Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje. Začenjam nadaljevanje 29. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Nada Brinovšek, dr. Mirjam Bon Klanjšček, Violeta Tomić od 16. ure dalje, gospa Maruša Škopac, gospa Vesna Vervega do 12. ure, dr. Franc Trček, Matjaž Hanžek, mag. Andrej Šircelj, mag. Marko Pogačnik, mag. Aleksander Kavčič in gospod Matjaž Nemec od 17. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniciVlade, ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona, ki je danes pred vami, predstavlja pomemben korak pri zmanjševanju tveganja revščine med starejšimi v naši državi. Pripravljen je v sodelovanju z Zvezo društev upokojencev Slovenije, pomeni pa, da bomo vsem upokojencem, ki so kadarkoli delali polno pokojninsko dobo, zagotavljali znesek starostne pokojnine v višini 500 evrov mesečno tudi v primeru, ko imajo ali bi imeli zaradi nižjih plač po splošnih pravilih odmerjeno nižjo pokojnino od 500 evrov mesečno. Pokojninski sistem v Republiki Sloveniji temelji na načelu vzajemnosti, solidarnosti in na načelu plačila prispevkov. Na začetku želim pojasniti, da je dolgoročna vzdržnost pokojninskega sistema odvisna tako od višine vplačanih prispevkov kot tudi od proračunskih sredstev. Na obe prihodkovni postavki pokojninske blagajne v veliki meri vplivata gospodarski cikel in stanje javnih financ. Pomembno je poudariti, da s predlogom sprememb ne posegamo v veljavni sistem odmere pokojnin in ne posegamo v temeljna načela pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Namen predloga sprememb ZPIZ-2, ki smo ga pripravili, je zagotoviti najnižjo starostno ali invalidsko pokojnino za upokojence, ki so izpolnili polne pogoje za upokojitev, ki je bila predpisana z vsakokratno veljavno zakonodajo, s tem pa zagotoviti njihovo osnovno socialno varnost. Višina pokojnine pri polnih pogojih za upokojitev mora biti vsaj v takšni višini, da upokojencem za preživetje ne bo treba zaprositi za varstveni dodatek. Tem upokojencem se bo zagotavljala starostna oziroma invalidska pokojnina v višini 500 evrov. Po podatkih Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije se bo taka najnižja pokojnina, kot je predlagana, zagotavljala skupaj 45 tisoč 291 upravičencem, od tega bo do zneska 500 evrov upravičenih 29 tisoč 722 žensk. Samske starejše ženske so danes, kar se tiče revščine, najbolj ogrožena skupina poleg enostarševskih družin. Ob tej priložnosti bi želela poudariti še, da bodo v letošnjem letu vsi upokojenci upravičeni do letnega dodatka, za kar bo potrebna sprememba Zakona o izvrševanju proračunov za leti 2017 in 2018, ki ga je Vlada že sprejela. Najvišji letni dodatek bo tako znašal 400 evrov, najnižji pa 90 evrov. Tisti s pokojninami, nižjimi od 760 evrov, bodo dobili letni dodatek izplačan v štirih različnih višinah, in sicer v odvisnosti od višine pokojnine. Po več letih bo torej tudi letni dodatek letos ponovno izplačan vsem upokojencem. Razprava na matičnem delovnem telesu je pokazala, da se vsi deležniki zavedamo, da je treba položaj tistih, ki imajo polno delovno dobo, izboljšati, kar je bilo jasno tudi na podlagi tega, da je bil predlog zakona sprejet brez glasu proti. Iskreno si želim, da bi z enako podporo kot na odboru predlog zakona sprejeli tudi danes v Državnem zboru. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Urošu Priklu.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 39. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Vlada ga je predložila Državnemu zboru in na Kolegiju predsednika Državnega zbora je bilo določeno oziroma sklenjeno, da se bo obravnaval po skrajšanem postopku. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, torej Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, Zakonodajno-pravne službe, predstavnica Državnega sveta, predstavniki Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ter predstavniki Zveze društev upokojencev Slovenije. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog predpisa preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika ter dala pripombe k določenim členom. Odbor je prejel tudi mnenje Državnega sveta, ki je na seji odbora predstavil mnenje o zakonu in ga seveda podpira. Prav tako je predlagatelj na kratko orisal poglavitne momente tega zakona in zakaj je bil tudi vložen. V sami razpravi je bilo izpostavljeno stališče vseh razpravljavcev, da bodo predlog zakona seveda podprli, saj smo se vsi strinjali, da je treba tudi upokojencem zagotoviti njihovo osnovno socialno varnost vsaj v takšni meri, poudarjam, vsaj v takšni meri, da jim za preživetje ne bo treba prositi za varstveni dodatek. Z amandmaji koalicije bodo do zagotovljene najnižje pokojnine v znesku 500 evrov upravičeni ne le tisti upokojenci s 40 let pokojninske dobe, ampak tudi tisti z ustrezno krajšo pokojninsko dobo, če je ta krajša pokojninska doba brez dokupa v prehodnih obdobjih, torej v preteklosti, predpisana z zadnjo pokojninsko reformo. Zakonodaja, veljavna do vključno leta 1992, je za pridobitev pravice do starostne pokojnine zahtevala dopolnjenih zgolj 35 let pokojninske dobe brez pogoja starosti. Načelo solidarnosti se za vse zavarovance v tem sistemu izraža prek najnižje in najvišje pokojninske osnove ter najnižje pokojnine za 15 let zavarovalne dobe. Nekateri člani odbora so menili, da bi bilo treba zvišati najnižje pokojnine ne glede na izpolnjevanje upokojitvenih pogojev. Nedopustno se nam je zdelo, da upokojenci s 40 let pokojninske dobe dobijo pokojnino v višini 440 pa tudi manj evrov, medtem ko je cenzus za varstveni dodatek 470 evrov. Kot rečeno, z vloženimi amandmaji bodo do najnižje pokojnine upravičene tudi ženske, kar se nam zelo pomembno, ki so se starostno upokojile z dolžino pokojninske dobe, ki jo pokojninski zakon predpisuje za starostno upokojitev. Prav tako je bilo izpostavljeno tudi mnenje, da bi bilo treba dodatna prizadevanja usmeriti v boljši inšpekcijski nadzor nad plačevanjem prispevkov, da bi se zvišala prispevna stopnja delodajalcev, da bi morali bolje upravljati državno premoženje in da bi morali več narediti za ustvarjanje novih delovnih mest z višjo dodano vrednostjo, da bodo plače in s tem posledično tudi pokojnine neprimerno višje. Vsi razpravljavci smo se strinjali, da je predlagana rešitev korak v pravo smer, da pa je dejstvo, da je prag revščine v tem trenutku 617 evrov in bo na tem področju treba še marsikaj postoriti. Po oceni razpravljavcev, bi bil torej dostojen znesek za najnižjo starostno pokojnino vsaj 617 evrov, kolikor znaša prag revščine. Odbor je po končani razpravi sprejel amandmaje koalicije in na koncu glasoval in tudi sprejel vse člene predloga zakona. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaja. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila, ki se vam ga skušal na kratko predstaviti. Najlepša hvala za pozornost.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči! Socialisti podpiramo vse ukrepe v korist upokojencev, še posebej tistih z najnižjimi pokojninami, zato bomo tudi podprli uvedbo zajamčene ali minimalne pokojnine. Da ne bo pomote, 500 evrov pokojnine je absolutno premalo za 40 let dela, ampak je to, kar imamo danes tukaj, korak naprej. Če hočemo doseči kaj več, pa bo treba povečati prispevke delodajalcev v pokojninsko blagajno in dvigniti dohodnino tistih z najvišjimi dohodki. Že na odboru smo opozorili, da bi bilo treba predlagani zakon dopolniti vsaj v treh elementih, zato tudi danes predlagamo sprejetje amandmaja, s katerim bi pomagali upokojencem z najnižjimi pokojninami, invalidsko upokojenimi delavcem in tistim prebivalcem, ki prejemajo vdovske ali družinske pokojnine. Zato predlagamo, prvič, da se minimalna pokojnina v znesku 500 evrov upošteva pri odmeri družinske in vdovske pokojnine. Drugič, da se minimalna pokojnina v znesku 500 evrov upošteva pri odmeri invalidskega nadomestila. Tretjič, da se zajamčena pokojnina za tiste, ki so se upokojili predčasno, poveča s 201 evra na 310 evrov. Nobenega utemeljenega razloga namreč ni za to, da se določba o minimalni pokojnini ne bi uporablja za te socialno ranljive kategorije. Hkrati čestitam Zvezi društev upokojencev za uspešno pobudo. Ne delajmo si iluzij. Vlada in koalicija nista pripravili tega zakona iz prepričanja ali lastnega socialnega čuta ali kaj podobnega, ampak iz oportunizma. Brez organiziranega pritiska upokojencev tega zakona ne bi bilo, tako kot brez predlanske kampanje sindikatov ne bi bilo sprememb na področju minimalne plače. Še novembra lani je koalicija kategorično zavrnila predlog Združene levice za redno usklajevanje pokojnin z izgovorom, da bi vsak cent več za pokojnine pomenil kršitev fiskalnega pravila. In ta zakon je torej dokaz, da se bo treba vsako povečanje socialnih pravic dobesedno izboriti. Na koncu moram opozoriti na to, da je Vlada v proceduro poslala zakon, ki je bil izrazito diskriminatoren do upokojenk. Po prvotnem predlogu bi namreč zelo malo upokojenk imelo pravico do zajamčene pokojnine, čeprav so se upokojile s polno pokojninsko dobo. Ministrstvo, ki je pristojno tudi za enake možnosti, se tega absolutno ne bi smelo privoščiti. In danes bi od predstavnikov Vlade namesto samohvale pričakoval iskreno opravičilo in obljubo, da se kaj takega ne bo več ponovilo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Zanimiv predlog zakona imamo danes v obravnavi. V Novi Sloveniji menimo, da je tudi kontroverzen. Ta poteza se potrjuje tudi s tem, da ga je Vlada vložila v obravnavo, nato pa ga je koalicija preložila in sedaj ga ponovno obravnavamo. Očitno ni bil do konca usklajen oziroma je tako napisan, da bi lahko povzročil nove neenakosti oziroma krivice. Po dosedanji obravnavi lahko jasno rečemo, da je zakon nesistemski in nedodelan. In ko s tako slabimi predlogi posegamo v občutljiv sistem pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ne more slediti nič dobrega. To pa nikakor ne pomeni, da cilji zakona niso pravi. Pokojnine v Sloveniji so nizke in tihi večini upokojencev ne omogočajo dostojnega življenja. V Novi Sloveniji na pokojnine gledamo s stališča spoštovanja človekovega dostojanstva. Že nekajkrat smo jasno povedali, da bi za 40 let dela morala biti pokojnina vsaj tako visoka, kot je povprečna oskrbnina v domu za starejše. Danes se pogovarjamo o minimalno 500 evrih pokojnine za polno pokojninsko dobo brez dokupa. Recimo, da je to lahko prvi korak, nikakor pa ne more biti končni cilj. Z nekaj cinizma se lahko vprašamo, kje je še obljubljenih tisoč evrov povprečne pokojnine, ki so nam jih obljubljali še ne tako dolgo nazaj. Danes lahko vsi vidimo, da so to vsakokratne predvolilne pravljice in da je cesar nag. Spoštovane kolegice in kolegi v koaliciji! Pokojninskega sistema, prenizkih in še vedno padajočih pokojnin se na takšen način ne da rešiti. Sedaj, ko izkušamo višjo gospodarsko rast, lahko iz proračuna dodajamo določeno vsoto. Kaj pa, ko bomo ponovno izkusili kakšno gospodarsko krizo? Ponavljam, predlagana rešitev ni sistemska in ni dolgoročna. V Novi Sloveniji menimo, da se odgovor skriva v demografiji. Od leta 1980 pa do letos oziroma do lanskega leta nam primanjkuje v Sloveniji generalno gledano skoraj 280 tisoč ljudi. Če bi teh 280 tisoč ljudi pretekli dve desetletji vplačevalo v pokojninsko blagajno prispevke, bi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje lažje dihal in bi bila pokojninska blagajna vzdržna. Omeniti pa moramo tudi, da smo pri ZPIZ-2 pobrali del pravic ženskam, predvsem tistim, ki imajo večje število otrok, velike družine. Tudi ta zakon jim ne prizna višjega prispevka k vplačilu v pokojninsko blagajno. Izračuni kažejo, da družina, ki ima pet otrok, ki v 40 letih plačajo v pokojninsko blagajno, pokojninski blagajni priskrbi en milijon evrov. Žal se vladajoča večina tega dejstva sploh ne zaveda in se na nek način celo posmehuje predlogom Nove Slovenije za izboljšanje demografske slike. Predlagana novela zakona upokojencem z najnižjimi pokojninami prinaša vsaj nekaj, četudi jim ne zagotavlja niti pokojnine v višini praga revščine. Popolnoma spregleda tudi vse upokojence vseh 13 tisoč, ki jim je ravno ekipa ministra Svetlika in Anje Kopač Mrak odvzela državne pokojnine. Bo pa vsaj začasno olajšala velike stiske tistih, ki s polno pokojninsko dobo brez dokupa ne prejemajo niti 500 evrov, zato jo bomo poslanci Nove Slovenije podprli in še naprej zasledovali cilj človeka dostojne pokojnine. V Novi Sloveniji pripravljamo pokojninsko reformo, ki bo pravična do vseh državljanov.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Hvala za besedo. Predsednik, ministrica, kolegice in kolegi! Pred nami je novela pokojninskega zakona, ki bo uredil tako imenovano minimalno pokojnino, in sicer v višini 500 evrov. Na začetku naj povem, da bomo v naši poslanski skupini ta predlog zakona oziroma novele podprli. Je pa na mizi po naši oceni kar nekaj vprašanj, ki se ob tej spremembi postavljajo. Je to pravično, kar delamo do vseh upokojencev? Je to prav na takšen način reševati? Prenizke pokojnine so v Sloveniji dejstvo. Ampak prenizke pokojnine so posledica. Razlog oziroma vzrok za to so prenizke plače. Če minimalna plača ne zagotavlja minimalne pokojnine, potem, spoštovane kolegice in kolegi, je nekaj očitno narobe z našim sistemom. In o tem se bomo v prihodnosti morali pogovarjati. In še o nečem bi se morali pogovarjati: kaj je treba v Sloveniji narediti, da bodo plače višje, kaj je treba v Sloveniji spremeniti, da bodo investitorji odpirali visoko produktivna delovna mesta z visokimi plačami. Potem problemov s prenizkimi pokojninami ne bi smeli imeti. Upam in želim, spoštovana ministrica, da odgovor predsednika Vlade na ta zakon ne bo takšen, kot sem ga dobila včeraj na ukinitev protikriznih ali kriznih ukrepov, ki veljajo za upokojence. To je, da nekaj milijonov dodatnega denarja za upokojence sesuje sistem. Želim si, da ste vse to za teh 45 tisoč in nekaj upokojencev upoštevali, ko ste sestavljali fiskalni okvir, in da v naslednjem ali tudi v letošnjem letu ne bo problemov pri izplačilu. Še enkrat pa bi rada opozorila tudi na to, da je po štirih letih gospodarske rasti čas, da se v celoti ukinejo protikrizni ukrepi tudi ali pa predvsem za upokojence. Na žalost še vedno Vlada in koalicija ne realizirata Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju v celoti, sicer se ne bi pogovarjali o petih višinah tako imenovanega regresa za upokojence, ampak bi bil izplačan v dveh višinah. In še enkrat, po štirih letih gospodarske rasti je čas, da se te stvari spremenijo oziroma popravijo nazaj na predkrizne čase. Kot pa sem že povedala, ne glede na to, da je na mizi še kar nekaj vprašanj, povezanih tudi z minimalno pokojnino, bomo v naši poslanski skupini predlog zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, ministrstvo, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini SMC nas veseli, da danes odločamo o spremembah in dopolnitvah pokojninskega zakona, s katerimi se zaradi zagotovitve socialne varnosti posameznikom z dolgim delovnim stažem določajo novi zneski najnižje pokojnine, ki so oziroma bodo odvisni od dolžine pokojninske dobe brez dokupa. Veseli nas tudi, da smo v primerjavi s prvotnim predlogom predlagane rešitve dodelali na način, da upoštevajo načelo nediskriminatornosti med različnimi kategorijami zavarovancev, predvsem upokojenk. Zato podpiramo rešitev, ki je v predlogu zakona predvidena, in sicer se bo minimalna pokojnina v znesku 500 evrov zagotavljala vsem zavarovancem oziroma upokojencem in upokojenkam, ki so se upokojevali z dolžino pokojninske dobe, ki je v tistem obdobju štela za polno pokojninsko dobo, oziroma z dolžino pokojninske dobe, ki se je zahtevala za starostno upokojitev pri minimalni starosti. Prav je, da pri tem upoštevamo tudi zgodovinsko družbene vidike, ki so v preteklosti vodili zakonodajalca, da je v različnih obdobjih predpisoval različne polne pogoje za upokojitev. Povezano s tem je pomembno tudi poudariti, da predlagane rešitve, ki jih danes z novelo zakona sprejemamo, ne pomenijo posega v načelo enakosti med posameznimi zavarovanci, ki so se upokojevali v različnih obdobjih po takrat veljavnih predpisih. Ravno element upokojitve ob izpolnjevanju polnih pogojev, ki so veljali v posameznem obdobju, povezuje upokojence, ki se jim bo zagotavljala najnižja pokojnina, in predstavlja element enakosti. Treba je poudariti tudi, da je namen rešitev zagotoviti najnižjo starostno ali invalidsko pokojnino za upokojence s polno pokojninsko dobo v primerljivi višini cenzusa za pridobitev pravice do varstvenega dodatka ter s tem zagotoviti njihovo socialno varnost vsaj v takšni meri, da jim za preživetje ne bo treba zaprošati za varstveni dodatek. Ne nazadnje je pravica do pokojnine na ustavni ravni varovana tudi kot socialna kategorija. Se pa s tem ne posega v splošni sistem pokojninskega in invalidskega zavarovanja ter v način odmere pokojnine. To je pomembno, ker je pravica do pokojnine ustavno varovana tudi kot ekonomska kategorija. O tem se je Ustavno sodišče tekom svojega odločanja izreklo že večkrat. Dovolite, da na koncu v imenu poslanske skupine izpostavim še, da predlagane rešitve pomenijo prvi in zagotovo ne končnega koraka pri zagotavljanju predvsem dostojnih pokojnin in s tem povezanega vprašanja reševanja problematike revščine. Potrditev danes predlaganih rešitev naj nam bo vsem skupaj zaveza in odgovornost za nadaljnje delo na tem področju. V Poslanski skupini SMC bomo iz navedenih razlogov predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani! Vlada Republike Slovenije je v zakonodajni postopek vložila predlog zakona o povečanju najnižje pokojnine za selektivno in arbitrarno izbrano skupino upokojencev. Z vidika pravičnosti in dejstva, da se razlika v zvišanju pokojnin v skladu s 3. členom zagotavlja iz proračuna, bi morala biti sredstva, namenjena iz proračuna za dvig sicer najnižjih pokojnin, zagotovljena enakopravno in nediskriminatorno za vse kategorije upokojencev, ki prejemajo pokojnine pod 500 evrov. Zelo jasno moramo povedati v stališču Slovenske demokratske stranke, da bomo predlog zakona podprli, ker podpiramo vsakršno rešitev, ki gre v smeri izboljšanja stanja na tem področju in povečanja pokojnin najbolj ranljivim skupinam upokojencev. Po naši oceni bi se iz proračunskih sredstev zaslužili dvig pokojnin vsi upokojenci, ki prejemajo pokojnino pod 500 evrov, in ne samo nekateri. Prav tako bi bilo najbolj pošteno in pravično, če se že gre v dvig pokojnine posameznim skupinam, da bi se dvignila najnižja pokojninska osnova in bi se na takšen način ohranila razmerja med najnižjo in najvišjo pokojninsko osnovo. Upam, da se Vlada zaveda in razume dejstvo, da v pokojninskem sistemu govorimo o pokojninah, ki temeljijo na plačanih prispevkih, in da so socialni ukrepi nekaj povsem drugega ter je tudi v pokojninskem sistemu upoštevana horizontalna in vertikalna solidarnost med upokojenci. S predlaganim dvigom pokojnin koalicija priznava, da tudi sama socialna politika v zadnjih letih ni učinkovita. Po našem mnenju zakon nima nobene zveze s pokojninami, ampak gre izključno za socialni ukrep, ki je seveda dobrodošel, a kot tak nima kaj iskati v pokojninskem zakonu. Predlagani socialni ukrepi bi morali biti pravični in ne rezervirani samo za tiste, ki svoje delovno dobo niso dokupili, do njih pa bi morali upravičeni tudi prejemniki družinskih in vdovskih pokojnin ter prejemniki nadomestil za invalidnost, ki pa so s tem zakonom diskriminatorno izključeni. Prav tako poudarjamo, da je predlog zakona populističen in predvolilno naravnan. Je pa tudi nekosistenten iz več razlogov. Prvič, pomeni odmik pokojninskega sistema od načela zavarovanja, ker bodo nekateri prejemali dodatek iz proračuna, ne glede na vplačane prispevke in ne glede na njihov dejanski socialni položaj. Drugič, predlagatelj prizna, da gre za ukrep socialne narave, ki pa ne sodi v sistemski pokojninski zakon, temveč med ukrepe socialne politike Zakon o pravicah iz javnih sredstev. V socialnem smislu je povsem nekonsistenten in nepravičen ter milo rečeno čuden. In tretjič, utemeljitev finančnih posledic ne drži za leti 2018 in leto 2019. Ni namreč res, da bo povečanje v teh dveh letih minimalno. Finančne posledice bodo takšne, kot bi veljala ureditev za celo leto 2017, plus prirast novih upokojencev v obeh letih. Če Vlada priznava, da je to ukrep socialne politike ima po našem mnenju tisti, ki ima 20 let pokojninske dobe, enak želodec in potrebe kot tisti s 40 let pokojninske osnove. Zato sprašujemo tudi vlado Miro Cerarja in ministrico za delo, družino, socialne zadeve, invalide in enake možnosti in jo prosimo, naj namreč razloži, zakaj so tisti z več pokojninske dobe bolj socialno ogroženi in potrebujejo dodatek kot tisti z manj pokojninske dobe, ki imajo pokojnine 200, 300, 400 evrov. Za zaključek, kot sem že povedal uvodoma, bomo v Slovenski demokratski stranki ta zakon podprli, vendar smo zelo razočarani nad ministrico dr. Anjo Kopač Mrak in vlado Mira Cerarja, ker predlaga rešitve, ki niso sistemske, niso konsistentne in so namenjene gašenju selektivno izbranih socialni žarišč. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratična stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Spoštovani! Nedopustno je, če se človek na jesen svojega življenja, potem ko je trdo delal dovolj dolgo časovno obdobje, sooča z revščino. Pravzaprav ni samo nedopustno in nesprejemljivo, je tudi nespodobno, da za polno delovno dobo dobijo nekateri samo 440 evrov. Te štiri zelence in dva modra vrne upokojenec takoj nazaj v finančni tok države s tem, da plača elektriko, vodo, smeti, dopolnilno zdravstveno zavarovanje, nekaj litrov mleka, kruh in kilo mesa pa spet nekaj od tega da nazaj v proračun skozi DDV. Če pa slučajno potrebuje še kakšna zdravila, ki jih je treba doplačati, si lahko naš upokojenec samo še obriše solze. S sprejetjem tega predloga zakona, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus podprli vsi, bomo ublažili stisko upokojencev, tistih, ki so se redno starostno upokojili. Za polno pokojninsko dobo, torej za vsa pošteno oddelana predpisana leta po vsakokratni veljavni pokojninski zakonodaji bomo zagotovili minimalno pokojnino v višini 500 evrov. V Poslanski skupini Desus smo prvi prisluhnili pobudi upokojencev po večji pokojnini za polno delovno dobo. Veseli smo koalicijske podpore in dejstva, da je bil predlog zakona vložen kot vladni zakon. To dokazuje, da se trudimo v dani finančni situaciji in ob izboljšanih ekonomskih kazalcih postopoma vračati upokojencem, kar jim je bilo v preteklosti odvzeto. V stranki Desus si prizadevamo za to, da bi bilo starejši populaciji poplačano, kar je žrtvovala za to, da smo kot država uspešno prebrodili zadnjo gospodarsko krizo. Usklajevanje pokojnin je bilo v preteklih letih bodisi zamrznjeno ali pa zgolj minimalno usklajevano. Je pa minulo leto prav zaradi vztrajanja stranke Desus prineslo kar dvakratno uskladitev pokojnin. Letos smo pokojnine tudi že uskladili in dejstvo, ki ga je treba poudariti je, da je bila uskladitev pokojnin v letošnjem februarju višja, kot bi znašala redna uskladitev po sistemskem zakonu. Z gotovostjo lahko potrdimo tudi, da letos dobijo letni dodatek prav vsi upokojenci. Glede današnje tematike pa bi v stališču Poslanske skupine Desus želela izpostaviti še naslednje. Vladni predlog zakona, ki je bil vložen na pobudo in ob angažiranju predsednika ZDUS je imel v štartu resda drugačen namen. To je zagotoviti višje pokojnine tistim upokojencem, ki so delali nekoliko daljšo dobo od predpisane, vendar ne v enotnem znesku, pač pa v razponu od 470 do 500 evrov. V naši poslanski skupini smo takoj opozorili na zelo izpostavljen problem revščine starejših samskih žensk. Te bi po prvotnem predlogu zakona ostale prikrajšane, saj so se upokojevale že s 35 leti pokojninske dobe, kar je bila nekdaj zahtevana polna pokojninska doba. Zato nas veseli, da smo našli rešitev, ki bo zagotovila minimalno pokojnino upokojenim, ne glede na to, v katerem obdobju so izpolnili zakonske pogoje za polno upokojitev. Torej upokojitev s tako imenovano polno predpisano dobo za polno starostno upokojitev. Pomembno oziroma ključno za to, da bodo pokojnine dostojne, je, da poleg rednega usklajevanja pokojnin in določitve minimalne dostojne pokojnine zaposleni že v času aktivnega dela prejemajo za svoje delo dostojno plačilo. To, da je minimalna plača pod pragom zneska revščine, pove veliko o naši državi in o tistih, ki se nedvomno uspešno prizadevajo ohranjati nepravičen delovnopravni sistem. Verjetno se ni treba posebej spraševati, zakaj so potem pokojnine tako zelo nizke. Z veseljem bomo poslanke in poslanci stranke Desus potrdili ta zakon, ki daje garancijo za minimalno pokojnino vsem, ki so pošteno in trdo oddelali svoje. Zagotovo pa vsaj v Poslanski skupini Desus ne bomo ostali samo pri tem koraku na poti izboljševanja standarda naših upokojencev in tudi drugih državljank in državljanov. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana ministrica in državni sekretar, kolegice in kolegi! Z novelo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki jo obravnavamo danes, uzakonjamo najnižjo pokojnino. Na ta način po vzoru zakonsko določene minimalne plače določamo tudi institut minimalne pokojnine. To bo vsem, ki so ali bodo izpolnjevali polne pogoje ob upokojitvi, zagotovljeno v višini 500 evrov. S tem delamo pomemben korak k varni starosti in se približujemo znesku, ki predstavlja dostojno pokojnino, čeprav se vsi zavedamo, da je tudi na novo določena minimalna pokojnina še vedno nižja od izračunanih minimalnih življenjskih stroškov in praga revščine. Čeprav bi vsi želeli, da bi lahko že danes zagotovili več kot 600 evrov vsem upokojencem s polno pokojninsko dobo, to v tem trenutku zaradi vzdržanosti pokojninske blagajne žal ne gre. S spremembo zakona zagotavljamo minimalno pokojnino v višini 500 evrov vsem, ki so pridobili pravico do starostne in invalidske pokojnine in so dopolnili pokojninsko dobo. Poudariti pa je treba, da to ne velja za upokojence, ki so se upokojili predčasno, saj so bili slednji z vsemi malusi seznanjeni in so se z njimi tudi strinjali ter se upokojili pred izpolnitvijo polnih pogojev, ki jih je za upokojitev določala vsakokratna veljavna zakonodaja. Socialni demokrati se zavedamo, da bo tudi za upokojence, ki so se upokojili predčasno, zlasti tiste z nižjimi prihodki, treba poiskati primerljivo rešitev, kot je institut najnižje pokojnine. Koalicijski partnerji smo res odločanje o tem zakonu preložili, ampak le zato, ker smo želeli pravičnejšo ureditev za večino. Prvotni predlog ZDUS, ki je predvideval različne zneske najnižje pokojnine, odvisne od dolžine pokojninske dobe brez dokupa, nam je bil blizu, a po preigravanjih različnih scenarijev imamo danes na mizi rešitev, za katero smo soglašali, da je najprimernejša, saj odpravlja zaznano neenako obravnavo žensk, ki so ali še bodo izpolnile polne upokojitvene pogoje prej kot moški. Ustava določa, da mora pravica do pokojnine primarno temeljiti na zavarovalnem principu. V tem smislu je pokojnina premoženjska pravica, ker je predvsem odvisna od časa trajanja in višine plačevanja prispevka zavarovanca. Ob dejstvu, da so pokojnine prenizke in bi morale biti višje, pa nam vzdržnost sistema prekomernega višanja ne dopušča, je nujno treba naslavljati višino plače, od katere se plačujejo prispevki. Problem so nizki dohodki zaposlenih, zato je nujno, da povečujemo zaposlenost in da zahtevamo dostojno plačilo. Plačna politika s sistemom minimalne plače in ustreznimi razmerji med plačami in drugimi prejemki je ključna. Ljudem se mora izplačati delati, za delo morajo biti motivirani, predpogoj temu pa je tudi dostojno plačilo, ki ga za opravljeno delo prejmejo. Temeljni namen zakona je zagotoviti starostno invalidsko pokojnino v primerljivi višini, kot je cenzus za pridobitev varstvenega dodatka, ki ga urejajo predpisi s področja socialnega varstva ter s tem zagotoviti njihovo osnovno socialno varnost vsaj v takšni meri, da jim za preživetje ne bo treba zaprošati za varstveni dodatek. S spremembo zakona se tako zagotavlja socialna varnost upokojencem z daljšo pokojninsko dobo. Z ukrepom zajamemo več kot 45 tisoč upokojencev. Nekaj več kot 15 tisoč moških in malo manj kot 30 tisoč žensk bo tako oktobra prejelo višje pokojnine, najmanj 500 evrov. S sprejetjem tega zakona bomo naredili pomemben korak k izboljšanju položaja najbolj ranljive skupine upokojencev, vendar se ob tem zavedamo, da bodo temu zakonu postopno morali slediti tudi drugi ukrepi, ki bodo odpravljali ali vsaj blažili težko materialno stanje najbolj ranljivih skupin upokojencev. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlagani zakon podprli. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 24. 4. 2017. V razpravo dajem 2. člen in amandma Poslanske skupine Združene levice. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Danes obravnavamo predlog novele, ki zagotavlja minimalno pokojnino za polno delovno delo brez dokupa 500 evrov mesečno, kar bo začelo, če bo zakon sprejet, veljati s 1. oktobrom letos. S tem se poskuša kot v primeru minimalne plače nekako vzpostaviti institut minimalnega dohodka glede na opravljeno delo in vplačevanje v pokojninsko blagajno. Je pa res, da predlog novele ne odgovarja samo na socialni položaj teh posameznikov, temveč naslavlja tudi dohodkovni razkorak, ki je v naši družbi definiran žal tudi s spolom, ki izvira iz kulturno, tradicionalno in pa zgodovinsko upokojenih različnih družbenih vlog in posledično neenakosti na trgu dela. V tem smislu bo zagotovo treba narediti še kakšne določene korake in dodaten napor. Smo pa, kot rečeno, s predlogom novele zakona zagotovo v pravi smeri. Predlog amandmaja Združene levice predvideva dvig odmere najvišje pokojnine s 26 % na 40 % najnižje pokojninske osnove, kar bi predstavljalo bistveno višje izdatke Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije. Žal je ZPIZ opozoril, da teh sredstev tudi s prerazporeditvijo znotraj finančnega načrta ne more zagotoviti. Tudi predlagatelj amandmaja ni navedel načina zagotovitve sredstev, kar potem pomeni, da bi ta sredstva šla direktno iz proračuna. Rad bi poudaril, da v letu 2017 bodo brez uveljavitve predlaganega amandmaja posledice za proračun dobre 3 milijone evrov, v letu 2018 pa dobrih 13 milijonov evrov. Mislim, da to ni malo in je v tem trenutku tudi številka, ki jo lahko dodatno država v tem trenutku zagotovi. Še posebej tudi ob dejstvu, da smo vse bolj dolgoživa družba, kar je seveda dobro, je pa to treba imeti v mislih, glede na to, da bo zaradi tega sčasoma tudi pritisk na pokojninsko blagajno vse večji. Kot rečeno, moramo imeti ob teh v resnici dobronamernih predlogih imeti tudi to pred očmi. Še posebej zato, ker ne bi bilo dobro, da se nam glede na tempo pokojninske reforme zgodi v neki prihodnosti tudi v tem smislu krah pokojninskega sistema. To ne govorim samo v luči zagotavljanja sredstev, ampak tudi glede samega sistema pokojninskega zavarovanja. Najnižjo pokojnino po sedanjem sistemu predstavlja odstotek pokojnine, do katere bi bil upravičen moški, ki je imel pokojninsko osnovo nižjo ali enako najnižji pokojninski osnovi ter je tekom aktivne dobe pridobil vsaj 15 let zavarovalne dobe, kar je tudi vstopni prag za pridobitev pravic iz pokojninske blagajne. Če upoštevamo predlog amandmaja, ki je najnižjo odmero pokojnine s 26 % dvignil na 40 %, bi se tako ta zagotavljala v enaki višini tako zavarovancem, ki so bili v zavarovanje vključeni 15 let, kot tudi tistim, ki so bili vključeni med 26 oziroma 27 let. To pa v resnici ne bi bilo prav, ker res ne moremo izenačevati nekoga, ki je v blagajno plačeval 15 let, s tistim, ki je vanjo plačeval še enkrat dlje. Gledano na daljši rok, to tudi ne more biti stimulativno, ker bi potem to pomenilo, da bi posameznik vztrajal pri pokojninskem zavarovanju 15 let, ker bi vedel, če bi bil še enkrat dlje, da bi to enostavno pomenilo tudi enako odmero pokojnine. Če želimo na ta način naslavljati prekariat s tem predlogom Združene levice, torej nek družbeni pojav, ki je zagotovo problem, in tega se seveda vsi zavedamo. ker v resnici prekariat v določeni meri zagotovo naslavlja določen del mladih, tudi malo manj mladih, ki so prisiljeni v prekarizacijo in se potem tudi upravičeno sprašujejo, ali bodo svoje pokojnine sploh dočakali, in se strinjam, če je to tudi predlog amandmaja, da je to vprašanje treba naslavljati, ampak vseeno mislim, da je treba iskati odgovor za to rešitev drugje, torej v ostrejši, restriktivnejši zakonodaji, ki se tiče kršitev delovnih razmerij, tudi kar se tiče učinkovite inšpekcije. Tukaj bi rad poudaril, da je ta zakon še vedno v pripravah, čeprav ga po mojem mnenju glede na situacijo v družbi zagotovo krvavo potrebujemo. Večkrat pa je že bilo poudarjeno glede zagotavljanja delovnih mest in višjih plač, da je treba iskati rešitev v spodbudi za delovna mesta, ki bi imela tudi večjo dodano vrednost. Če želi amandma v tem smislu naslavljati prekariat, to bodo predlagatelji tudi povedali, če prav razumem, mislim, da je treba iskati tudi v tem smislu rešitve nekje drugje in da jih ne gre vpletati v pokojninsko blagajno, ker enostavno to ne bo prineslo želenih rezultatov. V Poslanski skupini SMC predlogu amandmaja ne moremo izreči podpore. Zagotovo pa odpira določena posamezna vprašanja, ki se jim bo moral ta cenjeni zbor zagotovo posvetiti. Kot je bilo že navedeno v stališču, bomo samo novelo zakona podprli tudi na pričakovanja mnogih državljanov. Hvala lepa.
Besedo ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Zanimivo je bilo poslušati stališča poslanskih skupin, predvsem tistih koalicijskih poslanskih skupin, ki so bili deklarativno tukaj zelo za odpravo vseh krivic, vendar kot slišimo iz ust kolega Tabakovića, ne bodo podprli naših amandmajev. Seveda bodo šla sredstva iz proračuna, kako pa drugače! In pravite, da je ZPIZ opozoril, da sredstev ne more zagotoviti. Kljub boljšim kazalcem gospodarske rasti tega, da bodo upokojenci tudi morali živeti dostojno življenje, niste predvideli. Predvideli pa ste, da je treba najbogatejšim dati davčni odpustek za kar 80 milijonov. Če tega ne bi storili, potem v Sloveniji ne bi imeli revnih upokojencev. Če bi dvignili prispevke delodajalcev, bi tudi imeli dovolj denarja za ta nujen socialni ukrep. Bojim se tudi, da diskriminacija upokojenk, ki si jo je vlada privoščila v osnovnem predlogu tega zakona, ni bila naključna. Tokratni zakon, opozarjam, ni prvi primer, da se ta ista ekipa ministrstva za delo spravlja na to najbolj ranljivo kategorijo, čeprav je ministrica v stališču Vlade tukaj povedala, da so starejše ženske poleg enostarševskih družin najbolj ranljiva skupina prebivalstva. Vidite, tukaj se izvrstno strinjamo. Ne strinjamo pa se v tem, kako bi reševali njihov problem. Tveganje revščine pri teh ranljivih skupinah je dejansko največje. In kljub temu je Pahorjeva vlada z reformo leta 2010 udarila ravno po njih, ravno po enostarševskih družinah in po starejših ženskah. Ukinitev državnih pokojnin je najbolj prizadela ravno njih. Velika večina prejemnic državnih pokojnin so bile kdo drug kot kmečke ženske z revnih kmetij, ki pač niso bile sposobne plačevati niti prispevkov za kmečko zavarovanje. Preden je Pahorjeva vlada ukinila državne pokojnine, je državne pokojnine prejemalo 14 tisoč 600 prebivalk in prebivalcev. Drugi ukrep, s katerim je Pahorjeva vlada nesorazmerno prizadela ženske upokojenke, je bila sprememba varstvenega dodatka v socialni transfer. Kot vemo, je bilo leta 2011 več kot 47 tisoč prejemnikov varstvenega dodatka, zdaj pa jih je že manj kot 11 tisoč. Pod črto lahko rečemo, da je Pahorjeva reforma prizadela kar 50 tisoč socialno ranljivih ljudi, in to ne samo z ukinitvijo državnih pokojnin in varstvenega dodatka, ampak tudi s spremembami glede pogrebnine in posmrtnine. Skratka, prepričana sem, in mi v Združeni levici smo trdno prepričani, da nosilci reforme, se pravi Borut Pahor, Ivan Svetlik, Anja Kopač Mrak ne bi smeli zasedati nobenih javnih funkcij v državi, ki se ima za socialno. Še več. Ljudje, kot je Borut Pahor, ki so odgovorni za oškodovanje javnega premoženja v aferi TEŠ 6, kar je razkrila naša preiskovalka, ne bi smeli opravljati nobene javne funkcije niti v državi, ki se razglaša za pravno državo. Pa da ne bo kdo dobil napačnega vtisa, da smo pristranski, moram poudariti, da je tudi Janša-Vizjakov pokojninski zakon povzročil zelo veliko krivic. Prizadel je delavce, ki so sodelovali pri notranjih odkupih podjetij. Krivičen je tudi do brezposelnih, ki so se prostovoljno vključili v pokojninsko zavarovanje in vplačevali prispevke, pa čeprav skoraj niso imeli nobenih dohodkov. Skratka, ne glede na stališče, ki smo ga tu slišali, ki ga je v imenu Desusa prebrala gospa Mlakarjeva, ne morem mimo tega, da je vse te krivične zakone podprla tudi tako imenovana stranka upokojencev Desus. Podprla je vse te krivične predloge, ker je bila v vseh teh vladah, vključno z zloglasnim Zujfom, s katerim so protiustavno znižali pokojnine več kot 26 tisoč ljudem. Tudi to je dokaz, mislim, da kronski dokaz, da pravice upokojencev nikoli niso bile prioriteta stranke Desus. Dejanski cilj Desusa je, da je njihov predsednik Karl Erjavec vedno izvoljen, da je vedno v vseh vladah in da ima vedno kakršenkoli ministrski stolček, kajti on je univerzalen minister. Skratka, naivni upokojenci – in upam, da poslušajo in se zavedajo tega – so samo sredstvo, da lahko Desus vedno sedi v vladi. Čeprav se položaj teh istih upokojencev iz dneva v dan poslabšuje. Bistvo naših amandmajev, ki jih koalicija očitno ne bo podprla, je ravno to, da bi se izboljšal položaj tistih upokojencev, ki imajo najnižje pokojnine oziroma položaj njihovih družinskih članov. Vsem rešitvam, ki jih predlagamo, je skupno to, da Vlada in koalicija nista navedli niti enega utemeljenega razloga, zakaj ne bi odpravili omejitev, ki jih skušamo mi odpraviti. Govorili ste tudi, da so najnižje pokojnine nujno vezane na najnižje plače. Seveda, absolutno, ampak našega predloga za dvig minimalne plače niste podprli. Upam, da boste podprli vsaj predlog, da se dodatki izvzamejo iz minimalca, kajti to bi absolutno izboljšalo dohodke in tudi osnovo za pokojnine. Pozivam vas, da razmislite o teh socialnih ukrepih in da je treba ne samo najbogatejšim v tej državi, ampak tudi tistim najrevnejšim, tistim, ki so celo življenje trdo delali, pomagati, da živijo človeka dostojno življenje. Hvala.
Besedo ima ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Zdaj je bilo malo občutka, kot da smo že najmanj tri tedne pred volitvami. Operiranje in govorjenje podatkov, ki so delno resnični, delno ne, tako kot je vedno, da si lahko vsak privošči del resnice, del druge pa izpusti. Dejstvo je, da so pokojnine posledica dela. Pokojninski sistem temelji na vplačanih prispevkih. Je sistem, kjer vplačujemo tekom svojega aktivnega življenja za čas svoje starosti. Pomembno je, da imamo v sistemu veliko elementov solidarnosti, ampak ne moremo in ne smemo, vsaj moje mnenje kot ministrice za delo, verjetno pa Združena levica oziroma, kaj ste, socialisti, pač menite drugače. Stališče sedanje vlade in kar nekaj vlad pred tem je bilo, da pokojninski sistem mora odražati plačilo prispevkov. Če želite vedeti, zakaj Vlada ne podpira vašega amandmaja – zato ker bi izenačili tiste, ki so delali 25 let, s tistimi, ki so delali 26 oziroma 27 let. To je pač to. To pomeni, da delo kot vrednota v naši družbi ni potrebno, da je samo pomembno, da na koncu vsi tisti, ki potrebujejo, dobimo enako. Zamešate sistem pokojninskega zavarovanja, ki je zavarovalni sistem, kjer je bistvo, da se pozna razlika v plačilu prispevka, s tem, da se ve, da prepoznamo to, da morajo biti nujno elementi solidarnosti v sistemu. In ti so. Tudi ta predlog, o katerem danes odločate, ima elemente solidarnosti, pri čemer pa je Vlada zavezana k sistemu in ima odgovornost do sistema v celoti tudi po volitvah in naslednje tri tedne ali leto in je odgovorna do prihodnjih generacij, ki iz tega sistema dobivajo izplačila. Zato je predlog, o katerem danes odločate, da se zagotovi minimalna pokojnina za tiste, ki so delali polno pokojninsko dobo v višini 500 evrov, pri čemer pa ne posežemo v odmerne odstotke in s tem ne posegamo v osnovni sistem vzajemnosti, ki obstaja, pri čemer se vzpostavlja razlika med tistimi, ki so delali različno časovno obdobje in ki so prejemali različno višino plače. Če bomo šli v smeri sistema, morda britanskega, kar je vam po navadi nekaj zelo nesprejemljivega, tam je namreč tako, da se plačajo enako prispevki in na koncu dobijo sicer različne prejemke iz pokojninskega sistema, kar sili sistem tako, da pač tisti, ki zaslužijo več, vplačujejo v privatne stebre. Ko naredimo preveliko uravnilovko v našem sistemu, peljemo do tega, vsaj tako kažejo pokojninski sistemi, ki obstajajo že dolgo časa, da to vodi v razgradnjo solidarnostnih, vzajemnostnih pokojninskih sistemov. Ampak sliši se pa dobro. Sliši se super, zakaj ne zagotovimo vsem 500 evrov, še tistim, ki so delali 15 let, tako in drugače, ker ja, dejstvo je, da ljudje težko živijo. Ampak sistemi socialne varnosti temeljijo na dveh sistemih. To je na sistemih socialne pomoči, kjer posameznik, ne glede na svoj prispevek, dobi toliko, da lahko preživi, in drugi sistemi, ki se financirajo iz zavarovalnega principa, to je pa pokojninski sistem, kjer je osnovna vrednota delo. Sistemi socialnih pomoči – varstveni dodatek je tak sistem in mi smo želeli s tem predlogom, da tistemu, ki je delal polno pokojninsko dobo, čeprav je žal imel tako nizko plačo, da mu je bilo odmerjena pokojnina nižja od 500 evrov, da se zagotovi višina pokojnine. In ja, problem je višina plače. Problem ni samo minimalna plača. Problem je, da v naši državi ima v tem trenutku dve tretjini zaposlenih podpovprečno plačo, ki znaša malce nad tisoč evrov neto in torej gledamo, da je dve tretjine zaposlenih med 614 in tisoč 50 evri. Ko imate želje glede pokojnin in dvigovanja, ob tem da se super sliši in da bi vsi tisti upokojenci radi imeli višjo pokojnino, s tem rušite sistem vzajemnosti. Ampak dejstvo je, da je na koncu vedno pomembno, kako vzpostavimo odnos do dela in predvsem koliko ustvarimo, ker samo tisto, kar ustvarimo, lahko tudi delimo. Kar se tiče, ker tokrat pa veste, da je morda že laž tudi s te strani, državna pokojnina, ne boste verjeli, je bila s ZPIZ, ki je bil zavrnjen na referendumu, vrnjena, pa je odločitev vlade Janeza Janše, ko je bil ZPIZ sprejet v letu 2012, da ni bilo te določbe o vrnitvi državnih pokojnin. Kdo je ukinil državne pokojnine, je tako ali drugače veliko različnih vidikov na to zgodbo. Kar se tiče varstvenega dodatka, ja, osebno lahko povem, da tista odločitev ni bila pravilna, zato sem jo poskušala, ko imam možnost, ko imam to odgovornost, tudi popraviti. Zato je bila, se zahvaljujem za vašo podporo, v Državnem zboru sprejeta sprememba zakona, ki ureja drugačno ureditev glede varstvenega dodatka. Pomembno je, če zaključim, da moramo predvsem mladim dati vero v pokojninski sistem, ki ga moramo narediti takega, da se bomo zavedali, da če vplačujemo v sistem, bom tudi dobili. Da ne bodo imeli vsi občutka, da je tako ali tako vseeno, koliko plačam v ta sistem, ker na koncu bom tako ali tako bomo vsi bolj ali manj dobili to, kar bomo. In ta vaš predlog gre v tej smeri, če poenostavim, da ni pomembno, koliko časa delam, ampak je važno, da imam pač pokojnino manj kot 500 evrov in potem pač dobim, ne glede na to, koliko časa sem delal. In to je z vidika sistema nesprejemljivo. Hvala.
Besedo ima Miha Kordiš.
Najlepša hvala za besedo. Preden zagrizem v amandma, ki smo ga dali v Združeni levici, naj se najprej odzovem na predhodne razprave. Za začetek, gospa ministrica, kateri podatki, ki jih navajamo so netočni? Vsi podatki, ki jih navajamo, so iz pristojnih inštitucij. Te številke držijo. Nismo si jih sami izmislili v Združeni levici. Če nas že obkladate z neresnicami, polresnicami, lažmi in podobno, povejte, kateri podatki so netočni. Jaz mislim, da vsi precej dobro pijejo vodo. Žal pa stvari, ki ste jih vi povedali, ne pijejo vode. Recimo to, da imamo pokojninski sistem, v katerega morajo ljudje vplačevati tekom svojega aktivnega življenja in potem proporcionalno temu primerno dobivajo pokojnine. Kar se nam sedaj dogaja, je, da aktivno onemogočate ljudem normalno delo s pravicami, ki iz dela izhajajo, z vašimi politikami, ki stimulirajo prekarne zaposlitve. Aktivno to počnete, že odkar ste na Vladi. Govorite o delu kot vrednoti, ampak v resnici ste delo razvrednotili in ga vedno bolj pogrezate na raven revščine. In ko govorite o sistemu vzajemnosti, v resnici govorite o vzajemnosti v revščini za velik delež naših ljudi. In potem evocirate duha socialne pravičnosti, ko se pogovarjamo o tem, da bi pokojninsko dno dvignili z 201 evra na 310 evrov za 15 let dela. To je pač nesprejemljivo. Po drugi strani pa velike družbene krivice aktivno soustvarjate in jih propagirate. S tem prihajam na odgovor poslancu SMC. Ni problem z našim amandmajem, ki dviguje pokojnine in še posebej varuje ranljive skupine upokojencev, ta, da zanj ne bi bilo sredstev, da bi prekomerno obremenil državni proračun ali karkoli podobnega. Poglejte, vaša koalicija, vaša vlada je v tem mandatu sprejela za 80 milijonov evrov davčnih odpustkov in uslug za bogate. Podarili ste, vzeli ste državnemu proračunu in ste ta denar dali kapitalistom, ministrom, nekaj tudi nam poslancem konec koncev, nadzornikom in podobno. Pa vas takrat javne finance niti najmanj niso zanimale. Tudi Vlada kot predlagateljica ni postregla niti z enim samim argumentom. Tudi fiskalno pravilo vas ni zanimalo, ko je bilo treba dajati denar bogatim. Ko pa pridemo v Združeni levici na plano s predlogom, da bi se pokojnine uskladile in šle torej navzgor, pa čeprav za en sam cent, takrat pa ne, ta pobuda krši določbe fiskalnega pravila. In ko predlagamo pravičnejše najnižje pokojnine, kot to poskušamo storiti danes, se spet takoj pojavi problem. Tega problema ne bi bilo, če ne bi dali 80 milijonov evrov letno bogatim, ampak bi jih socialno pravično preusmerili proti revnim, proti upokojencem z najnižjimi pokojninami in tako naprej. Veliko lažje bi tudi višje pokojnine sledile tempu dvigovanja plač, če bi na dvigovanju plač dejansko kaj storili. Smo predlagali dvig minimalne plače v Združeni levici, pa ste ga kratko malo sestrelili. Potem je pa kar naenkrat problem, joj, ne moremo dvigniti pokojnin toliko in toliko, ker so plače prenizke. Vprašanje prekariata in upokojencev, drži, da prekarnost pretežno lahko preganjamo s tem, da okrepimo nadzor in okrepimo inšpekcijske službe. Natančno to v Združeni levici tudi predlagamo, in to tudi počnemo. 4. maj lansko leto smo na mizo tega državnega zbora prinesli zakon o inšpekciji dela. Proti temu zakonu o inšpekciji dela ni bilo niti enega resnega argumenta, se je pa našel takšen in drugačen izgovor, ki ga je pes prinesel na konici svojega repa. Ko smo prišli s to krepitvijo delovne inšpekcije – ali ste jo podprli? Niste. Ravno včeraj smo se po letu dni v Združeni levici odločili Zakon o inšpekciji dela vložiti ponovno. Eden izmed vaših takratnih izgovorov je bil tudi, da itak se pripravlja nek nov predlog, vladni koalicijski predlog, ki bo prišel na mizo nekaj mesecev kasneje. Zdaj smo 12 mesecev kasneje in tega predloga še kar ni. Tudi kolega Prikl, predsedujoči na odboru, se je takrat zaklinjal, »ta predlog Združene levice bomo sicer zavrnili, ampak če pa Vlada ne bo prišla s svojim predlogom, bom pa jaz, Uroš Prikl, Desus, prinesel nov zakon o inšpekciji dela septembra na mizo«. Tega kolega Prikl ni storil, tako da se tokrat nadejamo, da pa bo podprl zakon o inšpekciji dela, ker v svojih razpravah pogosto prepoznava problem prekarnosti in nemara nam bo stopil ob bok v procesu odprave te prekarnosti. Navsezadnje pa je mogoče za morebitne luknje, čeprav se ne pogovarjamo o tako gromozanskih zneskih, v javnih financah vselej dvigniti prispevke za delodajalce. Sredi 90. let so se ti prispevki posekali za polovico. Od takrat naprej je nastajala ta luknja v ZPIZ, ki jo delno pokrivamo s proračunskimi sredstvi. Ta ukrep je bil takrat sprejet z izgovorom, češ, da je treba razbremeniti delodajalce, da bodo lažje vlagali v proizvodnjo, v razvoj in tako naprej. Ampak kje smo zdaj s tem razvojem? Gospodarska aktivnost se je vrnila na tisto predkrizno raven, pa imamo še vedno 60 tisoč manj zaposlenih. To je ta razvoj. Sredstva niso šla v delovna mesta, v dodano vrednost, šla so v davčne oaze, šla so v jahte, šla so v, ne vem koliko sobna, stanovanja sredi Ljubljane, ki si jih najbogatejših 10 tisoč Slovencev lahko privošči. Zakaj si jih lahko privošči? Zaradi tega ker ostala dva milijonov Slovencev pa slovenskih državljanov delata za njihovo bogatijo. Država ima tukaj v rokah škarje in platno, da z davčnimi politikami in socialnimi ukrepi izravnava to socialno neenakost, ampak tega žal ne počne. Počne ravno nasprotno. Jemlje delovnim ljudem, revnim in bogate zalaga z davčnim odpustki. Če grem zdaj na konkreten amandma, ki ga predlagamo k temu zakonu. Prvič, predlagamo, da se v prvem odstavku 39. člena poveča odmerni odstotek za predčasno pokojnino s sedanjih 26 % na 40 %. Zakaj? Na ta način bi najnižjo pokojnino v Sloveniji povečali s sedanjega 201 evra na 310 evrov in s tem pomagali tudi tistim upokojencem, predvsem upokojenkam, ki so najbolj socialno ogrožene. In to je tisto absolutno pokojninsko dno, ki bi ga dvignili za 100 evrov. Drugič, predlagamo, da se črta novi peti odstavek, kot ga je napisala Vlada, na ta način bi se pri upravičenosti do 500 evrov pokojnine upoštevala tudi dodana doba pri tistih upokojencih, ki so se upokojili po stari zakonodaji. In tretjič, socialisti predlagamo, da se zajamčena pokojnina 500 evrov predlaga tudi pri odmeri družinske ali pa vdovske pokojnine in pri odmeri nadomestila za invalidnost. Podrobnejša obrazložitev teh naših predlogov za začetek z dvigom odmernega odstotka je s 26 na 40 % minimalne pokojninske osnove. Zakaj je to pomembno? Ravno ti ljudje so socialno najbolj ogroženi. Med njimi prednjačijo predvsem kmečke ženske. To so zavarovanke, ki zaradi svojih življenjskih, socialnih okoliščin niso prišle do kaj veliko pokojninske dobe, niso imele dostopa do izobrazbe itn. Če dvignemo to najnižjo pokojnino, tej skupini ne bo več treba zaprositi za denarno socialno pomoč, ker bodo ta znesek prejeli že skozi to pokojnino. Dodaten argument tukaj je, da ravno ta skupina ljudi pogosto ne zaprosi za denarno socialno pomoč, ker se boji, da se jim bo ta naša tako, oh, silna socialna država usedla na nepremičnino, ker je denarna socialna pomoč v veliki meri v naši državi še vedno kredit namesto dejanska solidarnostna pomoč in solidarnostni ukrep. To je hkrati tudi argument, zakaj si tako spremembo aktualnega zakona lahko privoščimo. Namesto da ljudje prejemajo sredstva z naslova denarne socialne pomoči ali z naslova varstvenega dodatka, bi se jim zdaj namesto tega izplačala višja pokojnina iz ZPIZ. Drugi sklop našega predloga je minimalna pokojnina za polno delovno dobo. Tukaj je vprašanje, ali naj se upošteva samo čista delovna doba ali pa tudi tako imenovana dodatna doba. Predstavnik ministrstva je povedal, da je črtanje te določbe brezpredmetno, ker po novem zakonu ni več dodane dobe, kot je bila po stari zakonodaji, ampak v 4. členu tega zakona je napisano, da se pravica do minimalne pokojnine prizna tudi upokojencem, ki so se upokojili po starih zakonih, če so dosegli polno pokojninsko dobro, kar je okej, ampak to je treba realizirati. Če pogledamo 193. člen ZPIZ, tam piše, da se je, bom citiral, »za izpolnitev pogojev pokojninske dobe upošteval tudi čas, v katerem je bil zavarovanec prijavljen pri zavodu za zaposlovanje«. In to dvoje je treba uskladiti. Upokojenci so se po ZPIZ-1 upokojili prej, kot če se ta dodana doba ne bi upoštevala, ker so vedeli, da se priznava kot enakovredna pokojninski dobi. Tukaj predlagamo, da se ta omejitev črta in da se minimalna pokojnina 500 evrov prizna vsem, ki so dosegli potrebno pokojninsko dobo po stari zakonodaji. Mogoče bo predstavnik ministrstva zatrdil, da se je to že štelo v pokojninsko dobo in tako, v takem primeru bom rekel okej. Je pa že na seji odbora predstavnik Zakonodajno-pravne službe tukaj Vlado opozoril na nejasnost in ostal brez odgovora. Kar me pripelje do tretjega predloga Združene levice. Predlagamo tudi, da se ta nova zajamčena pokojnina upošteva pri odmeri vdovske oziroma družinske pokojnine in pri odmeri invalidskega nadomestila. To bi koristilo otrokom oziroma vdovam upokojencev, ki so imeli že v času svojega dela nizko plačo in pozneje nizko pokojnino, in je več kot verjetno, da so drugi člani njihovih družin živeli v revščini, torej njihove žene iz otroci. S tem bi prispevali še k malo višjemu dohodku socialno najbolj ogroženih prebivalcev, ampak res malo višjemu, da ne bo spet kdo tukaj prišel mahat, kako Združena levica podira sistem vzajemnosti in družbene pravičnosti in tako naprej. Dodaten strošek za ta ukrep bi bil iz proračunskega vidika razmeroma majhen. Ta ukrep bi koristil tudi delavkam in delavcem, ki so se zaradi hude bolezni polovično upokojili, ki so še ena ranljiva skupina. Predstavljajte si, če imate celo življenje minimalno plačo, potem hudo zbolite, postanete delni invalid, zelo velika verjetnost obstaja, da boste tudi revni. In smiselno bi bilo povečati dohodek teh ljudi.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospod Peter Pogačar.
Hvala za besedo, gospod predsednik! Lep pozdrav tudi v mojem imenu. V zvezi z obrazložitvijo predloga amandmaja, ki jo je pravkar podal gospod poslanec Kordiš, je vendarle treba podati nekaj pojasnil. Še enkrat, osnovni namen predloga zakona je, da garantira najnižji znesek pokojnine tistim zavarovancem, ki so dopolnili polno pokojninsko dobo, pa po splošnih pravilih odmere pokojnine zaradi nizke plače njihova odmerjena pokojnina po splošnih pravilih ne dosega zneska 500 evrov. Pomeni, če se nekomu po splošnih pravilih odmeri pokojnina višja od 500 evrov, bo imel višjo odmerjeno pokojnino. Vedno se pokojnina odmeri po splošnih predpisih, potem pa s predlogom zakona država jamči najnižji znesek minimalne pokojnine, do katere je upravičen tisti zavarovanec, ki je kadarkoli v preteklosti dopolnil polno pokojninsko dobo v skladu s takrat veljavnimi predpisi. To je dopolnilo, do katerega je prišlo v Državni zbor in dejansko v enak položaj postavlja tiste upokojence, ki so se upokojili po različnih sistemih. Zavedati se moramo, da odkar je ta država samostojna, trenutno velja že tretji pokojninski zakon. In vsak zakon ima svoja pravila za pridobitev pogojev za starostno pokojnino. Drugi glavni cilj predloga tega zakona je, da kljub temu da se zagotavlja najnižji znesek pokojnine ob splošnih pravilih, da se čim manj posega v sistemsko ureditev pokojninskega in invalidskega zavarovanja, kot jo poznamo v Republiki Sloveniji. Prav zato zakon predvideva, da se bo vsakemu upokojencu tudi za nazaj pokojnina odmerila po splošnih predpisih, izplačeval pa se mu bo najnižji znesek pokojnine, če je odmerjena pokojnina nižja od zneska 500 evrov. Seveda velja pa to za tiste upokojence, ki so kadarkoli izpolnili polno pokojninsko dobo. Danes je polna pokojninska doba 40 let pokojninske dobe brez dokupa imenovana, na primer, še pred letom 2000 je bila za ženske 35 let, v obdobju ZPIZ-1 med 2000 in 2012 je postopno naraščala od 35 proti 38 let. Ampak vsak, ki se je upokojil, upokojil starostno ali invalidsko s polno pokojninsko dobo, pade pod predlog sprememb tega zakona in mu bo država garantirala najnižji znesek pokojnine. Zdaj pa k predlogu same pokojnine, se pravi, to je tisto, kar je, se mi zdi, pomembno poudariti. Ne posega se v sistem, ki temelji na načelu zavarovalništva in načelu solidarnosti, kar se kaže za najnižjo pokojninsko osnovo in najvišjo pokojninsko osnovo. Predlog amandmaja govori o tem, da bi se za 15 let pokojninske dobe odmera od najnižje pokojninske osnove dvignila s 26 % na 40 % najnižje pokojninske osnove. To pa bi bil poseg v splošni sistem pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki temelji na vplačanih prispevkih. Izenačili bi zavarovanca, ki je vplačeval 15 let, z zavarovancem, ki je vplačeval med 26 in 27 let. Oba bi imela enako odmerjeno pokojnino. Je to prav? To je vprašanje morda za prihodnjo uredite pokojninskega sistema, ali bomo šli v celoti k univerzalnosti, v celoti čiste solidarnosti, kjer bo praktično irelevantno, koliko je posameznik prispeval v pokojninsko blagajno, koliko časa je plačeval, ali pa v čisti zavarovalniški princip. Sam sem tudi strokovno naklonjen sistemu, kot ga imamo, se pravi, pokojninski sistem temelji na vplačanih prispevkih z elementi solidarnosti, ki se kažejo v najnižji pokojninski osnovi in najvišji pokojninski osnovi, in s predlogom tega zakona, ki mislim, da je res korekten, ki garantira najnižji nominalni znesek pokojnine. Kar se tiče predloga amandmaja v nadaljevanju. Mislim, da gre za nekoliko – pa verjetno sem jaz mišljen kot predstavnik ministrstva na matičnem odboru, gospod poslanec Kordiš – pojasnjeno je bilo, tudi tisti zavarovanci, ki so po ZPIZ-1 do leta 2012 izpolnili pokojninsko dobo, v kateri so uveljavili starostno pokojnino, izpolnili tudi tisto, kar je bila prostovoljna vključitev, in so izpolnili polno pokojninsko dobo, ki je v tistem trenutku veljala, so upravičeni do najnižjega zneska pokojnine. Po letu 2012 pa zavarovanci, ki so se upokojili predčasno, pomeni, da niso izpolnili pogoja polne pokojninske dobe, pa ne sodijo pod ta zakon, ker oni so pa vedeli, da se upokojujejo predčasno. Morda samo še komentar, kar je bilo pojasnjeno tudi že na odboru. Predlog glede dodane dobe po novem zakonu, dodane doba po novem zakonu – novem zakonu, no, zdaj še štiri leta velja – se nanaša samo na tiste zavarovance, ki so zavarovanci poklicnega zavarovanja in pridobijo 3 mesece dodane dobe za 12 mesecev vključitve. Naj na koncu te razprave poudarim, dva cilja zakona sta. Prvi je ta, da se garantira tistim, ki so delali kadarkoli polno pokojninsko dobo, ne glede na to, ali imajo nižje odmerjeno pokojnino, najnižji znesek pokojnine, kajti strinjamo se lahko vsi, da ni prav, da nekdo, ki je delal 40 let, dobi starostno pokojnino v višini, pri kateri je upravičen do varstvenega dodatka. In drugi cilj je, da sprememba zakona ne posega v splošni sistem pokojninskega in invalidskega zavarovanja, v to tenkočutno ravnovesje medgeneracijskega in tudi znotraj generacijskega sodelovanja. Predlagam, da predlog zakona, ki je nastal na pobudo Zveze društev upokojencev, prvi predlog rešitve, ki jo je sprejela Vlada, je bil pripravljen v sodelovanju z Zvezo društev upokojencev, tekom razprave, tekom zakonodajnega postopka se je predlog vsebinskih rešitev spremenil in menim, da je sedaj tak, da zagotavlja tisto, kar je prav: garantirano najnižji znesek pokojnine tistim, ki so delali polno pokojninsko dobo kadarkoli v preteklosti. Hvala.
Replika, Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Jaz se predstavniku Vlade zahvaljujem za njegove odgovore in tehnična pojasnila. Želel bi samo objasniti na točki družbene pravičnosti. Poglejte, ko se pogovarjamo o najnižjih dohodkovnih razredih v naši družbi, tudi tu pri pokojninah, o 200 evrov pa o 300 evrov pa o 500 evrov na mesec, vi govorite o družbeni pravičnosti in da ni pravično, da bo nekdo namesto 200 evrov zdaj dobil 300 evrov. Ko pa se pogovarjamo o resnih številkah, o 80-milijonskih odpustkih letno, davčnih, za bogate, ko se pogovarjamo o grozi prekarnih zaposlitev, ki tarejo predvsem naše mlade ljudi na trgu dela, takrat pa govorite o gospodarstvu, o fleksibilnosti in o javnih financah. Takrat vas pa družbena pravičnost niti najmanj ne zanima.
Ker je še interes za razpravo, prosim, da se prijavite. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Glede minimalne pokojnine lahko povem, da si že kar nekaj časa prizadevam, da pride do te rešitve, zato pozdravljam predlog ministrstva, da imamo danes vendarle v obravnavi zakon, s katerim bomo uzakonili minimalno plačo za polno delovno dobo vsaj v višini 500 evrov. Dejstvo pa je, da se moramo že danes pogovarjati o tem, da je ta višina dobrodošla, hkrati pa še vedno pod pragom revščine. Še vedno ugotavljamo po podatkih, da je prag revščine na 613 evrov in je to tisti prag, ki ga je zagotovo treba čim prej doseči tudi s pokojninami. Če pogledamo statistične podatke, žal govorim o statističnih podatkih, čeprav so v tej statistiki predvsem ljudje in njihov socialni položaj, lahko ugotovimo, da je kar 300.000 ljudi pod pragom revščine in kar 100 tisoč tik nad pragom revščine. Lahko govorimo o tem, da je v Sloveniji trenutno kar 400 tisoč ljudem ogrožen njihov socialni položaj. To zagotovo ne more biti cilj in zadovoljujoče stanje v državi, zato bo treba poleg minimalne pokojnine pristopiti tudi k dvigu minimalne plače. Tudi minimalna plača je pod pragom revščine, kar je nesprejemljivo. Nekdo, ki dela cel dan, cel delovni dan oziroma izpolnjuje vse svoje delovne obveznosti in ne prejema niti minimalne plače, ki bi mu zagotavljala minimalno dostojno življenje, je to nesprejemljivo, še posebej zaradi tega ker je tudi velik del teh minimalnih plač prav znotraj raznih trgovinskih mrež, ki so v tuji lasti. In s tem podpiramo predvsem tuje lastnike, da te dobičke kujejo na račun minimalnih plač slovenskih delavk in delavcev. Minimalna plača je zagotovo naslednji korak in seveda temu ustrezno prilagoditev tudi ostalih plačnih razredov. To je cilj, ki bo tudi pripeljal do tega, da bodo pokojnine primernejše, kot so danes. Ne nazadnje je treba po mojem mnenju uzakoniti, da minimalna pokojnina nikakor ne sme biti manjša od 90 % minimalne plače. To so kriteriji, ki jih zagotovo v Sloveniji lahko dosežemo, in tudi ukrepi, s katerimi lahko zagotovimo več sredstev tako v državnem proračunu kot tudi preusmerimo finančne tokove podjetij iz nakazil v davčne oaze v višji standard ljudi. Večje zadovoljstvo zaposlenih zagotovo tudi prinese večjo gospodarsko rast. Zato je zelo enostaven ukrep, s katerim lahko zberemo več sredstev v državnem proračunu, zagotovo skupno javno naročanje. Že na področju zdravstva smo veliko govorili o tem. Če bi samo za področje zdravstva naredili skupen način javnega naročanja, bi prihranili na stotine milijonov evrov že v samem postopku. Če govorimo pa o celotni državi in o vsem javnem sektorju, pa bi zagotovo govorili o tem, da bi danes lahko uzakonjali mirno minimalno pokojnino nad pragom revščine in tudi zagotavljali vsa ostala sredstva za pospeševanje investicij in s tem ustvarjanje tudi novih delovnih mest, ki pa so tista, ki vplačujejo tako v zdravstveno kot tudi v pokojninsko blagajno. Ta mehanizem ni nobena znanstvena fantastika, ampak je zelo enostaven in tudi izvedljiv. Ob dejstvu, da beležimo oceno, da je v davčnih oazah že kar 75 milijard evrov iz Slovenije odteklo v teh letih, je najmanj, kar je potrebno, tudi obdavčiti vse finančne transakcije v davčne oaze. Gre za obdavčitev stopnje davka na dobiček podjetij s 25 %. Finančna uprava lahko to mirno izvaja brez kakršnihkoli velikih naprezanj oziroma vlaganj v nek sistem posodobitve ali kaj podobnega, kar so običajno razlogi, da se nečesa ne lotijo ali pa, če hočete, ne lotimo, dokler tega ne uzakonimo. Tudi obdavčitev v davčnih oazah sredstev, ki odtekajo, sicer lastniku kapitala, je eden od tistih ukrepov, da ta denar ne gre v davčne oaze, ostane pa pri zaposlenih in s tem zagotovo tudi lahko govorimo o tem, da bodo delavci bistveno učinkovitejši in bistveno bolj pripravljeni opravljati svoje delo in ta denar se troši doma. Tudi po podatkih Urada za makroekonomske analize in razvoj zelo hitro ugotovimo, da je eden poglavitnih dejavnikov za večji bruto domači proizvod prav domača potrošnja. In vse to, o čemer se danes pogovarjamo, bo zagotovo prispevalo tudi k večji domači potrošnji, večji gospodarski rasti in posledično tudi k zagotavljanju več delovnih mest. Tukaj želim samo še enkrat na glas povedati, da je ravno fiskalno pravilo, ki je bilo označeno kot eno od tistih poglavitnih rešitev v Sloveniji, kako bomo s stiskanjem ljudi veliko prihranili, kako bomo rešili vse težave, dejansko se je v vsem tem obdobju izvajanja fiskalnega pravila pokazalo, da je bilo ravno to uničujoče za gospodarsko rast, za izgubo delovnih mest in posledično velik pritisk na razprodajo vsega, kar je v Sloveniji dobičkonosnega in v lasti ljudi. Na drugi strani nikoli nismo zgradili mehanizma pri tem fiskalnem pravilu, da se ravno te malverzacije, ki se dogajajo skozi sanacijo bank, skozi preprodajo vseh teh slabih kreditov vendarle omejijo in se zahteva bistveno bolj trezen pristop k temu. Če se tukaj pogovarjamo o milijardah pri bančni luknji in trenutnih obveznostih zaradi, kot vse kaže, dejansko prevelike ocene bančne luknje, plačujemo letno nekje okoli 400 milijonov evrov po nepotrebnem za kredite, ki so bili najeti, da se je zapolnila ta bančna luknja, ki je bila očitno umetno ustvarjena. Če samo te mehanizme izpeljemo, zmanjšamo obresti s 400 milijonov na morebiti 100 milijonov zaradi prevelike bančne luknje, poberemo denar z višino 25 % obdavčitev nakazil v davčne oaze in tudi organiziramo učinkovito javno naročanje z enega mesta, potem se bomo pogovarjali o zneskih, ker bo dejansko dovolj denarja tako za pokojninski sistem, za razvoj znanosti, kar je ena od tistih ključnih zadev, ki je tudi nedorečena, znanstveniki resno opozarjajo na to, posledice nevlaganja v razvoj se ne pokažejo takoj, pokažejo pa se kmalu, zagotovo čez 5 let, in to ni mogoče nadoknaditi potem hipoma. Imamo torej priložnost z nekaterimi ukrepi urediti razmere v državi in odpraviti vse te nepotrebne razprave, ki jih imamo velikokrat v parlamentu, kako bomo nekaj rešili, pa tega ne rešimo ravno na ta enostaven način, ki sem ga predlagal. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, drage kolegice in kolegi! Ni dileme, da ne bi podprli te rešitve, o kateri se danes pogovarjamo, torej novele zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki za polno pokojninsko dobo zagotavlja minimalno pokojnino v višini 500 evrov. Problem pa je v teh 500 evrih. Zakaj 500 evrov? Je kar neka številka, je fino, da je okrogla, da si jo lahko zapomnimo, ampak je kar nekako določena. Moj predgovornik je že govoril o pragu revščine, pa bom postregel z eksaktnimi podatki, ki jih najdete na spletni strani Ministrstva za delo ali Statističnega urada za leto 2015. Pod pragom revščine je v letu 2015 živelo 287 tisoč oseb. Letni prag tveganja revščine, gospe in gospodje, za enočlansko gospodinjstvo je znašal 7 tisoč 399 evrov. Ko to razdelite z 12, 12 mesecev ima leto, dobite znesek približno 617. Glejte, to bi bila neka logična višina najnižje, minimalne pokojnine za polno pokojninsko dobo. In potem mi tudi ne bi po glavi rojile misli, da gre tukaj v tem primeru za neko populistično predvolilno rešitev tega ministrstva oziroma te vlade. Ampak zelo privoščim, še kako privoščim upokojencem ne 500 evrov, bistveno več. Kje pa je problem? Mi se premalo ali pa sploh ne pogovarjamo o tistem segmentu, o tistem področju, kjer se dejansko vrednost, denar, če hočete, za pokojnine ustvarja. Hočem pokazati na izjemno slabo ekonomsko politiko te države oziroma te vlade. Kaj je ta vlada naredila v teh treh letih za to, da bi imeli v Sloveniji več zaposlenih? Nič. Nič ni naredila, pardon, se popravljam, obremenila je gospodarstvo, bolj ga je obremenila, kot je bilo prej. Poglejte si samo proračunske postavke, kaj prinaša t. i. mini davčna reforma, sprejeta lani v jeseni. Za 60 milijonov je dodatno obremenila gospodarstvo in delodajalci, nisem njihov zagovornik, zagovornik sem vseh ljudi v tej državi, delodajalci pravijo, da ne upajo zaposlovati. In kje je problem? Spet številke. V letu 2016 je v povprečju delalo 62 tisoč 48 ljudi manj kot leto pred krizo, to je leta 2008. Naredimo preprost izračun, zaokrožimo: 60 tisoč delovnih mest potrebujemo torej ta trenutek, da bomo število zaposlenih izenačili z letom 2008. Če bi teh 60 tisoč ljudi, gospe in gospodje, imelo minimalno plačo, bi jih slabih 200 evrov plačalo na mesec prispevka v pokojninsko blagajno. Na letni ravni bi teh 60 tisoč prineslo v pokojninsko blagajno 144 milijonov. 144 milijonov! Mi se pa tukaj pogovarjamo o nekih dobrih sedmih milijonih, kar bo dodatna obremenitev pokojninske blagajne za minimalno pokojnino 500 evrov. Če bi šli na 617, bi ta obremenitev bila približno 8,7 milijona. Torej 20-krat manj, kot bi znašali kumulativni prispevki, ki bi jih dobili s 60 tisoč novih delovnih mest. In tu je problem, ker je naša socialna politika takšna, da se preprosto ne splača delati. Zelo trdo govorim, ampak takšna je resnica. Vprašajte podjetnike, gospod Akrapovič potrebuje na leto 30–40 varilcev. Bela krajina – brezposelnost je 10 %. Ali mislite, da jih dobi? Ne dobi. Tu je problem. Na tem področju, tam, kjer se ustvarja, mi ne delamo nič. Zelo dobri smo pri tem, da kar delimo. Ponavljam, ne splača se delati. Takšna socialna politika bo privedla do razpada družbe, vam povem. Zakaj so se Švicarji odločili za to, da so na referendumu zavrnili univerzalni temeljni dohodek. Zakaj? Ker so izračunali, to vsak zna izračunati, da bi družba propadla. Strinjam pa se z ministrico v tistem segmentu, ko je rekla, delo je vrednota. Samo ministrica bi morala tako tudi ravnati. In s tem zaključujem.
Besedo ima gospod Uroš Prikl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lepo pozdravljam vse prisotne v dvorani in tudi pred zasloni, tiste, ki nas spremljajo! Najprej naj mi bo dovoljeno, da malo zlorabim postopkovni del. Ampak ker sem bil omenjen tudi pri zakonu o inšpekciji dela, moram na tem mestu povedati, da se veselim novega zakona, ker je še kako potreben. Res je, da sem obljubil nekaj časa nazaj, da če Vlada ne bo pripravila tega zakona, ga bom sam vložil, ker čutim potrebo, in potreba je očitna. Z zanimanjem bom prebral ta zakon, ki so ga kolegi iz Združene levice včeraj vložili in se bom potem dosti lažje odločil, ali s tem zakonom nadaljevati, ga po potrebi spremeniti, zagotovo pa ne čakati do sodnega dneva do sistemskega zakona, ki bo usklajen z vsemi deležniki. Ko govorimo o Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju oziroma spremembi novele tega zakona, ne bi rad bil pokroviteljski, ampak se mi zdi, da bi to morali opraviti, vsi se strinjamo, da je 500 evrov res tisti minimum minimuma, ki ga je treba narediti, to je seveda prvi korak, in to zadevo zaključiti. Vendar ko poslušam to razpravo, vam iskreno povem, da sem kar prizadet, ko slišim, da smo tako imenovani poslanci Desus, ki nam ni mar za upokojence, ki so zgolj sredstvo za izživljanje naših političnih idej ali ciljev, seveda moram to odločno in ostro zavrniti. Od trenutka, ko sem prišel v to hišo, je v meni iskrena želja in si tudi po najboljših močeh prizadevam, da bi ranljivim ciljnim skupinam – in ker je moja stranka, ki ji pripadam, tudi v imenu upokojenska – je ena izmed prioritetnih nalog, da izboljšamo položaj upokojencev. Zakaj 500 evrov? 500 evrov pač zato, ker v tem trenutku enostavno objektivno ni bilo mogoče več doseči. Ko Desus pride s kakršnimkoli predlogom za zvišanje, za izboljšanje gmotnega položaja te ali druge skupine ali pa predvsem upokojencev, smo tisti nebodigatreba, pa ni zdaj primeren čas, pa bomo še malo počakali. Nekateri, ki so v preteklosti jemali upokojencem, so dajali, bom milo rekel, zelo nespodobne izjave, da so upokojenci tisti, ki pravzaprav nič niso prispevali za odpravo krize, ki je bila nekaj let nazaj. Pa to seveda ni res. Ti so danes največji zagovorniki, da je treba vse omejevalne ukrepe, ki so jih bili deležni upokojenci oziroma pokojnine, čez noč in nemudoma odpraviti. Mi smo povedali v stališču poslanske skupine, da vidimo v tem ukrepu prvega ali pa enega izmed nadaljnjih ukrepov, da se več ne bo dogajalo, da tisti, ki so delali 35, 40, pa tudi več let, garali in izgrajevali to družbo, danes živijo na robu ali pa pod robom eksistenčnega ali, če hočete, socialnega minimuma, to je seveda nevzdržno. Seveda se strinjam z vsemi vami – ker to je dejstvo – ki pravite, da je predpogoj za dostojno, spodobno pokojnino tudi dostojna, spodobna plača, ne pa tista uravnilovka na 600 ali pa 650 evrih, kolikor jih vedno več zaposlenih dobiva. Strinjam se tudi, da je treba povečati investicije. Strinjam se tudi, da je treba napolniti tudi proračun in obe parablagajni, pa še kaj. Ampak, a veste, ko pa pri tem nekaj časa nazaj za polovico zmanjšamo prispevke delodajalcev, pa se iz tega, iz te razlike nič ne naredi, razen da si kdo privošči super luksuzni avto pa ladjo in kaj vem kaj vse, pa plasira denar v davčne oaze, potem se je pa treba tudi močno zamisliti nad tem. Mislim, da je treba tu narediti korak naprej. Verjamem, da bi vsi radi dali, ko pa se pogovarjamo o tem, kako to pridobiti, kako zapolniti, kako napolniti državni proračun, potem bi pa vsi neke odpustke dajali in razbremenjevali gospodarstvo. Se strinjam, gospodarstvo je tisto, od katerega živimo vsi, vendar ne tako, da bi hkrati – veste, nimamo vakuuma nekaj mesecev ali pa nekaj let, da bi v nekem obdobju ničesar ne pobrali pa samo dajali. Tako pač ne gre. Ko poslušam te razprave, imam po eni strani resnično občutek, da so nekateri že v nizkem startu, da bodo volitve naslednjo soboto, pa zagotovo ne bodo. In si jih jaz iskreno tudi ne želim, ker imamo namen še kakšen zakon sprejeti, še kakšen ukrep, ki bo izboljšal položaj, tudi ali pa predvsem upokojencev, pa tudi drugih ciljnih skupin, ne nazadnje tudi zakon o strožjem nadzoru, večjih pooblastilih inšpektorjev in tudi na področju delovne inšpekcije. Hkrati pa imam na drugi strani občutek, kot da se že resno pogovarjamo in trasiramo ukrepe v naslednjem mesecu ali dveh za nov pokojninski zakon oziroma tako imenovano pokojninsko reformo. Komaj smo se začeli o njej pogovarjati, strokovno, kot rečemo temu, razprave na ravni delodajalcev, sindikatov in Vlade tečejo. Jaz v tem trenutku ne bi tu prehiteval časa, dal bi času čas. Predvsem pa bi prisluhnil tistim, ki so zdaj upokojeni, in predvsem tistim deležnikom, ki bodo prešli v sistem izplačevanja pokojnin v naslednjem obdobju. Tu moram še enkrat opozoriti, pa tudi pritisk na odločevalce, soodločevalce, da bom bolj natančen, narediti, da smo pred vrati in da ta vrata moramo na stežaj odpreti in potrditi zakon o rezervnem demografskem skladu, ker je to garancija, da bodo tako sedanji upokojenci, predvsem pa ali pa tudi tisti, ki prihajajo, ki bodo torej vstopali v sistem upokojevanje čez 10, 15 in več let, deležni spodobnih pokojnin in da bo na ta način razbremenjen proračun države. Jaz bi si želel, da se tukaj ne gremo prestižnih bojev, nočem biti ciničen, ampak me je strah, ko vsi tako na ves glas skrbite za upokojence, ko pa Desus nekaj predlaga, pa zdaj ni važno, res je, kolegice in kolegi, je Desus bil v pravzaprav skoraj vseh vladah v preteklosti, ampak bodite čisto odkriti, nikoli pa ni bil v tisti funkciji, da bi lahko imel škarje in platno in dejansko odrezal večji kos pogače upokojencem. Sedaj smo močnejši, sedaj se zavedamo, da vse napake, vse anomalije, ja, vse anomalije te in one vlade v preteklosti pač ne gre popraviti v trenutku, zdaj in takoj, ampak da je treba nekaj strpnosti, predvsem pa iskrene želje in volje, da vendarle upokojencem damo to, kar jim gre. Gre jim pa to, da živijo dostojno, in to iskreno govorim, lahko vsakomur v oči pogledam, da upokojencem, tistim, ki so gradili to družbo in so jo zgradili do te mere, kot je danes, zagotovimo in omogočimo, da živijo dostojno tretje življenjsko obdobje . Pri tem bomo tudi vztrajali, ne glede na ceno. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Izvolite, gospod Pojbič. Mikrofon, gospod Pojbič.
Spoštovani gospod podpredsednik, se opravičujem. Najprej bi rad povedal, da bomo amandma, ki ga je vložila Združena levica, podprli v Slovenski demokratski stranki. Druga stvar, ki se mi zdi pomembna in prav je, da na njo opozorim, mi zelo težko gre v ušesa, ker to poslušam že ne vem koliko let, ker sem štiri mandate v Državnem zboru, da se zavzemamo, da delamo, se trudimo, smo v vsaki vladi, pa nimamo škarij in platna v rokah. To po moji osebni oceni pač ni pravi izgovor. Dejstvo je, da škarje in platno ima v rokah Vlada Republike Slovenije in tudi koalicijo in pričakoval bi, da ne bi potem od poslancev, ki so v vladni koaliciji, ali pa od Vlade poslušal, da pač neke stvari ni možno narediti. Ja, če ima za to argumente, če argumentira, da zaradi teh in teh razlogov tega ni bilo možno narediti. In ko govorimo o tem problemu, o katerem danes govorimo, o tem zakonu, ko govorimo o teh najbolj ranljivih skupinah, in to so upokojenci z 200, 300, 400, 500 evrov pokojnine, se mi zdi, da ne sme biti niti trenutka, da ne bi razumeli, da smo vsi, ki sedimo v tem parlamentu, odgovorni, da tem ljudem pomagamo, da iščemo za njih rešitve, da jim pomagamo, da lahko iz meseca v mesec ali pa od začetka meseca do konca meseca ti ljudje preživijo. Tistim, ki poskušajo govoriti, da tem ljudem ni možno pomagati, ne bom nasedal. Malo se spomnite nazaj. Toliko in toliko milijard v banke, bančna luknja, TEŠ 6, pol milijarde, tri četrt milijarde ukradenega denarja tako kot v bankah, da ne govorim, kaj se je dogajalo v Cimosu, koliko denarja je bilo danega notri. Zdaj ga ni nikjer! No, če že kdo omenja TEŠ 6, bi prosil, da pove tudi nekaj besed o šaleškem lobiju, ve se kdo vodi šaleški lobi. To je stranka SD. Da ne govorimo sedaj o predlaganem drugem tiru. Da ne govorimo o korupciji v zdravstvu. Da ne govorimo o korupciji v socialnem podsistemu. In lepo vas prosim, to je nekaj deset milijard evrov. Če bi vsaj majhen delček tega denarja dali za te uboge upokojence, ki imajo 200, 300, 400, 500 evrov, danes ne bi govorili, da se borimo za njih, da bodo imeli 500 evrov pokojnine, ki imajo polno delovno dobo, polno pokojninsko dobo in polno delovno dobo za 40 let dela pokojnine 500 evrov. Če bi imeli samo delček tega denarja, bi ti upokojenci s polno delovno dobo morali imeti minimalno, tako kot je nekdaj rekel Erjavec, tisoč evrov pokojnine. In lahko bi imeli, če bi ta denar bil tukaj. Ti ljudje pa minimalno 500 ali pa 600 evrov, vsi, 200, 300, 400, 500 itd. To bi bila zmaga tega parlamenta, te politike, ne glede na to, kdo sedi v katerih vrstah, kdo se kako piše in kakšne barve je kdo. To bi bila naša skupna zmaga in potem bi državljanke in državljani, upokojenke in upokojenci rekli, poglejte, ni važno ali je to Desus ali je SD ali je to SDS ali je to katerakoli stranka, a ha, vi pa se resnično borite in pomagate slovenskemu ljudstvu za to, da bi lahko preživelo. To pa bi bila zmaga, to pa bi bila prava rešitev. To bi bil pravi pristop. To, kar se pa zdaj dela, ti predvolilni bombončki, pa hvala bogu, vsaj to, od te vlade tako drugega nimaš kaj, ker sprejema gasilske rešitve. Ko se nek problem pojavi, tak, ki malo eskalira ali pa katera od skupin pritisne na to vlado in jo stisne v kot, tako kot je tokrat naredilo društvo upokojencev oziroma ZDUS ali kako že, se opravičujem, mislim, da ZDUS, in je potem Vlada morala odreagirati in Desus je moral odreagirati. Drugače bi bilo, če bi ta vlada vložila ta zakon, da bi stranka Desus vložila ta zakon ali pa katerakoli druga stranka. Ampak vložil je ZDUS. Hvala bogu! Prosim lepo, pripravil je ZDUS, pa saj je čisto vseeno, lepo te prosim, ista zgodba, pa ne me zdaj prepričevati v nekaj, kar me tako ne moreš prepričati, zapravljaš čas, kolega iz Desusa. Kakorkoli je, pa tudi to zame ni temeljno vprašanje, in se zdaj ne mislim ukvarjati s tem, kdo je v kateri stranki in katera stranka je bolj dolžna skrbeti za kakršnokoli skupino ljudi v naši družbi. Vsi skupaj smo odgovorni, ne samo Desus. Tukaj tudi ne mislim napadati Desusa in ga ne napadam. Vsi, ki sedimo v tem parlamentu, smo dolžni, ampak škarje in platno v rokah imata pa Vlada in vladna koalicija. Danes si ministrica enostavno dovoli tukaj v Državnem zboru in reče, da je SDS kriva, da so se ukinile državne pokojnine. Kako lahko izjavi tako lažnivo izjavo? Ko pa se točno ve, kdo je bil tisti. da je to bila vlada Boruta Pahorja in da je ta gospa sedela kot državna sekretarka v ministrstvu za delo. In veste, kaj bi bila najboljša rešitev in najboljši korak, pomembni korak k zmanjšanju tveganja revščine v Sloveniji? Da bi ta vlada v tem trenutku zapustila to svojo pozicijo, se usedla na falcon in se odpeljala mogoče za naslednjih 20 ali pa 30 let iz Slovenije, da bi slovenska država lahko začela normalno funkcionirati. To bi bil super, najboljši, prvi, najbolj kvaliteten korak v dobro slovenskih državljank in državljanov, v dobro upokojenk in upokojencev, vsakega posameznika, ki tukaj v Sloveniji živi. In mi lahko govorimo, kar hočemo. Lahko pametujemo tukaj, kolikor hočemo, če se pa nič ne spremeni. Nič pomembnega. Gasilske rešitve so premalo. Jaz sem strašno vesel, da je kakšen upokojenec le dobil 20 evrov pri pokojnini zraven. Ampak to je bistveno premalo. Kaj pa tisti z 250, 300, 400 do 500? Kaj pa tisti? Mi imamo 780 tisoč ali nekaj takega upokojencev. Koliko odstotkov teh upokojencev živi pod pragom revščine? Mi pa danes govorimo, da pomagamo številki 45 tisoč. Od 780 tisoč upokojencev. In to je neka zgodba. Pravim, hvala bogu, da jim pomagamo, hvala bogu. Jaz sem ponosen, zato bomo tudi v Slovenski demokratski stranki ta zakon podprli. Ampak kaj pa ostali? A mislite, da imajo ostali upokojenci, ki imajo 200, 300 evrov pokojnine, manjši želodec od tistih, ki imajo 500 evrov? Njim ni treba elektrike plačati, njim ni treba vode plačati, njim ni treba odpadkov plačati in vsega tega? Ne, ni res. Isti problem imajo. Zato pa bi bilo treba, če že jemljemo denar iz proračuna, ta denar nameniti vsem tem najbolj ranljivim do te točke. Nikakor se pa ne bi smeli pogovarjati o tem, da tisti, ki je 40 let pridno delal, pošteno delal, dobi 500 evrov pokojnine. To je pa izpod vsakega nivoja. Ampak dejansko stanje je takšno. Danes je Jožef Horvat zelo dobro razpravljal v tistem delu, ko je govoril, da imamo edino možno rešitev, če hočemo kakšen korak storiti naprej na tem področju, da damo možnost ekonomiji v naši družbi, kjer bomo imeli delovna mesta z višjo dodano vrednostjo, ne pa delovna mesta na minimalni plači in nikoli ne bodo dobili večje pokojnine, boljše pokojnine ne bodo dobili, ker je ne morejo dobiti, ker ne bodo plačevali, ker zelo malo plačujejo v pokojninsko blagajno. Tu moramo rešiti problem. Jaz mislim, da to pa je problem te družbe, te države in vodenja države te vlade in te koalicije, ki je sedaj. Tisto, kar je bilo, je bilo, za nazaj mi stvari ne moremo spreminjati. Za nazaj stvari ni mogoče spreminjati. Danes mi lahko govorimo, kar hočemo, katera vlada je kaj naredila slabo, dobro. V tem trenutku je situacija takšna in škarje in platno ima v tem trenutku vlada Mira Cerarja, ki pa je naredila manj kot nič. Naredila je velikansko škodo tej družbi, tej naši državi. Dolgoročno. Vprašanje je, kdaj jo bo lahko kdo in v kolikem času jo bo kdo saniral. Podobno kot je to naredila vlada Boruta Pahorja, ko za 10 ali 9 milijard zadolžila v treh letih to državo. Da ne govorim o Alenki Bratušek, to pa je tako škoda izgubljati besed. In danes pride tu v parlament in pametuje nam vsem tu pa razlaga, kako ah in sploh. Naj si pogleda svoje rezultate dele, jaz upam, da bo slovensko ljudstvo to videlo, da ne bo takšno sramoto podprlo ponovno na naslednjih državnozborskih volitvah. Resnično vam pravim, prosim vas, če je že ta zakon tukaj, danes bo tako stoprocentno podprt, kar je super, ampak vladna koalicija ima še leto dni do konca volitev. Naj pripravi še neko boljšo rešitev, da bodo tudi tisti s 200, 300, 400 ali 500 evrov imeli boljše pogoje za preživljanje oziroma za preživetje.
Gospod, Franc Jurša, izvolite, imate besedo.
Podpredsednik, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom! Zanimiva razprava, tudi mene veseli, da razpravljate vsi v smeri, da boste ta predlog podprli. Ko skrbimo za starejšo generacijo, se moramo zavedati, da bomo slej ko prej do tja prišlo mi vsi. Nekateri smo tu oziroma zelo blizu, nekateri enkrat v življenju tudi boste. In ljudem z nizko pokojnino je sigurno težko. Ta vlada, kljub temu da ste nekateri v razpravi, bi rekli mi na Štajerju, šimfali, se je odločila, da naredi določen korak. Veste, jaz sem gledal rezultate usklajevanja pokojnin v preteklosti in moram reči, da so bila neka obdobja, ne glede na to, kdo je bil glavni, nosilen v vladi, da ni bilo usklajevanj. Nekateri celo družno razpravljajo o tej problematiki in usmerjajo to vlado in stranko Desus, ki skrbi v glavnem za starejšo generacijo tudi s svojim programom, ki ga ima zapisanega in sprejetega na ustreznih organih stranke, da je bila stranka Desus stalno v vladi in da ni tega realizirala, kar bi morala, jaz pa moram reči, da glavno platno pa velike škarje ima največja stranka. Prepričan sem, da bi bilo tudi v prihodnosti pametno, da področje, ki pokriva to populacijo, pokriva najmočnejša stranka, ki ima istočasno tudi finančnega ministra. Potem bo tistim, ki bomo zadeve predlagali, nekoliko lažje, če bo stala za nami tudi ekipa, ki dela na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve. Prag revščine, vemo, koliko je in jaz mislim in prepričan sem, da bi ravno na tem pragu revščine morala biti tudi najnižja pokojnina, ki jo sedaj dvigujemo na 500 evrov. Ampak v tej samostojni Sloveniji se nihče prej ni spomnil, da bi šli, pa naredili nek premik. Lahko je povedati takrat, ko nisi toliko odgovoren za izvedbo proračuna, za prihodkovno in odhodkovno stran proračuna. Takrat je najlažje nekaj predlagati. Ko pa imaš dejansko obveznost, da to usklajuješ, potem pa delaš postopne korake. Jaz sem prepričan, da bomo naredili še nekaj postopnih korakov, da bomo tudi to zadevo poskušali v prihodnosti uskladiti, da bomo to pokojnino, ki jo danes dvigujemo za polno delovno dobo, ne glede na to, v katerem obdobju se je kdo upokojil, po zakonu, kolikor je bila polna pokojnina, da jo bomo tudi v prihodnje usklajevali in pripeljali na višjo raven. To je naša skupna zmaga in želim si, da jo tako tudi dojemate, da poskušati biti čim bolj objektivni v svoji razpravi. In moram vam reči, delitev bombončkov, ja, poslušajte, saj naši volivci bodo to pozabili do naslednjega leta, ko bodo volitve. To ni delitev bombončkov. To je tisto, kar moramo tem ljudem dati brez delitve bombončkov. Jaz tako zadeve razumem. Če pa vi drugače razumete, potem pa naj bo tako, kot vi mislite. Jaz sem vesel, kot sem že omenil, podpore vseh poslancev in poslank, vseh poslanskih skupin. Moram pa reči, da nekateri naj ne pozabijo, da je v Ustavi Republike Slovenije zapisano, da smo socialna država in da se moramo na nek način usmerjati v tej smeri, da ne bomo preveč odstopali od te socialne države. Veste, marsikdaj kdo izkorišča socialno državo. V mnogih primerih pa je tudi marsikdo potreben te socialne države, ker enostavno ni zmožen drugače funkcionirati. Moramo razumeti, da v tem kontekstu nekateri mogoče res tudi izkoriščajo. Ključno in zelo pomembno pa je, da skrbimo za to, da bo čim več državljank in državljanov, mladih ljudi zaposlenih. To je ključnega pomena. Jaz sem prepričan, da bo čez kakšno leto, mogoče leto in pol se zgodilo to, da bomo prišli na tisto raven, na kateri smo bili leta 2008. Ampak stvari se počasi premikajo. Ne gre vse naenkrat. Moramo biti strpni v dialogu, v razmišljanjih, to je ključnega pomena, in dajati neko pozitivno sporočilo državljankam in državljanom, da bo v bližnji prihodnosti tudi boljše. Poglejte, pri celotni zgodbi, ko govorimo o pokojninah, ne moremo mimo, in jaz bom izpostavil tudi to zadevo, da smo v tej vladi vseeno pa dosegli trikratno usklajevanje, da bo eno še v jeseni, da smo uskladili pokojnine 2,25 %. V nekaterih preteklih letih se nič ni usklajevalo, pa so bile tudi drugačne barve vlade, tako da ne smete tega očitati tej vladi, da nič ni naredila. V dveh letih smo dali tudi za letni dodatek, se pravi za regres najprej tistim, ki imajo do 750 evrov pokojnine, letos pa tudi tistim, ki imajo nad 750 evrov pokojnine. To je nek dosežek in napredek. Upam, da naslednje leto, ko na tak način varčevanja prek ZUJF, ki smo ga tudi v tej dvorani sprejeli, bo redno usklajevanje in ne bo več tovrstnega varčevanja tudi na upokojencih. Sam in v naši poslanski skupini ter v naši stranki pa temeljito razmišljamo o tem, da bomo v prihodnosti sprožili tudi ta postopek, da se upokojencem, ki so prispevali ogromno v tej gospodarski krizi, da se zadeve pripeljejo do te mere, da se bodo nekako uskladile in pokrile tiste razlike, ki so jih izgubili v letih varčevanja. O tem močno razmišljamo in bomo te zadeve tudi v prihodnosti sprožili. Hvala.
Besedo ima gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo. Spoštovana koalicija, posebej pa vladajoča Stranka modernega centra. Moram povedati, da od kar je prišla neka resna možnost in omemba predčasnih volitev, ste postali zelo sladki. Celo tako, da bi človek dobil sladkorno poleg. Ampak treba je biti za to konsistenten, in kar zagovarjaš prvi dan in pred volitvami, moraš zagovarjati tudi naprej, ne pa da se obrača plošča – danes tako, jutri drugače. Celo v bistvu lahko rečemo, da največja stranka v državi se imenuje Kam veter pihne. In tako se mi zdi, da tudi deluje koalicija. Jaz bom na začetku čestital Zvezi društev upokojencev Slovenije. Podpiram ta prizadevanja in tudi ta zakon, ki se je vložil v parlamentarno proceduro. Tudi sam se strinjam s tem, da se določi minimalna pokojnina. Če pa se tudi želimo v Sloveniji pogovarjati o zmanjševanju socialnih razlik med ljudmi, pa moramo predvsem mi kot politika poskrbeti, da bomo imeli v Sloveniji zakonodajo, ki bo to tudi omogočala. Danes imamo pač absurdno situacijo, ko ljudje delajo, pa so reveži, pa to ne samo nižji razred, ampak tudi srednji razred. Srednji razred tako v bistvu izginja in se težko prebija iz dneva v dan, po drugi strani pa z neko dohodninsko reformo damo tistim, ki pa imajo že tako največ. Sicer, hvala, sem tudi jaz kot poslanec dobil malo višjo plačo, ampak vprašanje pa je, če je to tudi prava rešitev. Poleg tega, da s tem zakonom tudi določamo minimalno pokojnino 500 evrov, pa mislim, da če se pogovarjamo o neki pravičnosti na področju pokojnin, zdaj bodimo realni, delavec, ki 40 let vplačuje v blagajno, ne bo nikoli dobil tega, kar je vplačal v blagajno, ker to nekako ta črna luknja kar požre, da ne govorimo o drugih. Tukaj bi po mojem mnenju tudi morali nekako postaviti razmerje med najnižjo in najvišjo pokojnino. Jaz pač tukaj razmišljam in tudi predlagam za razmislek v prihodnje, da se določi razmerje med najnižjo in najvišjo pokojnino v razmerju 1 proti 2. Mislim, da bi s tem naredili en velik premik naprej, ko se pogovarjamo o odpravljanju revščine med upokojenci. In s tem bi tudi omogočili lažje življenje v jeseni življenja. Moram pa pogledati tudi na drugo stran. Pokojnine bodo višje, če bo tudi več vplačil, zato pa moramo tudi poskrbeti kot politiki, da ustvarjamo pogoje, manj birokracije, nižji davki in tudi več novih delovnih mest. Samo nova delovna mesta bodo poskrbela, da bo pokojninska blagajna bolj polna. Ko se pogovarjamo, da ni več krize, je na mestu razmislek, ki je bil danes velikokrat slišan, zakaj pa imamo še varčevalne ukrepe, kdaj bomo davek na dodano vrednost, obe stopnji vrnili na predkrizno raven. Jaz mislim, da je to bil takrat nek začasen ukrep, ampak v Sloveniji se mi zdi, da začasni ukrepi trajajo najdlje. Če pa želimo malo tudi razmišljati in se pogovarjati o medgeneracijski solidarnosti, pa bo tako potrebna na področju pokojninskega sistema ena drastična sprememba. Ne samo v sistemu, ampak tudi razmišljanju. Če danes vprašate moje sovrstnike, lahko gremo tudi vprašat v srednje šole 18 let stare ljudi ali pa 30, če verjamejo, da bodo kdaj dobili pokojnino. Jaz mislim, da 80 do 85 % je takšnih, ki pravijo, da tega nikdar ne bodo videli, dobili, zato tudi niso motivirani, da bi se zaposlili ali pa vplačevali v pokojninsko blagajno. Zaradi tega bo prej kot slej prišlo do nekega medgeneracijskega konflikta, kar pa je treba preprečiti. Pa sem se kar nekajkrat zdaj v debati ugriznil v jezik, ampak to govorim s terena in tudi od mojih sovrstnikov in nič ne nabijam. Tako da je pri naslednji pokojninski reformi treba razmisliti, da se omeji najnižja in najvišja pokojnina na razmerje 1 proti 2, in tudi kako motivirati mlade, da bodo sploh razmišljali, da bodo kdaj videli pokojnino. Hvala lepa.
Mag. Matej Tonin, izvolite, ste naslednji.
Drage poslanke, poslanci, dober dan! Podpiram ta predlog zakona, ki dviguje najnižjo pokojnino za 40 let pokojninske dobe vsaj na 500 evrov, sem pa prepričan, da je to premalo. Premalo, če država postavlja prag revščine na 617 evrov, potem mislim, da bi moralo tudi v tem parlamentu biti na nek način to naše vodilo, da posameznik v tej državi lahko normalno preživi. Mislim, da je Slovenija še vedno tako bogata država, da bi morala upokojencem zagotoviti, da si po 40 letih dela zaslužijo dostojno pokojnino, s katero lahko normalno živijo in tudi preživijo. Sem pa tudi prepričan, da nekih normalnih in dostojnih pokojnin v sedanjem pokojninskem sistemu ni mogoče zagotoviti, pa naj bo Desus v vseh vladah ali pa v nobeni vladi. Jaz večkrat dam podatek, da odkar je bil Desus v vladah, so pokojnine realno padle za 16,5 %. To je podatek, ki ga je dal Statistični urad Republike Slovenije. Pa ne govorim to zato, da bi kritiziral Desus, ampak ker trdim, da znotraj obstoječega pokojninskega sistema ni možno zagotoviti neke dostojne pokojnine vsem slovenskim upokojencem. Zato bo Nova Slovenija po prvomajskih praznikih predstavila predlog pokojninske reforme oziroma sprememb pokojninskega sistema, ki bi upokojencem zagotovil najmanj 617 evrov pokojnine, in to na način, da ne bi kar vse skupaj prevalili na državni proračun. Torej zadeva bo predstavljena in sestavljena na način, da bi se čim bolj ublažilo pri našem pokojninskem sistemu to razmerje med upokojenci in zaposlenimi. Danes tudi poslance, ko hodimo po terenu marsikdo najbrž vpraša: »Ej, ti, kje je moj denar, ki sem ga 40 let dajal pri svoji plači za pokojnino?« In jasno je, ker imamo mi pretočni pokojninski sistem, da se ta denar upokojencev ni nikamor nalagal, na noben račun, ampak je šel še isti mesec za izplačilo. V 80. ali pa 90. letih, ko je za 100 upokojencev delalo 300 zaposlenih, je to funkcioniralo. Danes, ko za 100 upokojencev dela 137 zaposlenih, stvari ne funkcionirajo več. Konkreten primer. Za nekega upokojenca, ki dobiva 600 evrov pokojnine, morajo delati ali pa plačujejo prispevke trije zaposleni z minimalno plačo. To so razmerja. In jasno je, da v takih okoliščinah se lahko še tako trudiš, imaš lahko še take dobre rešitve, ampak dostojnih pokojnin upokojencem ni mogoče zagotoviti. Prav zato je treba naš pokojninski sistem spremeniti v smeri, da bo zagotovo to razmerje pri vzdržnosti manj pomembno, ker druge možnosti in opcije nimamo. Če vsaj malo pogledate demografske kazalce, ti niso za Slovenijo najbolj spodbudni. V prihodnjih desetih letih se nam bo zgodil še en upokojenski bum, dobili bomo kar 100 tisoč dodatnih upokojencev in če ne bomo mi našega pokojninskega sistema temu novemu demografskemu trendu prilagodili, potem enostavno lahko mi tukaj govorimo na dolgo in široko, mi dostojnih pokojnin ne bomo mogli zagotoviti. Prav zato, ker je o teh stvareh neprijetno govoriti, pa smo se v Novi Sloveniji vseeno odločili, da bomo prišli s konkretnim predlogom, da ne bodo padali očitki, ja, vam v opoziciji je lahko, vi samo govorite, kaj bi vse upokojencem zagotovili, potem pa ni od tega vse skupaj nič. Prav zato bomo s konkretnimi podatki, z izračuni in simulacijami dokazali, da se da s spremembo našega pokojninskega sistema narediti sistem vzdržen, predvsem pa takšen, da bodo upokojenci dobivali dostojne pokojnine. Takrat se bomo lahko konkretno in zelo natančno pogovarjali, kaj si ta parlament oziroma Državni zbor misli o tem predlogu. Jaz upam, da bomo vsi poslanci tekmovali predvsem med seboj v dobrih rešitvah in ne v [[…]]Bom tukaj končal.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Janko Veber, imate besedo, izvolite.
Hvala, še enkrat, za besedo. Poleg virov, ki sem jih že prej naštel in se nanašajo – naj samo kratko ponovim – na nakazila v davčne oaze, ki jih je treba obdavčiti s 25 %, izboljšanjem javnih naročil, in sicer z enega mesta javna naročanja za celoten javni sektor – je tu še cela vrsta drugih ukrepov, ki jih lahko izvedemo nemudoma in takoj. Tu gre za področje upravljanja s tako imenovano državno lastnino, ki je v ustavi sploh nimamo opredeljene, ampak gre dejansko za zasebno, privatno, skupno lastnino vseh državljank in državljanov. In to lastnino je treba bistveno drugače upravljati, kot se upravlja sedaj. Prvič, ogromno sredstev se preliva iz vseh teh podjetij, ki so v skupni lasti vseh državljank in državljanov, za svetovalne pogodbe. Mnoge te svetovalne pogodbe niso namenjene temu, da se izboljša poslovanje posameznega podjetja, ampak da se poskuša zagotoviti denar vsem tistim finančnim elitam, ki so se nekako organizirale znotraj države, da so vzpostavile mehanizem izčrpavanja teh podjetij, seveda za lastne interese. To je eden od ukrepov, ki ga lahko izvedemo takoj. Seveda ga ne moremo izvesti, če imamo tako organizirano upravljanje tega skupnega premoženja vseh državljank in državljanov, kot ga izvaja ta hip Slovenski državni holding. Ni mogoče in nerazumljivo je, nerazumno je pravzaprav, da imamo na tem mestu predsednice uprave gospo Lidijo Glavina, ki se sama imenuje potem tudi za predsednico nadzornega sveta v Telekomu in pravzaprav sama sebi določa, kakšno plačo bo imela v nadzornem svetu in ne nazadnje tudi kakšno plačo bo imela kot predsednica uprave. To je povsem zgrešena in uničujoča oblika upravljanja s tem skupnim premoženjem. Tu izgubljamo milijonske zneske. In če preprečimo samo takšne postopke, kot je bila recimo prodaja Nove Kreditne banke Maribor – namreč ta banka je bila prodana za 250 milijonov, v njo smo vložili 870 milijonov – če bi jo prodali vsaj po knjigovodski vrednosti, bi iztržili vsaj 600 milijonov. V določenem trenutku zaslužiš oziroma prihraniš in obdržiš pravzaprav v svoji lasti 400 milijonov evrov. In ko te zneske sestavljaš in seštevaš, prideš na milijardne zneske, ki jih imamo takoj na razpolago, pa jih ne vključimo v izboljšan položaj ljudi, jih ne vključimo v pospeševanje investicij in tudi hitrejši razvoj Slovenije in ustvarjanje delovnih mest. Milijardne zneske imamo na razpolago, ki jih dobesedno razmetavamo na način, da potem to vse skupaj poskušamo povrniti s stiskanjem ljudi. Tudi sam program stabilnosti in načrt reformnih programov, ki je dan v Bruselj, govori samo o tem, do leta 2020 je treba stiskati ljudi, je treba tiščati minimalno pokojnino na minimalno raven, je treba minimalno plačo imeti še pod ravnjo revščine. Če samo vse te principe prekinemo, vzpostavimo tudi tako imenovani pokojninski sklad ali demografski sklad, kot ga imenujejo, v katerem je pravzaprav celotno zasebno premoženje ljudi, skupno premoženje ljudi, od energetike do logistike, torej Luke Koper, Slovenskih železnic in podobno, do telekomunikacij, do zavarovalnic, bank, dobimo ogromno maso kapitala, s katerim lahko oplemenitimo teh 12 milijard, s tem da ta denar vložimo v dobičkonosna podjetja tudi v tujini. Ali je normalno, da mi tega v Sloveniji ne počnemo? Vse druge države kupujejo naša uspešna, strateška podjetja, izčrpavajo te dobičke in ustvarjajo svoj potencial za pokojninski sistem, samo v Sloveniji to ni tako. Če samo to preprečimo, vam zagotavljam, da ne bo nihče v Sloveniji živel pod pragom revščine, kar tudi mora biti cilj, mi revščine sploh ne potrebujemo, ker jo znamo obvladovati z vsem tem denarjem na način, da smo lahko vsaj toliko uspešni kot Švica. Pa ne zaradi tega, ker smo davčna oaza, ampak zato ker toliko ustvarimo s svojim delom in ker smo tudi v zgodovini toliko ustvarili, da lahko še vedno konkuriramo na najuspešnejših trgih s podjetji, ki jih imamo organizirana na način, da so konkurenčna, ker kar 70 % svojega BDP ustvarimo na izvoznem tržišču. Imamo torej znanje, imamo možnost, imamo denar, ki ga je treba iztrgati iz teh omrežij in vrniti v proračun, vrniti ljudem, da bodo postali in se čutili, ker tudi dejansko so, lastniki vsega tega premoženja in tudi lastniki države. In ko jih bomo vprašali, ali lahko sprejmemo zakon, ki škoduje njihovemu položaju, bomo zagotovo dobili odborov ne. Nikoli jih pa nismo vprašali, ali to lahko počnemo, kar se ta hip počne, in kar se počne bi rekel desetletja, da je res čas, da prekinemo s temi postopki in omogočimo prav vsakemu v Sloveniji, da živi nad pragom revščine. Hvala.
Hvala lepa. Kolegice, kolegi, sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ja, zato vas bom prosil, da se prijavite. Prijava poteka. Gospa Marija Bačič, imate besedo. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik! Ko danes poslušam to razpravo, sem prav vesela, da kljub kritikam, se skoraj vsi strinjamo, da bodo naši upokojenci, tisti, ki so si zaslužili polno pokojninsko dobo, dobili minimalno pokojnino, in sicer 500 evrov. Res je, da bo ta pokojnina malo večja, kot bi bila, če bi bila njihova izmera, ker verjetno so imeli v svoji aktivni delovni dobi nizko plačo in temu primerno tudi plačane nizke prispevke. Zato menim, da je to prvi korak, ki smo ga storili, da gremo naproti tem ljudem, da bodo dobili vsaj 500 evrov, čeprav se vsi v tej dvorani zavedamo, da bi morala biti ta pokojnina višja, vsaj 617 evrov, tako kot smo rekli, ampak se tudi vsi zavedamo, da pokojninska blagajna za enkrat tega ne vzdrži. Smo pa na poti, da bomo vsekakor iskali rešitve tudi za naprej, da bi lahko to pokojnino tudi izboljšali. Ta ukrep moramo vsi, in ga tudi vsi pozdravljamo, ker gremo naproti tistim, ki ne morejo preživeti dostojno v svojem tretjem življenjskem obdobju. Veliko se srečujem z ljudmi na terenu in jih napotim na center za socialno delo po varstveni dodatek. Tudi take ljudi, ki so pridno delali 40 let in so si zaslužili recimo 400, 440 evrov pokojnine, jih napotim naj gredo zaprosit za varstveni dodatek. Naj vam povem, nekako preponosni so, da bi šli prosit za socialni transfer, ker so delali pridno, a si niso zaslužili takšne pokojnine, da bi lahko z njo dostojno preživeli. Nekako jih je za razumeti, da ne gredo v vrsto s tistimi, ki pravzaprav niso zaslužili cele pokojnine in prosijo za ta varstveni dodatek. Zato pozdravljam ta predlog v upanju, da bo morda danes v Državnem zboru ta predlog dobil zeleno luč in bomo vsi lahko tem upravičencev veselo sporočili, da bodo s 1. 10. 2017 dobili pokojnino 500 evrov, ki bo vseeno izboljšala njihov socialni položaj in bodo lažje živeli kot živijo danes. Hvala lepa.
Gospod Miha Kordiš, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči! Najprej še ena pripomba na izvajanje ministrice Kopač Mrak, ki sem jo v predhodni intervenciji izpustil, in sicer je na stvari naslednje. Ministrica je priznala, da je bila sprememba varstvenega dodatka v socialni transfer napaka, kar je pozitivna ugotovitev, je pa potem nadaljevala, da se trudi to napako odpraviti, kar pa žal ni čisto res. Anja Kopač Mrak je ministrica od leta 2013 naprej. Plombe na nepremičninah je koalicija odpravila šele v začetku leta 2017, pa še to v resnici ne v celoti in za vse socialne pravice. In še to je treba dodati, da so bili pred tem na mizi vsaj trije opozicijski predlogi, nekaj iz Združene levice, nekaj iz SDS, da se ta vračljivost iz socialnih transferjev popolnoma ukine, pa je seveda ministrstvo za delo oziroma bolj pošteno rečeno ministrstvo za delodajalce ohranilo zaprte uhlje. Če grem nazaj k amandmajem k aktualnemu zakonu, ki smo jih dali v Združeni levici, tukaj imamo tri poglavitne predloge. Prvi se nanaša na predčasno pokojnino. Predlagamo, da bi bila zajamčena predčasna pokojnina 310 evrov namesto aktualnega 201 evra. Zakaj to predlagamo? Zato, da nobenemu upokojencu ne bi bilo treba zaprositi za socialno pomoč. In v tem naš predlog nikomur ničesar ne jemlje, ampak samo daje. Uvaja dodatek za tiste najrevnejše upokojence, ki imajo manj kot 310 evrov pokojnine. Mislim, da je ukrep primeren korak v smeri socialne pravičnosti, ampak še vedno preveč droben korak in bi morali tu še bolj korenito zaorati, žal pa ima očitno koalicijski establišment in njegova vlada že s to drobno spremembo težave in jo zavračajo iz naslova socialne pravičnosti, kar je bizarno. Ne glede na to, koliko je nekdo delal, ga pač ne moremo pustiti v revščini z 201 evrom, tudi 310 evrov penzije na mesec je še vedno revščina, ampak za 100 evrov manjša revščina. Naš drugi predlog je, da se tudi prejemnikom nadomestila za invalidnost prizna zajamčena pokojnina. Če ponazorim s primerom. Nekdo je delal 20 let za minimalno plačo in potem je hudo zbolel. Če se polovično invalidsko upokoji, bo prejel dobrih 300 evrov plače in v vladnem predlogu se bo invalidska pokojnina odmerila recimo od 450 evrov, po našem predlogu se bo odmerila od 500 evrov. Se pravi, po našem predlogu bo imel ta delovni invalid 25 evrov višje nadomestilo za invalidnost. Tudi v tem slučaju nikomur ničesar ne jemljemo, ampak samo eni izmed najbolj ranljivih skupin v slovenski družbi dajemo. Tukaj me zanima, zakaj Vlada temu nasprotuje. Zelo konkretno, zakaj bi bil tak silen problem, če bi se invalidsko nadomestilo odmerjalo od 500 evrov, ne pa od kakšne nižje številke. Na kakšen način bi bilo to socialno nepravično? In zakaj bi bilo nepravično, če se tudi vdovska pokojnina odmeri od 500 evrov namesto od recimo 450 evrov? Ker jaz vse te ukrepe berem iz obratne smeri, to so vsi ukrepi, ki prispevajo k večji enakosti in k večji pravičnosti v slovenski družbi. Če želimo ali pa če želite zares narediti nekaj za socialno pravičnost, potem pa dvignite davčno progresijo za bogate in začnite resno delati na ukinitvi prekarnosti.
Kolegice, kolegi, še zadnjič sprašujem, želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 2.A točki dnevnega reda. S tem prekinjam tudi to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O URAVNOTEŽENJU JAVNIH FINANC V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec Andrej Čuš. V zvezi s tem predlogom o spremembi zakona Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Urošu Priklu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite, gospod Prikl. Imate besedo.
Hvala lepa, kolega Nemec. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji seji 5. aprila letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o uravnoteženju javnih financ, torej ZUJF, ki ga je Državnemu zboru in seveda odboru v obravnavo predložil naš poslanski kolega Andrej Čuš. Pri delu odbora so sodelovali on kot predlagatelj, predstavniki Vlade, Državnega sveta, Zakonodajno-pravne službe ter tudi predstavniki Študentske organizacije Slovenije. Zakonodajno-pravna služba je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika ter podala kar nekaj pripomb. Prav tako je komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide v svojem mnenju, ki ga je na seji predstavila gospa Korva, povedala, da predloga zakona ne podpira. Predlagatelj, kolega Čuš, je na kratko predstavil predlog in poudaril poglavitne cilje, ki so ga vodili pri pripravi tega zakona. Prav tako se je s svojimi stališči oglasil in jih predstavil predstavnik Študentske organizacije Slovenije. Na podlagi izraženih mnenj Zakonodajno-pravne službe, ki opozarja na ključne pomanjkljivosti, Vlade in Državnega sveta, ki predloga zakona ne podpira, smo na odboru sprejeli z devetimi glasovi za in tremi glasovi proti sklep, da Predlog zakona o spremembi Zakona o uravnoteženju javnih financ ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predlagatelju predloga zakona, gospodu Andreju Čušu.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V decembru lanskega leta in v januarju letošnjega leta sem preko socialnih omrežij in seveda tudi na terenu z mladinskimi organizacijami in mladimi zbiral predloge mladih, kaj jih najbolj moti, kaj narediti, kaj izboljšati, kje vidijo tudi sami neke rezerve, da se kaj za mlade naredi. Rezultat tega je bilo to, da sem v parlamentarno proceduro vložil pet zakonskih predlogov in seveda tudi en predlog priporočila. Velika večina tega je že bila obravnavana, danes pa je pred nami obravnava novele Zakona o uravnoteženju javnih financ. Kaj sploh je namen tega zakona? Povedano kratko in jedrnato, namen novele Zakona o uravnoteženju javnih financ je ukinitev študentskih servisov in prenos njihovih prihodkov, pogovarjamo se o višini 9 milijonov evrov letno, v na novo oblikovan sklad za plačana pripravništva. Zakaj sploh do tega? Študentski servisi so nek unikum in nekaj posebnega, ko gledamo mednarodno zakonodajo z drugimi državami, pri tem pa se seveda na račun dijaškega in študentskega dela kar dobro okoristijo. Prihodki v zadnjih letih so sicer padli, ampak še vedno znaša to kar 9 milijonov evrov in te prihodke bi lahko seveda pobrala tudi država, če bi se zavod za zaposlovanje bolj angažiral in za to tudi zavzel. Namreč, občasno delo dijakov in študentov lahko danes že posreduje tudi zavod za zaposlovanje. S tem ne bi bilo povzročene nobene škode, država pa bi končno dobila nek sistemski vir za financiranje in odpravo volonterskih pripravništev. Tudi Vlada sama je namreč sprejela sklep, da ne podpira volonterskih pripravništev. V Državnem zboru pa že zavrnila tri oziroma štiri konkretne predloge, da se odpravijo volonterska pripravništva na sistemski ravni in da se seveda tudi zagotovi stabilno financiranje. Žal sam ocenjujem, da evropska sredstva niso stabilen vir financiranja pripravništev, in s temi 9 milijoni evrov letno bi lahko plačali kar nekaj pripravnikov na leto, da se sploh ne pogovarjamo o drugih problemih, ki se tičejo pripravništev. Žal je bilo mnenje večine strank v Državnem zboru in tudi na odboru, da zakon ni primeren. Nekako se mi zdi, da gre vse v smer tega, da študentski servisi še naprej ostanejo, da lahko nekako lagodno živijo na račun dela dijakov in študentov. Želim, da bi v prihodnje vsaj prišlo nekaj drugih podobnih pobud, da država začne sama ne samo dajati, ampak tudi ustvarjati in pridobivati sredstva, da lahko to potem reinvestira v obliki sistemskega vira financiranja pripravništev. Sam pa tudi iskreno upam, da mogoče kdo ne nasprotuje temu predlogu zakona zato, ker bi mogoče kakšno stranko financirali tudi študentski servisi. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi! Glavni cilj zakona je po besedah predlagatelja bolj enakomerna in pravična delitev denarja, ki ga s svojim delom omogočijo in zaslužijo študentje in dijaki, ki delajo preko študentskega servisa. Cilj tega zakona je tudi, da bi ob tem, ko bi v začasno in občasno delo študentov in dijakov posredoval Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje, dobili v proračun več denarja. Ta denar pa bi se namenil za plačila strokovnega usposabljanja, pripravništev in vajeništva. Tako bi prišlo do tega, da bi študentje in dijaki ta denar dejansko lahko dobili nazaj takrat, ko bi se strokovno usposabljali za svoje delo. Predlagani zakon bi po oceni predlagatelja sicer naložil več dela Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje, vendar pa trdi, da bi se dalo veliko postopkov reševati kar preko interneta, ki je mladim blizu. Vse koncesijske dajatve, ki gredo vsako leto različnim študentskim servisom oziroma tistim, ki dobijo dovoljenje za posredovanje občasnih in začasnih del študentov in dijakov, bi tako s tem predlaganim zakonom namenili v sklad za strokovna usposabljanja pripravništev in vajeništva. To postavko bi opravljalo Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Pri obravnavi vprašanj posredovanja študentskega dela se vedno odpirajo tudi vprašanja o razdelitvi koncesijskih dajatev. Na tem mestu pozivamo Vlado, da prouči ustreznost te razdelitve in na tej podlagi predlaga spremembe, ki bodo izhajale iz nujnosti po zastopanju vseh študentov in dijakov. V Novi Sloveniji podpiramo cilje predlagane novele in bomo glasovali proti predlogu sklepa, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila gospa Janja Sluga.
Hvala lepa, predsedujoči. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 39. redni seji sprejel sklep, da novela Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki jo je v parlamentarno proceduro vložil kolega poslanec Andrej Čuš, ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Takšen sklep smo v Poslanski skupini SMC potrdili in enako bomo seveda glasovali tudi danes. Predlagatelj na podlagi obstoječe ureditve ocenjuje, da je popolnoma nepotrebno, da začasno in občasno delo študentov in dijakov posredujejo koncesionarji oziroma študentski servisi, če je že po zakonu določeno, da je Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje tisti, ki ureja to področje. Na osnovi tega se predlaga bolj enakomerna in pravična delitev denarja, ki ga s svojim delom omogočijo in zaslužijo študentje in dijaki, ob tem ko bi študentsko delo posredoval samo zavod, bi se naj v proračun steklo več denarja, ki bi se lahko namenil za plačila strokovnega usposabljanja pripravništev in vajeništva. Predloga zakona, razen predlagatelja, seveda, ne podpira nihče od preostalih deležnikov. Ne podpira ga Vlada Republike Slovenije, ne podpira ga Državni svet, Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje, naklonjena mu ni niti Študentska organizacija Slovenije, naklonjeni mu torej niso niti mladi, ki študentsko delo opravljajo. Pomisleke pa ima tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Predlagatelj zakona se namreč niti ni potrudil podati odgovora na vprašanje, kakšen je namen sklada, ki ga želi ustanoviti. To pravzaprav kaže na neresnost predloga, saj sklad za strokovno usposabljanje pripravništva in vajeništva ostaja popolnoma neopredeljen, niti ni ustvarjen niti ni določen njegov namen ali način rabe sredstev, ni jasno, na katerih področjih, s katerim namenom in za katera strokovna usposabljanja, za katera področja pripravništev in za kateri del vajeništva bi se namenjala sredstva iz tega sklada. To so pomembna vprašanja, na katera predlog zakona ne daje nikakršnih odgovorov. Zato menimo, da kar tako čez palec žal ne gre. Na neresnost predloga kaže tudi dejstvo, da predlagatelj za sejo odbora sploh ni vložil predloga amandmajev ali podal nekih dodatnih pojasnil, s katerimi bi se omenjene dileme vsaj deloma razrešile. Sprašujemo se, ali si predlagatelj v prvi vrsti želi samo in zgolj publicitete, vsebina predlaganih rešitev pa je na drugem ali tretjem mestu. Razlog za to, da je predlog zakona padel brez vsega in brez razprave, kot je predlagatelj navedel, ne tiči v arogantnosti koalicijskih poslancev, da predlagatelju ne bi želeli prisluhniti, in to smo lahko prebrali na družbenih omrežjih. Pravi razlog je pravzaprav v popolni neresnosti in nedodelanosti predloga zakona s strani predlagatelja. Kot že rečeno, predloga ne podpiramo in bomo glasovali za sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa, podpredsednik. Lep pozdrav še enkrat! Na kratko, stališče Poslanske skupine Desus do predloga spremembe ZUJF je seveda negativno. Predlog tega zakona, ki ga je v sprejetje predložil Državnemu zboru kolega Čuš, se nanaša na spremembo v zvezi s posredovanjem študentskega dela, in sicer študentski servisi po novem, torej po tem predlogu, naj ne bi več opravljali te naloge. Prevzel naj bi jo, govorim pogojno, seveda, zavod za zaposlovanje. Posledično temu študentski servisi tudi ne bi več potrebovali dela sredstev iz naslova koncesijske dajatve za pokrivanje stroškov posredovanja del. Ta del sredstev bi se namenil za strokovna usposabljanja mladih, za pripravništva in potrebe vajeništva. V Poslanski skupini Desus ugotavljamo, da je pred nami eden izmed zakonov, ki bi mu lahko očitali vsaj milo rečeno veliko nedodelanost in rokohitrstvo, za katerega pa se potem v zakonodajnem postopku izkaže, da je tudi neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Pa ne zato, ker bi bil po svojem bistvu in absolutno nesprejemljiv, ampak seveda nedodelan in neustrezno pripravljen z izvedbenega vidika. V konkretnem primeru se je namreč pokazalo, da je v prvi vrsti pomanjkljiv zato, ker predlagatelj ni opredelil posebnega sklada, kamor bi se nakazoval del obračunanih sredstev od koncesijskih dajatev iz naslova študentskega dela. Drugič, nesprejemljivo se nam zdi tudi iz naslova dejstva, da obstaja upravičen dvom v to, da bi zavod za zaposlovanje lahko kadrovsko, tehnično in tudi finančno tako učinkovito opravljal to nalogo kar tako čez noč. V sled tega je po naši oceni primerno, da ohranimo obstoječe stanje in posredovanje dela študentom in dijakom. Glede na to, da posredovanje dela preko študentskih servisov lepo, solidno, čisto dobro utečeno teče, se nam zdi škoda tvegati, da ta obstoječi sistem kar tako porušimo. Ne nazadnje študentsko delo pomeni zelo pomemben vzvod za stik mladih s trgom dela, pomeni socialni kolektiv, to govorim na žalost, tudi socialni kolektiv mladim, še posebej tistim, ki nimajo štipendij, hkrati pa že skozi to obliko dela dobijo nekaj pravic iz pokojninskega zavarovanja. Spomnimo se, vsako delo šteje. Glede na navedeno in ker sem rekel, da bom kratek, člani in članice Poslanske skupine Desus predloga zakona torej ne podpiramo. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Marija Bačič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Predloga novele Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki ga je v parlamentarno proceduro vložil samostojni poslanec Andrej Čuš, v naši poslanski skupini ne moremo podpreti. Pa ne iz razloga, da bi nasprotovali ideji zakona, ampak iz preprostega nomotehničnega vidika, saj je zakon v predloženem besedilu pomanjkljiv in ne omogoča izvajanja ključnega cilja zakona, ki je po navedbah predlagatelja ta, da se denar, ki ga s svojim delom omogočijo in zaslužijo študentje in dijaki, ki delajo preko študentskega servisa, enakomerneje in pravičneje razdeli. Predlagatelj predlaga, da se posredovanje del dijakom in študentom prenese v izključno pristojnost Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje, kar naj bi po njegovem imelo tudi pozitivne učinke na državni proračun, saj bi koncesijske dajatve ostale v proračunu in bi se namenile za plačila strokovnega usposabljanja, pripravništev in vajeništva. Kot že rečeno, sami ideji v naši poslanski skupini a priori nismo nenaklonjeni, a žal je predlagana rešitev najmanj nedorečena in luknjava. Na to je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki je v svojem mnenju opozorila, da v predlogu ni nikjer navedeno, da bo posredovanje del v izključni pristojnosti zavoda, saj 1. člen predloga zakona določa zgolj obračunavanje dela koncesijskih dajatev, in drugič, da predlog zakona predvideva poseben sklad, kamor naj bi se nakazoval del obračunanih sredstev, pri čemer je ta sklad povsem neopredeljen. Enake pomisleke je imela tudi Vlada, ki opozarja, da predlog zakona ne spreminja sistema začasnega in občasnega dela dijakov in študentov, temveč se spreminja le sistem koncesijskih dajatev, in da predlagana rešitev ne regulira opravljanja dejavnosti koncesionarjev, ampak le usmerja del koncesijskih dajatev, do katerih so v trenutno veljavni ureditvi upravičeni koncesionarji, v sklad, ki ne obstaja. Glede na vse navedene pomanjkljivosti zakona le-tega ne moremo podpreti, zato bomo podprli sklep odbora, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici že dalj časa opozarjamo na problematiko zasebniškega posredovanja dela. Sem spadajo tudi študentski servisi, ki so pridobili koncesije za storitve, ki bi jih sicer morala opravljati država. S tem v zasebne žepe iz naslova študentskega dela ponikne okrog 10 milijonov evrov letno. Po podatkih Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti so recimo v letu 2015 študentski servisi dobili 9 milijonov 250 tisoč evrov. Če preračunamo ta znesek, bi zadostoval za skoraj 50 tisoč mesečnih nakazil štipendij brez dodatkov za prvi dohodninski razred oziroma za več kot 4 tisoč upravičencev na leto. Prihodki, ki gredo sedaj v žepe zasebnikov, bi zadostovali za letno financiranje štipendij v posamični vrednosti 300 evrov za okrog 2 tisoč 500 dijakov in študentov. Čeprav zakonska podlaga za posredovanje študentskega dela brez nepotrebnega polnjenja žepov zasebnikov že obstaja, se je država na tem mestu zavestno odrekla urejanju posredovanja študentskega dela in s tem tudi sredstvom, ki bi jih lahko namenila za štipendije, recimo. Predlagana sprememba, ki jo imamo v tem trenutku na mizi, študentskih servisov v resnici ne ukinja. Na precej štorast pa lahko reverzibilen način ureja denarne tokove in poleg tega predvideva še državno financiranje delodajalcev iz sklada, ki ga sicer ne opredeljuje kaj prida. Predlagatelj bi prihodke, za katere je zakonsko določeno, da so namenjeni štipendijam, v obliki subvencij za plačilo stroškov vajeništva, pripravništva in usposabljanja podaril delodajalcem. To je nesprejemljivo. Denar od študentskega dela je treba razdeliti na pravičen način in v skladu s potrebami socialno najbolj šibkih dijakov in študentov. Rešitve, kot je predlagana, v Združeni levici ne moremo podpreti. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 2.A točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KAZENSKEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakon je skupina 52 poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Simono Kustec Lipicer zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Pred nami je zelo pomembna točka strateške spremembe na področju kazenske zakonodaje, vendar samo zakonodaja ne bo rešila problemov, ki so pred nami. Treba je sprejeti takšne zakone, ki jih je moč izvajati. Kar tri univerze in njihovi predstavniki, se pravi profesorji, so opozorili, da bodo problemi pri izvajanju zakona, in opozorili, da bodo tudi možne ustavne kršitve tega zakona. Uvajajo se elementi inkvizitornega sistema. Takšen sistem smo ukinili leta 1953 prav zaradi moči in možnosti zlorab policije in tožilstva in za zaščito človekovih pravic. Sedaj se ukinja akuzatorni sistem s temi elementi. Pri tem se odpirajo številna teoretična, praktična pa tudi ustavnopravna vprašanja. Koncept, ki je pred nami, ni zavzel ocene stanja, upošteval stroke in predlagal rešitve. Še več, gre za to, da lahko govorimo o diskurzu med na eni strani pravno državo in pa njenim antipodom – policijsko državo. In prav v te elemente vodijo vse predlagane spremembe koalicije. Treba se je vprašati, ali imamo diskurz med varnostjo in na drugi strani človekovimi pravicami, vendar ocenjujem, da ne, da gre za diskurz med varnostjo in nadzorom. Z omenjeno zakonodajo se bodo ljudje počutili manj varne, jih bo bolj strah in bo več nadzora. Za kaj gre? Gre za to, da bo zaupanje v policijo splahnelo, da bo strahu pred policijo več, kar je v nasprotju z modernimi koncepti policijskega dela, ki gredo v smer pluralnega policijskega dela, vezanega na lokalno skupnost. Ravno predlagani ukrepi to odpravljajo. Rešitve se kažejo v predlogih, ki jih je opozicija že večkrat predstavila, in sicer v spremembah v policiji, kjer imamo vedno manj denarja, vedno manj strokovnih ljudi, več nalog in pa vedno manj se vlaga v stroko. Na drugi strani državno tožilstvo ne izkorišča zakonskih pogojev in se ne more prilagajati sodobnim razmeram v kriminaliteti, ne uporablja skupnih in specializiranih preiskovalnih skupin, še hujše pa je na sodiščih, kjer vidimo, da je kazenski oddelek, na primer, dobil več sodnikov, pa kljub temu rešil manj primerov in ima manj pripada. Se pravi, organizacijski in drugi ukrepi so potrebni in izvajanje že obstoječih zakonov. Če pa so potrebne spremembe, jih pa lahko uskladimo. Če zaključim, odgovornost je na nas, da sprejmemo takšno zakonodajo, ki se bo dala izvrševati. Moramo odgovoriti na vprašanje, kaj hočemo – pravno državo ali njen antipod, policijsko državo, kamor gredo ukrepi. Kot sem že dejal, leta 1953 so se postavljala ravno takšna vprašanja, kako nadzorovati policijo in tožilstvo in kakšna je tukaj vloga sodišč in kakšna je vloga zakonodajalca. Ni odgovorjeno, kakšna je vloga tožilca, ki lahko odgovori na ključna vprašanja. Ni odgovorjeno, kakšni bodo dokazni standardi, problemi bodo pri izvajanju dokaznih standardov, in pa kontrolni mehanizmi. Zaradi vsega navedenega v Poslanski skupini nepovezanih poslancev predloga ne moremo podpreti.
Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani kolegi! Dosedanja praksa je pokazala na nekatere pomanjkljivosti dosedanje ureditve kazenskega postopka, nanašajoč se predvsem na mnogokrat predolg potek samega postopka. V Stranki modernega centra menimo, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku prinaša kar nekaj dobrih rešitev, predvsem tistih, ki se nanašajo na obravnavo žrtev kaznivih dejanj in njihovo zaščito. Pozdravljamo spremembo, ki uvaja možnost ločenih mnenj vrhovnih sodnikov, ter rešitve, ki udejanjajo odločbe Ustavnega sodišča. Kljub temu pa novela prinaša tudi rešitve, ki porajajo raznovrstne pomisleke tako strokovne javnosti kot tudi poslancev in poslank Stranke modernega centra. Gre predvsem za določbe, ki se nanašajo na zaslišanje osumljenca, ki bi se po predlagani ureditvi lahko izvedlo brez prisotnosti zagovornika, če bi se zvočno in slikovno posnelo, ter določbe, ki urejajo možnost zaslišanja priče, pri čemer lahko sodišče na takšno izpovedbo opre svojo odločbo. Ob predlaganih rešitvah ne moremo mimo pomislekov, da bi bile z uvedbo takega sistema možne večje zlorabe. Naši pomisleki gredo tudi na račun odprave sodne preiskave. Sodna preiskava je faza, ki ima mnogo pozitivnih lastnosti. V okviru nje se pogosto razreši marsikatero kompleksno vprašanje, nemalokrat pa tudi obdolžencu jamstvo za kvalitetno obrambo. Sprašujemo se, ali bo odprava sodne preiskave res vplivala na skrajšanje celotnega kazenskega postopka ter ali ne bo s tem okrnjen koncept kontradiktornosti v kazenskem postopku. Seveda pa ni moč spregledati, še več, treba je celo izpostaviti in opozoriti, da stroka, torej tožilstvo, sodišča, odvetništvo in policija, enotno v celoti nasprotuje predlaganju odprave sodne preiskave. Poslanke in poslanci Stranke modernega centra bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku v fazi prve obravnave sicer podprli, vendar pa pričakujemo, da se bodo v nadaljnjem postopku obravnave zakona številni pomisleki in pripombe ponovno dobro premislili in hkrati preučile dodatne možnosti in rešitve znotraj obstoječe ureditve, na kar bomo vezali tudi svojo morebitno nadaljnjo podporo. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Obravnavamo pravzaprav en izjemno pomemben zakon. Predstavitve stališča ministrstva nismo slišali, stališči dveh mojih predhodnikov sta bili pa izjemno kratki in zato sem še bolj zaskrbljen. Ampak vseeno, jaz bom precej daljši v tem stališču. Šel bom po pravzaprav nekem logičnem vrstnem redu. 148.a člen, prvi odstavek, zaslišanje izven prostorov policije ali tožilstva je praktično po novem prepovedano oziroma skoraj ni mogoče. To zna biti ovira za delo tožilcev in policistov. Pretežni del časa bom pa namenil 149.b členu. Da vam bo jasno, o čem govorim, 149.b člen govori o tem, pod kakšnimi pogoji telekomunikacijski upravitelji pošiljajo podatke policiji. Ampak telekomunikacijske podatke. To pomeni, kdo je koga klical s katere številke ali kaj podobnega, ne pa vsebine pogovorov ali vsebine internetnega sporočila, če želite. Gre torej za tako imenovane telekomunikacijske podatke, ne pa vsebino teh podatkov. Ta člen je seveda po moji oceni izjemno povezan z Zakonom o elektronskih komunikacijah in naj naredim en pregled stanja na tem področju od Evrope do nas, če želite. Na nivoju Evropske unije je bila seveda sprejeta ustrezna uredba, ki je bila kasneje implementirana v nacionalne zakonodaje. In ta uredba je na nek način tako možnost posredovanja telekomunikacijskih podatkov policiji in tožilstvu predvidela za hujša kazniva dejanja. Za hujša kazniva dejanja. Pri nas v Sloveniji, ne vem, katera vlada, pa jo je implementirala na način, da je bilo možno posredovanje podatkov policiji praktično za vsa kazniva dejanja. Praktično za vsa kazniva dejanja. Potem je prišlo na nivoju Evropske unije do razveljavitve te uredbe in posledično je naše sodišče tudi razveljavilo člene od 162 do 169 iz Zakona o elektronskih komunikacijah. Po moji oceni v tem trenutku, v zvezi s tem sem tudi postavil Vladi poslansko vprašanje, ni zakonitih razlogov, da bi policija lahko te podatke sploh dobivala. Namreč, Ustavno sodišče je reklo, da morajo operaterji telekomunikacij uničiti vse podatke. Izrecno je zapovedalo to zadevo. Pri nas je Vrhovno sodišče sprejelo neko odločitev, po kateri se ti podatki še kar naprej lahko pošiljajo policiji in tožilstvu, ampak naj bi se pošiljali tisti podatki, ki jih telekomunikacijski upravitelji vodijo iz drugih razlogov. To so pa recimo razlogi, dokler vi ne plačate računa in če ugovarjate na račun, vam bodo rekli, ne, ne, ni res, takrat ste telefonirali tja, takrat ste telefonirali tja, takrat tja, takrat tja, zato tak račun. In ti podatki se danes posredujejo policiji v skladu s tem členom, ker je tako odločilo Vrhovno sodišče. Ampak jaz danes tukaj odgovorno, bom rekel, s te govornice opozarjam na čas, ko bo Ustavno sodišče o tem odločilo. Namreč, teče cela serija postopkov pred Ustavnim sodiščem in jaz sem prepričan, da bo Ustavno sodišče razveljavilo to določbo in da bomo priča masi padlih kazenskih postopkov, v katerih je prišlo do izmenjave podatkov med operaterji in policijo oziroma tožilstvom na tak način, kot danes interpretira Vrhovno sodišče. Kot primer, čeprav ni vezano, podpredsednik, prav na to temo, ampak naj kot primer navedem, ne vem, če se spomnite, poslanci, vsaj tisti starejši, leta 2012, ko smo imeli eno intervencijo na območju Litije, ko je sodišče prodalo hišo neki osebi – vi se boste spomnili, gospa Poropat – ki je bila dolžna, mislim da, 250 evrov. Ampak je sodišče hišo prodalo tej osebi. Poglejte, danes je strasbourško sodišče odločilo, da bomo plačali 85 tisoč evrov zaradi napake sodišča, ker so bile kršene človekove pravice. Tako jaz tudi v tem primeru napovedujem, da obstaja velika verjetnost, da bo Ustavno sodišče razveljavilo in da nam bo padla serija kazenskih postopkov zaradi napačne interpretacije Vrhovnega sodišča. Ampak naj se vrnem k temu zakonu. V nadaljevanju imamo mi danes pred seboj nov 149.b člen. In zdaj predlagatelj pravi, da je ta člen na novo urejen tako, da gre samo za hujša kazniva dejanja. Ampak predlagatelj je mejo postavil pri enem letu zapora. Če vzamete, tako vsaj pravijo tisti, ki malo bolje poznajo zadevo, da imamo približno 15 % kazni pod enim letom zapora ali pa denarnih, vse ostalo je pa eno leto zapora in več. Se pravi, da je ta meja, po moji oceni, postavljena, saj ste že vi izrazili tudi neke dvome, bistveno prenizko. Bistveno prenizko. Za primerjavo je treba postaviti, recimo, Nemčijo, ki jo predlagatelj malo absurdno navaja tudi tu notri. Ampak če pogledate še kakšne druge dokumente, boste videli, da je Nemčija po razveljavitvi uredbe EU s tega področja tudi sprejela popravljeno zakonodajo. In veste, katera kazniva dejanja pri njih pridejo v poštev? Tista nivoja rušenja ustavne ureditve, ubojev, umorov in tako dalje in tako dalje. In ne ostala kazniva dejanja. Poudarjam, in ne ostala kazniva dejanja. Tu bo nujno potrebno, po moji oceni, da se potem v obravnavi, drugi obravnavi, seveda, stvari postavijo višje, po mojem mnenju. Naslednja zadeva, ki je pa malo – jaz ne vem, ali je predlagateljem to ušlo, jaz imam zdajle neko tako razpravo, ki je bolj akademska razprava kot pa politična. Moral bi malo nažigati po predlagateljih, pa ne bom. V 149.b členu imate zdaj razloge za sum. Razloge za sum in potem se lahko ti podatki dajo. V 150.a členu, to je pa IMSI-catcher, pa imate utemeljene razloge za sum. Če vzamete [[…]]To je neumnost. Policija najprej ugotovi vašo telefonsko številko, kakšno sploh imate, s pomočjo IMSI-catcherja in morajo biti podani utemeljeni razlogi za sum, da ste naredili kaznivo dejanje. Potem ko bo pa policija dobila po 149.b prometne podatke, komunikacijske podatke s strani operaterja, je pa navadni sum. Obratno bi moralo biti, če že. Tukaj je utemeljen sum pa tam sum. Tu je po moje nujno potrebno, da se zadeva uredi. Še nekaj je. Predlagatelj pravi, da to usklajuje z ustavo. Jaz mislim, da to ni dobro usklajeno z ustavo, zlasti s tistim členom, 38. ali kateri že je, ki govori na to temo. Potem je treba reči še tole. Recimo, glejte 149.b člen, ki je zdaj vezan na eno leto zapora, kot sem rekel, torej sankcija eno leto zapora, zajema tudi zlorabo uradnega položaja. Torej je zdaj predvideno, da bodo z zlorabo uradnega položaja telekomunikacijski upravitelji morali take podatke dati. Ampak zlorabe uradnega položaja ne moreš narediti pravzaprav drugače, kot da podpišeš nek akt. Praviloma s podpisom nekega akta zlorabiš položaj, drugače tega kaznivega dejanja ne more biti. In zakaj bi zdaj tukaj koristili podatki o telefonskem prometu, da si klical Franceljna, Jožeta, Micko in tako naprej? Ni skladno. Cel člen pa po moje mora iti s teh razlogov za sum na utemeljene razloge za sum, vsaj po mojem mnenju. In seveda precej višje. Najboljši standard bi bil, če bi vse skupaj vezali na 150. člen. Mislim predvsem na prisluškovanje, torej da je možno te komunikacijske podatke dati v primeru istih razlogov, kot so razlogi za prisluškovanje. Čeprav se seveda s tem ne policija ne tožilstvo verjetno ne bosta strinjala. Bojim pa se, da nam lahko zadeva pade na Ustavnem sodišču in bo spet šla v maloro serija nekih postopkov. Tretji odstavek predvideva ustno odredbo za posredovanje podatkov, kar pomeni, da tožilec pokliče operaterja in reče, dajte vi meni te in te podatke. Glejte, operaterji so izrecno proti. Zakaj? Konec koncev jaz lahko rečem, da sem tožilec ta in ta po telefonu in rečem, dajte mi podatke za gospo Poropat. Čakajte malo, kako pa naj operater ve, da sem jaz res tožilec? Kako naj on to ve? Saj ne more vedeti, če jaz kličem pa se predstavim, da sem tožilec. Tu je treba zadevo urediti, po mojem mnenju na način ali bomo ostali pri sedanjih pisnih odredbah ali pa eventualno z varno elektronsko pošto, da operater točno ve, aha, če je prišlo po varni elektronski pošti od tam in tam, potem je zadeva možna. Da pride sporočilo po varni elektronski pošti, bom rekel. To je ta del, ki ga je po mojem mnenju treba urediti. Četrti odstavek je pa sploh problematičen. Zakaj problematičen? Govorim o 149.b členu. Iz tega razloga, ker glejte, zdaj je situacija malo hecna. Operater lahko daje podatke, operater zdaj lahko po predlogu reče, ne, teh podatkov ne bomo dali policiji, ne bomo jih dali tožilstvu, dali pa jih bomo sodišču. Operaterji so proti temu. Zakaj so proti temu? Ker pravijo, mi ne smemo imeti zakonske pravice presojati, kaj bomo policiji dali, kaj bomo tožilstvu dali in tako naprej. Zakon mora biti eksakten, da operater podatke da temu in temu. Konec. In ne more biti operater arbiter. Četrti odstavek pa celo predvideva, da operater obvešča pod določenimi zakonskimi pogoji, seveda, osebo, da so bili takšni in takšni podatki dani. Operaterji so spet proti. In imajo prav, po mojem mnenju. Naj obvešča tisti, ki je podatke dobil. Operater s tem ne more imeti nič. Sploh pa ni jasno, ali je to avtomatično ali je to na zahtevo ali kako to je. Na vse to operaterji opozarjajo tudi predsednika Odbora za pravosodje. Zato predlagam, da člani odbora res temeljito pogledate to, kar pravijo operaterji, ker mislim, da imajo prav. Sami sebe želijo omejiti in je verjetno prav, da so omejeni. 149.č, drugi odstavek, operater oziroma ponudnik storitev informacijske družbe lahko podatke iz obrazloženih razlogov na svoje stroške namesto policiji in tožilstvu pošlje sodišču. To je tisti del, o katerem sem prej govoril. Operater ne more presojati, kaj bo dal tožilstvu, kaj bo dal policiji, in se ne more odločati, ne tega pa ne bom dal, dal bom pa sodišču. To po mojem mnenju ne gre, ampak mora biti zadeva jasno določena in operater pač ne more biti arbiter. Pač ne more biti arbiter. Naj na tej točki opozorim, ker imam še dovolj časa, na še en primer s tega področja. Namreč, primer delovanja našega sistema, tega policijsko-tožilsko-sodnega sistema, vezanega na operaterja. Pred nekaj leti smo imeli primer nekega kaznivega dejanja, ki je bilo zelo odmevno v slovenskem prostoru, in policija je s tožilci vred tavala v megli ali pa v temi. Ni prišla do storilcev tistega kaznivega dejanja. Zato so lepo poslali zahtevo tožilstvu, da naj operater da vse telekomunikacijske podatke vseh, ki so bili na določenem oddajniku. Vseh, ki so bili na določenem oddajniku. To je izrecno nezakonito. Izrecno nezakonito bilo takrat in še danes bi bilo, če bi to podali. Ne moreta policija in tožilstvo zahtevati, recimo, dajte nam za dan 25. 4. vse podatke od vseh, bom rekel, koristnikov telefonije, recimo iz oddajnika na Maximarketu. Ampak je zakonodaja v tem trenutku takšna, in takrat je bila, da lahko takšne podatke da za točno določen telefon ali točno določeno številko, številko IMEI ali telefonsko številko. Torej, policija mora najprej zahtevati, dajte nam podatke ali je ta in ta telefonska številka bila ob tem in tem času na oddajniku Maximarket. To pa lahko. In veste, kaj se je v tistem primeru zgodilo? Tožilci zahtevajo odredbo od preiskovalnega sodnika. Se pravi, tožilec, ki je o tem odločal, je šel absolutno proti zakonu, čisto nezakonito je ravnal. Pa da ne boste mislili, da se je zadeva ustavila pri sodniku. Človek bi rekel, saj zdaj bo pa ja sodnik tisti, ki bo užgal po mizi pa rekel, da ni zakonite podlage za odredbo. To bi bilo normalno pričakovanje. Veste, kaj se je zgodilo? Sodnik je odredbo izdal, sodnica je odredbo izdala. Se pravi, policija, tožilstvo in sodstvo, vsi so pogrnili, vsi so ravnali nezakonito. Vsi, poudarjam. Potem se je pa znašel operater, ko že govorimo o tej relaciji operaterji – tožilstvo – sodstvo, kjer je neki nadobudnež, jaz pravim njemu, napisal odgovor: »Preiskovalni sodnik, nimate zakonite podlage.« Nimate zakonite podlage, je lepo odgovoril preiskovalni sodnici. Če bi bila sodnica zakonito izdala odredbo, potem bi lahko operaterja denarno kaznovala. Tako vsaj zakon, pa ga ni. Veste, kaj je naredila? Napisala je spremni dopis policiji in tožilstvu: »V prilogi vam pošiljamo odgovor operaterja.« Tako deluje ta sistem. Se pravi, operater je zagotovil zakonitost, ki so jo kršili policija, tožilstvo in sodstvo. Zato je treba, predsednik in člani odbora, po mojem o tem, kar operaterji pišejo, zelo temeljito premisliti, kaj bomo naredili. Četrti odstavek 149.č člena – tudi operater obvešča. Operater nima kaj obveščati. Operater mora izvršiti odredbo. Obveščanja naj gredo preko tistih, ki podatke zahtevajo, pomeni tožilstva, policije, sodstva ali kakorkoli. 150.a člen zdaj uzakonja tako imenovani IMSI-catcher. Tako imenovani IMSI-catcher. Da boste vedeli, kaj to je, to so neke aparature, ki jih je policija kupila leta 2004. Danes je pa leto 2017, ko ustvarjamo zakonite podlage za njegovo uporabo. To je nora država ali kako že. Kar se tiče IMSI-catcherja sem bil vseskozi na stališču, da ga je treba v zakonu opredeliti in da se to dovoli. IMSI-catcher je pa zadeva, ki deluje približno, da povem za tiste, ki ne vedo, kaj je to za ena žival. Lahko rečemo tako, to je čisto preprosta aparatura, ki prevzame vlogo oddajnika. Zdaj pa jaz imam rad primerjave pa bom spet gospo Poropat vzel za primer, nič slabega ne mislim, lahko bi tudi vas. Recimo, da policija hoče ugotoviti, kakšna je vaša telefonska številka. To aparaturo postavi tu nekje blizu parlamenta in tu gori se ujame 50 tisoč številk, potem pa postavi to aparaturo pri vašem domu in se tam ujame, ne vem, 3 tisoč številk, ampak vaša mora biti tu in tam, vse ostale so nepomembne. Potem gremo še pa na tretjo lokacijo, recimo, da greste k zdravniku v klinični center pa oni to vedo pa še tam postavijo zadevo. Potem pa je že skoraj nemogoče, da bi ne prišli samo do ene številke, to je vaše. Na tak način se ta aparatura uporablja. Mi zdaj prvič dobivamo zakonite razloge za uporabo IMSI-catcherja, čeprav jaz v zadnjih 10 letih, kolikor se spomnim teh stvari, tudi iz časa ministrovanja ali pa iz dokumentov sodišč – vsi ministri smo v tem času policiji naročili, da ne sme uporabljati te aparature. Vsi smo to počeli, od gospoda Mateja pa naprej do – jaz vem, da sem, kako je bilo potem za menoj, ne vem. Zdaj pa v sodnih spisih običajno najdete, da je neznana oseba kriminalistu Frančku povedala, kakšno številko ima recimo gospa Poropat. Recimo. Jaz jim ne verjamem, po mojem uporabljajo IMSI-catcher. Same neznane osebe pa ravno ne hodijo okoli pa trobijo, bom rekel, kakšna je moja ali vaša telefonska številka. To najdete skoraj v vseh sodnih spisih, neznana oseba je policiji zaupala telefonsko številka tega pa tega. Sodišča se s tem ne ukvarjajo, se nič ne sekirajo, verjetno so neznane osebe tako darežljive. Ampak temu ni tako, po mojem. Jaz mislim, da se te aparature uporabljajo, ampak če se, nimam dokazov, ne vem. Zdaj pa tisto glavno, kar še moram povedati pri tej točki. Dve stvari še želim povedati. 158.a člen, jaz sem spremembo 158.a člena izjemno pohvalil na predstavitvi ministrov. Gre pa preprosto za to – pa se nekateri niso z menoj strinjali, vem, da se niso strinjali – da kaznivih dejanj, ki jih storijo policisti, ne obravnavajo policisti kriminalisti, ampak jih obravnava posebni oddelek pri Vrhovnem državnem tožilstvu. Ampak glejte, mi imamo zdaj tam, zdaj imamo, en absurd imamo. Zdaj gre za vsa kazniva dejanja. Vsa kazniva dejanja, tudi tista izven službe. Recimo, da ima policist karambol pa je tam neka lažja telesna poškodba, ja, je kaznivo dejanje, gotovo, obravnava to ta posebni oddelek. In mi smo v Evropi edini, ki imamo tako ureditev. Edini. Tako zelo imamo privite policiste pa kriminaliste, seveda. Zato jaz pozdravljam ta 158.a člen in se strinjam, da je treba to omejiti, ampak, državni sekretar, dobro me poslušajte, vi ste zdaj omejili na uporabo pooblastil v službenem času. To pa mislim, da je preozko. Se strinjam, da če gre za kaznivo dejanje pri uporabi pooblastil v službenem času, je pa po mojem preozko. Pa bom dal zdaj banalen primer, zato da boste razumeli. Kaj če se zgodi kaznivo dejanje posilstva, ki bi ga bil osumljen policist? Posilstvo kot tako je kaznivo dejanje, vendar policist pri tem ne uporablja pooblastila, pa je naredil klasično kaznivo dejanje. In v tem primeru bi ga obravnavali njegovi kolegi. Zato predlagam, da se to uredi na ta način, da bo to vezano na službo, ne samo na izvajanje pooblastil. Mislim, da je to treba urediti na tak način, ker je zdaj po moji oceni preozko. Preozko. Postavljeno samo na izvajanje pooblastil. Mislim, da je treba širše, da zajamemo tovrstne primere, ki sem jih povedal. In zdaj k najtežjemu delu mojega današnjega nastopa. na nek način. To pa je seveda preiskovalni sodnik v predkazenskem postopku in pismo, ki so ga podpisali doktorji Dežman, Gorkič in Erbežnik. Trije profesorji treh različnih pravnih fakultet, ki govorijo o inkvizicijskem postopku. Moram reči, da sem bil najprej začuden nad vsebino tega pisma, malo sem ga debelo pogledal, potem sem pa še enkrat vse skupaj prebral, ker sem prvič na počez prebral. In ko sem na počez prebral, mi je bilo tako malo čudno, sem rekel, pa kaj ti ljudje ne vedo, da preiskovalnega sodnika v predkazenskem postopku ni nikjer v Evropi. In ga res ni. Tudi Bosanci, Hrvati, Srbi so že črtali preiskovalnega sodnika v predkazenskem postopku, skratka njegovo vlogo. Toda ko bereš to pismo, ugotoviš, da je v tem pismu veliko soli, torej da je dosti utemeljeno nastalo. Namreč tudi naš program pravi, in to sem jaz dostikrat z govornice govoril o tem, da je treba v ZKP črtati vlogo preiskovalnega sodnika. Tudi program naš to predvideva. Vendar, zdaj pa nazaj na pismo, je treba reči pa takole. Predlog zakona, ki ga imamo, vloge preiskovalnega sodnika ne črta v celoti. Ne črta v celoti, ampak samo za določene primere. Ko bo recimo kriminalist vključil kamero pa se bo oseba, ki je zaslišana, s tem strinjala pa bo to posneto, bi to imelo pod določenimi zakonskimi pogoji dokazno vrednost in ni potrebna vloga preiskovalnega sodnika. Pri problemu, ki pa je in kjer pa imajo ti gospodje najverjetneje prav, je pa situacija tudi jasna. Če črtate vlogo preiskovalnega sodnika, kar bi jo bilo treba po mojem v celoti, ne samo v določenih primerih, morate – to pa manjka v tem zakonu – dosti dodelati vlogo tožilstva in policije. In precej spremeniti vlogo tožilstva in policije v tem predkazenskem postopku. Precej spremeniti. Predvsem pa postaviti varovalke, ker če teh varovalk ne postavite, ker jih sedanji zakon ne postavlja, potem pa seveda lahko vidimo, da imajo ti trije profesorji pravzaprav prav. Če zdaj grem na kak odmeven predkazenski postopek, pa bom vzel tistega iz leta 2010, ko je to hišo praktično okupirala policija – da ne govorimo, kaj bi bilo v kakšni drugi državi, pri nas je to možno, pri nas celo predsednik Državnega zbora to dovoljuje, sedanji recimo, pa drugod tega ne dovoljujejo – takrat je šlo za eno zadevo, tako imenovana Orleška gmajna, če se spomnite, ministra za kmetijstvo iz kvote SD so lepo tam vklenjenega ali pridržanega vozili okoli, Jelinčiča so vozili okoli pridržanega in tako naprej in tako naprej. Po štirih letih so pa oproščeni vse krivde. Kdo jim bo povrnil škodo, ugled in še kaj? Kdo? Štiri leta so bili kriminalci. Če to navežem zdaj nazaj na ta predkazenski postopek oziroma vlogo preiskovalnega sodnika, danes so neke varovalke, da ima osumljenec določene garancije, recimo v določenih primerih vpogled v dokumente tožilstva. V določenih primerih. Če vlogo preiskovalnega sodnika na ta način črtamo, kot je zdajle predvidena, potem se bojim, da smo prišli do podobne situacije, kot jo opisujejo ti trije profesorji, in jih ne kaže zanemariti. Če zaključim, bom rekel takole. Mi v tej fazi zakona ne moremo podpreti. Ni to realno. Ampak pričakujemo, da se bo res zgodilo to, kar je koalicija napovedala, gospa Korenjak prej, da se boste temeljito usedli za kak mesec ali pa dva ali pa čez poletje, zgodbo dali v predal, napeli možgane in še enkrat šli skozi člene pa zadevo pripravili za odbor na tak način, da bi bila prebavljiva, da bi bila sprejemljiva. Ne vidim potem razlogov, da ne bi tudi mi še enkrat premislili o tem zakonu pa mu eventualno na odboru dali podpore, če bodo šle spremembe v smeri, o kakršni sem govoril. Je pa tematika izjemno občutljiva. Izjemno občutljiva. Zlasti 149.b člen. Ne se spuščati v to, da bomo imeli tako nizke standarde za uporabo 149.b člena, kot so zdaj predvideni, ker bo ponovno stvar v nasprotju in z uredbo in še s čim ter zna seveda Ustavno sodišče tak 149.b člen razveljaviti. Hkrati pa ne smemo, kako naj rečem, preveč zvezati rok preiskovalcem in tožilcem, ker tako in tako vemo, kje približno smo, kakšna je uspešnost. Najti bo treba eno pametno ravnovesje in jaz želim, da koalicija res premisli o zakonu in da ga do druge obravnave, torej do obravnave na odboru, temeljito spremeni. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane in spoštovani vsi prisotni! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku, ki ga danes obravnavamo, je bil v preteklosti že deležen več sprememb, a težnja po ukinitvi sodne preiskave se je pojavila že v času prve vlade Janeza Janše, to je v času, ko je bil minister za pravosodje gospod Lovro Šturm. Vendar takrat predlog ni bil posredovan v obravnavo Državnemu zboru, in to zato, ker je zmanjkalo časa. Državnozborske volitve so bile pred vrati. Nato se je težnja nadaljevala tudi v času ministrovanja ministra Pličaniča, ki je v ta namen imenoval dvajsetčlansko delovno skupino, katere naloga je bila izdelava strokovnega mnenja o novem Zakonu o kazenskem postopku. Če potegnemo črto, lahko rečemo, da ideja o prenovi kazenskega postopka ni nastala zgolj v mandatu pravosodnega ministra Klemenčiča, o njej se govori že skoraj desetletje. Vseskozi se pojavljajo pomisleki, ali so spremembe in dopolnitve, ki jih prinaša predlog zakona, res potrebne. Tudi v Poslanski skupini Desus o tem nimamo popolnoma enotnega mnenja. Tako naj bi postopna ukinitev sodne preiskave občutno zmanjšala dolgotrajne kazenske postopke. Pri ukinitvi sodne preiskave gre namreč za veliko procesno, sistemsko in organizacijsko spremembo v kazenskem postopku, ki pa je v imenu učinkovitosti vedno bolj prisotna. Nazadnje so jo vpeljali tudi na Hrvaškem. Prav izkušnje iz Hrvaške in tudi druge sosede, to je Avstrije, kjer so naenkrat ukinili sodno preiskavo in imeli več poporodnih težav, pa so razlog, da je pravosodno ministrstvo v predlog vpeljalo vmesno stopnjo, po kateri bi tudi zaslišanja v predkazenskem postopku dobila dokazno vrednost za kasnejše sojenje. S tem bi bil storjen prvi korak proti kasnejši ukinitvi sodne preiskave. V primeru zaslišanja osumljenca bi ta seveda imel obvezno pravico do odvetnika, če bi ga odklonil, pa bi moralo biti zaslišanje obvezno avdio ali video posneto. Tudi pri tej novosti se je postavilo mnogo vprašanj, kot je na primer, ali bo osumljenec zaradi pritiska pred kamerami priznal krivdo, in spet na drugi strani, ali ni takšen način kvečjemu dobrodošel, saj bo tako posameznik kot priča, tu ciljam predvsem na žrtve spolnih kaznivih dejanj, zaslišan čim manjkrat, tožilstvo pa se bo lahko v povezavi z ukinitvijo sodne preiskave pogosteje odločalo za vložitev neposredne obtožnice. Torej brez sodne preiskave, ki pa je, to moram poudariti, za zdaj s tem predlogom ne ukinjamo povsem. Drugače se urejajo le pogoji za uvedbo preiskave. In ponovno poudarjam, preiskava se ne ukinja. Dejansko se zgolj krepi možnost, da se opravijo le prikriti preiskovalni ukrepi, kadar glede na okoliščine primera ni potrebe po preiskavi, po domače povedano, kadar je zbranih dovolj dokazov za nadaljevanje kazenskega postopka. Zahteva za preiskavo bo morala biti posledično zgolj bolj utemeljena. Ne gre pa pozabiti niti tega, da že po veljavni ureditvi preiskava ni obvezna, če je predpisana kazen zapora do 8 let. Velja povedati, da predlog zakona prinaša še mnogo drugih dobrodošlih sprememb in dopolnitev. Naj jih navedem le nekaj. Jasnejša in poenostavljena je ureditev za hitrejše pridobivanje podatkov bank, hranilnic in drugih finančnih institucij, okrepljeno je varovanje novinarjevega vira v kazenskem postopku, nadalje pravne osebe in podjetniki kot naznanitelji oziroma ovaditelji kaznivih dejanj ne bodo več omejeni z zavezo varovanja zaupnosti tistih podatkov, ki so relevantni za kazensko ovadbo, in kar je še zelo pomembna novost, zaostreni bodo pogoji za upravičeno odsotnost na glavnih obravnavah ali posameznih procesnih dejanjih iz zdravstvenih razlogov. Ker se je v praksi z namenom zavlačevanja postopkov pokazalo kot težavno vročanje sodnih aktov posameznikom, bodo vročanje po novem opravljali detektivi in izvršitelji. Vse navedene spremembe v Poslanski skupini Desus podpiramo, saj menimo, da gre za pomembno orodje proti zavlačevanju postopkov, kar je v slovenskem sodstvu res velik problem. A kljub temu nekatere dileme ostajajo še odprte in nanje pričakujemo ustrezne odgovore. Glede na navedeno bomo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije večinsko predlog zakona v tej fazi podprli. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Stranke socialnih demokratov bo predstavil gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Državni sekretar, kolegice in kolegi, kolikor nas vztraja ob tej relativno zahtevni temi! Zakaj to v uvodu govorim? Zato, da bo jasno, kaj obravnavamo danes. Ni ne tehničen ne enostaven zakon, gre za izjemno pomembno materijo, ki jo v Republiki Sloveniji spreminjamo že štirinajstič, odkar je bil sprejet izvorni Zakon o kazenskem postopku leta 1995. Zato moram ne glede na to, da prihajam iz reda koalicije, uvodoma izraziti razočaranje nad tem, da predstavitve Vlade nismo slišali, in računam na to, da bo vsaj na pomemben del tega, kar je bilo opozorjeno v okviru predstavitev poslanskih skupin, državni sekretar zelo natančno v svojem prvem javljanju pojasnil, obrazložil in na pomembna vprašanja tudi odgovoril, če je mogoče že s predlogi amandmajskih pojasnil, vsaj na del tega, kar je v svoji predstavitvi povedal tudi dr. Gorenak. Če se lotim same predstavitve stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov. Pozdravljamo temeljni namen sprejetja tega zakona, ki želi povečati učinkovitost pregona kaznivih dejanj in ki na nek način spremlja evolucijsko spremembo kazenskega pregona in njegovega postopka in za razliko od nekaterih prejšnjih sprememb in dopolnitev tega zakona to skuša narediti karseda celovito z namenom, da bi tega zakona ne spreminjali prepogosto in da bi v njegovi zdajšnji novelaciji uspeli kar se le da učinkovito rešiti vsa ključna in temeljna vprašanja. Namreč, štirinajstič v nekaj več kot 20 letih spreminjati Zakon o kazenskem postopku, seveda ni prav dobra popotnica za vtis, da država, pravna država dobro deluje. Zato je naše temeljno prepričanje, da se moramo lotiti tega zakona in njegove obravnave nadvse resno in da tudi v nadaljnjih postopkih moramo priti do zakona, ki bo za karseda dolgo časovno obdobje omogočil svoje stalno izvajanje in preprečil potrebo po tem, da ga v naslednjih 20 letih spreminjamo še štirinajstkrat. Prenos pristojnosti za preiskavo s sodišča na tožilstvo in na policijo se v tem pogledu zdi eden pomembnejših korakov k povečanju učinkovitosti pregona najzahtevnejših kaznivih dejanj. Seveda je logičen ugovor ob sistemu, ki ga poznamo danes, ta, da bo marsikdo ob tej spremembi v strahu, morda upravičeno, morda neupravičeno, ali bo s tem lahko prišlo do pretiranega posega v temeljne človekove pravice, v zasebnost, v pravico do ustrezne in poštene obrambe in s tem povezano tudi preiskave. Zato je ključno, kot je bilo že predstavljeno, da se vsaj začasno še ohrani vloga sodišča kot tistega temeljnega garanta, ki v primeru uporabe instituta zaslišanja s strani tožilstva ali policije v predkazenskem postopku še vedno bdi nad zakonitostjo celotnega postopka. Tisto, kar je bilo manj poudarjeno, pa je vendar bistveno, je, da zakon naslavlja eno izmed vprašanj, ki govori tudi o konceptualnem dojemanju kazenskega postopka s strani države, s strani oblasti. To je, da tokrat posebej urejamo določila, ki dajejo na nek način stopnjo varnosti pa tudi priznanje statusa v postopku in s tem povezano ustrezne obravnave žrtvi kaznivega dejanja, v primeru smrti pa tudi družinskim članom, partnerju, skratka tistim, ki so zaradi storitve kaznivega dejanja najbolj prizadeti. To je pomemben del prenosa evropske direktive v naš pravni red in v tem pogledu se spreminja, evolucijsko ponovno, tudi sam koncept kazenskega pregona. O tematiki, o kateri je bilo tako s strani operaterjev, civilne družbe kot tudi večine parlamentarnih poslanskih skupin že veliko povedanega, to je o lovilcih, ki jih slovenska policija ima že skoraj desetletje, pa še vedno ni urejena njihova uporaba, bomo seveda tako v tej razpravi kot v nadaljevanju postopka, če bo do njega prišlo, govorili še veliko. Ostaja temeljna dilema, ali sploh smemo dovoliti to uporabo na način, kot jo tehnologija omogoča danes. Vsekakor pa ne smemo prezreti dejstva, da je bolj logično, da če določena tehnologija za preiskavo v procesu pregona kaznivih dejanj obstaja, to ustrezno reguliramo z zakonom, kot pa da ohranjamo stanje, ki ga imamo danes, ko, kot je povedal dr. Gorenak, lahko upravičeno sumimo, da se to pogosto uporablja, da je uporabljeno in da še zdaleč ne gre za tehnologijo »v predalu«, ampak da gre za tehnologijo, ki se uporablja v sivi coni zakona in v pomembnem delu posega v temeljne pravice državljank in državljanov do zasebnosti. Odločitev Državnega zbora, ali bo tovrstno uporabo, tudi s sprejetjem tega zakona, dovolil ali pa izrecno prepovedal, bomo najverjetneje dobili v nadaljevanju postopka, vsekakor pa smo Socialni demokrati tudi ali pa predvsem zaradi vprašanj, ki jih v povezavi s temeljnimi človekovimi in državljanskimi pravicami odpira uporaba tovrstnih tehnologij, naklonjeni tudi javni predstavitvi mnenj, preden bo sam zakon obravnavan na pristojnem parlamentarnem odboru, Odboru za pravosodje. V tej fazi zakona in obravnave bomo Socialni demokrati Zakon o kazenskem postopku, njegovo štirinajsto spremembo in dopolnitev, podprli v želji, da povečamo učinkovitost kazenskega postopka, da umaknemo številne postopkovne ovire, zaradi katerih se sodni postopki pa tudi same preiskave vlečejo predolgo in zaradi katerih tisti, ki bi morali biti deležni roke pravice, tako ali drugače številnih postopkov ne končajo. Želimo pa si, da bi Vlada do same javne predstavitve mnenj pa tudi do nadaljevanja obravnave tega zakona, če bo do tega prišlo, na vse pomisleke in vsa vprašanja iz te dvorane odgovorila, ne odgovorila zgolj z obrambo stališč predlaganega zakona, ampak odgovorila na način, da bomo v najširšem krogu lahko dosegli konsenz poslanskih skupin tako z leve kot z desne. Kajti zakon, ki ureja kazenski postopek, je izjemno pomemben in temeljni zakon za zaupanje državljank in državljanov v pravno državo. Kakršenkoli dvom ali občutek, da bi lahko storili več za ustreznost tovrstnega zakona, pa tega nismo storili zgolj zaradi tega, ker so določene pripombe prišle z leve ali z desne, to mora v tem primeru biti puščeno na strani in absolutno ne sme biti del postopka, ki je pred nami. Zakon bomo, kot že rečeno, Socialni demokrati podprli. Hvala lepa.
Dr. Matej T. Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Spremembe Zakona o kazenskem postopku smo v Združeni levici kar nekoliko nestrpno pričakovali. Februarja lani smo namreč pripravili spremembe Kazenskega zakonika, ki so celovito urejale problematiko mučenja živali. Naša rešitev je bila sicer z amandmaji koalicije na koncu nekoliko okrnjena, izmaličena, če naj tako rečem, a korak naprej je bil kljub temu narejen. Med rešitvami, ki so izpadle iz končnega predloga, so bile tudi tiste, ki bi zagotovile čim bolj učinkovit pregon mučiteljev živali. V mislih imam predvsem kriminalne združbe, ki na račun organiziranja prireditev, kakršne so pasji boji, recimo, na koncu seveda kujejo velike dobičke. Učinkovit pregon je onemogočen predvsem zaradi dejstva, da zoper serijske mučitelje živali ni mogoče uporabiti prikritih preiskovalnih ukrepov. Takrat nam je minister zagotovil, da bo to težavo razrešil z novelo Zakona o kazenskem postopku, in veseli nas, da je to besedo tudi držal. Ampak v tem mandatu se zelo rado zgodi, da se nekaj pozitivnih rešitev skriva med kopico spornih, in tudi tokrat je tako, zato v Združeni levici ne podpiramo teh rešitev. Zakon o kazenskem postopku je eden najpomembnejših zakonov, s tem se verjetno vsi strinjamo. Je zakon, po katerem se ocenjuje, ali je država dejansko pravna. Če je slab, končajo v zaporu nedolžni, medtem ko se zločinci in goljufi sprehajajo na prostosti, tako kot pri nas nekateri tajkuni, nekateri celo obsojeni, ki recimo neobremenjeno igrajo košarko. Zaupanje javnosti v pravno državo posledično in tudi upravičeno ni ravno na visoki ravni in vedno močnejši je tudi občutek, da imamo dve pravni državi. Eno za bogate in drugo za revne. Jasno je torej, da je Zakon o kazenskem postopku potreben sprememb, a spremembe, ki so pred nami, so po našem mnenju slabe. Prva stvar, ki je problematična, je število pripomb s strani strokovne javnosti. Kot smo že slišali, predlogu nasprotujejo ali pa opozarjajo na posamezne sporne ali pa neprimerne rešitve praktično vsi, ki se jih zakon dotika, odvetniki, tožilci, sodniki, informacijski pooblaščenec, profesorji prava, telekomunikacijski operaterji in celo represiji sicer izredno naklonjena ministrica za notranje zadeve. In to je vsekakor zelo slaba popotnica za ta zakon. Še posebej, če gre za, kot je zapisano v predlogu, citiram, »postopno uveljavljanje novega modela kazenskega postopka«, konec citata. Nov model se pri tem nanaša na ukinitev sodne preiskave. Prav pri vsaki pretekli vladi je delovala neka posebna delovna skupina, katere naloga je bila priprava novele Zakona o kazenskem postopku. Zaradi številnih odprtih dilem in tudi zaradi izjemne zahtevnosti priprave novega modela se za ukinitev ni odločila prav nobena od teh vlad, pa čeprav je bilo že leta 2008 napisanih 343 členov novega zakona. Več kot polovica novega zakona je bila tako napisana že pred skoraj 10 leti in danes pred sabo nimamo novega zakona. Pred nami je neka novela, in po pripombah sodeč, slaba novela. Namesto celovite in sistemske ukinitve sodne preiskave je danes pred nami nekakšna delna, postopna ukinitev. Predlagatelj je namreč, ponovno citiram, »ocenil, da je smiseln gradualističen pristop k uveljavitvi novega modela«, konec citata. Gradualističen pristop, ki pa lahko v praksi povzroči pravzaprav zelo celovit kolaps. V Združeni levici nasprotujemo predvsem rešitvam, ki se nanašajo na možnost zasliševanja osumljencev brez navzočnosti zagovornika, na pomanjkljivost pri zagotavljanju enakosti orožij, na nove določbe glede pridobivanja podatkov o prometu komunikacijskih sredstev ter na uvedbo tako imenovanih lovilcev IMSI. Kar se tiče sodne preiskave, vemo, da razprava o tem, sodna preiskava da ali ne, poteka že od leta 2000. Največji problem, s katerim se pri tem ukvarja stroka, je, kako ob ukinitvi sodne preiskave zagotoviti enakost orožij. Gradualistični pristop Ministrstva za pravosodje tega problema dejansko ne rešuje. Pravzaprav se z njim niti ne ukvarja. V delu, ki se nanaša na možnost zasliševanja prič brez navzočnosti obrambe ter na zasliševanje osumljencev brez navzočnosti zagovornika, pomeni pravzaprav velik korak od tega načela. Odgovor ministrstva na kritike je tukaj preprost. Kontradiktornost bo zagotovljena naknadno, osumljenec pa bo poučen o tem, da ima pravico do zagovornika. Že res, a pravico do zagovornika, ki jo osumljencu daje zakon, lahko izkoristi le tisti, ki si zagovornika lahko tudi privošči. Stroka je tukaj enotna. Če se ukine sodna preiskava, je nujno treba razširiti pravico do zagovornika po uradni dolžnosti tudi na predkazenski postopek. A ta predlog tega ne določa. Zakaj ne? Ker država preprosto nima denarja za to. Za primerno rešitev torej potrebujemo sistematično prenovo postopka in tudi zadostna sredstva. Tukaj nimamo nič od tega, imamo le neko parcialno rešitev, nižanje standardov in seveda tudi povečanje represije. Občutek, da imamo dve pravni državi, eno za premožne in tisto za revne, pa s takšnimi rešitvami počasi prerašča že v skorajda dejstvo. Poleg pomanjkljivosti ureditve so vprašljivi tudi sami razlogi zanjo. Ko se je leta 2000 začela razprava o ukinitvi, je bil glavni razlog za to skrajšanje kazenskih postopkov. Tega razloga sedaj ni več, še posebej po uveljavitvi novele KZ. Danes se večina postopkov konča s priznanjem krivde ali s pogajanji o priznanju krivde ter sporazumom o kazni. V manj kot polovici zadev torej sploh pride do glavne obravnave in na ta del bi se morali skoncentrirati. A ne tako, da se bo število končanih postopkov pred glavno obravnavo še dodatno zvišalo na račun priznanj, ki bi jih lahko brez zagovornika seveda izsilili od osumljenca in pripeljali skozi zadnja vrata, če se tako izrazim, in pripombe in opozorila stroke so, kar se tiče tega, tukaj vsekakor na mestu. Posledice teh sprememb se bodo torej v praksi kazale z znižanjem standarda pravnega varstva osumljencev, še posebej tistih, ki so materialno šibkejši, in s kaosom, ki ga bodo takšni postopki povzročili. Sporne so pa tudi določbe, ki se nanašajo na pridobivanje podatkov o prometu komunikacijskih naprav. Slabe določbe, ki jih je treba popraviti zaradi odločb Ustavnega sodišča, se nadomeščajo s še slabšimi. Prejeli smo cel kup pripomb, ki opozarjajo, da gre za prekomeren in nesorazmeren poseg v zasebnost posameznikov, določbe pa so preširoke. Zelo kritično do teh sprememb je mnenje informacijskega pooblaščenca, več kot prepričljiva pa so tudi opozorila Združenja za informatiko in telekomunikacije. Gre za zelo hude posege v zasebnost in določbe so vsekakor preveč odprte in dobrodušne do organov pregona. Če te določbe povežemo še z uvedbo lovilcev IMSI, pa postanejo dobesedno nesprejemljive. Tudi zgodba s temi lovilci ima sama že precej dolgo brado. Potem ko že cel mandat povečevanje represije in policijskih pooblastil uzakonjamo s predlogi ministrice za notranje zadeve, se je temu pridružil še minister za pravosodje. Minister, ki je nasprotoval eni želji vodstva policije, to je paralizatorju, sedaj sam uresničuje drugo željo vodstva policije, to so ti lovilci IMSI, in to kljub temu da je pri tem ukrepu pomislekov še več kot pri paralizatorju. V Združeni levici imamo stališče do vseh represivnih ukrepov enako. Tako paralizator kot lovilci IMSI so za nas popolnoma nesprejemljivi. Vemo, da naj bi bili neuradno lovilci IMSI prvič v uporabi že tam nekje leta 1999, pa čeprav je bila njihova uporaba javno priznana šele leta 2014, mediji so namreč takrat razkrili, da je policija v letih od 2006 do 2012 napravo uporabila več kot 300-krat, pa čeprav je uporaba, kot smo slišali že večkrat danes, nezakonita. Ker gre za hud poseg v zasebnost in ker naprav tehnično ni mogoče nadzorovati, jih je pa seveda po drugi strani zelo lahko zlorabiti, tudi za nezakonito prisluškovanje, recimo, do danes nobena vlada ni uzakonila njihove uporabe. A kot rečeno, v mandatu dr. Cerarja se bodo očitno uresničile vse represivne želje vodstva policije. Predloga zaradi vsega navedenega v Združeni levici ne moremo podpreti. Tako pomembnega zakona preprosto ne moremo spreminjati z rešitvami, ki jim nasprotujejo praktično vsi, ki so udeleženi v njegovo uporabo, tisti, ki ga bodo dejansko tudi izvajali. To je preprosto neodgovorno, z eno besedo. Sploh pa je nedopustno, da se poskuša kazenske postopke skrajšati na račun tistih, ki si ne morejo privoščiti dragih odvetnikov, in s preširokimi možnostmi za represivne ukrepe ter posege v zasebnost posameznika. Ne le tistega, ki je osumljen kaznivega dejanja, ampak tudi tistega, ki se nič hudega sluteč znajde v njegovi bližini. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku na več področjih ureditve kazenskega postopka prinaša spremembe, ki so v veliki meri smiselne, vendar pa bo v obravnavi treba opozoriti tudi na nekatere neustreznosti tega predloga. Novela zakona med drugim v slovenski pravni red predvsem na področju varovanja interesov žrtev oziroma oškodovancev prinaša direktivo 2012/29EU. V Novi Sloveniji pozdravljamo razširitev možnosti žrtve nasilja, da jo v postopku spremlja oseba, ki ji zaupa. Prav tako podpiramo določitev obveznost policije, državnega tožilstva in sodišča, da oškodovancu zagotovijo možnost izogibanja stika z osumljencem ali obdolžencem. V Novi Sloveniji menimo, da je podelitev pravice oškodovanca do prejemanja informacij o stanju predzakonskega oziroma kazenskega postopka dobrodošla sprememba, ki bi izboljšala položaj žrtev. Kot smiselno vidimo tudi novo opredelitev pojma oškodovanec, saj je ta izrecno razširjen še na družinske člane osebe, katere smrt je bila neposredna posledica kaznivega dejanja. Če se tožilec odloči, da ne bo preganjal kaznivega dejanja, lahko po obstoječi ureditvi pregon v osmih dneh prevzame oškodovanec. Ta rok se s tem predlogom podaljšuje, kar Krščanski demokrati pozdravljamo. Rok za odločitev oškodovanca o subsidiarnem pregonu se namreč spreminja z 8 na 30 dni. Predlog zakona jasno določa možnost, da se materam dojenčkov in majhnih otrok omogoči, da slednji med priporom bivajo z njimi, kar Krščanski demokrati tudi pozdravljamo. Opozarjamo pa, da predlog zakona na področju elektronskih komunikacij nekaterim zasebnim gospodarskim družbam nalaga precejšnje zahteve, ki bi po svoji naravi spadale v pristojnost državnih organov. Predlog zakona na novo ureja novinarsko zaupnost v kazenskem postopku. Po navedbah predlagatelja zakona pa se podobno kot novinarska zaupnost smiselno ureja tudi spovedna molčečnost. Iz besedila členov predloga zakona tega sicer ni jasno razbrati, vendar pa je v skladu z navedbami predlagatelja po tej noveli razkritje informacij, za katere velja spovedna molčečnost, v nekaterih primerih zapovedano. To bi pomenilo relativizacijo varstva spovedne molčečnosti, kar bi bilo zaradi kršitve verske svobode nesprejemljivo. Prav zaradi teh nejasnosti v Novi Sloveniji Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Pripravi naj se gospa Eva Irgl. Izvolite, gospa Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Sama menim, da je ta zakon resnično zelo pomemben zakon, ki bo na področju kazenskega postopka prinesel bistvene spremembe, in sicer spremembe, ki bodo seveda doprinesle k temu, da bo kazenski postopek potekal hitreje, torej da se bo skrajšal, in da bo to doprineslo tudi k temu, da bodo naša sodišča bolj ažurna. Sama vsebina tega zakona je bila pri nekaterih institutih res deležna veliko pripomb, tudi danes smo slišali o tem, kar je govoril kolega gospod Gorenak o 149.b členu, ki se nanaša na to, da prihaja do kršitve človekovih pravic pri nadzoru pri telekomunikacijah. Mislim, da bomo morali v času do druge obravnave tega zakona resnično temeljito preveriti te zadeve in ugotoviti, v kolikšni meri tukaj res prihaja do kršitve človekovih pravic, in seveda zakon primerno zapisati, da do tega ne bi prihajalo. Tudi sama preiskava v kazenskem postopku je pripravljena v tem smislu, da bi prišlo do spremembe, da bi se lahko izvajala hitreje, in tudi tukaj bo treba preveriti, kaj pomeni to, da se storilca kaznivega dejanja zasliši brez odvetnika, koliko bo zagotovljeno to, da bo to snemanje preiskave zadovoljilo temu, da ne bo prihajalo do kršitve človekovih pravic. Skratka, prepričana sem, da se bomo potrudili in da bomo zakon pripravili tako, da bo ta sprememba celovito prenovila Zakon o kazenskem postopku in da ne bo prišlo že kar v naslednjih letih do ponovne spremembe. Kajti resnično je to pomemben zakon in ne bi bilo dobro, da bi ga že čez nekaj let ponovno spreminjali. Gre za zakon, ki zagotavlja človekove pravice, in pomembno je, da je zato primerno [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Sem kar malo presenečen, ker sem bil zadnji na vrsti, pa sem že zdajle. Ta zakon je po moji oceni zelo pomemben. Ne vem, koliko poslancev je imelo ta privilegij, da so je kdaj v svoji karieri srečali z njim, jaz sem se pravzaprav že kar večkrat. Pa ne bom šel zdaj v vse detajle, na splošno lahko rečem, da je večina rešitev dobra, sploh tiste z vidika zaščite žrtev kaznivih dejanj, pa potem tudi pravic oškodovancev in podobno. So pa zadeve, ki so tudi po moji oceni zelo problematične in jim bom v nadaljevanju sprejemanja tega zakona posvetil veliko pozornosti, če naj dobi moj plus na končnem glasovanju. Kar se mi zdi najbolj problematično, je ta odprava preiskovalnega sodnika. O tem je bilo veliko slišati. Jaz si tu delim pogled s tistimi, ki pravijo, da bi sprejetje tega zakona lahko botrovalo tudi nekaterim praksam v kazenskih postopkih, ki bi na koncu vodile k temu, da bi se številni kazenski postopki končali neuspešno ali pa morda še s kakšnimi odškodninami. Kar me skrbi, je predvsem ta možnost zaslišanja s strani policije in državnega tožilca, ki se v tem delu kazenskega postopka korenito spreminja. Gre pa za to, da do sedaj veljavni Zakon o kazenskem postopku pozna institut preiskovalnega sodnika, ki ga pravna teorija imenuje garant zakonitosti. Trendi, tudi v Sloveniji, so takšni, da naj bi se temu garantu zakonitosti počasi odpovedali, češ da tega nima nobena država. Jaz v samem preiskovalnem sodniku ne vidim nič slabega, mislim, da preiskava, takšna, kot je, tudi če je marsikdaj nepotrebna, ni sama po sebi kamen spotike v kazenskih postopkih, ampak so kamni spotike raznorazni instrukcijski roki, ki omogočajo, da se zadeve valijo sem in tja po predalih in se na koncu nič ne zgodi ali pa dobimo sodbo tik pred zastaranjem ali pa kakšno pravnomočno tudi po zastaranju. Problem ureditve, ki je v noveli tega zakona, vidim v tem, da se s tem, ko se odpravlja ta garant zakonitosti, ki naj bi nekako balansiral tisto pravno moč ali pa pravne in dejanske možnosti osumljenca na eni strani in tožilca na drugi strani, da se z odpravo tega garanta ne naklanja nobenih novih pravic oziroma ne uravnoteži procesnega položaja osumljenca. Zakon predvideva, da poslej ne zaslišuje več preiskovalni sodnik, ampak lahko policija ali tožilec ureja določena procesna dejanja, predvsem kako vabiti in tako naprej. Potem pa pravi, da se v bistvu to zaslišanje lahko uporabi na sodišču. Za primere, ko ima osumljenec zagovornika ali pa ga nima, je pa zadeva urejena tako, da če ima zagovornika, potem se njegovo zaslišanje tako ali tako lahko uporabi kot dokaz na sodišču, če ga nima, pa se lahko tega zagovornika nadomesti z videoposnetkom. Jaz ne vidim nobene utemeljitve v tem, da bi lahko zagovornika, ki ni samo nekdo, ki gleda, ki nemo opazuje ali pa ki je priča nekemu zaslišanju, torej da bi bil zagovornik priča zaslišanju, da njega lahko nadomesti kamera z neko svojo video in avdio vsebino. Zagovornik ni priča zaslišanju, zagovornik je aktivni udeleženec, postavlja svoja vprašanja z vidika obrambe in njegova vloga je enako pomembna tako na tistem predhodnem zaslišanju ali pa na čisto začetnem zaslišanju kot potem na zaslišanju na glavni obravnavi. Ureditev, kot je predlagana v zakonu, se bojim, da bo vodila k temu, da v primerih, ko ne bo zagovornika, na primer na policijskem zaslišanju, to pa tudi zaradi tega ne, ker si ga nekdo ne bo mogel privoščiti, se bo ta kazenski postopek na koncu prevesil v nekakšno relativiziranje teh izjav, ki jih je dal osumljenec na policiji, se pravi, ko je bil sneman, da se bo skušalo ugotoviti ali pa relativizirati to, kar je on povedal, in njegovo psihofizično stanje, v katerem je nekaj povedal. Nisem pristaš tega, da s kamer lahko vidimo resnico. Kamera 10 let nazaj ali pa kamera dandanes sta povsem drugačna instrumenta. Dandanes je mogoče vsak videoposnetek relativno lahko predelati in po moji presoji nima ali pa ima vedno manjšo dokazno vrednost. Problem, na katerega je tudi tekom nastajanja tega postopka opozarjalo Ministrstvo za notranje zadeve, pa se je potem nekako to kompenziralo v to, da to ni obligatorno, je v tem, ali ima policija sploh možnosti za to, na kakšen način se bo pravzaprav vse skupaj snemalo. Tudi v tem delu je ta rešitev popolnoma nedorečena. Zakon pravi, da bo osumljenec moral biti poučen o svojih pravicah, tudi to, da bo imel možnost zagovornika, pa se na tem mestu sprašujem, ali je možno kakorkoli takšne posnetke zlorabiti. Ne nazadnje imamo ene in iste povratnike, da ne rečem, da so velikokrat zelo podobni v enem in drugem kazenskem postopku, in nisem čisto prepričan, da ni mogoče zlorabiti njihovih izjav v enem kazenskem postopku za namene drugega kazenskega postopka. Takšnih vprašanj ta zakon ne rešuje in jaz mislim, da bo na to, bom rekel, treba odgovoriti. Seveda pa izbira nekega videoposnetka kot garanta, videoposnetek namesto zagovornika in videoposnetek namesto preiskovalnega sodnika, glede na to, kar sem povedal o teh videoposnetkih, mislim, da ne more biti rešitev. Tudi v našem sodobnem času ne. Verjamem, da se težnje vsakokratne oblasti v delu kazenskih postopkov niso v ničemer spremenile, in bom rekel, garancije, ki jih potrebuje vsakdo, ki pride na ta način v kontakt z državo, morajo biti vedno enake, nikoli manjše. Ne bom se spuščal zdaj v ostale člene, kar se tiče pridobivanja ostalih podatkov. Tudi tam se strinjam z mnenji, nekaterimi, ki so bila danes že slišana. Verjamem, da si bomo na te pomisleke odgovorili tekom sprejemanja tega zakona, sem pa ta del izpostavil, ki se mi zdi najbolj bistven, zaradi tega ker se bojim, da bo neko hitenje v neke postopke rezultiralo, kot sem omenil že prej, to, da bodo nekatere pomembne zadeve na koncu padale lahko na Vrhovnem sodišču ali pa na Ustavnem sodišču, in se bomo na koncu tudi vprašali, kaj smo sprejemali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Torej, veliko poklicanih, malo izbranih, bi rekli temu. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik predlagatelja, torej Vlade, gospod Darko Stare, državni sekretar.
Hvala, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem! Najprej sem dolžan eno iskreno opravičilo za nepravočasen prihod na začetek te točke. Namreč, po dnevnem redu je bil začetek predviden ob 13. uri, ko smo bili obveščeni, da bo začetek predčasen, smo se takoj odzvali, vendar sem žal za eno minuto zamudil in nisem imel priložnosti v imenu predlagatelja dati uvodnega pojasnila zakona. Tako da še enkrat, opravičilo za to. Bom pa v tem trenutku povedal samo naslednje. Zakon oziroma novela zakona vsebuje 145 členov, in tako kot ste predstavniki posameznih poslanskih skupin v svojih uvodnih mnenjih, pojasnilih ugotovili, gre za pomembne spremembe in pomembne novote, ki bistveno spreminjajo položaj, predvsem pravni položaj in pravno varnost oškodovancev v kazenskem postopku v vseh fazah – tako predkazenskem, kazenskem kot v predhodnem postopku. Pomembno se spreminjajo določene organizacijske določbe, ki poenostavljajo in pospešujejo postopke, brez da bi posegale v pravni položaj in pravice strank v postopku, pomembno se olajšuje dostop do določenih podatkov vsem ljudem. Zlasti imam tu v mislih pravico oziroma njihove možnosti za dostop do podatkov o nekaznovanosti, za dostop do potrdila o dejstvu, da zoper njih ne poteka kazenskih postopek. Vse te stvari spreminjamo na način, da bodo enostavno in hitro dostopne na vseh upravnih enotah, kjer živijo, in da bodo lahko te zadeve dobivali tudi po pošti. Seveda osebno vročanje, ne tako, kot je do zdaj, da se mora za vsako tako potrdilo o postopku človek sam oglasiti na sodišču in se s tem lahko pomembno moti njegov način bivanja oziroma delo, službovanje in tako naprej. Skratka, gre za celo kopico rešitev, ki pomembno izboljšujejo položaj in možnosti ljudem, strankam v postopkih. Se je pa v bistvu tudi v fazah strokovnega usklajevanja zadeva zreducirala na šest, sedem členov, ki ste jih tudi vi, spoštovani poslanci in poslanke, danes v današnji razpravi izpostavili kot problematične, kjer ni bilo doseženo popolno soglasje, tako da kakšnega izrecnega nasprotja v zadnji fazi pred sprejetjem na Vladi v medresorskem usklajevanju ni bilo. Je bil doseženo v bistvu soglasje, bom pa seveda poskušal na čim bolj jasen način poudariti tiste stvari, ki so se mi danes zdele pomembne, zato da bo mogoče pravilno razumeti naš namen in predlagane spremembe. Iz tega razloga tudi ne bom šel zdaj v detajle vseh teh pomembnih rešitev, ki na nek način uresničujejo tudi ustavno skladnost veljavnega zakona na podlagi treh ustavnih odločb in številna priporočila varuhinje, da ne govorim tudi o priporočilih spoštovanih poslank in poslancev, ki ste jih sprejeli na odborih, bodisi za človekove pravice bodisi na odboru za pravosodje in pa, mislim da, tudi en skupni odbor je bil v lanskem letu za notranje zadeve in pravosodje, kjer je bilo sprejeto priporočilo, da se uzakoni možnost pravnega varstva in instančne presoje, kadar gre za zavržbo kazenske ovadbe, in ima oškodovanec zdaj v bistvu možnost tudi, da to svojo pravico bolj učinkovito zaščiti z notranjo presojo nadrejenega tožilca, ki je njegovo kazensko ovadbo zavrgel, da ne omenjam tudi kvalificiranih tožilcev in pa seveda priporočila komisije, preiskovalne komisije tega spoštovanega državnega zbora, ki preiskuje bančno luknjo in je priporočila Vladi, da uzakoni tudi možnost zaslišanja prič v predkazenskem postopku, kar je tudi pred vami. Skratka, gre za izraz neke politične volje, tudi v tem spoštovanem zboru, za številne predloge pravosodnih gradnikov, da ne bo nesporazuma, tožilci, sodniki, posamezni, sodišča od vrhovnega do posameznih okrožnih sodišč, posamezna okrožna državna tožilstva, varuhinjo sem že omenil, predstavniki pravne fakultete. Številne rešitve so v bistvu ali na njihovo pobudo, predlog ali pa so bile končne oblike, ki so pred vami, z njimi usklajene v polni meri oziroma skoraj v celoti. Zdaj pa da grem nazaj k temu, kar je bilo izpostavljeno kot problematično oziroma sporno tudi z ustavnopravnega vidika. Prva zadeva, ki se mi zdi pomembna za razumevanje predlaganih sprememb in pa možno tveganje, je, to lahko odločno in jasno povem, popolnoma napačna izhodiščna predpostavka, kjer so mnogi razpravljavci izhajali iz predpostavke, da se ukinja preiskava. Ta predlog zakona v nobeni določbi, v nobenem predlaganem členu ne ukinja preiskave. Vi, če pogledate trenutno veljavni Zakon o kazenskem postopku, ki je bil, kot ste že sami ugotovili, do zdaj trinajstkrat noveliran, praviloma zaradi neskladnosti z ustavo, torej po odločbah našega Ustavnega sodišča, nekajkrat pa tudi zaradi implementacije nadnacionalnih aktov, bodisi direktiv bodisi uredb Evropskega sodišča. Treba je povedati, da v tem našem kazenskopravnem sistemu urejenost postopka temelji na naši ustavi, ki v 29. členu zelo jasno določa minimalna pravna jamstva obdolžencev v kazenskem postopku. In če pogledate ureditev in strukturo našega kazenskega postopka, boste ugotovili, da imamo mi v bistvu dva tipa kazenskega postopka. Tako imenovani redni oziroma skrajšani ali sumarni kazenski postopek, ki je predviden in uzakonjen za kazniva dejanja, za katera je mogoče izreči do tri leta zaporne kazni, in tako imenovani redni kazenski postopek. Kakšna je razlika? Z vidika tudi teh razprav, ki ste jih vi izpostavili, v skrajšanem postopku, torej pri vseh kaznivih dejanjih do tri leta – in teh je v slovenski pravosodni praksi na letni ravni 6 tisoč, 6 tisoč kazenskih postopkov je skrajšanih, rednih, o katerih bom v nadaljevanju govoril, je 2 tisoč, v lanskem letu jih je bilo 2 tisoč 60, skrajšanih pa 5 tisoč 800 – sodne preiskave ni, ni možna, ni predpisana, ni predvidena. Zakaj to govorim? Zaradi tega, ker 29. člen Ustave govori o pravicah do obrambe, do poštenega postopka, do privilegija zoper samoobtožbo obdolžencev v kazenskem postopku, torej posameznikov, ki jih država preko svojih organov začne obdolževati oziroma obtoževati. Obdolženec je uporabljen v ustavi zaradi tega, ker pri nas, ko pride v primeru rednih postopkov, o katerih bom nekaj v nadaljevanju govoril, ko državni tožilec predlaga uvedbo sodne preiskave, ta osumljenec postane obdolženec, sicer pa je posameznik, ko ga državni tožilec obtožuje z obtožnim aktom bodisi v obliki obtožnega predloga v skrajšanem postopku, torej vsa kazniva dejanja do tri leta, bodisi v rednem postopku z obtožnico, postane obtoženec. V tem skrajšanem postopku, ki jih je 6 tisoč, torej dvakrat več kot rednih postopkov, lahko ugotovimo, da naš kazenskopravni sistem ni uveljavil, ne pozna in tudi ustavno ni to sporno, niti konvencijsko ne predvideva sodne preiskave. Kako se ta sodni postopek in obtoževanje začne v skrajšanem postopku? Lahko neposredno na podlagi kazenske ovadbe tožilec poda obtožni predlog ali pa pač sestavi obtožni predlog, ga posreduje sodišču in sodišče po veljavnem zakonu tega obtožnega predloga osumljencu ne posreduje v izjasnitev ali ugovor, ampak presodi, ali je sum utemeljen, in razpiše glavno obravnavo oziroma prvi narok. S tem se ta kazenski postopek začne in šele tam je teh 6 tisoč osumljencev v našem pravnem redu prvič soočenih z obtožbo in takrat v bistvu nastopijo vse te pravice in pravna jamstva, ki jih zagotavlja tudi Ustava v 29. in še nekaterih drugih členih. Torej, mi že sedaj sploh nimamo sodne preiskave predpisane za veliko večino, za dve tretjini kazenskih postopkov v našem sistemu. Ko pa gremo na redni postopek, kjer je pa predvidena oziroma možna sodna preiskava, je pa treba tudi s tega konceptualnega vidika, da ne pride do nesporazuma v tem predlaganem zakonu, povedati, da zakon za redni postopek, torej za vsa kazniva dejanja, kjer je možno izreči nad 3 leta kazni zapora, ne predvideva sodne preiskave kot obvezno praktično v nobenem primeru. Predvideva, da lahko državni tožilec za kazniva dejanja, za katera je predpisana kazen do 8 let zapora, neposredno vloži obtožnico, brez da se sooči, vpraša ali pridobi soglasje preiskovalnega sodnika, kaj šele, da bi predhodno predlagal sodno preiskavo oziroma uvedbo sodne preiskave. V primerih kaznivih dejanj, kjer je pa zagrožena kazen nad 8 let zapora, pa veljavni zakon predvideva možnost, da državni tožilec, preden gre v neposredno obtoževanje, pridobi soglasje preiskovalnega sodnika in ta ga seveda lahko da, vendar je določeno v tej situaciji, da mora preiskovalni sodnik, preden v tem primeru da soglasje, zaslišati osumljenca oziroma obtoženca. In seveda tam nastopijo vsa jamstva, ki morajo biti pošteno in dosledno in v zadostni meri učinkovito uresničena v okviru tega preiskovalnega dejanja zaslišanja, ki se opravi pred preiskovalnim sodnikom. Pod črto želim poudariti, da mi imamo sistem, v katerem sodne preiskave v veliki večini kazenskih postopkov, v dveh tretjinah, ni, v skrajšanih postopkih sploh ni možna, ni predpisana, v rednih postopkih je pa izvedena v približno 2 tisoč primerih na leto, seveda na predlog državnega tožilca. In da mi ukinjamo preiskavo, torej ne drži, niti nismo imeli tega namena. To, da je pa v bistvu v tem gradivu izrecno poudarjeno, da sledimo principu gradualnosti, postopnosti ukinjanja sodne preiskave, je pa bistven element in podlaga za to tezo v dejstvu, da omogočamo pravno urejeno možnost policiji in tožilstvu, da zaslišuje tudi priče v predkazenskem postopku. Namreč, tudi zaslišanje osumljencev je v predkazenskem postopku od leta 2004, torej že več kot 13 let, uzakonjeno in ga policija tudi prakticira. V navzočnosti odvetnika v približno 700, 800, 900 primerih na leto, sicer pa mislim, da je tudi neposrednih obtožnic, ki jih tožilstvo daje v teh rednih postopkih, približno enako število. In kot tudi tožilstvo samo pove, mislim, da se upravičeno lahko pohvali, da je njihovo obtoževanje učinkovito oziroma uspešno v več kot 85 %. Tako da s tega vidika tukaj kakšnega resnega substancialnega ali pa resnega razloga za dvom o dosedanji praksi policije in tožilstva v primeru neposrednih obtožnic v naši praksi ne najdemo. Mislim tudi, da je pomembno poudariti nekaj, da gre bolj za vprašanje kakovosti, profesionalnosti uporabe obstoječih sredstev, preiskovalnih opravil, dejanj in pa možnosti, ki jih veljavni zakon omogoča zato, da je kazenski postopek, vključno s predkazensko fazo, pošten in pa učinkovit. Torej da pride do odločitev, kakršnihkoli že – ali da se postopek ustavi, ker sum ni utemeljen, ali pa da gre obtoževanje, kjer ima tožilec dovolj podlage za obtoževanje, se pač ta postopek v čim krajšem času uvede. Predlagana rešitev ne predstavlja in ne pomeni popolnoma nič drugega kot dodatno zavezo državnemu tožilcu, da v primerih, ko predlaga uvedbo sodne preiskave, to dodatno utemelji z razlogi, zakaj ni mogel pridobiti dovolj podatkov in dokazov za to, da bi se on odločil, da bo šel v obtoževanje določenega posameznika. Namreč, namen sodne preiskave jasno določa prvi odstavek 167. člena, ki zelo jasno pove, kaj je namen. Namen je to, da državni tožilec pridobi dokaze oziroma podatke, zato da se lahko odloči, ali bo šel v obtoževanje ali ne, in pa določeni razlogi so, kadar gre za določena neponovljiva preiskovalna dejanja, ki jih v kasnejšem času ne bi bilo možno izvesti, on lahko predlaga sodno preiskavo. Vendar za ta dejanja, ki so možna, so pa v praksi zelo redka in izjemoma, je bil že v letu 2004 v Državnem zboru uzakonjen 165.a člen, ki govori o tako imenovanih predhodnih preiskovalnih dejanjih, ravno zaradi konkretizacije ekonomičnosti kazenskega postopka, da če je treba zaslišati, ne vem, eno pričo, sploh ko gre za posebne kategorije oškodovancev prič, torej, ne vem, žrtve spolnega nasilja, ki so mladoletne, otroci in podobno. Ker ta veljavni zakon že izrecno prepoveduje ponovno zaslišanje na glavni obravnavi zaradi izogibanja sekundarni viktimizaciji oziroma ponovni viktimizaciji, to ponovno zaslišanje ni predvideno, je na razpolago mehanizem 165.a člena že od leta 2004. Vendar se ta mehanizem ne uporablja, ker se je uveljavila neka praksa, da se ga ne uporablja. Jaz se zdaj ne bom spuščal v razloge in motive, dejstvo je, da imamo v našem sistemu to vgrajeno. Je pa nastala nova okoliščina, ki je bila pomemben razlog za to, da mi na ta način instrukcijsko spodbujamo državno tožilstvo, da predhodno uporabi vse možne ukrepe, vključno s preiskovalnim dejanjem iz 165.a člena, preden obremenjuje sistem s sodno preiskavo. Ker namreč moramo vedeti še nekaj. Ta inkvizicijski element našega kazenskega postopka se nanaša na sodišče, ker tukaj v bistvu sodišče, preiskovalni sodnik prevzame vlogo preiskovalca in ugotavlja nekaj, kar je funkcija organov odkrivanja in pa državnega tožilstva. In državno tožilstvo, to govorijo tudi eminentni teoretiki in pa praktiki v tem našem obdobju kazenskopravne prakse od osamosvojitve naprej, da je žal psihološki odnos tožilcev do preiskovalnih sodnikov, kot da so to njihovi pomočniki. In potem se zgodi, da ko dobijo ovadbo, jo preprosto posredujejo v preiskavo in zadeva se potem preiskuje relativno dolgo. Pa ne zaradi tega, ker bi bila sama po sebi tako zahtevna ali pa bi bilo toliko preiskovalnih opravil, ampak zaradi tega, ker je približno 80 % časa porabljenega za vročanje dokumentov. Vedeti morate, da ko tožilec predlaga preiskavo, jo seveda morajo vsi obdolženci, če jih je več, dobiti in dokler zadnji tega ne sprejme, zadeva ni pravnomočno uvedena. Potem imajo na to seveda ugovor, na kar ga, kot sem prej rekel, v skrajšanem postopku noben obdolženec nima, in potem se lahko na ta ugovor, če ga zavrne preiskovalni sodnik, pritožijo. To gre spet na višje sodišče in je spet vročanje in pri organiziranem kriminalu, zahtevnem kriminalu, tam, kjer je več obdolžencev, nekateri so tudi iz tujine, veste, da lahko traja zelo dolgo, da neka sodna preiskava sploh postane pravnomočna oziroma da je uvedena. Potem se tu kažejo tudi analitični podatki. V veliki večini sodnih preiskav se ponovno zasliši osumljenca in pa oškodovanca kot pričo, pa v 10 % je kot preiskovalno dejanje predlagano sodno izvedeništvo. Vse to bi lahko tožilec že ob veljavnem pravnem redu uporabil na podlagi 165.a člena in bi imel dovolj podlage za to, da bi se odločil, ali je obtoževanje oziroma dokazna podlaga za obtoževanje zadostna ali ne. To je tudi njegova pozitivna obveznost kot državnega organa, ki izhaja iz naše ustave. In to, da je to pozitivna obveznost tako organa odkrivanja kot državnega tožilca, da uporabi vse možne ukrepe, vsa razpoložljiva preiskovalna sredstva, zakonita, seveda, po ZKP, v najkrajšem možnem času, je sodišče zapisalo leta 2014 v svoji odločbi, kjer je definiralo merilo personalnega preiskovalca, ki zajema tožilce in pa seveda tudi policiste, ker je nedopustno, tako z vidika obdolženca kot z vidika oškodovancev, da neka preiskava ali pa predkazenski postopek traja 3, 4, 5, 6, 7 let. To je preprosto nesprejemljivo in zaradi te dolgotrajnosti je kršena pravica ljudi, primarno seveda oškodovancev, absolutno, ne bom nič podrejal, prirejeno tudi vseh obdolžencev v teh postopkih, da država ne odloči v razumnem roku, čeprav ima vsa sredstva, da bi to lahko naredila. In s tem je kršena pravica iz 34. in 35. člena Ustave vsakemu, ki je stranka oziroma udeleženec v takem kazenskem postopku, ki traja nerazumno in brez potrebe dolgo. Hkrati pa naše ustavno sodišče leta 2014 ugotavlja, da tako v bistvu neučinkovito postopanje in neuporaba razpoložljivih procesnih orodij vzbujata nezaupanje in krepita nezaupanje v pravno državo, kar ima seveda zelo škodljive posledice, ampak to je manj pomembno kot posledice, ki se nanašajo na dva posameznika, bodisi obdolženca bodisi oškodovanca v takih postopkih. Naš predlog torej ne ukinja sodne preiskave, je ne omejuje, ampak samo terja, da mora tožilec, ko predlaga uvedbo sodne preiskave, obrazložiti, zakaj ni mogel zbrati dokazov in podatkov z razpoložljivimi dokaznimi sredstvi oziroma preiskovalnimi ukrepi in preiskovalnimi dejanji, ki jih zakon že sedaj uveljavlja. To ugotavlja tudi Ustavno sodišče. To je pomembna stvar in se mi zdi, da ne ukinjamo, ampak instrukcijsko zavezujemo tožilca, ki je državni organ, da pojasni preiskovalnemu sodniku, zakaj je potrebna sodna preiskava, ne da je to v bistvu avtomatizem. Kar se tiče drugega sklopa izpostavljenih dvomov in pa možnih tveganj, se je nanašal na tako imenovane prometne podatke, kar je izpostavil spoštovani poslanec dr. Gorenak. Tukaj je treba najprej povedati, da veljavna ureditev, ureditev v 149.b členu ZKP, ne govori o nobenem katalogu kaznivih dejanj, ampak je pogoj za to, da lahko policija ali pa državno tožilstvo na predlog preiskovalnemu sodniku dobi odredbo za pridobitev prometnih podatkov, lahko to dobi za katerokoli uradno pregonljivo kaznivo dejanje. Se pravi, samo da gre za uradno pregonljivo kaznivo dejanje, lahko te podatke dobi. Kaj smo zdaj mi naredili? Mi smo zdaj z vidika odločbe Ustavnega sodišča, ki se sicer nanaša na Zakon o elektronskih komunikacijah in govori, da določbe Zakona o elektronskih komunikacijah, ki urejajo in zavezujejo operaterje, da hranijo določen čas določene prometne podatke, niso skladne z ustavo, ker je nesorazmerno veliko podatkov in ni dosledno upoštevan namen zbiranja teh oziroma hrambe podatkov, ki naj bi bil omejen samo za potrebe kazenskega postopka. To, kar govori tudi v bistvu Ustava v 37. členu, ki določa pogoje, kdaj in kako se lahko poseže v komunikacijsko zasebnost. Mi torej ožimo obseg teh podatkov s predlagano rešitvijo v smeri in v skladu z zelo zniansirano ureditvijo, ki jo predlaga in na nek način določa gabarite Ustavno sodišče v svoji odločbi, in sicer za Zakon o elektronskih komunikacijah. Kar se pa tiče stopnje dokaznega standarda, je pa z vidika ZKP ostal nespremenjen. Že v zdaj veljavnem 149.b členu je za vsa kazniva dejanja, uradno pregonljiva, torej ne kataloška, kar mi zdaj omejujemo, standard razlog za sum. Torej najnižji dokazni standard, kar ima seveda svojo logiko. Zakaj? Ker faza odkrivanja, predkazenski postopek je faza odkrivanja in ustreznega zakonitega zavarovanja dokazov. To ni obtoževanje. In vi ne morete v tej fazi imeti enakega standarda, kot ga potrebujete za sodno preiskavo oziroma obdolžitev, kjer mora biti že utemeljen sum. Torej, najvišji dokazni standard, da se bodisi uvede preiskava bodisi začne obtožba oziroma glavna obravnava na sodišču. Namreč, zbiranje teh podatkov v tej fazi je namenjeno odkrivanju dokazov, zavarovanju dokazov in zaradi tega je tudi logika notranjega stopnjevanja dokaznih standardov urejena v našem ZKP tako, kot je. Mi imamo pač dokazne standarde izražene v obliki nedoločnih pojmov, razlog za sum, utemeljen razlog za sum in utemeljen sum, ampak v bistvu gre za obseg, kakovost in količino podatkov, ki pač odločevalca prepričujejo, da je nekdo z veliko verjetnostjo storil kaznivo dejanje oziroma da se je kaznivo dejanje zgodilo. To so nedoločni pravni pojmi in so vedno odvisni od konkretnih podatkov, njihove kakovosti in količine oziroma obsega. In to je vedno v presoji vsakega odločevalca, v tem primeru sodnika, posebej. Kar se tiče razprave, ki jo je imel spoštovani poslanec Gorenak, ki je izpostavil možno tveganje, da je zdaj predvideno, ker so tudi operaterji se odzvali v dopisu in predlagali neke amandmaje, da oni niso dolžni oziroma odgovorni za to, da presojajo, ali je neka zahteva zakonita ali ne, in potem to pošiljajo sodišču oziroma sodniku, ne pa tožilstvu ali policiji. Jaz sem prepričan, se pa opravičujem, če se motim, ampak prepričan sem, da je poslanec Gorenak v bistvu pomešal določbe 149.b člena in 149.č člena. Zakaj? 149.b člen govori o prometnih podatkih, ki jih lahko tožilstvo ali policija dobi izključno na podlagi odredbe sodišča, medtem ko 149.č člen pa govori o tako imenovanih naročniških podatkih. In dolgo časa je bila v praksi dilema, ker so operaterji zavračali policiji in tožilstvu podatke o naročnikih, ki niso želeli biti objavljeni v imenikih, torej teh tajnih naročnikih, kar pa ni komunikacijska tajnost, ampak je informacijska in ne uživa varstva, kot določa 37. člen Ustave, da je za to treba imeti odredbo sodišča. Ampak 38. člen Ustave, ki govori o informacijski zasebnosti, torej o varstvu osebnih podatkov, določa, da morajo biti pogoji določeni z zakonom. In 149.b člen že od leta, ne vem, 10 in več let zelo jasno določa, da kar zadeva naročniške podatke, torej da je Dare Stare imetnik telefona, vendar nisem želel, da je to objavljeno v javnem imeniku, lahko policija in državno tožilstvo, če je podan razlog za sum, to dobita na svojo zahtevo. Ta sprememba oziroma dodatna kavtela, ki nalaga, kar se je v praksi že zgodilo. Če bi pa policija ali tožilstvo zahtevalo po tej določbi č, kar je imel verjetno gospod Gorenak v mislih, prometne podatke, ne pa naročniških, v tem primeru je predvideno, da operater – ne, da to zavrne, ker bi tako v bistvu degradirali oblastno funkcijo državnih organov, ampak da – to posreduje sodišču in ono presodi, ali je to zakonito ali ni. Ker sodnik pa tako ali tako lahko dovoli oziroma odredi. To se ne nanaša na zavračanje zahtev sodišča, ker vemo, da moramo v demokratični pravni ureditvi, taki, kot je naša, odločbe in odredbe sodišč vsi državni organi, absolutno tudi operaterji, spoštovati in jih je nemogoče in se jih ne sme zavračati, čeprav se je tudi to že v praksi zgodilo, in to prav v kazenskih postopkih. Tukaj gre po mojem mnenju za nesporazum in ne vidimo nobene posebne potrebe, da bi to urejali, ker je to dodatno pravno varstvo za osumljenca in kasneje seveda za obdolženca, če pride do nadaljnjih faz kazenskega postopka. V razpravi so bili izraženi pomisleki tudi o načinu ureditve zaslišanja osumljenca. Zaslišanje osumljenca imamo uzakonjeno že od leta 2004 in zato želim pojasniti razliko in povedati, zakaj mi želimo narediti našo policijo in pa tožilstvo primerljiva z vsemi evropskimi državami, ker mi smo zdaj edini, ki tega nimamo na ta način urejenega. Preprosto je dejstvo, da je treba razlikovati med tako imenovanimi spoznavnimi dokazi, ki jih policija in tožilstvo pridobivata v predkazenskem postopku in so lahko tovrstni uradni zaznamki, zapisniki, izjave občanov, osumljencev in tako naprej, potencialnih prič, podlaga za neke odločitve, recimo preiskovalnega sodnika, pa ne nujno v sodni preiskavi, ampak recimo, ko odreja prikrite ukrepe, ko odreja hišne preiskave, ko odreja rekonstrukcijo, ko odreja druga preiskovalna dejanja izven sodne preiskave. Seveda so za tovrstna preiskovalna dejanja predvideni standardi, pri hišni preiskavi je standard, da je velika verjetnost, da se bodo našli sledovi ali pa predmeti v zvezi s kaznivim dejanjem. In vse to je substancirano s temi dokumenti, kar pa ne pomeni, da se na tovrstne dokumente lahko, potem ko pride do sojenja, sodna odločitev opre. To je pa bistvena razlika. Ker da se to lahko zgodi, mora imeti preiskovalno dejanje tako imenovano procesno formalno obliko in mora biti protokolirano z zapisnikom. In kakšno imamo zdaj mi ureditev? Mi imamo zdaj ureditev, da smo omogočili leta 2004, da v bistvu odvetniki razpolagajo z dokaznimi viri. Ker ko je nekdo osumljen kaznivega dejanja, ga policija povabi na razgovor, dolžna ga je poučiti o njegovih pravicah, med katere absolutno sodi tudi pravica do odvetnika, ki si ga svobodno izbere, ampak praviloma, v 18 tisoč primerih osumljencev na letni ravni – to je približna številka, toliko osumljencev vsako leto policija fizično obravnava za lahko več kaznivih dejanj enega, ampak fizično 18 tisoč osumljencev – seveda odvetnik ne pride. Zaradi tega, ker s tem potem on doseže, da to ne more biti formalnopravno dokazno sredstvo. Je pa že leta 2005 in kasneje 2008 Vrhovno sodišče zelo jasno povedalo v enem svojem judikatu – ki je skladen z judikaturo Evropskega sodišča, to smo tudi v gradivu napovedali – da so ti uradni zaznamki ali pa UZ o izjavi zaslišanja osumljenca, ko ni navzoč odvetnik, ali pa uradni zaznamki UZ o izjavah oziroma zbranih obvestilih od občanov, ki potem lahko v naslednji fazi dobijo status priče na sodišču, sestavni del spisa in se odločitve sodišča v predhodni fazi, ali je to v priporu, preiskovalnih ukrepih, prikritih ukrepih, tako kot sem prej povedal, zakonito in pravilno se lahko odločitve sodnika na to nanašajo. Ne more se pa na to opirati sodba, če ni zadeva formalnopravno urejena v obliki zapisniško protokoliranega preiskovalnega dejanja. To je forma. Kar je pa zdaj še bolj pomembno, glede tveganj. Rad bi še enkrat ozavestil, zdaj se pogovarjamo o tistem majhnem številu kazenskih postopkov in potencialnih sodnih preiskav, vemo pa, da imamo zraven v tem istem sistemu 6 tisoč kazenskih postopkov, ko sploh ne pride do preiskovalnega sodnika, ne pride do sodne preiskave, ker pač ni predpisana in ni mogoča. Vsi dokazi, ki postanejo kot dokaz podlaga za to, da se sodba ali posamezna sodna odločitev na njih opre, ali je to UZ o izjavi občana ali je to UZ o izjavi osumljenca ali pa zapisnik o zaslišanju osumljenca, so podvrženi načelu proste presoje dokazov, kar je absolutna pravica in izključna pravica sodnika. Sodnik je v našem sistemu omejen v tej pravici proste presoje dokazov samo z načelom izključenosti oziroma ekskluzije, kot se reče malo bolj učeno, konkretiziranim v 83. členu in pa z 18. členom, s tako imenovano dokazno prepovedjo, kjer piše, da če je bil nek dokaz ali pa podatek ali pa dokument pridobljen v nasprotju z določili Zakona o kazenskem postopku ali pa s kršitvijo človekovih pravic, se odločitev ne sme opreti na to. To je pa pozitivna obveznost in dolžnost, in to se pričakuje od vsakega sodnika, ker je on garant zakonitosti postopka in pa spoštovanja človekovih pravic. Od ESČP do ustave in seveda vseh konkretiziranih pravic in kavtel v ZKP, da on presoja, kaj bo uporabil. Mi v Republiki Sloveniji smo edina policija pa državno tožilstvo, ki teh možnosti nima. Tukaj se sedaj prikaže to, kot da se nekaj ukinja, bistveno spreminja. Ne. Mi dvigujemo pravni standard in želimo okrepiti pravni položaj in pravno varstvo tako obdolženca kot seveda tudi organov, ker v tistih primerih, ko je zadeva posneta, je pač malce bolj kvalitetno fiksirana in se vidi, kaj se je dogajalo na nekem pogovoru oziroma zaslišanju, ki se običajno dogaja za zaprtimi vrati v policijskih prostorih. Težko si predstavljam in tudi, kar imamo izkušenj – moje prejšnje že, ko sem bil 26 let v kriminalistični policiji, pa zdaj v zadnjem obdobju, zadnjih šest, sedem let, ko sem bil v stiku s tujimi pravosodnimi organi, pa zadnji obiski, ki jih je že minister večkrat omenil – se vsi samo čudijo, kako je mogoče, da slovenska policija in tožilstvo nimata takih možnosti, da se na tak način zavarujejo pridobljeni podatki in dokazi, saj gre vendar za državne organe, ki so profesionalni, ki so ustanovljeni samo za to in so dolžni spoštovati. Kadar pa pride do kršitve, je pa seveda to sankcionirano. Ampak ko se dela sistem, ne moreš anticipirati, da vsi kršijo zakone, ampak moraš predvideti ustrezne sankcije, če jih kakšen posameznik v taki množici krši. To je, mislim da, pristop, ki je uveljavljen po celi Evropi, in ne more izjema postavljati sistema, ampak se pač izjemo uredi na izjemen način, če se ta pojavi. S tega vidika sem hotel opozoriti, da se je v teh razpravah izpostavila neka izhodiščna predpostavka, ki v resnici ne drži. Ne ukinjamo preiskave, ampak zahtevamo od tožilca, da pove sodniku, zakaj predlaga uvedbo sodne preiskave, zakaj ni uporabil vsega tega, kar je dolžan, kar je Ustavno sodišče že 2014 reklo. In sodnik bo presodil. To, kar so tudi tožilci v tem strokovnem usklajevanju zelo pogosto izpostavili, pa tudi, mislim da, spoštovani poslanec Zorčič, da se s tem zdaj, s to predlagano ureditvijo, poveča tveganje, da bodo zadeve na sodiščih padle – že prej sem rekel, da trenutno v tem sistemu lahko tožilci že, brez da sodnika vprašajo, brez da predlagajo preiskavo, obtožijo vse osumljence, če je za kaznivo dejanje predpisana kazen do 8 let. Če je nad 8 let, ne potrebuje sodne preiskave, samo soglasje. 800 primerov na leto je, da oni neposredno obtožujejo v teh rednih postopkih, in v 85 % so uspešni. Torej, oni zelo substancirano, kvalitetno v teh primerih zberejo dokaze. V številnih drugih, ko gre pa – in to je zanimivo, to je pa takrat, ko gre za gospodarski kriminal, čeprav v bistvu pri gospodarskem kriminalu ni problem tako kot pri ropu ali pa posilstvu ali pa umoru, da največ časa v predkazenskem postopku organi porabijo, da odkrijejo, kdo je sploh osumljenec, tu se že takoj ve in gre načeloma samo za listinske dokaze in pa tiste podatke, ki v bistvu substancirajo krivdo, da je nekdo to naredil naklepoma, namenoma in tako naprej. Ne, tukaj pa trajajo zadeve po šest, sedem let in tako naprej. In to je nedopustno. To je reklo tudi Ustavno sodišče. Ni nobenega razumnega razloga. Tudi če pogledate vse notranje akte tožilstva že od, ne vem, 2004, oni imajo notranje instrukcijske roke predpisane, da mora tožilec odločiti o zadevi, ne vem, v 90 dneh, ali ja ali ne, ali pa sprovesti neke ukrepe. Lahko potem podaljša na 120 dni. V skrajšanem postopku, če gledate tam določbe od 432 do 434, torej te, ki jih je 6 tisoč na letni ravni, največ v slovenskem kazenskem pravosodju, je predpisano, da če tožilec ne poda obtožilnega predloga v 30 dneh, lahko oškodovanec sam vstopi. Kar je logično. To je konkretizacija pozitivne obveznosti države in njenih organov, da v čim krajšem možnem času sprejmejo odločitev, pa kakršnokoli že. Ker je nedopustno, da nad nekom visi Damoklejev meč sedem let, pa se ne ve, ali bo ovadba ali bo obtožba ali ne bo, da ne govorim o oškodovancih, ki ne pridejo do tistega pravičnega zadoščenja. Včasih imam slab občutek, ko se v strokovni javnosti pogovarjamo, ko ne morem verjeti, da nekdo lahko tako zamenja tezo, da govori v izhodišču o nečem, kar sploh ni predmet ali predlagane rešitve ali pa debate. Mi imamo zdaj ta primer in mi smo prepričani, da če se preprosto nič ne zgodi, je status quo in vsem vse paše. Ampak to stanje ni dobro, to stanje ni slabo, je pa lahko pomembno boljše. In vsi ti predlagani ukrepi in rešitve so namenjeni temu, da se stvari še izboljšajo. Trend je dober in ni nobenih ovir, procesnih razlogov, da ne bi bil še boljši. To je tudi konkretizacija ekonomičnosti postopka. Tudi za davkoplačevalce je drago, če grem malo bolj v širši aspekt, ne samo za udeležence, da toliko časa trajajo ti postopki in da se istovrstna opravila v treh fazah v bistvu ponovijo. To je nepotrebno in je v bistvu prevečkrat škodljivo na škodo pravic udeležencev v postopku. Kar se tiče teh konkretnih zadev pa izhodiščnih predpostavk v razpravi, bi res želel, tudi če jaz nisem zdaj bil dovolj razumljiv, jasen, prosim za vprašanja. Po najboljših močeh bova s spoštovanim kolegom to poskušala pojasniti in zelo podrobno obrazložiti namen in pomen posameznih določb. In da ne bom predolg, mogoče sem kakšno vprašanje, ko sem poskusil povzeti [[…]], recimo spoštovani gospod Dobovšek, on je začel v svojem nastopu pavšalno, da mi zdaj ukinjamo dokazne standarde oziroma da ni nobenih dokaznih standardov. Mi se v to sploh ne spuščamo. Dokazni standardi so urejeni v ZKP, so taki, kot so, jih ne spreminjamo, ampak urejamo samo tiste določbe in ukrepe. Če govorim samo o tem ožjem delu, kar je bilo najbolj problematizirano, torej zaslišanje prič, osumljencev in ta dolžnost tožilca, da pojasni preiskovalnemu sodniku, zakaj predlaga, ne samo to, da predlaga uvedbo sodne preiskave; v ničemer ne posegajo in ne spreminjajo tako imenovanih dokaznih standardov. Te teze v bistvu sploh nisem razumel in jo tudi težko komentiram; ni pa možno, da bi zdaj skomunicirala, če je imel kaj drugega v mislih. Skratka, rad bi še enkrat ozavestil, 145 členov ima ta novela. 120 se jih nanaša na izboljšanje pravnega položaja vseh strank v postopku; osumljenca, obdolženca v naslednji fazi, da ne govorim o številu členov, ki jih ne vem na pamet, ampak lahko verjamete, da jih je sigurno več kot 30 povezanih z okrepitvijo pravnega položaja zaradi spremembe paradigme odnosa do oškodovancev. In mi smo ena izmed tistih držav, ki smo spet, tako kot vedno, prisiljeni z direktivo Evropske komisije oziroma parlamenta in Sveta nekaj implementirati v naš zakon, kar bi po naravi stvari – in to se dogaja recimo na Škotskem, na Irskem, v Angliji – pričakoval od organov. Težko si predstavljam, da tožilec prvič sreča oškodovanca pred sodiščem na glavni obravnavi, sploh če gre za kazniva dejanja zoper življenje in telo, spolne delikte in tako naprej. Ali ni nekaj najbolj naravnega in normalnega, da ima nekdo, ki zastopa najprej primarno javni interes, ki ga izraža Kazenski zakonik, posredno je pa on tudi zagovornik vsakega oškodovanca posebej, ki je bil prizadet, nek stik, da je nek input, neka informacija o verodostojnosti, o tem, kaj se dogaja, da lažje substancira obtožno podlago?! Ne, mi moramo vse te zadeve nekako vsiliti s predpisi. Nekje je to samoumevno. Ne rabijo take direktive, so to že imeli vse v praksi operacionalizirano. Mi pa v bistvu vse v zadnjem trenutku in nekako je to težko sprejemljivo za marsikoga, ker posledično pomeni večjo transparentnost, večjo odgovornost, večjo skrb. To marsikomu ni po godu, je mogoče lažje preživeti ali pa delati na način, kot se je do zdaj, ki – da ne bo nesporazuma – ni slab; ampak je lahko pomembno boljši. Motiv za to, da je boljši, so ljudje, stranke v postopku, oškodovanci, obdolženci, tega se je treba vedno zavedati. In zelo toplo priporočam za tiste, ki morda te odločbe Ustavnega sodišča iz 2014–2015 še niste prebrali, je navedena tudi v našem gradivu, kaj je v bistvu pozitivna obveznost nas – državnih organov, še posebej v tem primeru organov odkrivanja in pregona. Mislim, da bi bila velika škoda, če tega zakona ne bi podprli, ker, kot rečeno, 95 % rešitev pomeni uresničitev ali pa implementacijo direktive o žrtvah, ki pomembno izboljšuje položaj vseh oškodovancev, pomeni številna priporočila varuhinje, ki jih je dala z namenom, da se izboljšuje položaj obdolžencev in oškodovancev v vseh fazah postopka. Je tudi podlaga za rešitve, kot sem omenil, vaše delo, vaša priporočila posameznih odborov, vključno s preiskovalno komisijo gospoda Logarja, kjer so predlagali tudi možna zaslišanja prič in tako naprej. In to so možnosti, to niso obligacije, to je tisto, kot je reklo, če boste prebrali, Ustavno sodišče, da odgovornost organov odkrivanja pregona je njihova avtonomna pravica in dolžnost, da tempo, obseg, število, vrsto preiskovalnih ukrepov izbirajo sami. To je njihova avtonomija. Ampak vse in s ciljem in prizadevanji, da so učinkoviti, da pride do odločitve tožilca –ni podlage, zavržem; ali pa da pride do odločitve – je podlaga, obtožujem v čim krajšem možnem času. Naše predlagane rešitve pomenijo konkretizacijo tega, nič drugega. Ne ukinjamo preiskave, samo spodbujamo bolj učinkovito in bolj ekonomično delo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi razpravljavci ste dobili besedo. Ali želi še kdo razpravljati po 71. členu Poslovnika, ki omogoča še 5 minut za vsakega. Prosim za prijavo. Gospod Igor Zorčič, izvolite.
Hvala za besedo. Gospod državni sekretar, vi ste lepo opisali predlagane rešitve. Jaz se v veliki meri, kar se samega opisa in ustroja tega kazenskega postopka tiče, strinjam z vami; imam pa še vedno določene pomisleke, pa jaz ne izhajam iz tega, da bi očital zakonu, da ukinja kazensko preiskavo, čeprav de facto imam občutek, da jo. To pa zaradi tega, ker se bodo tožilci in verjetno tudi policija dogovorili, jaz ne vem, kakšno prakso bo zadeva prinesla, možnost imajo oboji; bodo v veliki meri uporabljali 148.a in 148.b člen – zaslišanje prič in zaslišanje osumljenca; in to bo podlaga za to, da se bodo bistveno manj uporabljale določbe o preiskavi. Verjamem, da bo zaradi tega kakšna neposredna preiskava več, ampak to niti ni tako bistveno kot to, da se to zaslišanje uporabi kot dokaz bodisi pri preiskavi bodisi na glavni obravnavi. In problem tega dokaza je v tem, sploh tistega, ki v skladu s 148.c členom pravi tako: Sodišče sme opreti sodbo na izpovedbo osumljenca, če je pridobljena v skladu s 148.a členom tega zakona, samo če je bil pri zaslišanju navzoč zagovornik – to je nekako tako, kot imamo doslej urejeno –, ali če je bilo zaslišanje brez navzočnosti zagovornika zvočno in slikovno posneto, skupaj s pravnim poukom iz četrtega odstavka 148.a člena tega zakona, in izjavo osumljenca, da ga je razumel, ter njegovo izjavo glede pravice do zagovornika. Meni se ta del zdi najbolj problematičen, da se bo gledalo neke posnetke, kjer osumljenec nekaj priznava, to njegovo priznanje bo imelo bistveno bolj daljnosežne posledice, kot se nam zdaj zdi; pa ne mislim na samo vsebino sodbe, ampak tudi za izvajanje drugih procesnih dejanj. In na koncu bo obramba ali pa tudi osumljenec sam lahko izpovedal, da je bil v takšno izpoved na takšen ali drugačen način prisiljen. Jaz ne izključujem možnosti glede na vso sodno prakso, ki ni nastala samo v Republiki Sloveniji, ampak v Ameriki z raznoraznimi procesi, da tukaj pač ni teh zagotovil, ki jih nudi sam zagovornik. In to je moj problem v tej luči, da si bodo nekateri lahko privoščili tega zagovornika, nekateri pa bodo samo snemani. To je moj pomislek, vsi ostali pa izvirajo potem iz tega, kaj se bo potem s tem dokazom nadalje dogajalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod državni sekretar Darko Stare, izvolite.
Hvala za to dodatno vprašanje oziroma komentar, spoštovani poslanec. Jaz prej nisem želel iti v to pravniško debato in diskurz, ampak bi glede na vašo dilemo rad zdaj nekaj posebej izpostavil. Kot prvo, 148.c člen, ki ga omenjate, govori o dokazni vrednosti dokazov oziroma zapisnikov z zaslišanja osumljenca in priče. Priče policija in tožilstvo ne moreta zaslišati v smislu procesno, formalno veljavnega dokaza, če priča ni za to, če ne da soglasja. To je prvo. Skratka, razpolagalno pravico ima občan oziroma potencialna priča. Kar se pa tiče osumljenca, je pa pomembno v prvem odstavku tega člena, ki ste ga citirali, da ne morejo opreti sodbe na tako zaslišanje osumljenca, ker, kot je tudi zelo konkretno opisano, namreč vi veste, da je bistvena prvina poštenega postopka načelo neposrednosti in ustnosti. In ko pride do glavne obravnave, torej do sojenja, mora biti osumljenec zaslišan pred senatom oziroma pred sodiščem. V primerih, ko ni bilo možnosti navzkrižnega zaslišanja, v nobenem primeru takšno zaslišanje v neki predhodni fazi ni možno, da bi lahko bila ustrezna podlaga za odločitev sodišča. Ampak, kot rečeno, nad vsem tem je sodnik in sodišče, senat, ki presoja o vrednosti, o verodostojnosti. Ta zapisniška protokolacija osumljenca v tej fazi pomeni samo višjo stopnjo fiksacije nekega potencialnega dokaza, o čemer razsoja in presoja sodišče, in večjo možnost sodišča, da ugotavlja tudi verodostojnost izjav posameznih udeležencev, v tem primeru osumljenca v predkazenskem postopku. Tukaj ne gre za nobeno prejudiciranje, da to pa je dokaz. Vedno je lahko, če tako presodi sodišče. Veste pa, da sodnik mora soditi po zakonu in Ustavi. In če je po njegovem prepričanju nekaj neustrezno, tega pač ne more uporabiti. Ampak v vsaki nadaljnji fazi mora priti do možnosti navzkrižnega zaslišanja, drugače takšno zaslišanje ni uporabno in se ne sme uporabljati. Še nekaj bi rad povedal. Da ta možnost in bistveno boljši pravni položaj osumljencev po predlagani rešitvi, po našem prepričanju, bo v prihodnje, če boste to rešitev oziroma ta predlagan zakon sprejeli, je tudi v dejstvu, da če se bo povečalo število tako imenovanih predhodnih preiskovalnih dejanj – to, kar od leta 2004 ne uporabljajo, je pa bilo z istim namenom in ciljem 2004 uzakonjeno, vendar tožilci tega ne uporabljajo –, ta predhodna preiskovalna dejanja, zaslišanja, izvedeništva prič, osumljenca, kogarkoli, opravlja preiskovalni sodnik; predlaga samo tožilec. Pri preiskovalnem sodniku je pa v bistvu spet dodatno, zdaj se opravičujem, pravniško 178. člen. Tam lahko vsi prisotni, in tam ima pravico biti prisoten kdorkoli, tudi pri drugih preiskovalnih dejanjih, predlagajo izvajanje dokazov in sprotno zaslišanje nekoga in tako naprej. Če pogledate cel 178. člen, deveti velja za preiskavo in se smiselno uporablja v celoti tudi, če gre za posamična preiskovalna dejanja, ki so opravljena izven preiskave oziroma pred uvedbo sodne preiskave. Iz tega normativnega vidika so zagotovljene vse kavtele za pošteno sojenje in pošteno izvedbo posameznih dejanj in preiskovalnih dejanj, ki so protokolirana v zapisnikih, postanejo dokazno sredstvo; samo uporabljajo se ne. Jaz zelo pogosto, pa se ne rad ponavljam, rečem – kaj ti pomaga, če imaš polno garažo izvrstnega, najsodobnejšega orodja, pa če tisti, ki v tej delavnici dela, ne ve, čemu kaj služi, pa še vedno žaga na roke, čeprav ima tam najsodobnejša sredstva, ki lahko to naredijo bolj učinkovito in hitreje. Razumete to prispodobo?! Želim samo povedati, da mi imamo že vse to uzakonjeno, samo se ne uporablja, ker dostikrat, pa nočem posploševati, ampak očitno je po številkah najlažje dati zadevo v preiskavo in potem živeti v neki utvari, da bo nek preiskovalni sodnik v šestih mesecih, kar je instrukcijski rok po ZKP, toliko lahko traja preiskava, vemo pa, da v praksi trajajo še pa še dolgo, to naredil; kar prej dvajset kriminalistov in pet tožilcev v petih letih ni moglo sešteti, pa je to njihova osnovna funkcija. Funkcija sodnika je, da je garant, zato on presoja, a so izpolnjeni dokazni standardni pogoji. Psihološki odnos med tožilcem in sodnikom [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Stare, ne gre več v eter. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 2.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam 11. točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREPREČEVANJU OMEJEVANJA KONKURENCE PO SKRAJŠANEM POSTOPKU Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospe Evi Štravs Podlogar. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci, lep pozdrav in hvala za možnost, da predstavimo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence. Pred vami je predlog zakona, ki nadgrajuje veljavni zakon o preprečevanju omejevanja konkurence s pravili evropske direktive 2014/104/EU v nekaterih pravilih, ki urejajo odškodninske tožbe zaradi kršitev konkurenčnega prava. Vlada Republike Slovenije je 2. marca letos določila besedilo zakona in ga posredovala Državnemu zboru Republike Slovenije v sprejetje po skrajšanem postopku. Predlaga se sprejetje dopolnitve zakona, s katerim se dopolnjuje veljavno zakonodajo z nekaterimi pravili za odškodninske zahtevke zaradi kršitev konkurenčnega prava. Menimo, da smo pripravili zakon, ki bo zagotavljal visoko raven varstva konkurence, ne da bi gospodarstvu nalagali nepotrebna dodatna bremena. Vlada Republike Slovenije se zaveda, kako pomembno je, da je zakon, ki je pred vami, zaradi svoje tematike usklajen s strokovno javnostjo. Zato je bil osnutek zakona, ki smo ga pripravili v sodelovanju z Javno agencijo za varstvo konkurence, večkrat predstavljen različni strokovni javnosti, Odvetniški zbornici Slovenije, Gospodarski zbornici Slovenije, sodiščem in pravnim fakultetam. Ključni cilj, ki ga zasleduje predlog zakona, je okrepiti politiko varstva konkurence, in sicer tako, da se zagotovi bolj učinkovito uveljavljanje odškodnin od kršiteljev konkurenčnega prava. Kot je večkrat poudarilo Sodišče Evropske unije, tudi vlaganje zasebnih odškodninskih tožb zoper kršitelje krepi politiko varstva konkurence, ker odvrača podjetja od sodelovanja v prepovedanih kartelih in od zlorab prevladujočega položaja. Spoštovani predsednik, cenjeni poslanke in poslanci, dovolite mi, da vam še pojasnim, kako in kdo v Sloveniji zagotavlja varstvo konkurence. Varstvo konkurence se zagotavlja v javnopravnih in zasebnopravnih postopkih. Javnopravno varstvo izvajata Evropska komisija in Javna agencija Republike Slovenije za varstvo konkurence. Vendar javnopravno varstvo konkurence ni namenjeno neposrednemu varstvu konkurenčnih podjetjih in potrošnikov. Podjetja in posamezniki, ki utrpijo škodo zaradi kršitev konkurenčnega prava, morajo to škodo uveljaviti pred sodišči v civilnih postopkih. Namen tega zakona je zagotoviti učinkovito uveljavljanje pravice do povrnitve škode, ki je nastala zaradi kršitev konkurenčnega prava. Tako s predlogom zakona nismo zasledovali le cilja pravilnega prenosa Direktive 2014/104/EU, ampak tudi cilj, da se zagotovi čim bolj učinkovito zasebnopravno izvajanje konkurenčnega prava, ker pravica do povrnitve škode krepi delovanje konkurenčnega prava in odvrača podjetja od omejevalnih ravnanj pri poslovanju trga. V ta namen predlog zakona določa nekatera procesna in materialna pravila. Opozorila bi rada zlasti na pravila o razkritju dokazov in pravila za ocenjevanje višine škode. Upam in pričakujem, da bomo s predlagano zakonodajo zagotovili večjo učinkovitost pri uveljavljanju odškodninskih tožb zoper kršitelje konkurenčnega prava in posledično večje spoštovanje konkurenčnopravnih zapovedi. Na podlagi te obrazložitve predlagam, da predlagano novelo Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence tudi potrdite in sprejmete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Marku Ferlugi.
Hvala za besedo. Pozdrav državni sekretarki z ekipo! Odbor za gospodarstvo je na svoji 25. seji 6. 4. 2017 obravnaval omenjeni predlog zakona. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 88. seji 10. 3. 2017 sklenil, da predlog zakona obravnavamo po skrajšanem postopku. Odboru je bilo poleg predloga zakona posredovano naslednje gradivo: mnenje Zakonodajno-pravne službe, opredelitev Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo do mnenja Zakonodajno-pravne službe ter mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. Amandmaje k predlogu zakona so vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD, in sicer k 3., 7., 8. in 10. členu. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe v dopolnilni obrazložitvi opozorila na nekatere morebitne težave, ki bi lahko nastopile pri izvrševanju določb predlaganega zakona. Kot primer je bila navedena uvedba novega dokaznega standarda, in sicer zadostna izkazanost obstoja odškodninske terjatve zaradi konkurenčne kršitve. Pojasnjeno je bilo, da so bile pripombe Zakonodajno-pravne službe upoštevane z vloženimi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin, ostale pa je predlagatelj pisno pojasnil. Po mnenju predstavnice službe se bo glede slednjih z izvrševanjem zakona pokazalo, ali so rešitve ustrezne. V razpravi so članice in člani odbora predlagane rešitve večinoma podprli. Bilo je izraženo tudi mnenje, da bodo predlagane spremembe zakona imele pozitivne učinke na vzpostavitev ugodnega ter konkurenčnega poslovnega okolja in bodo pripomogle k zaščiti malih in srednje velikih podjetij. V razpravi je bila izražena dilema glede določbe 62.a člena ter razkritje dokazov, v zvezi s katero je predstavnik ministrstva podal pojasnilo o usklajenosti z evropsko direktivo ter zakonodajo Republike Slovenije. Odbor je obravnaval amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 3., 7., 8. in 10. členu ter jih sprejel. Prav tako je odbor glasoval še o vseh členih predloga zakona in ga sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del tega poročila odbora. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Vojka Šergan bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala, predsedujoči.Spoštovana gospa sekretarka s sodelavci; kolegice in kolegi! Temeljni cilj varstva konkurence v Republiki Sloveniji je zagotoviti učinkovito konkurenčno okolje, ki bo spodbujalo inovacije in tehnološki napredek, s tem pa blaginjo kupcev in večjo konkurenčnost Republike Slovenije na svetovnem trgu. S predlogom novele se prenaša Direktiva 2014/104/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. novembra 2016 o nekaterih pravilih, ki urejajo odškodninske tožbe po nacionalnem pravu za kršitve določb konkurenčnega prava držav članic in Evropske unije. Direktiva ureja problematiko razkritja dokazov, učinkov nacionalnih odločb, zastaranja solidarne odgovornosti, prevalitve razlike v ceni, ocenjevanja višine škode in sporazumnega reševanja sporov. Poleg določb, ki se nanašajo na prenos te direktive, se predlagajo še nekatere manj zahtevne spremembe in dopolnitve Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence. Bistvena novost je, da predlog zakona na novo in drugače kot veljavna zakonodaja ureja dolžnost glede razkritja dokazov glede kršitev pravil konkurenčnega prava. Gre za pomemben ukrep, ki bo glede na veljavno ureditev oškodovancem olajšal dostop do podatkov, ki so v posesti kršiteljev in tretjih oseb. Tako bo oškodovanec lažje uveljavljal svoj zahtevek iz naslova povzročene škode na temelju kršitev pravil konkurenčnega prava. Predlog zakona nadalje določa učinek odločbe organov držav članic za varstvo konkurence in nekatere izjeme od splošne ureditve Obligacijskega zakonika glede solidarne odgovornosti za škodo, povzročeno s kršitvijo konkurenčnega prava, in sicer za mala in srednja podjetja ter za osebe, ki naznanijo agenciji kršitve konkurenčnega prava. Zaradi prenosa te direktive je treba tudi podaljšati zastaralni rok za odškodninske tožbe zaradi kršitev konkurenčnega prava, in sicer se predlaga subjektivni petletni rok in absolutni desetletni rok. Predlog zakona ureja tudi primere, ko je oškodovanec svojo škodo zmanjševal tako, da jo je prenesel na naslednjo stopnjo dobavne verige; in način ugotavljanja škode v tožbah z različnih stopenj dobavne verige. Predlaga se tudi nekatere določbe, ki urejajo učinek sporazumnega reševanja sporov in ocenitev višine škode. Tako bo tožnik lažje opredelil višino škode v tožbi in bo olajšano delo sodišč. Na predlog Vlade Republike Slovenije je Državni zbor skladno s 142. členom Poslovnika Državnega zbora obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence po skrajšanem postopku, ker gre za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona. V Stranki modernega centra podpiramo predlagane zakonske spremembe, ker njihovo izvajanje prispeva k varnejšemu poslovnemu okolju in krepitvi zaupanja v poslovnem svetu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Breznik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki ministrstva za gospodarstvo! Naj že vnaprej povem, da bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence podprli, kot smo podprli številne zakonske predloge s strani koalicije; tiste, ki gredo v prid zmanjšanja birokratskih ovir, in tiste, ki pospešujejo, predvsem pa grejo v prid temu, da konkurenčno okolje v Sloveniji deluje. Zakon o omejevanju konkurence je sprejela prva Janševa vlada, ker – lahko sledim tudi kolegom iz SMC – smo si zadali cilj, da je treba zagotoviti učinkovito konkurenčno okolje, ki bo spodbujalo inovacije in tehnološki napredek, s tem pa blaginjo kupcev in večjo konkurenčnost. Na žalost je bil tisti zakon o omejevanju konkurence 2008 prepozen. Moral bi biti kakšno desetletje pred tem, ker so se v Sloveniji uveljavili številni monopoli. Eden izmed takšnih monopolov je bil predvsem na področju telekomunikacije, ko tudi vlada opisuje dogajanje okrog Telekoma, ki je bil večkrat tožen, nazadnje v tisti drugi tožbi glede ISDN paketov, kjer si je morala stranka v Sloveniji plačati prvi ISDN paket, da je lahko šla potem na širokopasovni internet. To je eden od takšnih primerov, v kakšno tranzicijsko močvirje je zašla Slovenija na področju konkurence, na področju tega, da so številna državna podjetja imela prevladujoči vpliv ter so tujo in domačo konkurenco izrivala. Isto podjetje je bilo Mercator, ki ga danes rešujete, ki je imelo drage produkte, ki je imelo preveč zaposlenih in ni imelo poslovnega modela. Imamo primere na številnih področjih, tudi gradbeni sektor, ko so vsi nekako začeli klavrno propadati – ali so propadli ali pa so na tej poti. Tisto, kar želim povedati, kar novelacija tega zakona prinaša in zakaj ga bomo podprli, je določitev pravice oškodovancev do popolne odškodnine zaradi kršitev konkurenčnega prava. Pomembno je, da gre za ureditev razkritja dokazov oziroma podatkov, po kateri lahko sodišče ob upoštevanju zakonskih pogojev in na podlagi testa sorazmernosti naloži nasprotni stranki ali tretji osebi, tudi javnim organom, da razkrije dokaze oziroma podatke, ki so relevantni za obravnavani primer in za katere predlagatelj trdi, da so pri njej. Potem določitev ukrepov za zaščito zaupnih podatkov, ki jih lahko sodišče odredi z namenom varovanja zaupnih podatkov. Gre za določitev sankcij za morebitno neizpolnitev sklepa sodišča. S potrditvijo tudi izpodbojne domneve, da karteli povzročajo škodo. Mislim, da je takšna novelacija zakona in ureditev evropske uredbe, o kateri so tudi predstavniki Vlade govorili, nujno potrebna. Kot veste, Slovenci imamo številna manjša, srednja podjetja. V Sloveniji ne domujejo številna multinacionalna podjetja in ravno zato moramo spoštovati takšne zakone in takšne zakone popolnoma implementirati. Zaradi vsega naštetega bomo v Slovenski demokratski stranki, kot sem že rekel danes na začetku, ta zakon v popolnosti podprli. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Gantar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovani kolegice, kolegi, dober dan vsem! Novela zakona, ki je pred nami, je potrebna vnovične spremembe zaradi implementacije evropske direktive v slovenski pravni red. Z njo dopolnjujemo veljavno zakonodajo z nekaterimi pravili za odškodninske zahtevke zaradi kršitev konkurenčnega prava. V prvi vrsti gre torej za varstvo potrošnikov. Po novem bo institut razkritja dokazov prispeval k večji zaščiti oškodovancev in uveljavljanju njihovih pravic. Oškodovanec bo lažje dostopal do informacij za iztožitev odškodninskih zahtevkov. V Poslanski skupini Desus upamo, da bodo imele predlagane spremembe pozitivne učinke na vzpostavitev ugodnega poslovnega okolja in bodo pripomogle k zaščiti malih in srednje velikih podjetij. Novela prinaša tudi nekatere druge rešitve, kot so denimo ukrepi za zaščito občutljivih poslovnih in drugih zaupnih podatkov nasprotne stranke ter ureditev glede zastaranja odškodninskih tožb. Ker bo sprejetje novele omogočilo pravico oškodovancev do popolne odškodnine zaradi kršitev konkurenčnega prava, bomo v Poslanski skupini Desus predlagano novelo tudi soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka z ekipo, kolegice in kolegi! Poštena konkurenca pomeni, da so na določenem trgu pravila za vse enaka; da tisti, ki tekmujejo za večji košček tržnega deleža, imajo možnosti pošteno pridobiti stranke in posel. To gre z roko v roki, s preprečevanjem skušnjave velikih igralcev, da bi svoj obstoječi tržni položaj varovali z oviranjem vstopa drugih. Konkurenca med ponudniki seveda niža cene uporabnikov, a če se veliki igralci dogovorijo o cenah, je učinek lahko nasproten. Vse to je povezano tudi z javnim interesom in s skrbjo za varnost izdelkov in storitev. Če tako imenovana cenovna vojna vodi v damping ali nizko kvaliteto, ki lahko ogrozi zdravje in varnost ljudi, je dopustno tudi omejevanje konkurence, vloga države pri tem pa je velika. Poštena konkurenca, ki koristi ljudem in gospodarstvu, se ne oblikuje sama od sebe in opevana nevidna roka je pogosto tudi nemočna roka. Konkurenco je treba hkrati spodbujati in jo omejevati. Samo v pravi meri je lahko koristna tistim, ki na trgih tekmujejo, ter tistim, ki na njih kupujejo. Ker področje Evropske unije že dolgo ni več samo skupek nacionalnih trgov, temveč je njegov temelj tudi enoten trg, je še toliko bolj pomembno, da obstajajo enotna pravila o konkurenci. V konkretnih primerih se namreč presoja na sodiščih, kjer tehtajo, ali je v posameznem primeru nekdo kršil pravila konkurence, kolikšna je bila škoda in kdo je oškodovan. Samo z enotnimi pravili se lahko učinkovito varuje konkurenco, zato so z direktivo poenotena tudi na ravni Evropske unije. Predlagane zakonske spremembe tako predvsem prenašajo evropsko usklajene predpise, ki se nanašajo v glavnem na sodne postopke, ki jih lahko sprožijo oškodovanci, če menijo, da jim je ponudnik s kršitvami konkurenčnega prava povzročil škodo. Ker evropsko pravo v takih primerih ponuja pravico oškodovancev do popolne odškodnine, je treba urediti predvsem postopek dokazovanja krivde za nastalo škodo in njeno višino. V takih postopkih je treba presojati podatke, ki so sicer poslovne skrivnosti. V primeru, da sodni postopek zaradi omejevanja konkurence teče v več državah, pa to postane še toliko bolj zahtevnejše. Obstaja celo nevarnost, da bi nekdo sprožil sodne postopke samo zato, da bi skozi njih pridobil podatke o poslovanju konkurenta. Zato se večina rešitev predloga zakona veže na ureditev razkritja dokazov v sodnih postopkih na učinkovit način, ne da bi pri tem ogrozili poslovne skrivnosti pošteno delujočih podjetij. Zakon razjasnjuje tudi pristojnosti in delovanje Javne agencije za varstvo konkurence, opredeljuje učinke njenih odločb in pritožbene postopke in roke. Zagotavlja popolno pravico do odškodnine za povzročeno škodo, hkrati pa preprečuje zlorabe z njenim omejevanjem na dokazano in dejansko povzročeno škodo. Razprava o zakonu na pristojnem odboru je pokazala, da zakon vsebuje ustrezne rešitve. S sprejetimi dopolnitvami se še dodatno zagotavlja, da bo varovanje konkurence pomenilo zaščito majhnih pred škodljivimi monopoli velikih. V poslanski skupini bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej T. Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, podpredsednik. V Združeni levici Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence ne bomo nasprotovali. Znotraj okvira, ki ga zakon ureja, prinaša sicer manjše popravke, ki ne bodo imeli večjega vpliva na ljudi, v resnici pa niti ne na gospodarstvo. Pri noveli gre predvsem za prenos Direktive 104 iz leta 2014. Z njo se določa pravila za lažje zasebnopravno izvajanje kršitev konkurenčnega prava, na primer lažja dostopnost informacij ter pravila za uveljavljanje pravice do nadomestila za škodo, povzročeno s kršitvami konkurenčnega prava. Pri tem je treba opozoriti na prakso, ki je postala na nek način stalnica vlade Mira Cerarja, pri Zakonu o preprečevanju omejevanja konkurence pa je na to opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora v svojem mnenju. Gre za tako imenovano kreativno prenašanje evropske zakonodaje v slovenski pravni red. To kreativno prenašanje vključuje vse, od napak do zavestnih izogibanj ali zaostrovanj v tisti smeri, ki seveda najbolj ustreza politično-gospodarskim centrom moči. Še nekaj besed pa o samem okviru zakona, torej o preprečevanju omejevanja konkurence. Konkurenca je način uveljavljanja zakonov gibanja kapitala. Da ne bo zvenelo preveč abstraktno, konkurenčni odnosi so tisti, ki zagotavljajo, da kapitalizem deluje. Zato je seveda evropska zakonodaja na tem področju stroga in restriktivna. Evropska unija temelji na prostotržni doktrini, ki omogoča svobodo gibanja kapitala. Kaj ta konkurenca pomeni po drugi strani za delavke in delavce, je seveda čisto jasno. Tako imenovano dirko do dna. Dirko do dna, ki pomeni nižanje plač, zvišanje intenzivnosti dela, podaljševanje delovnega časa in še vse, kar spada v ta koš. Za države pa po drugi strani zniževanje davkov, omejevanje okoljskih zahtev in predvsem zmanjševanje socialnih standardov. Ampak ne bom sedaj razglabljal o tem, zakaj je kapitalizem zgrešen. Na to je možen samo en odgovor. Čim večji del družbenih dejavnosti je treba izmakniti ravno odnosom konkurence, ampak tega ta zakon ne bo uredil in tudi ne takšen način mišljenja. Kot rečeno uvodoma, manjšim spremembam, ki jih prinaša ta zakon, ki ga obravnavamo danes, kljub vsemu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani, lep pozdrav! Krščanski demokrati želimo takšne trge, ki so konkurenčni in zdravi, ki v ljudeh spodbujajo ambicioznost. Ne želimo si ekonomske politike, ki bi z intervencijami ali pa institucionalnim molkom ustvarjala in podpirala monopole, dominantna podjetja ter kartele, ki odirajo potrošnike in zaradi svojega privilegiranega položaja uničujejo vsa preostala podjetja, s tem pa tudi delovna mesta. Naloga države je, da ustvari učinkovit pravni okvir, ki zagotavlja svobodno in pravično konkurenco, preprečuje izkoriščanje potrošnikov, gospodarski kriminal in korupcijo. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence posega na pomemben segment področja urejanja poslovnega okolja, zato je prav, da se za kršitve konkurenčnega prava določi pravico do popolne odškodnine v skladu s splošnimi pravili odškodninskega prava, to pomeni v skladu z Obligacijskim zakonikom. Novela na tem področju prinaša prenos določb evropske direktive v slovenski pravni red. Prav tako je prav, da se z evropsko sekundarno zakonodajo uskladi vprašanja, ki so povezana s postopkom za odkrivanje dejanj omejevanja konkurence. Predlog zakona prinaša tudi rešitve, ki so preko institutov vloge za poravnavo in izjave zaradi prizanesljivosti usmerjene k spodbujanju storilcev k sodelovanju z agencijo. V Novi Sloveniji podpiramo določitev daljšega subjektivnega in objektivnega zastaralnega roka za vložitev odškodninskih tožb, saj ta v skladu s predlogom zastara v roku 5 let, odkar je kršitev prenehala oziroma odkar je tožnik izvedel za kršitev, škodo in kršitelja. V vsakem primeru pa je rok zastaranja terjatve določen v času 10 let, odkar je škoda nastala. Predlog vzpostavlja razumno izpodbojno domnevo, da karteli povzročajo škodo, kar bo seveda olajšalo dokazovanje v postopkih proti kartelom. Zdrava konkurenca je za dolgoročen razvoj gospodarstva nujna. Delujočega socialno-tržnega gospodarstva ni brez delujoče konkurence. Ker Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence prinaša potrebne uskladitve z evropsko zakonodajo in nekatere smiselne izboljšave, ga bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije tudi podprli.
Hvala lepa. Gospod Franc Laj bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, državna sekretarka, dragi poslanke in poslanci, vsem skupaj želim en prav lep dan. Mi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo vsekakor podprli predlog zakona o preprečevanju omejevanja konkurence, ker smatramo, da so s prenosom direktive pred nami rešitve, ki bodo pripomogle k nastajanju zdrave, poštene konkurence, kar je tudi osnovni pogoj za nastajanje zdravega, učinkovitega, privlačnega poslovnega okolja in s tem tudi zdravega gospodarstva. Samo ta pot nas lahko vodi v boljšo prihodnost. Zelo pomembno je, da te zakonske rešitve predvidevajo učinkovitejše reševanje odškodninskih tožb pri kršenju konkurenčnega prava. To pomeni, da bodo vsi tisti, katerim so kršene pravice in so utrpeli škodo, lahko pričakovali, da bodo hitreje in na bolj pošten način tudi dobili povrnjeno povzročeno škodo. To je lahko predvsem za mala in srednje velika podjetja izrednega pomena, ker so prav le-ti najbolj izpostavljeni in tudi občutljivi na tovrstna dejanja. Zakaj? Ker so ta podjetja tista, ki imajo precej omejene resurse za reševanje tovrstnih sporov. In se lahko zgodi v tem primeru, če nimajo razpoložljivih virov, finančnih in tudi kadrovskih, potem lahko tudi propadejo. Zelo pomembno je še to, da se naša zakonodaja na tem področju poenoti z evropsko in je tudi evropsko primerljiva. Želeli bi pa, da bi v prihodnje prej, mogoče dosti prej kot zdaj, prenašali te zelo koristne direktive, ker ta direktiva, kot smo že slišali, je iz leta 2014. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 2.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam 4. točko dnevnega reda. Prehajamo na 2.A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O POGOJIH IMENOVANJA IZREDNEGA ČLANA UPRAVE V DRUŽBAH SISTEMSKEGA POMENA ZA REPUBLIKO SLOVENIJO PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani ostali prisotni, lepo pozdravljeni! Vlada Republike Slovenije je 13. 4. 2017 določila besedilo Predloga zakona o pogojih imenovanja izrednega člana uprave v družbah sistemskega pomena za Republiko Slovenijo in ga posredovala Državnemu zboru Republike Slovenije v sprejetje po nujnem postopku. Področje prava gospodarskih družb je v Republiki Sloveniji v glavnem urejeno v Zakonu o gospodarskih družbah, ki je temeljni sistemski zakon na področju prava družb in omogoča v okviru tako imenovanega koncernskega privilegija, da večinski družbenik kot obvladujoča družba daje odvisni družbi, družbi sistemskega pomena, škodljiva navodila ob predpostavki, da bo to nekoč nadomestil. S predlogom zakona bodo zaradi povečanega tveganja v času veljavnosti mandata izrednega člana uprave prepovedani določeni posli med družbo sistemskega pomena za Republiko Slovenijo in večinskim družbenikom in bo s tem izključena veljavnost določb v zvezi s koncernskim privilegijem, ki so v normalnih okoliščinah dopustne, na primer dajanje garancij, poroštev, posojil, blagovnih kreditov in podobno, do večinskega družbenika oziroma z njim povezanimi osebami. Prepovedano bo tudi prevzemanje dolgov od večinskega družbenika v težavah. S predlogom zakona se uvaja dodaten nadzor z imenovanjem izrednega člana uprave, ki bo pristojen zgolj in samo za vodenje poslov med družbo sistemskega pomena in njenim večinskim družbenikom ter z njim povezanimi osebami. Predlog zakona ne posega v svobodno gospodarsko pobudo, ker se z izrednim članom uprave ščiti interes družbe sistemskega pomena (zaposleni, upniki, dobavitelji, manjšinski delničarji) pred interesom večinskega družbenika. Prav tako je pristojnost izrednega člana uprave zelo omejena, ker se izredni član ne bo smel ukvarjati z rednimi posli družbe sistemskega pomena za Republiko Slovenijo in je to v celoti prepuščeno redni upravi. Lastninska pravica po ustavi ni absolutna, ampak jo je mogoče omejiti s sorazmernimi zakonskimi ukrepi, ki zasledujejo ustavno dopusten cilj – socialna in gospodarska funkcija lastnine. Predlog zakona ni ustavno sporen, saj je poseg v lastninsko pravico večinskega družbenika družbe sistemskega pomena minimalen glede na število delovnih mest, posreden in neposreden vpliv poslovanja družbe sistemskega pomena na gospodarsko, socialno in finančno stabilnost v Republiki Sloveniji ter je v celoti sorazmeren. Naj navedem poglavitne rešitve predloga zakona. Zakon določa družbo sistemskega pomena za Republiko Slovenijo in večinskega družbenika v teh družbah. Ureja razmerja med družbo sistemskega pomena in večinskim družbenikom, ki je v postopku zaradi insolventnosti oziroma prestrukturiranja, z namenom zaščititi interese družbe sistemskega pomena pred interesi večinskega družbenika, ki je v težavah. Zaradi povečanega tveganja v času veljavnosti mandata izrednega člana uprave prepoveduje določene posle in s tem ureja izjemo od koncernskega privilegija. Določa pogoje za imenovanje izrednega člana uprave družbe sistemskega pomena, če je večinski družbenik družbe sistemskega pomena v težavah. To dejstvo utegne ogroziti družbo sistemskega pomena in s tem gospodarsko, socialno ali finančno stabilnost Republike Slovenije. Določa pristojnosti, odgovornosti in prenehanje mandata izrednega člana uprave družbe sistemskega pomena, ki so omejene izključno na odločitve glede vodenja vseh poslov, povezanih z večinskim družbenikom ali z njim povezanih družb. Izredni član uprave vzpostavi sistem nadzora, sistem ustreznih notranjih kontrol in poročanja glede vseh poslov, povezanih z večinskim družbenikom ali z njim povezanih oseb. Predlagam, da predlog zakona podprete, saj je po našem mnenju nujno potreben. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Marku Ferlugi. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Pozdrav ministru z ekipo! Odbor za gospodarstvo je na 47. nujni seji 21. 4. kot matično delovno telo obravnaval omenjeni predlog zakona. Na odboru je bilo predloženo naslednje gradivo: mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. Amandmaje k predlogu zakona so vložile naslednje poslanske skupine: NSi k 4. členu, naslednji pa so še amandmaji poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 1., 2., 3., 4., 5., 6. in 7. členu. Odbor je sprejel amandmaje k zadnjim naštetim členom. Predložen pa je bil tudi predlog amandmaja odbora k 6. členu, ki ga je odbor v razpravi sprejel. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe opozorila na nekatere pripombe iz pisnega mnenja, zlasti glede omejevanja pravice do svobodne gospodarske pobude družb sistemskega pomena. Po mnenju službe je javni interes podan, vendar pa bi moral predlagatelj utemeljiti, da se s temi ukrepi kar najmanj posega v ustavno pravico in da so ti ukrepi sorazmerni. Predlog zakona tudi določa, da se nekatere določbe veljavnega Zakona o gospodarskih družbah ne uporabljajo. Služba meni, da gre pri tem ukrepu za utemeljen cilj, vendar bi bilo treba urediti v Zakonu o gospodarskih družbah, saj pomeni enako nevarnost za vse odvisne družbe, katere večinski lastnik je v postopku insolventnosti. Izražena je bila tudi dilema glede določbe, da izredni član uprave poročilo predstavi ministroma, pristojnima za gospodarstvo in finance. Glede predlogov za amandmaje odbora koalicijskih poslanskih skupin je predstavnica službe pojasnila, da nekateri vloženi amandmaji sledijo pripombam službe, glede ostalih pa bi bilo potrebno dodatno pojasnilo. V nadaljevanju je predstavnik Državnega sveta pojasnil, da Komisija Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance predlagani zakon podpira, ter predstavil razloge, zaradi katerih komisija meni, da so predlagani ukrepi smiselni in nujni. Na seji sta sodelovala tudi predstavnika Mlekarne Celeia in Perutnine Ptuj, ki sta izrazila podporo rešitvam predlaganega zakona. V razpravi so nekateri člani odbora izrazili podporo predlaganemu zakonu, menili so, da predlagane rešitve stremijo k temu, da se družbi sistemskega pomena omogoči normalno okolje za poslovanje ter jo zaščiti pred izčrpavanjem s strani večinskega družbenika in je v insolventnem ali podobnem postopku. Izraženo je bilo mnenje, da predlagane rešitve pomenijo ustrezno podlago za zaščito družbe sistemskega pomena in ne pomenijo nesorazmernega posega v ustavno pravico do svobode gospodarske pobude. Nasprotno so nekateri razpravljavci menili, da predlagane rešitve predstavljajo poseg v zasebno lastnino in niso v skladu z ustavo, zato so sprejetju predlaganega zakona nasprotovali. Po njihovem mnenju veljavni Zakon o gospodarskih družbah že omogoča zaščito hčerinskih podjetjih pred izčrpavanjem matičnega podjetja. V razpravi je bila tudi izražena dilema glede vloge in delovanja izrednega člana uprave v praksi. Minister ter predstavniki ministrstva so odgovarjali na zastavljena vprašanja ter podali dodatna pojasnila glede izraženih dilem v razpravi. Po opravljeni razpravi je odbor v skladu z osmim odstavkom 131. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel amandmaje odbora, in sicer k 1., 2., 3., 4., 5., 6. in 7. členu. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandma Poslanske skupine NSi k 4. členu, a ga žal ni sprejel. V nadaljevanju je odbor glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del tega poročila odbora. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani minister, kolegice, kolegi! Pred nami je Predlog zakona o pogojih imenovanja izrednega člana uprave v družbah sistemskega pomena za Republiko Slovenijo. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da gre tukaj za zakon, ki je dejansko namenjen reševanju Mercatorja. V Slovenski demokratski stranki predlaganega zakona iz več razlogov ne moremo podpreti. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da predlagani zakon pomeni poseg v zasebno lastnino; poseg v zasebno lastnino pa pomeni poseg v pravico lastnikov. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je zakon ustavno sporen. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da trenutna zakonodaja, Zakon o gospodarskih družbah, na dovolj velik način ščiti odvisne družbe pred obvladujočimi družbami in da je pristop, za katerega se je odločila vlada Mira Cerarja, koalicija strank Stranke modernega centra, Socialnih demokratov in Desusa neustrezna. Prepričani smo, da bo predlagani zakon izglasovan, vsaj glede na glasovanje na matičnem odboru. Gre zgolj za piar zakon, vsebinsko pa zadeve ne bo rešil. V Slovenski demokratski stranki po eni strani res obžalujemo, da se je koalicija odločila za tak poseg v zasebne pravice. Dejstvo je tudi, da je Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora opozorila na vrsto nepravilnosti. Ne razumemo koalicije, koalicijskih poslank in poslancev, kako lahko razlagajo, da ima zasebna družba javni interes. Spoštovani poslanci in poslanke koalicije, včeraj smo razpravljali o Zakonu o bančništvu, kjer za vas 5 milijard vloženega davkoplačevalskega denarja ne predstavlja javnega interesa; vidite pa javni interes v zasebni družbi. V Slovenski demokratski stranki se zaradi vsega povedanega, kajti prepričani smo, da ta zakon posega v zasebno lastnino in zasebna lastnina je temelj slovenske ustave, temelj demokracije, tudi nismo odločili, da bi na tako slabo pripravljen in ustavno sporen zakon vlagali amandmaje na odboru ter na današnji seji. Imenovanje izrednega člana preko sodišča je sporno, ampak glede na včerajšnje dogodke se v Slovenski demokratski stranki bojimo, da bo imenovanje poslovodnih organov preko sodišča postala praksa te koalicije. Včeraj ste imenovali člana nadzornega sveta v Slovenski državni holding preko sodišča. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da zakon, če bo danes sprejet, lahko nevarno posega tudi po apetitih v prihodnosti. Slovenija se je že soočala s postopki nacionalizacije po letu 1945 in vsi vemo, da je nacionalizacija Slovenijo stala veliko število milijard. In privatizacija slovenskih podjetij danes poteka izključno zaradi Zakona o denacionalizaciji, ki je posledica nacionalizacije, ki je bila opravljena po letu 1945. Takšni premiki in takšni posegi v zasebno pravico so neustavni in v Slovenski demokratski stranki pod nobenim pogojem takšnega predlaganega zakona ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Na znanem mestu ob znanem času je prišlo do strateškega dogovora med znanimi posamezniki. Tako se je pričela saga o Mercatorju in politično, če hočete, mešetarjenje v nadaljevanju je pripeljalo do prodaje ene največjih slovenskih družb, ki je bila spretno zavita v zgodbo o slovenskem nacionalnem interesu. Mercator smo vendarle prodali Slovencem, je bilo slišati. Kasneje se je pa izkazalo, bom milo povedal, da ni bilo modro, da je konzorcij prodajalcev kljub številnim opozorilom o neverjetni veliki zadolženosti Agrokorja Mercator prodal slednjemu. In kaj storiti sedaj, ko nas Agrokor, dovolite to primerjavo, nemalokrat spominja na Titanik. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da je treba storiti vse, ampak prav vse, da ne pride do izčrpavanja Mercatorja. Slovenija mora biti zaradi 10 tisoč zaposlenih in njihovih družin in ogromnega števila dobaviteljev vnaprej pripravljena ter mora narediti vse, da bi preprečila morebitne neljube dogodke in posledično katastrofalne posledice. Sicer je, spoštovani, trenutno poslovanje Mercatorja menda stabilno in ne želimo ustvariti vtisa ogroženosti podjetja ali delovnih mest; a menimo, da bi bilo preprosto neodgovorno in nesprejemljivo, če ne bi pravočasno ukrepali. Zakon o gospodarskih družbah v okviru tako imenovanega koncernskega privilegija pod določenimi pogoji dopušča tudi škodljiva navodila obvladujoče družbe; a ob tem, da mora le-ta nadomestiti vsako prikrajšanje oziroma škodo na račun odvisne družbe. Tako bi v primeru, da se je nad obvladujočo družbo začel postopek insolventnosti, za odvisno družbo nastopilo povečano tveganje, da bo družba mati na nedopusten način izvrševala svoj vpliv nad odvisno družbo in jo silila v sklepanje škodljivih poslov. Pa vendarle je tudi odvisna družba kljub obvladovanju samostojna pravna oseba in njen interes ni podrejen interesu obvladujoče družbe, ki lahko proti odvisni družbi uveljavlja škodljiva navodila samo, če jih nadomesti. Zato zaupamo pravnim strokovnjakom, ki trdijo, da je v takem primeru dostop do veljavne ureditve nujen, potreben in upravičen; da se odvrne nepopravljiva škoda za odvisno družbo. Verjamemo tudi, prepričani smo v to, da se s predlogom zakona ne posega v pravico zasebne lastnine, kar je bilo izpostavljeno, saj zakon ne posega, prvič, v lastniško strukturo in se, drugič, ne vmešava v opravljanje rednih poslov družbe sistemskega pomena. Da povzamem nekoliko poenostavljeno. Bolj malo nam pomaga, če piše, da mora družba mati po škodljivih poslih škodo nadomestiti, če pa se ta znajde v postopku insolventnosti. Če pride do hitrega izčrpavanja Mercatorja, lahko brez predhodnega ukrepanja le obsedimo, gledamo v zrak in iščemo krivce. A takrat to zna biti prepozno.Zaradinavedenega smo v Poslanski skupini Desus prepričani, da je tak zakon treba sprejeti, zato ga bomo soglasno podprli. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Že 74. člen Ustave veleva, da sta gospodarska pobuda in pridobivanje dobička svobodna, a se smeta omejiti. Edino, s čimer se po naši ustavi lahko omeji kovanje dobička, pa je javna korist. Naša ustava torej posredno priznava, da ima svoboda meje in da zasebni podjetniški poskusi ne morejo v imenu iskanja dobička povoziti interesa skupnosti, javnosti in varnosti. Kadar javni interes presega zasebnega, se neha tudi pravica zasebnega kapitala, da počne, karkoli želi. Naše pravice se pač končajo tam, kjer se začnejo pravice drugih in ta logika deluje tudi obratno. Dodatno naša ustava govori o tem, da je koriščenje in pridobivanje lastnine vedno uokvirjeno z okoljsko, socialno in ekonomsko funkcijo – čeprav zasebne lastnine. Da je ta javni interes, ki ga je treba jasno utemeljiti, da bi zasebniku preprečil uresničevanje svoje lastnine, se mora zgoditi nekaj, kar lahko nedvomno povzroči izjemno in predvsem nepopravljivo škodo širši skupnosti. Primer velikega in pomembnega podjetja, ki zaposluje 10 tisoč ljudi in je od njega odvisna še usoda številnih drugih, lahko celo 100 tisoč ljudi, je gotovo nekaj, na kar se mora vlada odzvati, če je treba, tudi z zakonsko omejitvijo ali pa z zakonskim posegom, ki omogoči večji nadzor. Upoštevati je treba vpliv, ki ga ima potencialno ravnanje lastnika na vse nas, na celotno državo. Današnji predlog torej naslavlja sistemsko pomembna podjetja, katerih lastnik je v insolvenčnem postopku in pod svojevrstno upravo, četudi slednja ni v tej državi. Že obstoječa zakonodaja, to drži, sicer ne dovoljuje izčrpavanja podjetja, s čimer bi lastnik zajedal temeljni kapital, osnovna sredstva; ali pa škode, ki jo povzroča, tako ali drugače ne bi nadomestil. Zato predlog zakona omogoča, da so v primeru sistemsko pomembnih podjetij škodljiva navodila za odvisno družbo nična, sodišče pa v tako družbo lahko imenuje posebnega člana uprave, katerega naloga je varovati odvisno družbo pred izčrpavanjem lastnika. Ključno je torej, da se vzpostavi sistem notranjih kontrol, predvsem pa, da posli z večinskim lastnikom in z njim povezanimi odvisnimi družbami ne morejo biti izpeljani brez soglasja člana uprave, ki je bil za zagotavljanje interesa splošne javnosti, interese družbe in predvsem interesa zagotavljati stabilnost delovanja, zaposlovanja in finančnega toka te družbe, ne prekine. Take rešitve, čeprav številnim nasprotovanjem navkljub, so skladne z našo ustavno ureditvijo in so sorazmerne, saj se omejuje, pa še to pogojno, le tisti del lastninske pravice, ki je lahko neposredno v škodo javnega interesa in ki lahko neposredno povzroči nepovratne in nepopravljive posledice. Težko je reči, da gre za zakon, ki ne temelji na konkretni situaciji in na konkretnem primeru, ker seveda to drži. Gre za primer Mercatorja, ki je kljub temu, da gre za zasebno podjetje, sistemskega pomena za našo državo. Zakon, ki je pred nami, v pomembnem sledi odzivom vsaj dveh držav, torej Republike Hrvaške in napovedanih ukrepov Republike Srbije, za zaščito na eni strani matice, na drugi strani odvisnih dobaviteljev. Neodgovorno od vlade bi bilo, da tudi Republika Slovenija ne bi sprejela vseh potrebnih ukrepov, tudi tega zakona, da zagotovi, če je treba, tudi z dvojno kontrolo, da se določbe, ki sicer že veljajo in preprečujejo izčrpavanje podjetij, ne bi dosledno uveljavljale v tem primeru. Ko bo prepozno, bo tudi razprava odveč. Hvala lepa.
Dr. Matej T. Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav ponovno! V Združeni levici zakonu ne bomo nasprotovali, čeprav zakon ne bo prinesel nobenih otipljivih rezultatov; po drugi strani pa ne bo škodil zaposlenim ali podjetju. Tako imenovani Lex Mercator je pač v prvi vrsti promocijska poteza te vlade, ki si želi oprati roke nad težkim položajem, v katerem se je znašel Mercator, ki ima izjemno pomembno vlogo za slovensko gospodarstvo in od katerega je odvisnih veliko delovnih mest. Scenarij Agrokorja, ki se sedaj uresničuje, je bil jasno zapisan že ob prodaji pred tremi leti. Ne gre torej za nič nepričakovanega. Vlada, ki je do sedaj sledila logiki vseh preteklih vlad v preteklem desetletju, ni želela s povsem običajnimi mehanizmi državnega lastništva in industrijskih politik ter finančnih inštrumentov, ki v tujini v resnici niso nič nenavadnega, zaščititi in razviti vitalnih narodnogospodarskih interesov, kar Mercator kot ključen del celotne živilskopredelovalne panoge nedvomno je. Vlada zdaj ukrepa tako, da sprejema zakon, s katerim bo poslala nekakšnega politkomisarja v upravo Mercatorja. Podobno kot pri Magni Steyr je spet napisala zakon samo za eno družbo. Dejansko se vlada obnaša kot nekakšna odvetniška firma. Imamo pa na drugi strani realen problem. Mercator naj bi zaradi terjatev do Konzuma imel okoli 50 milijonov evrov izgube, grozijo pa še več stomilijonski odpisi v primeru stečajev; vendar zakon, ki ga bomo danes sprejeli, tega problema nikakor ne rešuje, pravzaprav ga sploh ne naslavlja. V preteklosti je slovenska politično-finančna elita odprodala celotno slovensko živilskopredelovalno industrijo. S subvencijami podpiramo pridelavo slovenske hrane in skušamo povišati stopnjo samooskrbe; hkrati pa smo zaprli možnosti, da bi ti pridelki sploh našli prostor na trgovinskih policah. S prodajo Mercatorja je bila slovenska prehranska veriga dobesedno obglavljena. Strah o zmanjševanju odkupa slovenskih pridelkov in nadomeščanju z uvoženimi se je izkazal za več kot utemeljenega. To je prineslo dodaten pritisk na proizvajalce, kar dolgoročno pomeni tudi izgubo delovnih mest, uničenje infrastrukture in manjše davčne prihodke. Lex Mercator je tu tudi za preusmerjanje pozornosti. Namesto narodnogospodarskih, delavskih in tudi lastniških vidikov govorimo o banalnem izrednem članu uprave. Tik pred prodajo Mercatorja je sicer v javnost prišla pobuda za alternativni delavsko-potrošniško-dobaviteljski odkup podjetja in preoblikovanje v kooperativo Naš Mercator. Od političnih centrov moči je pobuda dosegla le to, da je eden izmed pobudnikov sedaj državni sekretar v Kabinetu predsednika Vlade Mira Cerarja. Zadolžen je za ekonomsko demokracijo, ki je tudi eden od stebrov koalicijske pogodbe. Ekonomska demokracija je tudi del koalicijske pogodbe, kjer je vlada naredila najmanj oziroma praktično ničesar. Za konec pa še to. Desnica in konservativni mediji zakon proglašajo za socialističen, saj naj bi posegal v ustavno zagotovljeno pravico do zasebne lastnine. Naj vas pomirim, zakon nima čisto nobene zveze s socializmom. Tega, da država omogoči imenovanje izrednega člana uprave, ki bo nadzoroval, da ne pride do izčrpavanja, niti ne moremo šteti kot resno državno intervencijo v gospodarstvu. Kot rečeno, gre za mešanje megle, ključni problemi pa ostajajo neodgovorjeni. Glavni grehi pa so bili storjeni že v preteklosti, vključno s podmizno prodajo s strani Janševe vlade. Zaradi tega se bomo v Združeni levici glede Predloga zakona o pogojih imenovanja izrednega člana uprave v družbah sistemskega pomena za Republiko Slovenijo vzdržali. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil mag. Matej Tonin.
Drage poslanke, dragi poslanci, dober dan! Gre za politkomisarski zakon, ki samega Mercatorja zagotovo ne more rešiti. Gre za neustaven poseg v zasebno lastnino. Vlada namreč namerava imenovati v upravo zasebnega podjetja člana uprave, ki naj bi preprečil izčrpavanje tega podjetja. Kako? Tako, da naj bi po njihovo nadzoroval transakcije in da naj bi na določena obdobja tudi ministru in nadzornemu svetu poročal o poslih tega podjetja z lastnikom. Če se bo slučajno v Sloveniji našel takšen Super Mario, super človek, ki vse te stvari lahko počne in nadzoruje, potem je to super, ampak kljub vsemu ta rešitev ne bo rešila temeljnih problemov, ki jih danes družba Mercator ima. Ta zakon zagotovo ne rešuje dveh zelo perečih vprašanj, in sicer kaj z nepremičninami. Mercatorjeve nepremičnine na Hrvaškem brez kakršnegakoli plačila uporablja Konzum in Mercator za tovrstno uporabo ne dobiva sredstev. Po drugi strani pa po drugih nekdanjih jugoslovanskih republikah Mercator plačuje drage najemnine Konzumu oziroma Agrokorju. To je ena izmed temeljnih zadev, ki jih ta zakon zagotovo ne rešuje, so pa izjemno problematične in v Mercatorju pomenijo večmilijonsko škodo, ki se ne meri v milijonih, ampak se meri v desetinah milijonov evrov. Prav tako ta zakon ne rešuje naslednjega problema, kaj je s prihodnostjo Mercatorja, kaj je z odnosom do bank, kako se bo ta družba razvijala v prihodnosti. Lahko enostavno rečemo in povemo, da imamo zakon, ki nosi lepo ime, vendar je njegova operativna vrednost izjemno slaba. Gre za nekaj podobnega, če uporabim prispodobo, kot da bi trdili, da bo avtobus zagotovo varno prišel na cilj brez kakršnihkoli večjih težav, če bomo na avtobus poleg voznika dodali tudi sprevodnika. Kdor vsaj malo pozna naravo prometa, ve, da sprevodnik ni tisti ključni, ki vpliva na to, ali bo prišel avtobus varno na cilj; ampak je to voznik. Obstajajo zelo močni pravni argumenti proti temu zakonu. Vsekakor smo mi na strani tistih ustavnih pravnikov, ki trdijo, da gre za neustaven poseg v zasebno lastnino; in tukaj je vredno primerjati Lex Agrokor in Lex Mercator. Tukaj je treba priznati, da so Hrvati spisali nekoliko bolj prefinjen zakon. Pri hrvaškem zakonu je za umestitev vladnega pooblaščenca v podjetje potrebno soglasje lastnika; v slovenskem primeru to delamo brez soglasja lastnika. In vsaj v tem smislu Hrvati lahko tolmačijo, da ne gre za poseg v lastninsko pravico, ker je moral lastnik angažirati tega vladnega pooblaščenca, Todorić je moral povabiti tega vladnega pooblaščenca. In prav to je tudi razlog, da je Nova Slovenija vložila amandma k 4. členu, s katerim poskušamo narediti ta zakon vsaj nekoliko bolj ustaven. Obstajajo tudi številni poslovni argumenti, zakaj ta zakon ni primeren. Danes ste lahko o številnih poslovnih argumentih prebirali po slovenskih medijih in spletnih portalih. Dejstvo je, da so izkušnje, ki jih imamo s Hrvati, slabe, da se Hrvati načeloma ne držijo dogovorov; in to velja že vse od osamosvojitve dalje, od takrat, ko niso zadržali tankov Jugoslovanske armade v njihovih vojašnicah, pa vse do danes. Zato je jasno, da bodo Hrvati tudi v tej zgodbi najprej reševali sebe in šele potem bodo gledali na vse ostale. Zato je prav, da vsi tisti, ki trdite, da je Mercator nujno treba rešiti, pošteno poveste, da je edina rešitev za Mercator, da ga vlada oziroma slovenska država kupi, če tako menite. Iz vsega navedenega je jasno, da Nova Slovenija ne bo podprla tega zakona in bo glasovala proti.
Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Franc Laj.
Spoštovani predsedujoči, minister, dragi kolegice in kolegi, še enkrat prav lep pozdrav z moje strani! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev vidimo to predvideno rešitev ne čisto jasno. Zakaj? Ker slika ni črno-bela. Smatramo, da se vsi ti problemi z imenovanjem izrednega člana uprave ne bodo rešili. Zakaj? Ker se bo ta izredni član uprave kot nek tujek znašel tam v upravi, kljub temu da bo imel pravico veta na poslovne odločitve, ki so povezane z večinskim lastnikom in povezanimi podjetji. Ali bo ta izredni član lahko sam – najverjetneje se bo znašel sam v tem položaju – kvalitetno, učinkovito, v skladu s stroko in najverjetneje navodili države opravil in upravičil to funkcijo?! Zelo težko. Ampak kljub temu je zadeva takšna, da če že enkrat pride do imenovanja izrednega člana uprave, se na nek način vseeno poveča nadzor; upajmo, da bo to tako. Notranji nadzor obstaja že sedaj po trenutno veljavni zakonodaji, po Zakonu o gospodarskih družbah, po insolvenčnem zakonu, ki natančno opredeljuje, da so dejanja uprave, ki škodijo podjetju oziroma gospodarski družbi, prepovedana oziroma če jih storijo, bi za njih morali tudi odgovarjati. Žal do sedaj te prakse nismo videli. Ali se bo to spremenilo? Upajmo, da bo. Ta notranji nadzor se v trenutnem sistemu izvaja tako, da obstajata nadzorni svet in skupščina te družbe. Ali bodo oni ravnali pošteno in nadzirali upravo s tem izrednim članom ali brez izrednega člana? Najverjetneje bi morali; če ne, pomeni, da so kršili zakone. Vse to kaže na določene probleme v odnosih znotraj koncerna, ker to je namreč koncern, da lahko večinski lastnik pritiska na upravo in ta uprava lahko podleže temu, da pride do oškodovanja. Vendar pa, da tega bi se morali zavedati in tudi pogledati, kaj se je do sedaj zgodilo, in uvesti primerne sankcije. Ker tudi v primeru, ko bo prišel izredni član, če ne bo prišlo do sankcioniranja, potem s tem na žalost nismo dosegli cilja. Hvala za vašo pozornost.
Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila gospa Andreja Potočnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister z ekipo, dragi kolegice in kolegi! Vlada Republike Slovenije je Državnemu zboru Republike Slovenije predlagala, da skladno s 143. členom Poslovnika Državnega zbora obravnava predlog zakona po nujnem postopku, da se preprečijo težko popravljive posledice za delovanje države. Določbe Zakona o gospodarskih družbah namreč omogočajo obvladujoči družbi, družbi materi, da daje navodilo odvisni družbi, družbi hčeri, za vodenje poslov, ki so zanjo škodljivi. Gre za tako imenovani koncernski privilegij. Z imenovanjem izrednega člana uprave v družbo sistemskega pomena bomo s sorazmernim ukrepom zaščitili podjetja sistemskega pomena za Republiko Slovenijo pred izčrpavanjem. Pozdravljamo hitro ukrepanje vlade in ga tudi podpiramo. Smiseln se nam zdi odstop od koncernskega privilegija. S tem predlogom ukrepamo preventivno in ščitimo interes domačih dobaviteljev, zaposlenih v sistemskem podjetju in z njimi povezanimi subjekti, ter posledično preprečujemo mogoče nastalo slabšo socialno in gospodarsko situacijo države Republike Slovenije. S predlogom zakona tako določimo gospodarske družbe sistemskega pomena za Republiko Slovenijo, ki s svojim delovanjem bistveno vplivajo na gospodarsko, socialno in finančno stabilnost v Republiki Sloveniji. Izpolnjena pa morata biti dva pogoja; da družba zaposluje vsaj 6 tisoč ljudi na ozemlju Republike Slovenije in da dosega čiste prihodke od prodaje, večje od 1 milijarde evrov. V primeru, da je večinski lastnik obvladujoče družbe v postopku zaradi insolventnosti ali drugih podobnih postopkih, lahko Vlada Republike Slovenije predlaga sodišču, da imenuje začasnega izrednega člana uprave, ki skupaj z ostalimi člani uprave zastopa in sprejema odločitve glede vodenja vseh poslov, povezanih z večinskim lastnikom ali z njim povezanih družb. Izredni član uprave nima pristojnosti voditi rednih poslov družbe. To v celoti ostaja v domeni redne uprave. S predlogom zakona se ne posega v svobodno gospodarsko pobudo, ker se z dodatnim, samostojnim in neodvisnim nadzorom ščiti interese družbe sistemskega pomena (zaposlene, upnike, dobavitelje, manjšinske delničarje) pred interesom delničarjev družbenikov. Prav tako je pristojnost izrednega člana uprave zelo omejena. Zakon v ničemer ne posega v lastniško strukturo in se ne vmešava v opravljanje rednih poslov družbe sistemskega pomena za Republiko Slovenijo. Treba se je tudi zavedati, da lastninska pravica po Ustavi ni absolutna, ampak jo je mogoče omejiti s sorazmernimi zakonskimi ukrepi, ki zasledujejo ustavno dopustni cilj, na primer socialna in gospodarska funkcija lastnine. Menimo, da rešitve v predmetnem zakonu v celoti sledijo tej ustavni logiki. Poseg v lastninsko pravico družbe sistemskega pomena je minimalen glede na število delovnih mest ter na posreden in neposreden vpliv poslovanja družbe sistemskega pomena na gospodarsko in socialno okolje Republike Slovenije. Na tem mestu se ne želimo spuščati v pretekle odločitve glede usode Mercatorja in z njim povezanimi političnimi interesi. Očitno je, da so bile napake storjene, saj o tem priča dejstvo, da danes razpravljamo o tej problematiki. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo Predlog zakona o pogojih imenovanja izrednega člana uprave v družbah sistemskega pomena za Republiko Slovenijo vsekakor podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Kolegice in kolegi, sprašujem, ali obstaja interes za razpravo? Ugotavljam, da je, zato vas vabim, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. Kot prvi ima besedo gospod Veber. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Ob zadnjem dogajanju, ki ga beležimo zaradi težav Agrokorja, sem večkrat pozval vlado, da poskuša narediti vse in uveljavi protikorupcijsko klavzulo, ki je sestavni del prodajne pogodbe. Do tega trenutka še ni prišlo do resnega preverjanja. Če se to preveri, ne potrebujemo zakona, ne potrebujemo tudi amandmaja, ki je vložen. Vsebina amandmaja, ki jo bodo zagotovo kolegi iz Nove Slovenije detajlneje predstavili, vendar če prav gledam te podatke, naj bi šlo za soglasje večinskega lastnika k temu, da lahko imamo tudi neke vrste svojega zastopnika v upravi. Torej zakaj sploh spraševati za soglasje nekoga, recimo eno vprašanje, če nismo še naredili vseh tistih korakov, ki jih lahko naredimo doma? In protikorupcijska klavzula je ena od tistih, ki jo je treba nemudoma preveriti. Ko se uveljavi, če je bila korupcija, postane pogodba nična in odpadejo prav vsi problemi ali pa zagate, ali ta zakon potrebujemo ali ne. Ne potrebujemo ga. Sicer pa če bo zakon sprejet, pričakujem od predstavnika, ki bo nekako postal član te uprave, da preveri, koliko nepokritih menic je v slovenskih bankah in slovenskih dobaviteljih. Gre za Novo Ljubljansko banko; Prvi faktor, Zagreb; NLB Srbija, Perutnina Ptuj in tudi ostali dobavitelji. Koliko blaga je Mercator plačal za druga Agrokorjeva podjetja, recimo za meso iz Španije, za Pik Vrbovec, nakupi za Ledo, poroštva za druga Agrokorjeva podjetja? Dejstvo je, da Agrokor že zadnja leta ni imel denarja za nakupe v Evropski uniji, lahko je plačeval le Mercator. Namreč na Hrvaškem je plačeval Agrokor v pol leta, v tujini seveda to ne gre, moral je plačati pod temi pogoji, kot jih je imel – takoj. Denarja za to pa ni imel. Koliko denarja je Mercator plačal za marketinške storitve na Hrvaško? Koliko tega Mercatorjevega denarja je bilo potrošeno za Mercator in koliko za druga Agrokorjeva podjetja? Dejstvo je tudi, da je vprašanje, ali bo v naslednjih petnajstih mesecih kdo od slovenskih dobaviteljev sploh lahko dobil denar od Agrokorja zaradi Lex Agrokorja. In to, kar menim, da bi bilo res treba preveriti in upoštevati protikorupcijsko klavzulo, je naslednje dejstvo – zahteva pri prodaji Mercatorja je bila, da Agrokor kupuje s svojim kapitalom. To nesporno ni res. In ker ni kupoval s svojim denarjem, je to lahko osnova za prekinitev pogodbe. To je konkretna zadeva, na katero se lahko takoj oprete in greste v postopek razveljavitve prodajne pogodbe. Agrokor je predložil tudi neresnične bilance, ki so bile osnova, da so ga sploh pripustili k razpisu za prodajo Mercatorja. Tudi tukaj je ta točka protikorupcijske klavzule, kar je treba preveriti, kako je bilo mogoče, da je sploh pristopil k nakupu, če je imel neresnične bilance. Kdo vse je pregledoval te bilance in te pogoje? In koliko plačil je bilo za to izvedenih pri vseh tistih, ki so to pregledovali in svetovali? Ponovno gre za svetovalne pogodbe, gre za lobiste, med katerimi so nekateri javno znani. Če niso, Komisija za preprečevanje korupcije te podatke ima in je treba zahtevati od Komisije za preprečevanje korupcije vse, celotni spisek lobistov, ki so sodelovali pri prodaji Mercatorja. To KPK ima. Minister, tukaj pa prosim, da me poslušate, zakaj res ne potrebujemo tega zakona in kako lahko takoj preverimo vse to, kar naštevam, brez zakona. Če ta hip pokličete direktorico Finančne uprave Republike Slovenije in ji naložite, da nemudoma napoti finančne inšpektorje v Mercator in pregleda vsa ta poslovanja, je zadeva takoj lahko preverljiva brez kakršnegakoli zakona, brez kakršnihkoli vprašanj, ali gre za protiustavnost ali ne. Samo telefon dvignete, pokličete direktorico Finančne uprave, le-ta bo poslala inšpektorje in bo pogledala vse te finančne tokove in vprašanja, ki sem jih odpiral v svoji razpravi. Torej zakona ne potrebujemo, če Finančna uprava v skladu s svojimi pristojnostmi odreagira takoj in nemudoma; pravzaprav pa bi že morala. Hvala.
Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav ministru z ekipo, poslankam in poslancem! Danes govorimo o pomembnem zakonu, ki se dotika ene zelo velike gospodarske družbe, ki je povezana z okrog 100 tisoč delovnimi mesti. Z razpravo kolega Janka Vebra bi se nekako strinjal, predvsem v točkah, kjer je kritiziral delo preteklih vlad, slabih praks v postopku prodaje te velike gospodarske družbe, ki je bila, po moji oceni, katastrofalna poteza. Ne vem, katere prejšnje vlade pa ministri so bili vpleteni, ne bom jih našteval; vem samo to, da je bilo v Sloveniji v zadnjih 10 letih skoraj za en avtobus gospodarskih ministrov, ki so se menjali, tako ali drugače – eni so bili teoretiki, drugi filozofi –, in pripeljali našo državo v takšno situacijo, da smo odprodali družbe, ki so bile členi nekih vertikalnih povezav in na tak način dobesedno uničili našo pomembno gospodarsko, živilskopredelovalno verigo. S tega vidika ocenjujem to potezo, sprejetje predloga tega zakona, kot normalno menedžersko potezo v vsakem gospodarskem sistemu. V tem primeru je minister Počivalšek, ki je tudi gradil svoje izkušnje v dobrih praksah vodenja živilskopredelovalnih verig, jih saniral, tako da v tem smislu v celoti zaupam ministru in ekipi, da je v dani situaciji zelo hitro, odločno odreagiral, pripravil zakon, ki bo našim prijateljem sosedom pokazal, da tudi mi znamo odreagirati na nek način ter odpravljati napake in kikse prejšnjih vlad ter slabih potez v odprodaji našega premoženja. Seveda bi podobne slabe prakse potegnil tudi v druge panoge, ne samo v živilskopredelovalni verigi. Veliko razpravljamo v Državnem zboru o gozdno-lesni verigi. Podobna zgodba, prodali smo Slovenijales, odprodali smo Lesnino in kaj je zdaj?! Lesna industrija je propadla, ostali so nekateri členi, ki se zdaj dokaj sebično obnašajo, govorimo o gozdnem členu verige, ki se bohoti in se še vedno želi. In tudi tukaj je minister prišel z dobro rešitvijo v zakonu o gospodarjenju z državnimi gozdovi, ki ponovno vzpostavlja neke normalne pogoje vzpostavljanja verig. In tudi v tem primeru vidim, da ta zakon rešuje napake iz preteklosti, prinaša hiter odziv, da bomo lahko rešili, kar se še rešiti da. Ne morem razumeti tez, ko nekateri kolegi poslanci govorijo, da je to neka piar poteza Stranke modernega centra pa ministra, da se zdaj rad slika po televiziji, da je nek zakon sprejel. To preprosto ne drži. Gre za, kot sem že omenil, dober zakon, ki bo državi Sloveniji omogočil, da se prepreči, da nam sosedi izčrpajo, uničijo »našega najboljšega soseda«, v tem primeru Mercator, kar je nekoč bil. Kar se tiče zakona kot takšnega, mislim, da je to sorazmerno dobra rešitev, pa tudi če se zdaj sklicujemo ne neke, lastnina – zasebna, takšna ali drugačna. Bistveno je, da bomo rešili oziroma preprečili dokončno uničenje in izčrpanje tega sistema velike gospodarske družbe in v povezavi s tem tudi okrog 100 tisoč delovnih mest. Če bo treba še kakšno dodatno drzno potezo potegniti, mogoče ponovno vzpostaviti živilskopredelovalno verigo, od proizvodnje do prodaje, potem bomo prišli nazaj v neko dobro, uspešno zgodbo, kar bi lahko bila. A na žalost je zaradi slabih potez in nespametnih odprodaj posameznih členov verige do tega tudi pripeljalo. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Matej Tonin.
Poslanec Ranc, lahko bi rekel, iz vaših ust v božja ušesa, da bi ta zakon obvaroval in rešil Mercator; ampak ta zakon je kratek. Če ga berete po členih, potem lahko vidite, da so pristojnosti tega vladnega politkomisarja v upravi Mercatorja zelo omejene; in ta politkomisar praktično sploh nima pristojnosti in odločitev, da lahko vpliva na samo poslovanje Mercatorja. Ta človek ne bo mogel vplivati na to, kakšna bo prihodnost Mercatorja in kaj bodo s tem Mercatorjem v prihodnosti počeli. Pa da ne bi preveč odplaval, bi se dotaknil razprave o 4. členu, ki jo imamo zdaj na dnevnem redu. Gre za naš amandma, ki pa govori zelo preprosto stvar, če želi vlada poseči v zasebno lastnino, mora dobiti soglasje lastnika; zelo preprosto. Če vlada želi nastaviti politkomisarja, mora za to dobiti soglasje lastnika; ker so v demokratičnem in zahodnem svetu aksiomi kar jasni. Če si lastnik, potem z lastnino tudi upravljaš. Nek minimalni standard, ki ga moramo izpolniti, je ta, da vprašamo lastnika za soglasje, če on s tem soglaša. Lastnik postavlja nadzorni svet, postavlja upravo in tukaj je zagotovo potrebno za neko normalno državo tudi njegovo soglasje. To vsekakor. In čeprav se včasih malo posmehujemo ali pa nam ni najbolj všeč tam dol na jugu, kot se stvari dogajajo na Balkanu, ampak jaz še enkrat rečem, tukaj so bili Hrvatje prefinjeni in so dali soglasje lastnika v zakon. Tako daleč so stvari pripeljali, da je moral Todorić sprožiti ta zakon, vpoklicati vlado, če hočete, sam prositi vladnega pooblaščenca, naj pride upravljati z Agrokorjem. Jaz ne vem, ali so mu zvijali roke, ali so ga stiskali, ali so mu grozili z zaporom, jaz ne vem, kaj so Hrvati delali s Todorićem, da je angažiral ta člen. Vse je na papirju in ta odnos – ustavnopravna zadeva in lastninska pravica, po moji oceni so oni to izpolnili, kar mi nismo. Naj grem na samo relacijo pri teh zadevah. Če rečemo, da z Agrokorjem danes upravlja hrvaška vlada, ker ima tam pooblaščenca, bi to na nek način pomenilo, da je hrvaška vlada predstavnik lastnika, torej Mercatorjevega lastnika. In marsikdo bo rekel, zakaj zdaj vi predlagate, da bi mi morali dobiti soglasje Hrvatov za to, da mi lahko postavimo pooblaščenca v upravo Mercatorja?! Jaz mislim, da je ravno tukaj glavna poanta. Jaz bi hrvaško vlado, pa tudi Nova Slovenija, zato smo predlagali ta amandma, spravil na čistino. Naj se vsaj na deklarativni ravni zavežejo k temu, da so proti izčrpavanju Mercatorja; in če delajo to, kar govorijo, oziroma bi jih prisilil v to, »prisilil«, zelo jasno bi se videlo, ali resno mislijo s tem, ko obljubljajo in govorijo, da Mercatorja ne bodo izčrpavali. In če ne bi dali soglasja k temu, da vlada nastavi svojega pooblaščenca, potem nam je zelo hitro jasno, koliko je ura. Potem vemo, da smo približno na istem, kot smo bili v času osamosvajanja. Takrat so nam gospod Tuđman pa še nekateri drugi obljubljali, kako bodo blokirali izhod tankov iz hrvaških kasarn proti Sloveniji. In seveda tega niso naredili in mi smo jih imeli na mejah in v Sloveniji. Te zgodbe, kako ne držijo besed in kako so dogovori tukaj španska vas, so zelo zgovorne. Glede tega, kar je razpravljal poslanec Veber, jaz se lahko s tem zgolj strinjam, da imamo že danes kar nekaj orodij, ki jih vlada lahko uporabi. Operativna vrednost teh orodij je večja kot ta zakon. Ta zakon ima sicer lepo ime, ampak šibko operativno vrednost. In če bi nam uspelo to, da tukaj angažiramo protikorupcijsko klavzulo, potem smo pa itak več kot na pol poti. Potem bi pa kdo lahko rekel, da je Mercator naš, če bi uspel dokazati, da se je tukaj zgodila korupcija. V vseh ostalih primerih je pa pot do rešitve Mercatorja še zelo dolga. Tudi če bo danes ta zakon sprejet in če ga bo koalicijska večina izglasovala, ta vladni pooblaščenec žal ne bo mogel rešiti ključnih problemov. In kot sem rekel ob koncu stališča, tisti, ki ste danes veliki zagovorniki slovenskega nacionalnega interesa in tega, da je treba rešiti Mercator, ponovno vzpostaviti lesnopredelovalno industrijo ali pa v tem primeru prehransko industrijo, potem se ve, kako se te stvari delajo; ne z besedami, ampak s konkretnimi dejanji, torej ne z imenovanjem politkomisarja, ampak z nakupom podjetij.
Besedo ima gospod Ivan Škodnik.
Hvala za besedo. Spoštovani minister z ekipo; kolegice in kolegi poslanci! Nekateri v tem državnem zboru zagovarjajo nedotakljivost zasebne lastnine, ne glede na to, da se lastninska pravica izvršuje na način, ki posega v pravice posredno 100 tisoč državljank in državljanov Republike Slovenije. Pri teh ljudeh ni več pomembno delovno mesto, ne človek, ki vsak dan vstaja, hodi za majhno plačo v službo, ne domače gospodarstvo, ki se bori za doplačilo, terjatve, družine, ki jih živi slovenski državljan, dobavitelj, delavec, upnik. Tem je pomembnejša nedotakljivost zasebne lastnine velikih tujih korporacij, ne glede na to, kakšne posledice to lahko prinese. Na tem mestu je vidna vsa ideološka zaslepljenost, ki daje prednost razumni odločitvi. Neoliberalni koncept bi moral postati del preteklosti in v ospredje bi moral biti postavljen zopet človek. Ne razumem, kako lahko nekateri še vedno zagovarjajo interese velikega kapitala pred interesom državljank in državljanov Republike Slovenije. Ne glede na to, da nam papež Frančišek tlakuje jasno pot v humanizem in ponovno vzpostavitev človeških vrednot, še vedno prisegajo zgolj na ideje velikega kapitala, ne glede na posledice. Kljub temu, da so kot poslanci in oblikujejo pravila te družbe ter imajo vse možnosti, da potrdijo ta zakon, tega ne bodo naredili zaradi vere v neoliberalni koncept. V Ustavi je v 33. členu zapisano, da je zagotovljena pravica do zasebne lastnine. V 67. člen Ustave pa določa, da zakon določa način pridobivanja in uživanja lastnine tako, da je zagotovljena njena gospodarska, socialna in ekološka funkcija. Posameznik pri izvrševanju svojih lastninskih upravičenj ni neomejen, temveč mora upoštevati tudi interes drugih članov skupnosti in skupnosti kot take, je zapisano v eni izmed odločb Ustavnega sodišča. Kaj drugega lahko naredimo, kot da hitro ukrepamo, tako da zaščitimo interese naše skupnosti. Ali je zaščita dobro delujočega sistemskega podjetja pred izčrpavanjem interes naše skupnosti? Nekateri menijo, da ne; da je interes naše skupnosti identičen interesu tujih korporacij, od katerih bo pokapljalo tudi po ljudeh. Kaj ima privatni interes skupnega z interesom skupnosti državljank in državljanov Republike Slovenije? To, da sobivata v sožitju in ne uničujeta drug drugega, ampak omogočita okolje. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister Zdravko Počivalšek s sodelavci, dragi kolegice in kolegi! Zanimivo, govorimo o Predlogu zakona o pogojih imenovanja izrednega člana uprave v družbah sistemskega pomena za Republiko Slovenijo in največ govorimo o Mercatorju. Mislim, da v celem zakonu ni; ne mislim, prepričan sem, vem, da v zakonu besedica »Mercator« ni omenjena. Verjamem, da gospod minister, ki ga izjemno cenim, ve, kaj je treba narediti slovenskemu gospodarstvu, ki ima potencial rakete, kot je pred nekaj dnevi na gospodarskem klubu Nove Slovenije dejala nemška poslanka, predsednica skupine prijateljstva s Slovenijo v Bundestagu; verjamem, da minister ve, kaj potrebuje slovensko gospodarstvo, da bi imeli več ekonomske svobode. Kar se tiče ekonomske svobode, smo praktično na dnu mednarodnih lestvic. Obžalujem, da je ravno ta številka 6 tisoč postavljena v ta zakon v 2. člen in da so tiste družbe, ki zaposlujejo 6 tisoč ali več, družbe, ki imajo sistemski značaj. Tukaj bi raje videl, da bi bila številka takšna, če že pravite, da je NLB sistemska banka, da bi bila to tudi sistemska družba po tem zakonu; in da bi tudi v NLB poslali nekega nadzornika, da bi videli, kaj se tam dogaja. Kaj se je dogajalo, to ugotavlja parlamentarna preiskovalna komisija, ki jo vodi dr. Anže Logar. Ta parlamentarna komisija je doslej naredila največ, na nek način je pa po samem zakonu brezzobi tiger; ker tisti, ki pa imajo zobe, tisti tigri pa ne naredijo nič. Gospe in gospodje, vsak dan ljudje od mene zahtevajo, da vzamemo tistim, ki so vzeli nam. Pred 45 minutami, gospe in gospodje, je začel zasedati nadzorni svet Mercatorja. Jutri bodo poslovni rezultati. Mercator je dobra firma, da ne bo pomote, in jaz sem med prvimi, ki mu želim, da bi dobro posloval tudi naprej, da bi vsak mesec zaposlili več ljudi. Ampak če samo spremljam informacije, pa recimo, da so do polovice točne, me zelo skrbi. Če smo za to, da zaščitimo Mercator, in jaz sem za to, da zaščitimo Mercator, ampak v skladu s pravili korporativnega upravljanja. Nihče me ne bo prepričal ne ideološko in ne neideološko, da zasebna lastnina ni nedotakljiva. Zasebna lastnina je nedotakljiva. In ko rešujete Mercator, rešujete Todorića, zato mene ni tukaj zraven. Morda tudi zato ne, ker sem član Odbora za zunanjo politiko. Mene tukaj ni zraven, ker je Lex Agrokor, ki ga je sprejel Sabor, dejansko naredil nekaj dobrega za »porodico Todorić«, za družino Todorić. Je ni razlastninil. In ko rešujemo enega od poslovnih subjektov, ki je v lasti družine Todorić, rešujemo torej Todorića. Ponavljam, mene tukaj ni zraven. Če pa že, pa bi morali vsi tisti, ki spremljamo, spremljate ali pa spremljajo poslovanje slovenskih družb, že davno videti, da se Mercator brutalno izkorišča in se je izkoriščal, ko je strmoglavil Agrokor. Naša razprava bi bila verjetno bolj, kako bi rekel, realistična, ne toliko ideološka, če bi imeli poslovne rezultate na mizi. Jutri jih bomo imeli, ampak danes je pač zakon na mizi, najbrž s posebnimi razlogi. Ko pri novih zakonih ali pa katerikoli poskušam simulirati, kako konkretno bo ta zakon deloval, potem si mislim in sem danes trdno prepričan, da ta član uprave, ki bo nek nadzornik, ki bo gledal transakcije do firme matere, beri mačehe, in odvisnih družb – poglejte, ni šans. Ni šans. Tisti, ki ste bili kdaj morda v večjih poslovnih subjektih, veste, kako tam poteka plačilni promet, da je na dan morda nekaj tisoč faktur ali pa pogodbenih obveznosti, ki jih je treba poravnati, ki so zapadle ali kakorkoli že; ni šans, da bi ta eden človek gledal vse te transakcije in videl, kam teče denar. In potem, ko bo denar enkrat že stekel, bo prižgal rdeči semafor, bo rekel – aha, ta posel je ničen; ampak denar je že odtekel. Kar sem povedal že na odboru, ponavljam. Lahko bo Mercator po naročilu uprave nakazal nekaj deset milijonov kakšnemu nogometnemu klubu na Hrvaškem in ta komisar, ta član uprave, ki ga mi danes ustoličujemo oziroma ga ustoličujete vi, bo samo mirno gledal, kako bo nekaj deset milijonov odteklo k nekemu nogometnemu klubu. Ko je nogometna tekma, se vstopnice prodajajo za gotovino. Lahko naredim scenarij, da bo ta gotovina pristala – kje? Ja, pri družini Todorić, recimo. Ta zakon morda res ni stoodstotno brezzobi tiger; prepričan pa sem, da 99 % tega člana uprave bo brezzobi tiger; s tega preprosto ne bo nič. Dejstvo pa je, da javnost pričakuje od vlade, od koalicije, od Državnega zbora, da zaščiti Mercator; pa naj stane, kar hoče. Nekoliko razočaran sem bil in neprijetno presenečen, ko sem tudi na odboru poslušal goreče razprave s strani tistih poslank in poslancev, s strani tistih poslanskih skupin, ki so v preteklem mandatu, v prejšnjem mandatu, zagovarjali prodajo Mercatorja. Eden od podpredsednikov današnje vlade je veliko govoril o Mercatorju in prodaji Mercatorja, toliko je govoril, da je delnica dejansko strmoglavila. Saj smo celoten poslovni sistem Mercatorja prodali za zelo malo denarja. Da bi se vsaj nekoliko približali pravilom korporativnega upravljanja, ki velja v Evropi, v svetu, smo mi spisali amandma k 4. členu, ki ga je predstavil kolega Matej. Predlagam, da razmislite o njem. Jaz ga bom vsekakor podprl, zakonu pa ne morem pritrditi. Zakonu bom nasprotoval. Hvala lepa.
Kolegice in kolegi, ker obstaja interes po razpravi, vas vabim, da se prijavite k razpravi. Izvolite, prijava poteka. Besedo ima gospod Ivan Prelog. Izvolite.
Hvala. Vzporedno z implementacijo predlaganega zakona bi bilo, po mojem, prav tako zelo smotrno preveriti tudi trditve spoštovanega kolega gospoda Vebra; kajti če le-te držijo, lahko stvar morda bistveno poenostavimo oziroma skrajšamo in célo stvar rešimo v našo korist. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, kolega Nemec. Jaz nisem eden izmed tistih gorečih, kot je bilo prej povedano, zagovornikov, da je treba na vsak način ta zakon podpreti in iz petnih žil vleči argumente, zakaj je dober. Ampak jaz v tem trenutku ne vidim boljše alternative, kolegice in kolegi, ne vidim boljše alternative, ki bi nam omogočila vsaj takšen obseg zaščite, kot ga ponuja ta zakon, da zaščitimo 10 tisoč in več zaposlitev v Mercatorju, posledično, predpostavljam, vsaj 10 tisoč družin zaposlenih, ki delajo v Mercatorju, in njihove eksistence. Tu je še velika dobaviteljska veriga. In če to vse skupaj seštejemo, prej sem slišal podatek, ki se je gibal okoli 100 tisoč delovnih mest, na 100 tisoč ljudi, ki so tako ali drugače odvisni ali pa vsaj delno odvisni od podjetja, ki se imenuje Mercator in je gospodarska družba sistemskega pomena. Ne zakon ne noben od razpravljavcev ni govoril o nekem nacionalnem interesu, nacionalnem pomenu. Pa če hočete, lahko tudi o tem govorite, ampak v zakonu je zapisano – sistemski pomen, ki bistveno vpliva na gospodarsko, finančno in socialno stabilnost v naši državi. Pri amandmaju smo, je pa tudi malo širše dovoljena razprava, kar se tiče amandmaja, jaz ga seveda ne bom podprl. Ne bom ga podprl iz preprostega razloga, ker se če mi postavimo v vlogo takšnega naivneža, da pričakujemo, da bo pa mati, torej Agrokor, soglašal, da nekoga spustimo v Mercator, potem seveda ni za pričakovati, da bo ta zakon ugledal luč sveta in da si bomo lahko z njim karkoli pomagali. Dilema obstaja in je na mestu v končni fazi, ko se sprašujete, torej lastnina od boga dana, sveta, kakorkoli; ampak veste, mene in nas v Desusu so prepričali tisti pravniki, pa ne ljubiteljski pravniki, so nam jasno povedali, da vsaj v dveh točkah, in sicer v točki, kjer ne posegamo v lastniško strukturo; in v točki, ko se ne vmešava ta politkomisar, jaz mu rečem pooblaščenec, ko ne posega oziroma se ne vmešava v opravljanje rednih poslov družbe sistemskega pomena. To sta dva argumenta, ki sta nas prepričala, da zadeva ni sporna, da zadeva ni protiustavna, da zadeva ni v nasprotju s pravnim redom pri nas pa tudi širše. Seveda lahko govorimo in se oziramo v preteklost, kako bi morali drugače narediti, kako to ni bilo v redu. Ampak saj poznate tisti pregovor – Po bitki je lahko vsak general. In jaz mislim, da ravno najbolj koristno in produktivno ni, da se vračamo nazaj. Zelo na mestu pa je, da se danes in tukaj pravilno odločimo in gledamo v prihodnost. Da ne bomo stali križem rok in ni prav, da stojimo križem rok; in potem ko se bo pač nekaj zgodilo, bomo lahko samo še zvonili po toči in bo za marsikaj prepozno. Vse to so argumenti, da bomo v Desusu pritrdili temu zakonu, ga podprli in upajoč, verujoč v to, da se ne bo zgodila nova socialna bomba. Mi teh socialnih bomb in teh travmatičnih zadev iz polpretekle zgodovine na socialnem področju poznamo kar nekaj. V Mariboru, vemo, da se je potopil TAM, pa se je potopila Metalna, pa se je potopil TVT, pa se je praktično celotni meljski bazen potopil. Nikakor ne bi radi, da se to zgodi še na primeru Mercator. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsedujoči. Pred nami je zakon, o katerem danes nekateri prav vehementno razlagajo, veliko govorijo. Sam sem prepričan, da ta zakon v resnici ne bi bil oziroma verjetno, mogoče, predvidevam, danes mogoče sploh ne bi bil na dnevnem redu, če se nekdo v preteklosti ne bi odločil Mercatorja prodati. In kolega Tonin, ne mi zameriti, ampak vi ste bili v tisti koaliciji, ko je predsednik Vlade takrat prodal ta Mercator; in danes imamo to, kar imamo. Ali je bilo to prav ali ne, v končni fazi so to danes samo špekulacije in temu rečemo preteklost; nekateri pa se bodo oglasili, da to ni res. Ampak ker smo pri bistvu tega zakona in ker predlagate in danes razlagate o tem, in vaš kolega Horvat enako, da je lastninska pravica absolutna, nedotakljiva po Ustavi; seveda to ne bo držalo. In to dobro veste. Je pa res, da vsak izmed nas v tem prostoru lahko kar naprej ponavlja eno in isto tezo, to pa je – to je lahko ustavno sporno. In to delamo kar naprej vsi eno in isto. Ampak tisto, kar me je zmotilo pri vaši razpravi, pa bom zelo konkreten, kaj lahko naredi ta predstavnik, ki bo imenovan v upravo?! Bilo je rečeno, veto ima. Ja, prav zato ima veto in kar je še bolj pomembno, kdaj je lahko imenovan. O tem se mi danes ne pogovarjamo. Ko bodo izpolnjeni pogoji. Zakaj je to pomembno poudariti? Pomembno je poudariti predvsem zato, ker se moramo zavedati, da takrat pomeni, da je družba že v resni krizi oziroma je insolvenčna. In to vam zelo jasno govori en člen pred členom, ki ste ga amandmirali. To je 3. člen, ki govori o pogojih, kdaj se lahko to zgodi. Zakaj pa je to pomembno? Ker se takrat dogajajo največje lumparije. Takrat se je treba hitro vprašati, kaj delajo ti veliki koncerni, ki so v resnici najbolj problematični. Za navadne družbe imamo insolvenčni zakon, ki zelo jasno govori, kakšni so postopki v takšnem primeru in tako naprej, da ne dolgovezim. Ampak ko gremo v koncernske družbe, imamo pa resen problem, ker imamo verižne reakcije mame in hčere. In kar je še bolj pomembno, na Hrvaškem, sicer ne poznam podrobno, kaj se je tam dogajalo, ampak gotov sem, da v primeru Agrokorja nimajo takšnih izkušenj, kot imamo mi izkušnje naših tajkunov in iz preteklega obdobja in če govorim prav na primeru Mercator. Ali pa bom rekel na primeru družbe, kjer je bila firma Laško lastnik tudi Mercatorja in še ene družbe, ki se ji reče Fructal. Zakaj sem omenil Fructal? Prav je, da povemo eno stvar na glas. Ko je direktor Mercatorja Toni Balažič odstopil, sem se spomnil – veste, katere stvari? Najprej sem se vprašal, zakaj, hudiča, je tako preprosto odstopil? Sam od sebe. Vi se vsi spomnite, da je Balažič vodil firmo Fructal in vi vsi poznate zgodbo izčrpavanja, ko je Laško izčrpaval taisti Fructal, ki ga je vodil Balažič. In kasneje v postopkih je bilo to več ali manj razvidno, tudi večkrat sam pove, da je moral početi to, kar mu je bilo naročeno. In to je ta problem, ki ga danes lahko vidimo v Mercatorju in Agrokorju, ko gre za resno izčrpavanje in za nedopustne transakcije, katere bi pa lahko v tem primeru lahko z vetom zaščitil tudi ta pooblaščenec. In zato gre. In ta vaš predlog, da samo v imenu tega neoliberalističnega pojma – Lastnina je sveta pravica, pustimo gospodarjem, naj gospodarijo; če se bodo pa zapeljali in zafižili, je pa to njihov problem, saj to delajo s svojo lastno lastnino. Oprostite, mi moramo ugotoviti še drugo stvar, ki je še bolj pomembna od te. Kdaj nastopi javni interes, da se to zgodi? Prvič, zato seveda potrebujemo zakon, ki je tudi pravno stoji. In drugič, kar je še bolj pomembno od tega, ves čas ponavljamo, danes že tretjič, eno in isto številko, posredno in neposredno gre za povezano 100 tisoč delovnih mest, ki je odvisno od tega sistema. In zato jaz mislim, da je še kako pomemben interes; in ne tisto, kar je govoril kolega Horvat pred mano, ko je rekel, da se on te zgodbe ne gre. Ne, mi tukaj smo odgovorni za to zgodbo in hvala bogu enkrat, vsaj enkrat delamo korak, še preden se kaj zgodi. Sam sicer upam, da te zgodbe mogoče nikoli ne bo treba niti aktivirati. Zakaj 6 tisoč? Ker govorimo o korporacijah in ne o malih ali srednjih podjetjih. Ker je vsakemu jasno, kolega Horvat pravi, saj vsi vemo, da gre za Mercator. Saj če se vprašaš, kdo pa ima 6 tisoč, je več ali manj jasno, da gre za varovalko, ki jo več ali manj vsi danes v tej razpravi omenjamo. Na prste ene roke lahko preštejemo, katera družba je to v slovenskem prostoru. Potem imamo tu še eno zanimivo vprašanje oziroma napotilo. Kolega Horvat je pozval, zakaj v NLB vlada ne imenuje enega takega prokurista. Lepo vas prosim, to je smešno. To je res smešno delati te primerjave, prvič, ker vemo, da je NLB v solastništvu države, Mercator pa ni. Sploh ne gre za te primerjave in imamo eno drugo firmo za ta vprašanja. Poleg tega danes omenjati, da lahko minister z enim telefonskim klicem pokliče Furs in pošilja nekam davčno inšpekcijo, potem bom pa jaz ministra po zdravju vprašal, kaj počne. Inšpekcijski nadzor je neodvisni organ in po zakonu se ve, kako mora delovati. Ne more minister kar malo klicati inšpekcijo – daj, ti pojdi malo tja, malo pojdi sem [[…]]Lepo vas prosim, kam pa bomo prišli v tej državi, če si bomo zdaj še inšpekcije pošiljali sem pa tja. Če pa vi veste in če ste navajeni to početi iz obdobja vaše vlade, potem sem pa zaskrbljen, kako je to funkcioniralo; in upam, da temu ni tako. In na koncu lahko rečem samo še to, namenoma uporabljate besedno zvezo »vladni politični komisar«, da bo še bolj teatralično vse skupaj izgledalo. Jaz sem prepričan, da smo, hvala bogu, vsaj enkrat za razliko od Hrvatov, ki šele ugotavljajo, kakšne lumparije in kako jih bo glava bolela zaradi Agrokorja, ker tam zgodba še zdaleč ni končana, naredili eno potezo pred tem in opozorili tudi lastnika Mercatorja, kaj ga čaka, če misli v primeru slabega gospodarjenja na takšen način delovati. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Breznik. Izvolite.
Najlepša hvala. Spoštovani kolegi, jaz bom nekako poskušal nadaljevati svoje razmišljanje predvsem s strani mnenj gospodarskega prava, gospodarskega statusnega prava in v tej navezi na slovensko ustavo. Slovenska ustava v 74. členu govori o svobodni gospodarski pobudi, govori pa o omejevanju te svobodne gospodarske pobude v posebnih okoliščinah. Zdaj lahko pogledamo nekaj judikatov Ustavnega sodišča, ki niso bili vezani na takšne zakone, ker ta zakon je neka novost ali pa vsaj razmišljanje o takšnem zakonu. Lahko pa pogledamo, v kakšnih smereh se svobodna gospodarska pobuda tudi omejuje v ostalih evropskih državah ali pa tudi v njihovih postopkih, kdaj lahko prihaja do omejevanja. Danes ste govorili in se strinjam s kolegi, ko so govorili, da tudi lastninska pravica ni absolutna. To je v prvem letniku pravne fakultete, vam bom to povedal, v tako imenovanem civilnem pravu, v prvem ali drugem letniku pravne fakultete, odvisno, na katero hodite; je v prvem ali drugem letniku v civilnem pravu tudi omenjena lastninska pravica in kdaj se le-ta lahko omejuje s strani države. Omejil se bom na 74. člen Ustave – omejevanje svobodne gospodarske pobude. Problem tega zakona, kar sem govoril včeraj, je, da je na meji ustavne dopustnosti. Meja ustavne dopustnosti je največkrat sklenjena s tem, kakšna je obrazložitev, kakšen je argument in kakšen je protiargument. Kje prihaja, kjer je država do sedaj omejevala svobodno gospodarsko pobudo? Ali ve kdo? Do sedaj imamo nekaj ustavnih odločb, ena izmed teh recimo govori o opravljanju detektivske dejavnosti. Kot veste, licence za detektiva ne more dobiti nekdo, ki je bil še pred dvema letoma nekje v policiji ali pa v naši varnostno-obveščevalni službi, ker bi se lahko okoristil z nekaterimi podatki, informacijami; in bi recimo v roku, če je manj kot dve leti, lahko opravljal neko dejavnost, ki ne bi bila v skladu, marsikatero konvencijo bi po vsej verjetnosti kršil. Tukaj je Ustavo sodišče, lahko rečem, omejilo svobodno gospodarsko pobudo. V gospodarskem pravu, kjer je, moram priznati, da smo pač Štajerci in predvsem mariborska pravna fakulteta nekoliko močnejši, tudi s strani številnih strokovnjakov, študentom se predava, da se lahko tudi omejuje v predlogih, kjer obstaja možnost, da bo prišlo do kršenja zdravja ali pa da bo vplivala neka svobodna gospodarska pobuda, nek posel ali pa neko podjetje na zdravje in življenje ljudi, pripadnikov; neko podjetje, ki bo slabo delovalo za neko okolico s svojimi izpusti, morda z nekimi storitvami, produkti, s katerimi se lahko zgodi neka bolezen, lahko se zgodi smrt in so nevarne. Gre lahko največkrat tudi za nedopustne moralno-etične vidike neke svobodne gospodarske pobude in tudi tukaj lahko prihaja do omejevanja. Ko pa prihaja na področju zakona, kot je Lex Mercator, pa sam menim, da je nedopusten takšen zakon, nedopusten v smeri tega, ker gre ta zakon v smeri nekoga, ki bo v insolventnih postopkih nekako bdel nad pravilnimi ali nepravilnimi odločitvami. Kaj so pravilne ali nepravilne odločitve? Kolega Horvat je danes dobro povedal, v multinacionalnih ali v velikih podjetjih dnevno prihaja do plačila na stotine računov, na stotine računov, številne vrednosti, ne samo produkti, mogoče gre za številne storitve, neke pogodbene dejavnosti. Pregled vsega tega je nemogoč s strani enega člana izredne uprave, ki bi bil v nekem insolventnem postopku dodeljen s strani države; to je ta problem, ki ga imamo. Prvič, je nemogoče to izvajati, lahko gre za všečen, fin ukrep pred javnostjo, seveda je ogroženih 10 tisoč delovnih mest. Treba pa se je vprašati tudi glede Mercatorja samega, kako je nastajal, kako je v tranziciji živel svoje življenje, izkoriščal svoj monopolni položaj, leta in leta uničeval celo vrsto malih trgovskih podjetij v Sloveniji, ki bi lahko razvila svoje poslovne modele, in je Janković, ko je prevzel Mercator, na veliko živel v Mercatorju. Lahko je, veste, voditi monopolni Mercator konec 90. let, lahko je voditi ljubljansko občino, kjer imaš 330 milijonov evrov proračuna in se ti steka ves denar iz cele Slovenije v Ljubljano, kjer so vsa zastopstva tujih podjetij in tako naprej. Če bi se takrat Mercator širil na zahod, kjer bi se spoprijel s tujo konkurenco, po vsej verjetnosti bi izbral drug poslovni model, bil bi bolj konkurenčen, bolj bi poiskal notranje rezerve, nastavil bi si drug menedžment, iskal bi tržne niše, posebno dobro bi pa vplival na verigo slovenskih podizvajalcev, predvsem tistih dobaviteljev na področju slovenske prehrane, slovenskega zelenjadarstva, slovenskega sadjarstva, ne pa da jih je uničeval s katastrofalno dolgimi roki plačil, s, lahko rečemo, superdampinškimi cenami in tako naprej. Hočem povedati, Mercatorjeva zgodba, tudi njegovega močnega zadolževanja, je močno povezana z bivšim direktorjem, širjenje na države, kjer je nizka kupna moč. Neke firme, ki v bistvu ni bila dobra blagovna znamka, oprostite, dobra blagovna znamka za nek prostor dveh milijonov ljudi, ampak dobra blagovna znamka na nekem širšem področju, morda v državah bivše juge, ja; ampak oprostite, tam je kupna moč izredno šibka, izredno šibka kupna moč. Slovenska prehrambna veriga z Mercatorjem ni mogla nastopati na tem področju. Zgodba Agrokorja, jaz sem včeraj mogoče dal neko malo skrivnost, lani sem se pogovarjal s sinom gospoda Todorića na polo turnirju v Rovinju. Med drugim je omenil tudi, da bodo Balažiča v kratkem zamenjali. To je bilo torej 11 mescev, lani maja. Ali imam kaj proti; sem rekel – Glejte, jaz se ne vtikam v vaše poslovne odločitve; in s tem smo tudi zaključili ta pogovor. Gospod Balažič je bil zamenjan, kot se je pač lastniku zahotelo, vzdržali so tisti rok, ki je bil pogodbeni, ko se je ta firma kupila; in tako se je končala ta zgodba med Agrokorjem in Balažičem. Zelo enostavno. Problem je, če imaš ti poslovno filozofijo nekega podjetja, ki, lahko rečemo, eksponencialno začne rasti, povezovati vse sisteme na Hrvaškem; in na tem področju se tudi nenormalno zadolžuješ po neverjetnih obrestnih merah. Zavedati se morate, da v trgovski branži, da Agrokorjevo zadnje zadolževanje pri Sberbank, ki je šlo preko 6 %, da je to nemogoče nadoknaditi. To so obresti, ki jih dobivajo ljudje, ki so na robu, in tudi podjetja, ki so na robu. Na žalost je tudi ta koncern na robu in 6-procentne obrestne mere za neke kredite ne moreš preživeti. Ne moreš preživeti. Njihova filozofija, da močno zadolženi Mercator in močno zadolženi Agrokor, da bosta ta dva minusa dala nek plus, da bodo neki sinergijski učinki, kar največkrat rečejo, je pripeljala do tega, kar se danes dogaja. Imamo nekatere informacije, da se je Mercatorjev denarni tok, ki je lahko obremenjen tudi z Agrokorjem, to ni skrivnost, problem pa je, da sta dve močno zadolženi podjetji in da en močno zadolžen koncern izkorišča še neko svojo podjetje, ki je malo manj močno zadolženo, če bi tako nekako plastično povedal. Tisto, kar pa je moj apel, tudi ministru včeraj, danes in seveda vsem ostalim, pa je, da takšne zakonske rešitve ne morejo priti v poštev. Za to, kolikor imamo možnosti, imamo v Sloveniji institucije. Imamo inšpekcijske organe, imamo preglede tistih zunanjih izvajalcev, ki lahko morda ugotavljajo vsaj nekaj kršitev, ki bi bile kršitve slovenske zakonodaje. Problem je tudi 20 tisoč zakonov in podzakonskih aktov v zgodovini samostojne Slovenije, je problem, da institucije v Sloveniji ne delujejo. Danes smo vsi zgroženi, ki vidimo novo odločbo ESČP v primeru nekoga, ki so mu dobesedno vzeli hišo, prišlo je do rubeža hiše za dolg 124 evrov. Spet bo teh 80 tisoč evrov odškodnine plačal proračun Republike Slovenije. Jaz sem opozarjal na to, da je nesprejemljiva odločitev, to v prejšnjem mandatu, ne v tem, in seveda lahko rečemo, da ta moj apel nikoli ni bil uslišan. Tudi tukaj opozarjam, opozarjam na nekaj, kar je nesprejemljivo. Mi z vsemi svojimi odločitvami dajemo signale vsem ostalim velikim koncernom, ki bi kdajkoli prišli na tla Republike Slovenije. Opozarjam, da v času elektromobilnosti, ki prihaja, družba Tesla, kot veste, išče partnerja v Evropi, ki bi izdeloval njihov model Tesla 3, ki bo po vsej verjetnosti pripeljal elektromobilnost v čisto neko drugo luč in jo bo nekako soustvarjal ter implementiral v naslednjih desetih letih. Slovenija bi lahko vstopila tudi v to zgodbo; ampak, poglejte, če dajemo takšne signale, da se lahko v Sloveniji politika zmeni, da lahko po hitrem postopku sprejme zakonu, ki bo enemu takšnemu podjetju postavila nekega politkomisarja v njihovo delovanje ali pa vsaj v delovanje, ko bodo prišli v kakršnekoli težave, je znak, da ta država ne misli resno. Ne misli resno s tržnim gospodarstvo, tržno gospodarstvo neresno sploh obravnava in takšne izjave so škodljive in takšni zakoni so škodljivi za vse morebitne zadeve, ki bodo prihajale v prihodnosti. Potem se moramo vedno vprašati, zakaj je Slovenija pri tujih naložbah v času, ko imamo izredno malo lastniškega kapitala, zakaj smo na repu vseh držav in zakaj vsa naša konkurenca iz bivše Višegrajske skupine takšne tuje naložbe dobiva. Najnovejša zgodba je zgodba Mercedesa, ki prihaja polega Audija, ki je nekako že našel mesto na Madžarskem, in glejte, to je zgodba. Zgodba, ki bo na koncu žalostna zgodba, da bomo morda dobili samo eno lakirnico v Hočah in da se bo to končalo točno na tem nivoju, da se mogoče niti Magna, če bo ta investicija uspela, ne bo razvijala do tiste zadnje faze, kjer naj bi dobili eno popolno podjetje, tako imenovani smart factory, tudi v Sloveniji. Kot poslanec, kot ekonomist, kot inženir vas opozarjam, spoštovani minister, kolegi, ki boste podprli ta zakon, da je nesprejemljiv. Najbolje bi bilo, da bi izklopili kamere, da bi bila to tajna seja in da takšnih izjav pred evropsko in svetovno javnostjo nikoli ne bi širili iz Državnega zbora. Včasih je populizem dober. Včasih je, verjamem, da tudi politiki, vsaj nekateri, so nagnjeni k populizmu, češ, mi smo za to, da se zaščiti 10 tisoč delovnih mest. Mercatorjeva delovna mesta so bila vprašljiva od tistega trenutka, ko je začel z njihovim poslovnim modelom barantati gospod Janković. Točno v tistem trenutku. Mercator tega poslovnega modela ni razvil, širil je, se močno zadolževal in tega zadolževanja ni mogel poplačati. Tukaj je problem Mercatorja in samo združevanje, prodaja Agrokorju, še enemu Mercatorju na tleh bivših balkanskih držav, ko pač izhaja iz Hrvaške, je en prikaz dveh takih nenormalnih poslovnih modelov, ki sta se združila, zato da bi našla neke sinergijske učinke. Ti sinergijski učinki so na dolgi rok ti, da bo preko hibridnega vojskovanja po vsej verjetnosti gospod Putin dobil kompletno verigo podizvajalcev, izvajalcev in da bo imel največjo trgovsko verigo na Balkanu. To je del njihove strategije in preko Sperbank je točno ta strategija sedaj podkovana. Kakorkoli je, to, kar zdaj delamo, je samo, lahko rečemo, neko zadnje tresenje neke politike, ki pa je izgubila razum in ki bo naredila še večjo škodo morebitnim tujim investitorjem, ki bodo prišli, ki bi lahko prišli v državo s čisto drugo filozofijo, z drugim znanjem, z višjimi tehnologijami, z večjo dodano vrednostjo, v katerih bi se morda lahko Slovenija nekaj naučila, našla neke druge poslovne modele in našla neke druge rešitve. Do tega trenutka naprej pa jaz lahko apeliram samo na organe, inšpekcije in vse ostale organe v okviru ministrstev, ki lahko bdijo nad takšnimi podjetji, da naredijo kompleten pregled, morda tudi na tiste kriminaliste, ki se ukvarjajo z gospodarskim kriminalom in vsemi ostalimi, da bdijo nad takšnim sistemskim podjetjem. Samo oni imajo žezlo v svojih rokah, kolikor ga lahko imajo v tem trenutku. Najlepša hvala.
Besedo ima gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni, gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Več kot dve leti nam pravzaprav očita opozicija, da nekako za gospodarstvo ne naredimo nič, da naše poteze niso prave, in tudi današnja razprava nakazuje na to, da nekako se ne strinjate v opoziciji, da je pravilna usmeritev. Zaradi tega bi želela izpostaviti, da pa vendarle imamo v tem trenutku stabilno gospodarsko rast in tudi napovedi za naprej so ugodne. Če izpostavim samo par podatkov zelo obetavne gospodarske napovedi, Mednarodni denarni sklad je napovedal 3-procentno rast, potem ko je lansko jesen napovedal 1,8-procentno gospodarsko rast, pomladanska napoved gospodarskih gibanj Umarja napoveduje še večjo, 3,6 % rast bruto domačega proizvoda, BDP je bil v četrtem četrtletju 2016 za 2,6 % višji kot v istem četrtletju prejšnjega leta. Skratka, tudi po Eurostatu je brezposelnost v državah članicah padla na najnižjo raven po maju 2009, posebej dobri podatki so za Slovenijo, ki beleži nižjo brezposelnost od povprečja v Evropski uniji in v Sloveniji je tako februarja stopnja brezposelnosti znašala 7,8 %, kar je za 0,4 odstotne točke manj kot pred letom dni. V pomladanski napovedi gospodarskih gibanj pa je Umar napovedal 2,2 % rasti zaposlenosti v letu 2017. Skratka, ti podatki govorijo o tem, da vendarle ta vlada dela prav, da vleče poteze, ki koristijo gospodarstvu. Tudi če se pogovarjamo z gospodarstveniki, so nekako zadovoljni s trenutnimi razmerami, tako da mislim, da ta kritika ni pravilna. Mislim, da v SMC vse ukrepe, ki smo si jih zastavili, da jih uresničujemo in da se to potrjuje skozi te rezultate. Danes govorimo o Mercatorju, govorimo o tem, da je to bila nekoč zgodba o uspehu. To zgodbo so gradili slovenski državljani, bila je hrbtenica in pomemben steber, in je pomemben steber tudi v tem trenutku domačega bruto proizvoda. Pri današnjem zakonu gre za proaktivno rešitev naše vlade, ki jo moramo sprejeti, saj so za nas škodljive odločitve preteklih vlad tudi posledica tega, da je pripeljalo Mercator v takšno stanje, kot je pravzaprav danes. Pogovarjamo se torej o zakonski rešitvi naše vlade, ki ščiti več kot 10 tisoč ljudi, ki so v tem trenutku v zelo neugodnem položaju. V Poslanski skupini SMC podpiramo to zakonsko rešitev, ki ščiti slovenske državljane, predvsem njihova delovna mesta in seveda dobavitelje. Pravzaprav pa je to pomembno tudi tako za gospodarsko, socialno kot finančno stabilnost Republike Slovenije. V tem trenutku še vedno lahko ugotavljamo, da Mercator posluje stabilno, do sedaj po informacijah ni prišlo do izčrpavanja in je to tudi pomembno, da Mercator posluje stabilno. V SMC menimo, da je ključno, da se ohrani ta stabilnost Mercatorja in da se loči poslovanje Mercatorja od težav lastnika na Hrvaškem ter da se ne ustvarjajo novi dolgovi. V Stranki modernega centra bomo še naprej delali za ljudi, zato menimo, da je nujno, da sprejmemo to zakonsko rešitev, ki jo je Vlada z ministrom Počivalškom na čelu dala na mizo in o kateri bomo danes glasovali. Podpiramo to. Hvala.
Besedo ima gospod Igor Zorčič, izvolite. Se opravičujem, gospa Anita Koleša, imate besedo. Se opravičujem.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Tudi pozdrav vsem z ministrstva za gospodarstvo, posebej še ministru. Približno pred 12 leti se je Slovenija umaknila iz lastniške strukture takrat poslovnega sistema Mercator in tedaj je naša družba stopila v svetlo kapitalistično prihodnost, ki so mu jo tlakovali pot kapitalski interesi. Na žalost prepleteni tudi s pohlepom, neomajno politično vehemenco in šarlatanskim odnosom pri gospodarjenju družbe. Pa vendar ni moj namen, da bi sedaj odpirala poglavja dvomljivih potez nekaterih danes precej prepričljivih posameznikov, ki pa nam bolj ali manj predavajo o nekih izrazito škodljivih vmešavanjih politike v delovanje gospodarskih subjektov. Zato ni moj namen, ker imamo pred seboj velik problem in ta velik problem moramo začeti reševati in ga tudi – upajmo, na ustrezen učinkovit in seveda tudi zakonit način – rešiti. Mercator je trgovski velikan, ki vsako leto plača 120 milijonov različnih davščin. Prek trgovskih polic domača prehranska industrija ustvari približno pol milijarde prihodkov. Na žalost je ta delež slovenskih izdelkov precej manjši, kot bi lahko bil, ker je postal pač Mercator odskočna deska za kmetijske in druge proizvode države lastnika Mercatorja. Da so hrvaški lastniki prišli na police Mercatorja oziroma polic v Sloveniji, seveda ni prav nič narobe. A proizvajalci in tudi sami trgovci bi vam znali marsikaj povedati o razlogih, zakaj danes nekateri naši veliki dobavitelji niso več pomembni ali pa vsaj ne zelo pomembni ponudniki blaga v Mercatorju. Pa ne govorim o tržnih pogojih, o cenah in morda celo o kakovosti. Ampak ti razlogi neomajnih zagovornikov zasebne lastnine seveda ne zanimajo, ker je lastnina sveta in vsemogoča in bog ne daj dvigniti roko nad to svetinjo. Da zasebna lastnina po ustavi ni absolutna, smo že slišali; da jo je mogoče s sorazmernimi ukrepi omejiti, je bilo že izpostavljeno. Upravičenost sorazmernosti, vsaj sama menim, da je po mojem videnju tega zakona popolnoma utemeljena. V pogojih družbenoekonomskega sistema, kot ga pač imamo, je napisan tudi Zakon o gospodarskih družbah. In v luči določb zakona in v skladu s tako imenovanim koncernskim privilegijem bo lastnica Mercatorja, družba Agrokor ,Mercator spravila ne samo na kolena, ampak tudi pod vodo. To je jasno in delati si kakšne posebne utvare, da se to ne bo zgodilo, je velika naivnost. Ministrstvo za gospodarstvo, na čelu z ministrom Počivalškom, se tega še kako zaveda in tako hitro ukrepanje je odraz zavedanja realnosti problema, pa tudi odlične sposobnosti iskanja ustreznih rešitev. Ali so prave, bo seveda pokazal čas, kajti na žalost tudi ta zakon ne daje popolnih zagotovil, da se to ne bo zgodilo, kar bi se zgodilo, če bi minister dvignil roke, češ, to je sedaj privatna lastnina, država se ne sme vmešavati, naj gre zadeva svojo pot – beri: rakom žvižgat. To, da je upravljanje te privatne lastnine, družba Agrokor, sedaj v rokah države Hrvaške, nasprotniki tega zakona očitno nočejo slišati ali razumeti. Spoštovane kolegice in kolegi, na šahovnici imamo trenutno samo figure ene ekipe. Toda že napoved, da se bo Slovenija dejavno vključila v igro, je pomembno vplivala na nadaljnje poteze lastnika ekipe in prinesla tudi prve pozitivne premike na šahovnici. Torej, ima ali je imel zakon tudi preventivne rezultate, kar je v tej situaciji hitrih poslovnih odločitev izjemnega pomena. Zakon torej ne nalaga izrednemu članu uprave, da zelo jasno oziroma zakon nalaga izrednemu članu uprave, da z zelo jasno opredeljenimi pooblastili varuje družbo pred denarnimi in blagovnimi tokovi v korist insolventnega večinskega lastnika in seveda v škodo Mercatorja. Ali mu bo uspelo, je drugo vprašanje. Toda, samo če kupimo vstopnico, si lahko ogledamo predstavo. Ali kot bi morda rekel kolega Tonin, samo če kupimo vozovnico, se lahko peljemo z avtobusom. In če nam uspe ohraniti to izjemno pomembno trgovsko podjetje, imam osebno pričakovanje, da bi se lahko Mercator v neki bližnji prihodnosti izvil iz objema obubožane mame in v novi zavezi in zvezi z odgovornim lastnikom postal konsolidiran, zdrav in uspešen gospodarski subjekt. Glede samega amandmaja Nove Slovenije pa bi lahko rekla, da bi s tem amandmajem zakon postal popolnoma neučinkovit in bi ga zares prepustili božjim rokam. Iz vseh teh navedenih razlogov bom ta zakon podprla.
Hvala lepa, gospa Koleša. Gospod Igor Zorčič, imate besedo.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Ko govorimo o Mercatorju, si ne morem, da se ne bi spomnil raznih blagovnih znamk, ki smo jih bolj ali manj nekako ponotranjili, na katere se spomnimo, ne samo ko stopimo tudi v kakšno novejšo ali pa, bom rekel, ne dolgo nazaj odprto trgovino, mogoče s strani kakšnega severnoevropskega dobavitelja; ampak za znamke, s katerimi smo odraščali in ki jih pravzaprav še danes iščemo in jih ponujamo tudi svojim otrokom. Naj spomnim Argeta, Čokolešnik, Radenska, Fructal in podobno. Ne bom zdaj govoril o tem, koliko so te družbe, ki so bile lastnice teh blagovnih znamk, dandanes uspešne, pa vendarle vse te blagovne znamke spremlja neka zgodba, ki je bila v nekaterih delih tudi tragična, sploh za kakšne delavce, za kakšne zaposlene teh podjetij in velikokrat se še dandanes sprašujemo o tem, po kakšni ceni so bile te blagovne znamke prodane. Spomnimo se tudi vseh peripetij s samim nastajanjem Mercatorja. Nastajanja Mercatorja in njegovega poslovanja ne jemljem tako kot kolega Breznik. Rekel bi, da je bil celo en vzor v tistem času, kako podjetje nastaja, kako se povezuje. Lahko seveda iz nekega korporativnega, kakršnegakoli vidika najdemo milijon in eno napako, če to želimo, pa vendarle se mi zdi neka prelomnica v poslovanju te družbe, da je nastala takrat, ko se je politika začela na svojstven način vmešavati v njo. Ne rečem, da se prej kdaj ni, dejstvo pa je, da je na koncu Mercator tu, kjer je, to je v lasti neke večje družbe, sploh pa bistveno bolj zadolžene, ki je tako rekoč na nekih dihalnih aparatih. Ob vseh teh zgodbah se spomnimo nekaj stvari. Po eni strani imamo te blagovne znamke, na katere smo lahko bolj ali manj čustveno navezani, po drugi strani je šlo pa vedno za neke usode delavcev v raznoraznih podjetjih. Čeprav se je večkrat ali pa kar nekajkrat v naši zgodovini izkazalo, da državno lastništvo podjetij ni najbolj optimalno, da so takšna državna podjetja velikokrat razpadla oziroma propadla, da s seboj prinašajo neke tragedije, neke delovno-socialne tragedije; pa vendarle moramo vsaj s tem, bom rekel vsaj s primerom Mercatorja pa mogoče še s kakšnim drugim, ugotoviti, da tudi prodaja teh naših podjetij ni vedno optimalna in da to ni primer, kjer bi se lahko pohvalili, kako super in sploh je bilo, ker smo to podjetje prodali nekemu tujemu kupcu, ki je bil, mimogrede, še zelo zadolžen in za katerega so že na začetku vsi opozarjali, da bo njegov nakup Mercatorja lahko rezultiral k temu, čemur smo priča danes. Slišati je neke podatke, in sicer da je Mercator zaposloval nekje, nekaj manj kot 10 tisoč ljudi, da so na samo družbo vezani številni dobavitelji in z njimi je povezano še blizu 100 tisoč delovnih mest v Republiki Sloveniji. To so delovna mesta, ki niso samo lastništvo, ne vem slovenskega kapitala, so tudi tujega kapitala, gre pa za podjetja, ki so bolj ali manj vezana na Slovenijo in za katera je prav, da Slovenija na določen način poskrbi. Zdaj ne bom prejudiciral, kaj se bo s tem zakonom zgodilo, to bi bilo že preroško. Pa vendarle je prav, da če prihaja do nekih posebnih situaciji v posebnih družbah, ki imajo tako znaten vpliv na gospodarstvo, da država postavi tudi nekakšen pravni okvir pa pravno zaščito, vse v luči seveda javnega interesa, da se izogne, da bi – ne vem, kakšno podjetje, konkretno gre za Mercator – svoje premoženje metali na drug način z nekimi, recimo, transfernimi cenami ali podobnimi posli, prenesli v tujino, kjer bi se poplačevali neki tretji, četrti, peti upniki, ki po našem pravu morda sploh ne bi prišil na vrstni red. Očitek v tem smislu, da gremo nekako v nasprotje z načelom svobodne gospodarske pobude, mislim, da to ni na mestu, da nam tega nihče ne more očitati, da nam pravzaprav nihče ne more očitati, da se ob tako pomembni družbi, kot je Mercator, nismo usedli na kavč pa gledali, kaj se z njo dogaja, ampak da nekako aktivno zadevo spremljamo in po najboljših močeh, v skladu s tem, kar mislimo, da je prav, nekako odreagiramo in skušamo preprečiti morebitne neke negativne posledice, ki bi se lahko, kot sem rekel, odrazile celo na sto tisoč delovnih mestih. Debata, se mi zdi, da glede na obseg poslovanja te družbe, glede na število delovnih mest, ki so povezani s to družbo, ne more biti o svobodni gospodarski pobudi, ker se mi zdi že v tem trenutku najmanj perverzno, ampak mora biti debata o tem, ali se bomo usedli pa naredili nič ali pa bomo sprejeli zakon, ki bo po najboljših močeh takšen, da bo preprečil poplačevanje nekih upnikov, za katere sploh ne vemo, iz katerih naslovov so dobili posle in kateri vrstni red imajo, če želite, ker je to pač zelo pomembno v postopkih prisilne poravnave. Tako nimam nobene slabe vesti, ki jo nekateri želijo povzročiti s sprejetjem tega zakona. Zagotovo ga bom podprl in tako kot sem povedal, alternativa temu pa je, upam, da se jo kolegi, ki nasprotujete temu zakonu, ne boste poslužili; to je, da samo gledate in stojično opazujete. Hvala lepa.
Spoštovani, vabim vas k naslednjemu krogu prijav. Prijava poteka. Besedo dobi gospod Marko Ferluga, izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav ministru. Ne bi izgubljal besed o škodljivih odločitvah, ki so bile v preteklosti narejene glede konkretnega podjetja. Mislim, da to zdaj nima smisla. Potrebno se je obrniti dejansko na to, kar je tukaj in zdaj. Tukaj in zdaj je ena velika nevarnost, da se eno veliko podjetje, ki ima ogromno število zaposlenih in ki ima ogromen vpliv tudi na živilskopredelovalno industrijo, zlomi. Tukaj so bile raznorazne debate, neverjetno bi bilo oziroma ne predstavljam si, da nobena vlada glede takšnega podjetja ne bi ukrepala, ne bi bila aktivna. Eni govorijo, da je to piar. Jaz ne bi ga tega razumel tako kot piar, ampak bi ga razumel kot neko, bom rekel, odgovorno gesto, ki kaže na to, da poskušamo z neko zakonodajo postaviti neko odvračalno gesto vsem morebitnim posledicam, ki se lahko potencialno pojavile oziroma ki se že počasi nakazujejo. Ko o tem debatiramo, ne smemo pozabiti na to, kako smo s tako lahkotnostjo uničili vso lesnopredelovalno industrijo – to, o čemer je že prej kolega Ranc govoril. Mi je pa nepojmljivo druga zadeva. Nepojmljivo mi je to, da ko je neka taka velika zelo pomembna stvar za Slovenijo, za Slovence, za vse nas, tudi politiko, nismo zmožni stopiti skupaj in spregledati vsa ta nasprotja, ki jih imamo med seboj in iz različnih političnih vidikov in nazorov, in da stopimo skupaj in da kot enotni – tako kot znajo naši sosedi Hrvati zelo dobro narediti – odreagiramo in naredimo tisto, kar se nam zdi prav. Ko debatiramo o tem zakonu, vsak bo iskal neke luknje, vsak bo videl, da je nekaj narobe, nekaj premalo, nekaj nedovršeno, nekaj [[…]]Ja, se strinjam. Saj noben zakon do sedaj ni bil popoln in neprecenljiv. Mislim, da tukaj moramo iti v to, da se to razume kot en resničen signal, ena gesta, ki jo je pokazala ta vlada, to ministrstvo, da se misli resno ukvarjati z enim takim pomembnim playerjem kot je Mercator v našem življenjskem krogu. Ideja, ki jo je predstavil tudi gospod Veber in ki jo absolutno podpiram, je ta preveritev te protikorupcijske klavzule. Mislim, da je to tudi eden od elementov, ki lahko pretehta, v katero smer se bo šlo in nadaljevalo te korake, ki jih je verjetno, in zame, potrebno narediti, ker tako število mest in takšno podjetje, ki ima takšen vpliv na multiplikativen učinek, dejansko, na celo naše slovensko gospodarstvo. Mi se moramo zavedati, da smo v trenutku lahko oslabljeni in to nam pomeni nek določen kaos in tudi kolaps, če hočete. Mislim, da se ne smemo igrati, mislim, da je ta odločna poteza potrebna, ta zakon je treba absolutno potrditi in nadaljevati v tej smeri, in mislim, da na osnovi teh slabih ali pa škodljivih odločitev preteklih vlad ne moremo postaviti nobenega pred dejstvo. Zato pa – pa zaključujem s tem – pozivam vse, tudi tiste, ki so podprli prodajo te slovenske zgodbe o uspehu, da podprejo zakonsko rešitev in s tem izkažejo resničen interes za zaščito slovenskih delovnih mest. Pa ne glede na to, ko govorimo to, ali je to kršitev kakšnih ustavnih zadev, ali je to v javnem ali ni v javnem interesu, ali je kršena svobodna gospodarska pobuda, ampak mi si moramo postaviti pred sabo to pomembno podjetje, ki nosi 10 tisoč delovnih mest, ki se multiplicirajo na vsa dobavitelje, poddobavitelje, proizvajalce, podproizvajalce, pridelovalce in tako dalje. Če imamo to pred sabo, mislim, da je to ena od rešitev, ki mora biti in iti skozi, tudi z dvomi, ampak dejansko jo moramo večinsko podpreti. Vsak pa ima tudi svoje pomisleke, kar je normalno in je tudi jasno. Hvala.
Besedo ima mag. Matej Tonin.
Vladna koalicija trdi, ta zakon bo rešil Mercator, tudi v medijih se pojavlja nek zapis, da je to zakon za rešitev Mercatorja. Če se pogovarjamo o dejstvih, zelo konkretno. Odgovor na vprašanje, ali bo ta zakon, ki ga danes obravnavamo, zmanjšal Mercatorjev dolg, je – ne. Ali bo ta zakon izterjal dolgove Agrokorja do Mercatorja? Odgovor je – ne. Ali bo ta zakon pripomogel k temu, da bo več slovenskih dobaviteljev na policah Mercatorja? Odgovor je – ne. Torej, draga koalicija, povejte, kako torej bo ta zakon rešil Mercator. Če želite imeti v podjetju politkomisarja oziroma kot mu vi nekoliko polepšano rečete, supernadzornika, člana uprave – ni problem! Ampak to storite na ustavnopraven način, to je, da dobite soglasje lastnika. Seveda ne verjamem v vašo tezo, da bo ta zakon rešil Mercator, in ko se pogovarjamo, kaj bi bil edini učinkovit ukrep za rešitev Mercatorja, je učinkovit ukrep samo eden. Seveda tukaj bodo s strani koalicije velike besede, kako je v igri cela dobaviteljska veriga, kako je v igri 10 tisoč zaposlenih in podobne zgodbe, ampak pozabijo pa povedati, kaj je najbolj učinkovit ukrep, da bi lahko imeli popoln nadzor nad tem, kaj se v podjetju dogaja. In to je, da kupiš podjetje – a ne? Da pa kupiš podjetje, moraš imeti denar. In to podjetje je še danes kar precej zadolženo. In tisti, ki ga bo kupil, bo moral najprej precejšnje denarje vložiti v to, da ga bo razdolžil. Kot smo lahko spremljali, tista alternativna ideja, ki se je pojavila, da naj bi to dobavitelji kupili za razširitev slovenske prehrambne industrije, žal pa jih ni tukaj nič opozicija prepričevala. Dobavitelji so sami dejali, da niso zainteresirani za nakup Mercatorja. Meni se zdi to močno sporočilo. In vsekakor bi po naši oceni ta vlada naredila mnogo več, če bi vložila vse formalne in neformalne napore v to, da bi to podjetje prodala odgovornemu kupcu, ki ne bi bil do vratu dolžen, kot je bil Agrokor. Prodaja Mercatorja Agrokorju je bila tipična tajkunska zgodba, kar se je dogajalo že v letih pred tem, pa se nismo nič naučili, ko se gredo do vratu zadolžena podjetja neke mahinacije. Še ena stvar, ki se jo tukaj pozablja povedati, je to, da je bil že po prodaji leta 2014 sklenjen nek dogovor, da se Mercatorjevih dividend ne sme uporabljati za izčrpavanje podjetja in za potrebe Agrokorja, da niti ne smejo iti tja posebna posojila. Torej bi morale že banke po tem dogovoru na nek način skrbeti za tisto, za kar naj bi skrbel ta vladni pooblaščenec. Še zanimiv pristop kolega oziroma poslanca Möderndorferja. Najverjetneje je želel pokazati šolski primer svojim poslanskim kolegom v SMC, kako se to dela, kako ti usekaš, udariš po opoziciji, zraven natrosiš še nekaj ideoloških neumnosti o liberalizmu in podobnih zgodbah, predvsem pa ji pripišeš nekaj, kar sploh ne drži – oziroma kar je govoril nekdo popolnoma drug. O pošiljanju Finančne uprave je govoril poslanec Veber, ne jaz. Ampak seveda razumem poanto poslanca Möderndorferja. On je želel preusmeriti pozornost s tistega, kar poudarjamo v opoziciji, da ima ta zakon sicer super ime in da enostavno žal ne bo učinkoval in dajmo se pogovarjati o realnih možnostih, ki bi lahko rešile Mercator. No, pa še ena cvetka, ki jo je potrebno tukaj dodati. Ali veste, kdaj je bil Mercator prodan? Leta 2014. Takrat sem bil globoko v opoziciji, stranka poslanca Möderndorferja pa globoko v koaliciji. Toliko zdaj o tem, koliko je kdo za kaj odgovoren. Vsekakor pa, če je vloga tega zakona, kot je vloga nekega strašila na polju – dobro, če se bo kdo tega pooblaščenca prestrašil, potem bomo lahko vsaj imeli morda ali pa boste imeli tisti, ki boste ta zakon podprli, dober občutek, da morda je pa kaj učinkoval. Ampak nihče pa noče odgovarjati ali pa polemizirati z nami v opoziciji, soočiti argumente, da ta zakon ne odgovarja na temeljne izzive in probleme Mercatorja. Seveda je pa parola lahko lepa, se jo lepo sliši, ampak ta parola je prazna. Parola pa je, da bo ta zakon rešil Mercator. Če boste to znali utemeljiti – kapo dol, bi rekel selektor nogometne reprezentance.
Dr. Anže Logar, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Moram reči, da logike te koalicije ne razumem ravno najbolje. Tu sem s strani koalicijskih poslancev poslušal, kako lepa slika je v slovenskem gospodarstvu, kako vse cveti, gospodarska rast, nova delovna mesta; skratka, Slovenija je na strmi poti navzgor. Če je neka država na strmi poti navzgor, se verjetno odpirajo nova delovna mesta; če se odpirajo nova delovna mesta, lahko tisti, ki izgubijo na tej svoji poklicni poti zaradi teh ali drugih razlogov svoje delovno mesto, hitro najdejo novo zaposlitev v nekem drugem podjetju. Zato v rastočem gospodarstvu vprašanje brezposelnosti ni ključno in zato je v neki normalni ekonomiji temeljni postulat dobre vlade ustvarjanje novih delovnih mest. Namreč, ravno z ustvarjanjem novih delovnih mest, s prilagajanjem kakovostnejšim delovnim mestom, takim z večjo dodano vrednostjo, je v bistvu lažje gospodariti. Po drugi strani mi nadzorniki Mercatorja zagotavljajo, da je to dobra družba, da dobro posluje in da jo lastnik ne izčrpava. Potem pa udari po sredi koalicija Mira Cerarja z nekim zakonom v, kolikih, osmih členih – ad hoc, en, dva, tri, v enem tednu! Vendar ta seja, aprilska, je res nekaj posebnega. Hitite z zakonodajnimi predlogi, ki so nepretehtani, nepremišljeni in so namenjeni samo predstavi za javnost. Očitno se je največja vladna stranka ob suportu dveh ostalih koalicijskih partneric pač podala v predvolilno tekmo in je detektirala, da je vprašanje Mercatorja imanentno pri tem spopadu za volilne glasove. Zdaj tega ni treba skrivati, saj vseskozi poudarjate. Prej je kolega Prikl iz Desusa rekel, da je to edina možnost, da zaščitimo 10 tisoč delovnih mest. Glejte, ta isti gospod Prikl zavrača zakonsko rešitev, ki bi upokojencem dvignila pokojnino, tistimi, z najnižjimi pokojninami, in teh je več kot 10 tisoč. Torej – kaj? Tisto so drugorazredni državljani, neka politika tam, neka druga politika pa v tem primeru. Ali pa gre za močan preskok v socialistično miselnost te vladne koalicije, ki je očitno spodbujena z aktivnostmi v neki drugi državi. Celo se sprašujem, če bi vam padlo na pamet lex Mercator, če na Hrvaškem ne bi sprejeli lex Agrokor. Se sprašujem. Je tako kot nek copy-paste model. Še tisti pravniki, na katere se sklicujete, imajo težavo zagovarjati ta predlog pred javnostjo. Ko je bil gospod Juhart, pravnik, v Odmevih, je zelo težko upravičil ta zakon, ampak je iskal neke čudne, vijugaste obrazložitve, kako bi upravičil. Saj je treba povedati, da je dobro plačan za to. Miro Cerar mu je zrihtal službo kot neizvršni direktor DUTB. Za 5 tisoč evrov na mesec verjetno kdaj tudi malce na svoja pravna načela pozabiš, ali pa jih prilagodiš branjenju nekega zakona. Ta zakon je popolnoma nedodelan, popolnoma nedodelan. V 2. členu govorite, ali pa, bom šel najprej k 4. členu. 4. člen govori o tem, da se ta politkomisar postavi pač po hitrem postopku, na predlog Vlade ga sodišče postavi, pritožba ne zadrži izvršitve in zoper sklep o imenovanju izrednega člana uprave ni izrednih pravnih sredstev. Vas to na kaj spominja? A vas ne spominja to na izbris podrejenih obvezniških papirjev, kjer ni bilo pravnega sredstva, in bodo sedaj sodišča preplavljena z individualnimi tožbami, pa tudi kolektivnimi tožbami, strošek za davkoplačevalce na koncu pa bo lahko znašel preko 600 milijonov evrov. Enako vi delate tu, ko se bankam, svetovnim korporacijam postavlja po robu hrabri Miro, ustavni pravnik, ki sprejme takšen zakon. Že ta dikcija priča o tem, da veste, da zadeva v bistvu ne drži vode oziroma da ne bi prestala presoje pred Ustavnim sodiščem, ampak ker pač postopki trajajo toliko in toliko časa, pravite, bo že kako, saj do volitev še ne bodo odločili. In boste potem pogumni, ko se boste zoperstavili temu kapitalističnemu duhu, ki iz tujine pritiska na Sloveniji, in bo pogumni Miro rekel, vidite, sprejeli smo ta zakon. Na enem področju, kjer bi bila ta zadeva zelo hitro določena, pa ste se vendarle, toliko brihtni pa ste bili, da ste se omejili v 2. členu, ko ste napisali, da ta zakon ne velja za kreditne institucije – torej za tiste zakone, ki urejajo bančništvo. Zakaj? Ker bi tu takoj po koncu skočila ECB in bi jih takoj dobili po buči. Tam hitreje funkcionira kot, recimo, v primeru rednega sodstva ali pa na primer Evropske komisije. Tam tudi rabijo kar nekaj časa, da se zalaufajo. Zato da pridobi ta čas, do volitev pač sprejmete taka določila, zavedajoč se, da ste zelo na meji ali že kar preko. Treba je potem pogledati [[…]]Mi smo del evropskega prostora. Predstavljajte si zdaj, da nekdo, ki opazuje od zunaj, v tem tednu ugotovi, da lahko država, vlada ustavnega pravnika, v enem tednu spiše in sprejme zakon, ki je v nasprotju z, ne vem, temeljnimi postulati evropskega prava, konkurenčnim pravom in tako naprej. Kaj si misli? Koliko bo še volje vlagati v to državo? Še več; v obdobju, ko je država primorana prodati največjo banko v državi, ki je tudi sistemskega pomena. In ne drži tisto, kar je rekel gospod Möderndorfer, kaj vključujete Novo Ljubljansko banko v to sejo, saj Nova Ljubljanska banka je v lasti države, Mercator pa ni. Ja, drži, ampak samo do 31. 12. 2017. Od 31. 12. 2017 ta banka ne bo več v državni lasti, vsaj tako ste se zavezali – tista vlada, v kateri je sedel oziroma v kateri je bil vodja Poslanske skupine gospod Möderndorfer. In bo hitro to naslednja institucija, ki bo padla v ta sklop. Potem imenujete politkomisarja, ker naj bi bil to največje, ne vem, zagotovilo, da se ohrani 10 tisoč delovnih mest. Potem pa pogledamo kadrovanje te vlade: gospod Žunič, nekdanji bankir Factor banke v kabinet predsednika Vlade, nekdanji predsednik kreditnega odbora Nove Ljubljanske banke, kjer je nastalo za 2 milijardi evrov slabitev, in član uprave gospod Jazbec na čelo SDH, pa potem še s soglasjem politike na čelo Save Re, ki toži državo. Gospod Saje, šef riska na NLB v času, ko so nastali najslabši krediti, šef postane šef compliance SDH, torej tistega, ki naj bi govoril o skladnosti poslovanja SDH. In te reference kadrovskega imenovanja na način te vlade naj nas prepričajo, da bo pa ta oseba, ki jo boste vi postavili v Mercator, pa branila z vso svojo integriteto delovna mesta in bo poskrbela, da nobena pogodba ne bo šla mimo njegovih oči, da bo naredil vse oziroma prekinjal vse tokove [[oglašanje iz dvorane]] – izčrpavanja, hvala – izčrpavanja podjetja, da bo onemogočil transferne cene, čeprav vsi koncerni funkcionirajo po transfernih cenah, saj za to so. To boste dosegli in mi naj verjamemo, da vi res veste, koga je treba postaviti na čelo. Pa se spomnite, v bankah je država postavljala nadzornike, ki so imeli polna pooblastila, vse; ne samo, da niso dovolili določenih poslov, o vsem so odločali, o vseh poslih – pa je nastala 5-milijardna luknja. Vi pa pravite, da bo ena oseba, ki ima samo pooblastila, da znotraj koncerna oziroma družbe izvaja nadzor nad transferi, rešila 10 tisoč delovnih mest. Pa se vi sploh poslušate? Mislim, govorite nesmisle, pa jih prodajate za suho zlato. Če želite zagotoviti obstoj 10 tisoč delovnih mest, naredite okolje takšno, da bodo kar brstela nova delovna mesta, da delovnega mesta sploh ne bo težava najti, da bo težava najti delodajalcu tistega, ki bo zasedel delovno mesto. Tako se rešuje delovna mesta, ne pa s postavitvijo politkomisarjev. In v 6. členu, sedmi odstavek, »izredni član uprave takoj po seznanitvi nadzornega sveta poroča ministru, pristojnemu za gospodarstvo«. Ja, zakaj pa? In potem nič razdelano naprej, kaj bo minister s tem naredil. Torej bo ta politkomisar prišel, se usedel na fotelj k ministru, gospodu Počivalšku, in rekel: «Glejte, Zdenko, tole je, pa tole, pa tole.« Kaj bo pa s tem naredil Zdenko? Kaj se bo pa s temi podatki naredilo? Kje je follow-up oziroma kje je razvoj te ideje naprej? Kje je potem razlog tega določila? Še posebej, ker nekje ti podatki tako ali tako postanejo javni. Če ne drugo, kot samo zato, da boste vi v javnosti rekli, vidite, rešili smo 10 tisoč delovnih mest. Samo da zaključim, da ponazorim, kako je absurdna ta rešitev, ki jo tu pripravljate. Mislim, da imate v 2. členu določene pogoje, pod katerimi se lahko tega politkomisarja imenuje; torej, če ima 6 tisoč zaposlenih, pa eno milijardo evrov prometa. V naslednjem členu pa imate določeno, kdaj se razreši posameznega politkomisarja, in sicer eno od določil pravi, ko ne izpolnjuje več pogojev za izrednega člana uprave. Torej? Če se število zaposlenih s 7 tisoč zmanjša na 5 tisoč 999, če torej tisoč in enega odpustiš, potem ni več pogojev za izrednega pooblaščenca oziroma politkomisarja. Ali ste potem zaščitili 10 tisoč delovnih mest? Ali pa če zmanjšaš promet pod eno milijardo evrov. Torej, če nehaš več vlagati v to podjetje, če ga začneš sušiti. Ali ste potem dosegli ta svoj namen? Torej, če ima lastnik na eni strani nekoga, ki mu onemogoča poslovanje, ima torej samo še možnost, da popolnoma zmanjša to podjetje, pa se bo znebil politkomisarja. Ne rečem, da bo to naredil, ampak ravno to kaže na nedodelanost tega zakonskega predloga in na absurdnost postopka, ki ste se ga lotili. Delajte tisto, za kar ste plačani. Ustvarjajte gospodarske pogoje, ki bodo omogočali hitro gospodarsko rast in razcvet gospodarstva srednjih in malih podjetnikov, in iščite načine, da boste debirokratizirali državo, ne pa da postavljate politkomisarje in ljudem prodajate sanje, ki to sploh niso, ampak ki bodo kvečjemu koga še odvrnile od vlaganja v slovensko gospodarstvo. Hvala.
Besedo ima gospa Andreja Potočnik. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Mogoče bi samo rada povedala, da govorimo o Predlogu zakona o pogojih imenovanja izrednega člana uprave v družbah sistemskega pomena za Republiko Slovenijo. Ne vem, od kod dobivate imena teh komisarjev. Včasih se tudi sprašujem, ja, kdo, za kakšno plačo in zakaj tukaj nekdo dela, ampak saj to v bistvu ni pomembno. Rada bi povedala, da podpiram ta zakon, podpiram pa ta zakon iz več razlogov. Prvič, kot je bilo že večkrat omenjeno. Ta sistemska družba Mercator zaposluje okoli 10 tisoč zaposlenih; se pravi, s tem je povezano tudi 10 tisoč slovenskih družin, kot radi rečejo v NSi. S tem podjetjem sodeluje več kot 2 tisoč dobaviteljev, od malih dobaviteljev, malih kmetov do večjih, največjih dobaviteljev v Sloveniji. V celotnem sistemu Mercator zaposluje okoli 22 tisoč ljudi, predvsem pa se danes osredotočamo na Mercator v slovenskem prostoru. Potrebno se je zavedati, da je Mercator steber celotne verige od pridelovalcev do predelovalcev, do samih trgovinskih polic. Mercator na letni ravni v Sloveniji od slovenskih dobaviteljev nabavi za okoli 500 milijonov evrov blaga. 500 milijonov evrov. To je več kot skupni prihodek marsikaterega trgovca, ki še obstaja na slovenskem tržišču. Zdi se mi velik uspeh, kljub temu da je prišlo do te prodaje, da ima to podjetje še vedno 70 % blaga trgovskih znamk slovenskih dobaviteljev. To je še vedno precej lepa številka, ni pa zadovoljiva številka. Mercator je že več kot desetletje strateški partner proizvajalcev hrane v Sloveniji. Proizvodnja hrane je definitivno strateški interes vsake države. Mercator je z Zadružno zvezo Slovenije pred dobrim letom podpisal dogovor o strateškem partnerstvu in ta Zadružna zveza Slovenije odkupi okoli 80 % vse hrane, ki je proizvedena v Sloveniji. Se pravi, s temi podatki nam je jasno, da je Mercator absolutno pomemben pri sami predelavi, pri sami dobavi hrane in ne nazadnje kot največji trgovec v Sloveniji. Sigurno se lahko vsi strinjamo, da je hrbtenica tudi bruto domačega proizvoda v Sloveniji. Rada bi se odzvala na nekaj trditev, zdaj mi je žal, da ni v dvorani mag. Mateja Tonina in gospoda Jožefa. Aha, Jožef je ravno prišel. Govorite o tem, da trdimo, da bo zakon rešil Mercator. Z veseljem bi želela, da bi ta zakon rešil Mercator. Na žalost tako preprosto ni. Trdim pa, da s tem zakonom si želimo eventualno preprečiti izčrpavanje. Magister Tonin je govoril, da kdo bo izterjal dolgove, kdo bo zagotovil, da bo več izdelkov na policah Mercatorja. Ne vem. Če imate mogoče rešitev na tem področju, bi bila vesela, če nam poveste. Novo Slovenijo sprašujem, če podpremo ta njihov amandma, ali to pomeni, da bodo podprli ta zakon. Bi prosila za ta odgovor. Prej je bilo rečeno, da podpiramo imperij nekega hrvaškega državljana. S podporo temu zakonu sigurno ne podpiram imperija gospoda Todorića, želim pa rešiti slovenske zaposlene, slovenske družine, slovenske kmete in dobavitelje. Če je to greh, kar bom danes naredila, ko bom zvečer podprla, naj mi ga ne vem kdo odpusti. Za mene je pomembno vsako delovno mesto. Strinjam se s predhodnikom doktorjem Logarjem, da je potrebno zagotoviti tudi pogoje za več novih delovnih mest. Vendar, če želimo več novih delovnih mest, ali to avtomatsko pomeni, da nam je vseeno za obstoječa delovna mesta in da lahko rečemo, da tistih 10 tisoč delovnih mest bo že. Meni ni vseeno. Pomembno je ohranjati delovna mesta in ustvarjati nove. To je vizija Stranke modernega centra. In veseli me, da je tudi predsednik Vlade sklical sestanek na to temo, da je dal pooblastilo ministru Počivalšku, ki se je tudi izjemno angažiral in mu zato čestitam in se mu zahvaljujem in mi ni vseeno, kaj se dogaja na tem področju. Verjamem, da je to prava smer. Seveda smo pa v parlamentu, lahko razmišljamo v različne smeri in iz tega razloga, kot sem že povedala, zakon podpiram in ga bom tudi na glasovanju absolutno podprla.
Besedo ima minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek.
Spoštovane poslanke, poslanci! Najprej moram povedati, da slišim, da nekateri vztrajno prekrščujete izrednega člana uprave. Zadnji poslanec je prekrstil tudi mene osebno. Upam, da je bila to napaka. To se je dogajalo v nekih drugih časih in upam, da se ne vračamo v te čase. Okoli tega zakona pa še enkrat. Konkretni ukrepi v predlogu zakona so sorazmerni, poseg v predlogu zakona pa je nujen zaradi izrednih okoliščin, ki se dogajajo v povezavi z insolventnostjo oziroma prestrukturiranjem na strani večinskega lastnika sistemske firme. To je ključna zadeva, zaradi katere smo se lotili priprave tega zakona. Drugič, preprečiti želimo izčrpavanje hčere s strani insolventne matere. Nekateri ste govorili o soglasju lastnika za to kot pogoj. Še enkrat ponavljam, da je v konkretnem primeru upravljanje podjetja matere Agrokor prevzela vlada sosednje države z izrednim pooblaščencem. S strani Vlade oziroma zakona smo pač pripravili zakon, ki ni enak zakonu o Agrokorju. Zakon o Agrokorju posega v lastninsko pravico, zakon, ki smo ga pripravili na temo imenovanja izrednega člana uprave, pa v lastninsko pravico ne posega. S tem zakonom želimo ustvariti v družbi sistemskega pomena samo pogoje za normalno in nemoteno poslovanje. S tem zakonom ne razpravljamo o tem oziroma ni namen tega zakona to, o čemer ste mnogi govorili, da je zakon, ki bo rešil to sistemsko podjetje. Ta zakon omogoča temu podjetju normalno poslovanje in ta zakon onemogoča, da bi insolventna mama v teh izrednih razmerah izčrpavala hči, ki je še vedno delujoče podjetje. Je pa sistemskega pomena za našo državo. Izbrana sredstva v tem zakonu so imenovanje izrednega člana uprave in izključitev koncernskega privilegija, so pravno dopustna. Izključitev koncernskega privilegija je pomembna in potrebna, zato ker v teh nenormalnih razmerah insolventne mame ali pa družbe, ki obvladuje našo družbo sistemskega pomena, nimamo nobenih zagotovil, da bodo navodila, ki gredo v normalnih razmerah lahko v smeri izčrpavanja, povrnjena na dolgi rok, zato ker je mama insolventna. In do tega, ocenjujemo, da imamo pravico. Poudariti moram, da je ukrep, ki smo ga pripravili, sorazmeren med posegom v pravico do svobodne gospodarske pobude in varstva sistemske družbe. S tem predlaganim zakonom, še enkrat ponavljam, nameravamo zaščititi družbo sistemskega pomena pred izčrpavanjem matere, ki je insolventna. Veliko je bilo govora tudi o sposobnosti izrednega člana uprave. Moram povedati, da je v tem zakonu tudi jasno napisano, da ima nalogo, da mora vzpostaviti sistem nadzora ustreznih notranjih kontrol in poročanja glede vseh poslov, povezanih z večinskim lastnikom. Izredni član uprave se ne bo ukvarjal z rednimi posli podjetja, ampak bo bdel in skrbel samo za kontrolo med insolventno materjo in še vedno delujočo hčerjo. Če zaključim, je cilj tega zakona v tem, da delujočo hčer zaščitimo pred insolventno materjo na način, da ne posegamo v gospodarsko pobudo in lastninsko pravico. Verjamem, da je to potrebno narediti takoj zaradi zadev, ki se bodo dogajale jutri. Ta zakon se ne ukvarja z zgodovino odnosov med obema družbama – obvladujočo in obvladovano. Še enkrat, smatram, da je ukrep primeren in sorazmeren. Hvala lepa.
Ker je bil še interes za razpravo, prosim, da se prijavite. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod minister! Čisto na kratko. V zakonu ne piše, da bo ta član uprave gledal posle z insolvenčno materjo. Gledal bo posle z materjo in poskušal preprečiti izčrpavanje. Obžalujem, da so tukaj takšni pogoji, da recimo sistemska banka, Nova Ljubljanska banka, ne pade tu notri. Obžalujem. Zakaj? Prvi pogoj sicer izpolnjuje. 30. 6. lansko leto je NLB skupina zaposlovala 6 tisoč 297 ljudi. Zakaj so pa pri banki čisti prihodki od prodaje? Torej, predlagatelj zakona je nekako, skorajda namerno šel v rešitev, ki v banke ne posega. Mi vemo, da imamo in bomo imeli probleme z novo Ljubljansko banko, dokler je ne bomo privatizirali, torej poiskali odgovornega lastnika. Tukaj imam problem pri razumevanju tega zakona in obžalujem, da tega ni notri, kljub temu da bi NLB lahko bila družba poslovni sistem, ki bi prav tako moral priti v ta zakon, saj je imela v prvi polovici leta 2016 kar 234 milijonov čistega prihodka. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Matej Tonin.
Zanimivo je, koliko razprav gre danes na Poslansko skupino Nove Slovenije s strani koalicije. V svojih razpravah sem povzemal zgolj tisto, kar so koalicijski poslanci trdili; in koalicijski poslanci so dejali, če pogledate magnetogram današnje razprave, da bo ta zakon rešil Mercator. Jaz sem samo nanizal argumente, zakaj mislim, da temu ne bo tako. Tisti, ki nekoliko bolj podrobno poznate zgodbe, veste, da ko je bil leta 2014 Marcator prodan Agrokorju, da je bil takrat tudi podpisan poseben sporazum med bankami; tistimi, ki jim je bil Mercator dolžen, da se dividend, ki bi jih izplačeval Mercator ali pa tudi morebitnega posojila Agrokorja, ne bo obešalo na banke. Prepričan sem, da je bil ta dogovor med bankami in kupcem sklenjen zato, da bodo banke dobile nazaj tisto, kar so Mercatorju posodile. Če pogledamo pretekle izkušnje, ugotovimo, da je sistem tako nastavljen, da se žal mnogo bolj gleda na interese bank kot pa na interese ljudi. To je dejstvo. Prepričan sem, da bodo banke vse naredile, da bodo dolgove dobile nazaj. Moja poanta in samo to, da za tisto, kar vi predlagate, tega posebnega pooblaščenca v upravo Mercatorja, da to morajo delati že banke; tiste, ki jim je Mercator dolžen. Zato je moja trditev na mestu, da to je predvsem zakon, ki ima lepo ime, morda dela dober vtis, nekih operativnih izplenov iz tega zakona pa žal ne bo.
Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo! Tisto, kar sem že v stališču za Poslansko skupino SDS povedal, ne bi zdaj ponavljal. Sem pa še vedno prepričan, da ta predlagani zakon preveč posega v zasebno lastnino, preveč posega v ustavne pravice in da z moje strani ne bo deležen podpore. Na drugi strani je odvisna obvladujoča družba že definirana v Zakonu o gospodarskih družbah in sem prepričan, da na ustrezen način zavaruje družbo pred oškodovanjem. Ne samo v Slovenski demokratski stranki, kot smo rekli, da je to piar zadeva predvsem Stranke modernega centra, tudi komentarji na Hrvaški strani so zelo podobni. Lex Mercator vlada Mira Cerarja sprejema zaradi sebe, ne zaradi družbe. To so komentarji v hrvaških medijih, tudi priznanih, bi rekel, tako političnih analitikov kot gospodarskih strokovnjakov. Prepričan sem, da ta sam zakon, ki ste ga predlagali, ne more rešitvi Mercatorja. Prepričan sem, da pot, način reševanja, za katerega ste se odločili, da je nepravilen, da ste pa pozabili na pot, po kateri bi se pa Mercator mogoče lahko reševal. In sicer, Mercator, kot ste že sami, minister, povedali, obvladuje sedaj vlada Republike Hrvaške, ki je nastavila svojega prokurista, izvajalca, ki izvaja upravljanja Mercatorja in Mercator sodi v družbo Agrokor. Moje mnenje je, da bi bila pravilna pot, da bi se vi sestali z gospodom Ramljakom, ki je zdaj nastavljen s strani hrvaške vlade za upravljanje z Agrokorjem, da bi se sestali s hrvaško gospodarsko ministrico gospo Dalić, da bi se sestali s hrvaškim finančnim ministrom gospodom Marićem, ki je nekoč bil kot član uprave Agrokorja, in ne nazadnje, da bi se mogoče srečala predsednik naše vlade in predsednik hrvaške vlade. To bi bil prvi korak. Drugi korak, ki bi ga jaz naredil, bi se sestal z največjimi upniki Mercatorja. Vemo tukaj, da obstaja pogodba do leta 2020 in da ena izmed največjih upnic, ki je dala tudi kredit, je ena izmed ruskih bank. Tukaj se mi zdi, da bi bila pot lahko ustrezna in da bi se poskušalo na nek način mogoče pogovarjati o odkupu dolga, vendar, bog ne daj, ne z davkoplačevalskim denarjem. Ampak, tukaj bi se mi zdela ustrezna pot. To, kar pa ste vi pripravili, kar vam je raztrgala tudi Zakonodajno-pravna služba, sem pa še enkrat prepričan, da je zadeva, ki je piar poteza te vlade. In glejte, spoštovana koalicija, poslanke in poslanci, vi se danes ne morete še poenotiti, koliko zaposlenih boste reševali, kajti ena poslanka govori, da jih boste 22 tisoč, en poslanec govori, da jih boste 10 tisoč delovnih mest reševali. Tudi tu se ne morete poenotiti. Mene bolj skrbi, da se vi poskušate ukvarjate z neko zasebno lastnino in jo zagovarjate, da zasebna lastnina ima javni interes, na drugi strani tam, ko imate celotne vzvode in ko ste odgovorni za upravljanje državnega premoženja, s tistim pa se ne ukvarjate. Spoštovani minister za gospodarstvo ni resorni minister tega, tako da v nadaljevanju tega, kar bom povedal, bolj leti na vlado v celoti in na ministrico za finance. Poglejte si stanje v Slovenskem državnem holdingu. Slovenski državni holding je izredno stanje, izredno stanje. Včeraj vam je okrožno sodišče imenovalo člana za nadzorni svet. Okrožno sodišče! To so izredne razmere. Ne ukvarjate se s prodajo NLB, ne ukvarjate se s Cimosom. Ukvarjate pa se z Mercatorjem, ki je v zasebni lasti, ampak s tistim, za kar ste pa pristojni, se ne ukvarjate. In potem poslušamo na Odboru za finance in monetarno politiko razpravo o javnem interesu zasebne lastnine in ugotavljate, da zasebno podjetje Mercator ima neustrezen način nadzora, kajti za notranjo kontrolo skrbi zgolj en človek. Dajte si pogledati stanje v podjetjih, za katere pa ste odgovorni vi: stanje v Slovenskem državnem holdingu, stanje v slabi banki in podjetjih, ki jih ti dve družbi obvladujeta. Še enkrat bom rekel, da pot, ki si jo je zastavila ta vlada, ni ustrezna. Prepričan sem, da prava pot bi bila pogovor z ljudmi na Hrvaškem, ki so direktno vključeni, predvsem z upniki, ki držijo roko nad Mercatorjem. Dejstvo pa je, da še sami Hrvati ne vedo točno, kaj jim bo naplavil sistem Agrokor. Tudi oni danes točno ne vedo, kakšna je lastninska struktura. Po zadnji strukturi je Todorić naredil, bi rekel, precej zapleten sistem preko družb, ki jih obvladuje na Nizozemskem, in vsaj po zadnjem organigramu je razvidno, da Mercator nekako obvladuje celo sam Todorić s 30 % preko enega podjetja na Nizozemskem. Vi se res ukvarjate z zadevami, ki so nekako všečne. Ocenili ste, glejte, fino bi bilo, v Sloveniji se veliko govori, Mercator ponovno slovenski, medije ste prepričali, da začnejo o tem govoriti, naj se Mercator ponovno kupi nazaj. Delajo se oddaje, tako na nacionalki kot na privatnih televizijskih postajah, ampak Mercator ni naprodaj. Zdaj sprejemamo zakon, da bo Vlada preko ponovno okrožnega sodišča, okrožno sodišče je včeraj že imenoval člana Nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga, imenovala izrednega člana uprave, ki pa, vsaj po teh zadevah, ki ste jih vi zapisali, nima takšnih vzvodov. Tudi na matičnem Odboru za finance in monetarno politiko, ki je predhodno razpravljal o tem zakonu, ni bilo s strani predlagateljev jasno povedano, bi rekel, na določenih primerih, ki so bili izpostavljeni, ali lahko zadeva se rešuje ali ne. Tukaj sem prepričan, da ste tukaj zgrešili. Sam osebno tega zakona ne morem podpreti, zadržke imam pa tudi pri podpori amandmaja Nove Slovenije. In sicer, če se ta amandma Nove Slovenije sprejme, potem se tega zakona sploh ne potrebuje, kajti nima nobene osnove. In, spoštovani minister, ta amandma Nove Slovenije nekako malo tudi že nakazuje v tisto smer, ki sem jo jaz vam nakazal. Zapeljite se na Hrvaško, usedite se z Ramljakom, usedite se z gospo Dalićevo, usedite se z gospodom Marićem, usedite se z gospodom Plenkovićem in ne nazadnje usedite se z upniki Mercatorja.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec.
Lep dober dan vsem skupaj. Če poslušamo razpravo, lahko hitro ugotovimo, da se v bistvu krešejo mnenja okrog enih osnovnih konceptov. Sicer na eni strani, bom rekel, Nova Slovenija – zasebna pobuda, ki jo moramo varovati –, na drugi strani pa še vedno SMC pa koalicija – neodgovorno ravnanje v odnosu do gospodarstva. Se pravi, koncepti v odnosu do zasebne lastnine se v tej državi še vedno krešejo, kot kaže. Težko je, veste, poslušati dandanes, da zasebna lastnina ima javni interes. Zdaj pa mi povejte, v čem ima vaša hiša, ki ste jo sami zgradili, javni interes. Ali pa vaše podjetje, ki ste ga sami ustvarili, ima javni interes? Torej, kdor je lastnik, dajmo se tega v tej državi zavedati, da kdor je lastnik, ima pač pravico upravljati, ima vso pravico, kaj bo delal z dotičnim podjetjem. V tem primeru zagotovo gre v zelo veliki meri za poseg v zasebno lastnino. Zagotovo, kot je bilo že rečeno, gre v tem primeru za dober piar. Kam boljše v Sloveniji zapeljati zgodbo kot to, da branimo delovna mesta, 10 tisoč jih moramo ubraniti, 20, 30 tisoč – dajte se sploh sami zmeniti, koliko jih bomo branili. To je prva stvar. Dobavitelji, kmetje, agroživilska proizvodnja, vse lepo in prav, ampak na drugi strani nismo slišali, kako boste ubranili 10, 20, 30 tisoč delovnih mest v Mercatorju, ali kolikor že sami govorite. V čem ta zakon rešuje problem delovnih mest? V čem? Pravite, zakon rešuje v bistvu, da ne bo prihajalo do izčrpavanja. Torej govorimo o nezakonitih dejanjih. Prvo vprašanje, ki se glasi, je: Ali so kakršnikoli indici, da je do izčrpavanj, nezakonitih dejanj, do zdaj prišlo? Ali je prihajalo do tega? Ali govorimo zgolj in samo na pamet? Če gre za nezakonita dejanja, ravnanja, izčrpavanje družbe s strani matice, potem prosim, da bi to morali, če jih poznate, ta nezakonita dejanja naznaniti organom pregona in bi morale danes biti kazenske ovadbe nad tem, da se je izčrpavanje dogajalo – torej če so ti indici. Če pa indicev ni, potem gre zgolj in samo za populistične floskule in verjamem, da jutri, ko bo zakon sprejet, bo predsednik Vlade šel spet s polno vrečko Mercatorja ven iz Mercatorja in – mi smo ubranili to družbo. Ja, kako fino. Ampak na drugi strani vem, da veste, da te poteze v bistvu škodijo konceptu prostega gospodarstva, prostega trga. In roko na srce, poseg v zasebno lastnino je v tem primeru tako močen, da lahko govorimo o policaju, če nočete o politkomisarju, o državnem uradniku v zasebnem podjetju. Enostavno. Pa si sebe predstavljajte, da ste lastnik zasebnega podjetja in vam država nekoga pošlje. Veste, Fidel Castro bi bil ponosen na to, da se Evropski uniji, v državah Evropske unije kaj takega sprejema. Resnično. Ali pa kdo drug. Še en element, ki je pomemben. Slab signal morebitnim investitorjem je to. Tovrstna zakonodaja. Ja kdo bo pa želel vlagati v državo, zasebni kapital, se pravi milijardo evrov pa 6 tisoč zaposlenih kot pogoj, da bo potem nekdo nastavi pač izrednega člana uprave, ki bo imel evidenco nad določenim delom poslovanja? Še eno se poraja pač vprašanje – kako bo s samim pregledom delovanja tega človeka? Kako bo sploh mogel upravljati ali pa izvrševati svoje naloge? [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Že v prvem delu razprave sem opozoril na to, da Finančna uprava Republike Slovenije lahko odreagira takoj in preveri odtekanje denarja Mercatorja v Agrokor. Direktorica Finančne uprave lahko takoj pošlje inšpektorje Finančne uprave, gospod minister že ob prvi razpravi sem vas pozval, da pokličete direktorico Finančne uprave in naj to uredi nemudoma. Če niste, vas še enkrat pozivam. Hkrati bi pa ob tej priložnosti opozoril še na eno dejstvo. Mislim, da bi morala Vlada kot skupščina Slovenskega državnega holdinga povprašati gospo Lidijo Glavina, ali je bil morebiti Mercator prodan celo brez dolgov. Da je kredit ostal v Sloveniji, Mercator pa je bil čist prodan Agrokorju. Če je temu tako, potem bi bilo treba vprašati, kaj se je zgodilo s tem kreditom v vseh teh poslovnih bankah, ki so dajale kredit Mercatorju, in ali morebiti te banke niso prenesle te kredite kot slabe terjatve na slabo banko. Ker če se je pa še to zgodilo, potem pa res predlagam, da takoj, ko to ugotovite, stopite v kontakt s kolegi oziroma z Vlado Republike Hrvaške in se zelo hitro dogovorite o nujnosti uporabe Golega otoka, ki ga Slovenija zna nujno potrebovati, če se še to izkaže za resnično. Hvala.
Besedo ima minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek.
Spoštovane poslanke, poslanci, spoštovani predsednik Državnega zbora! Še enkrat moram povedati, da s tem predlaganim zakonom želimo najprej in predvsem zaščititi družbo sistemskega pomena pred izčrpavanjem insolventne matere. To je osnovni namen. Spoštovani gospod poslanec Pogačnik, cenim vašo sugestijo. Jo bomo oziroma smo jo tudi že upoštevali, gre za komunikacijo z organi sosednje države. Dejstvo pa je, da je do prve uspešne komunikacije prišlo šele po sprejemu tega predloga zakona na Vladi, da smo bili prej neuspešni pri tej zadevi, in verjamem, da se bo lažje pogajati in pogovarjati, potem ko bomo imeli družbo sistemskega pomena zaščiteno pred izčrpavanjem. Zdaj pa, kaj smo naredili. Še enkrat ponavljam. Govorite nekateri o tem, da so indici izčrpavanja, takega in drugačnega. Po obstoječi zakonodaji o gospodarskih družbah ima po koncernskem pravu obvladujoča družba koncernski privilegij dajanja tudi škodljivih navodil hčeri, ki je obvladovana, ob predpostavki, da se ta posledica škodljivega navodila na dolgi rok sanira. Mi s tem zakonom suspendiramo ta koncernski privilegij v primeru, ko je družba, ki obvladuje družbo našega sistemskega pomena, insolventna. To je ključna zadeva, ki smo jo v tem zakonu naredili, s tem pa dali pogoje za to, da izredni član uprave dobi možnost nadzirati taka dejanja. Pot do rešitve take družbe je pa še vedno dolga, s tem smo samo ustvarili pogoje, da bo ta družba normalno poslovala naprej. Še vedno mislim, da je ta ukrep sorazmeren in da ne posegamo v lastnino te družbe, tako kot posega zakon v sosednji državi s kakršnimkoli izgovorom. Hvala lepa.
Ker je očitno še interes, prosim za prijavo. [[oglašanje iz dvorane]] Ali repliko? Replika je pa prednost. Replika mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala. Bom zelo kratek. Spoštovani minister, to, kar ste povedali med zasebno pa med obvladujočo družbo, o čemer govori Zakon o gospodarskih družbah, škodljiv posel, saj če jaz na pamet vem, ga mora potem družba, recimo, do konca leta ali pa v tekočem poslovnem letu povrniti nazaj. Ampak vrnil bi se na nekaj drugega. To, kar ste vi zdaj rekli. Vi boste res zdaj s tem zakonom, kar ste pa vi rekli, pa res posegli v zasebno pravico. Kajti nekdo je to kupil in ne bo mogel nekaj takega delati, kar piše v Zakonu o gospodarskih družbah. To pa ste zdaj sami rekli, spoštovani minister, in tukaj pa mislim, da je pa zadeva nevarna in ravno zaradi tega opozorilo. Zasebna pravica je sveta. Spoštovani minister, bi pa še eno vprašanje. Če bo ta zakon sprejet in če bo prišlo do tožb – kdo bo odgovoren za odškodnino?
Besedo ima minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek.
Glejte, še enkrat. Gre za suspenz koncernskega privilegija samo v primeru, da je obvladujoča družba insolventna. To je zadeva, za katero smatramo, da imamo sorazmerno pravico intervenirati zaradi tega, ker smo ocenili, da je ta družba sistemskega pomena, in verjamem, da je naš ukrep ali pa zakon ustaven oziroma ni protiustaven in da ne posega v privatno lastnino. V privatno lastnino bi posegal, če bi bile zadeve vse čiste in ne bi imeli nobenega razloga intervencije. Vzrok za to je pa insolventna mama in dajanje škodljivih navodil podjetju hčeri, ocenjujemo, da lahko s tem to zakonito preprečimo.
Še kakšen interes za razpravo? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Tudi sem se odločil, da bi se še enkrat oglasil v zvezi z nekaterimi pripombami in glede na stališče koalicije, češ da se gremo neko piarovsko propagando stranke. Ponovno poudarjam, da gre v tem primeru za zakon in za ustrezen odgovor na nevarnosti, do katerih prihaja v zvezi z dogodki v sosednji državi, konkretno s tema dvema podjetjema. Seveda me motijo tudi teze, da mora predvsem ščititi zasebno lastnino, tako ali drugače, vendar moramo v ospredje postaviti dejstvo, da gre v tem primeru predvsem za potencialno nevarnost izčrpavanja našega podjetja s številnimi delovnimi mesti in da je s tega vidika po mojem v tem primeru nepotrebno izpostavljati lastništvo – tako ali drugačno. Gre za namen zakona, ki bo omogočil in oborožil ministra za gospodarstvo, da, kot pravi kolega poslanec, bo lahko šel na razgovore v sosednjo državo z odgovornimi z določeno zakonsko podlago in bo imel večje možnosti za pogajanja in zagovarjanja stališč za zaščito naše gospodarske družbe. Mislim pa, da smo lahko vendarle tudi vsi enotni, in iz te razprave razbiram tudi to, da je bila v preteklosti narejena velika napaka pri razprodaji slovenskega premoženja, v tem primeru enega pomembnega člena živilskopredelovalne verige, konkretno Mercatorja, in da se moramo takšnih zgodb izogibati in podpreti ministra v prizadevanjih in z zakoni, ki bodo omogočali zaščito teh gospodarskih družb, po drugi strani pa tudi vzpostavljanje ponovno nekih zdravih verig, ali živilskopredelovalnih ali drugačnih. Kajti veriga pomeni vertikalno povezavo od proizvodnje do prodaje in če to v celoti obvladujemo na tak način in s takimi zakoni, ki tudi omogočajo preprečitev izčrpavanja, smo naredili veliko in seveda tudi ministra oborožili z, da ne rečem zakonom, ki bo omogočil, da bo lahko dosegal v pogajanju boljše učinke. Bi se pa tudi strinjal z debato, ki se je tikala Slovenskega državnega holdinga, kjer pa seveda tudi zadeve kličejo po spremembah, da na nek način izboljšamo upravljanje tega SDH in tudi DUTB, seveda tudi ministru za gospodarstvo omogočimo, da bo z večjo pristojnosti po podobnem modelu, kot se je lotil primera Mercator, lahko deloval tudi v drugih podobnih primerih. Tako zakon podpiram v celoti, mislim, da je to prava rešitev za zaščito izčrpavanja naše gospodarske družbe, konkretno Mercatorja. Hvala.
Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav. Očitno je letošnje leto sezona posebnih zakonov in posebnih pristopov. Na začetku leta smo začeli z lex Magna, potem je sledil poseben pristop pri Cimosu, potem je prejšnji mesec smo imeli lex drugi tir in ta mesec imamo lex Mercator in morda prihodnji mesec lex Tuš. Če to govori o tem, da Vlada dela sistematično, sistemsko, celovito, tako kot bi pač morala delovati, potem mislim, da tu ne delimo istega mnenja. Nemogoče je, da bi nek resen pristop Vlade, ki ga mora zagotoviti, dopustil toliko posebnih okoliščin, da smo sprejeli zdajle tretji ali četrti posebni zakon v tem mesecu in se še na nek poseben način ukvarjali s podjetjem Cimos. To je, moram reči, neobičajno. Vlada in koalicija nam, kadar vložimo kakšen zakon, očita, pisno očita v zadnjem odstavku, da smo nesistemski, neceloviti, da tako in tako naprej. Skratka, tu imamo pa zdaj konkretne primere, ko Vlada ekskluzivno počne točno to. Točno to! Ne popravljamo Zakona o gospodarskih družbah, ne popravljamo, kakšnega drugega zakona ampak z nekimi parcialnimi detajlčki ali za 100 hektarov zemlje, pomeni za kvadratni kilometer ali pa za 2 % železniškega omrežja, sprejmemo poseben zakon. To smo zdaj storili dvakrat. S tem, da pri tistem kvadratnem kilometru se je od 3 tisoč zaposlenih zreduciralo že na 400. Zakon še velja in postopki tečejo. Gozd se bo posekal tako ali drugače, kot vidimo, in postopki tečejo. Tukaj imamo spet nek poseben zakon, lex Mercator – to zdaj vsi govorijo– , po teh kriterijih, ki ste jih napisali v zakon, izpade ven samo ena družba. Tudi če bi dali ime, neposredno ime temu zakonu, tako kot bomo pač morali dati, ne posplošiti naslov zakona, ampak napisati, za kaj gre, bi bilo pravzaprav boljše. Ne razumem, zakaj Vlada, ki ima tako dober pregled nad sistemom države, ki nadzira in se hvali z rezultati, prihaja s tako parcialnimi rešitvami. Od 20 tisoč kvadratnih kilometrov ozemlja Slovenije imamo za en kvadratni kilometer poseben zakon, to je lex Magna. Kot, ne vem, od 450 tisoč zaposlenih sprejemamo poseben zakon za 20 tisoč zaposlenih, od tega jih je v Sloveniji, recimo 10, 11 tisoč. Zanimivo. Mislim, da so taki pristopi pravzaprav zgrešeni. Tudi kolega Logar je v svoji razpravi odlično opozoril na nekaj segmentov, nekaj problemov, ki lahko pri tem nastanejo in verjetno, če bo ta postopek z mamo tekel tako, se bo tudi to zgodilo, kajti tako ali drugače lahko v postopek sanacije pride tudi Mercator, pa ne samo zaradi Agrokorja, ampak tudi zaradi svojega poslovanja. Tudi zaradi svojega poslovanja. In mimogrede se lahko zgodi, da ta zakon ne bo namenjen ničemur. Bilo je rečeno, da je ta oseba, ki naj bi jo imenovali v upravo oziroma v nadzorni svet oziroma za člana uprave v družbah posebnega pomena, to se pravi v Mercatorju, da bo pač imela neko posebno nalogo, ki bo s pravico veta odločila o tem, kaj je škodljiv posel za Mercator v sodelovanju v poslovanju z Agrokorjem in kaj ne. Gospod minister, vi ste bili direktor tudi gospodarske družbe, vi točno veste, da se take stvari lahko zapakirajo čisto drugače. To je mogoče slediti samo v primeru, če gre za neposredne odločitve. Lahko gre pa za verižne, v katerih ta, ki bo v upravi zadolžen samo za sodelovanje z gospo materjo Agrokor, ne bo niti mogel tega zaslediti niti tega kontrolirati. Lahko gre preko neke transakcije, nek posel v verigi preko štirih, petih gospodarskih družb, ki lahko niso niti v sistemu, ampak to se lahko zgodi in bo kapital, denar, odločitev pristala lahko pri Agrokorju – tam, kjer naj ne bi. Tega taka oseba, ki bo imenovana za člana uprave v taki družbi, pač ne more nadzirati, še posebej, ker bo iz večine drugih dogovorov izločena. Se pravi, če je zadolžena samo za neposredno povezavo med Mercatorjem in Agrokorjem, potem bodo ostali verižni posli šli mimo in tega niti ugotoviti ne bo mogel, nima objektivnih možnosti, da to ugotovi. Torej, namen bo zagotovo v tem primeru zgrešen. Če obstajajo indici, če obstajajo sumi, da se dogajajo nepoštene poslovne prakse, in sicer zunaj tistega, kar je določeno v Zakonu o gospodarskih družbah, potem bi organi, ki jih v tej državi imamo, morali ukrepati. Mi imamo tako Finančni urad, ki bi lahko posegel in opravil nadzor, imamo Urad za preprečevanje pranja denarja, kjer zasledijo vsako transakcijo nad 5 tisoč evrov. Urad sicer ne poroča Državnemu zboru, ne vemo, kakšni so razlogi, da tega ne počne, ampak te zadeve se tam zbirajo in mislim, da bi bilo prav, da tudi te institucije kdaj poročajo o teh poslovanjih, ki so označeni za sume koruptivnih ravnanj, sume slabih in nezakonitih praks ali pa gre za pranje denarja. V tistih primerih, ko bi šlo, recimo, za oškodovanje Mercatorja, bi šlo lahko tudi za pranje denarja na nek način. Če v tej državi nimamo nobenega kontrolnega mehanizma, nobene institucije, ki kontrolira taka poslovanja, ali če jo pa imamo, pa ne reagira, potem bi morali v tej državi zazvoniti pravzaprav vsi alarmi. Upam, da Vlada, ki ima nekatere vzvode, lahko na tem področju nekaj naredi. Mislim, da je to, kar predlagate s tem zakonom, nesistemski pristop, po mojem skromnem mnenju in vedenju, pa kljub vsemu to presega dopustnost poseganja v zasebno iniciativo. Še posebej, ker niti ena določba Zakona o gospodarskih družbah, ki je na nek način še vedno krovni zakon, s tem zakonom ni suspendirana. Niti ena določba. Prej je Pogačnik povedal, kakšni so primeri in kako se lahko določene stvari začasno naredijo. Mislim, da na tak način, kot ste tu zapisali, ni mogoče posegati. Da je zakon, ki sta ga predlagali, slab, je razvidno tudi iz poročila odbora. Osem členov ima vaš zakon. In razen tistega, da zakon začne veljati naslednji dan, so vsi popravljeni, in to bistveno, vsebinsko popravljeni. Pa tudi kljub tem popravkom, če bi sedaj zahtevali mnenje Zakonodajno-pravno službe, bi kljub vsemu se pojavili številni pomisleki in pripombe glede ustavnosti, glede sistemskosti, načina pristopa, prekomernega posega v zasebno lastnino in tako naprej. Očitno bo to zakon, ki je namenjen samo temu, da se bo Vlada pač z njim postavila kot nek zaščitnik slovenskega gospodarstva, kot nek namišljen zaščitnik, v resnici pa teh določb zakona v praksi ne bo mogoče izvajati. Ne bodo imele nobene suspenzivne možnosti in določbe tudi ne nobenega konkretnega ukrepa. Skratka, lepo je, če se Vlada s posebnimi zakoni, ker sistemskih ni sposobna spraviti skupaj, skuša postaviti pred slovensko javnostjo kot borec za »greenfield investicije«, kot borec za odpravo ključnega prometnega zamaška na Slovenskih železnicah, kot borca za zaščito tako imenovanega javnega interesa in tako naprej. Ampak vsak od teh posebnih zakonov bo imel svoje velike finančne posledice, tako tisti, ki sem jih prej navedel, tako ali pristop, ki bo šel za Cimos in tisti aranžma s Hrvaško bo pač nekaj stal, in tudi ta ne bo brez posledic. Če bo tak pooblaščenec, ki ga bo Vlada dala v upravo, povzročil, recimo, določeno poslovno škodo, bo samo vprašanje, kdo bo to odškodnino plačal. Bo to spet državni proračun, tako kot v nekaterih drugih sodnih primerih, ko krivca ni, ko se vse pokrije, pa s politično odločitvijo, ko se neke stvari izpeljejo, na koncu pa neka neodvisna institucija zunaj meja Slovenije presodi, da je šlo za nerazsoden postopek, nerazumen postopek, prekomerna obremenitev, nesistemsko rešitev ali pa za posege v človekove pravice in zaščito zasebne lastnine. Samo vprašanje je, če se bo to zgodilo v tem primeru in se bo na neki instituciji – če ne pri nas, pa zunaj – dokazalo, da je prišlo do prekomernega posega, kdo bo škodo kril. Ker v tem primeru ne bo šlo za nekaj tisoč evrov, če bo do tega prišlo, ampak za nekaj deset ali nekaj sto milijonov evrov odškodnin. Mislim, da ni nobene potrebe, da s tem nesistemskim pristopom in morebitnim takim ravnanjem naredimo nek prosto za neko novo dokapitalizacijo, ki jo bomo morali plačati tako ali drugače v primeru, da bodo odškodnine iztožene v takšnih primerih. Hvala lepa.
Sprašujem, če želi še kdo razpravljati? Besedo ima minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek.
Spoštovane poslanke in poslanci! Zaradi izrednih okoliščin na strani večinskega lastnika je bila potreba po hitri reakciji. Ta zakon ne rešuje družbe sistemskega pomena, ampak ji omogoča za naprej normalno poslovanje. Še enkrat pa ponavljam, da ta zakon izključuje koncernski privilegij, in sicer konkretno dva člena izključujeta pravila v zvezi s pogodbenim koncernom, to je 541. člen in 545. člen v poglavju v zvezi z dejanskim koncernom. Zaščititi želimo družbo sistemskega pomena pred izčrpavanjem naprej. Ne ukvarja se zakon z zadevami, ki so bile za nazaj, in s tem sploh ustvariti pogoje, da bomo jutri mogoče imeli možnost diskutirati na teme, ki ste jih danes že odprli, kaj in kako bo s to družbo naprej. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in tudi 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 18. uri in 35 minut.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 6., 7., 11., 4., 2. a, 12., 15., 16., 8., 9., 10. in 1. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, po skrajšanem postopku Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 24. 4. 2017. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti pa 49. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o uravnoteženju javnih financ v okviru rednega postopka Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o uravnoteženju javnih financ ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, 6 jih je bilo proti. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti je glasovalo 6.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Zakonodajni postopek o predlogu zakona je končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakon o kazenskem postopku je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, 16 jih je bilo proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti je glasovalo 16.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za pravosodje kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju in omejevanju konkurence v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada niste opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2.a točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o pogojih imenovanja izrednega člana uprave o družbah sistemskega pomena za Republiko Slovenijo po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 25. 4. 2017, ki ste ga prejeli na e-klop. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 4. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, 51 jih je bilo proti. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti je glasovalo 51.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo o glasovanju o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, 20 jih je bilo proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti je glasovalo 20.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. V Slovenski demokratski stranki bomo Predlog dopolnitve Zakona o bančništvu podprli. Kot predlagatelji smo prepričani, da je sprememba nujna. Zavedamo se pomembnosti in javnega interesa, davkoplačevalskega denarja. V zadnjo sanacijo bančnega sistema je bilo vloženo več kot pet milijard evrov, vprašanje, ali je ta številka tudi dokončna. Prepričani smo, da bi s spremembo zakona in pa z dopolnitvijo Zakona o bančništvu omogočili tudi komisiji o zlorabah v bančnem sistemu v Sloveniji predvsem hitrejše in učinkovitejše dela. V primeru, da koalicija razlaga, da ima zasebna družba javni interes, smo v Slovenski demokratski pa prepričani, da je pa javni interes, takrat ko gre za več kot 5 milijard evrov davkoplačevalskega denarja. Glede na to, da gre za prvo branje zakona, smo prepričani, da se da ta zakon še dopolniti, popraviti, da bo učinkovitejši, zato bomo tudi v tem prvem branju zadevo podprli.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 31 poslancev, proti 37. [[Za je glasovalo 31 poslancev.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO KRALJEVINE MAROKO O MEDNARODNEM CESTNEM PREVOZU POTNIKOV IN BLAGA. Predlog je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona in prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 71 poslancev, proti 3. [[Za je glasovalo 71 poslancev.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O OKREPLJENEM PARTNERSTVU IN SODELOVANJU MED EVROPSKO UNIJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER REPUBLIKO KAZAHSTAN NA DRUGI STRANI. Predlog je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona in prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 70 poslancev, proti nihče. [[Za je glasovalo 72 poslancev.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga Zakona o vajeništvu v okviru rednega postopka. Državni zbor je v petek, 21. 4. 2017, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na razpravo in odločanje o vloženem amandmaju, ki ste ga prejeli. V razpravo dajem 28. člen in amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Besedo ima gospod Saša Tabaković.
Spoštovani, predsednik, hvala za besedo. Konec marca je Ustavno sodišče Republike Slovenije razveljavilo ZDR v delu, ki opredeljuje vročanje odpovedi pogodbe o zaposlitvi po pošti. Določba tega zakona namreč ne zagotavlja, da bo delavec z odpovedjo dejansko seznanjen, kar bi lahko pomenilo tudi kršitev njegove pravice do sodnega varstva. Ker se 28. člena Zakona o vajeništvu naslanja na ta 88. člen ZDR, smo ga seveda skladno z odločitvijo Ustavnega sodišča potem amandmirali. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 28. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 16. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o Sodnem svetu v okviru rednega postopka. Državni zbor je v petek, 21. 4. 2017, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 23. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o Državnem odvetništvu v okviru rednega postopka Državni zbor je v petek, 21. 4. 2017, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 19. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. Pregled predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric, ministrov in generalne sekretarke Vlade z dne 25. 4. 2017 je objavljen na e-klopi. V skladu s predlogom poslanke mag. Alenke Bratušek bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Alenke Bratušek v zvezi z veljavnostjo kriznih ukrepov. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 45. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Branka Grimsa bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Branka Grimsa v zvezi z ukrepi Vlade glede pričakovanega povečanja migrantskega toka. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 16, proti 49. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mihe Kordiša bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi s poostrenim nadzorom in zastoji na meji s Hrvaško ter s tem povezanimi ukrepi Slovenije. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Vsekakor želim v Državnem zboru razpravo o odgovoru predsednika Vlade oziroma, bolje rečeno, o njegovem polodgovoru. Zakaj polodgovoru? Predsednik Vlade v zvezi z dogajanjem na meji ni želel odgovoriti, zakaj so dokumenti, povezani z gradnjo žičnate ograje, tajni in zavrača vsakršno poizvedbo o svinjarijah, ki so se pri tem dogajale, kot o njih poroča Dnevnik. Pa je to samo del razloga za naše poslansko vprašanje. Drugi del razloga je uredba Evropske unije, ki povzroča zastoje na slovenski južni meji. Kot je bilo iz odgovora Mira Cerarja razvidno, Vlada Republike Slovenije proti tej uredbi ne bo mignila niti s prstom, ker je menda silno pomembna za zagotavljanje slovenske varnosti in varnosti celotne Evropske unije. Seveda se pač Vlada odloči v praksi to uredbo povoziti takrat, ko se kolone na meji dovolj podaljšajo, da je piarovska podoba našega predsednika Vlade ogrožena, in ta dvoličnost je skrb vzbujajoča. Skratka, ta dva razloga, zakaj so dokumenti za gradnjo žice na meji tajni, kdo je pri tem zaslužil, kdo se je pri tem okoristil, kako so ti netransparentni postopki potekali, in ukrepi oziroma neukrepi predsednika Vlade proti evropski uredbi, ki je sprožila kolone na slovenski južni meji, so razlog, zakaj socialisti želimo odpreti diskusijo v Državnem zboru. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 46. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Ljuba Žnidarja bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje gospoda Ljuba Žnidarja v zvezi z zunanjetrgovinskim primanjkljajem na področju kmetijstva. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovanega ministra mag. Dejana Židana sem vprašal, kakšne ukrepe bo ministrstvo za kmetijstvo zavzelo glede na zunanjetrgovinski primanjkljaj, ki znaša na področju kmetijstva okroglo milijardo evrov letno. Vemo, da je za ekonomsko stanje države zelo bistveno, kakšno finančno bilanco ima za zunanjotrgovinsko menjavo. Samo na področju kmetijstva beležimo v Republiki Sloveniji letno manjka eno milijardo. Skratka, denar odteka iz države ven, ministrstvo ne pripravlja ukrepov, da bi to finančno stanje oziroma to izgubo finančnih sredstev, ki jih letno prinaša uvoz na področju kmetijstva, zmanjšali; skratka ukrepov ni. Menim, da bi bila javna razprava dobrodošla, da bi se zbrale ideje, predlogi in ukrepi, ki naj bi jih ministrstvo zavzelo, da bi se ta zunanjetrgovinski primanjkljaj zmanjšal. Zaradi tega seveda prosim poslanske kolege, da to javno obravnavo opravimo in na ta način izboljšamo stanje na zunanjetrgovinski bilanci v Republiki Sloveniji. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 48. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Ljuba Žnidarja bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča na poslansko vprašanje gospoda Ljuba Žnidarja v zvezi z Zakonom o motornih vozilih. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, predsedujoči. V oktobru lanskega leta je bil sprejet Zakon o motornih vozilih, ki nalaga, da se tako imenovane petindvajsetke, gre za mopede, ki dosežejo maksimalno hitrost 25 kilometrov na uro, da je potrebno te motorje registrirati in da ti motorji opravijo tudi tehnični pregled. Ta zakon preide v veljavo s 1. majem letošnjega leta, to se pravi čez par dni. S terena prihajajo primeri, da nastajajo precejšnje težave tako pri dokazovanju lastništva starejših motorjev, starejših letnikov kakor tudi pri samih tehničnih pregledih teh koles s pomožnim motorjem. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo v ponedeljek vložili nov predlog zakona z dopolnitvami, da te administrativne nepotrebne opravke, to se pravi registracijo in tehnični pregled za ta kolesa s pomožnim motorjem, ki v praksi vozijo v povprečju nekje 15 kilometrov na uro, da to odpravimo. V pomoč ministrstvu in seveda vsem nam, ki smo vložili ta zakon, predlagam javno razpravo, da se zberejo tudi predlogi, ki bodo dokazali, da je ta predlog, ki je sedaj v veljavi in ki ga je lansko leto, bi rekel, koalicija dokaj z lahkoto potrdila, da je to povem administrativno nepotrebno opravilo za vse te lastnike, ki imajo ta kolesa s pomožnim motorjem. Predlagam, da se o tem opravi javna razprava.
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 45. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jožefa Horvata bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo gospoda Borisa Koprivnikarja na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Horvata v zvezi s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o financiranju občin. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 47. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Anje Bah Žibert bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje gospe Anje Bah Žibert v zvezi z ukrepanjem centrov za socialno delo v primerih nasilja v družini. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 46. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Anžeta Logarja bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo Antona Peršaka na poslansko vprašanje dr. Anžeta Logarja v zvezi z avtonomijo javnega zavoda Slovenska filharmonija. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 46. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Danijela Krivca bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor Irene Majcen na poslansko vprašanje Danijela Krivca v zvezi z imenovanjem v. d. direktorja Triglavskega narodnega parka. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 47. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Ive Dimic bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje gospe Ive Dimic v zvezi s problemom vračila dela subvencij za zelenjadnice. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 47. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru generalne sekretarke Vlade mag. Lilijane Kozlovič na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi z uporabo vladnega letala Falcon 2000 EX dne 28. 1. 2017. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke dr. Vinko Gorenak.
E-iks, ne E-eks, ampak vseeno. Z vprašanjem uporabe vladnega letala 28. januarja letošnjega leta se ukvarjam pravzaprav že tri mesece. Najprej sem februarja spraševal po dokumentih, na osnovi katerih je na državne stroške ekipa dr. Cerarja potovala v Pariz in nazaj. Od takrat pa do danes sem postavil kar serijo poslanskih vprašanj in Vlada Republike Slovenije se pravzaprav izogiba realnemu in tistemu pravemu odgovoru. Kljub temu pa sem lahko potom informacij javnega značaja dobil kar veliko dokumentov in danes lahko zelo jasno povem naslednje: delegacija dr. Cerarja je šla na izlet v Pariz na državne stroške. Vlada Republike Slovenije sicer trdi, da je to uradni obisk in tako dalje, da je bil sklep o tem sprejet leta 2016, 28. julija. Leta 2016 niso mogli vedeti, da bo rokometna tekma 28. januarja leta 2017. Poleg tega je bilo rečeno, da je šlo za povabilo Rokometne zveze. Čudežno je to vabilo izginilo, ni ga več nikjer. Sicer nimam težav s tem, da gre visoki predstavnik države bodrit naše ekipe, kadar zmagujejo, kot je bilo tudi v tem primeru, ampak vendarle obstaja neka razlika. Recimo, ko gre to početi predsednik države, tam potem ščiti tiste kopačke nogometašem, gospod Cerar je pa počel – kaj? Odpeljal se je tja, se usedel na tribuno, posnel par tistih slik, bodril naše, pravzaprav bolj kazal fotografu tako pozo in ni segel niti v roko rokometašu; niti tega ni naredil. Niti tega ni naredil! V skladu z 21. členom Zakona o Vladi je za vsako tovrstno potovanje, če gre za uradno potovanje v tujino, potreben poseben sklep Vlade. Tudi ta vlada, tako kot vse prejšnje, sprejema tovrstne sklepe, kadar gre katerikoli minister v tujino, pove, kdo boš šel, kdo bo v delegaciji, kaj bo se tam počelo in kako bo šel. Spomnim se vlade 2004–2008, pa tudi tiste 2012, ko smo običajno razpravljali o sestavi delegacij, in zelo redkokdaj se je zgodilo, da bi šli več kot trije. No, tukaj jih je šel cel falkon. Ampak čudežno so izginili odnosno tudi ni več nikjer v dokumentu o tem, ni bil sprejet sklep Vlade. Sočasno je, recimo, vaš kolega gospod Han potoval – kam že – v Moskvo, pa so mu rekli, plačaj si karto. Predlagam razpravo na to temo, ker je stvar zrela ne samo za to razpravo, ampak verjetno za kazenski pregon, o čemer se bo treba še odločiti. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Franc Breznika.
Glasoval bom za predlog, da se ta razprava opravi. Spremljal sem, lahko rečemo, ta vprašanja kolega dr. Gorenaka. Prvo, kot veste, niso imeli letos, niso imeli niti liste prisotnih na tem avionu. Potem, ko smo dobili približno ta seznam, so sledili nonstop isti odgovori, da je podlaga na to potovanje v nekem sklepu, ki bi jo naj torej Vlada pripravila nekaj mesecev za nazaj. Torej, po tej logiki bi želel to javno razpravo, ki jo bo slovenska javnost, predvsem pa davkoplačevalci, izvedeli po vsej verjetnosti od dr. Cerarja, da napoveduje prihodnost. Napovedal je prihodnost, kdaj bojo igrali naši rokometaši, in po vsej verjetnosti na podlagi te prihodnosti so tudi napovedali prihodnost Slovenije v letu 2050. Tako mislim, da bi morali podpreti takšen predlog, kot ga predlaga dr. Gorenak, zato ker ima gospod Cerar po vsej verjetnosti neke nadnaravne sposobnosti. Zaradi tega podpiram predlog in verjamem, da se bo naredila neka javna razprava na to temo in da pridemo do končnega epiloga te zgodbe. Najlepša hvala.
Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti pa 41. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Ljudmile Novak bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje gospe Milojke Kolar Celarc na poslansko vprašanje gospe Ljudmile Novak v zvezi z združevanjem bolnišnic. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti pa 42. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mihe Kordiša bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za izobraževanje, znanost in šport dr. Maje Makovec Brenčič na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi z novelo Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki povečuje financiranje osnovnošolskega izobraževanja v zasebnih šolah. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Imamo največjo koalicijsko stranko, ki štopa spremembe ustave za razmejitev javnega in zasebnega izobraževanja. In potem imamo njihovo ministrico in njihovo vlado, ki trmasto vztraja pri zviševanju sredstev za zasebne šole. Jasno, vsak cen, ki gre iz javne vreče za izobraževanje v zasebne šole, gre na račun javnega izobraževanja. To je popolnoma nesprejemljivo, to je treba ustaviti, tudi z razpravo v Državnem zboru.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 7 poslancev, proti 60. [[Za je glasovalo 7 poslancev.]] [[Proti 60.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Violete Tomić bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi z možnostmi za dvig samooskrbe po razprodaji ključnih podjetij znotraj prehranskih verig. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 10 poslancev, proti 48. [[Za je glasovalo 10 poslancev.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.