ne glede na to, da danes na meji s Hrvaško nimamo več carinikov in zaradi tega bi bilo še kako koristno, da bi se dejansko to zgodilo. Tudi z zornega kota državljanov in državljank dejansko ta proračun in ta filozofija pomeni večje breme. Večje plačilo davka na dodano vrednost in s tem seveda tudi manjšo porabo. Če govorimo o povečanju porabe, je treba gledati porabo po nižjih davčnih stopnjah, ki lahko prinese tudi več prihodkov, kajti enkrat se zviševanje stopenj konča in ni več premosorazmerno s prihodki, ki jih od takih davkov dejansko dosežemo. S tega zornega kota bi jaz rekel, da ta proračun pomeni stopicanje na mestu. Na eni strani, predvsem na razvojni, ni razvojnih pogledov, na drugi strani pa dejansko ni ukrepov na strani odhodkov. Kadar se že napove, morda samo informativno, da bo treba še bolj zarezati v določene transferje, odhodke in tako naprej, se zbudi celotna slovenska javnost, predvsem se zbudijo vsi časopisi, televizijski programi in dejansko je že napoved, na primer, kot je minister za finance napovedal znižanje pokojnin, obsojeno dejansko na nek neuspeh. Vendar enkrat se bomo morali soočiti, da na podlagi takšne politike bomo ostali brez denarja. Denarja bo zmanjkalo. Ali za pokojnine ali za socialne transferje ali za razvoj, jaz mislim že za tekoče potrebe. Zaradi tega pričakujem od te vlade, da dejansko pogleda strateške usmeritve, ki bodo državo odpeljale iz te krize, ki bodo državo naredile takšno, da bo bolj konkurenčna, bolj uspešna in da bo tudi zaradi tega pridobila več prihodkov. Če zdaj govorimo o posameznih segmentih in tudi o razpravah kolegic in kolegov tukaj, potem moramo seveda reči, da na eni strani so tukaj tudi izjave, da je treba zmanjšati javno porabo, po drugi strani pa ne moremo zmanjšati sredstev za javno zdravstvo, javno šolstvo, ne moremo zmanjšati sredstev za pokojnine, ne moremo zmanjšati sredstev za investicije, popraviti moramo ZUJF, še ZUJF je bil preveč in tako naprej. In tukaj, oprostite, je dvoličnost. Ne morete vse našteti in reči, kako bomo zmanjšali javno porabo, potem pa vsa področja našteti, kako nikjer ne boste zmanjšali javne porabe. Oprostite, nekje boste mogli znižati javno porabo. Govorim pač o razpravah kolegice Brunskole, kjer dejansko govorimo o tem, da ne more biti vse enako, kot je bilo, na drugi strani pa fiktivno govoriti o zmanjšanju javne porabe, ker ta javna poraba se bo zmanjšala sama od sebe. Ne bo več zadolževanja in ne bo več denarja. Potem se bo pa zmanjšala sama od sebe, in to se bojim, da še v letošnjem letu. Če ne bo določenih strukturnih sprememb. In če govorimo o strukturnih spremembah, moramo tudi reči strukturne spremembe na izobraževalnem sistemu. Mene osebno srce boli, ko gledam oddaje in ko spremljam mlade, kako odhajajo v tujino na delo. Lahko gledamo to z vidika bom rekel odhoda, z vidika osebnostnih odločitev, nekateri so srečni, nekateri nesrečni, lahko pa tudi gledamo to, zakaj se to dogaja. Dogaja se zato, ker imamo pač strukturno diplomantov ali pa tistih, ki opravijo magisterij ali doktorate, takšno, ki ni prilagojena našim tržnim potrebam. Žal danes ne potrebujemo verjetno v Sloveniji 15 tisoč pravnikov, 10 tisoč novinarjev, komunikologov in tako naprej. Imamo pač neko možnost zaposlitve za toliko in toliko ljudi vsako leto. Potrebujemo pa več inženirjev, vendar ta struktura na izobraževalnem sistemu se dejansko ne spreminja. Nič se ne zgodi. Še vedno so največji vpisi na družboslovne fakultete in še vedno potem ne vemo, kaj in kam bodo ti diplomanti šli in kako se bodo zaposlili. Na drugi strani pa tisti, ki opravijo tehnične fakultete, ja, za tiste pa je prostor v svetu, za tiste pa je prostor v Evropi. Za računalničarje pa je prostor danes v Evropi in za inženirja ravno tako. Tukaj bo verjetno treba narediti tudi neke strukturne premike. Družboslovcev verjetno imamo danes tukaj preveč, in to je treba tudi povedati. To je treba ljudem povedati, da bodo vedeli, kaj dejansko narediti. In če ocenjujemo sedaj ta proračun tudi z vidika črpanja evropskih sredstev, o tem je bilo že govorjeno, jaz mislim, da bi bilo tukaj treba dejansko narediti veliko večje napore danes, da bi mi ta sredstva dejansko počrpali. Primer, imamo tujega investitorja in ta projekt tujega investitorja bi lahko bil financiran tudi s strani Evropske komisije, s strani Evropske unije. Prišel bi v Ljubljano. Izbira med Ljubljano, Zagrebom in Dunajem. V Zagrebu mu dajo zastonj poslovni prostor oziroma zastonj zemljišče, kjer lahko postavi poslovni prostor. Na Dunaju bi dobil to za 30 evrov, v Ljubljani to stane več kot 100 evrov za kvadratni meter. Kam se bo odločil? In tukaj mislim, da je treba narediti celotno koordinacijo med občinami, med državo, med ministrstvi, kako dejansko narediti projekte, da bodo tujci ali pa domači, katerikoli, oživili to gospodarstvo. In treba je pogledati, kaj nudi neka država, na primer Slovaška, ki je pač naš konkurent, kakorkoli že, skupaj smo v Evropski uniji, tujim investitorjem. Mi smo tukaj naredili sistem administrativno zahtevan, zbirokratiziran in netransparenten. In tujci ne vedo, ne kam se obrniti, ne h komu iti. In ko premagajo vse te birokratske ovire, ki jih stalno odpravljamo in ki jih tukaj minister Virant že stalno odpravlja, pa so zmeraj večje, na koncu je transparentnost ničelna in na koncu enostavno dobi odločbo, da enostavno gre. Teh primerov smo imeli veliko. In to smo vedno lahko naredili pod krinko kogarkoli, tudi nacionalnega interesa. In smo rekli, saj ga ne maramo, bodo domači. Ampak smo v trenutku, ko denarja zmanjkuje. Tako da jaz bi želel in tudi predlagam Vladi, da naredi bolj ambiciozen proračun na strani investicij in bolj ambiciozen načrt na strani odhodkov, ne povečevanja, ampak zmanjševanja odhodkov. Sedaj je še čas, da se tudi kaj spremeni, in da se tudi z nekimi amandmaji dejansko to popravi tudi v smeri opozoril, ki jo je dala Evropska komisija. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Šircelj. Na vrsti je še gospod Aljoša Jerič.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane, spoštovani! Uvodoma bi rad spomnil vse prisotne, da danes govorimo o rebalansu in ne o proračunu, ki je bil sprejet novembra 2012. Se pravi, rebalans, ki ga imamo pred seboj, je potreben. Potreben je zaradi odmika od planiranega primanjkljaja v proračunu, ki je bil pripravljen na prejšnji vladi. Obvladovanje tega primanjkljaja pa je eden od bistvenih ciljev, ki ga mora Vlada zasledovati za doseganje čim nižje cene zadolževanja ter vsesplošne mednarodne kredibilnosti naše države. In če uporabim metaforo, da v tem trenutku ta vlada in ta koalicija gasita požar, ki so ga zanetila zmes politik dosedanjih vlad in mednarodna kriza, potem lahko ugotovim, da ogenj predstavlja nevzdržno ceno našega zadolževanja, voda, s katero gasimo ta ogenj, pa uravnovešen nadzor izdatkov. Glede očitkov, da Vlada ni naredila nič na prihodkovni strani, pa vabim tiste, ki te očitke izrekajo, da jih prihranijo za rebalans proračuna 2014, ki pa bo produkt te vlade in te koalicije. Tako še enkrat ponavljam, ta vlada in ta koalicija v tem trenutku samo gasita požar, ki sta ga podedovala. Kot je kolega Potočnik povedal pri predstavitvi stališča Poslanske skupine Pozitivna Slovenija, bo pa pri pripravi rebalansa proračuna za 2014 prišlo do pomembnega revidiranja javnofinančnih izdatkov, tudi z namenom učinkovitejše in smotrne porabe, predvsem s poudarkom na ukrepih za zagon gospodarstva. Zato bom podprl predlog rebalansa proračuna za 2013. Hvala.
Hvala lepa. Samo trenutek, k besedi se je javila še državna sekretarka v tem krogu. Izvolite, Mateja Vraničar.
Hvala lepa za besedo. Rada bi se odzvala na nekaj navedb, ki smo jih slišali do zdaj v zvezi s predlogom rebalansa. Najprej kar se tiče prihodkov državnega proračuna. Ti se znižujejo za 527 milijonov in pol glede na to, kar je bilo planirano s sprejetim proračunom. Razloga za to znižanje sta dva. En razlog so poslabšane makroekonomske okoliščine in drugi razlog je, da so bili prihodki načrtovani preoptimistično oziroma so bili prihodki načrtovani, niso pa bili sprejeti ukrepi, s katerimi naj bi te prihodke tudi realizirali. Na primer na področju davka na dodano vrednost je bilo 70 milijonov evrov načrtovanega s predlogom, da se določene nižje stopnje spremenijo v splošno stopnjo davka na dodano vrednost, vendar do realizacije tega ni prišlo. Prav tako ni bilo realizirano povišanje trošarin na električno energijo, poleg tega je prodaja trošarinskih izdelkov padla, in to v načrtovanju sprejetega proračuna ni bilo upoštevano. V zvezi s prihodki je bilo danes veliko povedanega o tem, kako povečujemo obremenitve gospodarstva in kako v bistvu sprejeti oziroma predlagani rebalans temelji izključno in samo na konsolidaciji na prihodkovni strani proračuna. Moram reči, da ni tako. Glavnino ukrepov na prihodkovni strani predstavlja dvig stopenj DDV v ocenjeni vrednosti 100 milijonov evrov, kar je tudi po primerjalno pravnem pregledu ukrep, ki najmanj negativno vpliva na gospodarsko rast in gre za ukrep, ki so se ga v preteklosti poslužile tudi številne druge evropske vlade, ki so morale poskrbeti za konsolidacijo javnih financ. Ostalih, približno 20 milijonov evrov dodatnih prihodkov oziroma povišanja prihodkov predstavljajo učinki povišanja sodnih taks, povišanja letne dajatve na motorna vozila in uvedbe davka na loto srečke oziroma na srečke za igranje klasičnih iger na srečo. Vsi ti ukrepi prinesejo približno 120 milijonov evrov finančnega učinka na prihodkovni strani proračuna. Govora je bilo o davku na nepremičnine, o zviševanju davka od dohodkov pravnih oseb. Teh ukrepov vlada v letu 2013 ne predlaga in nimajo nikakršnega vpliva na predlagani rebalans proračuna. Slišali smo tudi očitke, da se proračunski rebalans osredotoča zgolj na ukrepe na prihodkovni strani proračuna. Naj spomnim, da je na odhodkovni strani proračuna bilo treba zagotoviti za 350 milijonov dodatnih odhodkov, ki v sprejetem proračunu niso bili načrtovani. Omenjeno je bilo že 140 milijonov na strani transferov v pokojninsko blagajno. Omenjenih je bilo 122 milijonov za obresti. Omeniti je treba tudi, da so bili izdatki za plače v javnem sektorju – in pod javnim sektorjem ne razumem le državne uprave, ampak tudi celoten sistem javnega zdravstva, celoten javni in šolski sistem in vse ostale dejavnosti, ki sodijo v javni sektor – na tem področju so bili transferi znižani za od 10 do 15 % v sprejetem proračunu, vendar to znižanje ni bilo podprto z ukrepi, na podlagi katerih bi tovrstna znižanja lahko tudi realizirali. Govora je bilo o tem, da na področju plač v javnem sektorju ni bilo narejenega ničesar. Pa vendar je treba omeniti, da so dodatni ukrepi varčevanja na tem področju, ki so bili dogovorjeni s sindikati, v letošnjem letu prinesli za 108,5 milijona evrov dodatnih finančnih učinkov oziroma dodatnega finančnega prihranka. Če ta dogovor ne bi bil sklenjen, bi morali za poplačilo plač v državnem proračunu nameniti dodatnih 112 milijonov evrov in ne 4 milijone evrov, kolikor jih v rebalansu proračuna dejansko zagotavljamo. Ko vse te ukrepe seštejemo, lahko ugotovimo, da ne glede na to, da ostajajo prihodki na približno enaki ravni kot pri sprejetem proračunu, odhodki pa se znižujejo, je fiskalni napor z rebalansom proračuna razdeljen v grobem na eno tretjino ukrepov na prihodkovni strani in dve tretjini ukrepov na odhodkovni strani proračuna. Res pa je, da je zaradi napak ali pa pozabljivosti pri načrtovanju sprejetega proračuna ta učinek na odhodkovni strani skrit. O konsolidaciji javnih financ lahko govorimo, ko imamo pred sabo realne številke. In če številke, o katerih se pogovarjamo, niso realne, jih je najprej treba narediti realne in iz tega realnega izhodišča potem lahko štartamo z ukrepi za naprej, kar je bilo že tudi napovedano v uvodnem nagovoru. Veliko je bilo govora o krčenju sredstev za investicije in investicijske transferje. Naj tu postrežem samo s podatkom, da je v letu 2012 bilo iz tega naslova realiziranih za 740 milijonov evrov odhodkov, nekoliko zaokroženo. V rebalansu proračuna se za te namene namenja več kot milijardo 160 milijonov evrov. Velik del sredstev za investicije se namenja iz evropskih sredstev. Tudi na tem področju se ohranja bistven dodaten napor, glede na to, kaj je bilo realizirano v preteklih letih, vemo pa, kako se v bistvu okvirno načrtuje poraba evropskih sredstev v času, ko se sedanja perspektiva zaključuje. Enostavno se pogleda, koliko sredstev je še treba počrpati in se to razdeli na preostala leta, ne da bi se pogledalo, ali so projekti pripravljeni, ali je črpanje sredstev realno ali ne. V predpreteklem letu je bilo črpanje nekaj nad 500 milijonov evrov, lani je bilo črpanje izjemno dobro, 770 milijonov evrov, za letošnje leto po rebalansu proračuna se še vedno predvideva črpanje več kot milijardo oziroma milijardo 100 milijonov evrov sredstev, ki so namenjena predvsem za investicije. Prav tako je bilo omenjeno, da država s krčenjem izdatkov za programe pomoči na podlagi zakona o razvojni pomoči Pomurju krši zakon. V zvezi s tem je treba povedati, da so vse prevzete obveznosti pokrite, da z rebalansom proračuna ohranjamo določena sredstva tudi za to razvojno pomoč. Omeniti je treba pa tudi, da sam zakon o razvojni pomoči Pomurju ne določa letne kvote, ta se določa vsako leto sproti s proračunom oziroma z rebalansom in se prilagaja glede na možnosti. In če v enem letu ni možnosti porabe več sredstev, se lahko nadaljnja sredstva prenesejo v naslednje proračunsko obdobje. Seveda pa je tu treba omeniti tudi še možnost, ki jo ima vsako ministrstvo, da znotraj svojega letnega načrta v skladu z dejansko porabo, ki se bo zgodila v drugi polovici letošnjega leta, pripravi morebitne prerazporeditve. Prav tako je treba opozoriti, da je v kontekstu priprav na novo finančno perspektivo za naslednje leto treba resno premisliti, na kakšen način v celoti financiramo razvojna problemska območja in predvideti dodatne možnosti za črpanje evropskih sredstev tudi iz teh naslovov. Če za konec povzamem. Ocenjujemo, da ta predlog rebalansa je v skladu z zavezami, ki smo jih dali v okviru programa stabilnosti in nacionalnega reformnega programa, in glede na to, da imamo možnost krčenja odhodkov državnega proračuna zgolj za polovico leta in tudi na prihodkovni strani ukrepi učinkujejo le pol leta, predstavlja v bistvu predlagani rebalans dobro izhodišče za nadaljnje ukrepe, ki jih bo potrebno pripraviti za prihodnje leto. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Vraničar. Odpiram še en krog za razpravo in imate možnost prijave. Prijavljenih je še šestnajst razpravljavcev v tem krogu. Prvi je na vrsti gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister, državne sekretarke in državni sekretarji! Najprej bi se želel zahvaliti državni sekretarki z Ministrstva za finance za pojasnila v zvezi z mojo domnevo in še vedno trditvijo, da lahko pride do kršenja Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji v obdobju 2010–2015. Namreč na ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo je v začetku meseca junija tega leta bil dogovor o višini sredstev in tudi program, ki ga je Vlada sprejela v mesecu marcu letošnjega leta, je težak šest milijonov. Ko seštevamo ta sredstva, enostavno do šestih milijonov ne pridemo in mene skrbi, ker v naslednjem letu bomo morali najbrž še bolj zategniti pas – vsak na svojem mestu, vsak v svojem delokrogu, najbrž vsi, prav vsi – zato se bojim, tukaj resnično izražam bojazen, kako bomo do leta 2015 zagotovili zakonsko definirana sredstva iz naslova zakona za razvojno podporo Pomurju, ta sredstva pa so v višini triintrideset milijonov. Nadaljujem pravzaprav z enim zadovoljstvom, vidim, da se kljub vsemu nekako poslušamo, in jaz verjamem, da tudi opozicijsko stran Vlada pozorno posluša. Vsi ugotavljamo, da enostavno že pet let poskušamo iziti iz krize z razno raznimi ukrepi, ki pa preprosto ne primejo ali pa ne primejo dovolj učinkovito. Jaz bi začel tukaj s točkami, kjer smo si enotni, s to diagnozo smo si enotni. In najbrž smo si enotni tudi s trditvijo, ki jo bom povedal v nadaljevanju, to je, da je v tem trenutku naš edini nacionalni interes izhod države iz krize. In potem postavljam vprašanje: ali je možen nacionalni konsenz, najprej konsenz v tej hiši, vseh političnih grupacij, da pristopimo projektno k reševanju gospodarske krize oziroma da kot projekt postavimo izhod iz krize? Projekt mora biti opremljen z resursi. To so človeški resursi, verjamem, da imamo dovolj kvalitetne kadre v Sloveniji. To so finančni resursi. Med resurse pa spada tudi čas. Ali se lahko dogovorimo, da zastavimo ta projekt do konca leta 2014 in vsi, prav vsi, dva milijona in nekaj, kolikor nas je, zategnemo pas in preusmerimo vsa razpoložljiva sredstva v tiste gospodarske subjekte, ki so v razvojnem naletu, ki imajo programe, ki imajo tuje trge? Ker mi smo preprosto premalo gospodarstvo, treba je poseči ne samo na evropski 500-milijonski trg, treba je poseči tudi na trge izven Evrope. Ali smo sposobni to doseči? Prepričan sem, kot vedno trdim, da nas bo iz krize potegnilo gospodarstvo, gospodarstveniki. Mi pa se moramo poenotiti glede zadev, o katerih mi odločamo. Samo to so subjekti, ki odločajo o izhodu iz naše krize. Tukaj sindikalistov ne omenjam. Na Odboru za zunanjo politiko, kjer smo pravzaprav, to je prijetna ugotovitev, zelo enotni in smo tudi zelo enotno ugotovili, da se Slovenija v gospodarskem smislu zapira. Enostavno kot da ni tudi iz nekaterih ministrskih resorjev interesa za to, da bi šli, da bi predstavili slovenske potenciale tujini. Izgleda, vsaj tako je minister Erjavec povedal, da so tu on in njegova ekipa osamljeni. Zato apeliram na Vlado, da se na Vladi zmenite, da za bistveno bolj agresivne nastope na tujih trgih, predvsem ali tudi tam v tistih državah, recimo zahodnega Balkana, ki jih podpiramo na njihovi evropski poti, in nas razumejo in nam tudi zaenkrat še zaupajo. Jaz bi tudi želel, da vse te komentarje, ki jih slišimo s strani evropskih institucij, moram reči, da me je minister zadovoljil z odgovori, ki jih je včeraj dajal Odboru za gospodarstvo v Evropskem parlamentu. Mislim, da so bili poslanci z odgovori pomirjeni. Da tudi vse to, kar, recimo, poslušamo pripombe Ollija Rehna, od Dijsselbloema, od naše sosede, finančne ministrice Avstrije, da so to več ali manj, jaz tako razumem, dobronamerne pripombe. Saj smo mi v družini evropskih narodov, in ne smemo zaradi tega Evrope jemati kot nekega zunanjega sovražnika. Če se bomo v takšno pozicijo postavili, bog ne daj, da tudi Vlada, potem smo kratkega veka. Veliko smo govorili tudi o pravosodnem sistemu, o tem pravzaprav vpije tudi slovensko gospodarstvo. Tu sem zadovoljen, da na področju pravosodja investicije, ki jih je načrtovala že naša in najbrž tudi prejšnja vlada, da te investicije ostanejo. Jaz trdim, da je treba zagotoviti dobre pogoje dela za pravosodne organe, ampak potem bomo tudi mi iz te hiše terjali odgovornost, kljub temu da je sodna veja oblasti izjemno samostojna. Sem za to, da se zgradi nova sodna stavba, sem za to, da se izpelje projekt E-pravosodje, pa nove zapore potrebujemo, žal, in tako naprej. Ampak potem pričakujem tudi, da pravosodni minister enkrat vendarle že sede skupaj s predsednikom Komisije za preprečevanje korupcije, ki nam je jasno povedal, da komisija ima imena, kdo je kriv za slabo stanje v bankah, posledično tudi v gospodarstvu, ampak da teh imen enostavno ne more izdati. Državljani ta imena želijo in odgovornosti moramo dati ime in priimek. Jaz pričakujem, da bo minister dr. Pličanič kmalu prinesel v ta državni zbor tudi zakonodajo, ki bo omogočila razkritje teh imen. Na dokumentu, ki ga je predstavila KPK in ima letošnji datum, imenuje se Ocena stanja, lahko ta vlada ostane ali pa pade. Ni mi pa všeč, da prihaja Vlada, kar sicer ni stvar rebalansa, se opravičujem, ampak ni mi všeč, da prihaja v tej situaciji, ko si vsi želimo in iščemo rešitve za izhod iz krize, da prihaja v Državni zbor – in še več, pred slovenski narod s temami, ki slovenski narod delijo. Zato apeliram na Vlado, da vendarle takšne projekte zaenkrat ali pa vsaj zaenkrat naj jih da v predal in ne prihaja z zakonskimi materijami, o katerih je na primer že slovenski narod lanskega 25. marca jasno povedal, kakšno je stališče državljanov, in mislim, da ni treba, da slovenski narod dražimo z zadevami, ki k izhodu gospodarske krize ne bodo prinesli nič, kvečjemu jo bodo še poglobili. Se pa tukaj, in s tem tudi zaključujem, močno strinjam z razpravo kolega Andreja Širclja. Pri tem iskanju izhoda iz krize se mi dejansko moramo tudi enkrat le dogovoriti, katere in kakšne visokošolske programe bomo še plačevali, kateri prinašajo k razvoju slovenske družbe in kateri prinašajo zgolj depresije mladih diplomantov. Trdim, da je kvaliteta nekega visokošolskega programa obratno sorazmerna s časom, ki poteče od trenutka zagovora diplome, do trenutka zaposlitve tega diplomanta. Daljša kot je ta doba, slabši je program. Krajša kot je ta doba, boljši je program. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Ustavil bi se na dveh področjih, ki jih obravnava rebalans državnega proračuna za leto 2013. To sta infrastruktura in kultura. Ministrstvo za infrastrukturo in prostor ima z rebalansom na voljo 389 milijonov evrov sredstev, se pravi 88 milijonov evrov manj, kot je bilo to predvideno s prvotnim proračunom za leto 2013. 107 milijonov sredstev manj bosta deležna promet in prometna infrastruktura, največ železnice, čeprav se je sprva govorilo o tem, da bo znižan tudi proračun za področje cest, in to za 12 milijonov, a se le-ta presenetljivo zvišuje za 16 milijonov evrov– skupaj torej na 188 milijonov evrov za državne ceste. Tokrat bi se osredotočil na problematiko črpanja evropskih sredstev. V rebalansu državnega proračuna je za to področje v celotni državi in v celotnem državnem proračunu na voljo milijarda in 185 milijonov evrov, kar je približno 258 milijonov evrov manj, kot je bilo to v prvotnem proračunu za leto 2013. V bistvu pa so ta evropska sredstva edini investicijski potencial, ki ga ima ta država na razpolago, vendar pri tem črpanju prihaja do vrste težav. Najprej bi izpostavil prepočasno umeščanje infrastrukturnih objektov in prometnic v prostor, potem stečaje izbranih izvajalcev projektov na področju gradbeništva. Kar nekaj takih problemov smo imeli, na primer Primorje pri gradnji škofjeloške obvoznice in predora, stečaj Alpine Bau iz Avstrije in ustavitev gradnje predora Markovec, da ne bom našteval še naprej ali nazaj. Tu so težave tudi pri pridobivanju zemljišč, potem izredno dolgotrajni revizijski postopki in tudi kar po tekočem traku padajoči nekateri razpisi oziroma odločitve na razpisih, ki jih potem Državna revizijska komisija obravnava in velikokrat tudi razveljavi in potem se vse skupaj podaljšuje in podaljšuje. Že tretjič zapored je na primer padel razpis za nadaljevanje škofjeloške obvoznice, ki je eden največjih projektov na četrti razvojni osi. Kot smo lahko prebrali v časopisih, cestarji celo napovedujejo, da bodo revizorje prijavili protikorupcijski komisiji, saj naj bi le-ti, kot beremo, razpisno dokumentacijo razveljavili na pobudo družbe, ki nima nobenih referenc, ima zaprte račune in ne plačuje davkov. Tudi občina Škofja Loka je napovedala, da se bo zaradi tega obrnila celo na Ustavno sodišče. Občani Škofje Loke pa že štiri desetletja čakajo na to obvoznico, ko se tovornjaki in osebni promet odvija skozi tisočletja staro ulico proti Poljanski dolini ali obratno. Tako ne gre več naprej in zato pozivam Vlado, da nekaj na tem področju tudi ukrene. Tako je zamikov za začetek izvajanja teh projektov, ki so pripravljeni, zelo veliko. Posledično pa to pomeni nezmožnost ustreznega črpanja evropskih sredstev. Zato bi bilo moje vprašanje usmerjeno, kako bi izboljšali v državi črpanje evropskih sredstev in hitreje umeščali te infrastrukturne projekte v prostor. Tako tretja razvojna os še ni umeščena v prostor, pa poteka že od leta 2005. Glede tretje razvojne A osi pri Škofljici se zaradi Nature odločitev prav tako odmika v neko nejasno prihodnost. Potem je tukaj še četrta razvojna os, ko je prejšnja Janševa vlada v svojih zadnjih izdihljajih preklicala najbolj ambiciozen projekt na tej četrti osi, to je predorsko povezavo med Gorenjsko in Primorsko. Upam, da bo nova vlada ta sklep prejšnje vlade razveljavila in da bo čim prej začela z nadaljevanjem tega razvojnega projekta. Moje vprašanje je, kako izboljšati črpanje evropskih sredstev, kajti milijarda in 185 milijonov evrov, govorim za celotno državo in za vsa področja, je praktično edini investicijski potencial te države in predvsem od tega črpanja bo odvisen tudi naš ponovni eventualni, gospodarski zagon. Zato seveda obžalujem, da je na Ministrstvu za infrastrukturo in prostor prišlo do zmanjšanja investicijskih sredstev, kajti če ne bi prišlo do tega zmanjšanja, bi prav gotovo lahko to ministrstvo in vsi ti projekti generirali nadaljnji gospodarski razvoj naše države. In ker je treba razmisliti tudi o novih sredstvih za prometno infrastrukturo, bi predlagal, da po zgledu bencinskega dinarja in tolarja uvedemo bencinski cent, s katerim bi zagnali obnovo državnih cest v Republiki Sloveniji. Čeprav se generalno odhodki povečujejo v rebalansu državnega proračuna, pa se pravzaprav s prerazporeditvami proračun po posameznih ministrstvih – tako tudi proračun za kulturo zmanjšuje. In ta negativni trend za področje kulture zasledujemo že kar nekaj let. Še pred dvema, tremi leti je bil proračuna Ministrstva za kulturo krepko višji kot 200 milijonov evrov. Sedaj smo prišli na 163 milijonov evrov, kar je za delovanje tega resorja že kritična meja in je normalno izvajanje programa Ministrstva za kulturo po mojem mnenju že ogroženo. Kljub temu, da lahko rečemo, da je bila neka pozitivna luč v tem, da smo ponovno vzpostavili samostojno Ministrstvo za kulturo, pa lahko rečem, da s finančnega vidika to ni bilo oprijemljivo. Tako so se recimo z rebalansom za leto 2011 sredstva zmanjšala za 20 milijonov evrov, nato z rebalansom za leto 2012 še za 20 milijonov in s trenutnim aktualnim rebalansom se sredstva za kulturo zmanjšujejo še za 8 milijonov evrov. Mislim, da je kar nekaj področij, ki so s tem prikrajšana. Tukaj mislim na ljubiteljsko kulturo, potem na področje umetnosti, in to, kar je minister tudi sam izpostavil na matičnem odboru za kulturo, to je več kot milijon in sto tisoč evrov sredstev manj za obnovo kulturne dediščine oziroma spomenikov. Tukaj se že nekaj let kaže trend mačehovskega odnosa države do spomeniške dediščine v Sloveniji. Vesel pa sem zagotovila ministra, da bo predlagal podaljšanje zakona o kulturnem tolarju oziroma evru. To je zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi. Veljavnost tega zakona se namreč izteče v letošnjem letu, zato ga moramo podaljšati še v tem koledarskem letu. Kultura je bila namreč prav zaradi tega zakona v zadnjih letih bogatejša za več kot 90 milijonov evrov, in sicer za pet programskih sklopov: za spomenike, investicije v javne zavode, knjižničarstvo, ljubiteljsko kulturo in za kulturniške mreže. Na koncu pa še pobuda ministrskemu zboru in vladi kot celoti, morda še posebej finančnemu ministrstvu, da poleg črpanja evropskih sredstev poišče še druge možne finančne vire na globalni ravni. Navedel bom samo en primer, ki je za Slovenijo še neizkoriščen in predstavlja velik potencial. Govorim o programu Združenih narodov za okolje, s kratico UNEP, in o Svetovnem skladu za okolje, ki je uradni finančni instrument za izvajanje ključnih mednarodnih sporazumov s področja varstva okolja. Ta sklad ima za obdobje od julija 2010 do julija 2014 na voljo 4 milijarde in 250 milijonov evrov sredstev za projekte, ki bi jih lahko pripravili in črpali tudi v Sloveniji. Za 4-letno obdobje 4 milijarde in četrt dolarjev sredstev. Zadnji čas je, da se tudi naša vlada pripravi na črpanje teh skladov. Očitno ne obstajajo samo proračuni v okviru Evropske unije, ampak tudi globalni finančni fondi, ki jih je treba v večji meri izkoristiti in jaz upam, da bomo naredili tudi to v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Mateja Pučnik.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Vlade! Rebalansa, ki ga je pripravila ta vlada, žal ne morem podpreti, ker ne vodi na pot ozdravitve naše države, čeprav bi si seveda tega neizmerno želela. Danes smo v opoziciji že večkrat poudarili in opozorili, da rebalans ni razvojno naravnan, saj največ sredstev jemlje ravno na področju investicij. In ker ne bo investicij, nam ne bo uspelo iz Evropske unije počrpati vseh sredstev, in to ravno za projekte, ki bi zagotovili zagon gospodarstva, in po nekaterih ocenah to pomeni, da bomo v kohezijskih in strukturnih skladih Evropske unije pustili več kot 250 milijonov evrov. To bo nepopravljiva škoda. Posledica tega bo tudi padec gospodarske rasti, ki se letos ne bo skrčila le za 1,9 %, ampak za 2,4 %, kot nam to sporoča Umar. Torej Vlada jemlje ravno tam, kjer ne bi smela: na področju investicij in na področju konkurenčnosti in podjetništva. To bo prejelo več kot 30 milijonov evrov manj, od tega skoraj 10 milijonov manj za podporo razvoja turizma in 7 milijonov manj bo za spodbude za rast in razvoj podjetij. In sprašujem se, kako lahko potem Vlada pričakuje zagon gospodarstva. Samo to, da bodo s finančnimi injekcijami pomagali samo izbranim podjetjem, ne bo dovolj. In kje se bodo zaposlili vsi mladi, naši brezposelni ljudje, za katere smo iz Evrope spodbudno dobili skoraj 10 milijonov evrov? Strinjam se, da mladi niso problem, da so naša rešitev, kot je rekla predsednica Vlade, ampak sprašujem se, kje se bodo zaposlili, če ne bo novih delovnih mest. Prav zato bi rada opozorila na pismo oziroma pozive, ki jih predstavniki gospodarstva, s prvo podpisano Gospodarsko zbornico Slovenije že nekaj tednov pošiljajo predsednici Vlade, kjer piše nekako takole. Citiram. "Vlada jemlje gospodarstvu trikrat. Prvič, z novimi ali višjimi prispevki in davki. Drugič, z rebalansom proračuna. In tretjič, še z manjšim črpanjem sredstev Evropske unije. Vlada v nasprotju z zavezami v koalicijski pogodbi dodatno obremenjuje gospodarstvo, ki je v zadnjih štirih kriznih letih izgubilo že več kot 90 tisoč delovnih mest." Konec citata. S povečanjem davkov in prispevkov ter vedno novimi davki kot edinimi ukrepi se bo ta številka po mojem mnenju samo še povečala. Ker mali podjetniki in obrtniki – zdaj pa govorim o izkušnjah, ki mi jih povedo ljudje, ki prihajajo iz mojih krajev, ki imajo zaposlenih 5, 10 ljudi, garajo ves mesec, se borijo na neizprosnem trgu, pri vsem tem se borijo tudi s plačilno nedisciplino, pa še vedno uspejo vsak mesec zagotoviti plače – teh novih obremenitev, teh novih davkov ne bodo zmogli, ne bodo prenesli. Namesto da bi dodatno zaposlovali, bodo lahko samo še odpuščali. In namesto da bi vlada izvajala ukrepe za zagotavljanje spodbudnega okolja za zaposlovanje, spodbujala investicije na tem področju, sredstva zmanjšuje. Torej namesto spodbud in razbremenitev podjetnikom in obrtnikom nalaga vedno nova in nova bremena, zato tudi ni čudno, da nekateri naši uspešni podjetniki kar na glas napovedujejo, da bodo selili svoje tovarne v druge države, na Hrvaško, v Srbijo, kjer imajo očitno bolj podjetnikom prijazno okolje. O tem je govoril tudi že kolega Šircelj. Pa saj ne gre samo za podjetnike, obrtnike in kmete, tudi za vse ostale državljane gre. Z novimi davki vlada nalaga težka bremena ravno na ramena slehernega državljana, s tem da lahko z davkoplačevalskim denarjem krpa veliko več kot milijardno luknjo v naših izropanih bankah. Tako tudi manjša sredstva za področje izobraževanja, zdravstva, omejuje porodniška nadomestila in še bi lahko naštevala. Po drugi strani pa vendarle zvišuje sredstva za delo urada bivšega predsednika, informacijske pooblaščenke, pa protikorupcijske komisije, izplačuje privilegirane pokojnine. Kot da se le-teh kriza ne tiče. Predsednica Vlade večkrat poudarja, da zmoremo in znamo sami, da ne potrebujemo denarja, da potrebujemo čas, s čimer bi se jaz z veseljem strinjala, ampak očitno se nam tudi čas počasi izteka, tako nam sporočajo iz Bruslja, in bojim se, da ta čas, ki nam je še preostal, lahko prinese samo še nove davke in nove obremenitve. Žal. Tega rebalansa ne bom podprla. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jerko Čehovin.
Hvala lepa, gospa podpredsednica in lep pozdrav vsem prisotnim. Pravzaprav smo še vedno pri obravnavi splošnega dela proračuna, zato se bom poskušal omejiti na ta tako imenovani splošni del. Najprej imam neke pomisleke. Veliko razprav, ki smo jih do zdaj slišali, poteka v smeri, kot da govorimo o proračunu. Dejansko danes govorimo o rebalansu proračuna. Ta rebalans, ki ga danes sprejemamo, je posledica dejstva, o katerem je bilo danes že govora, da je bil sprejeti proračun nerealno planiran. Jaz ne trdim, da je bil namerno nerealno, verjetno so bile nekatere okoliščine takrat drugačne, kot so danes, od zavedanja, kakšna je gospodarska rast oziroma padec, bolj povedano, gospodarske aktivnosti, kakšni so nekateri sklepi Ustavnega sodišča, ki so nam naknadno dali nove obveznosti, nekatere so rešene, nekatere, naj omenim samo problem izbrisanih, nas pa verjetno še čaka. Gre za to, da ni nič drugega, kot da se soočimo z realnostjo danega trenutka. In pri tej realnosti so žal nekatera področja, tudi sam nisem zadovoljen s tem, kar imamo pred sabo, morda zanemarjena. Vendar pa le ne želim deliti populističnih mnenj in stališč, ki smo jih do zdaj veliko slišali. Recimo, ena takšna zadeva, ki ni bila rečena samo tukaj, ampak tudi v medijih, je recimo primer DDV, kakšno je razumevanje učinkov povišanega davka. Recimo, prebral sem v Primorskih novicah, da je rekel nek gostilničar: "Ja, do zdaj so bile sardelice po 6 evrov, zdaj bodo pa po 7 evrov." In ko greš izračunat, koliko se v bistvu njemu poveča izdatek za državo, vidiš, da se mu z višjim DDV-jem poveča ta izdatek približno za 5 centov, ampak 95 centov bo pa prevalil potrošnika. Seveda niso vsi tako naredili, nekateri so drugače odreagirali. Mene bolj moti to neznanje, da nekateri, ki so zavezanci za izplačilo DDV, ga niti obračunati ne znajo oziroma niti ne vedo, kako se to obračuna. Nekdo mirne duše reče, ja, DDV je šel gor za 2 %. Ni res, DDV je šel gor za 10 %, ampak dve odstotni točki. Recimo pri avtomobilu, ki je vreden 12 tisoč evrov, nekdo enostavno reče, ja, to pomeni, da se bo zdaj ta avto podražil za 240 evrov. Ni res, če znajo računati, se podraži za 164 evrov. Skratka, nagnjeni smo k temu, da tam, kjer nam ustreza, zadeve napihnemo, kjer nam ne, predvsem če to izreče druga stran oziroma če sami izrečemo, jih pa minimaliziramo. Mislim, da je zelo pomembno sporočilo, ki ga je dal naš poročevalec v imenu poslanske skupine, gospod Potočnik, ko je rekel, da na socialni damping ne bomo pristali tudi za ceno obstoja te vlade. Pa ne zaradi tega, da se ne zavedamo, da bo treba zlasti v pripravah za naslednji proračun in nadalje še dodatno rezati. Toda moram jasno povedati, absolutno sem proti tako imenovanim linearnim rezom, kajti linearni rezi, recimo, 10 %, običajno sledijo temu, da prizadenemo tiste, ki so že do zdaj bili pridni, varčni in nagradimo tiste, ki so te zadeve bolj z levo roko jemali. Sem za to, da se naredijo sektorske analize, kaj je možno zmanjšati, kaj je možno ukiniti, kaj je možno celo na dolgi rok ukiniti, kaj se pa mora ohraniti. In tu moram zelo jasno povedati, da verjetno bomo morali tudi v bodoče razmišljati o nekaterih stvareh, ne morda takoj, ampak na nek srednji rok, da se bo treba lotiti tudi tistega dela, za katerega nekateri smatrajo, da so neke svete krave, če uporabim ta grd izraz, torej tudi pri normativih in standardih. Pa ne zaradi tega, da bi hoteli manj socialno državo, ampak zaradi tega, ker so se nekatere okoliščine bistveno spremenile tudi zaradi uporabe sodobnih tehnologij. Ni treba, kar je bilo morda pred 15 leti, porabiti za pripravo enako časa, kot ga je bilo takrat. Sprejeti je treba spremenjena dejstva. Druga zadeva so nekatere institucije. Sam sem že predlagal Vladi, katere bi lahko ukinili. Mislim, da bo morala Vlada dejansko to tudi narediti. Pa ne zaradi tega, da bi nekomu jemali delo, ampak zaradi tega, ker smatram, da so same sebi namen, in takih institucij na srednji in daljši rok v Sloveniji ne potrebujemo. To so dejstva, vendar pa je treba biti povsem odkrit. Mi smo zelo vehementni, kadar nam kdo od zunaj kaj naroči, kadar se moramo doma zmeniti, takrat je to vedno težje. Vsi se postavimo kot mačka na zadnje noge, kadar nekdo poseže na tista področja, za katera smatramo, da smo njihovi reprezentanti. Ampak poslanci smo, če smo dejansko ozaveščeni, predstavniki vseh interesnih skupin. Zato je treba včasih tudi popustiti pri tistem, kar ti sicer braniš, in ne že a priori napasti vsakega ukrepa, ki se pojavi, in reči: "To pa ne, mi pa ne, naj oni gledajo, naj oni naredijo." Seveda je to zelo udobno, ker s tem daješ vtis, da braniš neke interese, predvsem če gre za interese lastne volilne baze, malo manj pa kakšne druge. S takšno paradigmo iz krize ne bomo izšli, ampak se bo še poglabljala. Tretja stvar, ki jo nekritično jemljemo, menimo, da vse, kar Evropa počez reče, moramo takoj upoštevati, češ, oni so nam pa tako povedali. Mislim, da nam manjka samozavesti. Nekatere stvari smo si mi tudi skozi zgodovino te države priborili. Ali je možno nekje na Danskem ali Norveškem poseči v neke zadeve, za katere smatrajo, da so njihov civilizacijski dosežek? Verjetno ne. Je pa možno poseči tam, kjer se smatra, da bi se brez neke večje škode dalo narediti neke kompromise. Še en pomislek, o katerem veliko tu slišimo, zmanjšujejo se investicijski izdatki. To preprosto ni res. Če pogledamo realizacijo proračuna lanskega leta s tem rebalansom, ki ga imamo, se investicijski izdatki ne zmanjšujejo. Se pa zmanjšane na kakšni podskupini nekatere investicije. To je pa res. Hočem reči, nekdo nam pač nekaj reče, radi tudi vidimo, da bi nekdo rad to slišal, kako mi branimo neke interese, in kar tako usekamo počez, pavšalno, da je pa to sveta resnica, za druge zadeve pa rečemo: "Ja, to so pa tako drugi krivi." Zato moram še enkrat poudariti, da je ta rebalans odraz realnega stanja v tej državi. In v tem trenutku na žalost ni kakšne druge izbire in kakšnih možnih velikih prerazporeditev. Kar pa se tiče gospodarstva, je pa tudi res, ne preko direktnih pomoči, ampak preko izvedenih instrumentov se gospodarstvu daje pravzaprav celo večji manevrski prostor kot lani. Problem je pa v tem, da nekateri subjekti v gospodarstvu enostavno niso usposobljeni, da bi znali uporabiti vse ponujene inštrumente. Po drugi strani je pa tudi res, da imamo pa tudi banke, tu je catch vsega dejstva, da zagona gospodarstva ne bo, dokler ne bomo te banke sanirali ali likvidirali. Take, kot so, prav gotovo ne zmorejo spremljati gospodarskih potreb. Mi ne želimo bančnega sistema, ki je enak srednjeveškim hranilnicam, ampak rabimo takšen bančni sistem, ki bo v bistvu razvojna banka. Žalostno je, da tudi nekateri dobri projekti, ki so pripravljeni in ki bi jih lahko zagnali, ne dobijo od naših obstoječih bank niti bančne garancije. To je realni odraz tega, kar imamo. Zato je treba dejansko z Evropo, brez Evrope najprej te banke sanirati. Vsi ostali porabniki bomo pač v letošnjem letu morali na nek način malo stisniti, pa s tem ni nihče zadovoljen. Še enkrat ponavljam, tudi sam nisem, ampak to, ponavljam, je odraz prvič slabega planiranja v preteklosti, slabih navad iz preteklosti in tudi večje in širše krize in daljše krize, kot smo si jo predstavljali. Rebalans bom podprl. Moram pa reči, da bom zelo navijal za proračun za naslednje leto, da bo veliko bolj razvojno naravnan.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo mag. Katarina Hočevar.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Po teoriji je rebalans proces vnovične uskladitve prihodkov in odhodkov. Zanimivo pa je, da pri tem rebalansu uporabljamo iste utemeljitve ali če hočete obtolžitve, ki smo jih uporabljali pri rebalansu, ko smo ga sprejemali pod vlado Janeza Janše, le da smo takrat pač popravljali, tako kot smo se izrazili, nerealno načrtovanje vlade gospoda Boruta Pahorja. Očitno je, da nobena vlada ne more dati tistega, česar nima. Prilivov v proračun je manj, ta proračun je bil načrtovan oziroma narejen na podlagi takratnih napovedi Umarja, zaskrbljujoče je, da beležimo nižjo gospodarsko rast oziroma padec gospodarske aktivnosti. Ampak zakaj? Ne zato, ker bi ta vlada, teh 100 dni delala tako slabo, ampak zato, ker že 10 let govorimo o strukturnih reformah. Ko pa se jih lotimo, so te premalo ambiciozne, premalo pogumne oziroma lahko govorimo bolj o popravkih zakonodaje. Reforma trga dela, v Državljanski listi je nismo podprli, zato ker smo menili, da gospodarstvo potrebuje bolj fleksibilen trg dela. Danes nam to gospodarstvo sporoča, da smo očitno imeli prav, čeprav razumem in ne obtožujem gospoda Vizjaka, naredil je vse, kar je lahko, ampak to je slovenska realnost. Več očitno se v sporazumu s sindikati ni dalo. In tudi to je rak rana Slovenije. Druga rak rana naših javnih financ je pa to, da že dolga leta porabimo več, kot ustvarimo. Na dan, ko je slovenska zastava ponosno zaplapolala tukaj zunaj na trgu republike, so bile izrečene besede, da so nocoj dovoljene sanje, da je jutri nov dan. Res je prišel nov dan, zabave je konec, sod je prazen, nas pa boli glava. Krčmar je pač izstavil račun, številke na računu so neizprosne in kažejo, da je naša država v resnih težavah, ampak to bomo popravili samo, če združimo moči in skupaj zasledujemo boljšo prihodnost. Priznati si tudi moramo, da nas je pač socializem navadil neznosne lahkotnosti bivanja v navideznem izobilju, kjer se pač plačilo zapitka preloži na naslednji dan. S kopičenjem kreditov postajamo hlapci, vendar če jih ne bomo, mogli več vračati, bomo pa postali sužnji. In iz tega razloga bom ta rebalans podprla, ker pač potreben je zato, da zmanjšujemo sredstva na nekaterih politikah, na enih postavkah zato, da dajemo na tiste postavke, kjer plačujemo za obresti oziroma odplačujemo kredite, ki so bili najeti v preteklosti in pač tudi porabljeni. Ali učinkovito ali neučinkovito, to je pa že drugo vprašanje. Vseeno bom ponovila besede, ki sem jih že tudi na enem izmed odborov. Ne zavidam predsednici Vlade, ne zavidam ministru, v težkem položaju sta, ni lahko voditi državo v teh časih, ampak vseeno pa mislim, če bi bila jaz na tem mestu, bi se dodatno potrudila, da odhodkovne strani ne bi povečevali, pa čeprav govorimo le o 16 milijonih. Mislim, da gre tudi za eno simbolno sporočilo, ker bo treba v prihodnje še zategniti pasove. Ampak da ne bom samo kritizirala, bom raje pomagala in pa spodbujala to vlado, da bomo tudi v prihodnje oziroma predvsem v prihodnje naredili več na odhodkovni strani proračuna in čim manj dvigovali davke. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovani! Današnja predstavitev predloga rebalansa je bila zame zelo nenavadna, pa te procedure spremljam že 17 let, saj pravzaprav vedno sprejemam proračune in rebalanse, nenavadna zaradi tega, ker sem pričakoval, da bomo imeli ob predstavitvi predsednice Vlade in ministra nek pogled v razmišljanje vlade. Nek pogled kljub kriznim razmeram naprej, da bodo ti najodgovornejši ljudje v državi videli preko lastne sence. Žal se to ni zgodilo. Predsednici Vlade je še po treh mesecih, po 100 dneh ali še nekaj več vladanja edini motiv pretekla vlada. Ne more brez pretekle vlade tudi na tako pomembnih programskih zadevah, kot je rebalans proračuna. Je pa rekla, da je njena vlada ogromno naredila. In če je ogromno naredila, bi se moralo to zaznati tudi v rebalansu, da bi bili tudi na finančnem področju neki učinki, pa se situacija konstantno slabša iz dneva v dan. Predsednica Vlade je ob začetku svojega mandata izrekla tiste znamenite besede, ne rabimo denarja, rabimo čas. Danes pa je povedala, da je minister nekje izjavil, da je čas denar. To se pravi, če rabite čas, rabite denar, je zdaj to prevedeno. In seveda logično, rabi država denar za pokrivanje tega, kar se je v tej državi dogajalo v preteklih letih in nima nobene povezave s poštenostjo, kajti odtekle so milijarde. Danes sem pričakoval, da bosta predsednica Vlade in finančni minister ponazorila parlamentu in javnosti, kaj se je zgodilo v Bruslju ob teh srhljivih napovedih, zahtevah: čas se izteka. Ali ne bi bilo odgovorno, da o tem spregovori? Med tem se je zgodilo tudi to, da je Evropska unija zavrnila prvi prenos terjatev na slabo banko. In če so točne informacije, ki curljajo, da se je to zgodilo zaradi tega, ker je vlada poslala prek bank neverodostojne, nekredibilne podatke, da bo luknja v bančnem sistemu še bistveno višja, kot so jo bili pripravljeni do sedaj naši bančniki sešteti, potem moram reči, da ta vlada, če ni pripravljena tega, nima ponuditi več, kot je danes ponudila predsednica Vlade ali pa minister, potem ta vlada nima nobenega koncepta, nobene vizije za obvladovanje finančne situacije in smo lahko zaskrbljeni. Jaz sem po tem, ko sem slišal, da je vrh Pozitivne Slovenije in predsednica Vlade imela sinoči večerjo z ljubljanskim županom, predsednikom stranke – pravzaprav še stalno v mirovanju, da bo ponudila vsaj tako imenovani ciprsko-ljubljanski koncept. Pa tudi tega nisem zaznal, kajti Ciper je pravzaprav pomembna beseda, pomembna lokacija v naših finančnih zadevah. In ko je polemizirala predsednica Vlade s prejšnjo vlado je rekla, da se je težko zmotiti za 20 %. Opažam pa, da se sama v nekaterih pogledih drastično moti – več kot za 20 %, da dela nekatere stvari, ki jih lahko ocenimo za spremembe več kot za 20 %. Pustimo, da dela salto mortale, ki so 180 stopinj in 100-procentni obrat. Predsednica Vlade nas je pozvala, da če ima kdo kakšne predloge, naj jih pove. Jaz sem razočaran, da nekateri poslanci, predvsem Lukšičevi, tukaj nastopajo z opozicijskimi govori, da se vidi, da zadeva sploh ne deluje, da se minirajo znotraj vladne koalicije. Ko govorijo o predlogih, jaz predsednici Vlade svetujem, naj se reši iz krempljev pogoltnežev, kajti te večerje ne navdihujejo ljudi, da bi se lahko v tej državi naredil premik do transparentnosti. Poleg tega danes slišimo, da je zaradi tega, ko je javna televizija preko neke oddaje poslala v eter informacijo o sestanku med Bratuškovo in Mercatorjem glede njene prodaje Mercatorja, da se zaradi tega delajo čistke na javni radioteleviziji, ukinjajo oddaje. Pa to je nezaslišano! Naslednji predlog je, naj se predsednica Vlade zaveda, da je proračunska Slovenija celotna Slovenija, ne pa Ljubljana. In spet podlega zahtevam ljubljanskega župana, čeprav, glejte, mi ko prihajamo iz province in smo tudi tukaj med tednom, vidimo, da se tukaj še vedno cedita med in mleko, da tukaj ne zmanjkuje denarja. To si poglejte po zasedenosti lokalov in po ne vem čem. Tukaj se še pretakajo ogromni denarji. Nekateri imajo poceni denar. In se mi zdi, da je že podlegla tisti grozljivi županovi trditvi, da je Ljubljana nastradala. Vsi davki, vse se obrestuje tukaj. Ljubljana samo s tem, ko je postala prestolnica, ima zagotovljenega ne vem koliko denarja. Drugod so problemi, drugod je revščina. In tretji nasvet. Pred časom je predsednica Vlade skupaj s pravosodnim ministrom in predsednikom Vrhovnega sodišča podpisala zavezo s pravosodjem. Očitno pa o tej zavezi niso nič govorili in nič napisali o tem, da se bo izvajal zakon o zaplembi premoženja kriminalnega izvora, ki ga sodstvo noče izvrševati. In vlada te namere tudi nima, ker očitno ščiti pogoltneže, ki so izropali naše banke in našo državo. Če bi bilo to podpisano v tej zavezi, potem bi danes, ko govorimo o prihodnjih financah, govorili, da računamo, da bomo iz tega privlekli nazaj v državo, v državni proračun milijone in milijarde. Naj obljubi, da bo iz tega denarja vrnila, da se bo vlada potrudila, da bosta prišli dve milijardi nazaj od desetih, kolikor znaša zdaj luknja v bankah. Saj ta denar je, ali je na Cipru ali kjer koli. Jaz sem mislil, da ste se na včerajšnjem ljubljansko-ciprskem sestanku dogovarjali o tem, da boste kljub temu milostni do države in da se bo nekaj denarja vrnilo, kajti opcija, ki sedaj vlada, obvladuje 80 do 90 % tistih ljudi, ki imajo denar, ki je izginil iz bank. In nič od tega ni bilo obljubljeno ali pa nakazano. Zaradi tega ni čudno, jaz se zavedam, da ob takem stanju državne blagajne je treba zmanjševati. Izgubljajo vsi, kultura, okolje, predvsem pa gospodarstvo, ki ne bo moglo oživeti ob takšnih nekonceptualnih pogledih vlade. In situacija je tako resna, da ne morem sprejemati takšnega pišmeuhovskega odnosa do parlamenta, ki je bil pokazan danes z današnjo predstavitvijo, s tem da je pravzaprav parola: preživimo en mandat, potem bomo pa videli, kaj bo. Poglejte, predsednica Vlade je govorila, če, če, če, če [[...]]Vemo, kako gre ta v ljudski govorici naprej, da bi čebula bula postala brez teh č-jev. Ampak bojim se, da je ta vladna koalicija ena velika gnojna bula. In gnojne bule dodatno zmanjšujejo imunski sistem telesa in [[...]]
Rebalans.
[[...]]s sedanjo vlado ste dodatno znižali imunski sistem te države, s hudimi posledicami za državljane te države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Jožef Kavtičnik. Proceduralno.
Spoštovana predsedujoča! Prosim, če opozorite kolega Jerovška, kajti s tem, ko je dejal, da je koalicija gnojna bula, lahko pomeni, tako sem si jaz predstavljal, da smo tisti, ki smo v koaliciji, gnoj. In to je nesprejemljivo, prvič, za ta državni zbor, zame pa posebej. Kolega Jerovšek, ne bom ti več govoril kolega, ampak samo, ne, poslanec, ki mu ni mesta v tem državnem zboru. To, kar je sedaj dejal, in če se ne opraviči, morda mu je to ušlo, vendar če se ne opraviči, mu ne morem več reči kolega.
Hvala lepa. Gospod Kavtičnik, če ste slišali, sem gospodu Jerovšku med njegovim izvajanjem ravno o čebuli in buli, rekla rebalans. Seveda sprejemam vaše opozorilo, vendar istočasno tudi priporočam, da tudi vi ne ocenjujete, kateremu od poslancev je mesto v Državnem zboru, ker smo vsi izvoljeni. Vas pa razumem. Izvolite, imate proceduralno, gospod Jerovšek?
Ker jaz pogosto govorim metaforični jezik in vemo, da tvor zmanjšuje imunski sistem, sem uporabil eno metaforo iz ljudskega jezika. Če sem kogarkoli prizadel, se mu seveda opravičujem. Ni bilo to mišljeno dobesedno, še najmanj na tak način, kot je kolega Kavtičnik govoril. Me sicer ne moti, če me nima več za kolega, no, moti me, ampak to je njegova svobodna izbira. Se pravi, metaforični jezik sem uporabil. Če sem kogarkoli prizadel, ne mislim v tem človeškem smislu, ampak to, da mi ne smemo imeti na sebi, na vladnem ustroju, na državnem ustroju stvari, ki imunski sistem države zmanjšujejo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin.
Danes govorimo o rebalansu proračuna za leto 2013. Številni kolegi iz koalicije so nas opozarjali, da ne govorimo o proračunu, ampak o rebalansu. Rebalans pa pomeni popravek proračuna za leto 2013. Moram odgovoriti na eno stvar, ki se stalno in stalno pojavlja v tej razpravi, to pa je, da je bil ta rebalans potreben zaradi slabega planiranja. Tisti, ki ste ekonomisti, tisti ki ste pripravili že kakšen proračun tudi za kakšno lokalno skupnost, občino ali podjetje, veste, da je vsak proračun sestavljen iz prihodkov in odhodkov in da odhodke lahko zelo natančno predvidimo in se jih tudi držimo. Če se odločimo, da bomo toliko in toliko zapravili, potem to najverjetneje naredimo. Pri prihodkih je pa zgodba povsem drugačna. Prihodki so pa dinamičen element. Lahko so takšni, kot smo jih planirali, lahko pa tudi niso. Ker okoliščine niso takšne, kot smo jih predvideli, zaradi tega so tudi prihodki manjši. In točno to se je zgodilo v primeru našega državnega proračuna. Vse tiste, ki zdaj govorite, kako se zgolj gasi požar in kako smo slabo planirali, bi spomnil – tokrat se moram vrniti na konec leta 2012. Konec leta 2012 se je zdelo, da je Slovenija na pravi poti. Pod streho smo spravili pokojninsko reformo, pod streho smo spravili celo ta proračun z glasovi opozicije. Takrat je Ustavno sodišče zavrnilo tista dva referenduma o slabi banki in Slovenskem državnem holdingu in zdelo se je, da se kaže končno neka svetla točka na koncu tunela vseh tistih prizadevanj, ki smo jih naredili v letu 2012. Kaj se je potem vse zgodilo v začetku leta 2013, se spomnite. In vse to, kar se je dogajalo v začetku leta 2013, je povzročilo politično krizo, politična kriza je pa tako ali drugače vplivala na to, da so ljudje začeli bolj varčevati, manj trošiti. Ko pa so manj trošili, so pa enostavno bili prihodki v državni proračun manjši. Formula je zelo preprosta. In ko danes prelagat krivdo samo na bivšo koalicijo, draga nova koalicija, ne pozabite, da ste bili vi eni izmed tistih, ki ste pomagali k temu, da se je naša vladna koalicija majala in na koncu tudi padla, s tem povzročili politično krizo in s tem povzročili tudi manjše prihodke v državni proračun. Torej je danes ta rebalans tudi zaradi vas. Razumem tudi številne kolege, ki danes sedijo v koaliciji, da imajo težave. Težave pa imajo zaradi tega, ker so v opoziciji ustvarjali lažna pričakovanja, kako se vse stvari da narediti zelo enostavno, kako ni potrebno varčevanje, kako je vse, kar mi počnemo, narobe. Zdaj se kažejo stvari v drugačni luči. Jaz jih razumem, da jim je neprijetno in da je zelo neprijetno biti v vlogi politika, ko je treba sprejemati ukrepe, ki ljudem niso všeč. Ampak sami ste takšen položaj hoteli in danes ga imate. Naslednja takšna krilatica, ki je bila danes navržena: "Zakaj se v opoziciji sploh pritožujete, če pa praktično naša koalicija nadaljuje z delom vaše vlade?" Dajmo malo pogledat, kako stvari stojijo! V programu stabilnosti, ki smo ga poslali Evropski komisiji, kjer smo napisali program, program Slovenije, na kakšen način bomo zmanjšali presežni primanjkljaj, so bili zapisani projekti, ki jih je peljala naša vlada. Za slabo banko ste napisali, da je to eno izmed orodij, s katerimi boste pripomogli k temu, da se bodo stvari v Sloveniji uredile, da boste spravili k življenju Slovenski državni holding, potem sprejetje fiskalnega pravila, sprememba referendumske ureditve. Vse to ste zapisali v program stabilnosti, vse to je romalo na Evropsko komisijo in vse to je bilo na nek način delo prejšnje vlade, dokončano pa z vašimi glasovi pod vašo vlado. Zapisano že in obljubljeno tudi – ali pa je bilo dejansko izvajano? Odgovor je: "Ne"! Slaba banka stoji oziroma se zadeve ne premikajo s potrebno hitrostjo in v želeni smeri. Govori se o nekem konceptu selektivnosti, kjer se bo poljubno izbiralo, katere slabe terjatve se bodo prenašale na slabo banko in katere ne. Tu potem nastopi težava z Evropsko komisijo, ko je treba določiti pravično ceno, nadalje, nekaterim podjetjem se bo pomagalo, se bodo reprogramirali njihovi krediti, zakaj nekaterim da, zakaj drugim ne. Skratka, kup odprtih zgodb. Glede Slovenskega državnega holdinga jaz ne vidim nič konkretnega, da bi se zadeve premikale, tudi ne gre nič v smeri boljšega upravljanja državnega premoženja, kar bi nam tudi pomagalo pri hitrejšem odpravljanju presežnega primanjkljaja. Veliko ali pa zelo zgovorno o načinu upravljanja državnega premoženja govori razrešitev nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke. V času naše vlade so bili v ta nadzorni svet postavljeni ugledni evropski strokovnjaki – pa ne samo ta dikcija "ugledni evropski strokovnjaki", strokovnjaki, ki imajo že izkušnje s sanacijo bančnega sistema. Vi ste to tako z eno roko pomedli. In zato govorim, da ne moremo govoriti da gre za dejansko nadaljevanje dela naše vlade. In kot sem rekel, na papirju zagotovo ja, v praksi zagotovo ne. Kaj dejansko prinaša ta rebalans in kakšne so spremembe? Zmanjšujejo se investicije. Jaz bi si želel, da bi danes pred nami sedel tudi nekdanji opozicijski poslanec in sedanji minister za gospodarstvo gospod Stepišnik, ki je sedel na tistem stolu in nam je vedno govoril: "Če želite spodbuditi gospodarsko rast, nujno potrebujete investicije." Kje so investicije? Tudi ko ne bom več poslanec, mi bodo te besede gospoda Stepišnika vedno odmevale . Jaz zdaj lahko samo njegove besede ponavljam – kje so investicije? Investicije v tem rebalansu so porezane s sto milijonov evrov navzdol. Uvajate tudi nove davke. Državna sekretarka je sicer rekla, da v tem rebalansu ni zaslediti oziroma še ni sledi davkov, ki se napovedujejo. Jaz mislim, da vsaj določene sledi novih davkov pa so, vsaj upam, da ste planirali v rebalansu kakšne prilive davka na dodano vrednost oziroma če jih niste planirali, potem vas na nek način tudi razumem, ker so izkušnje drugih evropskih držav, Romunije, Španije in Hrvaške, dokazale, da z zvišanjem davka na dodano vrednost ob koncu leta ni bilo pobranega več denarja v državni proračun. Stare zgodbe, ki jih ponavljajo vsakodnevno vsi ekonomisti, govorijo v smeri, da če želimo ustaviti naše gospodarsko padanje, potem je treba sanirati bančni sistem. Vprašajmo se, kaj smo na tej točki naredili. Da je treba razbremeniti gospodarstvo. Občutek imam, da gremo v drugačno smer. Pa vam bom povedal en primer, da ne bom na pamet ali pa da ne bom zgolj tako filozofsko govoril, konkretni primer s terena. Ko je bila poslanska skupina nedavno na terenu in smo se srečali z nekim vrtnarjem, ki ima trenutno dva zaposlena, je rekel: "Z največjim veseljem bi zaposlil še tretjega. Dal bi mu osemsto evrov plače, ampak če mu dam osemsto evrov plače, država od mene hoče imeti tisoč šeststo evrov." Je rekel: "Tisoč šesto evrov jaz ne morem dati, lahko pa dam tisoč dvesto evrov." Če bi imeli takšno obdavčitev, nižjo obdavčitev, bi danes država, namesto da ne dobi nič, dobila vsaj štiristo evrov v državni proračun. O novih investicijah sem že govoril, ker tudi številni poudarjajo, da so potrebne za ustavitev padanja in tudi o boljšem upravljanju državnega premoženja. Jaz nikoli nisem bil in tudi nisem politikant, zaradi tega nočem vse povprek kritizirati. Če že govorim, kaj je narobe, potem je prav, da tudi predlagam, kaj pa bi si jaz želel, da bi ta vladna koalicija oziroma ta vlada naredila, da bi se zadeve začele premikati naprej oziroma kaj bi bilo treba narediti z rebalansom in proračunom. Jaz bi predlagal vsaj dve stvari, tudi na podlagi poziva predsednice Vlade, da je treba javni sektor zmanjšati. Dlje kot bomo ugotavljali, da takšnega javnega sektorja ne moremo vzdrževati, bolj boleči bodo rezi. Zniževanje plač v javnem sektorju enostavno ni pravi princip, ker to ne rešuje problemov, s tem so kaznovani tisti, ki delajo dobro, trdo, in tisti, ki ne delajo. In tudi z vedno novim zniževanjem plač v javnem sektorju dosegamo samo to, da javni sektor iz dneva v dan bolj nezanimiv in da se izvaja neka negativna selekcija. Vprašali me boste, kje in kako zmanjševati ta javni sektor. Ne bom odkrival nobene tople vode, ampak z zmanjšano normiranostjo. V Sloveniji praktično vsako stvar do pike, vejice in še kaj natančno predpišemo. Če bi imeli bolj enostavne predpise, pa ne rabimo nobenih novih stvari ugotavljati, lahko gremo pogledat čez mejo, kakšno dokumentacijo potrebuješ v Avstriji za gradbeno dovoljenje in kakšno v Sloveniji, če bi poenostavljali postopke, potem bi zagotovo potrebovali kakšnega uradnika manj. In to je bil konkreten prispevek k zmanjševanju obsega javnega sektorja. Jaz bom na tej točki zaključil, ker so potem še možne razprave o amandmajih.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar.
Hvala. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegi in kolegice! Vsi tisti, ki smo danes poslušali uvodno predstavitev današnje točke, in sicer je to rebalans proračuna za letošnje leto, smo dobili en zelo jasen signal. Predsednica Vlade se je ubadala predvsem z pogledom nazaj, predvsem s kritiko predhodne vlade. Minister za finance nas je v minuti in 48 sekund dodobra pozdravil.Moje mnenje je, da se prihodnosti se ne da graditi na osnovi kritike ostalih. Nič nismo slišali o rešitvah, nič nismo slišali o ukrepih in izhodiščih za naprej. Tudi predlagani rebalans te smeri ne nakazuje. Ne nakazuje prihodnosti in ne nakazuje stabilizacije javnih financ. Rekel bi, da je bil ta rebalans izjemno lahka naloga. Vzeli smo tam, kjer najmanj boli, to se pravi na investicijah, da na dan sprejetja ne bomo nikogar prizadeli, pa pustimo posledice, o tistih bom še malo kasneje, in te investicije zmanjšali, po drugi strani bi rekel pa povečali na deležu mehkih vsebin. Povečali smo na kulturi in na šolstvu, ker smo seveda ta resorja razdružili in suma sumarum gre na teh dveh resorjih za povečanje. Bom dal primer. Če sem čisto preprost matematik, tako kot smo po večini Slovenci vsi, in bom navedel naslednji primer. Na eni strani smo dvignili DDV, pa dobro, pustimo še druge dajatve in davke, ki jih tudi bomo, ampak če se omejim samo na dvig DDV, s tem smo obremenili gospodarstvo, pa tudi ostale, ampak dobro, ostanimo zaenkrat pri gospodarstvu. Po drugi strani smo pa zmanjšali investicije. S tem smo v velikem deležu gospodarstvu vzeli delo. In če mi ti dve postavki suma sumarum seštejemo, ob koncu proračunskega leta je to rezultat sigurno minus. Jaz bi rekel, ne minus, ampak dvakratni minus. Rad bi videl tistega finančnika, ki me bo prepričal o nasprotnem, da če ti dve stvari seštejemo in če bodo finančni pokazatelji pozitivni ob koncu leta. Res bom zelo, zelo vesel. Po mojem bo v letošnjem letu zagotovo potreben še en rebalans. Ampak tisti rebalans ne bo tako lahek, kot je bil tale. Po mojem bo potreben rebalans, ker bo po dobrih treh, štirih mesecih zmanjkalo denarja. Jaz bi rekel, prvi znanilec tega bo, ne vem, pokojnine ne bodo izplačane prvega, ampak petega, desetega, petnajstega, to se bo dogajalo tam nekje pred novim letom. To bo prvi znanilec. In tudi ostali finančni ukrepi, ki ne bodo šli tako tekoče, kot so šli doslej. In tisti rebalans bo zelo zahtevna naloga. In takrat, verjamem, se predstavniki vlade ne bodo ubadali toliko z zgodovino in preteklostjo, ampak da se bodo ukvarjali s finančno realnostjo in s finančnim pogledom za naprej. Jaz bi rekel, ta rebalans, še enkrat ponavljam, zelo lahka zadeva, naslednji rebalans bo pa dokaj težka naloga za nas vse. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Ljubica Jelušič.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Vsak proračun je cilj, ki si ga postavi vlada v prejšnjem letu za delovanje v prihodnjem letu. In ne glede na to, ali je to ista vlada v času svojega štiriletnega mandata ali gre za drugo vlado, v vsakem primeru je v prihodnjem letu treba narediti popravek v prejšnjem letu sprejetega proračuna. Treba je narediti rebalans. Zato se mi ne zdi smiselno obtoževanje prejšnje vlade, ker je v lanskem letu sprejela proračun, kakršen je, za letošnje leto, ker ga je sprejela v drugačnih okoliščinah in s pričakovanjem, da bo lahko izvedla nekatere ukrepe, ki jih potem iz objektivnih razlogov ni sprejela. Ne zdi se mi tudi smiselno obtoževati sedanje vlade, da je naredila rebalans, ker ga je morala narediti, kajti morala je upoštevati nove makroekonomske okoliščine, novo situacijo v mednarodnih okoliščinah in predvsem stanje doma in poloviti je morala tiste stroške, nove izdatke, ki jo letošnjem letu čakajo in predvideti neke nove prihodke, kolikor je bilo to pač možno. Zdi se mi bolj pomembno poslušati razprave, ki so jih imeli danes nekateri naši kolegi in se mi zdi, da so bile zelo konstruktivne in zelo pomagajo k nekemu skupnemu razmišljanju o tem, kako povezati naše stanje iz preteklosti s prihodnostjo. Posebej se mi zdi, da je treba pohvaliti oziroma izpostaviti razprave, ki so jih imeli kolegi Starman, Potočnik, Bogovič in tudi Šircelj. Posebej sem tudi hvaležna državni sekretarki mag. Vraničarjevi, ker je na marsikatere dvome, ki se še kar naprej postavljajo, že odgovorila v svojem nastopu in tudi zelo dobro pojasnila, kako bo z investicijami v potekajočem letu. Smo namreč že meseca julija in tisti, ki ste bili kdaj v vladi, veste, da izvajanje proračuna v drugi polovici leta je podvrženo nekaterim drugačnim oblikam zadrževanja, izvajanja proračuna. In za to drugo polovico leta po vsej verjetnosti ne bo potreben nov rebalans, ampak bo Vlada oziroma Ministrstvo za finance z nekaterimi svojimi dodatnimi ukrepi poskrbelo za to, da bo porabljenih samo toliko sredstev, kolikor bo prihodkov. To je mogoče delati tako s pomočjo začasnega zadrževanja proračuna kot tudi z zaključkom prevzemanja novih obveznosti. In ta zaključek običajno Vlada oziroma Ministrstvo za finance postavi po presoji, koliko bo prihodkov, bodisi v november ali pa celo kak mesec prej. Po vsej verjetnosti bomo doživljali tudi tihi rebalans, ki se bo zgodil konec leta s prenosom tistih obveznosti, ki bi jih bilo treba plačati konec leta v decembru, v januar. In spet bomo šele v zaključnem poročilu za proračun za leto 2013, nekje sredi leta 2014 v resnici vedeli, koliko denarja smo porabili v letu 2013. Danes je bilo kar nekajkrat omenjeno sporočilo, ki je bilo Sloveniji dano na Ecofinu pred dvema dnevoma. Mislim, da se ne smemo čuditi tem sporočilom. Mi smo del Evropske unije in normalno je, da v naši razpravi v Državnem zboru o rebalansu proračuna na poseben način sodeluje tudi Evropska komisija tudi tako, da preko Ekonomsko-finančnega sveta ministrov posameznih držav članic Evropske unije sporoča Sloveniji, kaj od nje pričakuje. Preko neke teze o premalo fiskalnega napora sporoča tudi, kaj pričakuje od nas v tej razpravi danes in pa v prihodnjih dnevih, ko bomo glasovali o tem rebalansu. Bilo je govora tudi o tem, da je treba v prihodnje – morebiti že v tem rebalansu, predvsem pa v prihodnjih letih razmisliti o investiranju v nekatere visokošolske programe. Nekateri kolegi so zelo jasno rekli, da bi bilo treba prenehati financirati oziroma zmanjšati financiranje visokošolskih družboslovnih programov, nekateri so rekli, da bi bilo treba dobro premisliti, v katere visokošolske programe se investira. Jaz bi rada opozorila na dejstvo, kar se tiče zaposlovanja mladih, v tem trenutku nimajo dobrih obetov ne tisti, ki končajo družboslovne programe, ne tisti, ki končajo naravoslovne ali tehnične programe. Za to, kar je potrebe po delovni sili v tem trenutku v Sloveniji, so vsi naši visokoizobraženi mladi ljudje pretirano izobraženi oziroma kot pravijo temu v angleščini over educated. Torej ne delajmo si utvar, da bi s tem, da bi sprli med seboj univerze in fakultete, ki so bodisi naravoslovne, bodisi družboslovne, bodisi tehnične, da bomo s tem karkoli dolgoročno privarčevali. Paziti bomo morali v prihodnje na ustrezno ravnotežje oziroma razmerje med posameznimi visokošolskimi programi tudi zaradi razvoja znanosti v naši državi v prihodnje. Postavljalo se je tudi vprašanje, ali je možno zmanjšati standarde in normative na področjih porabe v javnem sektorju. Jaz bi rada v tej razpravi opozorila na eno področje oziroma eno politiko v našem proračunu, na kateri se že vsaj pet let iz proračuna v proračun, iz rebalansa v rebalans spreminjajo standardi in normativi. To je politika, ki zadeva vprašanja zunanje politike, nacionalne varnosti in obrambe. Če damo na kup stroške oziroma izdatke, ki jih naša država od leta 2009 dalje investira na področje zunanje politike, obrambe, zaščite, reševanja, obveščevalno-varnostnih služb in pa notranje varnosti, potem bomo ugotovili, da se sredstva v tokratnem rebalansu približujejo ravni iz leta 2004. Posebej to velja za področje obrambe, zaščite in reševanja. Torej postavimo si vprašanje, ali potemtakem, ker bomo v letošnjem letu za to področje porabili toliko, kot je država za ta namen dala leta 2004, ali se tudi standardi izvedbe teh nalog, ki jih mora ta obrambni in zaščitno-reševalni sistem opraviti v letošnjem letu, znižujejo na standarde iz leta 2004. Ali bomo mi vseeno pričakovali od naših reševalcev, denimo pri kakšni naravni nesreči, pa naj bodo to vojaki, kot pripadniki prostovoljnih enot, kot tudi poklicnih ali pogodbenih enot reševalcev, ali bomo mi od njih pričakovali tolikšno varnost, kot smo jo pričakovali lani ali predlani ob poplavah? Ali bomo celo pričakovali več in hitrejšo pomoč? Jaz mislim, da si ne bomo želeli, da nam ta pomoč pride v takšni obliki, kakršno je ta sistem zmogel leta 2004. Dejstvo pa je, da finančno gledano so ti sektorji, ki sodijo v nabor tako imenovanih nacionalnovarnostnih in zunanjepolitičnih vprašanj, finančno izgubljali bistveno več v preteklih petih letih in tudi letos kot vsi ostali sektorji države. Se pravi, da je očitno možno poiskati notranje rezerve v državni upravi in širšem javnem sektorju. Rezerve tudi na način, da se z zmanjšanimi finančnimi sredstvi lahko naredijo enako dobro nekatera dela ali celo bolje. Res pa je, da v tem zmanjševanju ni mogoče iti neskončno daleč. Bom pa o nekaterih bolj natančnih stvareh s tem v zvezi govorila tudi kasneje, ko bomo razpravljali o posebnem delu tega proračuna. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Aleksandra Osterman.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani vsi prisotni! Z rebalansom oziroma popravkom proračuna, kot ga je sestavila vlada, se želi zagotoviti javnofinančna stabilnost. Javnofinančna stabilnost ob oživitvi gospodarske rasti je ena ključnih prioritet te vlade, kar pa je vlada predstavila v dveh ključnih dokumentih. To sta pakt stabilnosti in nacionalni reformni program. Ocena stanja proračuna Republike Slovenije za leto 2013 je razkrila mnogo razhajanj med ocenami, ki jih je prejšnja vlada vključila v pripravo proračuna, ter dejanskim stanjem, ki zahteva takojšnje ukrepanje. Povedati je treba, da je bilo ob sprejetju proračuna za leto 2013 predvidenih kar 365 milijonov evrov več skupnega obsega davčnih prihodkov. Cilj te vlade je znižanje primanjkljaja države po 3 % BDP, vendar pa bo ta cilj možno doseči šele v letu 2015. In posebno pozornost bo ta vlada namenila proračunu za leto 2014, ki se ga bomo lotili jeseni letošnjega leta. Slovenija potrebuje za doseganje rasti BDP kombinacijo ukrepov za oživitev gospodarstva ter ukrepov za fiskalno konsolidacijo, kar bomo dosegli z rebalansom proračuna za leto 2013. Rada bi poudarila, da so želje in potrebe lokalnih skupnosti vedno nekoliko zapostavljanje pri financiranju prepotrebnih infrastrukturnih projektov. Na primer, 3.a razvojna os ali "cesta smrti", ki povezuje Kočevje in Ljubljano. Železniške povezave, na primer dograditev prepotrebne železniške proge od Ribnice do Kočevja, kajti Kočevje ima najvišjo stopnjo brezposelnosti in je na najnižji možni stopnji razvoja – predvsem gospodarskega. Na delo pa se vozi cca dva tisoč petsto ljudi v Ljubljano in v druge kraje Slovenije. Zato pričakujem in verjamem, da bo vlada namenila tem postavkam v proračunu za leto 2014 več pozornosti. Da pa ne bomo govorili samo o tem, kaj rebalans proračuna jemlje, bom navedla nekaj postavk, kjer rebalans proračuna daje. Pokojninska blagajna se bo povišala za dobrih 140 milijonov evrov. Pravosodju bodo šla sredstva za popravek preteklih pravic v višini cca 1,64 milijonov evrov. Podpora nevladnim organizacijam in civilni družbi za cca 1,46 milijonov evrov. Sredstva za štipendije se bodo povečala za 130 tisoč evrov. Sredstva za varno hrano in veterinarstvo se bodo povečala za 410 tisoč evrov. Sredstva za informacijsko družbo in elektronske komunikacije se bodo povečala za 5 milijonov evrov. Sredstva za podporo dejavnosti na trgu dela se bodo povečala za cca 200 tisoč evrov, sredstva za storitve trga dela za cca 800 tisoč evrov. Sredstva za kreiranje prepotrebnih delovnih mest se bodo povečala za 10,8 milijona evra, sredstva za denarna nadomestila brezposelnim za cca 36,657 milijonov evrov, sredstva za socialnovarstvene varstvene storitve se bodo povečala za cca 5 milijonov evrov. Zaradi vsega naštetega bom sama rebalans proračuna za leto 2013 podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič.
Hvala, Aleksandra. Pa še en hvala, naredila si nekaj, kar sem jaz pravzaprav pričakoval na začetku, da bo naredil finančni minister, da bo predstavil rebalans proračuna. In to si zdaj ob dveh popoldan naredila ti, tudi to je nekaj. Ja, kolegice in kolegi, v današnjih Financah piše: "Z višjimi davki vlada ne rešuje težav Slovenije, ampak le krpa luknjo, ki se čedalje bolj trga." Potem pa je še tole v Financah: "Trajno rešitev proračuna bo treba iskati v gospodarskem razvoju." Tako danes v Financah. Včeraj je minister Čufer po sestanku finančnih ministrov v Bruslju rekel, torej po razpravi o Sloveniji je minister Čufer izpostavil dve točki, in sicer prvič, da je pri čiščenju bančnega sektorja kakovost pomembnejša od hitrosti, in drugič, da bo potreben še dodatni fiskalni napor za uresničitev ciljev za zmanjšanje presežnega javnofinančnega primanjkljaja. In tako smo v ponedeljek, ko se je začel Odbor za finance, vedeli, da so finančni ministri dali pod točko razno tudi obravnavo Slovenije. Že takrat smo se odločili in smo v Slovenski ljudski stranki na odboru predlagali – in to je bil proceduralni predlog, ki je dobil tudi 6 glasov podpore, 9 jih je bilo proti –da bi ustavili to obravnavo in se usedli za zaprtimi vrati skupaj, brez javnosti, brez medijev in poskušali najti takšne rešitve predvsem na odhodkovni strani, da bi rebalans proračuna bil zbalansiran na istem nivoju, kot je bil proračun. Torej kolikor je manj prihodkov, toliko bi moralo biti tudi manj odhodkov. Ampak to se ni zgodilo. Sedaj sprašujem ministra, kaj je hotel povedati, kaj jim je povedal v Bruslju, da bo potreben dodaten napor za uresničitev ciljev zmanjšanja javne porabe, ker potem pravi tako: "Komisija je spremljala našo razpravo o rebalansu proračuna in meni, da je strukturnega fiskalnega napora premalo, da bi zadostila njihovim zahtevam." To pravi minister. Torej da je premalo da bi zadostila – katerim zahtevam? Evropske skupnosti? Pa jebenti, saj Evropska skupnost nima nobenih zahtev! Mi imamo zahteve, mi doma moramo zmanjšati ali pa uskladiti prihodke z odhodki. To ve vsaka gospodinja in tudi vsak otrok: več, kot dobiš, ne moreš porabiti. In potem pravi, kaj sodi pod fiskalni napor in pravi, da konkretnih ukrepov niso izpostavljali, so se pa dogovoril, da bodo skupaj z Evropsko komisijo še enkrat pregledali, kaj v Bruslju upoštevajo pri oceni fiskalnega napora in potem bomo vedeli, kje pravzaprav smo. To pomeni, še enkrat se bo šlo v Bruselj, tako kot je po nekem času prevzema oblasti šla predsednica Vlade in so ji povedali, da naj gre domov in sprejme fiskalno pravilo. Zdaj bo prišla nazaj in bo rekla: "Poslušajte, povedali so mi, da moramo zmanjšati na odhodkovni strani." A glejte, to pišejo naši novinarji v naših časopisih, to je minister že povedal v Bruslju po tem sestanku, to govorimo, odkar se ukvarjamo s tem rebalansom. In smiselno bi bilo jutri pri glasovanju zavrniti ta rebalans. Bolj pomembnega dejanja v tej državi kot to, da bi skupaj politično odgovorno našli rešitev tudi na odhodkovni strani, koalicija in opozicija – glejte, gre za parlament – bolj odgovornega in pomembnega dejanja, mislim, da enostavno ni. Roko, ki vam jo ponujamo iz opozicije – v Slovenski ljudski stranki smo že nekajkrat koaliciji ponudili roko, je vprašanje, ali se vam jo splača kar tako pišmeuharsko zavrniti. In če boste to naredili, boste naredili, verjemite mi, veliko napako. Kar poslušam danes zdaj že nekajkrat s strani nekaterih poslank in poslancev, da je to rebalans v smislu finančne stabilnosti, v smislu fiskalne konsolidacije in ustvarjanja gospodarske rasti, pa seveda ne razumem. Ker je pač ena plus ena dva, ena minus ena pa ni dva, je pa nič. Ena minus dva je pa na negativni strani premice minus ena. In ena minus dva ni dva. To vam hočemo povedati. da to ni ni tako. Ali se spomnite, koliko kritike je bilo z vaše strani pri sprejemanju tega proračuna, pa čeprav so bili tako prihodki v proračunu višji in je bila razlika v primanjkljaju samo ena milijarda? Še vedno preveč, pa vendar smo jo postopoma zmanjševali, vi pa jo zdaj povečujete. Kolegica Alenka Pavlič je ob svojem nastopu povedala korekten primer, kaj so naredili v njihovem podjetju – odpustiti so morali ljudi, zmanjšati stroške, da so preživeli. Vmes so se zgodile še neumnosti, torej neke neumne investicije, ki niso prinesle plusa, pač pa očitno firmi minus, in to je točno. Po drugi strani pa pravite, da bomo državo rešili tako, kot da bi vi takrat dodatno slabe ljudi še zaposlili, šli še v dodatno investicijo in potem bi podjetje pokopali popolnoma. Ampak pri tem rebalansu proračuna sedaj delate to. Gospa Jelušič je povedala, zakaj je prišlo do rebalansa – spremenili so se makroekonomski pogoji. Zavedamo se tega. Zavedamo se tudi tega ali pa zavedajte se, da se določeni stvari niso izvajale na začetku tega leta, ker ste pomagali povzročiti tudi politično krizo. Ta politična kriza je trajala predolgo in takrat se nastavljene rešitve pripeljati državo iz krize niso nadaljevale. Pa vendar lahko pošteno povemo, da ko smo imeli vajeti v rokah, smo iz leta 2011 v leto 2012 z rebalansom, ki pa je bil takrat res nerealen, mislim, proračun je bil nerealen, ki ga je pripravljala zdajšnja predsednica vlade, takrat najbolj odgovorna za pripravo proračuna, pa tudi prejšnja tri leta v času Pahorjeve vlade, ko je pripravila proračune tako, da je državo zadolževala po dve milijardi evrov na leto oziroma preko 6 % BDP. Ampak mi smo z rebalansom zmanjšali v letu 2012 zmanjšali zadolževanje na 3,8. In vizija, ki smo jo imeli, je bila takšna, kot je bila predstavljena, v letošnjem letu nekaj manj pod tri, drugo leto še nekaj manj in leta 2015 prihodke izravnati z odhodki. Vi pa sedaj od tega niste še nič povedali in nihče niti z besedo ni povedal, na kakšen način mislite pripraviti proračun za naslednje leto. Ko vam ponujamo roko, da umaknete oziroma da ne izglasujemo tega rebalansa, vam seveda ponujamo tudi možne rešitve, in to tako na zmanjšanju javne porabe kot pri pogojih za ustvarjanje gospodarske rasti. Poglejte, že velikokrat je bilo rečeno o marsikaterem normativu na vseh področjih, ki bi jih bilo treba prevetriti. Bo nekdo mogoče rekel ali pa mogoče na strani koalicije pričakujete, da bi potem lahko se drli, češ, saj če bi bila ona koalicija, bi sedaj pokojnine znižala. Ni res! Nismo posegli v tiste pokojnine, ki so bile nižje od 600 evrov, če bi v kakšno nad tisoč evrov, ne bi bila katastrofa. Katastrofa pa bo, ko se bo zgodilo to, kar je že kolega prej pred menoj govoril, da se bo ustvaril zamik tako za izplačilo pokojnn kot tudi za izplačilo plač v javnem sektorju. In verjetno bo prišlo do tega, da bodo upokojenci obstali, in to vsi linearno, kar je pa narobe, kar je pa popolnoma narobe, in tudi vsi javni uslužbenci – vsi, ne glede na to, ali dobro delajo ali pa recimo neki sektorji kjer jih je na zalogo notri, ker se je ustvarilo neko področje samo zaradi tega, da se je dalo koga zaposliti. Mi vam ponujamo in če se usedemo skupaj, vam bomo dali na mizo konkretne ponudbe, konkretne predloge, ker, kot vidite, smo jih imeli, jih znamo, vendar iz nekih drugih razlogov pač nimamo te možnosti, da bi jo danes krojili. Kako pa velika večina poslank in poslancev, ki je zdaj v koaliciji in je bila prej v drugih strankah, to dela, pa je razvidno iz obdobja 2009–2011. Žal. Nekaj več o odgovornosti in o koriščenju in zakaj ta vlada zmanjšuje tudi evropska sredstva, o katerih je govorila kolegica Renata Brunskole, bom povedal kasneje ob amandmaju, in jo bom spomnil, ko je sedela tam na oni strani, kdaj in na kaj smo opozarjali in kakšni so bili odgovori takratnega predsednika vlade Boruta Pahorja. In tudi kaj je minister Gjerkeš zapisal in kdo od takrat naprej sprejema tudi konkretno odgovornost, ker ste spraševali, kdo bo prevzel vso to odgovornost. Predsednica vlade je govorila, da so ukrepi naši. Ni res. Slovenija je naša, država je naša, ukrepi pa niso naši, ukrepi so vaši. In s takšnimi ukrepi delate, kot je bilo že večkrat povedano, tudi s tabelami smo vam danes dokazali in pokazali, škodo za celotno državo. Tako kot je rekel zdajšnji minister, tudi jaz vas sprašujem, koliko novih delovnih mest boste s tem ustvarili, koliko gospodarske rasti. Ta rebalans ni in ne morete reči, da je gospodarsko naravnan. Ta rebalans je izrazito, izrazito negativno naravnan. Spomnite se, tudi takrat ko ste bili na oblasti, kaj ste vse naredili negativnega. Celo državne pokojnine ste pobrali tistim najnižjim slojem, tistih 180 evrov ali koliko, pa do danes še nihče ni pobral premoženja, ki je bil pridobljen v teh raznih tajkunskih zgodbah in tako dalje. Na tem področju se da še marsikaj narediti, ne pa tako, kot ste se lotili vi zadeve. Ne rečem, da mogoče kdaj, mogoče kasneje, mogoče s kakšnim drugim procentom, ampak najprej ste realizirali to, kar vam je vaš oče, ustanovitelj vaše stranke, govoril vseskozi, to je bila tudi njegova parola v predvolilni kampanji, "mi bomo dvignili DDV". In edino to ste do sedaj naredili. Jaz vam povem, da kakšen davek na nepremičnine, kot ste si ga zastavili, vam te državljanke in državljani ne bodo pustili. Sedaj seveda imate božji mir pred sindikalisti, ker je največji lobi, ko smo sprejeli proračun za to leto, torej največji lobi v visokem šolstvu je izkoristil tisto, česar ne bi smel, seveda so polnoletni, jasno, študente je sem pregnal, za roke so se prijeli in so plesali kolo okrog parlamenta in delali neznosni cirkus takrat okrog tega. Danes vam tega nihče ne dela, ampak to ni dobro. Morate se zavedati bistva: da niti vi, niti mi nismo kot vlada, kot ministri, kot predsednik ali predsednica vlade plačevali ne pokojnin, ne socialnih transferjev in tako dalje, ne eden ne drugi ne plačujemo javne porabe, ampak vse to plačuje slovensko gospodarstvo, kolikor ga pač je. In to gospodarstvo tone. S tem vašim rebalansom se res bojim, da ste mu zadali zadnjo smrtno rano, ko jemljete sredstva tako na investicijah, kot evropska sredstva za raziskave in razvoj. Nikakor se ne strinjam tudi z razmišljanjem kolega Frangeža. Ko smo mi pripravili in ko smo bili odgovorni za vodenje, nismo vzeli po 20, 30 %, kar se je zgodilo v Grčiji, ampak postopoma z manjšimi koraki, seveda korak 0,8 % pa ni korak v primerjavi s 40, 30%. Ampak bojim se pa, da prav zaradi takšnega načina pa boste žal pripeljali do tega, da ne bo potem več druge poti. In kaj boste potem naredili? Ali bo potem šla koalicija narazen zaradi tega? In na koncu boste rekli, ja, saj, zadolževali smo se, ameriške dolarje smo porabili, kakor rečejo, dokler je kaj v koritu, so pač vsi zraven, ko pa je korito prazno, potem pa se zbeži od tam in se pusti "kuda koji, mili moji". To je sigurno najslabša možna pot. Zato še enkrat, kolegice in kolegi, v Slovenski ljudski stranki vas še enkrat pozivamo, to, kar smo naredili tudi včeraj na novinarski konferenci, da se usedemo skupaj in da vsebinsko poskusimo skupaj najti rešitve. Definitivno niso rešitve na obremenjevanju slovenskega kmeta, podeželja, teh podjetnikov, ki še jih imamo, gospodarstva, in na drugi strani povečevanje javne porabe. To niso rešitve. Tako kot sem pred tremi leti opozarjal, da na način, ko se eno leto ni pripravil razpis, to je bilo takoj na začetku prevzema Pahorjeve vlade leta 2009, kolega Dejan Levanič se bo spomnil, celo leto sem opozarjal na peti javni razpis, ki ga ni bilo celo leto. Sedaj se dogaja to, kar se pač dogaja, obdobje se izteka, denar bo ostal žal tam, ne tam, kjer bi moral, moral bi biti tu. In govoriti, to pa se mi zdi otročje, da bo poraba evropskih sredstev letos tudi približno tako velika, celo nekaj večja, kot je bila lansko leto. Ja, gospa državna sekretarka, zato ker se v letih 2009, 2010 in 2011 se na tem ni nič delalo oziroma se je premalo delalo. In v tistih letih, ki so bila ključna leta, se ni pripravilo za koriščenje sredstev. Preberite si, poznate pismo ministra Gjerkeša, kasneje bom tudi jaz kaj o tem povedal. V tem je bil problem in na to smo opozarjali takoj že v letu 2009. Če ste vsaj malo odgovorni do državljank in državljanov, potem boste zavrnili ta rebalans in bomo do konca meseca sedeli skupaj, naredili ekspertne skupine in potem pogledali, kako in kaj ter skupaj sprejeli rebalans proračuna in nastavke za drugo leto. 31. decembra 2013 se ne konča svet, ampak bo treba delati in živeti naprej. Kako? Niti z enim stavkom nihče ni povedal, čeprav je še manj kot pol leta pred nami. Če boste sprejeli te ukrepe, pa bodo to vaši ukrepi, ki Slovenijo peljejo po napačni poti in se ne bodo izpolnile besede izpred leta dni zdajšnje predsednice vlade, ko je rekla: "Mi še vedno verjamemo, da je Slovenija država možnosti in priložnosti. Za Slovenijo še vedno obstaja upanje, samo pravo pot je treba ubrati." Možnost imate, roko vam ponujamo, vi pa izbirate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Pukšič, jaz vam ne morem sedaj replicirati, ker vodim sejo. Gospa Maša Kociper ima besedo.
Hvala lepa, predsedujoča. Kaj blazno novega v zvezi s tem rebalansom seveda ni mogoče po teh urah razprave več dodati. Sploh glede na to, kar je povedala gospa predsednica Vlade, gospod minister za finance in gospa državna sekretarka z Ministrstva za finance, zato mogoče zlasti nekaj odzivov na razpravo, ki je potekala. Prvo se mi zdijo na mestu opozorila vseh tistih poslancev zlasti naše stranke, da ne govorimo o proračunu, kot bi bilo mogoče sklepati iz razprave številnih drugih poslancev, ampak o rebalansu. Gospod Šircelj kot strokovnjak za to področje je prav lepo razložil, kaj kakšna beseda pomeni. In rebalans pomeni popravek proračuna. Se pravi popravek proračuna, o katerem je govora danes, pač ne more biti vseobsežen dokument, s katerim nova vlada, ki dela šele tri mesece, kaže svoje glavne strateške in razvojne usmeritve. Ne. Gre za dokument, ki resnično popravlja prejšnji proračun, ki pa je po našem mnenju, to smo večkrat povedali, že takrat, ko smo bili opozicija, nerealen in prenapihnjen. Predsednica Vlade in državna sekretarka sta povedali, da je razlog za takšno stanje proračuna tudi znova poslabšani gospodarski situaciji, zlasti pa v nerealnem planiranju prejšnje vladne koalicije. Tudi če bivši koalicijski poslanci, sedanj opozicijski, jokajo in vpijejo, naj se nehamo zgovarjati na prejšnjo koalicijo, se je tukaj pač treba, kajti ta rebalans delamo zaradi tega, ker njihov proračun ni realen in je prenapihnjen. Kaj pomenita ti dve sila kunštni besedi "nerealen in prenapihnjen"? Pomenita, da so v maniri verjetno nekega tolaženja državljanov predvideli, da bo prišlo v proračun več prihodkov, kot jih je prišlo. In ta odstopanja niso minimalna, ampak, kot je povedala predsednica vlade, 600 milijonov evrov manj je prihodkov, kot je bilo predvidenih. Na drugi strani je ta isti proračun predvidel veliko manj odhodkov, in to celo na področju zakonskih in drugih obveznosti, kot so pokojnine in pa denar za obresti, 140 milijonov evrov primanjkuje v proračunu za pokojnine in 122 evrov za obresti. To pomeni 20-odstotno napako, če tako rečemo. Mi v Pozitivni Sloveniji seveda razumemo, da proračun vedno pomeni planiranje in da so neka odstopanja možna in logična. Vendar pa ne v tako visokem znesku. Takole narediti proračun preko prsta s takimi nerealnimi predvidevanji, je povedala naša predsednica vlade že kot opozicijska poslanka, je lahko, težje pa je narediti realen proračun ali v tem primeru realni rebalans, kar se pa trudimo narediti sedaj. Je pa to treba narediti, ker proračun ali rebalans diktira državi dinamiko odhodkov in zadolžitev ter izvajanje zakonskih in tudi ostalih obveznosti. Če te stvari niso realne in ne štimajo, se problemi kopičijo in v določeni točki eskalirajo. Tako da ta rebalans je nujno potreben. Vsi pozivi, kam se nam mudi in kaj je treba narediti, so popolnoma nepotrebni in neprimerni in je treba čim prej priti na realno stanje. Da je pa glede na situacijo v državi to rebalans, s katerim ni nihče zadovoljen, je pa dejstvo. Že tako je to vedno problem pri proračunu. Vsakdo bi si želel dobiti več, vsakdo bi želel, da se naredi kaj drugega, prioritete različnih delov družbe so različne, nekaterim se zdi najpomembnejše izobraževanje, drugim investicije, tretjim kultura in tako dalje. Nikoli ne bodo vsi zadovoljni. Proračun pa ni spisek želja, ker je vedno navzgor omejen s tem, kar je in kar je mogoče porabiti. Tako mi nismo nič kaj posebej šokirani, da tudi s tem rebalansom nihče ni zadovoljen, ker tudi mi nismo zadovoljni. In bi si želeli, da bi vsi skupaj živeli v državi, kjer bi bilo denarja na voljo več. Ampak ga ni. In tudi zadolževanju se počasi bliža konec. Ker, kot se vsi strinjamo, zadolževanja pod takšnimi pogoji dolgo ne bomo več zdržali. Tako jaz ko mnogi v Pozitivni Sloveniji smo prav žalostni in jezni, da smo v poziciji, ko prvič v življenju naše stranke vodimo vlado, da moramo sprejemati tako nepriljubljene ukrepe. Ukrepe, ki niso nikomur všeč, še najmanj pa nam. Ukrepe, ki pomenijo ali poseganje v pravice ali pa večanje recimo davkov in drugih obveznosti prebivalstva. In res ne vidim druge možnosti v taki situaciji, ko je to treba narediti, da se išče kompromis med obojima. In to je to, kar dela Pozitivna Slovenija in kjer tudi vidimo mesto naše stranke. Na eni strani imamo opozicijske kolege, ki bi posegali brezkompromisno v pravice, zlasti ko oni vodijo vlado, brezkompromisno, kar bi posledično pripeljalo do tega, da ta država ne bi bila več to, kar je. Da jim ta država, takšna kot je, niti slučajno ni všeč, vemo. To so jasno povedali med drugim na zadnji izredni seji. Njim ta država ni všeč, menijo, da je slaba, ne vem, kakšne vse žaljive besede smo slišali o naši državi, o njenih funkcionarjih, o skupni preteklosti in tako naprej. Treba jo je radikalno predrugačiti in narediti drugačno, zato nič hudega, če posekamo vse pravice in posežemo za nazaj brezkompromisno v vse, kar je bilo narejeno – itak je bilo narejeno narobe. To je na eni strani. Na drugi strani imamo kolege, ki so več let soustvarjali to državo v okviru svoje stranke in razumljivo je, da se težko odpovedo temu, kar so skupaj soustvarili. Nekateri še vedno živijo v veri, da je lahko vse tako, kot je bilo, da nivoji pravic lahko ostanejo taki in da se v čisto nič ne poseže. In vsi bi si želeli, da je tako. Enostavno to žal ni več mogoče. Ti časi so minili in tudi iluzija, da je kriza nekaj prehodnega, kar moramo stisniti, se malo zadolžiti in bo minilo, te iluzije so skopnele. Zato se v Pozitivni Sloveniji vidimo v neki sredini med tema dvema recimo pozicijama in iščemo kompromis, skupni kompromis v smeri, da ne damo socialne države. Nikakor. Želimo, da se nivo pravic čim bolj ohrani, vendar na nekem evropskem nivoju, hkrati pa ne pristajamo na to, da lahko velik del prebivalstva, pa ne mislim velik v smislu absolutnega števila, ampak vse preveč ljudi ta sistem izkorišča. Naša politika je usmerjena v to, da se zlasti okrepi tudi sistem kontrole, se pravi, da so do socialnih pravic upravičeni tisti, ki to res potrebujejo. Taki ljudje, ki sami ne zmorejo zagotoviti eksistence iz nekih utemeljenih razlogov, ne smejo obstati ob strani. Je pa vse preveč v tej državi nekih ovinkov, ki naš dobro razvit socialni sistem zlorabljajo. To so vsi tisti, o katerih tudi vi poslanci radi govorite v smislu, da se z BMW-jem pripeljejo pred vrtec, tam pa imajo vsi njihovi trije otroci brezplačni vrtec, in še bi lahko naštevali. Težko je krmariti med tema dvema skrajnostma in sploh težko je pričakovati, da bi bil kdorkoli tukaj zadovoljen, težko je pa tudi poslušate razprave nekaterih poslancev, kaj vse bi bilo treba narediti, in to poslancev, ki prostodušno povedo, da so v parlamentu 17, 20 let, v tej ali oni koaliciji vodili vlado v času svetih krav itn. Zakaj potem niso vsega tega naredili, če je tako zelo preprosto? To se vedno znova sprašujem. So na vladi, naredijo neke stvari, ki se ne izkažejo za dobre, kajti kot družba se ne premikamo z velikimi koraki naprej, potem pa, ko pridejo v opozicijo, pa spet – kaj bi bilo treba, kaj bi bilo treba, naredili pa niso nič! Pa ne mislim samo na velike stranke, ki nosijo največjo odgovornost, in včasih vidim, da nas SDS razume, kaj pomeni nositi odgovornost. Najlažje je seveda govoriti malim strankam, ki nikoli ne nosijo tiste glavne odgovornosti. SLS je včasih v eni koaliciji, včasih v drugi in polni ust, kaj je treba narediti in kaj bi morali narediti in kako smo vsi bedaki, da tega ne naredimo. Težko je pa potem to v življenju res narediti. In ko sem poslušala kolega v njegovi 20-minutni razpravi o tem, kako nam ponujajo roko in zakaj je vendar ne sprejmemo itn., bom povedala še nekaj stvari s področja, ki ga malo bolj poznam. Če ti nekoga ves čas žališ, ponižuješ, natolcuješ, kriminaliziraš, sprožiš pri njem, velja v teoriji, negativna čustva. In negativna čustva onemogočajo racionalen, normalen dialog. Če vi nas ves čas žalite, kako je Pozitivna Slovenija nesposobna, sami kriminalci, ne vem, gnojna bula smo danes že, potem, kolegi, ne morete od nas pričakovati enega dialoga, ker tako ne gre. Mi poskušamo biti spoštljivi in se z vami pogovarjati na nekem nivoju, ki bi dolgoročno te naše slabe odnose v parlamentu in v družbi saniral, ne pa, da prilivate ta strup, to kislino na ogenj tega sovraštva, da se razkol v družbi med ljudmi samo povečuje. In to je razkol na vseh nivojih: med realnim sektorjem in javnim sektorjem, med kmeti in delavci v mestih oziroma na urbanem področju, potem med upokojenci in mladimi. Med vsemi nivoju prebivalstva poskušate delati razkol. To je narobe. Zadnjič je minister Pličanič pri zaključku zakona o sodiščih rekel, da "nas bo rešilo zeleno in pristni človeški odnosi" – in sem se sama pri sebi nasmehnila – ,pa dobro, kaj ima to z zakonom o sodiščih in sodniški službi? Potem sem pa doma razmišljala. Točno to nas bo rešilo – pristni človeški odnosi, da se bomo sposobni pogovarjati in preiti razlike med nami v smislu kompromisa, za katerega zdaj vsi vidimo, da je nujen. Denarja ni več, zadolževanja pa tudi ni več. Se pravi, samo znotraj tega, kar imamo, se je mogoče čim pametneje odločati. Nekaj malega pri davkih, pri prihodkih, nekaj malega pri pravicah. To je politika, ki jo zagovarja Pozitivna Slovenija; politika dogovora in kompromisa, ki ga dnevno izkazuje predsednica Vlade. Če kaj spoštujem pri njej, je to njena sposobnost, kako se je sposobna pogovarjati in voditi dialog. Ta pristop se že vidi na vseh nivojih, tudi v javnosti, kjer se je situacija vsaj nekoliko pomirila, čeprav ljudje, glede na to, kako je, ne morejo biti zadovoljni. Svojo razpravo zaključujem s tem, da je ta rebalans v bistvu res gašenje požara. Po mnenju nekaterih kolegov je premalo ambiciozen pri zmanjševanju odhodkov – eni bi zmanjšali več, po mnenju drugih je premalo optimističen – bi si še vedno zagotavljali nek nivo pravic, upajoč na, ne vem, nek čudež, ki se bo zgodil, nekje v sredini pa je verjetno rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ime gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Najprej bi rad povedal, da v parlamentu morajo sedeti ljudje, ki ne smejo biti obremenjeni s čustvi in z vsem, ko gre za sprejemanje rešitev, ki so nujno potrebne in ključne za funkcioniranje države. Mislim, da smo tukaj ljudje za to in s tem interesom, da sprejmemo rešitve, ki so potrebne in najboljše za vse državljanke in državljane Republike Slovenije, ne pa to, kako kot pripadniki neke stranke gledamo na neke stvari. Takšna diskusija se mi zdi kar precej nekoristna. Danes je bilo kar veliko stvari rečenih. Najprej bi rad povedal, da kot vsi tukaj, ki smo v parlamentu zbrani, točno vemo, da se proračun sprejema za celotno leto, celotno letno obdobje. To je storila tudi 2012 vlada Janeza Janše. Ker je bilo danes veliko govora, da je bil proračun za leto 2013 slabo pripravljen, predimenzioniran, prenapihnjen, nerealen in tako dalje. Osebno sem prepričan, če ne bi prišlo do rušenja vlade Janeza Janše, bi bila zagotovo situacija zdaj popolnoma drugačna. Če bi proračun izvajala vlada Janeza Janše, ki je imela jasno strategijo, jasne ukrepe in jasne cilje, bi bil proračun popolnoma uresničljiv in ta rebalans na tak način, kot ga zdaj pripravljate, ne bi bil potreben. Toliko velikih besed! Če bi sedanja vlada oziroma koalicija bila sposobna in se ne bi zgodilo to, da nima strategije, nima jasnih ukrepov in jasnih ciljev, kako peljati Slovenijo naprej, si seveda takrat ne bi smela privoščiti rušenja vlade Janeza Janše. Takrat sem bil prepričan, in tudi to sem takrat rekel in to ponavljam, to je bila največja napaka v tistem danem trenutku, ko smo čisto vsi, ki sedimo v parlamentu, zelo dobro vedeli, kaj se dogaja na mednarodnih trgih, kaj se dogaja z gospodarstvom v naši državi in tako dalje. Ampak ne glede na vse to, zaradi prevelike želje po oblasti in moči je šlo takrat kar nekaj strank v parlamentu rušiti vlado Janeza Janše, zato smo danes tukaj, kjer smo. Zato smo danes tu, kjer smo. Kako zdaj lahko vsi gledate v tla, ali skoraj vsi, hvala bogu, nekateri ste zdaj pogledali gor, ko točno veste, kateri je temeljni razlog za problem, pred katerim smo?! Temeljni razlog za problem, pred katerim smo in pred katerim je tudi ta država! Koliko denarja in delovnih mest je padlo ravno zaradi tega, koliko višje obresti plačujemo na mednarodnih denarnih trgih in tako dalje, da ne bi razlagal, da ne bi šel po podrobnostih. To zelo dobro veste vsi. Še enkrat bi rad zelo jasno povedal, povedal sem že velikokrat v parlamentu eno in zelo pomembno stvar: ni mogoče porabiti več, kot pridelamo. Pojdite v družinski proračun, pojdite na kmetijo, pojdite kamor koli hočete in boste videli, če zaslužiš 500 evrov, jih ne moreš porabiti 700, ne moreš. Če jih porabiš, lahko to storiš na način, da se zakreditiraš, dva, tri, štiri, pet, šest mesecev, in potem je enkrat s kreditom konec, kredita ni več, moraš plačati obresti, moraš plačati boniteto in preživeti moraš. To vsak navaden človek ve – vsak! Mi se pa tu v parlamentu sprenevedamo in Vlada se spreneveda in vsi se na veliko sprenevedamo in vedno znova in znova še porabimo več, kot pridelamo. In točno vemo, kaj je treba storiti. Če bi storili tisto, kar vemo, kar je treba nujno spremeniti, bi brez problema stopili skupaj, sem prepričan, ne bi bilo nobenih prepirov med nami; in ni pomembna politična pripadnost. Slovenskega naroda ne zanima, kdo je v SD, SDS ali v Združeni listi ali pa Virantovi listi in tako naprej. To ljudi ne zanima! Ljudi zanimajo rezultati in koliko jim ostane v denarnici. To je temeljno in ključno vprašanje. S tem rebalansom proračuna se zmanjšujejo sredstva za investicije. Tudi se zmanjšuje sredstva za investicije v lokalnih skupnostih za 70 milijonov evrov. Prav tako iz tega rebalansa izhaja, da bo zmanjšano črpanje sredstev iz evropskega sklada. Točno vemo, da je sedaj, 2013, zadnje leto finančne perspektive, in točno vemo, kako bi morala država ravnati, da bi se morala maksimalno angažirati, da bi počrpala iz evropskih skladov čim več sredstev, ker to je tisti edini sveži denar, ki v tem trenutku prihaja v Republiko Slovenijo – in nič od tega! Poglejmo zadevo na drugi strani. Imamo nove davke, zvišanje DDV, pripravlja se davek na nepremičnine, torej povišanje plačila katastrskega dohodka, potem sem včeraj poslušal, da je možen celo krizni davek do konca leta, potem povišanje kazni na področju gozdarstva, potem zvišanje plačila dohodnine in tako naprej in tako naprej. Če mislite, da bo država na ta način, da na eni strani povišuje davke, ki imajo za posledico tudi manjšo potrošnjo, povečanje nekonkurenčnosti slovenskega gospodarstva, in na drugi strani zmanjšanje investicij in dotok evropskega denarja v slovensko blagajno, kar ima poleg ostalih posledic tudi nadaljnjo padanje delovnih mest, namesto potrebnih novih delovnih mest. Še tretja stran; da se javna poraba povečuje, namesto znižuje. Če kdo v koaliciji in v Državnem zboru verjame, da je takšen rebalans prava rešitev oziroma prava pot za izhod Slovenije iz krize, se hudičevo moti. Jasno je, da so rešitve, ki jih predlagate, v škodo velike večine državljank in državljanov Republike Slovenije, zato bi bilo prav, da takšno škodo nehate delati in da sprejmete odločitve, ki bodo koristile večini državljank in državljanov Republike Slovenije. Mislim, da veste, kaj to pomeni. Če želimo, obstaja še vedno dovolj manevrskega prostora, da stopimo skupaj, še vedno obstaja, in da se nehamo deliti. Cel kup je takih ključnih projektov, ki bi jih morali izpeljati, zato da to državo potegnemo iz tega začaranega kroga. Ampak, zagotovo, še enkrat lahko z vso gotovostjo trdim: ne na takšen način, kot ste ga predlagali. Dovolite, da se usedemo skupaj in skupaj najdemo ustrezne rešitve. Ko je vlado vodila Slovenska demokratska stranka in Janez Janša, smo imeli jasne cilje, tako kot sem rekel, in jasen izhod iz krize. Jasen! Če bi del tega upoštevali, kar predlagamo, in to, kar delate sedaj vi, če bi našli neko skupno pot, sem prepričan, da bi bilo tudi mogoče v nekem časovnem obdobju poiskati neke ustrezne rešitve izhoda iz krize za slovenski narod. Če pa gre zadeva po tej poti, kot gre sedaj, pa sem prepričan, da se bližamo tistemu, česar si nihče v tej Sloveniji ne želi. Nihče! Mislim, da se bližamo bankrotu naše države; in to je tisto, kar je najslabše! Danes je eden izmed mojih prijateljev že opozoril, da bodo ljudje to začutili takrat, ko več ne bo prvega v mesecu pokojnine pa petega ne bo plače za vse javne uslužbence in tako naprej. Takrat bo nastopilo alarmantno stanje. Prosim vse tiste, ki imate sedaj v rokah možnosti in lahko vplivate na to, da naše države in naših ljudi ne pripeljete do te situacije. Ne pripeljete do te situacije, ker to bi bila potem – pa saj veste, kaj to pomeni, če bi se to zgodilo. Ko smo se v Sloveniji osamosvajali, smo imeli jasen cilj, kaj želimo, uspel nam je prvi korak, uspel nam je drugi korak, želimo si še tretjega, da bi bilo življenje državljank in državljanov Republike Slovenije vsaj normalno, če že ne zelo dobro in kvalitetno. To bi lahko storili, če ne bi imeli v ozadju toliko tistih botrov, posameznikov, lopovov in ravbarjev, ki so to državo pripeljali do te točke, da jo mora ponovno danes sanirati ubogi človek, kmet, delavec in tisti, ki imajo plačo in pokojnino tristo, štiristo, petsto evrov. To je sramotno, kako daleč so nekateri posamezniki in nekateri elitneži, povzpetneži pripeljali to deželo. Kako dolgo bomo še čakali, da bomo temu naredili konec? Povejte mi, kako dolgo še. Kako dolgo nas bodo še gledali ljudje? Kako dolgo? Za vse nas velja tukaj, ne glede na to, na kateri poziciji ste vi. Za čisto vse velja enako. Temu je treba narediti konec. Ta problem z našimi bankami – kako dolgo bomo še čakali, da ta problem razrešimo? Kako dolgo bomo še čakali, da bodo naši mali podjetniki, srednji obrtniki in podjetniki in tudi večja podjetja lahko normalno zaprosila za kredit in dobila denar, da bodo začela lahko funkcionirati in da ne bodo padala iz dneva v dan? Pojdite si pogledat, zdrava podjetja padajo, zdravi obrtniki in podjetniki padajo! Pogovarjajte se z njimi, pa vam bodo razložili, kakšni so razlogi! Ko ste pripravljali vso to strategijo, vse te obdavčitve in tako naprej, bi bilo prav, da bi pred tem vse te okoliščine upoštevali in poiskali rešitve, ker točno veste, od česa živimo v tej državi. Ne živimo od tega, o čemer tukaj razpravljamo, živimo od tega, kar se dela; kar se dela v tovarni, kar delajo tisti delavci, ki proizvajajo in tako naprej. Od tega živimo, ne od tega, kar govorimo! Beseda je premalo za to, da bi lahko ljudje preživeli. Zato je dobro, da bi velikokrat – in bi bilo prav, če smo bili že izvoljeni –,prisluhnili ljudem, da nam oni povedo, kaj potrebujemo, da gospodarstveniki povedo, kaj potrebujejo. Povedali so že stokrat! Cel kup teh priročnikov, ki nam jih Gospodarska zbornica pošilja v parlament, imamo na mizah. Najmanj, kar bi pričakoval, je, da bi vladne strukture in tisti, ki ste odgovorni, vsaj ta priročnik prebrali pa videli, kaj je tam zapisano. Ne pa, da se sprejemajo rešitve, ki so diametralno nasprotne od tistega, kar pišejo gospodarstveniki, podjetniki in obrtniki. Mislim, da bi bilo treba temu enkrat narediti konec. Pa res vas prosim, če vidite, da ne obvladate stvari, če vidite, da nimate pravega pogleda ali pa pravega pristopa; ali ga spremenite ali pa dajte možnost, da bodo to državo peljali tisti, ki res imajo jasen cilj, jasno strategijo in točno vedo, kaj hočejo. Tudi, da ne bomo vsi v tem parlamentu osovraženi, ko vsak dan berem v časopisu, da smo sami skorumpiranci [[...]]Osebno se ostro distanciram od tega, ker je to sramotno, kar zadnje čase berem po časopisih, da smo vsi sami lopovi, da smo vsi podkupljivi in tako dalje! To je sramotno. Tega nikoli nisem počenjal in pred celo slovensko javnostjo moram povedati to, kar mi je ležalo na srcu. Sramotno je, da vsi, ki sedimo v istem parlamentu, pademo v isti koš, ne glede na to, kdo je kriv in kdo ni kriv. To ni prav in ni pravično. Zato verjamem, da bodo ljudje v nekem časovnem obdobju razsodili – ne po strankah, ampak po ljudeh; tistih, ki delajo resnično z dušo in srcem za njih, in tistih, ki delajo za svojo rit, za svoje debele žepe in za svoje milijone. Tudi v našem parlamentu sedi kar nekaj ljudi, ki imajo debele milijone, ali so sedeli, da ne bo napačna trditev. Žalostno je, ker danes veste, kako težko je priti do milijona evrov, kako težko si ga je priboriti, sploh po pošteni poti. Za zaključek: tega rebalansa ne bom podprl, nikakor ga ne bom podprl zaradi tega, ker mislim, da je v škodo večine državljank in državljanov Republike Slovenije in bo poslabšal stanje v tej državi. Tega si pa v tej dani situaciji nikakor ne morem želeti, zato tudi tega rebalansa na takšen način ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa, gospod Pojbič. Razpravo pa bo nadaljeval mag. Marko Pogačnik.
Predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Uvodoma je treba poudariti, da je bil proračun Republike Slovenije za leto 2012 narejen približno v mesecih oktobra in novembra, ko je bilo dejansko drugačno makroekonomsko okolje in tudi tedanje napovedi so bile bistveno drugačne, kot so bile sedaj. Glede na spremembo makroekonomskega okolja in na drugačne napovedi je bilo pričakovati, da bo morala sedanja vlada Alenke Bratušek priti v parlament z rebalansom proračuna, vendar ta rebalans proračuna, ko si ga pogledamo, je vsaj za mene ponovno eno veliko razočaranje sedanje vlade Alenke Bratušek, in sicer iz več razlogov. Preden se je vlada sestala, preden se je vlada usedla na svoje stolčke, smo lahko predvsem iz ust sedanje premierke Alenke Bratušek in sedanjega ministra za gospodarstvo poslušali, da bo rdeča nit te vlade razvoj gospodarstva, odpiranje novih delovnih mest, ustvarjanje konkurenčnega okolja za gospodarstvo in zagon novih investicij. Že v prvih tridesetih dneh, ko se je ta vlada usedla in ko je začela delati, se je izkazalo, da so besede nekaj, dejanja so nekaj drugega. Prvi ukrepi te vlade so bili dvig davkov; dvig davkov v breme gospodarstva, v breme davkoplačevalcev in v zmanjševanje potrošnje. Sledil je nov šok: rebalans proračuna. Ta rebalans proračuna je izrazito nerazvojno naravnan in jemlje dejansko večinoma denarja s področij investicij, kot sem pa že prej omenil, je pa ta vlada vedno govorila, ko je bila še v opoziciji, da je potreben zagon gospodarstva, potrebne so nove investicije, potrebno je zagotoviti okolje, v katerem bo gospodarstvo lahko delalo; sedaj, ko imate pa možnost nekaj narediti, pa delate v kontra smer. Še enkrat bom rekel, da je normalno in pričakoval se je rebalans proračuna glede na spremembe makroekonomskih okolij, na spremembo napovedi, vendar vsaj zame osebno je pa veliko razočaranje, da je prišlo do takšnega rebalansa, kot ga imamo sedaj na mizi. Ko se večinoma denar jemlje predvsem gospodarstvu, Ministrstvu za gospodarstvo se bo zmanjšalo v tem rebalansu za 13,2 %. To pomeni, da se mu vzame več kot 62 milijonov evrov. Na drugi strani, ko ste dvigovali davek na dodano vrednost, to je bil prvi ukrep te vlade, zgornjo stopnjo za dve odstotni točki, spodnjo stopnjo za 1,5 – dobro v redu. Potihoma sem pričakoval in upal, da boste ta davek, ki ste ga dvignili, na nek način poskušali prihodke vrniti gospodarstvu, da boste vsaj en del prihodkov, ki jih poberete, ko obremenjujete gospodarstvo, vrnili z nekimi novimi investicijami. Ne! Še več, gospodarstvu še dodatno jemljete sredstva. Obljubljajo in napovedujejo se novi davki, napovedujete nepremičninski davek, veliko je bilo govora o kriznem davku. Vse to so ukrepi, ki dejansko dušijo gospodarstvo, ki zmanjšujejo družinske proračune in ki na noben način ne bodo mogli reševati gospodarstva in te krize. Prepričan sem, da ta rebalans proračuna ne bo podjetja razbremenil, temveč jih bo dodatno obremenil, ta rebalans proračuna ne bo odpiral novih delovnih mest in ta rebalans proračuna ni izhod iz krize. Treba je poudariti, da Vlada tudi povečuje trošarine, tudi včerajšnje povečanje naftnih derivatov tako kaže, kljub temu da so mehanizmi jasni. Nedvomno je to, da se z vseh proračunskih postavk vidi, da je trošarinska politika napačna. Trošarine povečujemo, prihodki v proračun so pa nižji. To pomeni, državljanke in državljane Republike Slovenije bremenimo, proračun ima pa manjše prihodke. To ni ustrezna politika. Dvigujete RTV prispevek, veliko je bilo govora o tem, zakaj se RTV prispevek dviguje, da bo RTV lahko normalno deloval, da bomo lahko gledali normalen program. Zdaj pa beremo, da pa ukinjate oddaje; ukinjate pa tiste oddaje, ki niso vam všeč. To ni dobro. V zadnjem obdobju smo poslušali, predvsem s strani predstavnikov Vlade in predstavnikov koalicije. Pri eni besedi sem se zamislil, večkrat ste začeli uporabljati termin "stabilizacija". Stabilizacija je termin, ki mene spominja na začetke osemdesetih let, ko smo govorili o ekonomski stabilizaciji pod vodstvom in taktirko Milke Planinc. Ekonomska stabilizacija nam je prinesla veliko negativnih stvari, bili smo brez pralnega praška, bili smo brez naftnih derivatov, imeli smo par nepar; imeli smo bone, imeli smo depozite za odhod čez mejo in skrbi me, da se bo zdaj ta politika nekako tudi nadaljevala. Na drugi strani pa ta rebalans proračuna na drugih zadevah zvišuje zadeve; zvišujete plače javnega sektorja za sedem milijonov, povečujejo se odhodki za pokojnine, predvidevam, da gre tukaj za privilegirane pokojnine, in zvišujejo se odhodki za nekdanjega predsednika države. Zmanjšujete pa odhodke predvsem na področju investicij, na področju gospodarstva. Dolgo časa je bilo govora in še danes smo večkrat slišali, da je bil ta proračun pripravljen nerealno in tudi takrat, ko je bila Pozitivna Slovenija in Socialni demokrati v opoziciji, da je ta proračun nerealen. Če bi bil ta proračun res tako nerealen, kakor vi danes govorite, potem odhodkov tega proračuna ne bi zmanjšali zgolj za 0,26 % oziroma za približno 25 milijonov. Večkrat danes je bila zanimiva razparava kolegice Kociprove, kako bi morali stopiti skupaj, kako se SDS obnaša, ko je v poziciji, ko je na vladi, pa drugače, takrat smo izjemoma pametni [[...]]Zdaj pa mene zanima, poslanke in poslanci SD in Pozitivne Slovenije, koliko se čutite odgovorne za rebalans tega proračuna? Kajti v tem proračunu in rebalansu je ogromno stvari, ki gredo na račun povišanih odhodkov za obresti in zadolževanje Slovenije. Eno leto ste potrebovali, da ste potrdili fiskalno pravilo. Vlagali ste referendume na slabo banko, vlagali ste referendume na upravljanje državnega premoženja. Vse te zadeve so pripomogle, da je Slovenija kot država izgubila bonitetne ocene, da smo se zunaj morali dražje zadolževati. Nedvomno je SDS načelna stranka, tudi v opoziciji smo fiskalno pravilo potrebovali. Vi ste pa potrebovali eno leto, eno leto, da ste prišli do tega spoznanja! Marsikaj je tudi na račun vaše politike kot politike opozicije, da je do tega rebalansa moralo priti. Zaskrbljujoče je predvsem to, da se v veliki meri znižujejo sredstva za izvajanje evropskih projektov in evropskega denarja. To bi morala biti rdeča nit, rdeča nit zagona slovenskega gospodarstva in napajanja proračuna, vi pa znižujete ta sredstva! Vprašal bi državno sekretarko in Vlado naslednje: Minister Šušteršič je z Evropsko investicijsko banko decembra podpisal pogodbo o možnosti kredita za 500 milijonov evrov. 500 milijonov evrov izključno za strukturne projekte. Ta denar, če bi ga Slovenija jemala na trgu, bi bil za približno 260 milijonov evrov dražji. Kaj se dogaja s tem kreditom? Zakaj zmanjšujete črpanje evropskih sredstev, če imate v predalu pogodbo za 500 milijonov evrov, ki omogoča kredit za 25 let z moratorijem 7 let in zelo nizko obrestno mero!? Imam občutek, da niste sposobni ali se pa ne znate iti. Znižujete ta sredstva, prej ste pa govorili o razvoju investicij in vsega tega. Vse možnosti imate, jih pa ne izkoriščate. Kaj ste naredili z izterjavo davčnega dolga? Davčni dolg v Sloveniji je več kot 950 milijonov evrov. 950 milijonov evrov!, Kot beremo, se je v zadnjem mesecu ta davčni dolg še povišal. Proračun bi bil v presežku, če bi znali pobrati samo davke, ki so jih nekateri dolžni. V presežku! 950 milijonov so podjetja in razni posamezniki dolžni Sloveniji. Ti posamezniki se vozijo s prestižnimi avtomobili, uporabljajo prestižne jahte, živijo v prestižnih nepremičninah, ljudje, ki pa zaslužijo 500 evrov, pa plačujejo to krizo. To ni dobro. 950 milijonov evrov nepobranih davkov! Spoštovana državna sekretarka, komentirajte! Polovico teh sredstev, če bi jih dobili nazaj, bi bilo verjetno zelo dobro. Pogodba z Evropsko investicijsko banko, ki ni izkoriščena, v višini 500 milijonov evrov. Možnosti je veliko. In ne govoriti, da opozicija samo negativno govori! Dajemo vam predloge. Kar je zame najbolj moteče, je, da bo jutri v časopisu pisalo: "Državni zbor sprejel rebalans proračuna." Ni res! Ta rebalans proračuna, ki ni razvojno naravnan, ki ni v dobro gospodarstva, bo sprejela sedanja vlada in sedanja koalicija. Osebno takšnega rebalansa proračuna ne bom podprl, kajti ta rebalans je izrazito negativno usmerjen do gospodarstva, izrazito negativno. Edini izhod iz krize je pa seveda zagon gospodarstva. Imate še možnost z določenimi amandmaji to zadevo sanirati. Zaskrbljujoče je predvsem tudi to, da v medijih, pa tudi verjetno realna situacija je, lahko beremo, da bomo pa v zgodnji jeseni na mizo dobili nov rebalans proračuna. Tudi minister za gospodarstvo, ki ga danes žal ni več z nami, na Odboru za gospodarstvo tega ni zanikal. Nedvomno najbolj jasen signal je pa signal Evropske komisije izpred dveh dni. Mislim, da glavnina teh očitkov in teh opozoril izvira iz tega rebalansa, ki ga je pripravila sedanja vlada. Tudi strokovna javnost, Gospodarska zbornica takšnemu rebalansu proračuna ni naklonjena. Temu ni naklonjena tudi Slovenska demokratska stranka. Povedali smo, da je ta proračun izrazito nerazvojno naravnan, možnosti imate, da se zadeva še izboljša. Kajti, treba je zaživeti gospodarstvo, gospodarstvu pomagati, ne pa gospodarstvo dušiti. Ta rebalans proračuna Slovenije iz krize ne bo popeljal, ta rebalans proračuna bo slovensko krizo poglobil; ta rebalans proračuna ne bo odprl novih delovnih mest in ta rebalans ni razvojno in ni ciljno naravnan. Hvala.
Hvala lepa tudi vam, gospod Pogačnik. Gospod Jožef Kavtičnik, imate besedo, izvolite.
Hvala lepa. Naj kar uvodoma povem, da bom podprl ta predlog rebalansa proračuna. To je odgovor na proračun, ki ga je sprejela prejšnja vlada. Mi nismo sprejeli prejšnjega proračuna in ga tudi nismo potrdili, pa je tudi pisalo v medijih, da je Državni zbor potrdil proračun. Danes, ko se odzivamo na proračun, ki ima določene vrzeli in ga je treba popraviti, slišimo od opozicije, kako smo nerazvojni, kako smo nehumani in tako naprej. Opozoril bi samo na Darwinov rek, ki pravi, da ne bodo zmagali najpametnejši in najmočnejši, ampak tisti, ki se najhitreje prilagodijo. Naša vlada se je morala prilagoditi nastali situaciji in tudi nastalim razmeram. Prepričan sem, da bo takšno in podobno prilagajanje potrebno in bom vesel, če bodo to spoznali tudi vsi drugi, ki danes sedijo tukaj v Državnem zboru, da se je treba neprestano prilagajati. Veliko govora je bilo o tem, da bi se usedli skupaj. Poslušajte, saj narazen nismo sedeli; sedimo skupaj tukaj, v Državnem zboru, pa na odborih. Veliko je bilo govora, veliko smo se pogovarjali. Saj se je o tem rebalansu veliko govorilo. Verjemite mi, da vse tisto, kar ste dobronamerno povedali – ne zato, da bi bili všeč –, se je in se bo tudi upoštevalo. Seveda, kar se da upoštevati. Evidentno pa je, da tukaj sedimo poslanci različnih pogledov, različnih političnih opcij. Ko ste vi pripravili proračun in so vaši pogledi šli v neko smer, smo tudi mi nasprotovali in vas opozarjali. Koliko ste upoštevali, se danes vidi, v kakšni situaciji je ta država. Nič niste upoštevali dobronamernih pobud in predlogov! In danes od nas zahtevate, da vam sledimo na poti, ki je šla v neko drugo smer – razgradnje socialne države. To ste želeli. Razgradnje javnega šolstva – želeli ste poseči v normativne dele; to, v kar mi ne posegamo. Sledimo temu, kar je sledila in spoznala Evropska unija in Evropski parlament. Evropski parlament je povečal sredstva za izobraževanje, kajti sledi temu, da je investicija v izobraževanje in v človeka najboljša naložba. In če kaj, potem smo sledili tudi mi v tem rebalansu. Za 22 milijonov se je povečala postavka na izobraževanju. To je vložek v človeka. Veste, poslušam, kako nas bo gospodarstvo rešilo – ne, rešili nas bodo ljudje! Pa ne samo tisti v gospodarstvu, ampak vsi skupaj. Veste, ko govorimo, da bo samo tisti delavec reševal, kapo dol vsem, ki delajo in prinesejo večjo dodano vrednost, ampak večjo dodano vrednost dajo tudi zdravniki, ljudje v izobraževanju, učitelji, kulturniki in tako naprej. Veste, največja dodana vrednost te vlade je, da ljudi ni več tako strah, ljudje niso znervirani, ampak danes sem spet slišal, kako strašite ljudi. Veste, ljudje, ki jih je strah, se ne počutijo dobro in niso tako produktivni. Kako priti iz krize? Vi ste govorili o investicijah, da se zmanjšuje investicije. Niti slučajno, ampak določene investicije, ki niso bile pripravljene, ki nimajo za sabo ustreznih dokumentov, tiste se ne morejo izvesti in se potem tudi evropska sredstva ne morejo črpati. Ne gre samo za evropska sredstva, ampak pri vsaki evropski investiciji oziroma investiciji, ki je donirana s strani kohezije, je treba dati tudi lastna sredstva. Teh v tem proračunu ni, kajti v proračunu, ki ste ga nam zapustili, je 600 milijonska luknja. Če te luknje ne bi bilo, bi tudi določene investicije, ki smo jih zdaj morali črtati, bile izvedene. Poglejte, na področju kulture so se preložile določene investicije v sanacijo sakralnih objektov, kar lahko počaka. Programi, ki pa se izvajajo, pa se niso krčili, celo 22 programov več je, čeprav je nekaj sredstev manj. Torej, prišlo je do dialoga med ministrom in izvajalci, da so lahko in da bodo lahko z manj naredili tudi več. In to je uspelo! In vedno uspe takrat, ko je primeren dialog, kadar je primeren odnos in kadar je dobro sodelovanje. To si želimo. Veste, ni vas treba biti strah in ne strašite ljudi, da nam je manj za ljudi, kot je to vam. Ravno tako imamo mi radi to državo in ljudi, kot jih imate vi, samo na drugačen način to pokažemo: ne s kaznovalno politiko, ampak s stimulacijo, motivacijo in primernim dialogom. Zato bom ta rebalans podprl, ne želim si pa, da bi ljudje dobili občutek, da jim kar koli s tem jemljemo. Veste, Evropska komisija in banke nam niso kar tako, zaradi tega, ker je predsednica vlade ženska, dale odlog za dve leti in posojilo. Če tega posojila naša država ne bi dobila, se danes ne bi pogovarjali o rebalansu, ki smo ga sami pripravili, ampak bi danes dobili na mizo rebalans trojke. Tako s tega mesta čestitam tudi Vladi in predsednici ter tudi ministru za finance. Hvala.
Hvala lepa, gospod Kavtičnik. Besedo ima gospod Branko Ficko, izvolite.
Hvala, predsedujoča. Lep pozdrav vsem. Zakaj rebalans oziroma boljši izraz je popravek proračuna za leto 2013, ki ga je pripravila prejšnja vlada? Včasih dobiš občutek, da se določajo kvote, koliko morajo posamezni koristniki porabiti. Ampak, s tem rebalansom se popravljajo postavke, ki jih je nepravilno ocenila oziroma planirala prejšnja vlada Janeza Janše. Kaj so, po moje, seveda delali narobe? Če so na odhodkovni strani sprejeli nekaj ukrepov, tudi pozitivnih, so prihodkovno povsem zanemarili, predvsem kar se tiče gospodarske dela, ter so z ukrepi povzročili še večjo gospodarsko recesijo, predvsem se niso reševala prezadolžena podjetja. Ocene kažejo, da bi do konca leta realizirali v globalu kar za 365 milijonov manj prihodkov od planiranih, od tega večji del cca 125 milijonov na račun dohodka pravnih oseb, kar je posledica nepravilnih ukrepov in porabe sredstev. S tem bi se seveda primanjkljaj povečal na 1,8 milijarde oziroma slabih 5 % BDP. Glavnina te luknje je pa tudi posledica štiri leta prepoznega reševanja bank. Kaj je lahko sploh naredila ta vlada v tej situaciji, če želi deficit spraviti pod 3 % BDP do 2015? Gospodarstvo je odvisno od reševanja bančnega sistema oziroma prevelike zadolženosti, predvsem pomanjkanja lastniškega kapitala, ter kratkoročno ne more pričakovati rezultata, seveda mora ta vlada povečati kratkoročno prihodke na drug način. Seveda je ta neljub, kot je dvig DDV, trošarin, ostalih davkov. Druga opcija bi bila na odhodkovni strani, znižanje javnih izdatkov: sociale, zdravstvo, šolstvo. Socialni izdatki so se predvsem povečali v obdobju 2008–2011 za ca 900 milijonov, v letu 2012 so se sicer zmanjšali za 150 milijonov. Največji delež tu predstavljajo pokojnine, ki so se v obdobju 2008–2011 povečale za ca 450 milijonov, v letošnjem letu pa zaradi ZUJF še za dodatnih 150 milijonov. Večja so seveda tudi nadomestila za brezposelne in ostale socialne izdatke, vemo, zaradi stečajev, ni novih delovnih mest in tako naprej. Naslednje področje bi lahko bile javne investicije in so, ki so se že v obdobju 2010–2012 zmanjšale za ca 500 milijonov, kar je imelo negativen vpliv na BDP. V letu 2013 se je dodatno zmanjšalo še za 150 milijonov. Potem se seveda vprašamo, kaj bi lahko znižali. Pokojnine? So že tako zamrznjene. Plače v javnem sektorju so se že dvakrat znižale, pod pogojem, da storitve morajo ostati na enaki ravni, tako da tukaj prav veliko prostora ta vlada nima. Res pa je, da so posamezni ukrepi nepopularni. Ko sem vas poslušal tudi na odborih, vse tiste, ki ste bili kreatorji v prejšnji vladi in ste tukaj že dolgo, mogoče celo predolgo, da je rebalans nerazvojno naravnan, da ne bo spodbujal gospodarstva in tako dalje, bi vas morali vprašati, kaj ste delali do sedaj, ko je bilo več denarja na razpolago. Tudi na gospodarskem ministrstvu, kjer sicer prihaja do 62 milijonov manj denarja, bi se potem lahko vprašali, kje so rezultati iz sredstev, ki ste jih imeli v lanskem letu. V kaj so se vlagala, kdo je delil, kako se je razdelil ta denar? Ker na koncu koncev štejejo samo delovna mesta in dodana vrednost. Konec koncev ne bomo pozabili izjave prejšnjega gospodarskega ministra, ki nam je celo leto govoril o posameznih paketih v smislu Božička oziroma je seveda zagovarjal gospodarsko politiko prejšnje vlade. Torej ocena stanja proračuna za leto 2013 bo razkrila mnogo razhajanj, katere je ocenila prejšnja vlada, in potrebno je bilo ukrepanje v okviru možnosti, da bi ta rebalans zagotovil javnofinančno stabilnost. To je poleg oživitve gospodarske rasti ena ključnih prioritet te vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Ob koncu tega kroga še gospa mag. Mateja Vraničar. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Nekatere izjave zahtevajo vsaj kratek odziv. Najprej, kar se tiče prihodkovne strani proračuna oziroma predlaganih sprememb na prihodkovni strani. V razpravi mi je bilo očitano, da nisem v svoji prvi razpravi omenila plana oziroma načrta povečanja prihodkov iz naslova DDV. Če ste me pozorno poslušali, sem prav ta učinek omenila in zaradi korektnosti informacije tudi javnosti je treba povedati, da se stopnje DDV res povečujejo za dve odstotni točki, kar se tiče splošne stopnje, vendar samo za "eno" odstotno točko pri nižji stopnji in ne za odstotno točko in pol. Nikakor pa pri tem rebalansu proračuna ni mogoče govoriti o učinkih, ki jih bo imela sprememba metodologije za izračun katastrskega dohodka ali pa kriznega davka. Slednji je sicer v programu stabilnosti napovedan, vendar za leto 2014, če ne bi bili dogovorjeni ukrepi na odhodkovni strani proračuna. Prav tako je treba jasno povedati, da se trošarine ne povečujejo. Načrt je bil, da se trošarine na električno energijo povečajo v okviru sprejetega proračuna, vendar prejšnja vlada tega ukrepa v decembru oziroma v januarju letošnjega leta ni realizirala, niti kadar koli kasneje, ta vlada pa se je odločila, da je povečanje trošarin na električno energijo, ki se je veliko porabi tudi v proizvodne namene, neprimeren ukrep z vidika ukrepov, ki naj čim manj prizadenejo gospodarstvo, in se je odločila za povišanje oziroma za poseg na tiste posredne davke, ki imajo vpliv sicer na končno potrošnjo, vendar najmanjši možni vpliv na gospodarske subjekte, ki lahko skozi sistem povračila oziroma odbitka vstopnega davka dobijo plačani DDV povrnjen iz državnega proračuna. Lahko se strinjam s poslancem, ki je v svoji razpravi omenil, da je natančno načrtovanje prihodkovne strani proračuna nehvaležen posel in marsikaj odvisen od predpostavk, na katere ni mogoče vplivati, vendar je hkrati omenil, da je pa mogoče zelo natančno načrtovanje odhodkovne strani. Zagotovo tudi na odhodkovni strani proračuna prihaja do situacij, ko vseh odhodkov ni mogoče načrtovati niti v zelo natančnih okvirih, nikakor pa si ne morem misliti, da je mogoče pozabiti na 140 milijonov transferov, ki jih je treba zagotoviti pokojninski blagajni ali pa 100 milijonov, ki jih je treba zagotoviti za poplačilo obresti. Res je, stroški servisiranja javnega dolga postajajo vsako leto višji in so zaskrbljujoči, vendar moramo povedati, da 820 milijonov evrov načrtovanih odhodkov za te namene v rebalansu proračuna niso posledica letošnjega zadolževanja. To so odhodki v višini 800 milijonov, ki jih potrebujemo za servisiranje dolga, kakršnega smo imeli v začetku letošnjega leta. Za servisiranje letošnjega dolga v letošnjem letu potrebujemo približno 20 milijonov evrov, kasneje bodo nastopili dodatni stroški. Večkrat je bilo omenjeno, da ta proračun ni razvojno naravnan, vendar ko slišimo te besede, se moramo najprej vprašati, kaj pomeni razvojna naravnanost. Ali to pomeni v bistvu samo nezmanjševanje previsoko načrtovanih odhodkov v resorju, recimo Ministrstva za gospodarstvo, ali pa zniževanje odhodkov v tistih segmentih, ki niso neposredno povezani z gospodarstvom? Tukaj je zelo veliko vprašanje, kateri so tisti ukrepi, ki zadevajo direktne proračunske odhodke, ki so podlaga za to, da se ustvari za gospodarstvo spodbudno razvojno okolje. Ne glede na vse skupaj je treba povedati, da so Ministrstvu za gospodarstvo samo v A bilanci z rebalansom proračuna zagotovljeni odhodki v višini 405 milijonov evrov. V lanskoletni realizaciji je to ministrstvo za približno iste programe realiziralo oziroma porabilo 331 milijonov in 700 tisoč evrov. Poleg tega je treba temu znesku, 405 milijonov evrov iz A bilance, dodati še najmanj 120 milijonov evrov iz B bilance, ki se namenjajo tako imenovanemu finančnemu inženiringu, ki bo izveden preko SID banke in teh 120 milijonov javnega denarja bo SID banka oplemenitila z 2-krat do 3-krat večjim zneskom na trgu pridobljenih sredstev. Ta cel paket sredstev bo namenjen za različne programe spodbud oziroma pomoči gospodarstvu tako za ustvarjanje novih delovnih mest kot za ohranjanje kvalitetnih obstoječih delovnih mest. Nadalje je bilo v razpravi omenjeno, da povečujemo sredstva za kulturo in za šolstvo. V svoji prvi razpravi sem že omenila, da je sprejeti proračun načrtoval za 10- do 15- odstotno znižanje transferov za javne zavode; največ javnih zavodov je prav na področju Ministrstva za izobraževanje in šolstvo. Če pogledamo, kako so razporejena sredstva po rebalansu proračuna, in primerjamo skupen proračun, ki sta ta kultura in šolstvo realizirala v preteklem letu v višini milijarde 880 tisoč evrov, lahko ugotovimo, da je z rebalansom letošnjega proračuna za te namene zagotovljenih milijarda 873 milijonov evrov. Torej ne moremo govoriti o povečevanju sredstev, ampak o ohranjanju nivoja, ki je bil zagotovljen v lanskem letu. Nekajkrat je bilo slišati grožnje, da ta rebalans pomeni, da bo ob koncu leta zmanjkalo sredstva za plače, da bo ob koncu leta zaradi tega rebalansa zmanjkalo sredstev za pokojnine. Ravno obratno! Zaradi tega, ker dodajamo 140 milijonov za pokojninsko blagajno – in tukaj ne gre za privilegirane pokojnine, ampak gre za odpravo ustavno neustrezne rešitve iz Zakona za uravnoteženje javnih financ in za zagotavljanje rednih transferov v pokojninski blagajni. Zato, ker je to zdaj z rebalansom zagotovljeno, ne bo ogroženo izplačilo pokojnin tudi v mesecu decembru. Zmanjkalo bo za plače, smo slišali grožnjo. Ja, zmanjkalo bi za plače, če bi pustili proračun v gabaritih, kakršni so bili pripravljeni s sprejetim proračunom. In ni res, da povečujemo sredstva za plače kar tako! Omenila sem že, na področju plačne politike je z dogovorom s sindikati bilo zagotovljenih za 108 milijonov in pol prihrankov in zaradi tega se ta sredstva povečujejo zgolj za 4 milijone in pol in ne za 112 milijonov, kolikor bi jih bilo treba povečati, za to, da bi se zagotovile plače, glede na to, da hkrati, ko je bil sprejet proračun, ni bil opravljen nikakršen dogovor s sindikati, kako pravzaprav takšen obseg mase za plače sploh zagotoviti. Ko govorimo o pripravi gospodarstva oziroma o ustvarjanju pogojev za to, da bi gospodarstvo lahko ponovno zaživelo, smo ves čas tudi v programu stabilnosti, ki predstavlja prvi programski dokument te vlade, povedali, da je poleg konsolidacije javnih financ pomembna za ponoven zagon gospodarstva sanacija bančnega sistema, zato da se ponovno odprejo kreditne linije in da se na drugi strani razdolžijo podjetja. Tudi dobra podjetja imajo dandanes premalo lastniškega kapitala glede na to, koliko rabijo dolžniškega. Za te namene so pripravljeni tudi ukrepi; o nekaterih je parlament že razpravljal, o drugih bo razpravljal na začetku jeseni. Postavljeno mi je bilo direktno vprašanje glede črpanja kredita Evropske investicijske banke. Gre za kredit, ki je namenjen plačilu slovenske udeležbe za črpanje evropskih sredstev. Vsi pogoji so zdaj končno izpolnjeni, tudi podpisani vsi potrebni protokoli, tako da je črpanje mogoče. Postavljeno mi je bilo vprašanje v zvezi z izterjavo davčnega dolga. Res je, dviguje se davčni dolg in to je odraz splošnega stanja zadolženosti v državi ter splošnega stanja zadolženosti gospodarstva. Trdim, da je večina tega dolga povezanega s poslovnimi subjekti, ki ne da nočejo, ampak enostavno zaradi situacije, v kateri so se zašli, ne morejo plačati tega davčnega dolga. Večina tega davčnega dolga je povezanega s podjetji, ki so bodisi v prisilni poravnavi bodisi v stečaju. Sicer pa se na tistih področjih, kjer gre za ekscesne primere oziroma kjer gre za primere, kjer se dejansko posamezniki ali podjetja želijo nekorektno izogniti plačilu davka, ukrepi zaostrujejo. Nov informacijski sistem Davčne uprave začenja dajati prve rezultate, postopki izvršbe se sprožajo hitreje, kot so se v preteklih letih, in s tem je tudi povečana možnost, da do dejanske izterjave oziroma do dejanskega poplačila davčnega dolga tudi pride. Dodatnih učinkov se nadejamo tudi z uveljavitvijo ukrepa glede prepovedi brisanja in spreminjanja podatkov v povezavi z izdanimi računi, kar je steklo s 1. julijem in bi moralo prve rezultate dati v zgodnji jeseni. V predlogu rebalansa je sicer na postavki Drugi davki na prihodkovni strani zabeleženo namesto prej planiranih 50 milijonov samo še 20 milijonov prihodkov, vendar to ne pomeni, da zmanjšujemo svoje ambicije za povečevanje naporov za izterjavo davčnega dolga, pač pa to pomeni le, da so tisti ukrepi, ki so dali rezultate v prvi polovici letošnjega leta, povečali prihodke na posameznih postavkah, bodisi dohodnine, bodisi DDV, bodisi davka od dohodkov pravnih oseb. Ti prihodki se ne vodijo na postavki Drugi davki, zaradi tega je realno pričakovati, da bodo učinki v drugi polovici letošnjega leta še okrog 20 milijonov evrov. Po naporih Davčne uprave bi lahko pričakovali tudi več, vendar smo se tu odločili za konservativen pristop k načrtovanju. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Vraničar. Zdaj pa sprašujem, če je morda še želja po razpravi pri splošnem delu predloga rebalansa. Odpiram torej razpravo, prosim za prijavo. Hvala lepa, prijavljenih je osem razpravljavcev. Kot prvi razpravljavec je prijavljen gospod Franc Bogovič. Izvolite.
Lep pozdrav, spoštovani, ki smo še prisotni, še enkrat z moje strani! Danes je bilo kar nekajkrat tudi izrečeno, da gre za neko gasilsko akcijo, s katero se rešuje situacijo, ki je bila v lanskemu letu postavljena očitno napačno in da ne govorimo o nekem pomembnem dokumentu, ampak samo popravljamo lanske napake, kako bo naprej bo pa ključno v proračunu 2014. Sam sem drugačnega mnenja in sem trdno prepričan, tako kot sem poskušal v stališču poslanske skupine prikazati, da je skrajni čas, da se v Slovenji resnično zamislimo, ne samo, kaj smo počeli lansko leto, kaj smo počeli predlansko leto, ampak najbrž zadnjih deset let; zagotovo temeljit razmislek o politiki, ki se je vodila od leta 2009 naprej, ko je nastopila gospodarska kriza in ko smo prvič resno pristali na teh finančnih preizkušnja v času samostojne Slovenije. Zato sem tudi to stališče poslanske skupine predstavil v takšni obliki, da se je bilo moč zazreti v realne podatke in poskušati poiskati odgovore na ta vprašanja. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo to roko sodelovanja ponudili. Tisti, ki ste bili tudi v prejšnjem mandatu Državnega zbora, veste, da smo iz teh klopi, približno s teh mest, kjer sem tudi sedaj, tudi zelo odgovorno podprli pokojninsko reformo in veliko ukrepov, ki so bili ukrepi, za katere smo ocenjevali, da vodijo v pravo smer. Zato želimo tudi sedaj delovati na takšen način. Mirno lahko rečem, da delujemo na takšen način, da ni naša želja nikogar strašiti, delati kakršnega koli razkola v družbi, med seboj spreti posamezne skupine te družbe, ampak poskušati te skupine integrirati. Zato še enkrat: dovolite, da izrazim svoje, na nek načni nestrinjanje, ogorčenje nad tem, kako je bil danes predstavljen ta rebalans proračuna. Običajno – vsaj predstavitev tega rebalansa, politik, ki se vodijo s tem rebalansom – se je predstavilo vsaj v kakšnem polurnem, enournem nastopu predsednika Vlade ob pomoči tistih, ki so za makroekonomske podatke, za stanje v bančnem sistemu najbolj odgovorni, to je predstavnik Umarja in tudi predstavnik Banke Slovenje. Danes ni bilo nič tega, razen še enkrat to, kar poslušamo že zadnje tri mesece, za kaj smo vse krivi tisti, ki smo vodili državo v lanskem letu. Sam mislim, kot sem želel, da so problemi bistveno globlji in da bi morala slovenska politika končno najti toliko modrosti, zrelosti, da sede skupaj in spregovori tudi o nekaterih stvareh, ki so, hočete nočete, neke tabu teme v tej državi in od katerih bežimo, neuspešno bežimo, naše finančno stanje in stanje države nam pa pada, od tega, da smo bili še pet let nazaj kot zgodba o uspehu, danes v neko zelo problematično državo, ki je iz dneva v dan bolj problematična in iz dneva v dan dobiva tudi resnejša in ostrejša opozorila, da to, kar delamo, ni vredno in da je treba na tej poti nekaj spremeniti. Zato tudi sam, kot se me že danes dejal, nikakor nisem pristaš tega, da bi z nekimi rezi, ki bi šli v desetine odstotkov, posegali v neke sisteme, ampak da je treba najprej pogledati v stvari in se odločiti za določene spremembe, za stvari, katere so nam ušle na napačno pot. Če jih samo nekaj naštejem. Zagotovo lahko mirno ugotavljamo, da je v našem izobraževalnem sistemu marsikaj narobe, če – tako kot je bilo že danes tukaj rečeno – iz dneva v dan dobivamo diplomante, za katere zelo težko najdemo delovna mesta. Naša ministrica za delo, družino in socialne zadeve je bila nekaj časa nazaj na ogledu šolskega sistema v Nemčiji. Sam sem imel možnost tudi v zadnjih dneh spoznati skandinavske sisteme in se spoprijeti s temi stvarmi. Mirno lahko rečem, da to, da mi še kar naprej vztrajamo na neki opredelitvi, kjer smo šolski sistem oddaljili od gospodarstva, se odmaknili tudi od kakšne prakse, kjer vztrajamo na zelo razkošnih normativih, tako v predšolski vzgoji kakor tudi naprej, pa ne govorim samo o kadrovskih normativih, govorim tudi o materialnih normativih, kjer se oddelka vrtca ne da zgraditi za manj kot za 200 tisoč evrov, to je ta materialni del. Če ne bomo imeli te korajže in sedli odgovorno skupaj, tudi dorekli neko postopnost ukrepov na številnih področjih, se nam v naslednjih letih slabo piše. Ob rebalansu proračuna je to priložnost, da odpremo takšna vprašanja. Kot je bilo že velikokrat rečeno, v zdravstvu veliko govorijo sedaj zdravniki o tem, da je marsikaj narobe. Pri socialnih transferjih se vse pogosteje sliši tudi o zlorabi socialnih transferjev in tudi o teh stvareh je treba spregovoriti, poiskati tudi sicer ukrepe, s čim bomo zajezili sivo ekonomijo in podobno. Zato mislim, da je potreben ta dialog znotraj parlamenta, znotraj vseh strank. Ni dovolj, da tukaj pred kamerami govorimo in poskušamo na nek način tudi v svojih nastopih paziti na to politično bazo, ki jo vsakdo poskuša zastopati, in na koncu sprejemamo ali se predlagajo ukrepi, ki niso trajnostni in ne gredo v pravo smer. Sam mislim, da bi bilo nujno spregovoriti o sami organiziranosti javnega sektorja – to, kar je bilo že danes tukaj rečeno. Ali ni naš sistem, kar nam že vsi govorijo, preveč zbirokratiziran, preveč reguliran, da se o preveliko stvareh odgovarja na državnem nivoju, namesto da bi se marsikaj od tega spustilo po principu subsidiarnosti tudi na nižji nivo, na nivo lokalnih skupnosti? Vendar zopet ne na tak način, da nekdo provokativno vrže nek zakon in pavšalno oceno, kako je treba 100 občin ukiniti in na takšen način zrevoltirati slovensko javnost. Na drugi strani se kažejo, zato govorimo toliko o napovedanih davkih, kjer se kaže zelo jasna politika vaše vlade, ki še ima, kot smo vsi ugotovili, pred seboj samo dva proračuna: letošnjega, preko rebalansa, in dva, za katere je treba sprejeti politiko, kjer se očitno zaradi zelo različnih pogledov, kar je bilo čuditi tudi iz razprav znotraj samih koalicijskih poslancev, kjer se poskuša enostavno luknjo, ki nastaja, krpati na strani vedno novih in novih davkov. Zato sedaj opozarjamo na grozeče napovedi davkov, kjer je nekdo ugotovil, da je na nepremičninskem področju mogoče s sedanjih 190 milijonov priti na skoraj 500 milijonov davkov; in še več, če bodo občine tako hotele, kot je bilo zapisano. To so stvari, ki bi jih morali na začetku mandata – ker je po padcu vlade pred enim letom zopet letošnje leto v prvem letu od teh treh let, sem pričakoval, da bomo o tem spregovorili na tem nivoju v parlamentu pred sprejemom rebalansa letošnjega proračuna in nakazanjem politike za naslednje leto. Ta politika ni nakazana, da se jo pa slutiti iz teh per partes najavljenih ukrepov novih zakonov, katere pač vsak teden malce tudi iz dnevnopolitičnih potreb, piarovskih potreb predstavniki Vlade predstavljate slovenski javnosti. Kar se tiče nekaterih postavk letošnjega proračuna, mislim, da je prav, da še enkrat to povemo, kar je bilo že danes tu izrečeno. Letošnje leto bo črpanje evropskih sredstev znižano, kot vidimo zopet iz proračuna, se kmetijski del relativno normalno črpa, zastoji so očitno na strukturnih skladih, tako pri socialnem skladu gredo stvari relativno normalno, pri regionalnem ne, je pa tudi zaostanek na črpanju kohezijskih sredstev. Ker je teh črpanj toliko manj, toliko manj prihodkov, je slaba polovica od teh 530 milijonov, se pravi, 275 milijonov, pač manj prihodkov iz Evrope. Upam, da bomo te prihodke nadoknadili v naslednjih dveh letih, ko je še moč črpati ta evropska sredstva. Sam sem imel možnost lansko leto voditi Ministrstvo za kmetijstvo in okolje in vam lahko iz prve roke povem, kako je bilo na okoljskem delu. Kot sem že dejal, kmetijski del je tekel nemoteno, na okoljskem delu je bila enostavno blokada na najrazličnejših področjih, tudi znotraj ministrstva, velika težava v dogovarjanju z Ministrstvom za finance. Končno smo potem prebili led s tem, da smo dali te dodatne pravice koriščenja za 180 milijonov. S kolegom Židanom sva zadnjič govorila in mi je povedal, da bo imel priložnost podpisovati pogodbe, kajti zunaj je približno sedaj za 500, 600 milijonov zaključenih razpisov, za katere bo mogoče z okoljskega področja zagotoviti sofinanciranje in v naslednjih dveh letih počrpati ta denar. Razumem, da to ne more biti počrpano v letošnjem letu, kajti razpisi so potekli sedaj v mesecu maju, juniju, juliju. Ob hitrem delu in uspešni izvedbi pa je nekaj možnosti, da to počrpamo v naslednjih dveh letih. Pri tem, tolikokrat omenjenem napačnem načrtovanju, je potem možnost, da bo imela ta vlada v naslednjih dveh letih priložnost teh 250, 260 milijonov dodatnih evropskih sredstev pripeljati v državno blagajno. Upam pa, da boste počeli tako, kot smo lansko leto, ko smo imeli vsak četrtek pred sejo koordinacijo ministrov, odgovornih za črpanje evropskih sredstev. Mag. Žerjav, gospodarski minister, je to koordinacijo vodil in prisotni smo bili vsi ministri, tako infrastrukture, okolja, kmetijstva, sociale, zdravstva, ki so bili zadolženi. Po mojih informacijah te koordinacije niso več toliko potrebne. Ni več treba enkrat na mesec poročati na vladi in javiti te napredke. Če je – upam, da me demantirate in da boste s to politiko, ki je resnično ključna, nadaljevali in da se bodo potem tudi ta sredstva počrpala. Kar se tiče nadaljnjih ukrepov in tudi širšega okvira, ki sem ga poskušal na začetku prikazati. Danes resnično govorimo samo o rebalansu proračuna. Vendar rebalans proračuna, se pravi, tudi konsolidacija javnih financ, je ena od ključnih vej programa stabilnosti nacionalnega reformnega programa, ki smo ga oddali v Bruselj. V tem programu smo zelo jasno zapisali, da bomo izvedli konsolidacijo javnih financ. Po naši oceni se iz teh politik, ki so bile nakazane, pa še doslej neuzakonjene oziroma gredo samo v smer novih davkov – tega ne delamo po pravi poti. Na drugi strani se zelo bojimo tudi tega, da ne gredo koraki na področju sanacije bank dovolj hitro naprej in da očitno tudi tam dobivamo neke opomine za način dela, za transparentnost tega dela. Bojim se, da se bo v tem procesu zopet kdo poskušal selektivno lotiti tega procesa, malce pod preprogo tudi pospraviti te zablode slovenskih menedžerjev, ki so večino tega javnega dolga naredili in imeli tudi pri tem določene politične botre – da je to tudi en problem. Zato imamo velik problem, da nam Evropska komisija ne zaupa, da počnemo to transparentno, jasno in da ni to prava pot. Upam, da boste prepričali in da bo ta sanacija bančnega sistema narejena čim prej. Nič ne govorimo več o Slovenskem državnem holdingu, o upravljanju z državnim premoženjem. Tu je bila neka blokada dokumentov, ki smo jih v prejšnji vladi pripravili. Novih še ni na mizo. Vse to so elementi programa stabilnosti in to bo predmet presoje, ki bo narejena konec oktobra, v začetku novembra, ali smo naredili – sedaj pa si kar odkrito recimo – domačo nalogo, ki smo jo dobili. Domačo nalogo zato, ker nam, kot sem prej prikazal s podatki, zadolženost tako narašča, da so tisti, ki nam dajejo te kredite, postali zaskrbljeni. Najprej se je to odrazilo v tem, da plačujemo vsaj polovico več, kot bi bilo treba, pa še 70 % več kot bi bilo treba za obresti. Na drugi strani pa nam grozi, da nam enostavno tisti, ki na legalnem trgu ta denar, posojajo ne bodo več zaupali novih kreditov, ki jih bomo več kot očitno rabili v naslednjem obdobju. Rabimo tako za tekoči javni primanjkljaj, rabimo za reprogremiranje kreditov, rabimo za slabo banko. Najbrž je od tega zelo odvisno tudi, pod kakšnimi pogoji se bo Dars lahko dogovoril za kakšno reprogramiranje kreditov, ki bi jih morali naslednje leto vrniti – 400 milijonov. Od vsega tega je odvisno tudi, kakšne kredite bodo dobile naše banke, naše gospodarstvo, naši posamezniki. Mislim, da je ta proračun bolj kot priložnost, da kdo obračunava s prejšnjo vlado, pa nekdo spet s predprejšnjo, priložnost, da bi se usedli skupaj, zresnili in dali te odgovore, ki smo jih dolžni dati predvsem sebi, ker pa smo del neke monetarne skupnosti, pa smo pod zelo velikim drobnogledom tistih, katere del skupnosti predstavljamo in na katere najprej računamo, zato da bomo lahko tudi z njihovo pomočjo vodili svoje politike še naprej. To je ta očitek, katerega delimo. Vem, da je ta proračun in rebalans proračuna zelo težko sestaviti, tudi lansko leto smo imeli velik muke, ko smo od takšnega časa naprej, pred poletjem smo že začeli, takoj po sprejetem rebalansu v maju, z aktivnostmi za novi proračun. Kaj se nam dogaja? Kolegica Jelušič je opozorila na problem na obrambnem sektorju. Tudi sam delim to mnenje, da resnično neselektivno posegamo v neke proračune. Predvsem moramo področje zaščite in reševanja, sistem gasilstva paziti kot punčico v očesu, kot rečejo nekateri, zato da se nam ti najbolj vitalni deli našega sistema, takrat ko nam je najhuje, ob nesrečah, ne sesujejo. V tem delu so tudi najbrž tam meje, do kod smemo iti. Sam sem lansko leto vodil, kot je že bilo rečeno, Ministrstvo za kmetijstvo in okolje in z ukrepi, brez da bi komur koli delili knjižice, koga preganjali domov, smo z mehkimi ukrepi znotraj samega sistema prihranili približno 7 % mase plač; 3,5 % je bilo tisto splošno znižanje na celem ministrstvu, ostale 3, 4 % smo polovili skozi ostale ukrepe. Po tej poti bi morala iti vsa ministrstva. Resnica pa je ta, da imajo nekatere skupine svoje opore v sindikatih tako močne, da je to enostavno nemogoče. Nekateri ukrepi, predvsem v šolstvu, so povezani z nekim širšim dogovorom. Da bo predstava zelo jasna in da si ne bomo preveč zatiskali oči: slovenski javni sektor ima približno 160 tisoč ljudi, od tega je kar približno 60 tisoč v šolstvu, približno 33, 34 tisoč na eni strani v zdravstvu in na drugi strani v državni upravi, plus občine in upravne enote. Tu vidimo, da je v teh treh sektorjih tistih 85 % javnega sektorja in če kdo vehementno s tega mesta govori, da se niti pod razno ne sme zgoditi nič na področju normativov, na področju plač, pač zavaja slovenski narod. Če v te sisteme ne bomo posegli in nekaj naredili, nimamo kje prihraniti. V bodoče bodo ti prihranki, po mojem prepričanju, potrebni, kajti to, kar je bilo zdaj nakazano, da se bo samo na eni strani z davki polnilo to blagajno, se pač ta igra ne bo izšla, ker tisti, ki te davke polnijo, bodo pač omagali. V tem delu – kot sem tudi že sam dejal, lahko mirno rečem, da tudi skozi delo na lokalnem nivoju dobro poznam te sfere – se bomo enostavno morali usesti skupaj, doseči političen dogovor in iti korak za korakom s konsolidiranjem teh javnih financ. Kot je bilo že rečeno, smo lansko leto naredili velik korak, ki je bil napaden z vseh možnih koncev, še najbolj s strani sedanjih dveh koalicijskih strank, ki takrat pač nista bili koalicijski stranki, in v tem delu razumem te težave. Da pa ne bo nejasnosti, še enkrat: tudi mi lani nismo govorili o 10-, 20-, 30-odstotnih znižanjih, ampak smo delali tiste korake, ki so bili potrebni, in se predvsem poskušali uokviriti v okvir mase plač in tudi skozi skrb o tem, da nam število zaposlenih v javnem sektorju ne narašča. Ne pritiskati samo na obseg in višino plač, kajti tudi sam se strinjam, da so marsikje v javnem sektorju, predvsem tiste najnižje plače, tudi na nizkem nivoju. Kot sem že dejal v predstavitvi poslanske skupine, poslanci Slovenske ljudske stranke tega rebalansa proračuna ne bomo podprli, ne zato, ker želimo biti neka hudobna, pokvarjena opozicija, ampak zato, ker enostavno v teh 110 dneh, odkar je ta vlada, ne vidimo, da je to politika, ki nas pelje v letih 2013, 2014, 2015, kolikor je našega mandata vse skupaj, če ga vsi skupaj izpeljemo do konca, v pravo smer. V tem delu, kje vidimo te korake, smo že večkrat nakazali, tudi pri sprejemanju fiskalnega pravila, pokazali, da znamo biti konstruktivni, da znamo sodelovati, da znamo tudi kdaj kakšne vroče strasti umiriti, ko se vroče glave očitno med nekaterimi preveč vžgejo. To delo smo pripravljeni opravljati tudi naprej. Na takšen način, kot je sedaj Vlada pripravila proračun, pa bomo zelo težko Slovenijo vodili v pravo smer. Naslednji korak, ki ga kar odlagamo in odlagamo, je samo področje pravosodnega sistema. Moram reči, da je bilo eno največji negativnih presenečenj v prejšnjem mandatu to, ko smo sprejemali določeno direktivo o tem, kako se zoperstaviti korupciji in terorizmu v Evropi in predvsem tudi boji proti trgovcem z drogami, belim blagom, z orožjem, ko je vlada predlagala, da se da pridržek v tistem delu, kjer smo govorili o obratnem dokaznem gradivu; se pravi o tem, da ti kdo tudi pove in dokaže, od kod je dobil to premoženjem. Sam sem takrat na to opozoril. Vlada, takratna koalicija, je to mrtvo hladno prešla in tudi danes še ne vidim nobenih znakov in korakov v to smer, da bi se tistim, ki so to državo zavozili na osnovi lastnega pohlepa in velikokrat tudi, kot sem že dejal, političnih botrov, se enostavno pregleda stanje premoženja, del tega premoženja pobere, predvsem pa, da se vidi, da bo v tej državi treba delovati pošteno in odgovorno. Mislim, da je polje, na katerem bomo morali dokazati sebi, našim državljanom, paralelno pa tudi tistim, v kateri del skupnosti smo se zapisali leta 2004, zelo veliko. V tem delu pogrešamo to, da bi lahko tudi kreativno sodelovali in da se bi kdo želel tudi s temi področji ukvarjati. Marsikaj od tega, o čemer sem zdaj govoril v širšem kontekstu, bi se moralo odražati tudi že v letošnjem rebalansu proračuna. Kajti, še enkrat, mislim, da je presoja tega, kar počnemo sedaj, v letu 2013, zelo ostra in od te presoje bo veliko odvisnega za naslednje desetletje, kam bo šla Slovenija in kakšen javni dolg bomo imeli, kako drago ga bomo plačevali in kakšna je perspektiva nas in naših otrok v tej lepi podalpski delež.
Hvala lepa, gospod Bogovič. Sedaj ima besedo gospod Brane Golubović.
Hvala. Lep pozdrav kolegice, kolegi, predsedujoča, predstavniki Vlade! Če povzamem to, kar je kolega pred menoj rekel, da so pričakovali več sodelovanja pri pripravi rebalansa, bi rekel, da je ena od velikih slabosti v Sloveniji vsekakor pomanjkanje sodelovanja, pa ne samo politike, ampak tudi na področju gospodarstva in še kje. Poglejmo samo, kako na nek način v aktivni politiki zaposlovanja ne spodbujamo povezovanja. Dajemo posamezniku subvencije, mislim, da 4 tisoč 500 evrov, za ustanovitev s. p. Se pravi, kljub temu da ima neka skupina mladih neko idejo, se želijo iti neko podjetništvo in bi želeli dobiti subvencijo ob samozaposlitvi, ker so na Zavodu za zaposlovanje, se mi držimo tega, da naš zavod za zaposlovanje lahko aktivno politiko zaposlovanja na tem področju pelje samo tako, da fizična oseba ustanovi s. p. Ta skupina nekih mladih ne more ustanoviti skupaj nekega podjetja, konec koncev danes pišejo ponovno o kooperativah, in dobiti to subvencijo; ampak pustimo to. Zame je pomembno to, ali bo Slovenija izvrševalka ukrepov, ki jih predpisuje Evropska komisija – bi temu rekel iz priročnika Evropske komisije, Mednarodnega denarnega sklada in Evropske centralne banke, – ali bomo tudi sami znali prepoznati neke svoje potenciale in iti svojo pot z Evropsko unijo in s tistimi njenimi prednostmi, ki jih Evropska unija daje. Rebalans 2013 je vsekakor bolj naravnan na to, da izpolnjujemo tisto, kar od nas zahtevajo te tri institucije. Zakaj? Če se spomnite, marca 2013 so bile najbolj pogoste besede, takrat se je volilo mandatarko, da bo Slovenija bankrotirala, trojka je že aktivirana, trojka je pred mejo – in nič od tega se, na srečo, ni zgodilo. Verjamem tudi, če se ne bi zgodilo to, kar se je zgodilo prejšnji vladi, da so nekateri ministri izstopili iz vlade, da tudi danes ne bi imeli trojke, zato ker bi šli po tej poti, ki bi nam jo Evropska komisija določila. Mogoče je to za leto 2013 celo v redu, vendar sam osebno veliko več pričakujem od proračuna za leto 2014 in temu primerno se bom tudi odzival. Da pa ne bi zdaj razpravljali, česa ta rebalans ne prinaša, pa kaj prinaša, bi rekel, da ta rebalans, ki ga je pripravila vlada Alenke Bratušek z ministri, vsekakor ohranja socialno državo. Se pravi, ohranjamo javno šolstvo, kjer ne znižujemo sredstev, ohranjamo javno zdravstvo, kjer ravno tako ne znižujemo sredstev – govorim za programe – in imamo aktivno politiko zaposlovanja, predvsem mladih, čeprav, kot sem rekel že na začetku, še vedno pričakujem neke bolj inovativne pristope spodbujanja zaposlovanja mladih. Mladi so, konec koncev, drugačni, kot smo mi, imajo neke druge poglede in tudi drug način dela. Po drugi strani se nikakor ne morem strinjati, da se investicijski ciklus s tem rebalansom ustavlja. Ni res. Peljejo se tisti projekti, ki bodo realno izvedljivi v tem letu. Dejstvo je, da se nadaljuje tisto, kar je tudi predprejšnja vlada začela na področju železniške infrastrukture. Dejstvo je, da se peljejo projekti skupaj z evropskimi sredstvi, državnimi sredstvi in občinskimi sredstvi na področju vodovoda in kanalizacije. Vrednost teh projektov je milijardo evrov. Dejstvo je tudi, da se zagotavljajo sredstva za spodbujanje gospodarstva. Bilo je rečeno, da državni proračun namenja za to 120 milijonov evrov in skupaj s sredstvi SID banke se bo namenilo ca 600 do 700 milijonov evrov za ta del. To pomeni, da tudi na področju gospodarstva ta rebalans uvaja neke instrumente, ki imajo cilj zagon gospodarskih aktivnosti. Ponovno bi izkoristil priložnost in povedal, da bi s temi sredstvi lahko podpirali tudi določena "start-up" podjetja. "Start-up" podjetja ustanavljajo predvsem mlade osebe, ki so inovativne osebe. Danes smo veliko poslušali o tem, da naše znanje odhaja v tujino. Med ukrepi, da to naše znanje obdržimo v Sloveniji, je tudi ukrep investiranja v dobre ideje, ki so preverljive. Glede sodelovanja in vizije, ki je Slovenija nima, pa bi jo morala začeti postavljati. Kot sem rekel, zame bo ključen rebalans proračuna za leto 2014, takrat se bo pokazala smer Slovenije, kam bomo šli. Ali bomo del anarhičnega kapitalističnega modela, ki na prvo mesto daje finančne institucije, in ko se katera koli od bank zatrese, celotna politična elita in vsi skočijo v zrak in jo gredo reševat, na drugi strani, ko so ulice mediteranskih evropskih držav polne ljudi, nezadovoljnih, mogoče lačnih, brez sredstev za preživetje, pa se Evropska unija oziroma vodstvo Evropske unije zelo počasi odziva, pa še to ne v korist teh ljudi. Za konec bi rekel, da je vloga predsednika Republike Slovenije v položaju, v katerem smo, lahko zelo pomembna. Če ugotavljamo, da ne vemo, kakšne so naše prioritete v letu 2014, 2015, 2016, 2017, bi lahko predsednik Republike Slovenije svojo energijo vložil v to, da okoli sebe zbere sposobne ljudi, in Slovenija vsekakor ima veliko znanja in potenciala v ljudeh, da se usedejo skupaj - kar je prej kolega Pukšič razlagal, zaradi mene se lahko tudi zaprejo za cel mesec -, naj zbere sposobne politike, nekaj jih je v tej dvorani na obeh straneh, naj zbere sposobne gospodarstvenike, sociologe, kakšnega ekonomista – pa ne samo tiste, ki so abonirani na televiziji, da nam razlagajo, kakšen sistem naj imamo – in naj se dogovorijo o neki strategiji Republike Slovenije. Zdi se mi, da ni potrebno, da je to obsežen dokument, lahko je zelo kratek, konkreten, s katerim se bodo vsi odgovorni v tej državi poistovetili. Se mi zdi, da bi bila energija predsednika Republike v nekem takem pristopu veliko bolje izkoriščena kot obiski na vsaki prireditvi v Sloveniji. Na koncu naj rečem, da bom ta rebalans podprl, zato ker ta rebalans omogoča stabilno delovanje države in omogoča tudi to, da bodo decembra izpolnjene vse obveznosti, zakonske obveznosti, ki jih mora država izpolniti. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Golubovič. Sedaj pa ima besedo gospod Zvonko Černač.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Dovolite mi uvodoma nekaj besed o sami premierki oziroma o njenem današnjem, na nek način neodgovornem ravnanju. V lanskem letu, ko je bila še opozicijska poslanka, je govorila o tem, da je proračun neke vrste pogodba z državljani, se pravi z ljudstvom. Ob potrditvi za mandatarko letos spomladi je dejala, da kot precej nova v politiki še ni imela časa, da bi se navzela arogance. Če parafraziram neko njeno znano izjavo, bi lahko dejali, da je potrebovala čas, da bi postala arogantna. Danes lahko ugotovimo, da je ta čas že davno prišel oziroma je minil. Predsednice Vlade Alenke Bratušek namreč ne zanima kaj dosti, kaj o rebalansu meni ljudstvo. Po dvajsetih minutah je danes zjutraj ob začetku prve predstavitve stališč poslanske skupine v prvi minuti po tistem, ko je začel stališče Slovenske demokratske stranke glede tega rebalansa predstavljati naš kolega Andrej Vizjak, to dvorano zapustila. To je neko dejanje v smislu dejanj absolutističnih vladarjev, ki jim je ljudstvo pomembno predvsem, da plačuje davke; in nič več. Druga, naslednja aroganca se kaže v izjavi, ki smo jo danes slišali in ki govori o tem, da če se nekdanji premier Janez Janša ne bi tri mesece oklepal oblasti, bi letošnji primanjkljaj državnega proračuna ne bil tako visok, kot očitno bo. V tej izjavi, poleg tega, da je arogantna, sta dve laži. Prva je ta, da se bivši koalicijski partnerji skupaj s Pozitivno Slovenijo niso uspeli prej kot v dveh mesecih sestaviti skupaj in oblikovati vlade in da je Janez Janša v tem vmesnem času zagotovil, da je država normalno delovala. In drugi del izjave glede javnofinančnega primanjkljaja je neresničen, zaradi tega ker je Janševa vlada primanjkljaj v letu 2012 z rebalansom znižala z 2 milijard 300 milijonov evrov, kot je bil predviden, da se bo zgodil, na milijardo in 100 milijonov evrov. Se pravi, za milijardo in 200 milijonov evrov. Vlada Alenke Bratušek pa z rebalansom primanjkljaj povečuje z milijarde na milijardo in 550 milijonov evrov. Torej za 550 milijonov evrov. Takrat naša vlada oziroma takratni premier Janez Janša ni nič jamral o tem, kako so bile številke nerealne itn., ampak je storil tisto, kar je bilo potrebno, da je država sploh še obstala in da ni bankrotirala: znižal grozeč javnofinančni primanjkljaj, ki je bil sprejet v obdobju Pahorjeve vlade v letu 2011 za leto 2012, za milijardo in 200 milijonov evrov in je bil tako tudi realiziran. Primanjkljaj za leto 2012 znaša okrog milijardo in 100 milijonov evrov, ne pa 2 milijardi 300, kot je bil načrtovan s proračunom Pahorjeve vlade za leto 2012. Tako sta obe ti izjavi premierke, žal, laž, kažeta pa na to, da se je dejansko zelo hitro priučila nekega arogantnega dejanja, ki ni ravno v ponos, še posebej ne na mestu predsednice vlade. Če bi tako počela kot opozicijska poslanka, je to seveda nekaj popolnoma drugega. Tudi druga dejstva govorijo o tem, da so bili v prvih treh mesecih letošnjega leta sprejeti številni ukrepi, zelo pomembni, med drugim tudi reforma delovnopravne zakonodaje, da je bila 8. februarja letos, se pravi v času vlade Janeza Janše v odhodu, dokončno izpogajana naslednja finančna perspektiva za obdobje 2014 do 2020. Če se to ne bi zgodilo in na način, kot se je zgodilo, bi imeli še manj možnosti za vlaganje evropskih sredstev v naslednji finančni perspektivi. Da so bili v tem obdobju dokončno urejeni odnosi s sosednjo Republiko Hrvaško, ki so pripeljali do tega, da je Hrvaška s 1. julijem postala polnopravna članica Evropske unije in tako naprej. Seveda pa številnih drugih ukrepov, predvsem tistih, ki se nanašajo na sanacijo bančnega sistema in uveljavitev holdinga, kljub temu da jih je Janševa vlada v odhajanju inicirala in začela, ni bilo mogoče sprejeti, ker ste jim v takratni opoziciji, predvsem Pozitivna Slovenija in Socialni demokrati, pa tudi nekateri drugi, nasprotovali. Ko govorimo o rebalansu, je pametno pogledati naprej, kaj se bo zgodilo, če bo ta rebalans sprejet, in kje bomo konec letošnjega leta. Pri tem je verjetno dobro izhajati tudi iz prioritet, ki si jih je Alenka Bratušek postavila kot tista bistvena izhodišča za delovanje v trenutku, ko je bila postavljena za mandatarko. Štiri so bile. Dejala je, prvič: zagnati gospodarski razvoj. Zdaj smo na sredini leta – kje smo danes, kje bomo na koncu leta? Vsi podatki, ne samo Umarja, tudi vsi drugi govorijo o tem, da bomo v letošnjem letu beležili še večji padec gospodarske rasti, kot smo glede tega menili pred dobrega pol leta. Se pravi, da bodo razmere še bolj zaostrene, da bo še manj zaposlenih, da bodo revnejši še bolj revni ob napovednih novih davkih in da bodo bogatejši očitno še bolj bogati – glede na to seveda, ali pripadajo opciji, ki je vladi ljuba, ali ne. Pravi, da ukrepi v temu delu, tudi če pogledamo posamezna postavke v rebalansu proračuna, ne gredo v pravo smer in ne bodo povzročili spremembe teh slabih napovedi. Drugi cilj, ki si ga je postavila: uravnotežiti javne finance. Kje smo danes in kje bomo konec leta? Ali bomo sledili vsaj približno temu cilju? Z rebalansom se primanjkljaj z milijarde evrov povečuje na milijardo 550 milijonov evrov. Se pravi, da se oddaljujemo od tega uravnoteženja javnih financ; in to kljub temu da se uvajajo bistveno višje davčne obremenitve, s 1. julijem, s 15. julijem, kot slišimo in še v naslednjih mesecih, ki nas čakajo v prihodnje. To, na kar smo opozarjali, da kljub tem večjim davčnim obremenitvam, večjemu DDV, priliv ne bo bistveno večji ali pa sploh ne bo večji, to priznava tudi Vlada v rebalansu. Kajti priliv iz DDV je planiran samo 12 milijonov evrov višji, kot je bil načrtovan s proračunom. Če bi matematika povišanega DDV veljala, bi moral biti ta priliv vsaj 120 do 130 milijonov evrov višji; se pravi desetkrat toliko. Ne bo! Tudi teh 12 milijonov evrov je po mojem vprašljivih, ker bo nesporno, da bo učinek v prvem obdobju manjša poraba in posledično manj prilivov iz višjega DDV. Se pravi, ljudje bodo več plačevali, bolj bodo njihovi proračuni družinski nižji, manjši, predvsem proračuni tistih, ki večino denarja porabijo za to, da preživijo, za hrano, stanovanje in tako naprej. Se pavi, tisti bodo najbolj obremenjeni, ker se temu ne morejo izogniti. In prikrito jim bo vzeto tisto, česar ni bilo mogoče vzeti na drugačen način. Približno polovico plače na letni ravni ali pa celo več bodo nekatere družine prikrajšane iz tega naslova. Skratka, primanjkljaj bo po tem rebalansu višji, ne nižji. Po proračunu, ki je bil načrtovan, je bil na ravni milijarde, sedaj bo milijardo petsto pet sto petdeset milijonov evrov. Če bi Janševa vlada lansko leto ravnala podobno, potem bi primanjkljaja, ki ga je načrtovala Pahorjeva vlada z 2 milijard 300 spravila na 3 milijarde. Rekla bi, da so bili prihodki in odhodki nerealno načrtovani in – nič ne moremo, kaj hočemo. Ohranimo odhodke približno na isti ravni, ugotovimo, da prihodkov ne bo toliko, in to je to. To se v temu rebalansu sedaj dogaja, kajti znižujejo se prihodki, en velik del iz naslova manjših davčnih prilivov, ob povečanju davkov, približno 250 milijonov in 250 milijonov na investicijskem delu zaradi manj denarja iz Evrope. Pri odhodkih pa vlada Alenke Bratušek ostaja približno na isti ravni. Približno tam smo – plus, minus 10, 20 milijonov ne igra bistvene vloge pri 9 milijardah in 500 milijonov ali 600 milijonov evrov, čemur nismo bili priča v lanskem letu, ko je bilo na odhodkih narejeno približno za 800 milijonov evrov zmanjšanja. Samo ta nova zadolžitev, ki jo je izvedla vlada Alenke Bratušek v letošnjem letu, okoli prvomajskih praznikov se je to dogajalo, nas bo zaradi razmer, v katerih je bila izvedena, ko so bili pribitki na te obveznice približno 50 % višji kot slabega pol leta nazaj, obremenila za dodatnih 400 do 600 milijonov evrov. Samo odplačila tega dolga, v celotnem obdobju seveda, bo pomenilo, da bo treba za obresti nameniti 400 do 600 milijonov evrov več. To je priznala premierka sama na enem izmed sestankov, ko smo se pogovarjali takrat o uvedbi oziroma zapisu fiskalnega pravila v ustavo. Celo priznala je, da je zadolževanje pod takimi pogoji nevzdržno in da je ni države, ne samo v Evropi, ampak na svetu, ki bi breme zadolževanja po taki obrestni meri oziroma ob takih pribitkih prenesla. Torej, rebalans ne sledi smeri uravnoteženja javnih finance. Oddaljuje nas od tega cilja. Tretji cilj, ki si ga je zastavila takrat, je varovati in razvijati javni sektor, da bo dejavnik razvoja naše družbe, zaposlovalec in spodbujevalec napredka, ne pa navidezni sovražnik, ki mu lahko samo jemljemo. Če sem tu malo ironičen, tu je vlada uspešna. Število zaposlenih v javnem sektorju se povečuje, v nasprotju s prvimi koraki, ki so bili storjeni v lanskem letu, ko se je začel proces upadanja zaposlenih v javnem sektorju, predvsem v državni upravi, ne toliko v javnem sektorju, ampak za naslednji korak je bil javni sektor predviden, se sedaj ponovno povečuje število zaposlenih. Kljub manjšim prihodkom, ki so predvideni na prihodkovni strani državnega proračuna, se odhodki in transferi za ta del ohranijo približno na isti ravni, razen na investicijskem delu oziroma na investicijskem področju. Če bi sedaj ti odhodki pomenili, da bomo imeli zaradi tega boljši javni servis, bi mogoče to še bilo sprejemljivo, vendar ne v takih razmerah, v kakršnih smo danes; v razmerah, ko bi imeli prihodke večje, kot jih imamo sedaj. Ampak zaradi tega ne bo kvaliteta delovanja javnega sektorja nič boljša, kot je danes, prej bo še bolj neučinkovit in bolj potraten. In četrti cilj, ki si ga je takrat zastavila – zaupanje ljudi v institucije naše države. Dejala je, da "je močno odvisno od tega, kako deluje naš pravosodni sistem. Ker so v pravni državi sodišča tista, ki povedo, kaj pravi pravo in kaj je prav, je moja politična prioriteta izboljšati učinkovitost pravosodja." Konec njenega citata. Tudi na tem področju, če uporabimo malo ironije, lahko rečemo, da je bila Vlada uspešna. Sodišča so začela obsojati, tudi če ni dokazov, posamezniki ali posameznice so bili priprti, tudi če ni pripornih razlogov, in bodo zaradi tega od države terjale in tudi dobili upravičeno odškodnino za nezakonit pripor za isto obdobje, za katerega bi morali na podlagi neke druge pravnomočne sodbe že sedeti vsaj dva meseca v zaporu. Zaupanje ljudi v te institucije in posledično v državo pa je še na nižji točki, kot je bilo doslej. V teh nekaj mesecih je pa, zanimivo, vlada Alenka Bratušek sprejela nekaj tistega, proti čemur se je zaklinjala ves čas, ko je bila kot predstavnica politične skupine Pozitivne Slovenije v opoziciji in proti čemur se je zaklinjala še nekaj mesecev pred tistim ali pa nekaj tednov pred tistim, ko je te ukrepe, ki jim je prej nasprotovala, sprejela. Tako je bilo z njeno podporo zapisano v ustavo fiskalno pravilo, se pravi uravnoteženje javnih financ, tako je podprla projekt slabe banke, ki nekako stoji na mestu, ki mu je prej ves čas nasprotovala, tako je prišla v Državni zbor z nekim seznamom prodaje 15 državnih podjetij, bistveno slabšim, kot je bil načrtovan pred tem, ampak kljub temu nekaj ukrepov, ki jim je prej izrazito nasprotovala, je kljub temu podprla in tudi nekaj zakonodaje, ki je bila na poti ali pa že v Državnem zboru. Seveda je uveljavila tudi nekatere nove ukrepe s ciljem, da bi dosegla te cilje, o katerih je bilo govora, in očitno ne bodo doseženi, kjer pa je treba predvsem izpostaviti bistveno višje davke, tako DDV kot vse ostale dajatve. S 15. julijem se ponovno zvišuje nadomestilo za uporabo cest, kljub temu da je bilo povečano lani s 1. 12., in ravno zaradi tega, da bi zagotovilo dolgoročno stabilen vir financiranja, te infrastrukture – nobene potrebe ni, da se dodatno povečuje, ker tega denarja ne bo mogoče niti v celoti porabiti v letošnjem letu. Povečal se bo bistveno davek na nepremičnine, namesto prejšnjih 190 milijonov evrov bo iz tega naslova očitno prišlo okoli 500 milijonov evrov na račun predvsem podeželja in ruralnega prebivalstva, kmetov, obrtnikov, manjših podjetnikov, tudi občin, če želite. Neka srednje velika šola bo plačala po novem 15 tisoč evrov letno tega davka. Sedaj v večini občin ne plačuje nič nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča. Na drugi strani bodo pa bogati še bogatejši. En velik trgovski center sedaj plačuje 150 tisoč evrov tega nadomestila, po novem bo plačeval 3-krat do 5-krat manj; od 25 do 50 tisoč evrov. Skratka, siromašenje tistega, ki proizvaja, in ruralnega prebivalstva – neke vrste nova nacionalizacija tega sloja, ki si je s svojim lastnim delom in odrekanjem ustvaril tisto, kar ima, in bogatenje raznih balkanskih trgovcev, mercatorjev in ostalih. V rebalansu naj bi bili zasledovani trije cilji: konsolidacija javnih financ, sanacija bank, boljše upravljanje z državnim premoženjem. Glede konsolidacije javnih financ je bilo že veliko povedanega. Naj samo dam še eno primerjavo. Ob koncu mandata prve Janševe vlade, konec leta 2008, je znašal dolg državnega proračuna približno 8 milijard evrov. Za obresti smo v letu 2008 odplačali 326 milijonov evrov. V letošnjem letu se pri odplačilu obresti približujemo 800 milijonom evrov – skoraj trikrat toliko, v petih letih – skoraj 800 milijonom evrov, s tem da bo dolg državnega proračuna ob koncu leta verjetno že presegal 20 milijard evrov. V petih letih z 8 milijard dolga državnega proračuna na preko 20 milijard evrov, ob tem da se zadolževanje, ki je bilo predvideno s proračunom za 2013, s 3 milijard povečuje na 4 – še za dodatno milijardo evrov letos. Ob takih številkah in ob takih trendih in ob takem rebalansu je nemogoče govoriti o konsolidaciji javnih financ. Ukrepi gredo v napačno smer. Seveda na drugi strani odhodki, kot sem povedal, ostajajo na isti ravni. Glede sanacije bank, žal, čas, ki je bil porabljen za nasprotovanje v preteklem letu s strani premierke in njene politične skupine in Socialnih demokratov, je tisti dragocen čas, ki je bil izgubljen in ki ga nikoli več ne bo mogoče vrniti. Vse to, kar se bo zgodilo glede sanacije bank v tem obdobju letošnjega leta in naprej, je sicer zelo pomembno in je potrebno narediti, ker drugače banke ne bodo nikoli delovale normalno in servisirale gospodarstva in prebivalstva, vendar pa bo cena, ki jo bo treba plačati za to sanacijo, bistveno višja. To pomeni, da bo tudi breme vseh davkoplačevalcev in na nek način državnega proračuna. Glede cilja boljše upravljanje s premoženjem moram reči, da po podatkih v tem rebalansu tega cilja ne vidim; ne vidim ga ne na deležih iz državnih podjetij, ki naj bi jih dobil skozi dividende državni proračun, ne vidim ga ne pri prodaji, ne pri boljšem upravljanju, pri ničemer. Vidim ga samo na enem področju, in še to ne pomeni boljše, ampak pomeni bolj politično delovanje pri upravljanju državnega premoženja, ki govori o političnem kadrovanju. Celo lastni kadri, ki ste jih vi nastavili, vam odstopajo. Danes beremo v medijih, da naj bi odstopil predsednik nadzornega sveta Slovenske odškodninske družbe, gospod Otmar Zorn, ki ste ga vi nastavili, zaradi tega ker se ne strinja s kadrovsko politiko, ki jo izvajate v Novi Ljubljanski banki in v Zavarovalnici Triglav. Se pravi, celo vaši in lastni kadri se ne strinjajo s politiko, ki jo vodite na tem področju. Še glede pokojnin, mimogrede. Če bi bilo to upravljanje ustrezno, bi 10 % iz Slovenskega državnega holdinga, teh kupnin, bilo namenjeno pokojninski blagajni in bi se ta razkorak, o katerem je bilo govora, preko tega mehanizma ob predpostavki realizacije milijarde do milijardo in pol prodaje premoženja realiziral. Rebalans v ničemer ne more pripomoči k usmeritvam, ki si jih je zastavila vlada Alenke Bratušek, in je torej oddaljevanje od teh ciljev in je torej v interesu te vlade, da tega ne sprejme, ker jo bo še bolj oddaljil od tistega, kar si je sama postavila kot neko prioriteto delovanja. Lahko bi rekli, da vlada Alenka Bratušek na finančnem področju, na proračunskem področju, kar se tiče sanacije javnih financ, nadaljuje neustrezno politiko Pahorjeve vlade. Zaradi te politike bomo prisiljeni še naslednja leta sprejemati varčevalne ukrepe, največjo ceno bodo pa plačale ravno mlade generacije. Danes je naša država v bistveno slabših razmerah tudi zaradi tega, ker se je samo v treh letih, med 2008 in 2011 dolg državnega proračuna več kot podvojil, z 8 milijard na 16,9 milijarde evrov, in ta trend se danes še nadaljuje, ob tem pa se vzdržuje zelo visok nivo odhodkov, ki zmanjšuje možnost za infrastrukturna vlaganja in na drugi strani povečuje javnofinančni primanjkljaj. S tem nekako na nek način ne smo zaradi teh kazalcev, ampak tudi zaradi revolucionarne retorike, ki smo ji priča v zadnjem času vedno bolj, se nekako postavljamo v eno izmed držav, ki postajamo neko obrobje evro območja: nezanimivi za tuja vlaganja, nezanimivi za investicije, nezanimivi za kakršno koli poslovanje. Ob koncu leta bomo s tem rebalansom po mojem bistveno bolj zadolženi, kot smo bili na začetku leta, za obresti bomo plačali kakšnih 159 milijonov evrov več kot leto pred tem, javni sektor ne bo ob koncu leta nič bolj kakovosten, nič bolj kvaliteten, nič bolj operativen, zanj pa ne bomo porabili nič manj, kot smo leto dni pred tem. Najbolj revni bodo še bolj revni, ker bodo preko davčnih bremen morali plačevati bistveno več, bogatejši še bolj bogati. Mladi ne bodo imeli nič več možnosti za zaposlitev, kot jih imajo danes ali leto dni pred tem. Tistih skromnih 9 milijonov iz novega mehanizma evropskega za zaposlovanje mladih pa ne more ustvariti 5 tisoč novih delovnih mest, ker to ne pomeni niti 2 tisoč evrov na eno delovno mesto. Ob tem pa na drugi strani ostaja neizkoriščenih 250 milijonov evrov iz te finančne perspektive. Rečeno je bilo, da naj bi povedali kaj, kako, na kakšen način – s strani premierke. Dvomim, da bo premierka poslušala opozicijske poslance, če ji posredujemo zelo dobre nasvete. Dovolj bi bilo, če si prebere izjave njenih lastnih strankarskih političnih kolegov, ki so jih v Državnemu zboru dajali pred letom dni, 10. maja, ko je bil v obravnavi rebalans proračuna za leto 2012. Gre za strokovnjake, ki zdaj sedijo – eden je minister v vladi Alenke Bratušek, drugi je državni sekretar v njenem kabinetu. Državni sekretar gospod Gašpar Gašpar Mišič je, recimo, takrat dejal:" V Pozitivni Sloveniji smo pripravili predlog, s katerim bi lahko država praktično z nebolečimi ukrepi pridobila približno 200 milijonov evrov, in sicer na prihodkovni in odhodkovni strani hkrati." Super! Samo ta ukrep – čudim se, zakaj tega premierka ni potegnila iz predala – 200 milijonov evrov! Veste, kaj je to? To pomeni ne samo bistveno boljše, kot je načrtovala vlada Janeza Janše, ampak pomeni še 400 milijonov evrov primanjkljaja manj, tako da ga ne bi bilo milijardo sto, ampak samo še 700 milijonov evrov. Super! To je en ukrep, ki bi ga bilo treba samo potegniti niti ne iz rokava, ampak iz magnetograma. Pa še od njenega lastnega državnega sekretarja prihaja. Drugi predlog oziroma drugo razmišljanje je bilo pa s strani sedanjega gospodarskega ministra, gospoda Stepišnika, ki je takrat govoril o tem, da je problem na odhodkovni strani, ker je Virantova plačna reforma leta 2008 povzročila to katastrofo v Sloveniji, takrat je šlo za sektor države približno 3,2 milijarde evrov, za plače danes pa ta masa znaša 4,4 milijarde evrov. Drži. Torej, javni sektor je prebogat glede na to, kaj ustvarimo in bi bilo treba nekaj na tem narediti. To so njegove besede pred letom dni. Sedaj bi bilo prav, da jih udejanji, ker je minister, ali pa, da jih udejanji njegova politična strankarska kolegica, ki je predsednica vlade. V tej isti razpravi je govoril, da je treba povečati tisto, kar ustvarimo, v GDP na cca 40 milijard – tudi drži. Če ga povečamo v letošnjem letu na 40 milijard, smo odpravili vse probleme, vse. Samo udejanjiti je treba tisto, kar je govoril pred letom dni. Govoril je tudi o davkih in tukaj je dejal, da ne moremo gledati samo prihodkovno stran, kako bi z davki kaj vzeli. Z davki ne bomo mogli kaj več vzeti, je dejal pred letom dni gospod Stepišnik. Sedaj pa sedi v vladi, ki je te višje potrdila. Res je, da se ne strinja z njimi, vendar je del vlade, ki to usmeritev podpira. Torej, kaj želim povedati? Ta predstava o tem rebalansu je v veliki meri predstava za javnost. Ob pomanjkanju resničnih ukrepov in usmeritev vlade Alenke Bratušek, ki bi nas pripeljali do tega, da bi lahko začrtano pot – na eni strani stabilizacije javnih financ in na drugi strani ukrenitve ukrepov za to, da se bo začela gospodarska rast krepiti in ne padati in vse ostalo, kar je potrebno – začeli tudi udejanjati. Predlagam, da vlada Alenke Bratušek prihaja s čim manj takimi predstavami v Državni zbor, in je bolje, da začne delati na konkretnih ukrepih, tudi če bo poslušala lastne takratne opozicijske poslance, ki sedaj sedijo v njeni vladi. Tega rebalansa seveda ni mogoče podpreti, ker je v nasprotju s tistim, kar naj bi ta vlada skozi lastne besede uresničevala.
Hvala lepa, gospod Černač. K besedi se je prijavila tudi predstavnica Vlade mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa. Res gre v določeni meri za predstavo za javnost, za predstavo sta potrebna dva, predvsem je pa treba dati točne podatke in poudariti nekatere zadeve. Padec gospodarske rasti v prvem trimesečju letošnjega leta nikakor ne gre pripisati ekonomski politiki te vlade in lahko upamo, da če bodo zagrabili ukrepi, ki so pripravljeni, da se bo ta padec v bistvu umiril oziroma da se bo zmanjšal. Ko govorimo o uravnoteženosti javnih financ in ko govorimo o deficitu, o proračunskem primanjkljaju v višini milijarde evrov, zdaj pa ga povečujemo na milijardo in pol, je treba enostavno povedati, da je lahko načrtovati milijardo evrov primanjkljaja, če pozabiš ali pa namerno izpustiš načrtovanje odhodkov v višini 100 milijonov za obresti, v višini 150, 140 milijonov za pokojninsko blagajno, če znižaš odhodke za plače v javnem sektorju za približno 115 milijonov, pa ne narediš nič, da bi to dodatno znižanje dosegel, ali pa če znižaš transfere v javne zavode za 10 do 15 %, pa ne narediš nič, da bi to znižanje tudi dosegel. Enostavno je tako uravnoteženje javnih financ in tako zniževanje primanjkljaja nerealno in s takim postopanjem je treba prenehati. Ta rebalans pomeni realno soočenje s sliko, kateri smo se lahko posvetili od 21. marca naprej. Konkretno je bilo postavljeno vprašanje, kako smo načrtovali prihodke iz naslova davka na dodano vrednost in povišanja stopenj v letošnjem letu. Že uvodoma sem povedala, pa bom ponovila, ker očitno nisem bila slišana. Načrtovano v prihodkovnem delu proračuna je 100 milijonov evrov, tako kot je bilo napovedano ob uveljavitvi zakona o izvrševanju proračuna, s katerim se je stopnja DDV povečala, vendar pa je dejansko v proračunu kot sprememba v rebalansu predvideno povišanje zgolj za 12 milijonov in 600 tisoč evrov na postavki davek na dodano vrednost preprosto iz dveh razlogov. V sprejetem proračunu je planiranih 70 milijonov sredstev na račun ukinitve nekaterih kategorij blaga in storitev, za katere se obračunava nižja stopnja, pa je bilo ob sprejemanju proračuna predvideno, da se bo za te kategorije blaga in storitev uvedla splošna stopnja davka na dodano vrednost. Poleg tega pa je treba upoštevati padec potrošnje, zaradi česar je sprejeti proračun na postavki Prihodki iz naslova davka na dodano vrednost bil dodatno planiran preoptimistično oziroma previsoko. O očitkih oziroma o modalitetah davka na nepremičnine, sem prepričana, bomo lahko dosti bolj argumentirano in utemeljeno govorili, ko bo predlog zakona pripravljen in predložen Državnemu zboru v presojo in potrditev. Kar se tiče zadolžitve v maju 2013, je treba povedati, da so bili pribitki oziroma obrestne mere, po katerih je bila ta zadolžitev izpeljana, nižje, kot so bile obrestne mere oktobrske zadolžitve, prav tako na ameriškem trgu. Kar se tiče učinkov upravljanja premoženja, moram reči, da pripomb niti ne razumem. Na strani dividendne politike Vlada ne spreminja tega, kar je bilo načrtovano v sprejetem proračunu. Predvidevamo, tako kot po sprejetem proračunu, da bomo iz tega naslova realizirali za približno dobrih 86 milijonov evrov prihodkov. Kar pa se tiče prodaje, je jasno, da prodaja državnega premoženja, posebej vrednejšega državnega premoženja, ni postopek, ki ga je mogoče izpeljati v zelo kratkem času, zaradi tega tudi prihodkov iz tega naslova v letošnjem rebalansu proračuna še ni mogoče načrtovati oziroma bi bilo tako načrtovanje ponovno nerealno in skregano s postopki, ki se dejansko izpeljejo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Sedaj z razpravo nadaljuje gospa Romana Tomc.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana kolegica podpredsednica, državna sekretarka, maloštevilni kolegice in kolegi! Z ugotovitvijo kolega Černača se strinjam in oporekam temu, kar je državna sekretarka rekla - to je predstava za javnost, spoštovana gospa državna sekretarka, in v tej predstavi nista vedno potrebna dva, lahko nastopa tudi eden. Imam občutek, da v tej predstavi za javnost nastopamo opozicijski poslanci, ki skušamo pokazati, kaj v tem proračunu ni tako, kot bi moralo biti, in da v tej predstavi ne sodelujejo tisti, ki bi morali sodelovati, in sicer najvišji predstavniki Vlade. Državna sekretarka je tu z nami cel dan, zdaj je sicer nastopala nekaj minut, pred tem pa je dala neko obširnejše pojasnilo, ki je bilo skupaj daljše od celotne predstave in predstavitve obeh, predsednice Vlade in finančnega ministra, ki sta nam za ta zelo pomemben dokument namenila samo nekaj minut, potem pa odšla. Upam, da ne bom spet obtožena žalitve, če samo ugotovim, da z nami sedita dva poslanca Pozitivne Slovenije in nobeden od njiju ni član Odbora za finance. Z nami ni finančnega ministra, predsednice Vlade niti ne pričakujemo. Kako resno ta vlada jemlje sprejetje tega rebalansa, kažejo dejstva sama. Sprašujem se tudi, ali morda Vlada sama že v tem trenutku ne ve oziroma se zaveda tega dejstva, da je danes samo nek manjši korak na poti k jeseni, ko bomo še enkrat sedeli na isto temo v parlamentu in spet razpravljali o novih popravkih proračuna. Vsi ti dogodki oziroma kar se v zvezi s to razpravo dogaja, mislim, da kaže svoje, kaže odnos Vlade do ljudi, ne nazadnje do kolegov. Moram reči, da oporekam takemu načinu delovanja, in mislim, da bodo ljudje znali presoditi, kako resen je pristop k reševanju krize, kako resen je pristop k zmanjševanju javnofinančnega primanjkljaja. Državna sekretarka je pred tem tudi omenila, da je ta rebalans pokazatelj oziroma soočenje z realno situacijo. Ampak, tudi temu moram na žalost oporekati, spoštovana državna sekretarka, kajti če bi bilo to samo tako, potem ne bi bilo treba hkrati z rebalansom predložiti tudi vsebinskih zakonov, ki pomembno znižujejo transfere posameznikom in gospodinjstvom. Spomnila vas bom na porodniške, ki jih znižujete, in če bi zakonodaja ostala takšna, kot je sedaj, pač teh porodniških ne bi zmanjševali, ampak bi ostale takšne, kot so. Vi predlagate poseben zakon, ki ga bomo v teh dneh – ki ga boste sprejeli –, s katerim boste določili podlago, da to lahko naredite. Strinjam se tudi s tistimi kolegi, ki pravijo, da je naloga rebalansa vendarle malce drugačna kot naloga proračuna in pomen proračuna in da gre za neko usklajevanje dejanskega stanja prihodkov, odhodkov. Pa vendarle ni samo to; je tudi pokazatelj delovanja Vlade, pokazatelj usmeritve, v katero smer Vlada gre s svojimi ukrepi, katere postavke znižuje, katere pušča enake in katere povišuje. Vlada se deklarativno zavzema za bolj prijazno okolje za podjetništvo, za spodbude za zaposlovanje mladih, za bolj naklonjeno družinsko politiko, za bolj radodarno socialno politiko, ampak številke, ki so v tem proračunu, kažejo ravno nasprotno. Dovolite, da gremo, mislim, da bodo številke največ povedale, kar na obravnavo splošnega dela proračuna in po nekaterih ključnih postavkah, ki so v splošnem delu omenjene in jih bom malo pokomentirala. Če se najprej ustavimo pri prihodkih. Največje znižanje prihodkov predvideva Vlada na postavki Davek od dohodkov pravnih oseb in to znižanje je vedno pospremljeno z obrazložitvijo predstavnikov Vlade o nižji davčni stopnji, o zniževanju davkov od dohodkov pravnih oseb v preteklih letih. Ni res. Nižji davek od dohodkov pravnih oseb je prinesla realna situacija, prineslo jo je dejstvo, da so v lanskem letu naša podjetja delovala izredno slabo, da so družbe, ki so poslovale v letu 2012, v primerjavi z letom 2011 pomembno poslabšale rezultate poslovanja, pravi Ajpes v svojem poročilu. Po pokritju vseh odhodkov in davka od dobička, so izkazale sicer neto čisti dobiček, ki pa je bil le še na višini ene tretjine od leta poprej. Temu oslabljenemu gospodarstvu, posebej oslabljenemu malemu gospodarstvu, v nadaljevanju, kar pa še ne izhaja iz tega proračuna, predvidevate nove in nove davčne obremenitve. To pomeni, da bo drugo leto ta številka še manjša in da jo boste lahko ponovno popravljali. Naslednja postavka, ki se je želim dotakniti, so prejeta sredstva iz Evropske unije. Mislim, da je že večina mojih kolegov omenjala 257-milijonsko zmanjšanje, predvideno zmanjšanje sredstev, ki bodo prišla s tega naslova. To utemeljujete s tem, da ni dovolj projektov, da niso bili pripravljeni, ampak seveda temu ni tako. Projekti so, projekti so bili pripravljeni, projekti so na mizi, zapleta pa se nam, tako kot že dolga leta, in to lahko priznamo, da je bila tudi ena vlada prej, pa še kakšna prej, pač zelo nespretna in nerodna pri koriščenju evropskih sredstev. Zapleta se pri birokraciji. To izhaja tudi iz poročila, ki ga pripravlja vlada oziroma njeni organi vsako leto ali pa na vsake toliko časa v zvezi s črpanjem evropskih sredstev. Vsi že vemo, Slovenija si je izposlovala 4,2 milijarde evrov, da jih počrpa za te namene, predvsem za investicije, in poglejte, do konca leta 2012, recimo, da temu rečemo obdobje Janševe vlade, je bilo potrjenih za 5,26 milijarde instrumentov in za 3,75 milijarde podpisanih pogodb do konca leta – se opravičujem, do konca leta 2012 3,51 milijarde podpisanih pogodb. Potem pa v nadaljnjega pol leta, recimo obdobje vlade Alenke Bratušek, povečanje samo na 3,75 milijarde podpisanih pogodb. In to v zadnjem letu črpanja! Tukaj bi moralo biti povišanje enormno, povišanje tukaj bi se moralo približati tej številki vseh potrjenih instrumentov, pa se ne. Tu niso razlog nepripravljeni projekti! Razlog so zapleti v birokraciji. Če gremo zdaj še malce na stran odhodov in se dotaknemo še ene pomembne postavke, za katero danes ne vemo, kdo je bolj kriv, kdo je manj kriv, da plače in drugi izdatki zaposlenim v javnem sektorju ne samo ostajajo na isti ravni, ampak se celo povišujejo. Državna sekretarka je korektno opozorila, da gre na tej postavki tudi za izplačila nekih zaostalih obveznosti, ki izhajajo iz nekih odločitev sodišč in lahko se strinjamo z njo, da je to res. Hkrati pa na drugi strani pove za zelo velik dosežek ministra Viranta, ki naj bi izposloval 100 milijonov evrov, približno 100 milijonov evrov odpustka, kajti, če on tega ne bi izposloval, bi bili odhodki še višji. Poglejte, to je zavajanje, kajti v tem istemu paketu, ko je dr. Virant izposloval ta dogovor s sindikati, se je hkrati tudi dogovoril, da pa ta znesek, za katerega bodo sedaj prikrajšani javni uslužbenci na postavki plače, bodo lahko prerazporedili v plače po nekem drugem kanalu, to je skozi materialne stroške. To tako je in seveda o tem obstaja tudi dogovor in sporočilo, ki so ga sindikati veselo sporočili svojim članom. Ne glede na to, da gre pa s to postavko biti zelo previden, pa še vedno ostaja dejstvo, da se je aprila po nastopu te vlade število javnih uslužbencev povečalo, da nas vsi opozarjajo, da ste nas vi, ko ste bili v opoziciji, na to opozarjali, da ne bo šlo z enakim obsegom javnega sektorja več naprej v enaki meri, kot je šlo doslej. Da hočeš nočeš, če si pred tem še tako zatiskamo oči, bo treba v nadaljevanju poseči tudi na to področje. Kakšni bodo rezi, bomo videli v nadaljevanju, če prej ne, pa mogoče kakšnem obisku Bruslja predsednice vlade ali pa koga od ministrov, ko nam bodo povedali, kakšne morajo biti te številke, tako kot so nam povedali že marsikaj do sedaj. Naslednja postavka, ki bi se jo rada dotaknila in je kar precej velika, gre za 48 milijonov evrov, se boste strinjali z menoj najbrž, da to ni tako malo denarja, posebej ne ob vseh teh velikih besedah, kako ta vlada veliko pozornosti namenja področju mladih, področju izobraževanja. Teh 48 milijonov, spoštovane kolegice in kolegi, je prišlo v proračun po nekem spletu sprememb zakonodaje, kjer tista sredstva, ki so sicer že ves čas obstajala na nekem drugem kontu, če tako lahko rečemo, prehajajo v proračunski sklad. To niso nobena nova sredstva, to niso nobena dodatna sredstva, s katerimi bi napolnili proračun. To so samo sredstva, ki smo jih prenesli iz enega predalčka v drugi. In vi želite sedaj povedati, da zaradi tega prenosa namenjate za štipendije 48 milijonov evrov več. To je navadno zavajanje. Pa vam povem, zakaj. Poglejte, v starem proračunu ni bilo te postavke – rezerve. Če lahko tu zraven omenim še to, sredstva za štipendije moramo iskati po celem proračunu: malo na postavki za štipendije, malo na postavki spodbude za mlade, malo celo na postavki rezerve. Povejte mi, kako lahko zagovarjate, da je ta proračun transparenten. Če tukaj ne moremo priti do nekega korektnega podatka, koliko sredstev bo ta država sploh namenila za šolanje mladih, potem verjamem, da imamo enake zadrega tudi na drugih postavkah. Pa se vrnimo zdaj h konkretnim številkam, kajti teh konkretnih številk ministrica s svojo ekipo na odboru, ki je obravnaval ta proračun, ni znala pojasniti. Upam, da danes imate odgovore. Po starem oziroma sedaj veljavnem proračunu je bilo za štipendije namenjenih 92 milijonov evrov. Res ni bilo postavke rezerve, ampak teh 48 milijonov je bilo, kot sem prej rekla, v nekem drugem predalčku. So obstajali in so bili namenjeni za štipendije. Torej je država skupaj namenila 140 milijonov za štipendije. Pa poglejmo, kako bo po novem. Po novem gre teh 48 milijonov evrov v proračun in na ta račun potem država oziroma Vlada zmanjšuje postavko štipendije na samo 35 milijonov evrov. Torej skupaj 83 milijonov evrov. Si boste izračunali sami, koliko znaša razlika med 83 milijonov evrov, kot bo namenjeno za štipendije po novem, in 140 milijonov evrov, kot je bilo namenjeno do sedaj. In to ob vseh velikih besedah o tem, kako spodbujamo izobraževanje mladih in delamo mladim okolje prijazno! Pa še ena postavka me je zelo zmotila in tudi komentarji, ki so jih imeli v zvezi s to postavko moji kolegi. In sicer gre za tako imenovano B bilanco, postavko Povečanje kapitalskih deležev v javnih podjetjih in družbah, ki so v lasti države ali občin. Povečuje se za okroglih oziroma več kot 207 milijonov evrov. Ob tem, kot ta vlada pravi, da je njena prioriteta umik države iz podjetij, hkrati namenja več sredstev, da bo kupovala oziroma vlagala v deleže podjetij in bo postala ne manjši, ampak večji lastnik. Seveda, tukaj trčimo ob neko situacijo, ko se sprašujemo, zakaj Vlada s svojimi ukrepi, ki morajo biti čim bolj horizontalni, to pomeni, da bodo za vse podjetnike prijazni, da bodo pomenili izboljšanje okolja za celotno gospodarstvo – zakaj ne dela Vlada tega tako? Zakaj dela na način, da bo izbranim podjetjem po njeni presoji namenjala neka sredstva, ki bodo lahko v mnogih primerih, kar se je že izkazalo, tudi izgubljena za vedno in bodo to pokrili davkoplačevalci. Skratka, vprašanj, povezanih s tem rebalansom proračuna, je zelo veliko. Številke, ki so v proračunu in v rebalansu proračuna, govorijo nekaj popolnoma drugega, kot govorijo kolegi, kot govori Vlada. To niso ukrepi za izboljšanje poslovnega okolja, to niso ukrepi, ki bodo omogočili gospodarsko rast. To niso ukrepi, ki bi našo državo ne izboljšali, ampak vsaj ohranili na tem nivoju sociale, kot ga danes poznamo. Ne, to so ukrepi za zmanjšanje gospodarske rasti in to so ukrepi za zmanjšanje socialne varnosti. To postavko želim omeniti na koncu, ker se mi zdi, da je za ljudi zelo pomembna. Ob res ogromno besedah, ki so bile izrečene tu v tem prostoru v zvezi s šolajočimi, v zvezi s prehrano otrok, v zvezi z vse večjo revščino, ki trka na naša vrata, boste v tem rebalansu znižali postavko na družinskih prejemkih in starševskih nadomestilih. Znižali boste porodniške. Porodniške boste znižali za skoraj 20 milijonov evrov. Znižali boste transfere za zagotavljanje socialne varnosti za skoraj 15 milijonov evrov. Ali to pomeni, da se je socialno okolje v Sloveniji nenadoma izboljšalo? Oziroma kaj bi bil potem razlog za to znižanje? In kot sem omenila prej, za 40 milijonov evrov ali več boste znižali štipendije. Te številke so zelo povedne in govorijo nekaj povsem drugega kot tisto, kar slišimo iz poslanskih klopi, kar smo slišali iz ust predsednice Vlade, kolikor nam je besed sploh namenila, ker v glavnem je govorila o tem, kaj prejšnja vlada ni naredila dobro, pa zelo malo o tem, kaj bo njena vlada naredila, da bo gospodarsko in socialno okolje v Sloveniji boljše. Ne nazadnje, tako kot večkrat poudarjamo, mi lahko govorimo tukaj svoje, pa nas nihče ne posluša, nihče se ne ozre kaj dosti na te besede, ampak samo kakšen članek ali kakšen sestanek v Bruslju, pa se zadeve spremenijo. Dan ali dva nazaj je tudi Evropska komisija poslala zelo jasno sporočilo; ne samo po našem mnenju, po mojem mnenju ta rebalans ni dober, tudi po njihovem mnenju ta rebalans ni dobil zelene luči. Narediti bo treba marsikaj drugega od tega, kar delate sedaj. Kot rečeno, bojim sem, upam, da se motim, ampak bojim se, da se jeseni ponovno vidimo ob podobni razpravi o novem rebalansu.
Hvala. Gospod Levanič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Verjamem, da bi si vsi želeli, da bi proračun ali rebalans proračuna vseboval toliko finančnih sredstev, da bi lahko zagotavljali vse programe, ki si jih vsi skupaj želimo. Predvsem pa je pomembno poudariti, da ne gre za takšno zniževanje sredstev, kot je bilo sedaj povedano. Namreč, na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ko pogledamo rebalans, vidimo suma sumarum glede na veljavni proračun 300 tisoč evrov razlike, torej manj denarja, namenjenega za dejavnost znotraj ministrstva. Torej 300 tisoč evrov, ne pa milijonskih zneskov, kot je bilo slišati sedaj, predvsem ne na postavkah, kot je bilo slišati sedaj. Tako da bi res vesel, če bi se lotili debate na konstruktiven način, ne pa, da bi strašili in zavajali ljudi, da se bo kakor koli zmanjševala socialna varnost na nekaterih točkah, da se bodo zmanjševala sredstva za štipendije ali kar koli podobnega. Najprej če se lotim, recimo, Direktorata za trg dela in zaposlovanje. Vemo, v kakšnih časih živimo, vemo, da je pritisk na naše ministrstvo izjemno velik, vemo, da se nam je brezposelnost v letu 2012, v času torej prejšnje vlade, rekordno povečala, rekordno se je povečala brezposelnost predvsem med mladimi. V ta namen smo potem usmerili v temu kratkemu času, odkar smo tudi sedaj na vladi, vso energijo in smer v to, da naredimo vse, kar je treba, predvsem s konkretnimi ukrepi, da to presekamo in da ustavimo ta trend. Če pogledamo postavke, predvsem za trg dela in zaposlovanje dvigujemo predvidena sredstva, torej s 519 milijonov evrov na 545 milijonov evrov. Če najprej pogledamo denarna nadomestila brezposelnim osebam, ta se bodo povečala za 36 milijonov evrov, ker je pač takšno stanje v družbi in na to znamo pogledati; se pravi, bili smo opozorjeni, vemo, kaj se dogaja s številkami, in bomo temu primerno tudi odreagirali predvsem s ciljem, da ljudi ne pustimo na cedilu. Kot drugo, za programe aktivne politike zaposlovanja. Če pogledamo integralni del pa tisti del v bistvu, ki se je planiral, bomo prav tako za 0,6 % oziroma 0,6 milijona evrov dvignili sredstva za aktivno politiko zaposlovanja. Zakaj so ti programi pomembni? Tukaj, mogoče za razliko od nekaterih, znamo reči, da so bili v prejšnjem mandatu projekti, recimo kot Prvi izziv, dobri projekti in da si želimo, d bi takšnih projektov bilo čim več, ker bi vključili čim več mladih na trg dela, in to nam je na koncu koncev vsem velik cilj. Kot ključno v tem kontekstu aktivne politike zaposlovanja pa si želimo usmeriti sredstva, ki jih ni veliko, v projekte in ukrepe, ki bodo na dolgi rok učinkovitejši in ki bodo v čim večjem številu mladih vključevali na trgu dela na dolgi rok. Ne tako, da bomo mogoče sredstva razdelili, potem pa efekta ne bo, ampak na takšen način, da bomo potem od tega tudi nekaj imeli in da bodo mladi zaposleni. Kar nekaj stvari se odvija v tej smeri, eden izmed takšnih ukrepov, prej smo slišali, je recimo ukrep samozaposlovanja. Subvencije niso več podeljene kar tako, ampak je mladim ljudem omogočen zunanji svetovalec, omogočena jim je delavnica, kjer se spoznajo s poslovnim okoljem, vedo, na kakšen način se mogoče lažje lotiti podjetništva, preverijo skupaj s svetovalcem idejo in na takšen način potem stopijo v samozaposlitev, vzamejo subvencijo. Procenti tistih, ki so ohranili zaposlitev več kot štiri let, se zvišujejo, sedaj so že čez 60 %, kar pomeni, da je to dober ukrep in da na takšen način lahko delujemo in ga želimo podpirati tudi v prihodnje. Kar se tiče prihodnjih zadev, me izjemno veseli, čeprav mogoče to ni takšna točka, kjer bi lahko bili presrečni, ampak kljub temu smo z argumenti v Evropski uniji uspeli prepričati, da tudi Slovenija potrebuje določena sredstva za zaposlovanje mladih. Glede na situacijo bi bilo bolje, da bi se lahko temu izognili pa da bi bili mladi dovolj vključeni v trg dela, pa le niso in rabimo na temu segmentu pomoč in tudi sodelovanje vse politike, ker bomo samo na takšen način prišli do cilja, ki si ga želimo. V sklopu te iniciative bo Slovenija upravičena do dela sredstev, ki jih bo lahko namenila za zaposlovanje mladih v vzhodni regiji. Znotraj ministrstva smo se aktivno lotili programa Jamstvo za mlade, z jesenjo bomo začeli s konkretnimi programi in tudi tam si želimo zaposliti čim več mladih. ZDR prav tako prinaša olajšave za delodajalce, mi želimo narediti še korak naprej z interventnimi zakoni, ki so bili že obravnavani na odboru in bodo prišli še v Državni zbor. Želimo najti način, kako bi delodajalcem olajšali zaposlovanje mladih, jih oprostili prispevkov in na ta način naredili mlade bolj zaposljive, predvsem ko govorimo o zaposlovanju za nedoločen čas. Znotraj socialnega podjetništva smo končno sprejeli strategijo, tudi tukaj bo nekaj priložnosti, tako da bomo vso energijo usmerili v smer, da zaposlimo čim več mladih ljudi. Ti rezultati se morajo poznati zelo hitro in na nas je, da naredimo čim več. Če bomo pa samo vztrajali na tem, kdo je kaj naredil in kdo česa ni naredil in če bi pogledali lanske rezultate, potem bi pač videli, da rezultatov ni bilo ali da niso bili takšni, kot bi si jih vsi skupaj želeli. Upam, da bomo pač tu razumeli situacijo, v kakršni smo, in da bomo iskreno naredili vse, da to presežemo – kar se tega tiče. Potem bi rad opozoril, da ni res, da se znižujejo sredstva za štipendije. To je jasno razvidno tudi iz proračuna, štipendij ne bo manj, razen v primeru Zoisovih štipendij, katerega zakon ste uskladili tudi v prejšnji vladi, ker smo pač vsi skupaj želeli, da gre sistem Zoisova v smer, ki ga imamo sedaj, ga pa želimo še nadgraditi – v tem segmentu bo nekaj manj štipendij. Drugače bomo pa vsi skupaj, ker imamo pač nov zakon o štipendiranju, delali na tem, da bomo skušali omogočiti čim več mladim ljudem štipendijo. Tako če pogledamo konkretno postavko; res je, višina planiranih sredstev je pač 48 milijonov evrov in tudi sprejeti proračun za leto 2013 je sicer res govoril o 130 milijonih, realizacija je pa bila čisto drugačna. Realizacija je pristala na 96 milijonih in če potem pogledamo rebalans proračuna, je postavka notri 78 milijonov evrov. Tako je nekaj manj sredstev, nekaj na račun novega zakona o štipendiranju, pričakujemo pa teh 11, 12 milijonov, ki je razlika od realizacije. Od tega, kar je planirano v proračunu, bo prišlo, vsaj po naših ocenah, da bo realizacija prihodkov do konca leta s teh 48 milijonov narastla na 60 milijonov evrov. To je v bistvu okrog 12 milijonov več, kot je predlog rebalansa, kar posledično pomeni, da se obseg teh sredstev za to politiko ne bo zniževal glede na sprejeti proračun in kar je spet pozitivna zadeva, ne glede na to, da se nam znižujejo sredstva v rebalansu, mi teh sredstev za štipendije predvidevamo, da jih bo dovolj in da jih bomo lahko podelili toliko, kolikor jih bo pač treba. Govorilo se je tudi veliko o družinski politiki, da znižujemo sredstva za starševska nadomestila, kar seveda drži, ampak ne zato, da bi naredili to namenoma ali pa bi želeli postavljati družine v slabši položaj. Osnove teh sredstev rahlo upadajo, predvsem pa je znatno začelo upadati tudi število rojstev in to je za vse nas signal. Če pogledamo samo podatke, v letu 2011 je bilo 22 tisoč 500 upravičencev, v letu 2012 21 tisoč 74 upravičencev, to pomeni v enem letu 6-odstotni padec rodnosti. Tukaj se vidi ta postavka in realizacija. Tukaj gre za zniževanje sredstev, ne gre namenoma za zniževanje sredstev družinam ali kakor koli. Potem pa je treba, spoštovane kolegice in kolegi, povedati tudi, da po ZUJF, ki ga je prav tako sprejela prejšnja vlada in ,tudi po novem interventnem zakonu je pričakovan prihranek 1,5 milijona evrov. Tu so te razlike. Vsi skupaj s sprejetimi zakoni, s stanjem rodnosti in to, kar se nam dogaja v družbi, prihajamo do teh postavk. Nihče namenoma v rebalansu ne znižuje finančnih sredstev za starševska nadomestila; in to je treba jasno povedati. Tudi kar se tiče otroškega dodatka, je tudi učinek ZUJF očiten, hkrati pa se zaradi upoštevanja premoženja iz preteklega oziroma celo predpreteklega leta, kar bomo tudi spremenili v novi socialni zakonodaji, še ne pozna slabše ekonomsko stanje družine. Zaradi vsega tega, socialne zakonodaje in tudi ZUJF, nam število upravičencev iz leta v leto upada. Realno stanje – vemo, kakšno je. Mi smo dobili analizo inštituta, vemo, kaj je treba narediti v teh spremembah, da bi na nek način pomagali družinam – vsaj tistim, ki to res potrebujejo. Mislim, da je neupravičen očitek, da kakor koli ali rušimo socialno državo ali jemljemo tistim, ki potrebujejo. Znotraj tega, kar imamo, smo predvsem na ministrstvu za delo – tudi kar se črpanja tiče, veste, da je ministrstvo eno izmed najuspešnejših in skuša finančna sredstva pridobiti, od koder koli pač gre. Smiselno pa je, da znotraj tega, kar imamo, razporedimo čim bolj učinkovito in da vsi tisti, ki res potrebujejo pomoč, ne bodo zaradi tega rebalansa utrpeli velikih posledic. Mi bomo svoje delo dokazovali skozi čas in glede na to, kako bo rebalans v bistvu prijel, kaj bomo pa vse naredili v prihodnje ,pa boste ocenjevali tako vi kot državljanke in državljani. Hvala lepa.
Hvala, državnemu sekretarju. Repliko na podatke, ki jih je podal, ima gospa Romana Tomc.
Da, seveda, da ne bi izzvenelo, da so bile moje navedbe slučajno napačne, ker niso bile. Dejstvo je, da teh 48 milijonov, ki jih sedaj poskušate prikazati kot nove prihodke za namen štipendij, že danes obstajajo nekje drugje, zdaj ste jih pa tam vzeli in jih prenesli nekam drugam. To se pravi, sredstev ni več, pač pa jih je manj. In sicer, po podatkih, ki izhajajo iz splošnega dela proračuna, je za 57 milijonov evrov manj sredstev za štipendije, kot jih je po obstoječem proračunu. Zdaj ne vem, kako naj sicer še razlagam to matematiko, ampak dejstva, ki izhajajo iz številk, so popolnoma jasna. Spoštovani državni sekretar, ne vem, kako se vam sicer lahko določene stvari naredijo nenamenoma in se vam v proračun zapišejo neke številke nenamenoma, pač so se zapisale tako, kot so se, in so take, kot so. Ne glede na to, kako želite prikazati, da se ohranjajo sredstva za socialo, zaposlovanje mladih in vse ostale namene, dejstvo je: minus 20 milijonov na družinskih prejemkih, minus 15 milijonov na transferjih za zagotavljanje socialne varnosti. Verjamem pa, da ste na nekaterih postavkah sredstva tudi povišali, seveda povsem logično, na aktivni politiki zaposlovanja, brezposelnih je več. Želim si, da bi bilo gospodarstvo tisto, zaradi katerega bo brezposelnosti in potreb po socialnih transferjih za nadomestila manj, ne pa zaradi spodbud države. Verjamem tudi, da boste namenili zelo veliko sredstev za spodbujanje socialnega podjetništva, vprašanje pa je, ali se o teh smereh, za kaj bo porabljen ta denar, tudi vsi strinjamo. Ampak, kot rečeno, to je politika te vlade, številke pa govorijo svoje. In številke govorijo, da bo sredstev za štipendije 50 milijonov evrov manj.
Hvala. Dodatna pojasnila bo podal državni sekretar Levanič.
Hvala za besedo. Pomembno se mi zdi še dodatno pojasniti, da ne bo nekaj, kar je bilo rečeno, zdaj izpadlo kot resnica, ker pač to ni. Minus 20 milijonov in minus 15 milijonov, kot ste dejali, je realno stanje, ker je bil proračun za leto 2013 nerealno planiran. To so realne ocene denarja, ki ga bomo potrebovali, da bomo zagotavljali socialno varnost ljudem, ki to potrebujejo. To je jasno. Ne znižujemo teh sredstev, ne ogrožamo socialne varnosti in to je pač stvar, ki jo morate prebrati znotraj rebalansa. Za štipendije ne bo 50 milijonov manj. Ta trenutek je razlika 11 milijonov, vemo pa, da bo iz koncesijskih dajatev ta številka z 48 zrasla na 60 milijonov, tako da bomo skupaj imeli dovolj sredstev za štipendije, ki bodo podeljene v letošnjem letu. Dejstvo je samo eno, res bi želel, da vsi skupaj razumemo, da se vsa ta sredstva, kot ste dejali, ki naj bi se zniževala za različne socialne prejemke, ne znižujejo, in da je včasih dobro planirati proračun, realnost pa je mogoče čisto drugačna. Skozi svoje izračune vemo, kaj je potrebno, da bodo vsi tisti, ki neko socialno varnost potrebujejo, to tudi imeli. To je jasno zapisano skozi različne politike Ministrstva za delo, skozi številke, ki so jasne, in zdaj govoriti v Državnem zboru, da znižujemo milijonska sredstva – ne drži, ker so bila planirana napačno in niso odražala realnega stanja. To je dejstvo in s tem se je treba sprijazniti. Hvala.
Hvala. Naslednja, ki bo razpravljala, je gospa Alenka Jeraj.
Hvala lepa. Rebalansu bom nasprotovala, ker ni tak, kot bi si želeli, ker ne nakazuje stabilizacije javnih financ, odhodkov je bistveno več kot prihodkov. Glede na predlagani proračun za pol milijarde povečujete javni dolg. Tako politiko smo že videli v času Pahorjeve vlade, ko smo dolgove samo povečevali, namesto da bi naredili kaj tudi na drugi strani. Večkrat danes je bilo povedano, da je proračun nerealen. Takrat, ko je bil načrtovan in ko so se predvidevali prihodki in odhodki, je bil narejen in postavljen na tiste predpostavke, ki jih je pripravil Umar in druge institucije, ki jih v tej državi imamo za to, da načrtujejo stvari oziroma da delajo analize in jih za to tudi plačujemo. Zato nekaj mesecev kasneje ugotavljati, kaj je bilo takrat narobe in česa nismo vedeli, bi lahko rekla, da je po bitki vsak general. Seveda, čez pol leta smo vsi pametni za nazaj, kaj bi bilo treba narediti. O tem pa itak največ pove kar vaš poslanski kolega Matevž Frangež, ki je rekel, da ta rebalans ni pripravljen na realnih predpostavkah, da bomo letos priča še enemu rebalansu ali pa se bo izvrševanje proračuna na neki točki preprosto ustavilo in da s tem rebalansom ne prispevamo veliko k zasuku naše gospodarske politike. Tako vam ne rabimo niti mi govoriti, ampak lahko vidite kar sami. Kar naprej nam je tudi očitano, da smo sami imeli možnost in priložnost, da kaj naredimo in zakaj tega nismo naredili. Če vas samo spomnim na nekaj stvari v lanskem letu. Primanjkljaj se je zmanjšal za 2,4 % glede na leto 2011. Večino tega je šlo na račun izdatkov, prvič smo bolj korenito zmanjšali tudi sredstva za zaposlene v javnem sektorju, kar se je do takrat praktično zdelo nemogoče. Še lani se je zdelo precej nemogoče. Začelo se je tudi zniževanje števila zaposlenih, za razliko od tega, kar se dogaja danes. Tudi na področju sociale so se zmanjšali nekateri izdatki, nekaj tudi, poleg ZUJF, na račun spremenjene socialne zakonodaje, ki smo jo podpirali do tiste mere, da se pač uveljavi enotna vstopna točka, pri nekaterih rešitvah se nismo z njimi strinjali, ampak dejansko je tudi ta reforma prinesla spremembe. Za 300 milijonov je bilo tako zmanjšanih tekočih odhodkov. Tudi v letošnjem letu še vedno učinkuje ZUJF, ki ste ga lani tako zelo pljuvali in smo poslušali, da ukinjamo socialno državo, delamo nove reveže, da smo kruti in neusmiljeni in tako naprej. Popljuvan z vseh strani, seveda ste ga pa potem letos uvrstili v pakt stabilnosti oziroma uravnoteženje javnih financ oziroma pakt stabilnosti, kjer ste večino pozitivnega učinka od lani in tudi letos prisodili prav ZUJF, o katerem smo lani, kot sem rekla, poslušali mnogo hudih in ogorčenih besed, kljub temu da smo vam že takrat povedali, da to tudi za nas ni bilo lahko. Treba je bilo jemati na vseh področjih in to nikoli ni enostavno, vendar smo se zavedali, da druge poti ni. Celo ljudje so to razumeli, da je treba zategniti pas in počakati, nekaj časa potrpeti do boljših časov. Seveda bi se za to trudili naprej in to tudi v nadaljevanju počeli, če se ne bi zgodila sprememba vlade in tukaj, kjer smo, smo tudi zaradi te politične krize, politične nestabilnosti. Sami dobro veste, da ko se vzpostavlja nova ekipa, gre mnogo časa v prazno. Kaj delate vi? Zaposlujete na novo, v aprilu je bilo 200 novih javnih uslužbencev, zato tudi povečanje sredstev za plače v proračunu za 4 milijone, kljub temu da ste se zavezali, da boste delali drugače. V dogovoru o sodelovanju Pozitivne Slovenije, Socialnih demokratov, Državljanske liste in DeSUS ste zapisali, da boste uvedli olajšave na prispevke delodajalcev za nova delovna mesta, da boste uvedli olajšave na prispevke delodajalca za prvo zaposlitev, vzpostavili shemo pomoči malim in srednjim podjetjem – nič od tega se ne dogaja, razen, da ste jih ponovno in dodatno obremenili z višjim DDV. Pomembno ste pa zapisali tudi nekaj reči v zvezi s konsolidacijo javnih financ. In sicer se napisali: zniževanje proračunskega primanjkljaja – ki ga ne znižujete, pač pa povečujete za pol milijarde z rebalansom – s poudarkom na racionalizaciji javne porabe. Našteli ste zmanjšanje mase za plače, racionalizacija, v skrajnem primeru z dvigom DDV. To ste napisali tri mesece nazaj, DDV smo pa, že imamo povišanega zadnjih 10 dni. Potem ste napisali, da boste intenzivno črpali evropska sredstva. Tudi na tej postavki zmanjšujete sredstva in ne vem, kako jih boste bolj intenzivno črpali, če se jim odpovedujete. Rečeno je bilo tudi, da ne moremo posegati v pravice oziroma da so neke stvari, ki jih je nekdo pridobil, očitno večne, ljudje ocenjujejo to kot nepravično, mnoge privilegirane pokojnine pa še kaj drugega ocenjujejo kot nepošteno, zato tudi ocenjujejo, da država ni pravna in poštena in tako naprej. Povedala sem že primer, da so v Italiji v času varčevanja na invalidske komisije ponovno pripeljali vse invalide in eni tretjini vzeli status invalida, ker je kdo v dobrem času dobil status tudi na lepe oči, ne pa zato, ker bi bil dejansko invalid. Pravite, da posegate v nekatere pravice, omenjene so bile že porodniške. Vi ste rekli, da za nadpovprečne porodniške, zadnjič smo o tem imeli hudo debato na odboru, medtem ko pa ne posegate v nadpovprečne pokojnine. Pokojnino od tisoč tristo do tisoč petsto evrov ima 7 tisoč 189 ljudi. Pokojnino od tisoč petsto do tisoč sedemsto ima 4 tisoč 838 ljudi in pokojnine nad tisoč sedemsto evrov ima 6 tisoč 233 ljudi. To so samo te višje. Od tisoč sto do tisoč tristo jih ima 15 tisoč in tako naprej. Zdaj bomo vzeli stotim ženskam, ki po vašem mnenju dobivajo nadpovprečno visoko porodniško, ne glede na to, da imajo na svojo plačo kredite in podobno in bodo imele težave s tem, če se jim porodniška zmanjša. Pri pokojninah vas pa to popolnoma nič ne moti, da ima kar nekaj ljudi nadpovprečne pokojnine. Če posegate in če želite varčevati in nas prepričevati, da posegate v tisto, kar je nadpovprečno, potem morate najbrž tudi tukaj kaj narediti. Rečeno je bilo, da smo posegali na tiste, ki si že tako ne morejo zagotoviti osebne eksistence, ki imajo težave [[...]]Z dvigom DDV vsem dvigujete položnice. Tisti, ki že danes hodijo na Karitas in na Rdeči križ po sredstva za to, da bi lahko plačevali položnice, bodo najbrž zdaj še z večjimi položnicami prišli in še z višji sredstvi. Da ne govorim, kaj bo dvig DDV prinesel na drugih področjih; povedala sem že samo 17 milijonov dodatnega denarja za Zavod za zdravstveno varstvo in tako naprej. Na vseh področjih praktično bomo samo iz enega žepa prelagali v drugega in na koncu ugotovili enako, kot je ugotovil gospod Pahor, da je napačno diagnozo postavil, zato ste sprejemali napačne ukrepe, napačno zdravili zadevo in podvojili javni dolg v samo treh letih. Zanima me, če bo kdo čez eno leto rekel, da res nismo imeli 10. 7., ko smo sprejemali rebalans, prav; ste imeli prav vi. Ali pa, ko smo nasprotovali dvigu DDV, ali smo imeli prav mi ali vi. Skratka, dejstvo je, da se za pol milijarde evrov povišuje primanjkljaj glede na tisto, kar je bilo predvideno, zato ker se niste želeli lotiti ali nadaljevati dela, ki se je začelo lani – zmanjševanje javnih uslužbencev in zmanjševanje mase plač. Nekateri so bili zelo pridni in so lani po ZUJF upokojili ljudi, ki so izpolnjevali pogoje in tako naprej. Na drugih področjih se to ni zgodilo in zdaj ste jim dali ta odpustek, da jim niti letos tega ne bo treba narediti. V SDS menimo, da višanje davkov ni prava pot. Slovenija je imela nadpovprečno gospodarsko rast in je bila uspešna takrat, ko smo znižali davke, ko smo omogočili razvoj podjetij in to so pravi koraki. Vi pa delate obratno, z novimi davki dodatno obremenjujete gospodarstvo in posameznike in čez eno leto, ko se bomo o tem pogovarjali, upam, oziroma se bojim, da bomo ponovno slišali, da je bila postavljena napačna diagnoza, da smo zdravili z napačnimi zdravili in zato smo še veliko globlje, kot smo danes.
Hvala. Za razpravo je še prijavljen gospod Mirko Brulc, izvolite.
Hvala lepa, lep pozdrav. Sprejemanje proračuna pa tudi rebalansa je vedno politični šov. Kot župan sem osem takšnih proračunov sprejel in vedno je bilo enako: opozicija – kontra, pozicija – za in potem je bilo izglasovano. Nabijanja pa je bilo manj kot tukaj v Državnem zboru, ko imamo še pet ur splošne razprave in ne vem, kam to vodi. Tudi jaz si bom dovolil tako, malo počez razpravljati ali pa dajati diagnozo tej državi. Tudi seciranje besed predsednice Vlade in ministrov itd., ne vodi nikamor, kaj je kdo rekel pred dvema letoma, kaj v drugem položaju, kot je danes in podobno [[...]]Vi ste bili gospod minister in si ne bi smeli dovoliti, da padete na tak nizek način debate, da [[...]]Pa saj je škoda govoriti, veste! Prav je povedal kolega Bogovič: dialog, iskanje skupnih načrtov za izhoda iz krize, pustimo zgodovino – jaz ne bom vam prav nič očital, ker nima smisla, ker od tega pač ne bo ta država imela nič – in gledati, kako reševati situacijo v tej, v kateri smo se znašli. Kdo je kriv, me eno figo briga. In kaj je rekel Borut Pahor, me še najmanj briga. Mene zanima, kje je vizija, kako izhoda iz krize, kako preživeti in izboljšati situacijo, kot je. Poglejte, smo v situaciji, ko rabimo ogromno sredstev za servisiranje dolga. Danes je bilo povedano, koliko, 140 milijonov itd. Nič ne govorim o tem, kaj nas še čaka v naslednjih letih, ko bo treba povrniti in poplačati krivdo izbrisanim, pa sedaj to ni važno, kdo je kriv, ampak tudi to nas bo grozno stalo in taki okostnjaki padajo pač iz omar, ne glede, kdo je bil prej na vladi in kdo je sedaj. Zelo moderno je poudarjati, da je javni sektor tisti, ki mora zmanjšati plače, zmanjšati število zaposlenih itd. V to nas sili tudi Evropa. Evropa je v to silila tudi Grčijo, Španijo in še katero državo. Slovenija ni Grčija. Mi nimamo učiteljev, ki sedijo doma in dobivajo plačo in sploh ne hodijo v službo, kot se je to dogajalo v Grčiji. Take reči je treba pač tej Evropi povedati, da nismo primerljivi. Mi lahko imamo 40 otrok v razredu, zakaj ne. Popravimo normative, 40 na razred in prihranek je velik. Ampak to je isto, kot da bi rekli, se bomo pa spet vsi vozili s trabanti in s fički in z ne vem čim. So rezerve, povsod so rezerve, vendar ne more nekdo reči, ki nima pojma, da ko gre učitelj angleščine v penzijo, ga bo pa pač nadomeščal profesor športne vzgoje in bo učil še malo matematike in fizike in ne vem kaj. Saj niso stvari tako enostavne. Tudi občinske uprave, upravne enote itd. Pa zmanjšajmo potrebo po državni birokraciji, kajti res mora občan za vsako figo priti po nek papir, se mora nekam javiti, se mora nekaj prijaviti itd. Če je mogoče, zmanjšajmo to, potem pa lahko zmanjšujemo tudi število delavcev in delavk. V zdravstvu bodo pač ljudje malo prej umirali, ker nimamo, ne moremo zaposliti ekip zdravnikov, ki bi ta standard dvigovali. Smo pa vedno starejši, vedno dalj časa živimo in bolezni, ki so bile nekoč logične – pljučnica bom rekel, pacient je umrl in na svidenje –, danes to zdravimo in še kaj dosti hujšega. In prav je tako! Ampak to stane in recimo tudi v Evropi, da hočemo imeti ta socialni del enak, kot ga imamo ali pa vsako leto še malo boljši. V pravosodju pa – itak lahko znižamo število sodnikov, iz preprostega razloga, ker poglejte, kdo gre v zapor. Vsak dan gre ena pomembna oseba v zapor. Marsikoga zaradi tega boli glava. Danes berem o hišni preiskavi pri ne vem kakšnem bogatem Celjanu itd. In – pravosodje je odveč, policija je odveč, ker je posegla v tisto, kar ljudje zahtevajo, da gredo v zapor tudi častni občani pa letni menedžerji itd., ki so bili taki baroni, da ga pogledati nisi smel – danes gre v zapor; in prav je tako, ampak zaradi tega je tak start na pravosodje. Policaji so javni uslužbenci. Kaj bomo rekli, da jih ne rabimo, ali bomo rekli, kupite si uniformo, da boste spodobni na ulici? Res govorim o tem, kar ne spada v rebalans, ampak vsi ste o teh stvareh govorili, vsi napenjate, na eno stran eni, na drugo stran drugi. Glejte, kaj se dogaja delavcem, ki delajo v zaporih, se pravi v zavodih za prestajanje kazni. Saj bodo tisti, ki bodo zaprti, delavce požrli, dobesedno, ker je nenormalna razlika v številki, osebno so ogroženi in tako dalje. To vse je strošek države, tu se ne more varčevati. Ne more se tukaj varčevati in mislim, da moramo biti zelo previdni. To govorim zato, da bi tudi tisti, ki hodite v Evropo, znali tam povedati, kako stvari stojijo. Socialni demokrati že od davnega govorimo, da je treba obdavčiti imovino, premoženje. Ampak, naše stališče je, da je treba obdavčiti bogate. Ne tisti hlev, kjer ima ženska noter štiri prašiče, ali pa streho nad traktorjem, ne govorimo o tem, ampak govorimo o tem, da če ima kdo in je z denacionalizacijo dobil nazaj bogastvo, s katerim ne ve, kaj bi počel, in še marsikdo, tiste pa je treba obdavčiti. Na tem bomo delali, da bo tudi ta obdavčitev primerna, ne pa tako pavšalna, kot je zdaj nastavljena in s tem se ne strinjamo in ne bomo teh zadev podprli. Še vedno trdim, da je zaplemba premoženja, ne kazen z zaporom, zaplemba premoženja je udarec za tistega, ki je storil kaznivo dejanje. Imamo dve muhi na en mah: malo polnimo proračun s takšnim dejanjem in tudi kazen je takšna, da si naslednji ne bodo več privoščili takšnih igric. Govorimo o tem, da bomo začeli z velikimi investicijami. Recimo, 2. tir Koper–Divača. Ali imamo gradbene načrte? Imamo firmo, ki bo to izvajala? Ali bo to delal Strabag ali Alpine Bau, ki je šla – ne vem. In bomo njim dobiček dajali, tujcem. Naše firme smo uničili, ne govorimo o teh velikih investicijah, ki jih očitno nismo sposobni spraviti skupaj, če se ne bomo združili, zložili to operativo, naredili firmo, ki bo spet sposobna en del Primorja ali en del SCT, da bomo res te investicije sami peljali. Slišim, da se izčrpuje HESS. Ne vem, kdo ima zdaj namen, mogoče je v tem namen, da bi čez leta prodali naše hidroelektrarne ali kar koli. Stalno pada človek na neke govorice, ki se potem izkažejo, da so resnične. To izčrpavanje je izjemno nevarno in o tem se bomo čez čas spet pogovarjali. Mislim, da je res veliko hudega v tej državi; ne vem, kdo priliva ogenj na vse te zadeve, predvsem tudi na to, kar je že, mislim, da Pojbič govoril, ko omenja nas, parlamentarce, da smo vsi koruptivni. Kdo? Prosim, kdo?! Jaz ne. Pojbič je rekel ne, kolega reče ne. Marsikdo reče ne in res ne verjamem, da je od teh 90 kdo dobival kakšno korupcijo. Ampak razpaslo se je in po gostilnah in v javnih mnenjih, da smo mi največje barabe v tej državi. Tega ne sprejmem,! Ampak, kdo priliva ogenj k takšnim idejam in takšnim ocenam? Če direktorji sami rečejo, da je toliko korupcije v državi; ja, pa koga potem podkupuje: snažilko ali direktorja?! Če pa on ve, da je toliko korupcije, pa naj pove. Eno ime naj pove! Ime enega zdravnika, ker je zdaj ta fama, da so zdravniki koruptivni – pa povejmo eno ime! Jaz hodim k zdravniku, nisem še nikoli nesel, razen za novo leto steklenico vina ali bonboniero. Povejmo, kdo je tisti, ki jemlje kuverte?! Na vsakem policijskem avtu je anonimna številka, pa zavrtite številko, dragi občani in prebivalci Slovenije, pa povejte: Pepi me ne vzame v ambulanto, če mu ne dam 500 evrov. Dajmo! Vsi moramo k temu prispevati, tudi mi. Ko grem k frizerju, prosim za račun in ga dobim. Mogoče, ker vedo, kdo sem, ampak skrbimo za to, da bomo pravna država. To je od vseh nas odvisno. Vem, da nikoli ne bomo zadovoljni z rebalansom niti s proračunom, dokler ne bomo svojih želja lahko nadgradili z milijonom. V Sloveniji je bilo to vedno prisotno. Slovenija je krasno urejena. Vse majhne občine imajo krožna krožišča, rožice rastejo in tako dalje. Kaj je pod temi krožišči, je tam kanalizacija, je širokopasovna napeljava – to ni važno! Kam bomo smeti vozili – ne vemo in tako dalje. Kako je s pitno vodo – Prekmurje poglejte, koliko občin, pa ne morejo spraviti skupaj dober vodovod! Nehajmo šminkati to državi. Delajmo na tistem, kar je nujno potrebno, s tem spodbudimo investicije, to so majhne investicije, ki dajejo kruh mnogim majhnim obrtnikom, podjetnikom in tako dalje, in bomo vsi zadovoljni. Govoriti, da bomo mlade zaposlili – ja, kje, kaj? Ker če ga zaposlim, mora nekaj delati, kar se bo prodalo. Če tega ne morem prodati, pač ni zaposlitve in tako dalje. Nobenemu ne bom predaval o ekonomiji, ker nisem tak strokovnjak. Ta rebalans bomo pač sprejeli. Še vedno je bilo tako, opozicija ni sprejela proračuna, tudi mi vašega ne, pa ne sprejmete rebalansa, ga bo pač pozicija sprejela, ampak bomo zelo bdeli nad tem, da se bodo nekatere stvari, ki so sedaj tu notri zato, ker gori voda, bi rekel, spreminjale na bolje; ampak tu rabimo tudi pomoč opozicije. Sam mislim, tako kot je Bogovič rekel in še marsikdo, da marsikdo res ponuja roko in si bomo lahko pomagali v nadaljevanju. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Ivan Grill.
Hvala lepa. Gospod Brulc, če boste to idejo, ki jo tudi jaz podpiram, uspeli uzakoniti in spraviti v pravni red, da se vse to nezakonito premoženje lahko tudi odvzame, sem prepričan, da bo poleg mojega glasu tu zadostna večina. Če bo to uspelo, mislim, da bomo dobili kar nekaj denarja. Poglejte, največkrat izrečena beseda predsednice Vlade, pa tudi s strani številnih koalicijskih poslancev, je bila ob pripravi in ob razpravi o tem rebalansu, da je rebalans v bistvu popravek slabega načrtovanja proračuna, ki je bil sprejet v lanskem letu v času Janševe vlade. To mislim, da ni tisto govoričenje, ki bi bilo upravičeno. Kajti, vsi vemo, na kakšni podlagi je bil v lanskem letu pripravljen proračun za letošnje leto in tudi za leto 2014 – na podlagi parametrov, ki so bili v lanskem letu na voljo oziroma v Sloveniji, in predvsem na podlagi prognoze za letošnje leto oziroma lani za drugo leto. Govoriti sedaj, da je bilo to načrtovanje takrat nerealno, neobjektivno, ni najbolj korektno. Kajti, prepričan sem, če bi se vse tiste prognoze uspeli realizirati, bi bila slika danes povsem drugačna. Ampak sedanja koalicija in tudi predsednica Vlade s številnimi ministri niso nekdo, ki je prišel z lune v Slovenijo in da ni s tem imel prav nobenega opravka. To ne drži. Vsi ti so bili ključni akter ustvarjanja razmer v Sloveniji, ki so pripeljale do tega, da se marsikatera zadeva, ki smo jo tudi načrtovali, ni uspela realizirati. Strinjam se s tem, da Vlada kot institucija, ta nova vlada, ni objektivno odgovorna, da je treba ta rebalans sprejemati, ampak ljudje, ki sedijo v tej vladi, vključno s predsednico Vlade – je pa zagotovo ena izmed najbolj odgovornih, da so se razmere slabšale, pa ne samo iz leta 2012 v 2013, ampak tudi v preteklih letih. Danes je bilo slišati, da je gospa Bratušek največji ekspert za proračun in finance. Ona je bila najbolj odgovorna pri pripravi proračuna v prejšnjih vladah! Pa smo se vedno soočali z velikimi primanjkljaji in z velikimi težavami! Zdaj nam bo nekdo pamet solil, da je bilo prej njeno delo in njenih sodelavcev uspešno, učinkovito, proračun pa, ki je bil sprejet v času Janševe vlade, je pa nekaj katastrofalnega, nekaj, kar je treba sedaj popravljati. Strinjam se, da so bile določene spremembe od večjega števila upokojevanja, ki ni posledica, če rečemo temu Vizjakove reforme, ampak Svetlikove. Največji naval upokojevanja je prinesla ravno tista zakonodaja, ki je bila pripravljena in tudi obravnavana v času ministra Svetlika in to je povzročilo plaz nepotrebnih upokojevanj. Drugače pa se strinjam z vsemi, da kriza ali pa situacija v Sloveniji ni enostavna, ni rožnata. Ampak to ni posledica vlade Janeza Janše, kajti v lanskem letu je bila situacija še bistveno slabša, bistveno slabša, razen v tem pogledu, kar je mogoče letos ali pa zdaj bolj oteženo– cena zadolževanja. Kajti vso kredibilnost, ki jo je Slovenija imela, smo v bistvu že zapravili in je cena zadolževanja večja. Drugače pa je v lanskem letu bilo treba z bolj drastičnimi ukrepi, več pogajanj, več trdega dela, tudi z več nagajanja takratne opozicije, sprejemati izredno boleče ukrepe, ki so dali rezultate in bi jih v letošnjem letu verjetno dali tudi še v večji meri kot sicer, če ne bi bilo političnega spotikanja, ustvarjanja politične krize, ne nazadnje tudi skupnega prikritega sodelovanja, tako s sindikati in raznimi civilnimi združenji, ki je imelo v ozadju politično prigovarjanje ali pa celo dirigiranje. To so zadeve, ki so pripeljale Slovenije tja, kjer smo. Ta kriza, v kateri je Slovenija sedaj, se je v bistvu poglabljala od leta 2008, od konca leta 2008 naprej. Kljub temu da nekateri očitate, da noben izmed takratne ministrske ekipe, niti predsednik vlade Janša leta 2008 ni priznal, da je v Sloveniji kriza. V prvi polovici 2008, bodimo korektni, nobena makroekonomska prognoza, ne mednarodna niti v Sloveniji, ni nakazovala nekih kazalnikov, ki bi v Sloveniji napovedovali krizo. Gospa Potrata, točno tako je! Le preberite si! Res pa je [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Niso! V prvi polovici 2008 nobene resne objektivne makroekonomske prognoze niso v Sloveniji še napovedale. Imeli smo najnižjo stopnjo brezposelnosti, veliko gospodarsko rast, uravnotežen proračun, veliko stopnjo konkurenčnosti, ki se je seveda še dvigala. Res pa je, da se je konec leta 2008 pa že marsikakšen kazalnik začel spreminjati v smer, ki je nakazoval opozorila, da je treba ukrepati. Takrat je bil čas, ki ga je takratna vlada in velik del tudi sedanje koalicije zamudil. Niste želeli prisluhniti niti našim opozorilom, našim predlogom. Koliko zakonov, protikriznih ukrepov smo mi takrat predlagali, pa jih seveda niste upoštevali! Vendar je vsako leto Slovenija vedno bolj padala v večje zadolževanje, neracionalno trošenje denarja, predvsem pa ni naredila tistih nujnih ukrepov, kjer bi bilo treba ne varčevati, ampak zmanjšati porabo, ki se je pokrivala z zadolževanjem, in ohranjati enak nivo pravic na področju sociale, zdravstva, izobraževanja in tako naprej. To je želja vsakega izmed nas in bi se tudi naprej želeli, vendar spoštovani, tisti, ki tudi sedaj vztrajate, da ne smemo pristati na prigovarjanja Evropske unije, kaj moramo mi narediti ali ne: realnost je taka, da si bomo lahko standard privoščili tako velik, kolikor si bomo uspeli ustvariti. Saj nam Evropa ne predpisuje, kaj moramo imeti, Evropa nam pogojuje, če želimo njihov denar, bomo morali narediti to, to in to, kar nas uči zdrava kmečka pamet. Glejte, noben kmet ne bo preživel dveh let, če bi postopal tako, kot postopa država Slovenija. In se izgovarjati ali pa celo šimfati neke usmeritve Bruslja oziroma tistih, ki vedo, kakšne ukrepe mora vsaka država sprejeti, je nepošteno. Oni samo pogojujejo, če želimo njihovo pomoč, če je pa ne bomo dobili ali če je ne želimo, pa mislim, da bo bankrot prej, kot si to vsi skupaj mislimo. Govoriti zdaj, recimo, ob tem rebalansu, da je to neka dobra rešitev v okviru možnega. S tem se lahko strinjam samo v tem delu, da bo ta rebalans, ki ga boste v koaliciji sprejeli, boljši, kot bo verjetno naslednji rebalans jeseni. Tisti bo pa bistveno slabši predvsem za naše ljudi in za državo kot tako, zato ker bo treba res zarezati tam, kjer zdaj ni bilo dovolj poguma. Pa ne na prihodkovni strani, ampak tudi na odhodkovni. Na prihodkovni ste že zdaj, lahko rečem, naredili kar nekaj takšnih potez, ukrepov, ki ne bodo, tudi na podlagi izjav, prognoz priznanih makroekonomistov tako v Sloveniji kot v tujini, prinesli tistega prihodka, kot ga načrtujemo ali želimo. Ampak ob tem rebalansu, ki je zdaj pred nami, pogrešam, da bi vzporedno s tem bila izdelana projekcija nekih res objektivno in realno možnih ukrepov, tudi skozi spremembe zakonodaje, ki bi nakazali smer rešitev ali pa luč na koncu tunela. Tega, žal, koalicija in Vlada nimata. Še na nekaj bi ob tem želel opozoriti. Predsednik bivše vlade, gospod Janez Janša, je večkrat pozval in povabil takratno opozicijo k sodelovanju, pa ste to odklonili. Želeli smo, da se skupaj lotimo tistih potrebnih rešitev, pa tega sodelovanja ni bilo. Zdaj tudi ponujamo sodelovanje ali nek dialog v smeri, kjer bodo tudi rešitve prave, pa tega, žal, tudi ni. Zato sem prepričan, da ta rebalans ni tisti odgovor, ki ga naša država potrebuje, in bo slabo vplival tako na našo nadaljnjo konkurenčnost, na razvoj gospodarstva, na zdravstvo, na vse pore družbenega življenja, zato ga tudi z moje strani ni moč podpreti, pa ne zato, da bi želeli kot opozicija vam oporekati, ampak zato, ker boste tudi sami ugotovili, da je to nekaj, kar bo treba v roku nekaj mesecev ponovno popravljati. Še bolj radoveden pa sem, kakšen bo vaš izdelek, ki se bo verjetno imenoval kot nekaj "the best", če lahko temu tako rečem, proračun za leto 2014. Takrat bo pa res moč videti, kako bo to razvojno naravnano, kako bo vse, od sociale, zdravstva, izobraževanja imelo denarja dovolj, vendar se bojim, da bo te iluzije kmalu konec. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem mag. Lejli Hercegovac.
Hvala. Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki ministrstev, spoštovane kolegice in kolegi! Logika oblasti je vedno zelo zapletena in kriteriji resnice različni. Praksa in čas vedno pokažeta, kateri kriterij in katera resnica je prava. Ko sem danes vse to poslušala, vidim, da nam res še vedno manjka ta recipročni altruizem. To pomeni ponovno sodelovanje, ki bi bilo v ospredju. Samo s tem bomo imeli boljše ekonomske in družbene rezultate in manj problemov. Ker se najbolj spoznam na zdravstvo, bom pri rebalansu proračuna za 2013 govorila o denarju, ki je namenjeno ali vzeto Ministrstvu za zdravje pa tudi zdravstvu. Moram povedati s tega mesta, da nisem navdušena, da je 21 milijonov vzeto zdravstvu, zdravstveni blagajni, zato ker imamo veliko težav v zdravstvu, tudi s finančno vzdržnostjo v blagajni, pa kljub temu moram povedati s tega mesta, da še vedno s temi sredstvi, ki nam ostajajo, v zdravstvu ohranjamo javno zdravstvo; in to je tisto, kar je zelo pomembno. Ne spreminjamo sredstev za zdravila in medicinske pripomočke, ne spreminjamo mednarodnega razvojnega sodelovanja in humanitarno pomoč, ker ostajajo nespremenjeni. Za programe javnega zdravja namenjamo 11 milijonov 051 evrov več, res je pa, primarnemu zdravstvu vzamemo 443 tisoč 934 evrov, sekundarnemu in terciarnemu pa nekaj čez 18 milijonov. Rebalans je nekaj, kar je nujnega. Vesela bi bila, da ga danes ne bi bilo, ampak zaradi vzdržnosti finančnega sistema je nujen. S tega mesta želim pohvaliti vse člane Odbora za zdravstvo, na katerem smo kot matično delovno telo obravnavali rebalans in resnica je ta, da res nihče od nas ni imel velikih pripomb. Rebalans smo sprejeli v petnajstih minutah in ni bilo nobenih težav. Zato se zahvaljujem vsem kolegom in kolegicam, ki so na Odboru za zdravstvo. S tem smo pokazali, da tudi znamo skupaj delovati, sodelovati in razumeti določene stvari, ki jih je nujno sprejeti. Hvala.
Hvala tudi vam. Vsi, ki ste bili prijavljeni k razpravi v splošnem delu predloga rebalansa v tem delu, ste dobili besedo. Je pa še interes, tako da vas vabim k prijavi. Hvala. Besedo dajem mag. Majdi Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Nekaj besed najprej na račun predstave. Ali je za predstavo potreben eden ali sta za predstavo potrebna dva – neprimerno bolj dinamično je, če jih je še več. Ampak tisto, kar so nekateri v dvorani zaznali, je pa tudi to, da je potrebno občinstvo. Že včeraj sta se vsaj dva opozicijska poslanka in poslanec pritoževala nad tem, da je dvorana prazna, pa sta takoj, ko sta povedala svoje, zapustila dvorano tudi onadva in danes se dogaja podobno. Torej, vsak ko nastopa, pričakuje, da mu bo občinstvo naklonilo veliko pozornosti in moram reči, da sama skrbno poslušam, kar nekateri govorijo. Zato bi rekla na začetku, preden se lotim posameznih delov in konkretnih zadev v zvezi z rebalansom, to. Saj je lepo, da nekateri strokovnjake označujejo kot prave strokovnjake, ampak težko je, če jih ta oznaka in ta izbira strokovnjakov prikrajša za možnost, da bi lahko slišali tudi tiste informacije, ki jim lahko rečemo ustrezna opozorila ali pravočasna opozorila, ki bi potem tudi k drugačnim odločitvam vodila. Tako se nam je dogajalo, da smo v letu 2008 sprejemali marsikaj, kar je bilo v navzkrižju s tistim, kar se je že napovedovalo in na kar so strokovnjaki opozarjali, ko so svarili pred pregrevanjem slovenskega gospodarstva. Ampak žal, to se je dogajalo. To tudi ni imelo potem, ko govorim o zakonih, ustreznih odmevov v planiranem proračunu in je vlada, ki je za tisto prišla, potem imela velike težave, kje iskati sredstva za vse to. Tako kot je nekorektno, da nekateri, ki se zdaj s pavjim perjem dičijo, ne vidijo, kaj vse so povzročili, preden se je pokojninska reforma sprejela. Namreč za odhajanje v pokoj imajo vsaj toliko odgovornosti tudi tisti, ki so ljudi napačno informirali in vznemirjali z napačnimi informacijami, potem je pa prišel Ivan Janša, ki je rekel, ko je nastopil mandat, da pokojninska reforma do leta 2015 ne bo potrebna. Ampak potem smo pokojninsko reformo sprejeli, in zdaj če je že kolegica govorila o tem, kaj vse je slabega v rebalansu, kar zadeva ženske, bi povedala, da je sprejeta pokojninska reforma, kar zadeva ženske, slabša od tiste, ki je bila na referendumu zavrnjena. Ampak to je treba povedati. Enako kot je treba povedati, da v času, ko so se ljudje ustrašili pretiranega varčevanja in ko so proti pretiranemu varčevanju protestirali, da zdaj znova, ko je bilo ogroženo javno visoko šolstvo, poslušamo zgodbe o tem, kako je treba ustanoviti zdaj pa kar naenkrat javno univerzo na Dolenjskem in javno univerzo na Gorenjskem in javno univerzo v Celju; in to govorijo isti ljudje, ki očitajo temu rebalansu, da ni dovolj varčevalno usmerjen in da ne sledi tistemu osnovnemu cilju uravnoteženja javnih financ. To govorijo tisti ljudje, ki so z razdeljevanjem koncesij v visokem šolstvu po zelo dvomljivih kriterijih jemali iz sredstev za visoko šolstvo, ko je visoko šolstvo opozarjalo na nemogoče razmere in ko smo v Državnem zboru opozicijske poslanke in poslanci lani dosegli, da je bil sprejet amandma 16 milijonov za visoko šolstvo in ko smo tudi na iniciativo opozicije sprejeli še povišanje sredstev za šolsko prehrano. Vsega tega v proračunu ni bilo in je v proračun prišlo naknadno. Tako bi o tem, kdo je bil pripravljen na sodelovanje in kdo ne, spomnila samo še na eno drobnarijo, na katero gospod Horvat redno opozori, da je bil proračun za leto 2013 zgodovinski zaradi tega, ker je bil to edini proračun, ki ga je opozicija podprla. Sicer ne pove, zakaj ga je opozicija podprla, vzrok pa tiči v 16 milijonih, ker Socialni demokrati držimo besedo, če se nekaj dogovorimo, potem tisto tudi izpeljemo, in smo to tudi naredili. Moram reči, da z velikimi težavami je bilo to doseženo v naši poslanski skupini, da smo tako ravnali, kot smo ravnali. Ampak poglejte, zakaj se meni zdaj ta rebalans, ki ga vidim kot posledico sprejetega proračuna in nekaterih prerazporeditev denarja, ker jih sicer do konca ne bo mogoče porabiti. Navsezadnje, saj je minister Turk vzel denar od Umetnostne galerije v Mariboru, predvidene v okviru EPK, dal tisti denar pivškemu muzeju, ampak zdaj tudi pivški vojaški muzej ne bo tistih sredstev porabil. Kaj je potem bolj smiselno? Verjetno to, da se sredstva prerazporedijo tako, da se bodo vsaj tista porabila. Glede črpanja evropskih sredstev. Investicijski del je bil v poračunu za leto 2012 in tudi v proračunu za leto 2013 v glavnem zvezan z investicijami, ki bi bile črpane iz evropskih sredstev. Že takrat smo opozarjali, da je tudi za ta evropska sredstva treba zagotavljati participacijo. Vprašanje je bilo, ali bo participacija zagotovljena ali ne. Prerazporeditve sedaj povedo vse o tem. Ampak nepreglednost postavk, prestavljanje iz enega, nesledljivost – beseda sledljivost je zadnje časa zelo moderna –, torej nesledljivost posameznim postavkam je bila temeljna pomanjkljivost proračuna, na kar smo Socialni demokrati opozarjali. Ko sem pri teh splošnih rečeh, ker je z one strani prihajal tudi očitek, češ da bremena nesorazmerno predlagamo z urbanega dela prebivalstva na neurbano prebivalstvo, od revnih na bogate, pravzaprav ravno obratno, da slabimo revne, bi vas samo spomnila na eno drobnarijo v zvezi s šolsko politiko prejšnjega ministra, kako je iskal tudi sredstva v šolstvu. Tudi tako, da je napovedoval spremembo normativov in standardov in da je spreminjal mrežo šol. Oboje na nedopusten način. Bom povedala, zakaj. Zaradi tega, ker je na račun gospodarnosti bilo napovedano tako sprememba normativov, pri čemer niso bili pomembni samo normativi, nanašajoči se na število učencev kot zgornji normativ, ampak posebej pomembno je bilo, da so sekali tudi spodnje normative, in to je bilo posledično zvezano z ukinjanjem nekaterih podružničnih šol, spreminjanjem statusa posamičnih šol. Kdo je potem proti podeželju bolj nastrojen negativno? Če gledam nekatere šole; v Pokolpju so mi zadnjič razlagali, da so, če se normativi začnejo spreminjati, pred zaprtjem. Kdo bo potem obranil izseljevanje tega prebivalstva? In še marsikdo v kakšnem drugem delu bi lahko isto stvar zaznaval. Tu se, po moje, vidi tisto, kakšna je vizija posameznega resorja, vpetega tudi v širši vladni resor. In rebalans bom podprla zaradi tega, ker se v izobraževanju, znanosti, športu urejajo tiste stvari, ki so me v prejšnjem proračunu najbolj skrbele, sedaj tako, da so normativi in standardi zavarovani, da je vnovič zagotovljenih 16 milijonov za visoko šolstvo, da se malenkost, res za malenkost, žal samo malenkost, povečuje tudi postavka za znanost. Če gledamo še, kako se postavka za osnovno šolstvo povečuje, je pa potem postavko – ker je prej bilo tudi o asocialnosti rebalansa govora – res da se na postavki za šolsko prehrano ta postavka nekoliko znižuje glede na planirano, ampak glede na realizacijo v letu 2012 se pa povišuje. Ampak gre ta razlika na račun neustrezno predvidenih potrebnih sredstev za šolsko prehrano. Je zagotovilo, da bo teh sredstev dovolj. Ampak potem, če sedaj že govorimo še o ZUJF tako in drugače, potem povejmo, da je znižanje postavke za študentsko prehrano zvezano ravno z ZUJF, ker je ZUJF ukinil študentske bone med počitnicami, pa tudi pravice do prevozov. In tako bi lahko šli od postavke do postavke, ampak veste, ZUJF ima tudi za proračun slabe posledice, ker je sedaj treba nekatere stvari vračati. Kaj vse bomo še morali, se bo tako še videlo, in koliko bo tega; ampak rada bi znova opozorila, najbolj perfidno, najbolj nesramno v ZUJF je bilo to, da je z enim zakonom posegel v številne druge, 39, ki jih je naslavljal, pa še nekatere druge; ampak da je ZUJF posegel v normative in standarde. To se kaže šele zdaj in potem zdajšnji opozicijski poslanci zastavljajo zdajšnjemu ministru vprašanja v zvezi s financiranjem, ampak to financiranje je posledica tistih odločitev, ki jih je sprejela prejšnja vlada. Prejšnja vlada je nekatere uredbe sprejemala ali odločitve 2. avgusta za začetek šolskega leta lansko jesen in podobno bi lahko govorila. Če se zdaj lotevam teh postavk, o katerih sem govorila, saj nekaj malega sem že povedala; ampak tisto, kar je najbolj pomembno, Slovenija se z rebalansom v tem delu, ki se nanaša na izobraževanje, znanost in šport – pri športu se zaradi investicij in vsega tistega najbolj znižuje ali se znižuje, če bi gledala te postavke se znova vračamo v skupino držav, ki prepoznava izobraževanje in znanost kot tiste dejavnosti, ki so za razvoj države najbolj pomembne. Treba je upoštevati tudi podatke OECD o tem, kakšni so multiplikativni učinki visoko izobraženih. Tisto, kar pa mene skrbi, je pa to, da iz opozicijski vrst nenehno prihaja opozorilo, da moramo znižati število vključenih v visoko šolstvo. In zahtevajo, da bi se moralo število v visoko šolstvo vključenih v prvi letnik izenačevati s številom diplomantov, kar je absurdno. Namesto da bi težili k temu, da bi imeli vedno bolje izobraženo populacijo, si zastavljamo neka čisto druga pričakovanja in pri tem, ko se tako radi sklicujemo na evropske vrednote, na evropske dokumente, pozabljamo, kaj je v teh evropskih dokumentih pravzaprav zapisano o vključenosti tako populacije v visoko šolstvo kot populacije v otroško varstvo, denimo. Se mi zdi, kot da smo malo razcepljene osebnosti in ravnamo zdaj tako zdaj drugače. Ker prihajajo pogosto očitki o dvojnih merilih, bi rekla, da takrat, kadar o teh stvareh razmišljamo, imamo v resnici dvojna merila. Dobro bi bilo, če bi se cenjena opozicija vendar zazrla v svoja ravnanja malo bolj konsistentno in bi skušala usklajevati vsaj v tistih delih, ki se financirajo iz javnih sredstev. Hvala.
Hvala tudi vam. Matevž Frangež bo naslednji razpravljal. Imate besedo, izvolite.
Spoštovane in spoštovani! Najprej, ne morem kaj, da ne bi dejal, da me moti navijaško razpoloženje, ki ga imamo vedno ob podobnih razpravah v Državnem zboru. Pač, glede na to, čigava vlada trenutno vlada, tako se spremeni, tako se vsaj zdi, tudi celotna optika. Naenkrat je stanje v državi odlično, če vladaš, in katastrofalno, če si v opoziciji. Mislim, da bi nas situacija resnično morala vse skupaj skrbeti in težiti in siliti k temu, da se bolje poslušamo in prisluhnemo. V današnji razpravi, ki traja že skoraj 10 ur, je bilo povedano veliko pomembnih stvari. Želel bi se osredotočiti na nekaj izmed njih. Zdaj ost opozicije, ki jo napelje zoper ta rebalans, se glasi predvsem tako, da zaradi znižanih prihodkov, celoten izpad selimo v povečano zadolževanje. Pri tem velja opomniti, da je zadolževanje po tem rebalansu, ne v skladu, ampak nižje od programa financiranja, ki ga je Janševa vlada sprejela v začetku februarja. Na tem področju se torej ne dogaja nič bolj dramatičnega od tega, kar je že Janševa vlada v začetku februarja letošnjega leta predvidela in definirala okvir za možno zadolževanje v letošnjem letu bistveno širše, kot je definiran s samimi fiskalnimi potrebami letošnjega leta. Res je, da gre pri tem tudi za zadolževanje za potrebe prihodnjega leta, pa vendarle. Kaj bi bila alternativa nekaterim selektivnim rezom in tudi zmanjšanju nekaterih sredstev, recimo evropskim sredstvom ali sredstvom za investicije? Povsem mogoče je, da bi približno 600 milijonov evrov bilo mogoče nadomestiti na drug način, vprašanje pa je, ali je glede na klimo v državi, glede na naše možnosti in predvsem na multiaplikativni učinek ukrepov to primerno ali ne. Tudi ta vlada bi se lahko, recimo, odločila za radikalnejše zniževanje plač javnih uslužbencev, za zniževanje pravic iz pokojninskega zavarovanja, se pravi zniževanje pokojnin, zniževanje socialnih transferjev ali pa, recimo, celoten obseg sredstev, ki jih namenjamo za investicijo. Vendar se Vlada za to ni odločila, ker razume, da bi ti koraki še toliko bolj multiplikativno prispevali k zniževanju domače potrošnje in imeli usodnejši vpliv na nižanje bruto domačega proizvoda. Zato sem vesel, da so bili izbrani tisti selektivni ukrepi, ki bodo prizadeli sorazmerno najmanj ljudi in ki bodo tudi v času te krize še vedno omogočali vsaj približno dostojno preživetje. Mislim, da se tudi čas izteka. Evropska komisija je dejala, da bo oktobra ocenjevala realizacijo programa stabilnosti in marsikaj, kar definiramo s tem rebalansom, bo že oktobra imelo svojo končno odločitev. V tem pogledu želim prispevati k resnosti te razprave, ker je dejstvo, da vsega luksuza, ki smo ga porabili tudi zavoljo preigravanj med političnimi silami v državi, nimamo več. Sedaj bi morali razumeti, da gre zares in da je treba stopiti skupaj in v nabor ukrepov vključiti vse iste stvari, ki bodo po največji verjetnosti prispevali k temu, da dosežemo zasuk. Zasuk – že v stališču poslanske skupine smo poudariti – pa v tem, da menimo, da je najboljši način javnofinančne konsolidacije pravzaprav zagon gospodarske aktivnosti. Recept, v katerega nas je prisilila prejšnja vlada, je zelo jasen in se je kot škodljiv izkazal v mnogih evropskih državah, začenši z Grčijo, Španijo, Portugalsko, in ki pomeni, da zniževanje javne porabe z vplivom na zniževanje domače potrošnje pa tudi druge makroekonomske agregate pomeni zmanjšanje gospodarske aktivnosti kar v naslednjem letu ponovno privede do povečane potrebe po nadaljnji javnofinančni konsolidaciji, nadaljnje boleče reze in tako se kolo vrti naprej. Temu rečemo varčevalno-dolžniška spirala. Slovenija je na tej varčevalno dolžniški spirali in ni bila pred pomladjo 2012. Seveda pa, ko govorim o tem, da bi bilo treba dogovoriti v tej državi vsaj neke temeljne gabarite soočanja in izhoda iz krize, je predpostavka to, da imamo vsaj približno podobne vrednote, da želimo ohraniti socialno državo tudi po tej krizi, da želimo razumeti, kakšen učinek na razvoj ima javno dostopno, javno šolstvo, kakšno zavetje predstavlja javno zdravstvo in neka mreža socialnovarstvenih storitev, ki takrat, ko se spotaknemo v svojem življenju, nam pomaga pasti mehkeje, da imamo pri tem neko zavetje skupnosti, v kateri živimo. Fiskalni napor ni zadosten, slišimo iz Bruslja. Verjamem, da je treba tudi ta sporočila vzeti resno, hkrati pa znova poudariti, da so bile diagnoze Evropske komisije žal v teku zadnjih petih let prepogosto napačne in da je zdaj povsem jasno, da je Evropska komisija pod vplivom tiste zloglasne raziskave, ki je na napačen način obdelala vzhodne podatke, jasno izkazano, da smo s politiko varčevanja ni mogoče iziti iz krize. Zato sem vesel, da je ta vlada izbrala neko vmesno pot, bolj ali manj posrečeno, med politiko varčevanja na eni strani in povečevanja prihodkov, predvsem pa, da je alokacijo sredstev v večji meri namenila tako v generiranje znanja, v povečevanje sposobnosti naših ljudi, v zaščito naših ljudi in prestrukturiranje in pomoč gospodarstvu. Največji delež velikih povečanj odpade seveda na pokojninsko blagajno. Verjamem, da bi ob skrbnejšem načrtovanju proračuna bilo mogoče te stroške vnaprej predvideti, segajo pa do 180 milijonov evrov, plačilo obresti za pretekla zadolževanja, kjer se sredstva prav tako povečujejo, mislim, da je tudi v okviru 188 milijonov evrov, in sredstva za dokapitalizacijo bank. Gre za ukrep, Socialni demokrati smo ga ves čas zagovarjali, jaz pa razumem, da v javnosti ni povsem popularen. Ljudje pogosto rečejo v banke neprestano mečemo denar in od tega se zdi, da ni nobene koristi, ker jih vedno znova moramo sanirati in glede na dosedanjo zgodovinsko izkušnjo je treba temu stališču ljudi v veliki meri pritrditi. Banke so bile katastrofalno upravljane, sem pa prepričan, da je ta katastrofičnost upravljanja izhajala predvsem iz političnega kadrovanja v teh bankah. Ne mi zameriti, v času, ko so te banke obdelale in pridelale največji obsega današnjih slabih naložb, sta dve državni banki in njuna nadzorna sveta vodila dva človeka s člansko izkaznico Slovenske demokratske stranke. Brez zamere kolegi, ne želim operirati z imeni, ampak lahko pa jih tudi povem, če ne bo zgodovinskega spomina. Banke je treba sanirati. To je ob prezadolženosti gospodarstva naš ključen problem. Vlada je že s spremembami insolventne zakonodaje omogočila, da bomo, upam, z potekom insolventnih postopkov hitreje dosegli razlastninjene neodgovornih lastnikov in razbremenili podjetja z ohranitvijo zdravih jeder in delovnih mest. Na drugi strani pa željno pričakujem zakon o sistemski razdružitvi, ki ga je Vlada že pred meseci najavila in ki pomeni operacionalizacijo tako imenovanega hitrega stečaja. To so ključni ukrepi za to, da mi dosegamo razdolžitev, da zmanjšamo to usodno prezadolženost slovenskih podjetij. Na drugi strani pa je seveda ta problem rešiti tudi tako, da tako ali drugače očistimo umazane bilance naših bank. Pri tem bo ključno vlogo imela seveda Družba za upravljanje terjatev bank. Naj vas spomnim, da smo Socialni demokrati ob sprejemanju zakona o krepitvi stabilnosti bančnega sistema, zakona o slabi banki, temu zakonu nasprotovali tudi zaradi vrste opozoril. Ko danes prebiram opozorila iz Bruslja, pravzaprav ugotovim, da s šestmesečnim ali nekaj več zamika pravzaprav govorijo iste stvari. Ključna skrb, ki smo jo mi takrat naslavljali na predlagatelje slabe banke, je bilo prav vprašanje vrednotenj, ali bo uspelo bankam in državi ovrednotiti to premoženje na pošten način, ki ne bo v končni fazi pomenil oškodovanja državnega premoženja na eni strani in na drugi strani nedovoljeno državno pomoč bankam. Vesel bi bil, da bi kolega Šircelj, ki ni samo moj poslanski kolega, ampak tudi predsednik Upravnega odbora Družbe za upravljanje terjatev bank v Državnem zboru o tem kaj več povedal. Zato ker se bojim, da v Državnem zboru že dolgo nimamo nobenih informacij o tem, kar se pravzaprav s prenosom terjatev dogaja. Edine informacije, ki jih imamo, so te, ki nam jih servirajo mediji, nobenih drugih informacij o poteku prenosa ni. Od predsednika Upravnega odbora Družbe za upravljanje terjatev bank pričakujem, slabe banke torej, da bo Državnemu zboru uradno postregel z informacijami o poteku prenosa in kaj je v ozadju zapletov, ki se v tem trenutku dogajajo. Naj na tem mestu omenim, da mislim, da je sedenje na poslanskem stolčku in hkratno opravljanje funkcije neizvršnega direktorja slabe banke nezdružljivo, po moji presoji, po zelo jasni dikciji Zakona o poslancih. Nekateri so omenjali tudi dostop do finančnih virov. Strinjam se, da se je v letošnjem letu po ciprski krizi položaj Slovenije radikalno poslabšal, ampak naj spomnim, ds se je položaj Slovenije v dostopu do finančnih trgov najradikalneje poslabšal takrat, ko je prejšnja vlada dosegla svoje javnofinančne cilje oziroma ni jih ravno ujela; napovedala je 3,5-odstotni primanjkljaj, primanjkljaj je bil na koncu nekaj čez 4 %; ampak "over-all" lahko rečemo, dosegla je približek zastavljenega rezultata. Pa so se finančni trgi v tistem trenutku zaradi drugih razlogov, seveda, izkazali kot zelo zaprti za potrebe Slovenije. Kaj nam to pove - da naših posojilodajalcev ne zanima nujno, kakšen je primanjkljaj države, ampak predvsem vprašanje, ali smo sposobni svoje obveznosti do njih poravnati. To pa bo bolj kot od višine našega javnega dolga odvisno od vprašanja, ali bomo uspeli doseči zasuk v naši gospodarski aktivnosti in stopiti na pot okrevanja, bistveno prej kot od vprašanja ravnotežij v javnih financah. Strinjam se, da imamo tu težavo, da naš dolg hitro narašča, da je letošnji primanjkljaj nevaren, ampak da je visok ravno zaradi ukrepov, ki sem jih navajal prej: dokapitalizacija bank, ki prej ni bila upoštevana, pa ste z zakonom, ki ste ga sprejeli malo pred proračunom, predvideli te ukrepe za pokojninsko blagajno in, kot rečeno, tudi za plačilo obresti. V slovenskih kafičih večkrat slišim o tem, da se ljudje veselijo trojke, češ, sami se ne znamo ničesar dogovoriti, naj pride trojka in naredi red. Jaz ne delim tega veselja, mislim, da je trojka že v več primerih, nazadnje pa v ilustrativnem primeru Cipra pokazala, da naredi ukrepe, ki po najlažji možni poti obetajo vračilo danih posojil, ne glede na značilnosti nacionalne ekonomije. Zato pozivam k razumu. Mi, Slovenke in Slovenci, državljanke in državljani in Državni zbor na prvem mestu moramo vedeti, kaj je treba v tej državi zaščititi, zato da izidemo iz krize in pri tem ne poslabšamo možnosti našega dolgoročnega razvoja. Svojim kolegom v poslanski skupini se opravičujem za 15 minut časa, ki sem ga pokuril za namen te razprave. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji dobi besedo gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem, ki še danes tu sedimo in spremljamo razpravo, kjer nekateri tudi razpravljajo! Res je, kar je rekel predhodnik, da po 10 urah verjetno ni kaj več dosti novega povedati. Ampak vseeno sem hotel, ne da dam nek posebena prispevek temu rebalansu proračuna, ker enostavno in preprosto ne moreš, ker ne delimo, ampak na nek način zmanjšujemo sredstva na skoraj vseh področjih; nekatera pa izstopajo, in ravno zaradi tega želim na to opozoriti. Veste, dobro bi bilo, da bi vsi skupaj, ne glede na pripadnost političnim strankam, levi ali desni politični opciji, tudi sredini ali kakor hočete razumeti, poskušali se zavedati, da v tem trenutku ni časa za očitke, ampak da je v tem trenutku predvsem čas združitve moči, da potegnemo to državo iz blata, v katerem se je znašla. Veste, spremljal sem zadeve, ker sem tudi bil koalicijski poslanec v bivši vladi, seveda tudi zdaj temeljito spremljam, kolikor je pač moja sposobnost in moč, vse to, kar se dogaja v Vladi oziroma kaj se dogaja tudi v Državnemu zboru in lahko enostavno in preprosto zaključim vse te informacije, da bistvenih razlik ne bi bilo, ker ni ne vem kako velike izbire. Če si očitamo, da dvigujemo davke, seveda to za ljudi ni priljubljeni ukrep, ampak prepričan sem, če bi tudi vlada Janeza Janše sedela še danes v vladi, da velikih izbir ne bi imela. Všečno je govoriti, da moramo pospešiti razvoj gospodarstva, pa za to nimamo prave formule. Počnemo takšne in drugačne ukrepe in ocenjujemo, da se marsikateri ukrep ne prime. Tudi iz preteklosti imamo dobre kazalnike nekaterih podjetij, ki so dobivala pomoč, pa ta pomoč ni izvlekla podjetje iz rdečih številk. Poglejte, prihodki se dejansko znižujejo v tem rebalansu za 527 milijonov, odhodki se povečujejo, kljub temu da se na marsikateri postavki prerazporeja denar, za 10,5 milijonov evrov. Če gledamo to, kar se tiče prihodkov, na primer 8,1 milijarde, odhodki pa so 9,6 milijarde, nam zgovorno pove, kakšen primanjkljaj v tej državi imamo in kaj vse bomo še morali postoriti, da se bo ta primanjkljaj dejansko tudi zmanjšal. Glede na to, da pa nekateri posamezniki znotraj Državnega zbora govorijo o tem, kje je Vlada predlagala povečanje sredstev, predvsem tukaj mislim na plače, še posebej na pokojnine in servisiranje javnega dolga. Glede na to, da sem poslanec Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev, moram nekaj v zvezi s pokojninami vseeno reči. Prepričan sem, da bi to isto zadevo naredila tudi tista vlada, če jo tako imenujem, z one strani, ker druge izbire enostavno in preprosto ni. Upokojencem, dve tretjini jih živi pod pragom revščine – ja, kaj pa jim še lahko, spoštovani kolegi in kolegice, kaj temu upokojencu sami sploh lahko vzamemo? Vzamemo lahko še malo tisto malo dostojanstva na jesen življenja, ki ga imajo, ali pa, da jih priporočamo za tam, kjer ne bodo več rabili pokojnine. To je edina zadeva, ki jo imamo na razpolago. Poglejte, upokojenci – vsi drugi so dobili regrese za lansko leto. To se vidi, da smo morali tudi povečati nekatere postavke na osnovi plač. Upokojenci, ki imajo pokojnino večjo od 622 evrov, tega nadomestila za rekreacijo niso dobili. Nekateri so dobili neko nadomestilo; tisti, ki imajo najmanjše pokojnine, nekoliko večje, tisti, ki pa imajo do 622 evrov, pa tudi manjše. Varstvenim dodatkom so se morali ljudje enostavno in preprosto odpovedati zaradi tega, ker imajo streho nad svojo glavo in se bojijo, da na koncu koncev bodo še to izgubili. Realno so se pokojnine zmanjšale nekje za okoli 5 %. Usklajevanje pokojnin; točno vemo, koliko sredstev je bilo namenjenih za usklajevanje pokojnin, kar ima dolžnost, da zagotavlja 50 milijonov vsako leto do določenega datuma za usklajevanje pokojnin. Mi letos nismo porabili za to usklajevanje niti 10 %! Da ne bom govoril, kaj se je že dogajalo v preteklem letu in tako dalje. To so vse prispevki starejše populacije, ki živi blazno, blazno skromno. Rad pa bi še opozoril na ene zadeve. Namreč, pisalo se je leto 1996 ali leto 1997, ko je takratna vlada, pa nima veze, katera vlada je bila na čelu države, zmanjšala prispevek delodajalcev za pokojninsko blagajno na polovico, z nekaj čez 15 % je to bilo znižano na 8,85. Prav! Takrat je bilo denarja dovolj. Reko se je, da bodo ta sredstva namenjena za pospešitev konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. Ne govorim v tem trenutku zaradi tega, da bi morali to zadevo sedaj pa zopet dvigniti na to raven, kot je bila leta 1996 oziroma 1997. Ne! Ampak mi vsi se moramo spomniti in zavedati, da smo oziroma so nekaj naredili in da ta sredstva moramo zagotavljati iz proračuna. Če pa tega nismo v stanju zagotavljati iz proračuna, pa bomo morali iskati določene vire, da bodo ti ljudje, ki so polnili pokojninsko blagajno, imeli tudi neko dostojno življenje. Glede na to, da v Državnem zboru vodim Odbor za obrambo, bi želel še nekaj čisto v kratkem povedati v zvezi s sredstvi, ki so namenjena za področje obrambe in zaščite, s poudarkom predvsem na obrambi oziroma zaščiti; se pravi, na zaščiti in reševanju. Glede na to, da Slovenija ima specifičen relief in da je dejansko podvržena različnim naravnim nesrečam in takrat se v Sloveniji vsi dobro zavedamo, da so te naravne nesreče strahovito prizadele naše prebivalstvo. O tem na žalost dostikrat ne govorimo takrat, ko je vse urejeno, ko je mirno. Ko pa pride do tega, pa zelo radi to poudarjamo. Finančni načrt obrambe in zaščite v Republiki Sloveniji je prišel na 1,02 % BDP, kar predstavlja drastičen padec v primerjavi, če pogledamo, da smo nekaj let nazaj, leta 2008, imeli za namen zaščite in reševanja in obrambe 1,47 % BDP. Že lansko leto sem omenjal, če bo padec sredstev za področje zaščite, reševanja in tudi obrambe šel navzdol, da tega rebalansa in proračuna enostavno in preprosto osebno ne morem podpreti. Tokrat bom moral pojesti to besedo. Namreč, zavedam se, da enostavno in preprosto, če nimaš kje vzeti, nimaš kaj dati. Ja, ampak v prihodnosti bomo morali razmisliti o tem, ali je smotrno jemati tako pomembnemu področju, kot je zaščita in reševanje. Ne, ne bi smeli jemati! Marsikdo bi rekel, ja, pa tudi na tem področju ne bi smeli jemati. Gre za varnost ljudi in to je plastično prikazala tudi gospa dr. Ljubica Jelušič in mislim, da je o tej zadevi govoril eden od razpravljavcev – mislim, da Franc Bogovič. Zato želim poudariti, da v prihodnje, ko bomo govorili o proračunu za leto 2014, se ne smemo polastiti tega področja. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem gospodu Srečku Mehu.
Vseeno prijazen pozdrav. Danes pravzaprav govorimo o sedanjosti. V bistvu govorimo o prihodnosti. In govorjenje o tem, kaj je kdo naredil v preteklosti, nima zelo velikega uspeha in tudi ni pomembno. Prav nič mi ne pomaga, če bi danes govorili o tem, kaj je Janez Janša rekel, kaj se bo čez tri mesece v letošnjem letu zgodilo, ko govorimo o naši državi. O naši državi bi morali vsi lepo in dobro govoriti. Gospe in gospodje, naša naloga je, da umirimo ozračje, da so naša sporočila umirjena, da so pozitivna, da vidimo izhod iz te krize, v kateri smo; ne, da poskušamo na vsak način očrniti vse tisto, kar predlaga vedno aktualna vlada, in vedno govorimo o tem, kaj vse je narobe. Pa mi danes ne delamo drugega, kot da sprejemamo rebalans, kjer so samo spremembe tistega, kar je bilo v proračunu lani sprejeto. Kolegica oziroma poslanka Majda Potrata, kar koli hočete, vam je povedala, kako smo lani mi ravnali ob sprejemu tako proračuna in ravno tako pri ZUJF. In tako si predstavljam, da bomo na nek način delali. Veste – tudi o tem je bilo danes govora –, mi neskončno veliko govorimo, da vsi kradejo. Enega povemo enkrat! Povejmo nekoga, kdo je dal te krite v banki! Povejmo, imejmo tisto, kar pravimo, da moramo imeti, in enkrat naredimo to, kar bi lahko naredili. Danes je bilo rečeno, v tej dvorani, da bi naj ta vlada povedala, kdo je odobraval kredita. Imeli smo vlado eno leto – ni nič povedala. Imeli smo vlado tri leta – ni nič povedala. Imeli smo vlado štiri leta – pa niso nič povedali. Torej en kup vlad je, ki niso naredile tistega, kar bi morale narediti. Zato podpiram tiste predloge, da vendar sprejmemo v Državnem zboru zakon, s katerim ne bo zastaralo nobeno umazano dejanje, in da bomo vzeli tisto lastnino, podržavili tisto, ki je bila neupravičeno pridobljena. To bo najboljše sporočilo o tem, kaj mi mislimo in kaj bi lahko naredili. Pa še to bi rad rekel. Naša prava, vsebinska razprava se je začela sedajle, v tem zadnjem času. Do sedaj smo razpravljali samo o tem, ali je proračun razvojno naravnan ali ni razvojno naravnan, ampak gospod Jurša je povedal problematiko upokojencev. Kaj pa učitelji? Kaj pa zdravstvo, pa kultura, pa šport, pa javna uprava, pa obramba, pa še raziskave, izobraževanje? Kaj pa to? In ko zdaj govorimo, zmanjšajmo javno porabo, potem govorimo prav, malo pa na pamet. Med nami bo potrebno, gospe in gospodje, peljati izjemno vsebinsko razpravo – to pa vsi vemo –, kje bomo kaj vzeli, da ne bomo naredili prevelike škode, in kako bomo naredili pogoje za to, da se bo gospodarska rast popravila. To je pravzaprav naša naloga. Naša naloga bo tehtanje med tem, kaj lahko naredimo v tem proračunu. in to je odgovornost, spoštovane poslanke in poslanci, vključno z vsemi nami tukaj, odgovornost, da pridemo do konsenza med nami, ko bomo ljudem povedali, da bo hudo. Saj ljudje vedo. Saj je nekaterim že sedaj zelo hudo. Ljudje vedo, da je hudo in so pripravljeni sprejeti tudi to, da se bodo odrekli marsičemu, ampak oprostite, ne na ta način, da mi dajemo čudna sporočila, da mi govorimo ves čas o tajkunih, ves čas o tistih, ki kradejo, pa nikoli nobenega na povemo in ne pokažemo, in da ne umirjamo ozračja. To upanje moramo našim ljudem dati. Vsi skupaj, kdor koli smo, ali pozicijski ali opozicijski poslanke in poslanci in potem imamo šanso, da bo proračun v letu 2014 takšen, ki bo pokazal pot iz tega in potem bodo ljudje rekli, da so z nami. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. V okviru teh razprav se je prijavil k razpravi še gospod Jože Tanko in mu dajem besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi! Uvod k tej točki sta naredila predsednica Vlade Alenka Bratušek in minister za finance gospod Uroš Čufer. Njun uvod je tisti, ki verjetno v veliki meri definira tudi tok razprav, poudarke pri razpravah, kajti ocenjujem, da sta verjetno to tisti dve osebi, ki o tem rebalansu proračuna največ vesta, in da bosta tudi sama v tej razpravo oziroma sta znala dati prave poudarke. Vendar, ko sem poslušal razpravo premierke Alenke Bratušek, sem imel občutek, da se ukvarja bolj z zgodovino kot z današnjim stanjem in prihodnostjo. Tri četrtine njenega nagovora v Državnem zboru je bilo posvečeno vladi Janeza Janše in vsem tistim domnevnim napakam, ki jih je ta vlada storila pri načrtovanju proračuna za leto 2013. To si lahko pogledate iz magnetograma. Kar zadeva finančnega ministra, je bil izjemno skromen, glede na to, da je bil dva dni v Bruslju, kjer je zagovarjal rešitve tega rebalansa proračuna. O tem ni pravzaprav povedal nič kaj pomembnega, ampak gremo k posamičnim trditvam najprej. Gospa Alenka Bratušek je dejala, da je glavni razlog, zakaj je potreben rebalans, ta, da je bil načrt prejšnje vlade popolnoma, ampak res popolnoma nerealen. Moje mnenje je, da je bil narejen na osnovi tistih makroekonomskih podatkov, ki so bili takrat dosegljivi in razpoložljivi, na osnovi jesenske napovedi Umarja in vlada teh napovedi, ne Umarja ne – ne vem, državne statistike ni popravljala. Na osnovi teh predpostavk o gibanju gospodarske rasti in tudi drugih makroekonomskih podatkov je bil pripravljen proračun. Da ta proračun le ni bil tako slab, kaže to, da so ga podprli predstavniki vseh strank v Državnem zboru, čisto vseh strank, ne samo tedanje koalicije, ampak tudi velika večina tedanje ene izmed opozicijskih strank Socialnih demokratov. 70 % poslancev je dalo glas za to in tudi predstavnik Pozitivne Slovenije, sedanji minister gospod Stanko Stepišnik. Torej, sprašujem se, ali je res tistih 16 milijonov, ko smo podprli amandma, bilo odločilnih, da se proračun, ki je vreden 9 milijard podpre. Takšna drobna malenkost, ki se začne na četrti decimalki. Dvomim, da je bil to argument, ki bi prevagal, da dajo poslanske skupine in nekateri posamezniki podporo temu proračunu. Ampak, pač, dali so ga, očitno z vednostjo, da je ta proračun bil dober. Samo 10 poslancev je bilo proti. Med njimi temu proračunu ni nasprotovala niti sedanja predsednica vlade, ki tako vehementno kritizira proračun prejšnje vlade. Ni bila proti, tudi gospod Potočnik ni bil proti, pa je glavni komentator v tej sestavi te poslanske skupine za proračun. Sprašujem se, zakaj. Drugo, kar je. Gospa premierka se je zelo obregnila ob to, da se težko zmotiš za 20 % – mimogrede, to najbrž ni težko pri tem, ko so te razmere zelo dinamične. Ampak koliko napak je, recimo, pri tej koalicijski pogodbi, ki je bila še nekaj mesecev kasneje napisana, kot je bil sprejet proračun in pripravljen proračun? Ta koalicijska pogodba je bila napisana v začetku aprila in piše, da se bo proračunski primanjkljaj zmanjševal. Tri mesece po tistem imamo pred sabo predlog rebalansa proračuna, ki zadevo enormno povečuje. Nekdo, ki je celo življenje delal v državnih financah, bil skrbnik državnega proračuna, si dovoli napisati v predlogu koalicijske pogodbe, da se bo proračunski primanjkljaj zniževal, samo kakšen mesec po tem pa se zgodi diametralno nasprotna rešitev s konkretnim predlogom, ki pride v Državni zbor. Podobno je, recimo, pri črpanju evropskih sredstev. Se pravi, zapisalo se je intenzivno črpanje evropskih sredstev, z rebalansom proračuna smo priča intenzivnemu zmanjševanju črpanja evropskih sredstev. Zadeva gre v povsem nasprotno smer. In še vse druge stvari, ki so v tem delu napisane, se dogajajo drugače, kot je bilo narejeno oziroma kot je bilo napovedano. Mimogrede je predsednica Vlade dejala, da smo pravzaprav naredili nemogoče in da nam to priznavajo tudi v Bruslju. Rad bi videl to priznanje. Včeraj smo bili priča informacijam, da je Bruselj povedal, da se ne strinja s tako rešitvijo. Dobili smo opomine glede izvrševanja načrtov na javnofinančnem področju. Stvari gredo v popolnoma nasprotno smer, kot je to potrebno oziroma kot je bilo napovedano. Ugotovim lahko tudi še nekaj. Pristop sedanje vlade je popolnoma enak pristopu Pahorjeve vlade takrat, ko je prišla za Janševo vlado. Takrat je bil proračunski primanjkljaj izredno nizek konec leta 20085, 100 ali pa 170 milijonov evrov. Takrat je bil zastavljen model zmanjševanja zaposlovanja v javnem sektorju in Pahorjeva vlada – prvi ukrep, ki ga je storila, je bilo, kljub temu da so se napovedovale velike težave, enormno povečanje proračunskega primanjkljaja in sprostitev zaposlovanja v javnem sektorju. Poglejte, ta dva ukrepa sta bila takrat sprejeta in naredilo se je, da se je dodatno v javnem sektorju zaposlilo nekaj tisoč ljudi, ob tem ko se je povsod drugod zmanjševalo. Dogodilo se je, da smo v treh letih za 100 % dvignili javni dolg. Se pravi, približno skoraj 2 milijardi letno je bilo zadolževanja v tistem obdobju. Sedaj smo priča podobnemu pristopu. Tudi sedaj se je povečalo zaposlovanje v javnem sektorju, ker se je prej zmanjševalo, in tudi sedaj se je enormno povečal proračunski primanjkljaj, kar pomeni, da se ta javni dolg zida in da se prenašajo čedalje večja bremena na prihodnje generacije in da je elastičnost državnega proračuna čedalje manjša. S tem ko pospešujemo s tako veliko dinamiko sredstva za plačevanje preteklih obveznosti, to se pravi obresti, se nam razpoložljiva sredstva proračuna zmanjšujejo. Še samo nekaj let ob tem konceptu je potrebnih in enostavno bo proračun popolnoma blokiran. Nič več ne bo mogoče načrtovati kakršnih koli investicij. Ukrepi, ki ste jih predlagali, so taki, da ne omogočajo v nobenem primeru gospodarske rasti, ne omogočajo izboljšanja pogojev za tiste, ki ustvarjajo gospodarsko rast. Z novimi davki se povečuje nekonkurenčnost, to se pravi, se povečujejo bremena gospodinjstev in gospodarstva, obojim, kar pravzaprav vpliva na to, da se zmanjšuje na nek način kupna moč obeh, ker za to manj dobiš, in to zagotovo ne more prispevati k tem, da bomo konkurenčni in da bomo zagnali gospodarstvo. Naslednji problem tega rebalansa proračuna je v tem, da se nižajo investicije. Se pravi, tudi tam, kjer bi država lahko pomagala gospodarski rasti, se fond sredstev v globalu znižuje, za investicije je namenjeno manj. Tudi tam, kjer bi lahko dobili kakšen denar iz tujine, to se pravi iz evropskih sredstev, se zadeve znižujejo. Težko razumem in težko razložim komur koli, da je v nekaterih primerih treba dati evro lastne udeležbe, da dobiš štiri evre subvencije iz virov Evropske unije. V nekaterih primerih je to tri, v nekaterih primerih je to dva, nekje je sofinanciranje praktično na ravni 50:50. Ampak imamo tudi investicije ali pa projekte, kjer je sofinanciranje EU do 80 %. Zanimivo je, da tam, kjer bi dobili gratis sredstva, se pravi iz fondov Evropske unije, iz skladov Evropske unije, se ta del znižuje. S tem ne bomo prispevali popolnoma nič k tem investicijam. Problem je v tem, da v temu proračunu pravzaprav ni kaj veliko oziroma nič varčevanja. Vse, kar je varčevanja, je posledica prejšnje vlade, ki je bila izredno slaba. Zakon o uravnoteženju javnih financ, o katerem ste nekateri govorili, je očitno prava katastrofa, omembe vreden vsakič, ko je treba kar koli kritizirati pri prejšnji vladi; ampak zakona ne odpravite; vlečete njegove posledica naprej. Sami niste na temu področju storili nič. Ne samo da je treba posegati ali pa, da je treba posegati v zdravstvo pa v šolstvo, tako kot nekateri govorijo. Najbrž je treba poseči tudi v množico institucij, ki jih ima ta država. Dvesto ali več je institucij, težko naredimo celo spisek in vsaka od teh institucij ima svojo piramidalno ureditev, shemo, svoj lastni proračun za delovanje in tako naprej. Nič se na reorganizaciji državne uprave naredi, stvari potekajo zelo počasi ali pa skoraj se ne dogajajo. Potem, ni veliko pričakovati od tega, da bomo financirali zavožene projekte, nasedle investicije. Zdaj je glavna skrb nekaterih resorjev, da se zagotavljajo viri sredstev skoraj brez zavarovanja ali celo nezavarovani za nekatere nasedle investicije. To je financiranje samo dodatnega odliva denarja iz državnega proračuna. Slej kot prej se bo zgodil stečaj, padel bo [[nerazumljivo]] , odgovornosti nikjer. Prej so nekateri kolegi govorili o bankah in bančni luknji. Imamo ustanovljeno preiskovalno komisijo, upam, da boste zagotovili polno sodelovanje tistih, ki bodo vabljeni na preiskovalno komisijo, to se pravi vam bodo prinesle podatke, Banka Slovenija bo dala podatke, da se bodo lahko ti postopki preiskave lahko uspešno izvedli. Opozoriti tudi moram, to sem že večkrat opozoril, da kar zadeva delovanje bančnega sistema – tudi predsednica sedanje vlade je bila nadzornica v eni izmed slovenskih bank in tudi v njenem mandatu je prišlo do enormnega znižanja kapitalske vrednosti te banke, odlivov investicij v tujini, izgubljenih sredstev in tako naprej. Tako bi bilo najbolje, da preden se prst usmeri kamor koli, da koalicija to najprej reši znotraj svojih lastnih vrst; in to od vrha, ker na vrhu imate nekoga, ki je zelo dobro poznan, vsaj s poslovanjem Nove Kreditne banke Maribor, da zagotovite, da se bo to uredilo in tudi zahtevate odgovornost navsezadnje. Tako je pri teh zadevah kar veliko stvari, na katere je treba opozoriti in ki po našem mnenju zagotovo ne dajejo nobenih zadostnih upanj, da se bo kar koli na temu področju odvilo. Več ali manj, ko gledam ta proračun oziroma ta rebalans proračuna, lahko samo ugotovim, da ni nobenega sklenjenega obroča danes okoli Državnega zbora, kot je bil takrat, ko smo sprejeli osnovni proračun, takrat je bil tukaj sklenjen krog okoli, protestirali so tisoči ljudje, z vsemi profesorji vred – danes ni nikogar, pa so razmere s tem rebalansom drastično poslabšujejo na vseh področjih. Tudi na področju sociale, tudi slej kot prej na področju šolstva tako ali drugače ,ampak očitno so neki drugi nameni, da se pri tem nič ne stori. Vsekakor pa se mi zdi, da veliko preveč porabimo oziroma porabite za to, da se ukvarjate s tistim, kar je prejšnja vlada storila dobrega, in da pravzaprav ne vidite, da se s tem rebalansom proračuna zadeve samo siromašijo. Z ukrepi, ki ste jih sprejeli, in zdajšnjimi obremenitvami, poleg teh so še kazni, vse to vodi izključno samo k siromašenju prebivalstva, delanju revežev, tako ali drugače bodo vsi ti, ki bodo imeli težave s tako enormnimi poplačili zahtev, ki jih bo pred njih postavili država v obliki premoženjskih davkov na neke objekte po podeželju, boste naredili samo reveže in uresničevali, očitno, nek projekt iz leta 1942, ko je Moše Pijade napovedal, kako je treba s temi stvarmi početi. Kajti, on je tam takrat dejal, da so oni smrtni sovražniki vsake blaginje in reda in miru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Državna sekretarka je želela še besedo.
Hvala lepa. Rada bi se še enkrat odzvala na nekatere navedbe. Marsikaj od tega sem danes že povedala, pa bom še enkrat ponovila. Ko govorimo o nerealnosti načrtovanja sprejetega proračuna, nimamo v mislih spremenjenih makroekonomskih okoliščin, ampak to, da se je pozabilo na planiranje kar velikega zneska sredstev na področju pokojnin, na področju zagotavljanja stroškov za financiranje obresti, da se ni številk, ki so bile vključene v sprejeti proračun, podprlo z ukrepi, da bi lahko dosegli tako znižanje mase sredstev za plače, kot je bilo načrtovano, in da bi lahko dosegli tako znižanje transferov v javne zavode, kot je bilo načrtovano. Glede na to, da tudi v naslednjih dveh, treh mesecih ti ukrepi niso bili sprejeti, tega ne moremo označiti drugače kot nerealnost načrtovanja. Če želimo ta vprašanja oziroma te odhodke prikazati v sprejetem proračunu oziroma v popravljenem proračunu, potem dejansko pridemo do tega rezultata, ki smo ga v predlogu rebalansa prikazali. Nikakor se ne morem strinjati, da ta predlog rebalansa s seboj ne prinaša nikakršnega varčevanja. Večkrat sem v današnji razpravi omenila, da je bilo treba zagotoviti dodatne odhodke v višini 348 milijonov evrov. Ti odhodki so bili zagotovljeni z varčevanjem v višini 337 in pol milijona evrov. V to je treba dodatno vključiti še 108 milijonov in pol evrov prihranka na področju plač, ki je bil dosežen z dogovorom s sindikati. In prav zaradi tega, ker se je Vlada posvetila socialnemu dialogu in s sindikati dosegla dogovor, prav temu se lahko zahvalimo, da danes pred Državnim zborom ni demonstracij, kot so bile pred dobrega pol leta. Če na kratko komentiram še črpanje evropskih sredstev. V prvih štirih mesecih letošnjega leta je bilo počrpanih 175 milijonov evrov od milijarde 400 milijonov. Če ne bi znižali teh prihodkov in odhodkov na milijardo sto, potem bi v bistvu ohranili nerealno visoko številko, tako na prihodkovni kot na odhodkovni ravni, nikakor pa to ne bi pripomoglo k boljšemu črpanju EU sredstev. Jasno je, da narava poslov, ki se financirajo iz evropskih sredstev zahteva nelinearno dinamiko poplačil. Tako kot vsako leto, tudi v letošnjem letu pričakujemo, da bo glavnina sredstev počrpanih v tretjem četrtletju letošnjega leta, kar bo omogočilo tudi pravočasno vlaganje zahtevkov za povračilo v državni proračun in tudi prenos sredstev iz evropskega proračuna v domači proračun. Tudi na področju znižanja investicij naj še enkrat ponovim, da je bila realizacija vseh odhodkov na področju investicij in investicijskih transferov v letu 2012 770 milijonov evrov. V letošnjem proračunu je z rebalansom zagotovljenih milijarda 160 milijonov sredstev za investicije in investicijske transferje, tako direktne investicije na državni ravni kot za investicije na lokalni ravni. Nekajkrat je bilo danes omenjeno, da se je v mesecu aprilu sprostilo zaposlovanje. Moram reči, da je povečano število zaposlenih v državni upravi v mesecu aprilu bolj ali manj posledica tega, da je treba zagotavljati zaposlitve za določene kadre, ki so ostali zaposleni po odhodu prejšnje vlade, hkrati pa so bile izvedene dodatne zaposlitve na zaupanje posameznih ministrov. V tem smislu je primerjava med letom 2008 in 2009 ter letom 2013 neumestna. Ne smemo pozabiti, da je v začetku leta 2009 bilo treba poskrbeti tudi za poplačilo prve četrtine odprave plačnih nesorazmerij in da je povečanje števila zaposlenih v javnem sektorju v letu 2009 bilo namenjeno povečanju ljudi, ki so bili potrebni v širšem javnem sektorju, v zdravstvu, šolstvu, predšolskem varstvu, in ne v državni upravi. Kar se tiče opomina iz Bruslja, moram opozoriti, da gre za razpravo o priporočilih, ki jih je Evropska komisija pripravila konec maja v zvezi s programom stabilnosti in nacionalnim reformnim programom ter v povezavi z ugotovitvami, ki jih je v začetku maja dala Komisija glede presežnih makroekonomskih neravnovesij. Zaradi tega ne moremo govoriti o nekem novem opominu, ampak gre za nadaljnje spremljanje izvajanja priporočil, ki jih je Evropska komisija konec maja podala. Ne nazadnje bi rada rekla še naslednje. Nekajkrat so bile v razpravi omenjene naloge, ki jih je predsednica Vlade opravljala na Ministrstvu za finance v prejšnjih mandatih. Upam, da se vsi prisotni oziroma vsi v Državnem zboru zavedamo, da je odgovornost za pripravo in predložitev proračuna na ministrih in na Vladi in ne na javnih uslužbencih, ki morajo zagotoviti strokovno delo v zvezi s tem. Hvala lepa.
Hvala lepa državni sekretarki. Rada bi vas opozorila, da imamo pred sabo še kar precej razprave, razpravljali bomo še o posebnem delu predloga rebalansa, o vseh amandmajih, o načrtu razvojnih programov in potem tudi o predlogu rebalansa v celoti. Je pa vseeno zdaj čas za razpravo še na voljo, zato sprašujem, ali želi kdo razpravljati še v okviru splošnega dela predloga rebalansa. Gospod Vizjak. Še kdo? [[Ne.]] Izvolite, gospod Vizjak.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovana državna sekretarka, maloštevilni kolegi in kolegice! Slišali smo državno sekretarko, in me je malo zmotilo, da je bila predvčerajšnja obravnava Slovenije na zasedanju Evropske komisije nekaj povsem normalnega. Ni res, mi smo bili javno uvrščeni na dnevni red pod točko razno, kar ni običaj v normalnih razmerah in ni stvar tekočega spremljanja. Več kot jasno je, da ukrepi te vlade, ki se ilustrirajo tudi v rebalansu proračuna, ne izpolnjujejo programa zniževanja presežnega primanjkljaja v državi, in zato smo verjetno dobili ali pa ste dobili to zelo na znanje. Seveda, normalno je, da vi to minimizirate, tisti, ki smo pa že bili tam oziroma smo kaj podobnega slišali, pa vemo, za kaj gre. Tako ne sprevračati in minimizirati nečesa, kar je hudo resno. Še več, mislim, da se Evropska unija danes nahaja v relativno neugodnih razmerah. Vsakršna destabilizacija v kateri koli državi je resen problem, zato se zelo pozorno spremlja vsakršen trend, ki vodi v destabilizacijo. Rebalans državnega proračuna, ki ga predlagate za letošnje leto, je korak k dodatni destabilizaciji javnih financ v Sloveniji. Upam, da če to nam ne verjamete, da vam bodo to dopovedali bruseljski eksperti, še bolj vam bodo pa verjetno to dopovedali čez čas tisti, ki nam denar posojajo. Spoštovani, torej menim, da bi si morali; prvič, naliti tukaj čistega vina in se sploh pogovoriti o tem, kaj ta država rabi za izhod iz te neugodne situacije. Ali rabi politiko, ki jo je demonstriral sedanji predsednik države in premier Borut Pahor, kjer smo tiščali glavo v pesek, povečevali tekoče odhodke države, gospodarstvo nam je pešalo? Torej, na odhodkovni strani nismo naredili bog ve kaj, na prihodkovni strani smo ugotavljali vse nižje prihodke in rezultat je bilo enormno zadolževanje v letih od leta 2009 do leta 2011. Druga možnost je, da smo se iz tega kaj naučili in da stavimo na gospodarstvo kot tistega vlečnega konja, ki nas bo potegnilo iz te situacije. In nihče drug! Nihče drug v tej državi ne bo spravil to državo k večjim prihodkom v proračun kot več in boljši davčni plačniki. Ampak, to se ne stori s tem, da se dviguje davke, temveč se stori s tem, da se ustvarja razmere, da gospodarstvo zadiha. Izjemno vesel sem bil prve zaveze za zagon gospodarstva med prioritetnimi nalogami sedanje koalicije, kjer piše, da bomo krepili konkurenčnost in izboljšali poslovno okolje. Sam dobro vem kot bivši gospodarski minister, kaj ta stavek pomeni. Ta stavek pomeni, da boste izboljšali horizontalne pogoje za poslovanje vseh gospodarskih subjektov, da bodo vsi lahko tekmovali pod boljšimi pogoji, ustvarjali več, zaposlovali več in plačevali več davka. To je zelo lepo napisano, samo žal, moram reči, tri mesece po tem smo priča povsem drugačnim ukrepom; ukrepom, s katerim se dodatno obremenjuje gospodarstvo. Višji davki, konkretno DDV nima samo slabega učinka na gospodarstvo, kajti vemo vsi, da DDV ključno, kar povzroči, povzroči znižanje povpraševanja, posledično seveda tudi dodaten nekonkurenčen položaj ponudnikov. Ta dvig DDV, to je bilo danes premalo omenjeno, pomeni tudi oziroma je najbolj asocialen davek, pomeni najhujši udarec prav najrevnejšim. Tukaj sem predstavnika DeSUS, gospoda Juršo poslušal, kakšno skrb imajo za najrevnejše upokojence. Najrevnejši upokojenci so bili najbolj udarjeni z dvigom DDV zaradi tega, ker bo ta dvig DDV v njihovih prihodkih in izdatkih pomenil daleč največji procent kot pa pri srednjem sloju ali bogatem sloju. Isto je pri socialnih podpirancih, isto je pri vseh ostalih z najnižjimi dohodki. Namreč, višji DDV morajo plačevati tudi upokojenci, ker porabljajo električno energijo, uporabljajo komunalne storitve ter plačujejo DDV, višji DDV, in v njihovem posebnem proračunu je delež, ki ga bodo za to namenili, pač večji. Skratka, to je najbolj asocialen davek, to vemo vsi, kar jih lahko poznamo ,zaradi tega ker je nevtralen glede na prihodkovni položaj posameznika in tudi ljudje, ki trošijo oziroma porabijo, porabijo največji delež za osnovne življenjske potrebščine glede na njihove prihodke in jih davek najbolj udari. Hočeš nočeš, temu je tako, vi ste na to pristali in z dvigom DDV je za te enako, kot da ste najnižje pokojnine ali socialne transfere znižali za dodatne odstotke. To se pravi, poleg udarca gospodarstvu ste s tem namenili tudi določen udarec socialno najšibkejšim, kljub temu da so vas polna usta seveda drugih zavzemanj. Poleg tega davka so tudi drugi davki, ki so na pohodu in nekatere nerealizirane zaveze. Zavezali ste se, da boste izboljšali poslovno okolje za gospodarske subjekte tudi tako, da boste znižali ceno električne energije za industrijski odjem za 10 % v treh mesecih po nastopu vlade. Trije meseci po nastopu vlade so minili 20. junija, 20. junij je že kar precej mimo, cene električne energije za industrijski odjem so seveda samo še višje zaradi višjega DDV in ne nižji. Skratka, od teh zapisanih ukrepov, ki naj bi spodbudili gospodarstvo, je seveda bore malo. To pomeni, da smo se odpovedali nekemu sistematičnemu ukvarjanju s tistimi, ki nas lahko potegnejo ven. To se mi zdi slabo. Vem, da se boste izgovarjali na bilanco B proračuna, na številne ukrepe iz bilance B, kljub temu da iz bilance A črtate nekatere tudi pomembne ukrepe za zagon gospodarstva, vendar vsi, ki kar koli delajo na tem področju, vedno, da te horizontalne – to se pravi davki, ostale obremenitve gospodarstva, tisto, kar plačujejo vsi, najbolj ključni, najbolj pomembni za gospodarsko rast. Poleg tega so pa za gospodarsko rast pomembne tudi investicije. In spoštovana državna sekretarka, izgovarjanje in primerjava realizacije leta 2012 in programa plana za leto 2013 je pravzaprav tako, kot da primerjamo to, kar ni rodilo sadov, saj imamo gospodarski padec v letošnjem letu, in reči saj, ker je bilo lani tako, pa naj bo še kar naprej tako. Zato je prejšnja vlada tudi ambiciozneje, bistveno bolj ambiciozno načrtovala investicije, trošenje evropskih sredstev, ker smo ne nazadnje tudi v zadnjem letu finančne perspektive. In še enkrat vam povem, vse te zaveze po investicijah so cilji. Do teh ciljev ni mogoče priti, če se cela vlada z vsem svojim birokratskim aparatom ne zaveže in ne zavezama za dosego teh ciljev. Vsi morajo dihati v tej smeri. Če pa enostavno rečejo, da se ne da, se pač ne da. Pa vam bom na konkretnem primeru povedal, kjer so tudi na Ministrstvu za finance zelo soudeleženi, da so te investicije tudi neizvedljive ali pa počasneje izvedljive, kot bi lahko bile. Tipičen primer je, recimo, eden zelo velikih energetskih projektov, ki poteka in je relativno nevtralen do državnega proračuna, to je izgradnja hidroelektrarn na spodnji Savi. Po izgradnji hidroelektrarn, hvala bogu, je bil državni prostorski načrt za Hidroelektrarno Brežice že sprejet in potekajo pripravljalna dela, ker če bi se še v to vmešali, bi še verjetno to zavleklo malo. Prejšnja vlada je sprejela zavezo do vseh deležnikov, ki sprejemajo državni prostorski načrt, da bo državni prostorski načrt za Hidroelektrarno Mokrice sprejet junija leta 2013. Sedanja vlada je to preložila na neko negotovo prihodnost. Zakaj? Zaradi tega ker Ministrstvo za finance vztraja, da mora pred sprejetjem državnega prostorskega načrta biti znana finančna konstrukcija projekta. Torej, ob sprejemanju prostorskih dokumentov umestitve v prostor mora biti znana finančna konstrukcija! In zato se blokira ta projekt in državnega prostorskega načrta ni in vi danes nam tukaj dopovedujete, da ni projekta, da bi črpali sredstva. Če država prepozna nekatere projekte kot ključne, jih lahko tudi izvede, še posebej, če so za to namenjena tudi evropska sredstva oziroma sredstva, ki bi pomenila zagon gospodarstva. In to so, spoštovani, ukrepi, ki zagotavljajo gospodarsko aktivnost, posledično delovna mesta, posledično več vplačil v raznorazne blagajne tega proračuna oziroma razne blagajne in tudi v ta proračun. Torej, želim vam povedati: namesto da se ozirate nazaj in gledate, kaj je bilo z realizacijo lani narobe in se potem v nekem modulu obnašate v prihodnje, se ozrite v to, kaj je prioriteta te države danes, kaj lahko reši ta problem danes. Še nekoliko na to nesrečno odhodkovno stran tega rebalansa. Zakaj pravim nesrečno stran? Zaradi tega ker je, roko na srce, premalo ambiciozna. Premalo ambiciozna ni samo zaradi teh številk, ki jih tukaj vidimo, temveč tudi iz zavez te vlade za prihodnje. Minister Virant je v dogovoru za teh 100 milijonov, ki jih opevate, se zavezal, da ne bo drugih posegov v normative, standarde ali kakor koli v zvezi s plačami javnih uslužbencev, kar pomeni da – in vas to tudi sprašujem. Ali ste zadovoljni s to maso na plačni ravni odhodkov v javnem sektorju ali boste sprejemali dodatne ukrepe za omejevanje plačne mase v javnem sektorju in mase ostalih tekočih odhodkov in transferjev, še posebej v javne zavode? To se pravi, ali načrtujete tu dodatne ukrepe? Razume, da jih ne morete niti povedati, ker jih tudi ne želim slišati, ampak me zanima, kaj je vaš cilj za leto 2014, do katere mere znižati te tekoče odhodke in transferje za leto 2014. Danes imamo neko situacijo, vi se izgovarjate na status quo, na to, da je prejšnja vlada to in ono naredila in ni naredila, ampak mene zanima, kaj boste vi na tem področju naredili oziroma ali ste zadovoljni s situacijo, kakršna pač je. Potem se mi kar poraja vprašanje, kakšen bo scenarij tega primanjkljaja naprej. Ne morem se izogniti temu, da vas še enkrat ne opozorim tudi na nerealno načrtovanje, ki se ga greste zdaj, še posebej s tako opevanim ukrepom za zaposlovanje mladih. Ta ukrep, s katerim boste oprostili delodajalce plačila prispevkov za socialna zavarovanja, vsa, torej za zdravstveno zavarovanje, pokojninsko zavarovanje in zavarovanje za primer brezposelnosti, za tiste delodajalce, ki bodo zaposlili mladega do 30 let za dve leti, ta ukrep je hvalevreden in ga podpiramo vsi. Ampak, pod enim samim pogojem: da vemo, kdo je plačnik teh prispevkov! Ne pa tako, kot ste predlagali, da tega plačnika ni! S tem vrtate in delate izgubo v blagajnah, v zdravstveni blagajni na primer. Torej, če delodajalci ne bodo plačevali prispevkov, mladi zaposleni pa bodo imeli pravice, kot jim gredo, kot da bi bili prispevki plačani, potem bo nekdo ta manko moral kriti. Sprašujem vas, ali ni to podoben pristop k vrtanju javnih financ in izredno netransparenten pri prikazovanju za naprej. Še ena stvar. Glejte, tu oba veva, če bi ne bilo finančnih posledic tega, potem je to perpetum mobile; nekdo ne plačuje prispevkov, tisti imajo iste pravice in javne blagajne niso nič oškodovane. Potem pa je najboljše, da vse oprostimo prispevkov, če je temu tako, kajti to piše v obrazložitvi tistega zakona in tej obrazložitvi pač ne verjamem. Zato sem vesel, da se je danes Računsko sodišče odzvalo na moje pismo njim in bo povprašalo ministrstvo in Vlado, kako si to fantastično rešitev predstavlja, da bo funkcionirala in ne bo nič stala. V končni fazi, če ne bo nič stala, zakaj ne sprejmete amandmaja opozicije v tem smislu, da te prispevke plača proračun. Saj če jih ne bo oziroma če nič ne stanejo, tudi teh prispevkov ne bo. Še ena stvar. Glejte, sanacija bančnega sistema je tudi eden izmed temeljev, ki jih sledi ta rebalans, zato tudi povečujemo v bilanci B sredstva in tako naprej. Seznanjen sem, da se državne banke izredno mačehovsko vedejo do vlagateljev. Tu imamo podrejene obveznice Abanke, ki so jih vlagatelji kupovali s tem namenom, ker so zaupali slovenskemu bančnemu sistemu, slovenskim bankam. Ta banka ne plačuje tem vlagateljem obresti, kar se njihovega vračila glavnice tiče, so v veliki negotovosti. Kako pričakujete, da bodo slovenski naložbeniki še zaupali slovenskemu bančnemu sistemu, če se bodo ti obrisali pod nosom? Te obveznice so kupovali, to je samo en primer, te obveznice so kupovale tudi pokojninske družbe, so kupovali vzajemni skladi, veliko stvari je s tem povezanih. Kako mislimo zgraditi trden, stabilen bančni sistem s tako bednim zaupanjem, ki se kaže skozi te konkretne obveznice? Tu se začne in konča neko kredibilno bančništvo, kajti le-to temelji samo na zaupanju.
Hvala lepa. Državna sekretarka je želela besedo, izvolite.
Hvala lepa. Rada bi odgovorila na konkretno zastavljena vprašanja. Najprej kar se tiče ukrepov glede plač in transferov v javne zavode. Ukrepi, ki so bili izpogajani v dogovoru s sindikati javnega sektorja za leto 2014, prinašajo dodatnih 188, 189 milijonov evrov prihrankov pri masi za plače. To je izhodišče, s katerim bomo začeli načrtovanje dopolnjenega proračuna za leto 2014. Ob tem načrtovanju bomo ocenili, ali so ti ukrepi na področju plač zadostni ali se bomo dogovarjali glede morebitnih dodatnih ukrepov. Tisto, kar je bila zaveza Vlade, govorim sicer nekoliko na pamet, pa vendar sem bila toliko zraven, da mislim, da je informacija popolna, je, da Vlada ne bo z enostranskimi ukrepi uvajala dodatnih ukrepov na področju plač v javnem sektorju. Nikakor pa to ne pomeni, da nadaljnjo dogovarjanje, če bi bilo treba, ne bo potrebno. Tudi kar se tiče transferov oziroma s tem povezanimi programi, ki jih opravljajo javni zavodi, tudi o tem bo tekla beseda in o konkretnih ukrepih in rešitvah na teh področjih boste seznanjeni, ko bo Državnemu zboru predložen dopolnjen predlog proračuna za leto 2014. Kar se tiče projekta zaposlovanja mladih in oprostitve plačila prispevkov delodajalcev za mlade. Seveda, če razmišljamo o tem ukrepu tako, da bodo tisti mladi, ki so danes zaposleni za določen čas, skozi ta ukrep svoje delovno razmerje za določen čas prekvalificirali v nedoločen čas, potem lahko govorimo o primanjkljaju pri javnih blagajnah, ker bodo dobili zdaj nižji prihodek iz naslova prispevkov, ker bodo samo delojemalci plačevali te prispevke. Če pa gledamo, da bodo skozi ta ukrep zaposleni mladi, ki do sedaj sploh niso bili zaposleni, je pa situacija drugačna. V tem primeru pa – ali pa so bili, recimo, zdravstveno zavarovani preko svojih staršev – bodo ti mladi zdaj določene prispevke plačevali, ne pa takih, kakršne preostali zaposleni. Tako vsaj kar se tiče letošnjega leta, sploh ker bo ukrep začel veljati s 1. novembrom letošnjega leta, ocenjujemo, da oškodovanosti javnih blagajn iz tega naslova ne bi smelo biti oziroma jih ne bo. Kar pa se tiče bančnega sistema in vpraševanja izplačila obresti pri podrejenih obveznicah, ne morem sicer komentirati konkretnih ukrepov A banke, ker ne poznam pogodb v zvezi z izdajo teh obveznic, vendar kot mi je znano, imajo določene banke, ko izdajo to vrsto obveznic, v pogodbah z vlagatelji določeno tudi možnost, da se obresti ne izplačajo periodično, ampak se izplačujejo ob koncu določenega obdobja, in lahko, da gre v tem primeru v bistvu prav za takšen pogodbe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Jurša. Izvolite.
[[...]] [[izključen mikrofon]] [[...]]Moram biti hiter, ker nimam časa, ampak vseeno moram odgovoriti kolegu Vizjaku. Ja, nikoli se nisem navduševal nad dvigom DDV, ampak prepričan sem, da bi to tudi storila vlada, v kateri ste vi sedeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ne, žal ne, gospod Vizjak, vi ste porabili svoj čas. Poslanska skupina ob tej točki ne more več razpravljati. Še kdo, ki ima preostanek časa, želi besedo na temo splošni del proračuna? Če ne, zaključujemo razpravo v tem delu. Glasovanje o splošnem delu predloga rebalansa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v okviru glasovanj. S tem prehajamo tudi na posebni del predloga rebalansa. Še enkrat opozarjam, da razpravljajo lahko predstavniki tistih poslanskih skupinah, ki imajo za to na voljo še čas. Želi kdo razpravljati v tem delu? Če ne želi razpravljati nihče o posebnem delu predloga rebalansa, bomo zaključili tudi ta del. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 9. julija 2013. Prehajamo na proračunskega uporabnika Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo in na razpravo o vloženih amandmajih k štirim podprogramom pri tem proračunskim uporabniku. Najprej dajem v razpravo podprogram Lokalna razvojna infrastruktura in amandma Poslanske skupine NSi, amandma Poslanske skupine SDS ter amandma Odbora za finance in monetarno politiko. Želi kdo razpravljati? Vidim gospoda Tonina, ki se javlja k razpravi. Še kdo? [[Ne.]] Izvolite, gospod Tonin.
Hvala lepa za besedo. Ta amandma se nanaša na denar, ki ga država namenja za infrastrukturne projekte v občinah. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da so občine ene izmed tistih zadnjih institucij države, ki v tem trenutku še investirajo, ki še gradijo od pločnikov, javnih razsvetljav, kanalizacij, vodovodov in drugih stvari, in da bi bilo zaradi tega zelo pomembno, da na nek način vsaj vzdržujemo nivo investicij. Zlasti pa je ta stvar pomembna in ključna, da prerazporedimo okoli 26 milijonov dodatnih sredstev za projekte na lokalni ravni zaradi zaključevanja projektov, ki so vezani na evropsko finančno perspektivo od 2007 do 2013, ki se v letošnjem letu zaključuje, in bi bilo ključno, da bi država svoj del sofinancerskih zmožnosti zagotovila in tako prispevala, da bi tudi lokalne skupnosti čim več tega evropska denarja počrpale. Iz tega razloga smo predlagali, da se na nivo občin za lokalne projekte prerazporedi dodatnih 26 milijonov in pol.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Če ne, ne zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Spodbude za novonastala podjetja in njihovo rast in dva amandmaja Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Če ne, prehajamo na naslednji podprogram, in sicer na podprogram Zagotavljanja ugodnega okolja za razvoj turizma in s tem povezan amandma Poslanske skupine NSi. Želite razpravljati? Izvolite, gospod Tonin.
Ta amandma je posledica obiska Poslanske skupine Nove Slovenije na Kozjanskem in Obsotelju. Tam smo se srečali tudi s predstavniki Term Olimje. Predstavili so nam celotno zgodbo, kako stvari v tem trenutku stojijo v slovenskem turizmu. Turizem je ena izmed zadnjih dobro stoječih panog v Sloveniji, ki v tem trenutku zaposluje 46 tisoč ljudi. Tamkajšnji turistični delavci so nas opozorili na zmanjšanje sredstev za promocijo Slovenije. To se mi je zdelo nesprejemljivo. Oni so dejali, da je država dolžna zagotoviti vse in vložiti, kar se največ da, v promocijo Slovenije, da bo Slovenija poznana tudi preko meja Trsta, Celovca, Budimpešte, če hočete, potem bodo pa oni postorili oziroma naredili preostali del, ki je potreben, da bodo zagotovili dobre turistične produkte in povabili čim več tujih turistov v Slovenijo. Za ta namen smo predlagali dodatnih 5 milijonov evrov za promocijo turizma.
Hvala lepa. Ne vidim več želje po razpravi k temu podprogramu, zato zaključujemo razpravo. In nadaljujemo s podprogramom Učinkovito trženje in promocija Slovenije ter amandmajem Poslanske skupine NSi in amandmajem Odbora za finance in monetarno politiko. Ne želite razpravljati, lahko zaključimo razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika Ministrstvo za kmetijstvo in okolje in na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravi je torej podprogram Odprava posledic naravnih nesreč in amandma Poslanske skupine NSi. Izvolite, gospod Tonin.
Sami vemo, kakšna je situacija in da je bilo v zadnjih letih ogromno naravnih nesreč. Posledice naravnih nesreč še iz leta 2010 še vedno niso odpravljene. Občine to pospešeno odpravljajo, seveda pa mora država zagotoviti določena sofinancerska sredstva. Prav v moji domači občini Kamnik grozi, da se bodo določeni projekti sanacije plazov zaustavili prav iz namena, ker je država šla v zmanjšanje teh sredstev za odpravo posledic naravnih nesreč. Iz tega razloga v naši poslanski skupini predlagamo amandma, s katerim bi zagotovili dodatnih slabih osem milijonov evrov za odpravo posledic naravnih nesreč po celotni državi. Zdi se mi izjemno pomembno, ker gre za popravljanje vodotokov, sanacija plazov in še kaj, kar bi preprečilo morebitne še hujše posledice v primeru naslednjih – bog ne daj – naravnih nesreč.
Hvala lepa. Lahko zaključimo? Torej, ni več razprave k temu podprogramu. Nadaljujemo s proračunskim uporabnikom Ministrstvo za infrastrukturo in prostor in na razpravo o vloženih amandmajih k dvema podprogramoma pri temu proračunskemu uporabniku. Prvi podprogram je podprogram Vzdrževanja javen železniške infrastrukture in amandma Poslanske skupine SDS. Ni razprave, zaključujemo. Prehajamo na podprogram Investicijske dejavnost na železniški infrastrukturi, prav tako amandma SDS. SDS ne more več razpravljati, ker nima časa. Želi morda kdo drug? Če ne, zaključujemo razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika Direkcija Republike Slovenije za ceste in na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskemu uporabniku, ki ga je prav tako vložila Poslanska skupina SDS pri podprogramu upravljanje in tekoče vzdrževanje državnih cest. Gospod Tonin, izvolite.
Če kolegi v SDS ne morejo razpravljati, bom pa jaz to priložnost izkoristil, ker nekaj časa pa še vedno imam. Vsi tisti, ki ste bili župani, vsi tisti, ki ste občinski svetniki, in vsi tisti, ki ste se kdaj srečali z gospodom Fickom, ki veste, da je pravi mali bog, kar se tiče gradnje cestnega omrežja po Sloveniji, kadar koli ga prosimo za posamezen odsek, če bi se ga dalo obnoviti, ker so luknje res nemogoče, ker je vozišče popolnoma uničeno, vedno nam reče: Opa poslanci, vse se da, samo zagotovite nam denar, potem bomo pa tudi delali." Tukaj imajo enkratno priložnost tudi koalicijski poslanci, da ta amandma naših kolegov iz SDS izkoristijo in zagotovijo dodatna sredstva in dodaten denar za rekonstrukcijo teh cest. Jih je kar nekaj in vas lepo povabim, da ta amandma podprete. Še posebej bo ta amandma koristen takrat, ko boste prosili za sanacijo kakšnega odseka ceste. Takrat, ko se boste izgovarjali, da ni denarja, se spomnite, da ste pri temu amandmaju imeli priložnost, da bi za zagotovitev tega denarja tudi glasovali.
Hvala lepa. Še kakšna želja po razpravi? Če ne, prehajamo na proračunskega uporabnika Ministrstvo za zdravje in na razpravo o vloženem amandmaju pri temu proračunskemu uporabniku. V razpravi je podprogram Investicijska vlaganja na sekundarni in terciarni ravni in amandma Poslanske skupine SDS. Ni razprave. Zaključujemo, ker smo končali z amandmaji k posebnemu delu. O njih bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali jutri v okviru glasovanj. Prehajamo na obravnavo načrta razvojnih programov. Želi kdo razpravljati o temu delu rebalansa? Gospod Tonin, izvolite.
Očitno kaže, da so se kolegi utrudili, da samo še v Novi Sloveniji razpravljamo; ampak nič hudega, gospa Potrata vidim da je še čilih moči [[...]]Malo se hecam, ne mi zameriti. Pri teh stvareh bi rad opozoril naslednje, ko smo govorili o rebalansu proračuna za leto 2013, se je na številnih odborih pokazalo, zlasti recimo obramba je bila ena izmed takšnih odborov, kjer sem tudi sam sodeloval, da je bilo veliko stvari prenesenih v načrt razvojnih programov – torej, to bomo pa storili v naslednjem letu. To se je ponavljalo z odbora na odbor. Ampak mislim, da moramo pošteno ljudem povedati, kaj to pomeni; da jih na nek način slepimo, ker če v letošnjem letu ni denarja, potem si težko predstavljam, da pa ta denar bo v letu 2014. Ker ne nazadnje ni pričakovati kakšnega hitrega izboljšanja gospodarske situacije, niti kakšnega drastičnega povečanja proračunskih prilivov, zato te načrte razvojnih programov ocenjujem kot nekoliko nerealne, prepotencirane. Kljub vsemu pa si želim, da bo tisto, kar ste zapisali v teh programih, vendar uresničeno.
Hvala lepa. Lahko zaključimo razpravo. Kot prej povedano, bo tudi o tem delu proračuna oziroma rebalansa glasovanje opravljeno jutri v okviru glasovanj. Prehajamo na zaključni del razprave o tem rebalansu in dajem še možnost za razpravo o predlogu rebalansa v celoti. Želi kdo razpravljati? Če ne, zaključujemo tudi ta del. Najavljam, da bo glasovanje potekalo jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O DAVKU OD SREČK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo državni sekretarki mag. Mateji Vraničar.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona o davku od srečk je sestavni del ukrepov, ki jih Vlada daje v potrditev Državnemu zboru v povezavi s pripravo rebalansa proračuna za leto 2013. Predlog zakona s to vsebino je bil napovedan že ob sprejetju proračuna za leti 2013 in 2014 ter na Odboru za finance in monetarno politiko novembra 2012. Kasneje pa je Vlada predlog, ki bo predstavljen v nadaljevanju, gradila na podlagi osnutka, kot ga je pripravila prejšnja vlada. S Predlogom zakona o davku od srečk se želi uvesti nov davek na vplačilo srečk v sistemu prirejanja klasičnih iger na srečo. Poglavitni cilj zakona je porazdeliti breme prispevanja h konsolidaciji javnih financ in obremeniti tudi dejavnosti, ki so doslej imele v davčnem sistemu poseben položaj, vsaj kar se tiče posrednih davkov. Novi davek se želi uvesti na način, ki bi čim manj administrativno obremenil prireditelje klasičnih iger na srečo. Temelji na načelih, ki so značilni za sodobne sisteme v okviru potrošnih oziroma posrednih davkov. Storitev prirejanja iger na srečo, vključno s storitvami prodaje srečk ter drugih iger, se ne obdavčuje z davkom na dodano vrednost. Dejstvo pa je, da so te dejavnosti obremenjene z drugimi direktnimi davki. Direktiva, ki ureja sistem DDV v Evropski uniji, take storitve izrecno oprošča obračunavanja DDV, prepušča pa državam članicam, da se odločijo o drugih obremenitvah te dejavnosti. Ključne rešitve predloga zakona so naslednje. Obdavčijo se srečke v sistemu prirejanja klasičnih iger na srečo. Po obstoječi ureditvi, kot izhaja iz Zakona o igrah na srečo, so to loterijske srečke, tombolske tablice, srečke pri srečelovu, stavni listki in druga potrdila o plačilu denarnega zneska za udeležbo v igri, kot tudi potrdila o plačilu za pristop h klasični igri na srečo, ki jo prireditelj ponuja na spletu. Zavezanci so prireditelji klasičnih iger na srečo z veljavno koncesijo. Davek od srečk, ki je vezan na nakup srečke, pri čemer davčno osnovo predstavlja prodajna cena srečke, ki ne vključuje tega davka. Srečke se obdavčijo po enotni davčni stopnji 10% njene vrednosti. Oproščene pa so srečke, ki jih izdajajo društva ali neprofitne humanitarne organizacije s sedežem na območju Slovenije v sklopu občasnega, priložnostnega prirejanja klasičnih iger na srečo zaradi zbiranja denarnih sredstev za financiranje lastnih dejavnosti. Ocenjujemo, da bi lahko z uvedbo te davčne oblike prireditelja klasičnih iger na srečo v proračun prispevala približno 17 milijonov evrov, pri čemer se v letošnjem letu pričakuje dobrih 7 milijonov evrov prihodka. Ocena temelji na upoštevanju prometa, ki sta ga v letu 2011 dosegla oba prireditelja klasičnih iger na srečo, in na predpostavki o določenem zmanjšanju vplačil zaradi uvedbe davka. Povedati pa je treba, da sta oba prireditelja v letu 2012 imela boljši položaj oziroma boljši izid poslovanja kot v letu 2011. Upoštevajoč vse navedene značilnosti Predloga zakona o davku od srečk, predlagam, da predlog zakona podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Vraničar. Predlog je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku. Izvolite, Bojan Starman.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 62. nujni seji, 8. 7. 2013 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o davku od srečk, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem po nujen postopku predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na svoji 58. seji dne 26. 6. sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Odboru je posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi zakon proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika in podala tudi pripombe k naslovu 4. člena ter k 5., 8., 10. in 12. členu. Odboru je bilo posredovano tudi naslednje gradivo: Stališče fundacije za šport, Pripombe Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji, Ocena posledic morebitne uvedbe zakona o davku od srečk Loterije Slovenije z dne 27. 6., pripombe Rdečega Križa, pripombe Nacionalnega sveta invalidskih organizacij z dne 28. 6. 2013, Skupna izjava Nacionalnega sveta invalidskih organizacij Slovenije, Nacionalnega foruma humanitarnih organizacij Slovenije z dne 5. 7. 2013 ter mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance z dne 4. 7. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije, in sicer k 4., 8. in 12. členu predloga zakona z dne 5. 7. ter Poslanska skupina DL k 3. členu predloga zakona. Članicam in članom odbora je bil na seji predložen tudi predlog za amandma odbora Poslanske skupine SD k 7. členu, ki ga je odbor v razpravi sprejel. Na seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Nacionalnega sveta invalidskih organizacij Slovenije, Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji, Fiho, Loterije Slovenije, Športne loterije ter Zakonodajno-pravna služba. Slišali smo že prej namen zakona, ki ga je podala državna sekretarka na Ministrstvu za finance. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je pojasnila, da je služba v pisnem mnenju opozorila na nekatere premalo določene opredelitve in da vloženi amandmaji sledijo pripombam službe iz pisnega mnenja ter podajo bolj jasne definicije. V razpravi je sodeloval tudi podpredsednik Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki je glede mnenja komisije pojasnil, da komisija predloga zakona ne podpira. V razpravo so se vključi tudi predstavniki Nacionalnega sveta invalidskih organizacij Slovenije, Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij Republike Slovenije ter Loterije Slovenije, ki so izrazili nasprotovanje predlaganemu zakonu in opozorili na negativne posledice uvedbo davka od srečk. Pri tem so se osredotočili zlasti na zmanjšanje povpraševanja po storitvah prirejanja iger na srečo in upad prometa v Sloveniji, znižanje priliva koncesijskih dajatev ter zmanjšanje sredstev za delovanje invalidskih organizacij. V razpravi so posamezne članice in odbor izrazili podporo prelaganemu zakonu, zlasti z vidika pozitivnega vplivanja na financiranje državnega proračuna ter preprečevanja negativnih plati igralništva, na primer zasvojenost. Nasprotno so posamezni člani odbora predlaganemu zakonu davku od srečk nasprotovali, še posebej zaradi morebitnega zmanjšanja povpraševanja po storitvah prirejanja iger na srečo ter zmanjšanju sredstev za delovanje invalidskih in humanitarnih in športnih organizacij. Precej časa smo se posvetili razpravi o amandmaju Državljanske liste k 3. členu, kjer se je predlagalo, da se iz obdavčitve izločijo športne stave, potem smo obravnavali tudi predlog SD za amandma odbora k 7. členu, ki smo ga sprejeli, kot sem povedal. V skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora smo po obravnavi sprejeli amandmaje poslanskih skupin koalicije, in sicer k 4., 8. in 12. členu, amandma Poslanske skupine Državljanske liste k 3. členu pa nismo sprejeli. Odbor je v skladu s Poslovnikom Državnega zbora glasoval o vseh členih zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo predloga zakona, ki je sestavni del tega poročila in predlagamo, da takšen dopolnjen Predlog zakona Državni zbor sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Starman. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslanska skupina Socialnih demokratov, gospod Frangež, izvolite.
Spoštovane in spoštovani! Povsem jasno je, da je poglavitni cilj tega zakona zagotoviti nov vir financiranja državnega proračuna in s tem ustvariti majhen prispevek h konsolidaciji javnih financ. Novi davek se uvaja na način, ki bo čim manj administrativno obremenil tako prireditelja klasičnih iger na srečo kot tudi davčno upravo. Ob že obstoječem davku od iger na srečo se uvaja dodatni davek, vezan na nakup srečke, po enotni davčni stopnji 10 % njene vrednosti. Davčno osnovo predstavlja prodajna ena srečke, ki ne vključuje tega davka. Davčna obveznost naznanja v trenutku, ko je opravljeno plačilo za udeležbo v igri na srečo, šteje pa se, da je plačilo opravljeno, ko udeleženec vplača denarni znesek za udeleženo v igri na srečo. Predlagani zakon bo povečal prihodke državnega proračuna za 7,3 milijone evrov, to pa pomeni, da se za to vrednost ne zmanjšujejo nekateri drugi odhodki proračuna, denimo za investicije. Velja opozoriti, da smo Socialni demokrati slišali pripombe dela stroke pa tudi Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij na eni in Fundacije za šport na drugi strani, kot tudi opozorila prirediteljev iger na srečo in da v temu pogledu dajemo zavezo, da bomo budno spremljali dogajanje, ki ga bo povzročilo uvedba davka, še posebej v luči dejstva, da je prodaja srečk za igre na srečo s koncesijsko dajatvijo tudi temeljni vir za financiranje dveh pomembnih dejavnosti, dveh pomembnih fundacij s splošnimi družbenimi cilji v naši državi. Če bi se izkazalo, da bo uvedba tega davka zaradi zmanjšanja prihodkov teh fundacij povzročila v fiskalnem pogledu več škode kot koristi, dajemo tudi zavezo, da bomo temu primerno reagirali. Zaradi vsega navedena bo Poslanska skupna Socialnih demokratov Predlog zakona o davku od srečk podprla.
Hvala lepa, gospod Frangež. Poslanska skupina Državljanske liste, gospod Marko Pavlišič.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovana gospa Vraničar, spoštovane kolegice in kolegi! Konsolidacija javnih financ je cilj, ki ga v Državljanski listi odločno podpiramo, vendar tako kot ne smemo varčevati za vsako ceno, tudi davkov ne smemo dvigovati za vsako ceno; in cena je v tem primeru previsoka. Čeprav gre tudi pri športnih stavah za igro na srečo, je sama logika športnih stav drugačna. Za razliko od klasničnih iger na srečo, ko ima igralec ob vplačilu v mislih večtisočkrat ali tudi milijonkrat višji dobitek od vplačila, so pri športnih stavah zelo pogosto tudi precej nižja razmerja. Pri teh nižjih razmerjih je predlagana obdavčitev enostavno rečeno nesmiselna. Zelo pogosto se namreč lahko zgodi, da bi bila ob pravilni napovedi, se pravi takrat, ko igralec na srečo zadane, izplačilo nižje od vplačila. To pa je seveda nesmiselno, zato bodo organizatorji športnih stav prisiljeni okrniti svojo ponudbo in določenih tekem ne ponuditi svojim igralcem. Kaj bodo storili športni navdušenci in poznavalci, ki na naših stavnicah ne bodo mogli staviti na svoje priljubljeno moštvo, pa naj bo to Bayern, Mura ali Barça? Že sedaj, kjub prepovedi, stavijo preko interneta v tujini. Že zdaj organizirano hodijo stavit v tujino zaradi boljših stavnih razmerij. S tem udarcem, s tem zakonom bomo to še okrepili. Vsak, ki odpre račun v tujini, v to smo lahko prepričani, se ne bo več vrnil, vplačeval bo v tujini. Tam bo morda plačeval tudi nižje davke, pri nekaterih pa tudi teh ne. Poleg države bodo v Sloveniji brez prihodka ostali tudi organizatorji športnih stav in tudi invalidska in športna društva, ki se iz tega naslova financirajo. Ostale pa nam bodo vse težave, ki jih tovrstne igre tudi spremljajo, težave povezane z odvisnostjo. V Državljanski listi se zavedamo, da je poleg na odhodkih treba delati tudi na prihodkih. Zato smo si v Državljanski listi prizadevali, da bi poiskali kompromis. Predlagali smo amandma, da se vsaj športne stave izločijo iz tovrstnega načina obdavčitve. Zavrnjen amandma na odboru nam zdaj ne daje druge možnosti, kot da zavrnemo zakon v celoti. Že samo drugačen način obdavčitve, takšen, ki obdavči razliko med vplačili in izplačili, pa čeprav v višjem procentu, bi rešil večino omenjenih težav, pa tudi za to ni bilo posluha. Spoštovani zbor! Sprejeti moramo odločitev, ali to kmetijo, to Slovenijo, kjer sadimo svoje upe, da bi želi tudi naši otroci, vodi hlapec ali gospodar. Razlika med prvim in drugim, med hlapcem in gospodarjem je v tem, da hlapec pozimi poje tudi semenski krompir in zato tudi je in ostane hlapec. Nikoli ne smemo izgubiti upanja v prihodnost in pojesti semenski krompir. Nikoli! To smo dolžni našim otrokom. Igre na srečo niso nekaj na kar bi lahko bili ponosni, kot tudi kajenje ali alkoholizem nista, vendar so to ne nazadnje tudi gospodarske panoge, ki marsikomu dajejo kruh. Lahko jih uničimo, vendar bo poraba ostala morda malce nižja, ponudba pa bo prišla iz tujine, kamor bodo odšla tudi delovna mesta. Skratka, problemi bodo ostali, delovna mesta žal ne. V Državljanski listi se zavzemamo za spodbudno poslovno okolje, ki edino na dolgi rok lahko pomeni razvoj Slovenije. Takšno poslovno okolje vsebuje dobro delujoč pravni sistem, učinkovite upravne storitve, odlično infrastrukturo ter ustrezen davčni sistem. V Državljanski listi delujemo na vseh področjih. Danes imamo v razpravi spremembe davčnega sistema, neustrezne spremembe, zato jih v Državljanski listi ne podpiramo. Ob glasovanju se bo pokazalo, kdo v Sloveniji je na strani gospodarstva, v tem primeru ene panoge. Pomembno je vsako delovno mesto, pomembna je vsaka panoga. Ob glasovanju se bo pokazalo, kdo je velik le v besedah, kdo pa od besed preide tudi k dejanjem.Hvala.
Hvala lepa. V imenu Slovenske ljudske stranke gospod Janez Ribič, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora, državna sekretarka, spoštovani gospe in gospodje poslanci! Predlog zakona o davku od srečk. Zakon bi za začetek nekoliko poenostavil in preimenoval v predlog zakona o davku za Loterijo Slovenije in Športno loterijo, kajti ti dve podjetji bosta glavni nosilki tega novega davčnega bremena. Nekaj podobnega se je res že pripravljalo v prejšnjem mandatu, toda v Slovenski ljudski stranki smo že v tistem edinem koalicijskem usklajevanju v prejšnjem mandatu zalo jasno opozorili, da če bomo obdavčili samo ti dve podjetji, bodo ljudje iskali srečo pri drugih tujih ponudnikih in da takšno obdavčenje nima smisla. Tako že v uvodu povem, da v Slovenski ljudski stranki ne sprejemamo nobenega izgovora, da je to zakon prejšnje koalicije. Smo že takrat jasno opozorili na omenjene zadeve, zakon ni bil usklajen in v takšni obliki ni imel podpore Slovenske ljudske stranke. Zakaj? Slovenija je del evropskega gospodarskega prostora, tudi na področju iger na srečo. Ponudnikov je praktično nešteto. Ponudnike iger na srečo v Sloveniji, ki so mimogrede že zdaj nadpovprečno obremenjeni glede na primerljive države, bo ta davek naredil še manj konkurenčne. Kaj se bo dogajalo z davčnimi prihodki in prihodki iz koncesij, če bodo Slovenci zaradi interneta in veliko lažjo dostopnosti do drugih iger na srečo igrali klasične igre na srečo drugje, pri ponudnikih s sedeži v drugih državah? Kakšne varovalke imamo za to? Kako bomo to nadzorovali in kako obdavčili te premike? S tem zakonom tako obdavčujemo tiste ponudnike, ki jih imamo pri roki. Kaj pa ostali? Kdo bo njih obdavčil? Govorimo o nelegalnih ponudnikih, za katere je generalna sekretarka javno priznala, da imajo velike težave pri njihovem omejevanju. Govorimo o ostalih, sicer registriranih tujih ponudnikih, predvsem pri igrah, ki se jih igra preko svetovnega spleta in imajo sedeže podjetij v ugodnih davčnih okoljih. Še posebno to velja za področje športnih stav. Skratka delamo tisto, kar radi delate, spoštovana Vlada, tudi pri gospodarstvu na splošno v zadnjem času. Polna usta so vas, kako moramo gospodarstvo spodbujati, na drugi strani pa si izmišljujete samo dodatne ovire in bremena, da bi jim še bolj zakomplicirali življenje. A dobro vemo, da morajo naša podjetja tekmovati v mednarodnem okolju in ne samo znotraj meja naše države. Ti dve podjetji, ki ju danes po večini obdavčujemo, sta pomembna financerja invalidskih, humanitarnih in športnih organizacij. Kaj se bo zgodilo, ko bosta z novim davkom finančno oslabljeni? Komu boste s tem vzeli vir dohodka? Torej, sedaj vidimo, komu boste jemali s tem zakonom, spoštovana Vlada, ki je tako rada pravičniška. Ravno tem organizacijam, invalidom, športnikom, tistim, potrebnim pomoči. Do danes je bilo od hazarda vsaj še nekaj dobrega, od sedaj naprej bodo korist od slovenskih igralcev na srečo imeli samo še tujci. Za humanitarnost, za invalidske organizacije in za vse, kar obe podjetji sedaj prispevata, pa od ponudnikov iz tujine ne bo niti evra, še najmanj pa se bo od tega nateklo v državni proračun. Ta davek je z vidika učinka na javne finance praktično nepomemben. Govorimo o nekaj milijonih, več ne bo pobrano, je pa to lep primer, kako je povečevanje davčnega primeža, torej nepremišljeno dvigovanje davkov za vsako ceno, lahko izredno škodljivo za celotno gospodarsko panogo. Zato ga v Slovenski ljudski stranki v takšni obliki ne bomo podprli in mu ostro nasprotujemo, saj je finančni učinek glede na posledice, po našem prepričanju, zanemarljiv oziroma celo negativen.
Hvala lepa, gospod Ribič. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev, gospa Marija Plevčak. Izvolite.
Hvala za besedo in vsem lep pozdrav, kolikor nas je še! Na začetku je treba opozoriti, da je uvedba davka na srečke že kar nekaj časa na naših mizah. Sprva kot predmet usklajevanja, sedaj kot predlog zakona, o katerem bomo odločali. Ne samo to, predlog zakona s to materijo je bil oblikovan že pred časom, zato nihče ne more reči, da ni bilo dovolj časa, da se ga podrobno preuči in poda morebitne pripombe. V naši poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev smo obravnavali in ga podpiramo. Predlog tega zakona, tako kot drugi zakoni, ki urejajo davke, sledi osnovnim načelom, kaj je treba opredeliti, da se nov davek lahko uvede. Tako so primerno urejena: predmet obdavčitve, oprostitve, davčni zavezanci, nastanek davčne obveznosti, davčna osnova, davčna stopnja in drugo. S tega vidika je za nas predlog primeren. Vsi pa vemo, zakaj smo pristopili k uvedbi tega ukrepa, torej novega davka. Nihče ne zanika, da je poglavitni razlog zgolj samo dodatni vir financiranja državnega proračuna. Zakaj je to nujno? Vemo, v času debelih krav ni bilo politične opcije, ki bi uvedla uvedbo dodatnega davka sploh predlagala. Ali bo ta davek dejansko zapolnil proračun v ocenjeni višini, pa je ocena vprašljiva. Bomo pa lahko to ugotovili šele ob koncu leta. Tedaj bomo potrdili ali pa ovrgli vse pomisleke glede tega davka, ki so bili izraženi na sami seji delovnega telesa. Dejstvo je, da se bo ta davek prenesel na končnega potrošnika. Obstaja možnost, da bodo slednji omejili povpraševanje, kar sicer ni nujno, da to vzamemo zgolj kot slabo. Z vidika preprečevanja negativnih posledic igralništva, predvsem zasvojenosti, je ta učinek tudi pozitiven. Je pa res, da je na tem področju zaslediti problematiko, to je igralniška zasvojenost in neregistriranost prirediteljev iger na srečo, to so tudi spletni ponudniki. Vendar to ni materija tega zakona in o tem kdaj drugič. Materija tega zakona je obdavčitev želje po sreči, seveda če jo imaš, obdavčitev prostočasne dejavnosti, po večini majhnih zneskov. Zato je po oceni Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bojazen v smeri upada nakupa srečk, prenapihnjena.
Hvala lepa, gospa Plevčak. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije mag. Tonin.
Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Zakon o davku od srečk je ukrep, ki je namenjen primarno zviševanju javnofinančnih prihodkov. Iz obrazložitve Vlade je razvidno, da v letu od 2013 tako pričakujejo iz tega naslova 7,3 milijone evrov, v naslednjem letu pa 10,1 milijona evrov. Predmet obdavčitve so srečke od klasičnih igr na srečo, in to po davčni stopnji 10 % od prodane srečke. Koncesijo za prirejanje klasičnih iger na srečo imata v Sloveniji le dve družbi, to sta Loterija Slovenije in Športna loterija. Nekaj uvodnih podatkov za začetek. V Novi Sloveniji izpostavljamo zlasti problem spletnih iger na srečo, ki so bile danes že večkrat omenjene in ki so vedno bolj razširjene, jih pa ta zakon, ki ga danes obravnavamo, ne zajema. Organizatorji spletnih iger na srečo so se vedno in se še vedno učinkovito izogibajo nadzoru in tudi vsakršnim oblikam davkov. Te vrste iger, torej spletne igre na srečo, bi morale biti naš prvi cilj obdavčitve, ker so najbolj množične, to je en razlog. Drugi, zelo pomemben razlog pa je, da prav te spletne igre na srečo povzročajo največjo zasvojenost igralcev. Ampak kot sem rekel, te igre na srečo po tem zakonu niso zajete. Na predlog, ki je danes na naših klopeh, smo poslanci prejeli številna opozorila humanitarnih, športnih in drugih invalidskih organizacij, fundacij in društev, ki se financirajo iz koncesijskih dajatev od klasičnih iger na srečo. Vsi ti subjekti so nas opozorili na možnost večjega upada in zmanjšanje sredstev za njihovo delovanje. To je tudi eden izmed ključnih in glavnih razlogov, zakaj smo se v Novi Sloveniji odločili, da tega zakona ne podpremo. Torej, če še enkrat strnem bistvene zadeve: tega zakona v Novi Sloveniji ne bomo podprli, ker na nek način ogroža delovanje humanitarnih organizacij, in drugič, ker ne zajema obdavčitev spletnih iger na srečo.
Hvala lepa. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija, gospa Aleksandra Osterman.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani vsi prisotni! Res je, poglavitni cilj zakona je zagotoviti nov vir financiranja državnega proračuna in s tem prispevati h konsolidaciji javnih financ. Novi davek se želi uvesti na način, ki bi čim manj administrativno bremenil davčni organ kakor tudi oba prireditelja klasičnih iger na srečo, ki imata edina v Sloveniji veljavno koncesijo, to sta Loterija Slovenije in Športna loterija. Na tem mestu moram omeniti, da ta davek ni nek nov izum te vlade. Davek od srečk je bil predviden že ob načrtovanju proračuna za leto 2013 in tako kot še marsikatera postavka lani načrtovanega proračuna ni bil uveden. Kot bomo danes še večkrat slišali, v to sem prepričana, je rebalans ali popravek proračuna za leto 2013 potreben zaradi napačnega načrtovanja tako odhodkovne kot tudi prihodkovne strani proračuna Republike Slovenije. Danes prav v kontekstu prihodkovne strani proračuna obravnavamo Predlog zakona o davku od srečk. Kot sem že rekla, je bil ta davek že načrtovan ob sami pripravi in sprejemu proračuna za leto 2013. Davek pa je prav tako predviden v programu stabilnosti, ki je bil, kot vemo, predmet ocene in priporočil Sveta EU. Davek od srečk je prometni davek, ki bo obdavčil klasične igre na srečo, torej gre za obdavčitev loterijskih srečk, tombolskih tablic, stavnih listkov, srček pri srečelovu in tako naprej. Sicer je poglavitni cilj davka zagotoviti nov vir financiranja proračuna, a ima uvedba tega davka tudi pozitiven in posreden cilj, in to je preprečevanje zasvojenosti z igrami na srečo. Zasvojenost, ki je v porastu in ki je še posebej zaskrbljujoča v populaciji mladih ljudi. V razvitem svetu, kot navajajo študije, je več kot 20 % celotne populacije zasvojene z igrami na srečo. V letu 2013 bo imel sam predlog zakona za posledico neto višje prihodke državnega proračuna za 7,3 milijone evrov v letu 2013 in 10,1 milijona evra v letu 2014, kar pomeni, da bo napolnil do konca leta 2014 državni proračun za 17,4 milijone evrov. Poleg že veljavnega davka od iger na srečo se torej predlaga dodaten davek, vezan na nakup srečke po enotni davčni stopnji 10 % njene vrednosti. Davčno osnovo predstavljata prodajna cena srečke, ki ne vključuje tega davka. Davčna obveznost nastane v trenutku, ko je opravljeno plačilo za udeležbo v igri na srečo. Šteje se, da je plačilo opravljeno, ko udeleženec vplača denarni znesek za udeležbo v igri na srečo. Če samo ponazorim, kaj to pomeni; srečka, ki danes stane en evro, bo z višjim davkom, ki bo verjetno prevaljen na potrošnika, stala 1,1 evro. Mislim in verjamem, da je to podražitev, ki ne bo bistveno vplivala na samo povpraševanje. Med javno obravnavo so se pojavila mnoga vprašanja glede negativnih posledic uvedbe davka na srečo. Predvsem sta glasne pomisleke izrazili Fundacija za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij in Fundacija za šport, katerih glavni vir financiranja izvira ravno iz iger na srečo. Treba je poudariti, da bodo obdavčitve oproščene srečke, ki jih izdajajo društva in humanitarne organizacije s sedežem v Republiki Sloveniji v sklopu občasnega, priložnostnega prirejanja iger na srečo zaradi zbiranja denarnih sredstev za financiranje lastnih dejavnosti. Ocena Ministrstva za finance v pripravi zakona je bila, da se bodo zaradi uvedbe davka prihodki brez davka znižali za 7 %, kar ustreza ugotovitvam iz literature, da je cenovna elastičnost povpraševanja okoli minus 0,7, kar pomeni, da dvig cene za 10 % pomeni 7 % upad količine povpraševanja. Povpraševanje bi v tem primeru bilo nižje za 7%. Vendar pa literatura in praksa kažeta, da je ravno v obdobju negotovosti, krize in recesije, katerih priče smo sami, povpraševanje po igrah na srečo večje in raste. Vse to so dejstva in podatki, ki so nas v Poslanski skupini Pozitivne Slovenije prepričali, zato bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Še mag. Andrej Šircelj v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana podpredsednica, spoštovana državna sekretarka! Glede na to, da je večina predhodnikov že obrazložilo predmet obdavčitve davčnega zavezanca, oprostitve in tako naprej, tega ne bom ponavljal. Bi pa rekel, da je davek popolnoma nevtralen. Obdavčuje srečke, ki zadenejo, in obdavčuje srečke, ki ne zadenejo, kar pomeni, da obdavčuje tako srečo kot nesrečo – za tiste, ki seveda kupijo srečko. Tako gre dejansko tu za stopnjo 10 %, obdavčena je sreča in nesreča, kar je tudi del katere koli davčne politike. To tudi pomeni, da ima ta davek določene prednosti, predvsem so fiskalnega značaja. Pomeni tudi več prihodkov, pomeni pa tudi določene pomanjkljivosti, še posebej takrat, ko se zmanjša povpraševanje zaradi samega davka, in seveda če bosta ti dve organizaciji, se pravi, Športna loterija in Loterija Slovenije, dejansko prevalili celoten davek na potrošnika, na igralca, ki kupuje srečo oziroma lahko dobi tudi nesrečo; večja verjetnost je, da dobi nesrečo, kajti samo tako lahko vse te organizacije delujejo in financirajo – tu mislim Loterijo Slovenije in Športno loterijo – tudi invalidske organizacije in druge humanitarne in športne organizacije. Tu je bistvo in tu je treba zelo dobro pogledati, ali bo ta davek prinesel manj denarja za invalide, manj denarja za športnike in tudi manj denarja za druge humanitarne organizacije. Če je temu tako, bo potem treba nadomestiti ta denar iz drugih virov, se pravi, iz proračuna, iz nekega drugega davka, kar bo pomenilo, da s tem davkom nismo dosegli ničesar. Pomenilo bo, da bodo te humanitarne in invalidske organizacije financirane od drugje ali pa se jim bo zmanjšal finančni vir, zmanjšale se bodo njihove finance in zaradi tega bodo v slabšem socialnem položaju. To je seveda negativno in na to je treba biti še kako pozoren. Drugo, na kar mislim, da je treba biti pozoren, je konkurenčnost. Treba je biti pozoren na to, ali je ta davek konkurenčen z obdavčitvami podobnih srečk, podobnimi obdavčitvami sreče in nesreče v sosednjih državah ter kaj se tu dogaja s spletom. Mi vemo, da že dolgo časa obstajajo različne rešitve, kako nadzorovati spletne igre na srečo, in tu, žal, nismo našli ustreznih rešitev. Kar seveda pomeni, da imajo spletne igre na srečo določeno prednost, in glede na to, da so organizirane mednarodne, zaradi tega pomenijo tudi konkurenčno prednost, kar pomeni odliv denarja v druge države, če želite, tudi v davčne oaze, kjer imajo prireditelji takšnih iger na srečo tudi svojo bazo oziroma svoj sedež. Skratka, to je vsekakor velika nevarnost za ta davek, da ne bo dosegel svojega cilja. Dovolite mi, da opozorim še na naslednjo zadevo. To je parcialen ukrep, parcialen davek, vsi pa vemo, da imamo igre na srečo v Sloveniji zelo slabo organizirane in da bi bilo treba spremeniti zakonodajo, ki ureja igre na srečo. In sicer tako igre na srečo, ki jih organizirajo različne loterije, pa tudi tiste igre na srečo, ki so organizirane v igralnicah, v igralnih salonih, itn. Tukaj apeliram na to vlado, da spreminja to zakonodajo, da začne spreminjati zakonodajo in da dejansko modernizira to zakonodajo tako glede samega lastništva kot glede podeljevanja koncesij in tudi glede pobiranja in nadzorovanja tega davka in teh davkov. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo končali tudi s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o tem predlogu bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in za danes tudi 16. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevalo jutri ob 9. uri. Lahko noč!