Head kolleegid, tere hommikust! On tunne, nagu poleks pärast eilset istungit vahepeal siit saalist ära olnudki, aga vaatamata sellele, et kuupäev pole muutunud, on istungipäev muutunud. Ja alustame siis VII istungjärgu 11. töönädala neljapäevast istungit. Ja nagu ikka, on võimalik üle anda eelnõusid ja arupärimisi. Esimesena avaldab soovi Viktoria Ladõnskaja-Kubits. Palun!
Austatud Riigikogu! Eile siis lõpetasime haridusvaldkonna teemadega ja nüüd tänane päev algab haridusvaldkonna teemadega. Isamaa poolt annan üle arupärimise õpetajate liidu tegevuse kohta. Arupärimine on suunatud lugupeetud haridus- ja teadusministrile Liina Kersnale. Eesti Õpetajate Liidu ülesanne on olla ministeeriumile partneriks kutset taotlevate õpetajate arvu suurendamisel ja kutse taotlemise süsteemi arendamisel. See tagab organisatsioonile riigipoolse tegevustoetuse.
Ma korraks vabandan. [[Helistab kella.]] Palun!
Strateegilise partnerina on õpetajate liidule seatud teatavad kõrgendatud ootused, mistõttu juhin tähelepanu sihtasutuse Kutsekoda teostatud haldusjärelevalvele Eesti Õpetajate Liidu kutse andmise tegevuse üle. Kutsekoja järeldustest selgub mitmeid õigusrikkumisi seoses kutse andmisega. Muu hulgas on välja toodud, et kutsekomisjoni otsused ei ole õiguspärased ning on kahtlus, et kutsekomisjon täidab talle seadusega pandud ülesannet üksnes formaalselt. Lisaks seatakse kahtluse alla kutsekomisjoni otsuste kehtivus. Seoses sellega on meil terve rida küsimusi, täpsemalt kuus. Küsimuste hulgas on sellised küsimused, kes siis vastutab, kui palju oli suunatud raha ja kuidas ministeerium on reageerinud sellele, mis on avalikuks tulnud. Aitäh!
Jaak Juske, palun!
Austatud istungi juhataja! Auväärt Riigikogu! Kui mina läksin kooli, siis minu aabits algas luuletusega "Kõik, kõik on uus septembrikuus". Me oleme riik ja rahvas, kes väärtustab haridust ja teadmisi, kes peab põhjamaa riigina oluliseks töö ja pereelu paremat ühildamist. Eesti perede jaoks on väga oluline tähtpäev uue kooliaasta algus, teadmistepäev. Väga paljud lapsevanemad saadavad sel päeval oma lapsed kooli. Väga paljudel peredel on traditsioon tulla kokku ja teadmistepäeva, kooliaasta algust pidulikult tähistada. Nii annavad sotsiaaldemokraadid täna Riigikogu menetlusse seaduseelnõu, mis võimaldab lapsevanematel, kelle laps õpib üldhariduskoolis või kutseõppeasutuses, saada tööandja poolt tasustatud vaba päev kooliaasta alguse päeval. Seda muidugi juhul, kui tegemist on tööpäevaga. Loodan, et te toetate seda. Eelnõu saaks seaduseks ja meie pered saaksid kooliaasta algust väärikalt üheskoos tähistada. Eelnõu on üle antud elektrooniliselt.
Vaat kui hea, et käepigistust ei saa elektrooniliselt üle anda. Nii, kolleegid, juhin teie tähelepanu, et üks eelnõu ja üks arupärimine on üle antud. Nende edasise menetlemise otsustab juhatus vastavalt kodu- ja töökorra seadusele nagu ikka. Nüüd on meil võimalus läbi viia kohaloleku kontroll. Palun!
Hetkel registreerus kohale 64 Riigikogu liiget.
Läheme tänase päevakorra juurde. Meil on päevakorras üks punkt, milleks on Isamaa fraktsiooni algatatud olulise tähtsusega riikliku küsimuse "Energiakriisist elektrišokini" arutelu. Tuletan kõigile meelde, kuidas me seda täna arutame. Kõigepealt on Isamaa fraktsiooni esindaja Aivar Koka ettekanne kuni 15 minutit, seejärel küsimusteks ja vastusteks 20 minutit. Siis ootame kõnetooli Baltic Energy Partners OÜ juhatuse liiget Marko Alliksoni. Temal on võimalus rääkida kuni 20 minutit ja küsimusteks-vastusteks näeme ette 40 minutit. Ja kolmandana on Riigikogu kõnetooli oodatud Alexela kontserni juhatuse esimees Marti Hääl, kelle ettekanne on kuni 20 minutit ja küsimused-vastused kuni 40 minutit. Oleme kokku leppinud, et igal Riigikogu liikmel on õigus esitada igale ettekandjale kuni kaks küsimust, aga loomulikult nendes ajalistes raamides, mille ma just ette lugesin. Seejärel avame läbirääkimised. Ja nagu te juba teadlikud olete, palume läbirääkimiste käigus OTRK-de puhul kõigepealt sõna võtta fraktsioonide esindajatel ja seejärel on võimalik kõikidel Riigikogu liikmetel oma arvamus välja öelda. Arutelu lõpetamisel me otsust vastu ei võta. Nii, palun, Riigikogu liige Aivar Kokk!
Hea juhataja! Head kolleegid! Head külalised! Milline on meie valitsuse plaan rohelise energiasõltumatuse saavutamiseks? Millise energiakindlustuse tagamise ja hindadega me lähme vastu järgmisele talvele? Need on küsimused ja teemad, mis huvitavad kõiki meie inimesi ja ettevõtjaid. See on teema, mida me oleksime pidanud arutama juba eelmisel sügisel. Viimased aastad oleme me rääkinud keskkonnateemadest ja energia rohepöördest, viimased kaheksa kuud energiahindadest, mis käivad meie inimestele ja ettevõtjatele selgelt üle jõu, ning alates 24. veebruarist on sellele lisandunud energiajulgeoleku küsimused. Valitsuselt oleme vaid kuulnud, et nad uurivad, arutavad, räägivad, kohtuvad, loodavad ja usuvad. Nii oli see energiatoetuste aruteludel, kui sügisel alustati arutelusid mis jõudsid otsusteni alles selle aasta jaanuaris. Sarnane mämmutamine käib juba aastaid tuuleparkide rajamisel, rääkimata suutmatusest teha konkreetne otsus loobuda Venemaa gaasist, et ettevõtjad saaks kohe alustada [veeldatud] gaasi tarnimiseks vajalike infrastruktuuride ettevalmistamistg ja tarnelepingute sõlmimist. Kahjuks neid otsuseid ei ole tulnud. Selle asemel loeme iga päev pressiteateid, nagu oleks kõik otsused tehtud. Kahjuks tegelikult konkreetseid otsuseid ei ole tulnud. Kes küll selle otsustamatuse kinni maksab? Eks ikka lõpptarbijad, meie ettevõtted ja inimesed. Aga kes vastutab? Meil on ju valitsuses ja ministeeriumis tööl nende valdkondade vastutavad inimesed. Ikka ja jälle tekib küsimus, miks ei suudeta otsustada. Energiatootmine peaks olema keskkonnasõbralik, taskukohane ja samas peab olema tagatud energiajulgeoleku kindlus. Tootmine ja ühendused peavad katma meie energiavajaduse. Milline on siis meie riigi energiakindluse tagamise plaan? Milliseks kujuneb lõpptarbijate jaoks energia hind? Meil on põlevkivienergia, tuule- ja päikesepargid, koostootmisjaamad, me arutame tuuma- ja vesinikuenergia kasutusele võtmise võimalusi. Aga millises suunas me edasi läheme? Meie pikk plaan peaks olema energiasektoris süsinikujalajälje vähendamine. Milliseks kujuneb Eesti CO2-jalajälg järgmistel aastatel? Suuresti on Eesti süsinikuheite taga meie energiasektor ehk siis põlevkivist toodetav elekter. Ühelt poolt mängib iseenda jalajälje vähendamises suurt rolli inimeste kodune energiatarbimine, alates küttelahendustest ja maja soojustamisest kuni tulede põlemise ja koduseadmete valikuni, aga teiselt poolt otsused, millega me järgmistel aastatel ja aastakümnetel elektrit toodame. Elektri tootmist tuleb vaadata tervikuna. Me teame ...
Härra Kokk, ma korraks vabandan. Su fraktsioonikaaslased oma baritonihäälega tekitavad päris suure müra. Ma usun, et meie külalistel seal vasakul pool nurgas on keeruline teid kuulda. Nii et kui ma tohin saali paluda vaiksemaks, siis ... Palun, härra Kokk!
Me teame, et umbes 70% energiast toodetakse Euroopas fossiilsetest kütustest. Meie soov on end lahti siduda Venemaa energiast – gaasist, vedelkütusest, elektrist – ja kindel eesmärk peaks olema üleminek roheenergiale. Kõigepealt peab olema plaan, siis peaks tulema poliitiline sõnum ja otsused ning peale seda investeeringutoetused, et seda plaani ellu viia. Elektri hind Baltikumis tuleb gaasi hinnast lahti siduda ja selle lahenduseks on hetkel ainult kiire variant panna sisse täiskäik maismaa tuuleparkide rajamisel ja minna kiiresti edasi avamere tuuleparkide rajamise ettevalmistustöödega. Me ei saa siin rääkida kümne aasta perspektiivist, vaid peame rääkima lähema kahe, kolme, nelja aasta perspektiivist. Me peame kõik tegema selleks, et see täiskäik saaks kohe sisse lükatud. Tänu sellele saaksime toota piisavalt rohelist energiat ning vähendada sõltuvust gaasist, mille hinda meie ei kontrolli. Aga tuuleenergia puhul saame elektri hinnalae paika panna, sest me teame, mis hinnaga see energia meil käes on – see on meie kontrolli all. Nii suudame oma inimestele ja ettevõtjatele pakkuda taskukohast elektri hinda. Kui me toodame Eestis piisavalt elektrit, siis on meil enamus aega Põhjamaadega sama hind ja me saame üle jäävat elektrit pakkuda turul samas hinnapiirkonnas. Kui me ei suuda toota piisavalt tuuleenergiat, siis oleme jätkuvalt sõltuvuses gaasi hinnast. Tänases seisus dikteerib gaasi hind ka meie järgmise talve elektri hinna. Elektritarbimise tippkoormus on viimastel aastatel olnud 1650 megavatti, gaasi puhul 2200 megavatti. Kui täna öelda, et surume suurema maakera väiksema sisse, siis seda ei usuks keegi, aga energiaturul nii mõnigi seda püüab väita. Tippkoormuse katmiseks on gaasi vaja seal, kus alternatiivi ei ole võimalik rakendada. Tavaliselt on tippkoormuse ajal tarvis [vajadust] katta just siis, kui tuul ei puhu ja päike ei paista. On selge, et gaas ei hakka kunagi võistlema tuule- ja päikeseenergiaga, aga tipud tuleb millegagi katta. Eesti varustuskindluse eest peaks võitlema valitsus ja Elering. Aga millegipärast nad seda ei tee, sellega tegelevad eraettevõtjad ja Eesti Energia. Aga neile püütakse kogu aeg takistusi tekitada. Tekib küsimus, kas keegi töötab Gazpromi kasuks või miks see nii on. Kas keegi oskab sellele küsimusele vastata? Kõige odavam elekter tuleb maismaa tuulepargist. Viimased kümme aastat ei ole Eestis ehitatud mitte ühtegi uut tuuleparki. Meil on olemas küll investorid, kes oleks valmis neid rajama, aga takistusi ja takistajaid ning otsustustega venitajaid on rohkem. Tuletan siinkohal meelde kas või Aidu ja Tootsi tuuleparki. Aidu tuulepargi rajajad käisid aastaid kohtuteed ministeeriumidega ning Tootsi tuulepargi puhul vaidlesid omavahel kaks riigiettevõtet. Mis on tulemus? Aastad on läinud, need kaks tuuleparki oleks juba aastaid meile tootnud 340 megavatti elektrienergiat ja tänu sellele oleks meie elekter tunduvalt odavam olnud. Kas need ametnikud vastutavad selle eest, et nad on oma jonni ajanud? Ei, vastupidi: meie, lõpptarbijad, maksame selle kakluse oma taskust kinni. Eesti Energial on töös neli tuuleparki. Samas Tootsi Suursoo tuulepark ootab tuuleenergia vähempakkumist, mida majandusministeerium ei suuda kuidagi välja kuulutada. Seda konkurssi on oodatud nagu õnnistust juba viimased kaks aastat. Ühiskond karjub elektriarvete all: valitsus, keerake hoogu juurde! Mida te ootate seal? Peale Eesti Energia on sarnaseid projekte Eestis veel. Andke selge poliitiline sõnum, et tuuleenergiat on Eestile juurde vaja. Valmidus ettevõtjate poolt on suur, aga peab ju arvestama, et investor plaanib sellise projekti 30 aasta tootluse peale. Aga kindlust tänases maailmas ei ole. Valitsusel tuleks anda natukenegi investeerimiskindlust. Kõik meie naabrid teevad seda: Soome, Leedu, Poola. Meie aga lihtsalt vaatame ja mõtleme. Me võiksime homme hakata ehitama tuuleparke, meil on liitumised olemas, projektid on olemas, load on olemas, kõrgusepiiranguid ei ole. Mida rohkem me rohelist energiat toodame, seda paremat hinda me Eesti tarbijatele suudame pakkuda. Just selline on Isamaa plaan. Kui kõik osapooled käituksid ja tegutseksid mõistlikult, siis ei oleks meil mõne aasta pärast roheenergia defitsiiti. Täna tuleks teha kõik selleks, et Tootsi tuulepark valmiks 2024. aastal. Ühendused on välja ehitatud, planeeringud on olemas, hange hetkel käib, maikuus selguvad hanke tulemused, kõik suured tootjad soovivad seda 240-megavatist tuuleparki ehitada, aga majandusministeeriumis mõeldakse, arutatakse ja lõppkokkuvõttes takistatakse. Tänaste teadmiste juures võiks Aidu tuulepark elektrit tootma hakata hiljemalt 2025. aastal. Meretuulepargid võivad muutuda konkurentsivõimeliseks 2027. aastast. Varustuskindluse jaoks on meretuulepargid väga olulised, sest merel on tuult rohkem ning uuringud on näidanud, et vähemalt 270 meetri kõrgusel on piisavalt tuult, et 98% ajast toota elektrit. Me peaksime tuuleparkide rajamise kottimise asemel looma Eestis hea investeerimiskeskkonna, kuhu investorid sooviksid tuuleparke rajama tulla. Viimased aastad on tegutsetud Liivi lahe tuulepargi arendamisel. Kui arendajatele kaigaste kodaratesse loopimine lõpetatakse, võib juba 2024. aasta lõpus teha investeeringute otsused ning hiljemalt 2028. aastal oleks 1000-megavatine Liivi tuulepark töös. Enne seda jõuaksime rajada mitu maismaa tuuleparki. Ainuüksi Liivi tuulepark rahuldaks 50% Eesti energiavajadusest. Meil on sellel aastal olnud juba viis tormi ja palju elektrikatkestusi. Üks võimalus on investeerida võrkude paremasse tuulekindlusesse, aga äkki oleks mõistlikum ja ka odavam investeerida salvestistesse ja päikeseenergiasse. Tuul ja päike on tavaliselt erinevas tsüklis. Tavaliselt on nii, et kui on kõrgrõhkkond, siis päike paistab, aga tuult ei ole, ja vastupidi. Et mitte raisata maad, oleks mõttekas tuuleparkidealune maa katta päikesepaneelidega. See tähendab: ehitame hübriidparke, saame kasutada sama liitumist ja võrku. Samas võiksime jätta päikesepaneelidega katmata põllumaad. Selle asemel rajaksime päikesepargid tootmishoonete, korterelamute ja erahoonete katusele koos elektrienergiasalvestitega. Mul on ettepanek valitsusele: toetame koduomanikke ja vabastame nad paariks-kolmeks aastaks oma kodudes kuni 15-kilovatiste päikeseparkide rajamisel ja salvestite paigaldamisel käibemaksust. See on julgeoleku ja energiakindlustuse mõttes väga oluline. Salvestid tagavad ka selle, et me koormame võrke vähem ja samas öisel elektritarbimisel saab majaomanik kasutada juba salvestatud energiat või salvestada odavat elektrit, mida tarbida päeval. Samuti võidab ühiskond sellest, et ei pea nii palju võrkudesse investeerima. Tänane julgeolekuolukord ja Venemaa gaasi hind on loonud olukorra, kus valitsusel tuleks selgelt öelda, et Eesti ei tarbi järgmisest aastast Venemaal toodetud gaasi. Selle lahendusena peame sügiseks valmis ehitama LNG vastuvõtu taristu, ühenduse gaasitrassiga, rentima LNG-laeva ja ostma piisavas koguses [veeldatud] gaasi. Aga milliseid otsuseid on tänaseks tehtud? Tegelikult on lihtsalt välja antud mitmeid pressiteateid, millele ei ole järgnenud konkreetseid otsuseid ja riigipoolseid garantiisid. Me teame, et iga päev hinnad tõusevad. Alexelal olid tehtud juba nädalaid tagasi eelbroneeringud nii laevale, [veeldatud] gaasile kui ka taristu ehituseks minevale metallile. Aga enne lõpliku otsuse tegemist peaks ju olema riigil selge plaan ja valitsusel otsus. Kahjuks seda ikka ei ole. Kui me tahame, et sügisel oleks LNG-laeva vastuvõtuks taristu valmis, siis oleks valitsus pidanud juba hiljemalt kaks nädalat tagasi tegema otsuse. Aga seda otsust ei ole veel tänagi. Kuue kuuga kogu taristu välja ehitada oleks nagunii maailmarekord. Aga iga päev otsusega venitamine tõukab meid sellesse olukorda, et järgmisel talvel võib tekkida gaasidefitsiit nii toasooja tootmisel kui paljudes gaasi kasutavates tootmistes. Valitsuse otsustamatus on andnud ettevõtjatele selge sõnumi: ettevõtjad, puhake jalga, ärge segage meid, siis saaks valitsus rahulikult suvel puhata. Kui nüüd teha uusi broneeringuid, siis teame, mis toimub maailmas metalli hinnaga, gaasi hinnaga. LNG-laevasid, mida rentida, praktiliselt turul enam ei leidu, kui leiad, siis kallima hinnaga. Kes selle jokutamise tulemusena tekkiva hinnatõusu kinni maksab? Rege rauta ikka suvel. Me teame, et maailmaturul on gaas suvel odavam kui talvel. Et talveks oleks gaas olemas, tuleks seda suvel varuda. Sellel suvel [gaasi varumisel ei sõltu] me vaid Venemaa otsusest ja tema gaasist. Klaipeda LNG-terminalist tulev gaas on Leedu poolt 100% broneeritud ja Eesti ega Läti sealt enam gaasi ei saa. Kui 2014. aastal loobus tolleaegne peaminister Taavi Rõivas LNG-terminali ehitamisest Eestisse ja teatas, et seda meil ei ole vaja, sest Klaipeda terminal katab meie vajaduse, siis sai küsitud, kuidas see võimalik on, kui Soome, Eesti, Läti ja Leedu gaasivajadus on 70 teravatt-tundi ja Klaipeda terminali võimekus on 30 teravatt-tundi. Kas 30 teravatt-tunnise võimsusega on võimalik katta 70 teravatt-tunni vajadust? Võid ju käia naabri kaevust vett võtmas, aga kui on põuane suvi, siis naaber ütleb: tule järgmisel kevadel, sellel suvel ei ole mul sulle vett anda. Nagu näete, tasuta lõunaid ei ole olemas. Praegu tundub, et Reformierakonna valitsus suudab teist korda sama ämbrit kolistada. Nagu 2014. aastal loobuti LNG-terminali ehitusest soomlaste kasuks, sama tehakse ka nüüd. Tuletan teile meelde, et Soome pole siiani oma LNG-terminali rajanud. Üks võimalus energiavarustust kindlustada võib-olla tuumaenergia. Üks pakutav lahendus võiks olla väikeste moodulreaktoritega tuumaelektrijaam. Siit ka küsimus: kas ehitada tuumaelektrijaam Eestisse, mis ei ole tuumariik, on maailma parim idee? Vahest on mõttekam ehitada kahasse soomlastega Soome, kus me oleksime 50%-ga võrdne partner? Kahjuks täna ei ole meil laual tuumaenergeetikaplaani, mida arutada, et saaks kaaluda plusse ja miinuseid ning nende alusel teha lõplikud otsused. Vesinikku on maailmas kasutatud kaua. Põhiliselt kasutatakse seda tänapäeval keemiatööstuses. Tuuleparkides võiks toota vesinikku sellest elektrist, mis turule ei mahu, aga siis peaks olema need ühendatud keemiatööstusega, ehk siis tarbija on tuulepargi kõrval. Sellisel juhul on sul üks muundamine, aga kui me tahame sellest vesinikust uuesti elektrit toota, siis on see teine muundamine ja järele jääb vaid 30% energiast või isegi vähem. Meil ei ole suuri vesinikutarbijaid, meil ei ole isegi energeetilist tarbijat. Plaan on küll panna mõni praam või buss sõitma vesinikuga, aga see ei ole piisav tarbimise kogus. Liivi tuulepargis võiks umbes kolmandiku toodetavast energiast salvestada vesinikuna sellel ajal, kui turule ei ole mõtet elektrit müüa. Aga see on meeletu kogus. Ühe teravatt-tunni tarbimiseks peaks meelitama mõne keemiatööstuse, et rohevesiniku abil väärtust luua. Aga miks mitte puhastada bensiini, mida meie põlevkivitööstus toodab, selle rohevesinikuga? Kui siia juurde lisada, et 90 päeva vedelkütusevarust pool asub välismaal ja lennukikütusevaru Eestis praktiliselt ei ole, siis [tekib küsimus], millega küll meie valitsus tegeleb. Ometi saaks selle varu hoidmisega hakkama meie oma ettevõtjad. Kas selline tegevus loobki meie julgeoleku? Miks küll on mul selline tunne, et Eleringi tegevuses on täielik strateegia puudumine? Kõigepealt ehitame ühendatud anumatesse lisaväljavoolutoru ehk siis elektriühenduse Lätiga ja alles siis hakkame mõtlema, kuidas me seda anumat täidame. Peab ikka olema strateegiline mõtlemine: lõuna pool imeb täiega elektrit ja Eesti tarbija maksab selle eest Eleringile ülekoormustasu! Loomulikult on see riigifirmale suurepärane äri, aga miks peab selle kinni maksma Eestimaa tarbija? Tänase seisuga maksab Eesti tarbija aastas Eleringile tühja üle 100 miljoni euro ja sama palju saab Soome riiklik põhivõrguettevõtja Fingrid. Ainus põhjus, miks me maksame, on see, et Soome ja Eesti börsihind on erinev. Ja need erinevad vaid ühel põhjusel: Elering otsustas Läti suunal avada kolmanda elektriliini ehk teisisõnu puuris ühendatud anumale ühe augu juurde. Kuidas küll selliste asjade peale tullakse?
Härra Kokk, palju teil oleks lisaaega vaja?
Kaks minutit.
Kaks minutit, palun!
Kõrgest elektri hinnast Eestis, mis on erinev Soome soodsast hinnast, tekkiv kasum ei lähe mitte tootjale, vaid Eleringile. Soome elektritootja saab Soome börsihinna, mis märtsis oli keskmiselt 86,5 eurot kilovati eest. Samal ajal maksis Eestimaa tarbija 151 eurot kilovati eest. Hinnavahe 64,[5] eurot läks lihtsalt Eleringi ja Soome riikliku põhivõrguettevõtte Fingrid vahel 50 : 50 jagamiseks. Kas me peaksime nüüd ehitama Estlink 3, mille ehituse hinnaks on hinnatud 75 miljonit eurot, või võiksime hoopis poole sellest rahast anda kohalikele taastuvenergiainvestoritele, näiteks turukindlustuse meetmeks? Siis ju Estlink 3 poleks vaja. Me ju teame, et Estlink 3 investeering läheks automaatselt Eleringi põhivõrgutariifi ning see tuleks jälle Eesti elektritarbijatel kinni maksta. Ja lõpetuseks küsimus: milline on olnud Eleringi tegevus gaasitarnekindluse tagamiseks, eriti peale seda, kui on põhimõtteliselt otsustatud loobuda Venemaa gaasist? Oleme ausad, praktiliselt olematu! Liigutama on hakatud alles viimastel nädalatel, aga sellega oleks tulnud tegeleda juba aastaid. Õnneks on meil eraettevõtted nagu Alexela ja Infortar, kes lõpuks püüavad koos selle probleemi lahendada. Aitäh!
Hea ettekandja! Vähemalt üks küsimus Tarmo Kruusimäelt ootab teid.
Tänan, hea aseesimees! Hea ettekandja! Teema on muidugi hästi suur ja lai. Ma alustan ka üsna niimoodi laialt. Millegipärast riigikaitseliste objektide lähedale ei soovitata rajada ka päikesepaneele. Tuulikutest saame veel aru, ent päikesepaneelid ka. Samas millegipärast jäi silma, et Ida-Virumaal müüb riik ise mingi riigikaitselise objekti Narva-Jõesuu kandis maha. Kas see tähendab nüüd seda, et sinna võib hakata rajama? Ma küll ei saa aru, miks see objekt maha müüakse, aga kas see tähendab seda, et sinna võib rajada, või on ikkagi mingid aastad veel [vaja oodata], et äkki riigil tuleb mingi mõte või objekt? Kaua sinna ehitamise keeld kehtib pärast seda, kui see on maha müüdud?
Aitäh! Ma tõesti ei tea, kui pikalt seal ehituskeeld kehtib või kas seal üldse ehituskeeld on. Aga me teame, et viimased kümme aastat on vaieldud selle üle, kas radareid on või ei ole, kas radareid on vaja tuuleparkide rajamiseks või mitte. Selle sajandi esimesel kümnendil lepiti kokku, et ühendatakse piirivalve ja Kaitseväe radarid. Piirivalveradarid näitavad kuni 300 meetri kõrgusele ja sealt edasi Kaitseväe radarid. Seda ühendust ei ole tehtud. Kui oleks radarid ostetud nii, nagu algul kokku lepitud oli 2011, 2012 ja 2013, siis sel hetkel prognoositi radarite hinnaks 6–8 miljonit. Täna on kokku lepitud, et radarid tulevad, aga nende radarite hind on 70–80 miljonit. Ja ma saan aru, et 2024–2025 on see aeg, kui need radarid peaksid olema paigas ja siis ka tuuleenergial sealkandis takistused peaksid puuduma ja oleks võimalus tuulepark rajada.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Hea ettekandja! Sa puudutasid oma kõnes elektriga varustamisel ka võimalust, et kodutarbijad saaksid võimaluse endale 15 kilovati ulatuses päikesepaneele paigaldada. Täna on põhiline probleem ju liitumisvõimalused. Üks asi on see, et tõepoolest võiks leida toetusmeetmeid nende paneelide paigaldamiseks, motiveerida inimesi. Aga sellest on vähe abi, kui meie elektrivõrk ei võimalda liitumist. See on väga suur pudelikael. Siin on näpuotsaga kavandatud vahendeid. On sul ülevaadet, kui palju tegelikult peaks täiendavat raha suunama, et meie Elektrilevi suudaks normaalsel ajal päikesepaneelid ühendada?
Aitäh! Tegelikult peaks alustama teisest otsast. Kui me räägime 15-kilovatistest päikeseparkidest ja koos salvestitega, siis tegelikult selle jaoks ei ole vaja ühtegi võrku juurde ehitada, sest me tarbime kodutarbijana kindlasti sama suurt võimsust ja need võrgud on välja arendatud. Kui me paneme salvestid, mis päeval päikeseenergiat salvestavad, ja üle jäänud elektrit saaks öösel kasutada, või kui me oleme päeval kogu energia ära kasutanud, siis me võiksime salvestada öösel, kui tarbijaid on vähem, seda odavat elektrit ja seda päeval kasutada. Sel juhul tegelikult võrgu arendamisse ei peaks ühtegi senti juurde panema, sest need võrgud on arendatud. Teine pool on see, et kui 2017 me võtsime vastu seaduse, et kuni 50-kilovatiseid päikeseparke võiks panna kortermajadele, kodudele, siis oleme ausad, ühel hetkel kuskile kirjutati üks lause juurde, mida teise ja kolmanda lugemise vahel Riigikogu liikmed ei märganud, ja põllu peale tulid 50-kilovatiste parkide asemel kolmesajased, viiesajased. Tehti viis, kuus, seitse, kaheksa, üheksa või kümme 50-[kilovatist] päikeseparki, aga tarbijaid seal ei ole. Minu arvates on päris suur rumalus olnud luua päikesepaneeliparke põllu peale, kus pole tootmist ega elanikke. Kui need oleks pandud, ma ei tea, Tallinna või Tartu või Pärnu kortermajade katustele, siis tarbija oleks sealsamas olemas. Ma tean, et mõnes kohas on probleeme, kus väidetakse, et tarbija ei saa panna päikesepaneeliparki üles enda tarbeks. Kui ta paneb päikesepaneelipargi sellises võimsuses, mida ta ise tarbib, siis ei ole võimalik, et võrgud ei pea vastu, sest tal on täna võrk välja ehitatud ju enda tarbimise jaoks. Sedasama teed [pidi] ta saab sama palju võimsust ka välja müüa. Nii et tegelikult äritegemiseks võib-olla ei ole õige põllu peale [päikeseparke] panna, eriti kui me teame, et iga ruutmeeter või hektar põllumaad on kulla hinnaga. Sinna ei tohiks päikesepaneeliparke rajada, selle jaoks on meil katuseid küll ja küll. Aga teine on see: mõelge, milline turvalisus see on, kui meil kodus on omal salvestid. Me ei pea võrgutööde arendusse suurt raha panema. Aga teine [pluss] on see, et me ju teame, et ka sellel talvel on juba viis suurt tuuletormi olnud, kus on voolukatkestusi olnud. Kui sul on 5-kilovatine aku kuskil, siis sellega sa elad mitu päeva üle. Kui sa ei raiska kilovatte söögi tegemisele ahjus ja elektrisauna ei lähe, siis saad hakkama. Ei pea panema miljoneid võrguarendustesse, mida võib-olla on vaja viie või kümne aasta jooksul. Üks kord on see koht, kus võib seal katkestus tekkida tänu tuulele.
Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Hea ettekandja! Sa oled seda teemat uurinud seoses ettekandega. Ma tahtsin küsida selle kohta. Eelmise aasta lõpu, detsembri ja ka jaanuari arveid nähes üsna paljud eestimaalased said suure üllatuse osaliseks, et mitte öelda šoki. Ja loomulikult [vapustasid] samaoodi ka toasooja arved. Mis ootab inimesi ees sügisel? Millised otsused valitsus on teinud? Kas sügisel, kui hakkab uus kütteperiood, ootavad meid uued üllatused või siiski need otsused, mis tehti, aitavad kuidagi juba sügisel või on nii, nagu sellel valitsusel tavaks, et ta jookseb sündmustele järele?
Kui aus olla, siis on selge, et otsustamatus on tänaseni. Me ei ole andnud võimalust kiiresti arendada tuuleparke, mis kõige kiirema variandina oleks võimalus toota elektrienergiat juurde. Me ei ole kokku leppinud CO2 kvootide kaubanduses, et pangad ei tekitaks seda hinda. Seda hinda ei tekita täna valitsused ega tootjad, vaid tegelikult on see ju börsikaup. Ja kui me räägime gaasist, siis LNG-terminali otsused [oleks tulnud teha vähemalt] kaks nädalat tagasi. Neid ei ole tänaseni tehtud ja selle kahe nädalaga juba sajad miljonid läheb see kõik meie tarbijatele kallimaks, sest ma ei tea, kas nüüd enam on laevu, mida rentida, ja kui on, siis ma ei tea, mis hinnaga. Aga gaasi hind turu peal on tõusnud, sest kõik saavad aru, et nüüd on vaja gaasi kuskilt juurde osta. Euroopa räägib, et ostame kõik korraga ja ostame lausa 90% ulatuses koguse kuhugi lattu, aga me teame, et sel hetkel, kui ostumaht kasvab, kaup läheb börsile ja börsil hind tõuseb. Nii et me näeme hirmuga, et selle aasta sügisel suure need hinnad võivad tõusta. Ja kui me räägime gaasist, siis kui Läti maa-alustesse mahutitesse gaasi kusagilt ei tule, siis gaasi tarbimine praktiliselt jääb eratarbijatele. 100 000 kodutarbijat võib-olla saavad endale toasooja, aga ettevõtluse poolel keeratakse gaas kinni.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Hea ettekandja! Mulle meeldis see mõte, et tuulepargi alla päikesepark – nii saab pinda ja kõike kokku hoida. Mulle meenus sellega seoses see, et poolakad rajasid enda mastivõrgud just sihukesse ürgloodusesse. Seda meil Eestis ilmselt ette ei kujutaks, et kuskil keset ürgloodust pannakse mast püsti. Aga ongi, et kui mast on seal, siis on mast topelt: mitte puutuda! Kas selles valguses me saaksime võib-olla kasutada seda efektiivsust ära? Ka meil on mingid sellised alad, kuhu ei ole väga vaja, et inimesed töllerdama läheks. Seal oleks siis tuule- ja päikesepargid.
Jah, sellisel hübriidpargil on üks suur eelis. Tavaliselt, kui on tuult, siis ei ole päikest, ja kui on päikest, siis ei ole tuult. Ehk liitumised ja võrgud peaksid [olema nii välja ehitatud], et neid saab korraga kasutada. Kõrgrõhkkonna ajal päike paistab, töötavad päikesepargid, aga samal ajal tavaliselt tuult ei ole. Ja vastupidi. Me võidame nende liitumistega ja võrkude väljaehitamisega päris suure raha. Hübriidpargid võiksid olla nendes piirkondades, kus maa ei ole kuigi väärtuslik. See on üks tulevikuvõimalusi ja -teid.
Merry Aart, palun!
Aitäh! Lugupeetud ettekandja! Räägime tuuleparkidest, räägime päikesepaneelidest, aga selle taga on väga palju selliseid märksõnu nagu varustuskindlus, võrku ühendamine, mida me ei suuda teha. Me paneme põllu peale suure hunniku päikesepaneele, aga võrku ühendada neid ei suuda. Väärtuslik põllumaa – sinna on väga lihtne ehitada, sellepärast et põld on ilus. Aga võib-olla oleks seal vaja toitu toota, oleks ka otstarbekam. Aga minu küsimus on selline. Kuidas tundub, kas meil on pikaajaline kava elektriga varustamise kohta? Kas on ette nähtud ja arvestatud ohte, arutatud riske, tehtud mingi kava, kuidas neid riske maandada, kui tekib üks või teine situatsioon? Kas me teame, kuhu suunas me liigume või oleme ainult tänases päevas, et täna teeme seda, homme teeme toda, nii nagu parasjagu tundub?
Aitäh hea küsimuse eest! Nagu ma oma kõnes ka ütlesin, kahjuks meil ei ole plaani. Täna me peaksime siin tegelikult arutama valitsuse esitatud tulevikuenergia plaani, aga seda ei ole. Kõigepealt peaks olema plaan, siis peaks tulema poliitiline sõnum siitsamast Riigikogust, siis otsused ning peale seda investeeringutoetused, et seda plaani ellu viia. Kahjuks täna seda ei ole. Pean tunnistama, et ei ole ka eelmised valitsused seda suutnud teha. Selline otsustamatus läbi aastate ongi loonud olukorra, kus me täna oleme. Samas ma pean ka rõhutama, et mõni üksik ametnik võib olla oma otsustega tekitatud selle olukorra, kus me täna oleme. Kuus tuuleparki, arendatud tuuleparki on seisnud sõna otseses mõttes ühe endise ametniku jonni taga.
Urmas Reinsalu.
Aitäh! Austatud ettekandja! Meie inflatsioonimäär on praegu juba üle 15% ja aastane inflatsioon tuleb rahandusministri prognoosi kohaselt 12,7%. Milline on teie käsitus? Valitsus ei ole suutnud astuda ühtegi sammu, et energiakandjate hinna surve puhul, mis on tegelikult inflatsiooni põhiline mootor, inflatsiooni tõrjuda. Milline on teie käsitus? Mida peaks riik tegema energiasektori hinnaloogikas inflatsiooni tõrjumiseks? Teiseks on küsimus selles, et president Zelenskõi kiitis Eesti parlamendis Eesti riiki selle eest, et me oleme Vene gaasist loobunud. Kahjuks me ei ole kehtestanud sõjasanktsiooni Vene gaasile ning me ei ole pannud paika kuupäeva selles osas, mis puudutab pöördumatult, püsivalt Vene gaasist loobumist. Milline on teie nägemus, mis on takistanud valitsusel neid otsuseid teha?
Aitäh! Nagu ma oma kõneski mainisin, tegelikult otsustamatus, et me ei ole tuuleparke rajanud, on üks põhjus sellele, kus me täna oleme. Aga teine minu arvates lausa karjuv [tegur] on see, et me ei ole suutnud otsustada gaasi teemal. Meil on saalis Alexela esindaja Marti [Hääl], kes on viimased kümme aastat rääkinud, et ta on valmis ettevõtjana LNG-terminali rajama. Aga selleks, et panna miljoneid kuhugile investeeringusse, peavad olema ka mingid garantiid. Tänaseni sellist garantiid ei ole. Oleme ausad, kui tänast situatsiooni vaadata, hetkeolukorda, siis ühtegi teist varianti Eestil ei ole kui Vene gaas. Kui me oleme ausad tänases hetkes. Kõik, mis on Läti nõndanimetatud koobastes, on ju Vene gaas. Suure tõenäosusega Klaipeda LNG ei ole ka mitte midagi muud kui Venemaalt transporditud vedelgaas. 25. veebruaril oleks pidanud punane tuli Eleringil ja valitsusel põlema hakkama, sest Leedu teatas, et kogu gaas, mis tuleb Kaipedast ja läheb Lätti, jääb Leetu. Seda ei müüda Lätti ega Eesti või Soome poole, vaid heal juhul, kui üle jääb, Poola poole. Mingit otsust valitsuselt ei ole tänaseni tulnud. See, et kuskil kabinettides arutatakse – kabineti otsused ei ole juriidiliselt kuidagi siduvad. Need on põhimõttelised kokkulepped, millega saab valitsusse minna. Aga see on tegemata. Minul on täna küll selline tunne, et me lähme talvele vastu palju kallimate hindadega. Ja kui keegi räägib, et minge kõik üle gaasilt elektri peale, siis meil on täna elektritootmisvõimsus suurusjärgus kõige paremal juhul 1000 megavatti. Aga vajadus on 1600. Nii nagu ma ennegi mainisin, mina ei saa aru, kuidas seda suuremat maakera on võimalik väiksema maakera sisse panna. No ei ole võimalik! Aga meile räägitakse kogu aeg, et teeme nii, et homme oleme elektri peal. Jah, ma usun, et [aitab] Liivi tuulepark. Kui ministeeriumist mõned inimesed, kes pidevalt kodaratesse kaikaid loobivad, koju saadetakse, siis need arendused ehk ka valmis ehitatakse. Siis on see võimalik. Aga kuidas on võimalik, et kaks aastat oodatakse vähempakkumist, mille ministeerium peaks välja kuulutama? Oleks see tehtud, oleks täna Tootsi tuulepark valmis. See, et kaks ametkonda või riigiettevõtet omavahel vaidlevad ja käivad kohut ... Aastal 2017 on seadusesse kirjutatud Tootsi tuulepark ja Aidu tuulepark. On ainult kaks tuuleparki, kes teoreetiliselt oleks pidanud seda toetust saama. Aga nüüd on tehtud otsus, et üks saab ja teine ei saa. Aga summa, mida jagatakse iga aastaga, on üks ja sama ju. Kui oleks see kahe vahel jagatud ... Noh, eraettevõtja sai, jumal tänatud, riigiettevõte ei saanud, meie maksame selle kinni.
Sven Sester, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Hea ettekandja! Ma tooks fookuse tagasi uuesti Vene gaasile ja LNG-le. Valitsus on öelnud sisuliselt poliitilise deklaratiivsusega, et Vene gaasi ostmine lõpetatakse. Reaalses elus ühtegi sammu selleks tehtud ei ole. Enamgi veel, valitsus tegelikult ise Vene gaasi ei osta, seda ostavad ikkagi eraettevõtjad. Mul on siit ka teile küsimus, kuidas teie seda näete. Milliseid samme me peaksime tegema täna, homme, võib-olla eile juba, riigi poolt vaadatuna just Vene gaasiga seonduvalt? Kas me peaksime üksinda otsuseid tegema, kui näitekes Soome ja Läti ei ole valmis nii kiirelt kaasa tulema? Ja enamgi veel, nende sammude tulemusena milline peaks olema riigi roll? Kas ta peaks üksinda seda tegema või mingis koostöös eraettevõtjatega? Kas peaks panema koorma eraettevõtjate õlgadele ja riik peaks kuidagi toetama? Milline teie nägemus sellest asjast on? Milline see start peaks praegu olema ja jätkutegevused?
Start oleks pidanud olema tehtud märtsi keskel. Selge sõnum ettevõtjatele: me garanteerime, et järgmisel perioodil – ma ei tea, neli, viis, kuus, seitse, kaheksa, üheksa või kümme aastat – ei tohi Eestis müüa Vene gaasi. Sellel hetkel oleks rakendanud ettevõtjad kõik oma jõud ja vahendid selleks, et LNG-laeva vastuvõtu taristu välja ehitada, ja Eleringil oleks olnud kohustus ühendada taristu gaasitrassiga. Juriidiliselt neid otsuseid pole tehtud. Me täna küll lugesime, kuskil Euroopa uudistes oli, et Euroopas on kolm riiki, kes on loobunud Vene gaasist: Läti, Leedu ja Eesti. See oli väga ilus uudis, aga tegelikult täielik vale. Tänasel hetkel Läti mahutites on, ma arvan, tõenäosusega 100% Vene gaas. Sinna ei ole mitte kusagilt mujalt midagi tulemas, ainult Klaipedast on võimalik. Aga Klaipeda, Leedu, on öelnud, et see läheb kõik Leetu. Täna peaks olema ja loodame, et valitsusest ka tuleb sõnum, 100% kindlustunne ja garantii arendajatele. Eilse pressiteate järgi on Alexela ja Infortar löönud käed ja on valmis tulema Eesti inimestele appi, sest valitsus kahjuks on sellel teemal saamatu.
Hea ettekandja, nüüd on nii, et kokkulepitud aeg nii ettekandeks kui küsimusteks sai läbi. Ja nüüd ootame Riigikogu kõnetooli Baltic Energy Partners OÜ juhatuse liiget Marko Alliksoni. Meenutuseks, et härra Alliksonil on ettekadeks kuni 20 minutit. Palun!
Tervist, lugupeetud Riigikogu aseesimees ja head Riigikogu liikmed! Üritan esitada pildi turu vaatevinklist, eelkõige energiakriisist kui võimalusest, mida me sellega seoses näeme. Lähen kohe asja juurde. Eelmise sügisega võrreldes – ma olin siin eelmine sügis ka – on energiavaldkonna arengule uueks katalüsaatoriks Venemaa agressioon Ukrainas. Probleem on selles, et maagaasist üle 40%, kivisüsist ligi pool ja naftatoodetest üle veerandi tuleb Euroopasse Venemaalt. Tänaseks on Vene süsi Euroopa Liidus sanktsioneeritud. Me teame, et 10. augustist ei tohiks ka olemasolevate lepingute alustel enam osta Vene sütt. Naftasanktsioonid on kaalumisel, aga gaasist loobumine on eelkõige väga suur väljakutse, mida me turu poolt vaadatuna näeme. Päris selge tundub olevat see, et Euroopa Liit otseselt ei vabane Venemaa gaasi sõltuvusest juba 2022. aastal. Tõepoolest, kui vaadata Euroopa Liidu plaani, siis 150 miljardit kuupmeetrit Vene gaasi ostetakse. Selle slaidi peal on näha kaks väiksemat tulpa. Üks on Euroopa Liidu hinnang, kuidas oleks võimalik sellest gaasisõltuvusest vabaneda, ja lisaks on ka Rahvusvahelise Energiaagentuuri hinnang 2022. aastal. Nagu näha, see ei kata kogu sõltuvust Vene gaasist, aga ta katab, ütleme, kahe kolmandiku ulatuses ja enamik sellest on LNG. Ehk siis kõige suurem Vene gaasi alternatiiv on LNG ja selle poole vaatamine on Euroopa Liidu jaoks võimalus. Aga see tähendab eelkõige lähiajal väga suurt nõudlust LNG järele. Kui vaadata Euroopa Liidu kaarti, siis on näha, et LNG-terminale – need on siin pildi peal sellised sinised täpikesed – on tegelikult põhiosas Lääne- ja Lõuna-Euroopas ja UK-s, on ka Põhjamaades. Ka Rootsi on päris hästi kaetud. Aga kahjuks ei ole neid Saksamaal. Kesk-Euroopal ei ole tegelikult suuri alternatiive. Saksa, Austria ja Slovakkia on maad, mis on kõige enam Vene gaasist mõjustatud. Üle poole Saksamaa gaasiimpordist tuleb täna Venemaalt ja see on torugaas ja LNG kokku. Kogu gaasisüsteem Euroopas ongi üles ehitatud arvestusega, et see gaas tuleb enamasti Venemaalt. Selle ümberehitamine lühikese ajaga sisuliselt ei ole võimalik. Praegu on suurim probleem tegelikult see, et kui isegi üritada võtta LNG-d juurde näiteks Hispaaniasse ja Portugali, siis see tegelikult ei jõua Põhja- või Kesk-Euroopasse, sellepärast et ta lihtsalt ei mahu. Torud seal vahepeal on liiga väiksed ja isegi ei müüda võimsust sellises suunas. Näiteks Prantsusmaalt Saksamaalegi ei ole siiamaani ette nähtud otseseid gaasivooge. Gaasivood liiguvad Saksamaalt Prantsusmaale, sest ajalooliselt on niimoodi olnud ja turg ei ole sellega arvestanud, et need gaasivood võiksid teistpidi liikuda. Selleks on vaja päris palju ümber korraldada, et gaasivood üleüldse võiks teisele poole minna. LNG-projekti teostamine Paldiskis tõepoolest päästaks järgmise talve Eesti gaasivarustuse. Kindlasti tahan tunnustada projektis osalejaid ja ma arvan, et see on väga kõva sõna. Kui vaadata Balti riikide kaarti, siis meie probleem on see, et isegi kui LNG-terminalist Klaipedas võiks tulla päris palju maagaasi sisse, siis Leedu ja Läti vaheline ühendus on tegelikult piiratud. Ja kui võtta selline stsenaarium, et tänasest päevast enam Vene gaasi ei tule ja praegu on seal umbes 7,5 teravatti maagaasi mahutites, siis ütleme niimoodi, et heal juhul võib-olla võiks kuni 10 teravatini selle mahuti täita. Ehk siis umbes pool Inčukalnsi mahutist võiks täita enne talve ja ilma Vene gaasita, teine pool jääb täitmata. See on ebapiisav ja see tähendab seda, et ilma täiendava varustuskanalita tuleb oluliselt gaasitarbimist piirata. Leedu-Poola gaasiühendus, mis maikuus valmis saab, suure tõenäosusega viib pigem gaasi välja, eriti juhul, kui Venemaalt gaasi tule, sellepärast et ka Poolas on enamus gaasi ju tegelikult Venemaalt tulnud. Nii et ostetaks lihtsalt Klaipedasse LNG-d ja toimetatakse sellesama Leedu-Poola ühenduse kaudu Poolasse. Tõepoolest, Paldiski on tehniline võimalus kiirelt sel aastal või selleks talveks olukord lahendada. Soome tarbimine muidugi ka selle Paldiski lahenduse puhul jääb endiselt piiratuks Balticconnectori ja Soome LNG-terminali Hamina mahtudega. Kui võrrelda numbreid, siis Soome tarbimine võib tippude ajal olla 100–200 gigavatt-tundi päevas, aga Balticconnector annab 50–60 gigavatt-tundi päevas. See tähendab seda, et suur osa Soome tarbimisest, kui see oleks tänasel tasemel, jääks katmata isegi juhul, kui see gaas liiguks läbi Balticconnectori Soome. Ega see päris hästi ei lahenda küll veel soomlaste probleeme, soomlaste probleeme tuleb ilmselt pikaajaliselt teistmoodi lahendada. Turu jaoks on olulised küsimused need. Me teame tähtaega: 1. novembril peaks tulema ujuvterminal, aga kuskohas degasifitseeritaks gaas. Turuosalised peavad ühel hetkel teada saama, millal saab LNG-laevu tellida, et gaasi vastu võtta, millised on tariifid, millised on kalendriplaanid – kõik sellised küsimused. Mida varem need saaksid turule teatavaks, seda paremini oleks tegelikult tagatud, et see gaas sealt tulema hakkab. 1. november terminali valmimist ei pruugi tähendada seda, et 1. novembril tuleb maagaas ka sisse. Kindlasti on oluline kuupäev, mis tähtajaks maagaasi võiks tellida, millal võiks need laevad sinna tellida. Oluline aspekt on see, et see valge laev, mis seal Paldiskis võiks olla, päästab meid varustuskindluse seisukohast, aga ta ei päästa hinnašokist, kui Vene gaasitarned katkevad. Siin joonisel te näete, see must joon on TTF-i hinnajoon selle aasta algusest alates. Võib näha, et jaanuaris-veebruaris enne sõda oli see 65 ja 95 euro vahel. Kohe, kui läks sõjaks, hind läks üles. 7. märtsil oli hind 345 eurot megavatt-tunni kohta. Tänasel päeval me liigume vahemikus 100–105 eurot megavatt-tund. Aga see 345 on märk. See tähendab seda, et suure tõenäosusega päeval, kui on lõplikult selge, et enam ei tule Euroopasse Vene gaasi lisaks, siis ma kardan, et see hind on lähemal 345-le kui 100-le. See oht on päris tõsine. Ja see, mida Eesti teeb, kas ostab Venemaalt gaasi või ei osta Venemaalt gaasi, kas on meil siin terminal või ei ole – see selle hinna puhul ei mängi mingit rolli, sellepärast et meie mahud on niivõrd väikesed. Meie hinnad sõltuvad sellest, millised on hinnad mujal. Miks see hind nii kõrgele läheb? See hind annab turul kahtepidi signaali. Üks on see, et gaas saab olema väga kallis ja seda ei tasu tarbida. Need, kes saavad sellise hinna juures tarbimisest loobuda, ilmselt ka loobuvad. Ja teine signaal: siia peaks tulema hästi palju LNG-d. LNG on ainukene praktiline alternatiiv torugaasile ja sisuliselt me peame nagu üle pakkuma hinna, mida Aasia või teised riigid, teised piirkonnad, kes soovivad gaasi saada, võiksid selle eest maksta. Väga loodame, et hind pikaks ajaks sellisele tasemele ei jää, aga ikkagi on ta pigem sellest 100 eurost kõrgem, sest olukord on hetkel selline. Ütleks niimoodi, et on lihtsalt kerge hirmu aeg. Ohud ei ole realiseerunud, Vene gaasi ju endiselt veel tuleb, aga ka 100 eurot ei ole odav hind võrreldes näiteks eelmise aastaga, kus samal ajal oli hind umbes 20 eurot. Üks oluline asi turul on kindlasti ka Euroopa Liidu gaasimahutite täitmise plaan, mida tuleks arvesse võtta. Praegu käib konsultatsioon, eesmärk on 1. novembriks täita gaasimahutid sel aastal 80% ulatuses. Väike arvutus näitab, et kui selleks on vaja vähemalt 600 teravatt-tundi maagaasi, siis on tarvis 60 miljardit eurot ehk siis finantseerida üle 40 miljardi euro võrra rohkem kui eelmisel aastal. Lisaks sellele on turuhind tänavu suvel kõrgem kui talvel, mis tähendab seda, et keegi peaks selle kinni maksma. See vahe suve ja talve hinna vahel maksab kogu mahuti täitmisel 3–6 miljardit eurot. Nii et Euroopa Liit peab leidma turuosalistele raha, et seda finantseerida. Läti näite puhul, kui me näiteks täidaksime Inčukalnsi mahuti, siis umbes 9 teravatt-tundi gaasi oleks vaja juurde osta. Selle maksumus on 600 miljonit eurot rohkem kui eelmisel aastal. Samamoodi on siin 50–100 miljonit eurot hinnavahet suvel ja talvel, mis tuleb ka kellelgi kinni maksta. Selge on see, et ükski energiakaupleja vabatahtlikult ei osta suvel kallimat gaasi, et talvel seda odavamalt müüa. Täna kahjuks turg nii näitab. See on üks probleem, mis tegelikult tuleb lahendada, ja tuleb leida ka viis, mis tegelikult motiveerib seda maagaasi ostma. Ja sellest kõigest tulenevalt, kuna Vene gaasitarne katkemise oht on suur ja Vene gaasi asendamise plaan on pikaajaline, on igasugused hinnalangused, mida ootasime järgmistel aastatel, järgmistel kvartalitel juhtuvat, vähemalt maagaasi osas lükkunud päris kaugele edasi. Siin pildil on hinnad aastail 2023–2026 praeguste turuhindade juures. Nagu me näeme, 20-eurost hinnataset ei näe me enam aastaid. Mis tähendab seda, et kui gaasi hind on kõrge, on ka elektri ja soojuse hinnad kõrged veel aastaid. Kõrgemad energia hinnad tähendavad tegelikult toorainete kõrgeid hindu, toodete kõrgeid hindu, esmatarbekaupade kõrgeid hindu, toiduainete kõrgeid hindu. Need on kõik kahjuks omavahel seotud. Venemaa-poolse elektrivarustuse katkestuseks oleme vähemalt Balti piirkonnas vähe paremini valmistunud. Sagedusalast lahkumist on pikalt ette valmistatud. Venemaalt tuleva importelektri osakaal on suhteliselt väike ja Soome suudab tänu uuele tuumajaamale suhteliselt kiiresti meil asendada Vene importelektri. Aga sellegipoolest, kui Venemaalt elektrit enam ei tule ja gaasivarustus katkeb, siis on mõju meie hinnale selle kaudu, et on vaja kasutada enam gaasi eelkõige Lätis ja Leedus, kuna seal toodetakse elektrit põhiliselt maagaasist ja see gaasikasutus pigem suureneb. Ehk vajadus gaasi järele elektriühenduste katkemisel suureneb. Mis tähendab seda, et see probleem on võimendunud. Kui vaatame elektri hindu, siis kõrged hinnad püsivad pikalt. Siin on pilt finantsturgude hinnaootustest. Nagu näete, järgmised kvartalid on, ütleme, 120–180 euro tasemel, järgmise aasta toote hind on 130–140 euro tasemel ja ülejärgmine aasta ka üle 100 euro megavatt-tunni kohta. Üks moment, mis turu seisukohast on oluline ja mida turg alati arvestab, on, et kui tarbijatele antakse toetusi, siis tegelikult tarbimine ei vähene. Sa jätkad tarbimist. See ongi see, mis on juhtunud sellel talvel. Paljudel tarbijatel on olnud vanad lepingud, mis on püsinud, nüüd tehakse küll uusi lepinguid, aga loomulikult toetused tähendavad seda, et tarbimist jätkatakse. Järelikult kusagilt on vaja seda gaasi hankida. Seda, et Euroopa Liidu tarbijad või meie tarbijad tegelikult suudavad tarbimist vähendada, ei ole veel väga näidatud. Seda märki kusagil otseselt ei ole. Me veel ei tea seda, milline saab reaktsioon olema, kui tarbijad tegelikult peavad oma tarbimist vähendama. Oluline aspekt eelkõige turu seisukohast on, et riik on üldjuhul kriiside lahendamisel väga hea, sellepärast et turg üldjuhul kriiside korral läheb emotsionaalseks, hinnad tõusevad lakke ja ei osata reageerida. Aga turupõhised mehhanismid on üldjuhul need, mis pakuvad pikaajalisi lahendusi. Siin pildidl on tavaline kulukõver elektri hinna kujunemisel. Täna määravad kõrgeid elektri hindu gaasi hinnad. Kui seada kusagile mingi hinnapiir ja öelda, et vaat sellest hinnast ei tohi turuhind kõrgemale tõusta, siis tegelikult juhtub see, et pikaajaliselt seda elektrit lihtsalt ei toodeta enam. Ja siis on olukord veelgi hullem. Jah, on mitmeid riike, kes on püüdnud [niimoodi] reguleerida. Näiteks Prantsusmaal on elektril siseturul oma hind, aga me näeme seda, et lisaks sellele, et siseturule on oma odavam hind, on Prantsusmaal ka spothind, mis on Euroopa rekordite tasemel. Ja arvestada tuleb ka seda, et sealsed tuumajaamad ei ole eriti töökindlad. On olnud diskussioone Euroopa gaasibörside hindadele lae seadmisest. Ka see on tegelikult sellise mõjuga, et keegi ei oska tänasel päeval hinnata, mis on lõplik efekt. Tekib selline tõeline liblikaefekt, et sa teed ühe sammu ja avastad siis, et sa pead iga järgmist asja veel reguleerima, reguleerima, reguleerima. Ma kardan, et siin on väga oluline leida tasakaal, mida ikkagi nüüd kriisi ajal reguleerida ja mida mitte. Mida riik peaks tegema ja mida peaks laskma turul teha – selle tasakaalu leidmine on väga oluline. Ja tasakaalus energiapoliitika puhul on samamoodi mängus kolm aspekti. Viimasel ajal, viimased kuu aega on kõige olulisem tõesti julgeolek ja varustuskindlus. See on nii sellepärast, et Venemaa gaasist ja elektrist ja muust me peame ilmselt loobuma, kuna see on mõistlik, arvestades agressiooni, mis seal toimub. Aga elektrimajanduses on meie jaoks [olulised] ka hind ja konkurentsivõime, keskkond, kliimamuutused – sellised küsimused. Ja mis saab järgmisel talvel, mis saab edaspidi, pikema aja jooksul. Eriti just pikema aja plaanid vajavad tasakaalus lahendusi, ei tasu tormata. Ja peaks usaldama [lähtekohta], et me loome pigem süsteemi ja mehhanismi, mis aitab turul asju lahendada. Ma tõin välja ka mõned olulised probleemvaldkonnad, mida me näeme Eesti energiavarustuses, eelkõige arvestades Venemaa sõltuvust fossiilkütustest. Elektriturul on omad probleemid. Emissioonituru hinnaprobleemide puhul on selge, et need tegelikult sel aastal ei lahene. Ei ole veel teada, kas hinnad lähevad üles või alla. See sõltub pigem sellest, kas toimub suur tarbimise kokkutõmbumine. Kui toimub, siis hinnad loomulikult kukuvad. Aga pigem on oht selles, et on vaja söejaamu kasutada nii palju, et CO2 kulutus võrreldes tänaste gaasijaamadega oluliselt suureneb. Tõepoolest, me hinna mõju ei tea. Hetkel on see umbes 77 eurot, natukene madalam, kui see oli eelmise aasta lõpus. Aga on selge, et mingit olulist lahendust turuosalistele siin ei ole. Põlevkivijaamade miinimumi ülesanne – tõepoolest sellest on räägitud – ei ole veel olemas. Praegu toppab taastuvenergia kohaliku kasu regulatsioon. On palju selliseid ebamääraseid signaale päikseparkide arendajatele. On suhteliselt keerulised planeerimisprotsessid, on fantoomliitumised, mis segavad uute võimsuste tulekut. Ootame radareid, kõike muud. Ei ole selliseid motivatsioonimehhanisme, et suuri projekte, mis tegelikult on valmis, kiiresti ellu viia. Tegelikult oleks vaja seda, et mõned asjad, mis on pikka aega seisnud, [käivituksid. Äkki on võimalik, et valge laev saabub ka nendesse valdkondadesse ja aitab elu edasi viia. Kesk-Euroopaga sünkroniseerimise valmidus meil on, aga sisuliselt puudub sagedustoodete turg. Ka bilansiturg Baltikumis on väga keerulises seisus, sellepärast et bilansienergia hinnad on täiesti kaotanud seoses spotturuhindadega. See tähendab seda, et kõikide inimeste börsipaketid lähevad tulevikus kallimaks, sellepärast et neid ei ole võimalik hallata nende väikeste marginaalide pealt, nagu seda praegu tehakse. Tahaks välja tuua ka saasituru olulisemad momendid. Üks on kindlasti see, et riik on hea kriisisituatsioonide lahendaja. Praegu on oluline mõelda ka seda, kuidas pikas perspektiivis turg toimiks turupõhiselt. Sellised küsimused: kellele peaks terminalid kuuluma, kes neid omab, kui suur peaks olema riikliku varu osakaal turul, kuidas seda peaks käsitlema. Kõik see mõjutab turuhindu, turul tegutsemist ja turuosalisi. Üks moment, mis tegelikult LNG-ga kindlasti tekib, on see, et on oht suuremaks turukontsentratsiooniks. LNG-d suudavad tegelikult osta vaid väga suured tegijad. Laeva puhul, kui megavatt-tund maksab 100 eurot, siis üks teravatt-tund maksab 100 miljonit eurot. Sul peab olema 100 miljonit eurot, et laevatäis maagaasi osta. See on päris palju raha, kõigil ei ole seda taskus. Soojusvarustuse puhul on suurimaid probleeme kindlasti hakkepuidu hinna kasv, mis on aset leidnud eelkõige suure nõudluse tõttu. Gaasi asendamine on ka paljudes kohtades väga keeruline. Kui lühiajaliselt ette, näiteks järgmise talve peale mõelda ja üritada näiteks põlevkiviõli või midagi muud kasutada, siis kohe selgub, et seal tekivad väävliheitmete probleemid ja nii edasi ja nii edasi. Nende lahendamine lühikese ajaga vajab olulist toetust ettevõtetele või muidu võib juhtuda, et neid ei jõutagi lahendada. Vedelkütuste [asendamisel] on näiteks elektriautode turupoolel tänane areng suhteliselt tagasihoidlik, võrreldes eelkõige meie põhjamaiste naabritega. Mõned küsimused, mis üles jätaks. Võib-olla see keeruline aeg aitab lahendada selliseid asju. Estlink 3 projekt – kindlasti annaks see eelkõige meie tarbijatele suuremat hinnakindlust. See annaks suuremat hinnakindlust, sest Soome hinnad on madalamad. Tuule- ja päikeseenergia arengu kiirendamine, eelkõige suurte mahtude [saavutamise] kiirendamine, näiteks tuuleenergia arendajatele kinnitused juba täna, arvestades radarite tulekut 2025. aastal. Leedus näiteks on planeeringuprotsesse väga kiirendatud ja on palju asju, mida neilt õppida neilt. On võrgu arendamise kohustuste teema, vabavõimsuse kiirema kasutamise motivatsioonid, samamoodi mittefossiilse energiatootmise ja -tarbimise paindlikkuse teemad, tuuma- ja vesinikuteema ja kas või lihtsad meeted elektriautode osas. Elektriauto ostu toetus, korteriühistute toetus laadimistaristutaristu ehitamiseks, nagu Soomes on. Soomes moodustasid eelmisel aastal 10% uutest autodest elektriautod, Eestis oli see umbes 2%. Siin on asju, mida annab ära teha. Aitäh!
Nii. Läheme siis küsimuste juurde. Alustab Urve Tiidus. Palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud Marko Allikson! Meie hea kolleeg Aivar Kokk, kes on tänase OTRK algataja, oli erakordselt kriitiline, rääkides teemal "Elektrikriisist energiašokini". Mina küsin sellist asja, et Eesti ei ole selles elektrikriisis ju üksinda. Euroopa Liit, Euroopa Komisjon algatas äsja suure projekti "RePower EU" ja nii edasi ja nii edasi. Kõik üritavad neid olukordi lahendada. Neid võib-olla oleks pidanud varem ette nägema, aga noh, niimoodi on. Mida te ütlete tavalisele elektritarbijale, energiakasutajale [pärast] kogu seda toredat esitlust, et saadaks kindlustunne, et me ei jää elektrita ei järgmisel ega ka ülejärgmisel aastal ja et me ei maksa ennast päris lõhki? Seletage see mõne lausega ära, aga mitte asjatundjatele, vaid [tavalistele] tarbijatele.
Adekvaatse turuosalisena ma saan aru, et meil on elektriühendusi piisavalt nii teiste riikidega kui ka piirkonnas oleva muu elektritootmisega. Elektrist ilma me tänu sellele kindlasti ei jää. Meid päästavadki ühendused. Kuna me toodame siin Balti piirkonnas vähem, kui tarbime, siis me peame alati importima. Õnneks on ühendused olemas. Tõepoolest, elekter saab olemas olema. Aga probleem on tõesti hinnaga. Mina küllei julge kellelegi kindlust anda, milline saab olema elektri hind. Lihtsalt sellepärast, et on selge, et kui Vene gaasi ostmine lõpetatakse, siis see viib gaasi hinnad üles. Meie hinnad on seotud Kesk-Euroopa gaasi hindadega ja selle peale võib suhteliselt tugevat mürki võtta, et ka meie hinnad lähevad üles.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Siin käivad jutud, et majandusminister võib-olla tahaks ametit vahetada. Kui näiteks teile antaks majandusministri koht, arvestades teie kompetentsi – aitäh ka sellise huvitava ettekande eest! –, ja mitte ainult et see koht antakse, vaid ka nii-öelda suured volitused, siis mida teie teeksite praeguses olukorras kõige selle jutu valguses? Kas te laseksite endale kuuli pähe või loobuks sellest või mida te teeksite?
Väga raske on Riigikogu ees tööpakkumistele vastata ja ilmselt antud juhul on see ka väga sihukene hüpoteetiline. Majandusministri tööpõld on hetkel väga lai. Kui ma oleksin majandusminister, oleks mu päevad tööd täis. Seesama list, mida ma siin kõige lõpus näitasin. Ma usun, et meil on energeetikas päris palju valdkondi, kuhu võiks veel mõne valge laeva tuua, nagu see LNG-laev sinna Paldiskisse tulemas on. Loomulikult, sellistel keerulistel aegadel tundub, et momentumil võiks aidata eelkõige kokkulepped. Need vajavad natukene ühiskondlikku kokkulepet, aga [eelkõige] vajavad riikidevahelisi kokkuleppeid, sest me oleme väga palju sõltuvuses sellest, mida teised teevad. Sellesama LNG puhul ma tahan tunnustada eelkõige kokkulepet soomlastega. Kui vaadata seda protsessi turuosalisena, siis kui ma kõigepealt nägin, et see laev tuleb, aga selleks tuleb veel kokku leppida soomlaste ja lätlastega, siis [ma mõtlesin], et me ju kõik teame ajalugu. Need kokkulepped kunagi ei sünni. Aga seekord tundub, et vähemalt soomlastega on mingisugune kokkulepe sündinud. Ja see on tegelikult hea märk. See tähendab seda, et keegi tegi midagi õigesti, et suudeti mingisugune kokkulepe saavutada. Ma usun seda, et majandusministrina peaks ilmselt üritama leida selliseid kokkuleppeid, teha kõik, mis oleks võimalik, et selliseid kokkuleppeid saada. Ja et tõepoolest suudetaks ka otsustada. Ilma otsustusvõimeta ilmselt üks majandusminister ei tee mitte midagi.
Head kolleegid, ma tõesti palun, et me kontrolliksime natukene sõnakasutust. Teatud kunstilised liialdused ei pruugi hiljem stenogrammist lugemisel selliselt arusaadavad olla, nagu siin saalis võib-olla mõeldakse. Ma tõesti palun, et me kontrolliksime sõnakasutust. Riina Sikkut, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud ettekandja! Tänan selle väga infotiheda ettekande eest. Sain vastused küsimustele, mida ma ei teadnud endal olevatki. Aga küsin selle Vene gaasist väljumise kohta. Kas turgudel ja analüütikute seas ikka on arusaam, [et seda tuleb teha]? Noh, et Saksamaa seda 2022. aastal teha ei suuda, on selge, aga kas on arusaam, et järgmistel aastatel tuleb seda paratamatult teha, et sanktsioonid ei ole ainult järgmise kuu või pooleteise teema, et äkki tuleb sõja asemel midagi muud uudistesse, aga sanktsioone tuleb üleval hoida nii kaua, kuni Ukraina on võitnud ja rahuleping sõlmitud, sõjakurjategijad kohtu alla antud? Me räägime tegelikult väga pikast protsessist ja see väljumise vajadus ei kao kuidagi kevadega ära. Ja teine on selline võhiku küsimus. See sagedustoodete turg – kas see on midagi suurtele ettevõtjatele, kes on valmis oma tarbimist korrigeerima vastavalt sageduse hoidmise vajadusele? Mis asi on sagedustoodete turg?
Esimesele küsimusele vastus on see, et jah, turg arvab seda, et Venemaa gaasist loobutakse. Ma näitasin siin pilti ka gaasi hindadest mitu aastat ettepoole. Need hinnatasemed on niivõrd kõrged, et nad näevad ette seda, et kusagilt mujalt peab tulema maagaasi lisaks, et turg rahuneks. Ega selline 35-eurone hinnatase ei ole LNG, maagaasi tootmise hinnatase. Kui riigis või, ütleme, maailmas on maagaasi piisavalt, siis hind langeb. Nagu nägite aastal 2020, hind langes umbes 5 euroni megavatt-tunni kohta. Ja ütleme, see 5 eurot megavatt-tunni kohta on odavamate gaasitootjate miinimumtase. Kusagil 3–4 eurot on võib-olla venelaste tase. Samas LNG-d mitmes kohas toodetakse ka arvestatavalt madalama hinnaga. Alati, kui hind on sellisest tasemest kõrgemal, tähendab see seda, et gaasi on justkui puudu ja üritatakse meelitada uusi tootjaid turule. See kõrge hind tähendab seda. Sagedustoodete turul võivad osaleda nii suured kui ka väikesed. Selles mõttes, et on olemas sellised tarbimisagregeerijad näiteks, kes lülitavad automaatselt mingisuguse tarbimise sisse või välja, et reageerida turul nõudlusele või pakkumisele. Nii et tegelikult see on igasugustele tarbijatele.
Aivar Kokk, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Hea ettekandja! Kõigepealt ma tänan väga sisuka ettekande eest. Aga ma küsiksin, mis põhjusel see aasta suvel või praegusel hetkel gaasihinnad on tõusnud ja selles vaates siis valitsus otsustas suurendada ühe teravatt-tunni ulatuses riiklikku gaasivaru. Mida see tegelikult Eesti gaasitarbijatele tähendab?
Kas esimene osa küsimusest oli see, mis põhjusel hinnad on tõusnud? Praegusel hetkel võib öelda niimoodi, et gaasihinnad on üleval eelkõige Ukrainas toimuva pärast ja ka sellepärast, et Euroopa maagaasimahutid ei ole piisavalt täis ja nende täitmise ülesanne on väga suur. Ütleme nii, et sügiseks oleks vaja kogu Euroopas juurde osta 600 teravatt-tundi maagaasi. See tähendab seda, et kui on selline nõudlus, siis Euroopa hinnad on kõrged. Turg näitab, et suvehinnad on just kõrgemad kui talvel. Ja see natukene nagu signaliseerib eelkõige seda, et mahutisse ost lükkab tegelikult hinda üles. Ja võib-olla arvatakse seda, et tegelikult talvel, isegi kui me mahutisse [vajaliku] gaasi saame, siis tegelikult Vene gaasi vool jätkub ja võib-olla talvel ei olegi sellist pingutust enam vaja. See on nagu selle taust. Kui me räägime varu ostmisest Eestis, siis see ei mõjuta Euroopa kontekstis mitte kellegi hinda. Pigem see on nagu piisk meres. Meie hind tuleb mujalt. Nii see paraku on, et me peame nagu sellega elama, mis me Euroopast saame. Hinda mõjutavad väga suured tarbijad: Saksamaa ja muud Kesk-Euroopa riigid. Aga kui panna see konteksti, mida sellise varu ostmine Baltikumi piirkonnas tähendab, siis see on kahtlemata väga suur kogus ja see on päris suur väljakutse. Ma kardan, et ilma Vene gaasi ostmata seda ei ole võimalik täita. See on kindlasti üks aspekt. Ja oluline on see, milline saab olema sellega seotud regulatsioon tulevikus, kuidas seda hakatakse tulevikus kasutama. Kas see on seda tüüpi varu, nagu näiteks on Ameerika Ühendriikide naftavaru, mis sobival hetkel lükatakse turule, või on see siiski otseselt kriisivaru, mis siis, kui bilansihalduritel ei ole piisavalt gaasi, antakse bilansihalduritele oma võimalike tarbijate tarbimise katmiseks kasutada? Kõik sõltub sellest, kuidas saab olema sellega seotud täpne regulatsioon. Ja see täpne regulatsioon ei ole veel tegelikult valmis. Ma saan aru, et Elering seda koostab, ja eks sellest ka selgub, milline on lõplik mõju turule. Ma ei oska ennustada ja [praegu seda] hinnata.
Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud aseesimees! Hea ettekandja! Suur tänu väga huvitava ettekande eest! Mul on küsimus elektriteema ja hindade kontekstis. Te ütlesite, et meil on ühendusi piisavalt, aga ei ole kindel, et on raha, et seda energiat osta lõpuks. Ma mõtlen lõpptarbijat. Aga see energia on vähemasti olemas. Ma olen ka turu usku inimene ja paljusid asju on võimalik ette näha, aga mitte kõike. Seda, mis veebruaris toimus, ei osatud. Kui te eelmine kord siin olite, ei osanud me keegi seda ette näha. Mul on küsimus, mismoodi, kui me vaatame pool aastat tagasi, seesama Vene gaas, mis Euroopasse [tuleb], suudeti roheliseks energiaks panna. Täna on see keelatud energia. Üsna kiiresti võib rohelisest saada keelatuks. Millised on need lühiajalised ja pikaajalised soovitused seadusandjatele, poliitikutele? Mida me praegu teeme? Loomulikult on väga paljud [sammud] pikaajalised – meretuulepargid ja muud asjad –, et eesmärk saavutada, aga mis võiks olla need lühiajalised [abinõud], et me suudaksime energiat osta?
Jah, lühiajalised ja väga lühiajalised, kui me räägime otseselt sellest talvest – ütleme nii, et on suhteliselt vähe asju, midas selleks talveks jõuab teha. Praktiliselt võibki olla nii, et seesama LNG-projekt, millest Marti tuleb rääkima, on ainuke väga suure mõjuga projekt. Oleks hea, kui jõuaks valmis ehitada uusi tuulikuid ja veel päikeseparke, aga me oleme praegu aprilli keskel ja see tähendab seda, et suure tõenäosusega need ei saa valmis. Olulist mõju ilmselt omaks ka see, kui soojusetootjatel tehtaks elu lihtsamaks, kui on vaja näiteks gaasilt mingile teisele kütusele üle minna. Need on asjad, mida sel suvel veel võiks teha, et olla valmis, kui näiteks gaasi ei ole talvel piisavalt. Need on selle suve kiired tööd. Ma ütleksin, et kõik muud on ikkagi pikaajalised [ettevõtmised] ja tark on hästi läbi mõelda ja kaaluda, mis on Eesti jaoks kõige parem.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Hea ettekandja, aitäh tõesti väga hea ja sisuka ettekande eest! Ma küsin tegelikult gaasi asendamise kohta või alternatiivi kohta. Te mainisite oma ettekandes ka puidu kasutamise võimalusi. Natukene arvutades-rehkendades jõudsin ma selleni, et ka praegu, kus meil küttepuidu hind, energiapuidu hind on väga kõrge, praktiliselt kahekordistunud eelmise aasta väga madala hinnaga võrreldes, on ta ikkagi selgelt odavam ja soodsam kui gaas tänaste hindadega. Ja on öeldud ka, et meil oleks vaja pool miljonit täiendavat tihumeetrit [puitu], et meie katlamajades [gaas] asendada. Kui reaalseks te seda peate? Kuidas see teie kui energiaeksperdi arvates oleks rakendatav? Mida selleks oleks vaja?
Ma arvan, et see on hea küsimus otseselt soojusetootjatele. Ma ei ole soojusetootja esindaja. Aga on üks asi, mida endiselt kordaks. Ütleme, kui me räägime järgmisest talvest ja on võimalik kas regulatsiooni abil või mingisuguste kas või ajutiste leevenduste abil ettevõtetel üleminekuid lihtsustada, siis see on asi, mida kohe saaks ära teha. Pikemas perspektiivis on puit aga ainult üks alternatiividest nii soojuse tootmisel kui ka samamoodi taastuvenergiana elektrienergia tootmisel. Need on kõik omavahel seotud. Saksamaal tavatsetakse öelda, et me ei vaja tuumajaamu, need üldse ei aita meid gaasisõltuvusest vabastada. Aga tegelikult ikkagi aitavad. Lihtsalt sellepärast, et nendel aegadel, kui sa kasutad muid alternatiive, gaasi ei pea nii palju kasutama. Eks see suur kogus tulebki kokku väikestest jupikestest. Paraku ei ole ilmselt võimalik tänases olukorras ühegi asja kohta öelda, et me üldse seda ei vaata, me selle välistame. Välistamine ilmselt ei mõjuks hästi.
Indrek Saar, palun!
Hea ettekandja, suur tänu selle väga ülevaatliku ettekande eest! Mul on küsimus. Slaidil 11 tootmisvõimsuste kohta on kohe tuule, päikese ja veega koos koostootmine, kus nagu muutuvkulu ei olekski. Samas, kaks slaidi hiljem soojusvarustuse kohta tõdete: kohalik hakkepuit kallineb kiiresti suurenenud nõudluse tõttu. Ja me teame, et hakkepuidu hinnad on hüppeliselt tõusnud pärast seda, kui valitsus võttis Eesti Energia elektri[tootmis]kateldes puidu põletamisel igasugused piirid maha. Me teame, et impordi peale ei ole põhjust lähiajal loota. Ja see tähendab, et kui me siiani arvasime, et see koostootmine on suhteliselt väikse muutuvkuluga, siis tegelikult see hüppeliselt kasvab. Mida nüüd teha? Ja kuidas see teie arvates mõjutab meie soojahindasid tuleval hooajal? Mida nüüd teha selle jaoks, et sealt ei tuleks järjekordset šokki?
Ma kõigepealt selgitan neid kahte slaidi. Üks näitab elektri hinna kujunemist. Elektritootmise puhul on koostootmine selles mõttes "must run", et toodetakse eelkõige soojuse jaoks ja ülejäänud, elekter tuleb turule niikuinii. See tähendab seda, et ta justkui on alati odavam kui muu elekter, kuigi tema tegelik kulu võib olla suurem. Kui siis juhtubki see, et kütusekulu on kõrgem kui see hind, millega ettevõte müüb, siis ehk minnakse regulaatori juurde ja küsitakse uut hinda. See ongi see, mis juhtub meil. Kui keegi ei suuda enam vana hinnaga müüa, siis peab ta esitama avalduse regulaatorile ja näitama ära, põhjendama oma kulud, ja siis hinda muudetakse. Ja siis on juba ettevõtte enda otsus, mis tasemel ja kuidas ta selle hinna piirides tegelikult müüb. Nii et see on otsene seos: kõrgemad tooraine hinnad põhjustavad kõrgemat soojuse hinda. Aga tõepoolest, millisel viisil seda [leevendada]? Kindlasti on küsimus, kui palju haket turul saadaval on või kas [üldse] on saadaval. Kõik otsused, mis mis suurendavad võimalike hakkeostjate jaoks turgu, kust osta, aitavad kaasa hinna langetamisele.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud ettekandja, taas kiidan teid. Pole kaua aega nii palju kuulnud sellist kaine mehe juttu, mis meid tegelikult ees ootab. Et ootame valget laeva ja ülejäänud asjad nõuavad meilt selget pead. Aga väike küsimus. Te ütlesite, et võimalusele emissioonituru hinnaprobleemid Euroopa Liidu tasemel lahendada ei maksa praegu loota. Mina aga olen kuulnud kõrgete aukandjate käest, et kohe-kohe need asjad lahendatakse ära. Kas te oskate natuke seda laiendada? Te ütlesite, et emissioonituru asjade lahendamist ei ole lähiajal loota.
Kõigepealt, CO2 hinda, seda hinnamehhanismi kujundab direktiiv. See tähendab seda, et kogu selle turumehhanismi muutmiseks peab olema üksmeel, liikmesriigid peavad selleks nõusoleku andma. Praeguseks on küll tehtud hulk ettepanekuid, aga nendest ettepanekutest ei ole sündinud ühtegi lahendust. Ja teades neid protsesse ette, võib öelda, et kui ühel hetkel sünnib mingi lahendus, siis ilmselt tuleb ka üks kuupäev, mis ajast see lahendus kehtima hakkab, ja nii edasi. Aga need protsessid ei ole ju veel sealmaalgi, et oleks antud mingisugune selge sõnum turule. Turg aga ootab jah, tõepoolest. Ilmselt seatakse mingisugune selline, noh, paremini toimiv hinda reguleeriv mehhanism. Tänaseni see vana mehhanism, mis olemas on, ei ole reageerinud, vaatamata sellele, et hinnad on oluliselt tõusnud. Aga kuidas seda teha turupõhiselt? See on väga keeruline küsimus. Sellepärast ma ütlengi, et seda ei saa teha niimoodi raks, et ütleme, et homsest on see selline. Kõik vajab väga head läbimõtlemist, kuna ühe otsuse tegemine võib tähendada efekti kusagil täiesti teises kohas. CO2-turg automaatselt mõjutab ju elektriturgu, elektri hinda. Ja põhiline eesmärk on ju tegelikult taastuvenergia [tootmise] motiveerimine. Kogu seda süsteemi muutes on eesmärk, et meil tuleks taastuvenergiat juurde ja fossiilsetest kütustest energia tootmine saaks asendatud. Et need kõik asjad korraga toimiks, selle läbimõtlemine kahjuks võtab aega. Ja see ei ole ainuüksi Eesti kätes, see ei ole üksikute liikmesriikide kätes, kellel võib isegi olla soov, et teeme ruttu ja hästi ära. Paraku on Euroopa Liidus riike, kes arvavad, et seda ei ole vaja üldse kohe muuta. Ja niikaua, kui neid on, on vaja oma kokkulepet, on vaja leida mingisugune ühine arusaam, kuidas Euroopa Liidus sellega edasi minna.
Annely Akkermann, palun!
Minu poolt ka suur tänu väga sisulise ettekande eest! Ma pean ütlema, et teil on suurepärane oskus sõnastada keerukaid probleeme lihtsalt, [lähtudes] aspektidest, mille üle arutleda. Aga minu küsimus on selle kohta, et eile võeti siinsamas saalis vastu ehitusseadustiku muudatused, mis peaksid andma hoo sisse meretuuleparkide ehitamisele. Selleks mahuks hindab Euroopa Komisjon 8 gigavatti. Umbes sama palju on esitatud või juba algatatud hoonestusloa taotlusi ja enam-vähem sama palju seisab ka järjekorras. Minu küsimus. Te tunnete seda võrgustikku, mis Euroopas energiat ringi kannab. Kui tulevikku vaadata, siis kuidas see potentsiaalne energia jõuab tarbijateni – mis kujul ja mis võrkude kaudu? Mis te sellest arvate? Praegu on see veel täiesti lahendamata.
Jah, hetkel me näeme seda ainult visioonina. Visioon on selline, et merel toodetakse suures hulgas elektrit, kui tuul puhub. Ja seal puhub tuul rohkem kui maa peal, tuulikud on suuremad, mahud on seega suured. Nad on ühendatud maiste võrkudega, ja mitte ainult ühes riigis, vaid võib-olla isegi mitmes riigis korraga. Ja tõepoolest, kui seda taastuvat energiat peaks ühel hetkel üle jääma, siis pikaajalisem idee on see, et seda kasutatakse ka vesinikku salvestamiseks. Aga ütleme niimoodi, et see tulevik on hetkel veel päris kaugel. Kui me räägime vesinikust, siis esimene väljakutse on ilmselt see, et asendada praegune justkui selline hall vesinik rohelisega. Sealt juba järgmised etapid on need, et hakata salvestama seda elektrienergiat, mida tuuleparkides toodetakse. Kui need valmis saavad, siis sellega paralleelselt tekivad ka need lahendused. Loomulikult on selliste projektide teostamise mõju meile väga suur ja need on väga olulised projektid. Mida kiiremini need [teostuvad], seda parem.
Aivar Kokk, palun!
Aitäh! Räägiks natukene põlevkivienergiast, sellest on täna vähem räägitud. Praeguse valitsuse otsusega 2023. aasta lõpus tuleks nii mõnedki energiaplokid Narvas kinni panna. Täna me teame, et hetkelgi ei jätku meil võimsust nii palju, et Eesti tarbijate vajadus katta, rääkima sellest, et selle pooleteise aasta jooksul lisaenergia tootmise võimsust ei tule. Kuidas sa näed, kas seda reservvõimsust tuleks ikkagi hoida nii kaua, kuni meil ei ole tuulepargid valmis ja omal uut tootmisvõimsust ei ole? Jah, see reservi hoidmine maksab küll 20 miljonit igal aastal. Aga kui me neid otsuseid lähipäevadel ei tee, siis 2023 on elektritootmise võimsus Eestis tunduvalt väiksem kui täna. Mis on sinu seisukoht?
Nii kaua, kui ei ole teisi võimalusi, tuleb kasutada seda, mis on. Loomulikult vajavad põlevkivijaamad kindlust, vähemalt selle hetkeni, kui neile on olemas alternatiivid. Tänasel hetkel otseseid alternatiive ei ole.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu! Hea ettekandja! Ma jätkan sealt, kus Aivar Kokk pooleli jäi. Tõepoolest, minu meelest me natukene liiga uljalt tormasime rohepöördesse ja ei maandanud neid riske. Mõtlesime, et kõik on väga roosa tulevikus ja kõik probleemid lahenevad iseenesest. Ja eks see polnud mitte ainult gaasi hinna šokk, mis meid siin raputas, vaid ka elektri hinna šokk. Ja nüüd te ka ise ütlesite, et põhimõtteliselt meil ei ole mõtet luua illusioone, et meil gaasi hind, mis väga selgelt on seotud elektri hinnaga, tulevikus keskmisena langeks. Kas me ei peaks nüüd, kuna põlevkivienergeetika on meie jaoks olnud nagu tuumallikas, astuma kardinaalseid samme, et end CO2 kvoodi hinnast lahti siduda? See moodustab väga suure osa põlevkivielektri hinnast. Ehk vähemalt selle ülemineku ajaks?
Elektri turuhind määratakse sellise marginaalse tootja poolt ja Eestis turul seda aega, kui põlevkivijaamad määravad elektri hinda, ei ole väga palju. Mis tähendab seda, et sõltumata sellest, kas tegelikult Eesti justkui maksab nende kvootide eest või ei maksa nende kvootide eest, on elektri hind sama. Ja on tõepoolest võib-olla mõned üksikud tunnid, kui Narva jaamad seda peaks määrama. Teine aspekt on see, et CO2 turg on lahutamatu Euroopa Liidu elektriturust. Need kaks aspekti [toimivad] käsikäes ja nende muutmine saab olla koos. Ma ausalt öeldes ei näe praktilist võimalust, kuidas oleks võimalik seda teha eraldi.
Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Mul on selline [küsimus]. Ma rääkisin, et Vene sõda Ukrainas on muutnud üsna palju. Kas teie hinnangul on mingeid täheldusi, et CO2-turg võiks seoses sellega muutuda? Enne me rääkisime gaasist, et roheline sai keelatuks. Saksa energeetika on suhteliselt ringi [otsustatud], kõik need tuumajaamade kinnipanemised on edasi lükatud. Uuesti on Poolas ja mujal hakatud rohkem sütt kasutama ja nii edasi. Seega võiks justkui eeldada – te ju ütlete, et kõik on omavahel absoluutselt seotud, need kaks turgu –, et praegu on suur vajadus muuta CO2 hinna poliitikat ja kuidagi sellesse sekkuda. Või te seda veel ei näe?
Ma arvan, et siin tulebki kahte perspektiivi eraldada. Miks CO2-turu muutmisel ollakse ettevaatlikud? Põhjus on [soov] vältida ebasoovitavaid pikaajalisi mõjusid, kuna pikaajaline eesmärk on ikkagi taastuvenergia toetamine ja see aspekt ei tohi ära kaduda. Hetkel loomulikult on praktika aga see, et rohkem CO2 [kvoote] kasutavad söejaamad töötavad enne gaasijaamasid, kus on tegelikult vähem CO2. Olukord on nagu pea peale pööratud. Arvestades Vene agressiooni Ukrainas ja sellest tulenevat edasist mõju gaasi hinnale, on kõik pigem võimendunud ja samasugune situatsioon kestab pigem kaua aega. Ma arvan, et see on läbimõtlemise koht, kas praegu on ajutiselt mingi aeg võimalik kasutada mingisuguseid meetmeid, mis võiks olukorda Euroopa Liidu tarbijate ja tootjate jaoks lihtsamaks teha. Aga teisalt see peab olema kokkulepe. Selles mõttes, et ilmselt erinevatest riikidest vaadates on aktsepteeritav CO2 hinnatase väga erinev. Näiteks sügisel sakslased rääkisid, et hinnatase 60 võiks olla vähemalt miinimum. Ma ei tea, mis võiks Eesti jaoks miinimum olla või mis võiks näiteks Läti jaoks miinimum olla. Kõik ei ole seda veel välja öelnud. Selliste kokkulepete saavutamine jällegi võtab aega. Mul nagu väga usku ei ole sellesse, et selliseid kokkuleppeid väga lihtsalt leitakse, aga kui keegi suudab väga selge mõttega välja tulla, siis ma usun, et turg saab aru, et praeguses olukorras on tõesti vaja midagi ette võtta. On näha, et Euroopa Liit on ette võtnud gaasivarude teema, ja nii edasi ja nii edasi. Tehakse otsuseid, mis tõepoolest ei oleks pool aastat tagasi mõeldavad olnud. Lootuskiir jääb, lootus sureb viimasena.
Sven Sester, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Hea ettekandja! Ka mina tänan selle hea ülevaate eest. Mu küsimus on aga ajendatud pigem just teie vastustest Vene gaasi kohta ja potentsiaalse LNG kohta. Tõsilugu, nagu te ise ka mainisite, riigi poolt vaadatuna on nii, et sisuliselt veel [üsna hiljuti] tegelikult riik ei pööranud sellele kõigele täiendavat tähelepanu, ei Eesti ega ka kogu Euroopa. Pigem, vaadates Nord Stream 1 ja Nord Stream 2, võib öelda, et hoopis teisesuunaline oli see tegevus. Siit ongi minu küsimus. Täna on uus olukord. Selge see, et ostes Venemaalt gaasi, me sõna otseses mõttes – ja see ei ole retoorika, vaid reaalsus – me tegelikult finantseerimine tankide ostmist, sõjaväe ülalpidamist ja nii edasi. Siit küsimus Eesti kontekstis. Teadupärast riik on deklaratiivselt võtnud mingi positsiooni, et peaks [Vene gaasi ostmise] lõpetama. Kuidas teie näete, milline on riigi roll tulevikus nüüd selles kontekstis? Mida riik peaks tegema? Kuskil on eraettevõtja olemas, oma huvidega selgelt, on ju. Kuidas teie näete, mida riik nüüd peaks tegema? [[Juhataja helistab kella.]] Kuidas riik peaks osalema selle sanktsiooni tekitamisest tulenevate mõjude ümberhindamisel ja [oma panuse andmisel]?
Kas me räägime nüüd, ütleme, Venemaa sanktsioneerimist otseselt? Jah. Praegusel hetkel on tegelikult Vene gaasi võimalik osta nii Eesti, Läti kui ka Leedu piirile. Leedus voolab Kotlovkast Kaliningradi Vene gaas. Meie piirkonda jõuab tänasel päeval ka Soomest Imatrast sisse tulev Vene gaas. Nii et Vene gaas liigub siin piirkonnas. Ja võib arvestada sellega, et enamik selles mahutis olevast maagaasist on tänasel päeval kindlasti Vene gaas. See tähendab, et füüsiliselt ta siin liigub ja süsteemist ei ole seda võimalik ka kuidagi eraldada. Kogu piirkonna kontekstis peab ütlema, et Eesti on siin piirkonnas eriti tillukene: 5 teravatt-tundi tarbimine. Kui paneme kõik ülejäänud siia juurde, äkki saama 50 teravatt-tundi kokku – see on siis koos Soome ja Baltikum. Võib-olla enam-vähem nii palju, sest tarbimine on ka vähenenud. Ka see kogus on Euroopa Liidu kontekstis väga-väga tillukene. Nii et meie otsus pigem tõesti on puhtalt poliitiline otsus, sest meie mõju sellele rahahulgale, mida Venemaa Euroopa Liidust gaasi eest saab, on väga väike. Peamine raha tuleb tegelikult Kesk-Euroopast. Ja senikaua, kui see raha mujalt Euroopast sinna läheb, me võime teha žesti ja olla eeskujuks. Samas ma arvan, et see meie mõju ei ole kaugeltki selline, et see paneks kedagi seal teisel pool piiri teistmoodi käituma. Ilmselt oleks mõistlik, kui pikaajaline suund oleks gaasist loobumine. See oleks väga mõistlik. Seda tuleks teha esimesel võimalusel, kohe, kui saab. Ja sealt edasi on juba tegelikult puhtalt poliitika küsimus, kas Eesti või kogu meie piirkond tahab olla eeskujuks teistele või siis ootame ära, kuni Euroopa Liit tervikuna otsustab midagi Vene gaasi osas. Ma arvan, et see on nende valikute küsimus.
Urmas Reinsalu, palun!
Me ei pea mitte ära ootama, vaid Euroopat survestama. See on moraalse positsiooni küsimus, mis puudutab Vene gaasi sulgemist meie gaasi liikumise piirkonnas. Mul on üks küsimus teile selgituseks. Praegu, ma saan aru, meil on see nii-öelda Luhamaa suund remondis, nagu öeldud, eks ole. Sealtkaudu ei tule juba lihtsalt füüsiliselt gaasi remondi ajal. Aga Vene gaas tuleb Eestisse selle Soome toru kaudu ja tegelikkuses ei ole meie regiooni riigid sanktsioonina praegu blokeerinud Vene gaasi kasutamist. Vene gaas tuleb meile sisse. Kas ma saan õigesti aru? Ja selle allküsimus. Härra Võrklaev ütles eile televiisoris, et see on eksitav Vene gaasi kasutamine, mis puudutab reservide soetamist. Eesti Gaas ütles, et planeeritakse reserve soetada kevadel-suvel järgmiseks hooajaks. Et valitsus on andnud korralduse, et Vene gaasi ei tohiks osta, vaid muud gaasi tohib soetada. Mida selle muu gaasi all mõelda ja teiseks, kuidas te seda ette kujutate teie kui ekspert? Ja mida see tähendab? Tegelikult ostavad ju seda erahankijad, kui ei ole piiranguid peale pandud, siis hankijad teevad seda. Ega neil ei ole mingit keeldu ühest või teisest suunast osta.
Kõigepealt nendest Venemaa ühendustest. Luhamaa ja Värska – seal enam ei ole remonti, remont on läbi ja hetkel füüsiliselt tegelikult saaks osta. Remont oli aprilli alguses. [[Saalist öeldakse midagi.]] Enam ei osteta ja peamine põhjus on puhtalt majanduslik põhjus, sellepärast et Vene gaasi hind hetkel sellele piirkonnale on oluliselt kõrgem kui see hind, millega kuu aega tagasi osteti mahutisse gaasi. Ütleme nii, et piltlikult öeldes osteti kuu aega tagasi mahutisse gaasi hinnaga 80 eurot ja nüüd on see hind umbes 130 eurot. 50 eurot on hinnavahe, see on meeletu hinnavahe. Keegi seda vabatahtlikult ei [maksa], kui see võimalus on. Balti riikide hea võimalus gaasi puhul on just seesama mahuti, mahuti võimaldab seda. Tänasel päeval piirkonda Vene gaasi otseselt ei tule. Küll aga Soome ostab ja kommertsvood liiguvad Soomest ka Eesti poole. Selles mõttes ei ole võimalik eraldada, et meil nüüd tõepoolest Vene molekule [ei ole]. On küll. Loomulikult enamus sellest gaasist, mis juba on mahutisse ostetud, on ju tegelikult Vene gaas. Nüüd, selle nii-öelda piiramise kontekstis või mahutisse lisa- või juurdeostmise kontekstis ma arvan, et seda on väga raske teostada ilma Vene gaasi ostmata. Seda hästi praktilistel põhjustel. Sellepärast et gaasiturul ja elektriturul planeerimisprotsessid on päris pikad. Näiteks juba kuu aega tagasi oli tegelikult kogu võimsus Leedust Lätti, mis on siis toruvõimsus, kust kohast gaasi liigutada, broneeritud. See tähendab seda, et kui keegi praegusel hetkel peaks tahtma sealt midagi lisaks võtta, siis lihtsalt ei saa võtta, sellepärast et see on kellegi poolt juba ära võetud. See tähendab seda, et need potentsiaalsed gaasimüüjad, kes LNG-d toovad, on juba ammu oma positsioonid võtnud ja kui neil on gaasi üle ja kui nad ei ole mingile kliendile seda juba ära lubanud, siis nad saaksid justkui müüa ka Eestile veel selle ühe teravatt-tunnise mahu täitmiseks. Seda müüki on võimalik teostada kas nii-öelda kõige lihtsamal viisil, tõstes lihtsalt maagaasi mahutis justkui enda arvelt Eesti riigi varu arvele. Aga me teame, et suure tõenäosusega seal mahutis on igasugust gaasi. Seda ei saa päris [tagada], et see ei ole Vene gaas, mida me [nüüd saame]. Teine võimalus on osta seda virtuaalses punktis või turupunktis ja selle jaoks peaks ostma mahuti täitmiseks endale mahutipinda, kuhu selle Eesti varu saaks panna. Seal on loomulikult alati omad piirangud ja seda mahutipinda saab osta ilmselt maikuust. Ja siis on küsimus, kui palju sinna sisse saab panna gaasi, mis ei ole LNG. See võimsus Leedu ja Eesti vahel on 67 gigavatt-tundi päevas. Mahutisse saab panna, ütleme, 100–200 gigavatt-tundi päevas, sõltub sellest, mis kuu parajasti on ja millistes mahtudes seda turule antakse. Ja see ongi kõik tegelikult. Kui Venemaalt enam gaasi ei tule, siis on vaja kuidagimoodi Eesti tarbimine ja Läti tarbimine ikkagi ära katta. Eesti tarbimine suvel on võib-olla 10 gigavatt-tundi päevas ja Lätil 20–30 gigavatt-tundi päevas. Soome tarbimine on ligi 40–50 gigavatt-tundi päevas. Ei ole seda gaasi piisavalt siin. See on lihtsalt see paradoks. Kusagilt peaks lisa tulema ja ilmselt on paratamatu, et kui me tahame seda teravatt-tundi saada, siis osa sellest peab tänasel päeval olema Vene gaas.
Kui Leo Kunnas suudab 30 sekundiga kiiresti küsimuse ära küsida, siis vast vastaja saab minuti-paariga vastatud. Teeme kiiresti!
Austatud istungi juhataja! Tänan ka omalt poolt ettekande eest. Te tõite välja Eesti, Läti, Leedu ja Soome tarbimismahud. Kuidas need on võrdluses näiteks Ungari ja Saksamaaga? Mis võiks olla nende tarbimismahud? Oleks hea võrrelda.
Ma tegelikult peast numbreid ei tea, ma ei julge neid praegusel hetkel öelda. Aga ma julgen kinnitada seda, et me räägime väga mitmekümne kordsetest erinevustest tarbimises. Meie oleme komakoht Euroopa kontekstis. Noh, millega võiks nagu võrrelda, on see, et kui Euroopa Liit soovib 80% ulatuses mahutid täita 1. novembriks, siis selleks on vaja osta 600 teravatt-tundi. Eesti tarbimine on 5 teravatt-tundi. Selle põhjal tuleb arvutusi teha, mitu korda erinev suurusjärk on.
Nii, suurepärane kiire töö lõpetuseks! Aitäh teile, härra Allikson, ettekande ja küsimustele vastamise eest! Ja nüüd palume Riigikogu kõnetooli Alexela kontserni juhatuse esimehe Marti Hääle.
Austatud aseesimees! Austatud Riigikogu liikmed! Mul on suur au siin selles formaadis esimest korda olla. Minult te kindlasti nii tervikliku ja head ettekannet nagu Markolt ei saa, aga selliselt oli mulle antud ülesanne püstitatud. Proovin fokuseerida oma mõtted palju kitsamale lõigule ja seda teile selgitada. Pärast võite küsimuste ja vastuste voorus loomulikult mulle esitada kõiki küsimusi, mitte ainult ettekande pinnalt. Sissejuhatuseks tahan siiski öelda paar sõna energiaturu kui terviku kohta ja selle nii-öelda kriisi või hinnašoki selgituseks. Mulle tundub, et kiputakse tihtilugu ära unustama, et see tasakaal, millest ka Marko rääkis, teinekord nimetatakse seda trilemmaks – ehk siis julgeolek, keskkond ja taskukohasus – on väga tähtsad komponendid selle energiamajanduse [probleemistiku] lahendamisel. Ja kui seda tasakaalu igal tunnil, igal minutil, elektrisüsteemi kontekstis võiks peaaegu öelda, et igal sekundil ei hoita, siis juhtuvadki sellised asjad, et nõudluse ja pakkumise tasakaal kaob ära. Eriti kui see on sõltuvuses ilmastikust, kui me taastuvenergia tulevikust räägime. Selle tasakaalu hoidmine kogu aeg silme ees kõigi strateegiliste otsuste vastuvõtmisel, kogu aeg kontrollimine, kas see nii-öelda tšekib ära need küsimused – ainult nii on võimalik energiaküsimusi lahendada ja kuidagi teadlikult proovida energiakriisi ennetada, sellesse mitte sattuda või sinna sattudes – näiteks nagu praegu sõja tulemusena – tagada, et selle tagajärjed on võimalikult väikesed. Soovitan, kui on huvi teada saada nii-öelda ettevõtjate vaadet võimalikele tulevikustsenaariumidele, otsida üles – see on vabalt internetist saadav – "Energia teekaart". See on analüüsi pealkiri ja see analüüs on tekkinud Rohetiigri eestvõttel Tallinna Tehnikaülikooli teadlaste abil ja väga paljude energiasektori ettevõtjate antud sisendi ja vaidluste tulemusena. Miks ma arvan, et see on märgiline raport, märgiline analüüs? Selles on täna tegutsevad praktikud püüdnud ette näha, kuidas energiapööret, kuidas seda rohepööret võiks Eesti kontekstis ette näha. Analüüsi väärtus seisneb selles, et see on kompromiss või sümbioos sellest, kuidas ettevõtjatele ja praktikutele, teadlastele ja, ütleme, heas mõttes roheentusiastidele tundub, mis on Eestis tehtav ja saavutatav. Ma tõesti pean selle väärtust suureks, sest kui keegi tuleb ja ütleb, et on tehtav rohkem kui see, mis seal 2030.–2040. aastaks kliimaneutraalsuse ja energiapöörde kontekstis on öeldud, siis võib mürki võtta – see ei ole siit puldist öelduna hea väljend ja ma vabandan –, aga siis võib olla suhteliselt veendunud, et vähemalt praegused Eesti Energia ettevõtjad ei tea, kuidas seda suuremat eesmärki täita. Siis peab keegi targem tulema ja ütlema, kuidas seda ära teha. Ja see on pilt [[Näitab slaidi.]], üks olulisimaid pilte sellest teekaardist, mis ütleb meile seda, et energia tarbimine transpordis on praegu 9,5 teravatt-tundi, soojamajanduses 14,4 ja elektrisüsteemis 7,7 teravatt-tundi. Ja nagu me siit näeme, energia tarbimine väheneb. Ainus, kus energia tarbimine ei vähene, jääb peaaegu samaks või on väga väike tõus, on elekter. Vähenemine toimub nii soojamajanduses kui transpordis. Miks see on märgiline? See on märgiline selles mõttes, et põhimõtteliselt see seisukoht ütleb, et rohepööret on võimalik ellu viia ainult juhul, kui me saavutame energia tarbimise vähenemise. Kui energia tarbimine kasvab, siis ei olegi need eesmärgid saavutatavad. Miks ma sellest räägin? Ma räägin sellest sellepärast, et need trendid, mis võimaldaksid energia tarbimist vähendada, on väga olulised ka nüüd kriisisituatsioonis otsuste vastuvõtmisel. Sisuliselt võib öelda, et kogu Euroopa ja ka Eesti on teatud mõttes teelahkmel: kas energiapööret kiirendada või pöörduda igaks juhuks tagasi nende kindlate ja järeleproovitud lahenduste juurde, mis on siiani energia[varustuses] alati aidanud, aga tegelikult kliimaeesmärkide seisukohalt viivad meid tagasi. Ja see on hästi raske valiku koht. Ühel juhul me räägime, et on see kivisüsi, on see õli, on see Eesti kontekstis põlevkivi – me teame, kuidas need töötavad, me teame, kuidas need energiajulgeoleku tagavad ja nii edasi, aga kindlasti viivad nad meid kliimaeesmärkidest kaugemale. Ja ma arvan, et see on võib-olla selline kõige keerulisem otsuse koht. Palju räägitakse sellest, kuidas taastuvenergia ja kütusevabad energiatootmised 2030, 2035 või 2040 võiksid kaitsta meid energiakriiside hinnašokkide eest. Olen täiesti sama meelt. Küsimus on tegelikult selles, kuidas sinnani jõuda. Kuidas jõuda sinnani, et näiteks 2035. aastal oleme me selles energiatootmise või energiaallikate miksis, mis on ühelt poolt kliimaneutraalne ja teiselt poolt taskukohane ja kolmandalt poolt tagab energiajulgeoleku? Ma arvan, et nende küsimuste tasakaalustamine ongi see žongleerimise ülesanne, mille austatud Riigikogu liige Markole majandusministri portfelli pakkudes püstitas. Ja ega see lihtne ülesanne ei saa olema, kuidas seda tasakaalu hoida, sest seal on vaja teha palju ebapopulaarseid otsuseid. Eriti selles situatsioonis, kus me teame, et me täna sõltume elektrifitseerimisest rääkides järjest enam importelektrist, nagu siin juba juttu oli. Meie siseriiklik elektritootmine on veel väga suures osas fossiilne. Ühele tahaksin teie kõigi tähelepanu veel juhtida. Kui me räägime praegu kriisi lahendamisest, siis tihti kuuleme seda – ma liigun sinna LNG poole poole, nagu mul paluti –, et kõige lihtsam viis oleks gaasi kasutamine lõpetada, minna üle teistele allikatele. Kui me nüüd mõtleme jällegi rohepöörde või kliimaneutraalsuse võtmes, siis neid allikaid, mida nimetatakse, võiks jämedalt öelda, lühikeses perspektiivis on kaks. Üks on elektrifitseerimine. Ehk siis valdavalt soojuspumbad, kui me räägime soojatootmisest, kus gaas on kasutuses, ja teine on biomass. Rohkem justkui selles tööriistakastis, millega me liigume rohepöörde või kliimaneutraalsuse poole, häid riistu ei ole. On üks väga oluline komponent veel, see on salvestus, aga me kõik saame aru, et see ei ole kiire ega odav [lahendus], on see siis salvestus vesinikku, on see salvestus [akudesse] või on see lahendus hüdropumpakumulatsioon või mingi neljas või viies tehnoloogia tulevikus. Kiiresti, 2030. või 2035. aastaks salvestus meile lahendust ei paku. Kui me nüüd mõtleme elektrifitseerimisest ja biomassist, siis elektrifitseerimise iseloomustamiseks on see slaid siin. Me räägime, et gaasi tarbimine Eestis on olnud kogu aeg langustrendis ja on seal 4–5 teravatt-tunni vahel, mistõttu tundub, et kogu sellest 32 teravatt-tunnist, mis Eestis energiat tarbitakse, see ei ole nii oluline osa ja jätame selle ära. Aga kui me mõtleme selle peale, milline kütus gaas on, milleks seda kasutatakse ja milleks seda järjest enam tulevikus kasutatakse, siis [on selge], et seda [ei kasutata] mitte baaskoormuse ehk mitte nii-öelda põhienergiatarbimise katmiseks, vaid ikkagi ainult nendes kohtades, kus on vaja hästi kiiresti kas koormust tõsta või langetada. Need on kiiresti reguleeritavad energiatootmisvõimsused. Toiduainetööstus, põllumajandus, keemiatööstus, masinatööstus – Eestis on umbes 3000 ettevõtet, kes gaasi sisendina kasutavad. Ja sellest jämedalt öeldes 5 teravatt-tunnist 4 teravatt-tundi lähebki sinna. Ja siis on veel suurusjärgus 40 000 kodutarbijat, kes on väga olulised, ja nemad vajavad 1 teravatt-tundi, millest siin tegelikult varu kontekstis enne juttu oli. Mina ei ole õige inimene ütlema, kumb on olulisem, kas 1 teravatt-tund või 4 teravatt-tundi. Võin öelda isikliku arvamuse. See arvamus on see, et mis kasu on kalli gaasivaruga soojaks köetud toast, kui töökoht on puudu, sest ettevõte on kinni pandud. Ja siit ma jõuangi tagasi tipukoormuse juurde. Gaas kui kütus on spetsiifiline selles mõttes, et aitab üle elada neid hetki, kui põhiasjad ei tööta. Ja kui me mõtleme rohepööret, siis põhiasjad on tuul, päike ja salvestus. Seega tegelikult, kui me räägime tulevikuperspektiivist, kui me mõtleme gaasiliste kütuste peale, siis gaasilised kütused, tulevikus taastuvad gaasid, on need vesinik, biometaan või sünteetilised gaasid – need tegelikult aitavad eriti meie kliimavööndis üle elada neid tippe, kui tuul ei puhu, päike ei paista ja salvestid on tühjaks saanud. Vaadates tänast hetke, kui me räägime näiteks lähiaastate võtmes või selle talve võtmes, mis praegu tuleb, siis kui gaasi tipukoormus kas või käesoleva aasta jaanuaris oli Eestis 2200 megavatti ja elektri oma üle 1600 naljalt ei ole läinud, siis me saamegi aru, mida me siin esimeses ettekandes kuulsime, et seda 2200 sinna 1600 megavati sisse ei saa kuidagi kiiresti suruda. See eeldaks elektrisüsteemi olulist tugevdamist, ümberehitamist. Ja kas see ongi päeva lõpuks mõistlik? Sest jällegi, kui me räägime rohepöörde kontekstis ja taastuvenergeetika kontekstis, siis on selge, et taastuvenergia hajatootmine ja hajasalvestamine on see, mis peaks maksimaalses osas energiasüsteemi tugevdamist ja jämedaid kaableid asendama, et mitte ehitada suurt ja jämedat võrku, mida praegu oleks vaja ja mida loodetavasti selle taastuvenergia optimaalse tuleku puhul tulevikus võib-olla tarvis ei ole. Teine on biomassi pool. Sellest on siin saalis ilmselt palju rohkem räägitud ja küsimus on eelkõige selles, millise täiendava raiesurve see tekitab. Võin öelda jälle isikliku arvamuse. Kus kaugküttes, tõhusas koostootmisrežiimis on võimalik biomassi kasutada, seal tuleks seda Eestis maksimaalselt kasutada. Kui kuskil on võimalik gaasist, põlevkiviõlist või mis tahes muust fossiilsest kütusest loobuda, siis seda tuleks teha. Aga see on koht, kus me räägime kasutegurist umbes 90% ja kus toodetakse biomassist nii elektrit kui sooja. Ent see tarbimisvõimekus on ammendumise servas ja kui me sealt edasi hakkame rääkima biomassist ainult elektri tootmisel ehk kui tõhusat koostootmist ei ole, sest seda sooja ei ole kuskile panna, siis ma ütleksin, et siis on puiduga targematki teha, kui seda 30%-lise kasuteguriga ahju ajada. Kõigil nendel alternatiividel on teine külg ja selle nimi majanduses on alternatiivkulu. Kui meil on valikud, siis kui palju üks või teine valik maksab? Soojuspumpadele kiire üleminek, rääkimata elektri tootmise ja defitsiidi kasvust – ainuüksi tehnoloogiasse investeering, selleks et asendada gaasi, on poolteist miljardit. Me ise kujutame ette, mis tempos on võimalik see investeering teha, olgu turupõhiselt või muul moel. Ja biomassi puhul, nagu ma ütlesin, on need piirangud veel suuremad. Aga me teame, et juba selle tänase 1600-megavatise tipukoormuse tarbimisel, mis Eestis on näiteks külmal jaanuarikuu päeval, kui päike ei paista ja tuul ei puhu, meil juhitavaid tipukoormuse võimsusi, neid elektritootmisseadmeid, mis suudaks selle olukorra lahendada, juba ei jätku, meil on neid puudu. Kuidas kellelegi analüütikule meeldib modelleerida, aga puudu on 400–1000 megavatt-tundi. Kui me paneksime selle elektrifitseerimise otsa, siis me paneme sinna 1000 megavatt-tundi puudujääki otsa. Ja täna me sõltume impordist. Ma tahan öelda seda, et selle arengu puhul, mis on olnud, on tehtud väga õigeid asju. Energiamajanduses on investeeritud õigetesse asjadesse. Aga sellel mündil on teine külg ja teine külg on see, mis peaks kompenseerima seda taastuvenergeetikat, mis on juhitamatu, ja katma neid tippe, kui energiat ei ole piisavalt. See pool on on jäänud vaeslapse ossa ja tegelikult see põhjustabki elektri- või üldse energiahinna šokke. See ei ole Eestis kuidagi eripärane. Sama struktuurse probleemi käes vaevleb kogu Euroopa ja sellepärast me ptaegu energiakriisis olemegi. Aga nüüd lähemale LNG-le. Olles eelmise nädala veetnud Washingtonis ja Houstonis, et olla oma hinges või sisimas kindel, mis turupõhiselt on tehtav ja mis ei ole tehtav, julgen ma öelda, et on olemas tee, kuidas LNG turule tulekul oleks võimalik lisaks energiajulgeolekule lahendada need energiatippude šokid, millest Marko eelnevalt rääkis. See eeldab ühte asja. Ma arusaadavalt aja kokkuhoiu mõttes praegu väga lihtsustan, aga näiteks Ameerikast LNG import toimuks vähemalt kümneaastase lepingu alusel. Põhimõtteliselt Ameerika maagaasi tootjad ja veeldajad käsitavad nii, et kõik, mis on alla kümne aasta – neile meeldiks isegi 15 või 20 aastat – aga kõik, mis on alla kümne aasta, on põhimõtteliselt spot-tehingud või hetketehingud ja nad nendega ei tegele. Võib tekkida küsimus, kuidas see võimalik on. Eesti on nii väike ja Eesti tarbimine on nii väike ja ma olen ka kuulnud, et seda terminali pole vaja, sest Eesti tarbib ainult 5 teravatt-tundi. Aga ma ei ole seda juttu kuulnud, ma ei tea, avamere tuuleparkide arendamise puhul, et Eesti elektritarbimine on nii väike ja miks me nii suurt tuuleparki ehitame, meil ei ole seda vaja. Ega gaasiga ei ole teistmoodi. Aastaid on maksumaksja või siis tarbija raha eest ehitatud ühist gaasiturgu. Seega kõik investeeringud, mis tehakse nii elektriturul kui gaasiturul, ei tehta mitte Eesti või Läti või Soome turu vajadusi silmas pidades, vaid ikka regionaalset, vähemalt regionaalset vajadust [arvestades]. Ja kui me räägime gaasiturust, siis Eesti gaasimüüjad müüvad täna rohkem juba väljaspool Eestit kui Eestis. Soome, Läti, Leedu ja ma julgeksin öelda, kohe peale selle GIPL-i toru käimaminekut mais ka Poola on tegelikult need turud, mida silmas pidades investeeringuid tehakse. Jah, loomulikult seal on tehnilised piirangud ja nii edasi, aga põhimõtteliselt me ei näe sellist argumenti, et LNG-terminal on Eesti turu jaoks liiga suur. Mina pean tunnistama, ettevõtjana ma sellest argumendist aru ei saa. Tulles nüüd selle slaidi juurde, mida ma sellega öelda tahan? Ma tahan sellega öelda seda, et kui me vaatame ajalooliselt Euroopa gaasibörsi indeksit TTF ja näiteks Henry Hubi – alumine heleroheline joon –, siis me näeme, et kui ajalooliselt on hinnad olnud väga lähestikku, siis juba enne sõda, 2021. aastal on hakanud see hinnavahe rebenema. Seega see ei ole mitte sõjast tingitud, vaid see on tingitud sellest struktuursest energia- nii-öelda disbalansist, mis Euroopas on. See hind kogu aeg ronib ülespoole.
Hea ettekandja, ma korra segan. Teile eraldatud aeg on läbi, aga me püüame siin Riigikogus alati tegeleda ka lahendustega, mitte probleemidega. Ja siin tuleb meile appi kodu- ja töökorra seaduse § 67. Ja see räägib ettekandest, mida teiegi praegu teete, austatud ettekandja, ja ütleb nii, et kui päevakorrapunktis tehakse ettekanne, peetakse see istungisaali kõnetoolis, kus te olete hetkel, ning see kestab kuni 20 minutit, kui käesolevas seaduses ei ole ette nähtud teisiti. Ja nüüd tuleb see oluline lahenduse võimalus. Istungi juhataja võib kokkuleppel ettekandjaga ettekandeks antavat aega pikendada. Ja ma küsingi teie käest, kui palju te lisaaega soovite.
Kaks minutit.
Selge, siis me saame selle kokkuleppe teha ja teil on see kaks minutit olemas. Palun!
Aitäh! See graafik või see pilt näitab meile seda – see roheline joon seal keskel on hinnanguline –, millise hinnaga on võimalik siia regiooni Ameerika gaasi tuua. See on koos kõigi kuludega, logistikaterminali ja kõigi muude kuludega 35–36 eurot megavatt-tund. Aga see eeldab seda, et see on pikaajaline lahendus. Kui teha lühiajalisi lahendusi aastaks-kaheks, kaheks kütteperioodiks, siis on täpselt nii, nagu eelkõneleja ütles, et hinnale see tegelikult leevendust ei anna. Ta annab julgeoleku, ta annab varustuskindluse, aga hind sellest ei muutu, sellepärast et sa pead selle ostma maailmaturult spot cargo"na ja selle hinnaga. Kas selleks raam on olemas? Euroopa Liidu uus taksonoomia 2035. aastani justkui selle toe annab, et seda võimalust ette näha. Aga see on väga kriitiline just selle aja pikkuse tõttu, sest suurte investeeringute tasuvusaeg peab mahtuma põhimõtteliselt tänasest lugedes 13 aasta sisse. Lihtne see ei ole. Viimane slaid. Sellesama Ameerika gaasi hinna pealt rehkendatuna, kui me räägime tipukoormuse katmisest, ma tegin ühe hästi lihtsa rehkenduse. Kui selline elektrijaam töötab 1000 tundi aastas, oleks hind 220 eurot megavatt-tunni eest. Kui see töötaks 2000 tundi, siis oleks hind 140 eurot, kui 3000 tundi, siis 113 eurot ja kui 4000 tundi, siis 100 eurot. Ja kuidas lahendatakse selline tipukoormuse küsimus tavaliselt? Just võimsustasu on see, mis aitab kompenseerida jõude seisvat ja ootavat elektritootmisvõimsust, et see läheks käima siis, kui elektriturul on vaja. Ja siin ma olen arvutanud need numbrid, lihtsalt iseloomustamaks seda, et kui energiatoetusteks läheb nelja kuu jooksul paarsada miljonit, siis on tegelikult olemas valikuid ja lahendusi, kuidas elektri ja gaasi hindadele on võimalik panna lagi, kasutades turuinstrumente ja mitte vajades iga-aastaseid toetusi. Aitäh!
Aitäh, hea ettekandja! Teile on ka küsimusi. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud ettekandja! Me kõik ootame valget laeva ja teie, härra Hääl, olete praegu nagu prohvet Maltsveti inkarnatsioon sügisel. Aga minu küsimus on selline. Paldiski Põhjasadama juhid ka jälgivad seda arutelu siin. Ja nende küsimus on, miks Vabariigi Valitsus armastab rohkem teid kui Põhjasadamat. Neil oli ammuilma plaan, neil on olemas 385-meetrine kai, kus laevad, tankerid saavad [seista], ja on olemas isegi tanker, kellega on kokkulepped olemas. Tal on nimi ka: Bilbao Knutsen. Võiks selle toru, kolm kilomeetrit, teieni ära ehitada, ei oleks vaja suurt midagi [rohkem] teha ja saaks palju kiiremini. Küsimus on, miks Vabariigi Valitsus armastab teie firmat rohkem.
Aitäh küsimuse eest! Lühike vastus on, et ma ei tea. Ma armastan oma abikaasat ja oskan selle kohta võib-olla midagi öelda. Aga mis puudutab seda konkreetset laeva, mida te nimetasite, siis see ei ole ujuvterminal, vaid LNG-tanker. Selle kai äärde toomisest ei ole mingisugust kasu, sest see gaas oleks vaja kuidagi veeldatud kujust gaasilisse kujusse saada. Seda esiteks. Teiseks, ujuvterminal Põhjasadama kai ääres – ma [manan] silme ette selle ohutsooni, mida ujuvterminali puhul ja nii-öelda laevalt laevale punkerdamise operatsiooni korral joonistatakse. See eeldaks seda, et selle terminali töö ajal peab Paldiskis kooli sulgema ja õpilased evakueerima, sest nad jäävad sellesse ohutsooni. Tegemist on ikkagi väga täpselt reguleeritud valdkonnaga, kus keskkonnamõjude, ohuhinnangute ja kõige muuga seoses hinnatakse ära, kus on ühte või teist tegevust võimalik teha. Toon siia ka teise näite. Ega Klaipeda terminali ei [plaanitud] sinna, ütleme siis, laguuni või lahe teise serva, ehitamaks samasugune n-ö haalamiskai ja kallis merealune toru, mitte sellepärast, et neil ei olnud kaijoont. [Seda tehti] sellepärast, et kui nad oleksid pannud selle sadamasse kai äärde, siis oleks sadama ülejäänud tegevused pidanud ära lõpetama. On teatud tegevused, mis lihtsalt ei sobi kokku, tulenevalt rahvusvahelistest ohutusreeglitest. Eks antud juhul ilmselt on just see tegelik põhjus, miks Paldiski kandis, Pakri neeme või Lahepere lahe ääres oleva projekti keskkonnamõjude hindamised, ohuhindamised ja nii edasi, mis on tehtud, erinevalt teistest projektidest võimaldavad selle armastuse, kui te nii soovite öelda, tekkimist.
Aivar Kokk, palun!
Hea juhataja! Hea Marti! Kõigepealt ma tahan tänada, et sa olid nõus siia tulema, ja teiselt poolt selle ettekande eest. Aga ma küsiksin, mis tunne sul oli nädal tagasi Ameerikas olles, kui ühel hetkel tundus, et nii kui sa olid Eesti tolmu jalgadelt pühkinud, püüti hakata kaaperdama sinu pikaajalist äriprojekti, millega sa oled viimased kümme aastat tegelenud. Samas sa oled täna ikkagi sõna otseses mõttes ainukene lootuskiir kõigile gaasitarbijatele. Kas sa ootad valitsuselt lõpuks konkreetsust? Kui mitu nädalat seda konkreetsust ei ole tulnud, mida see meile kui lõpptarbijatele lõpuks maksma läheb, kui sügiseks kõik asjad valmis saavad? Loodame selle maailmarekordi püstitamist.
Aitäh küsimuse eest! Ma ei oska seda hästi kommenteerida, mida ma siis tundsin. Praegu ma tunnen ennast selle küsimuse peale küll tähtsamana, kui ma kunagi elus olen tundnud. Ma arvan, et see asi siiski nii ei ole, et see oleks ainult meist sõltuv. Siin on vaja mitme osapoole väga tugevat, konstruktiivset ja operatiivset koostööd. Alustades sellest, et jah, meil on vaid 700 meetrit haalamiskaist kaldale ja sealt veel 200 meetrit Balticconnectori kompressorijaamani, aga see toruühendus on vaja realiseerida sügiseks. Ühest otsast tuleb see ühendada kompressorijaamaga ja teisest otsast nende seadmetega, mis ujuvterminaliga ühenduks. Selle tõttu võtame kas või selle näite, et kiire, operatiivne, konstruktiivne ja ütleme, lahendusi, mitte probleeme otsiv koostöö Eleringi ja meie vahel, võiks öelda, on edu võti, kas see sügiseks õnnestub või ei õnnestu. Ma siiski arvan, et keegi meie õigusriigis, milleks me Eestit ju peame kõik, meie omandit või meie äriprojekti kaaperdada ei püüdnud. Ma loodan, et see oli lihtsalt meediamüra.
Urve Tiidus, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud Marti Hääl! Minul ei ole konspiratsiooniteoreetilist küsimust. Te ütlesite oma ettekande alguses, et rohepööre on võimalik ainult siis, kui energiatarbimist vähendada. Aga täna siin saalis me ei ole kuulnud sõnapaari "energiakasutuse efektiivsus". Tarbimise vähendamiseks on see kindlasti üks meetod paljude seas, aga selle eelduseks on targad infotehnoloogialahendused, asjade internet ja nii edasi ja nii edasi. Kas teie arvates on siin peidus mingi lisaressurss, et energiatarbimist vähendada?
Aitäh küsimuse eest! Kohe kindlasti on see seal peidus. Ka siin nendes ettekannetes on ju korduvalt välja tulnud, et see probleem, mille ees nii-öelda see uus energiamajandus, taastuvenergial põhinev energiamajandus on, on see, kuidas nõudlus ja pakkumine kõige targemini, optimaalselt kokku panna. Et kui ühelt poolt on vaja rajada senisega võrreldes palju suurema nimivõimsusega tootmisvahendeid ja teiselt poolt tarbija soovib tarbida just sellel hetkel, kui ta tahab tarbida, siis see disbalanss, mis nende kahe vahel tekib, ongi see, mille puhul digitaalsed lahendused ja n-ö tark nõudluse ja pakkumise juhtimine suudavad aidata. Mis puudutab energiaefektiivsuse teist poolt, siis see graafik, mida ma esimesel slaidil näitasin – kui seda tähelepanelikult vaadata, siis seal kõige suurem vähenemine, üle 20% toimub transpordis ja ligi 15% soojamajanduses. See põhimõtteliselt tulebki ainult tänu efektiivsusele ehk transpordis eelduslikult minnes üle elektrimootoritele, mille kasutegur on sisepõlemismootori omast nii palju parem. Seal on väljakutse see, kuidas kaasas kanada seda energiat, mis elektrimootorit ringi ajab. Sinna [tuleb] sügavamalt sisse minna, ma arvan, sest liitiumioonakud ei ole mitte keskkonnaprobleemide lahendus, vaid uus keskkonnaprobleem. Seal peab tehnoloogia veel kõvasti edusamme tegema. Soojamajanduse poolel [toob] selle 15% langust 2030-ndaks ja sealt edasi ka 2040-ndaks põhimõtteliselt kogu köetava hoonefondi soojustamine, kui hästi lihtsalt öelda. [Ei tohi] raisata seda sooja, mida siis valdavalt biomassist, eks ole ju, toodetakse. Need ongi need kaks võtit. Seega säästlikkus, ja säästlikkus muu hulgas digitaliseerimise abil.
Riina Sikkut, palun!
Aitäh, hea esimees! Lugupeetud ettekandja! Väga tore, et sellises erakordses olukorras nii kiiresti reageeritakse ja tegelikult sügiseks on võimalik leida lahendus, et meile nii toasooja kui kõike muud võimaldada. Aga kuidas jaotub vastutus valitsusega või mis on praegused kokkulepped? Näiteks ei saa teie ega ükski teine ettevõte maandada riski, et Eesti riik ei otsusta aastaks 2030 mitte väljuda ainult Vene gaasist, vaid fossiilsest gaasist tervikuna või näiteks keskkonnamõjude leevendamiseks – ja keskkonnamõjud on iga energeetikaobjekti rajamisel, ükskõik kas me räägime päikesepargist või põlevkivikaevandusest – tasakaalustada [seda mõju] näiteks kaitseala rajamisega. Seda saab teha ainult riik. Millised on senised kokkulepped valitsusega nende riskide maandamiseks?
Aitäh küsimuse eest! Mina vähemalt täna veel ühtegi kokkulepet ei tea. Aga teinekord saad kokkulepetest teada tagantjärele. Ma arvan, et nende poliitiliste riskide juhtimine, mis sellise projektiga nagu see LNG-laev on, kaasneb, ongi selle projekti vaata et kõige suurem väljakutse. Loomulikult, ehitada kuue kuuga asi, mis tavaliselt võtab aasta-poolteist, on väljakutse. Aga tegelikult ehitustehniliselt see ei ole midagi sellist, millega ei saaks hakkama nii need ehitajad, kes on näidanud valmisolekut ja huvi maailmarekordi tegemises kaasa lüüa, kui ka järelevalve ja kõik muud osapooled, kes selleks vajalikud on. Võib-olla ma selles kontekstis tahaks ära õiendada veel ühe asja. Aeg-ajalt püütakse nagu vastandada LNG-d taastuvenergeetika tulevikuga. Ütleme nii, et ma olen ühelt poolt nõus, et kui me jätame praeguse Vene agressiooniga [seotud] finantseerimise aspekti kõrvale, siis see, et fossiilne maagaas saabub meile kas idast või läänest, tegelikult on mõlemat pidi halb. Ütleme niimoodi, et kumbagi pidi ei ole ideaalne olukord. Aga miks on seda vaja? On vaja sellepärast, et paljude teiste sektorite kliimaeesmärkide täitmiseks tundub, et tänaste tehnoloogiliste arusaamade kohaselt gaasilistel kütustel on taastuvenergeetikas märkimisväärne osa, erinevalt fossiilsetest vedelkütustest. Alustame kas või põllumajandussektori jäätmetest või toidusektori jäätmetest ja biogaasist, et metaani õhku lendamise asemel see kinni püüda ja ära kasutada, eks ole. Aastaks 2035 me räägime loodetavasti näiteks ülejääva taastuvelektri salvestamisest selleks, et seda kasutada siis, kui seda vajatakse, mitte et see läheb raisku. Ja näiteks vesinik selles kontekstis või sünteetilised gaasid – valikuid on mitmeid. Sellest tulenevalt peab sellise infrastruktuuri rajamise puhul alati silmas pidama ja ka meie peame silmas, et see peab olema niinimetatud tulevikukindel. See infrastruktuur peab võimaldama siis, kui me fossiilsest LNG-st saame loobuda loodetavasti 2030. aastal või hiljemalt 2035. aastal, siis on võimalik seal käidelda taastuvaid gaase. Ja miks mitte ei või see ühel hetkel töötada eksporditerminalina. Möödunud nädalal nägin Mehhiko lahe ääres, et kõik kolm LNG-terminali, kus ma käisin, veeldamisjaamad, olid ehitatud üldse mitte palju aega tagasi LNG importimiseks Ameerika Ühendriikidesse. Sellest aastast saab Ameerikast maailma suurim LNG eksportöör. See muutus on toimunud sisuliselt 20 aasta jooksul. Selle tõttu, vaadates tulevikku, ausalt öeldes mina näen, et gaasisüsteemi usaldusväärsus ja gaasisüsteemi üleval hoidmine on üks nendest tagatistest, et taastuvenergeetika tegelikult saaks tasakaalustatult 2030.–2040. aastatel olla see põhiallikas baaskoormuse katmisel ja energiatarbimisel siin regioonis.
Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud esimees! Hea ettekandja, suur tänu selle huvitava ja sisulise arutelu eest! Te oma sissejuhatavas sõnavõtus rääkisite piirkonnast, eks ole, et tuleb teha koos teiste riikidega ja nii edasi. Aga minule ja paljudele teistele tundub, et selle Vene sõja [puhul] lõpuks sõltub kõik kõige rohkem sellest, mis sul endal olemas on. Selles mõttes me peame püüdma teha kokkuleppeid lätlastega ja soomlastega, aga lõpptulemusena, kui me tahame, et meil siin midagi on, siis see sõltub sellest, kui palju me tahame ja kas me selle ära teeme. Riina küsis [selle kohta] ja me arutasime vahepeal juba hüpoteesi, et kui üks hetk kaovad võimalused ära, enam ei saagi fossiilse gaasiga üldse toimetada. Seepärast ma küsin: milliseid otsuseid on tehtud ja mida peaks tegema, et kõigepealt see projekt realiseeruks, enne kui me [muud] lõpetama hakkame?
Aitäh küsimuse eest! Ma olen sada protsenti nõus, et ise hakkamasaamine on eriti just väikese riigi ja rahvuse jaoks praktiliselt kõige olulisem oskus. Sest kui me ise hakkama ei saa ja meid ei ole kellelegi vaja, siis viimane kustutab tule. Küsimus ei ole ainult energias. Minu arvates me nägime tervisekriisi situatsioonis kaks aastat tagasi täpselt samasugust olukorda. Ma arvan, et seda olulisem on [kasutada] võimalust, mida Paldiski terminal pakub. Me [saame] teha midagi, mis omab suuremat tähtsust kui ainult Eestile. See tegelikult mängib sellist tasakaalustavat rolli regioonis laiemalt võib-olla ka muudes küsimustes. Ma tooksin sellise näite, et me ju selle LNG-terminali raames koostööd tehes ei aruta tõsiselt lätlastega selle üle, et Läti maa-alusest gaasihoidlast osa peaks ju ka ehk Eestile kuuluma. Aga teistpidi, kui me mõtleme 27. või 28. veebruari peale, kui agressiooni viimane faas algas, siis võttis kaks ööpäeva, kui Leedu broneeris kogu Leedu–Läti gaasitoruühenduse ja lätlased said võimaluse LNG kaudu gaasi tuua ainult tänu sellele, et neil oli maa-alune hoidla ja nad ütlesid, et teil on vaja hoidlat, meil on vaja LNG-terminali, lets make a deal. Nii see kahjuks kriisisituatsioonides on. Ja selle tõttu ma arvangi, et see ongi väga oluline. Nüüd küsimuse põhisisu, mida on selleks vaja. Sisuliselt on selleks vaja seda garantiid. Millisel kujul see peaks olema? Ma ei räägi mitte blankovekslist, kus ei ole numbrid kirjas, vaid garantiist, kui on soov, et selle küsimuse lahendaks ära turg või turuosalised. Me nii Latvenergo kui ka Gasumiga oleme kogu sellel kriisiperioodil arutanud, kuidas seda ühiselt lahendada. Aga kõige suurem risk või probleem seisneb just selles, et ma isegi täitsa usun seda nii Läti valitsuse, Eesti valitsuse kui ka Soome peaministri väljaöeldut, et me loobume Vene gaasist, no, ütleme siis nii, ilma tähtajata, aga ma tahaks lugeda sellest esimesel võimalusel, kui on alternatiiv. Aga kas siis võiks järgneda, et kui aasta, kahe-kolme või viie pärast on Vene gaasiga jälle kõik hästi, siis vaadake, turuosalised, kuidas ise saate? Selle riski maandamine [peab olema], et, ütleme, kui toimub Jalta konverents ja kokkulepe, siis selles küsimuses ei jääks erakapital ja turuosalised rumala ossa. See ongi selle asja tegelik lahendus. Seal on vaja konkreetseid kokkuleppeid. Me oleme tegelikult oma ettepaneku teinud, me saame aru, et Eleringile on antud valitsuse poolt mandaat neid läbirääkimisi pidada. Me oleme oma ettepaneku teinud, kuidas me näeme, et see küsimus võiks laheneda, ja ma väga loodan, et me selle lahenduse ka leiame.
Aitäh! Nii, 21 minutit ja 15 sekundit on veel jäänud. Hea ettekandja, ma korra palun teid, et te korraks istuksite, sest me peame siin ühe protseduurilise hääletamise läbi viima. Ei, midagi ei ole seotud teie ettekandega, kõik on korras, nii et võtke rahulikult. Aga lihtsalt korraks, kui te saate istuda, see võtab mõned minutid aega. Kaua ei lähe. Head ametikaaslased, ma tulen nüüd selle juurde, mida on Isamaa fraktsioon palunud. Isamaa fraktsioon on öelnud järgmist: algataja palub, juhul kui arutelu ei ole lõppenud kella 13-ks, pikendada istungit päevakorrapunkti ammendumiseni, kuid mitte kauem kui kella 14-ni. Me peame selle hääletamise läbi viima ja nii nagu tavaks, teeme ka saalikutsungi. Head ametikaaslased, panen hääletusele Isamaa kui arutelu algataja ettepaneku pikendada tänast istungit kuni päevakorra ammendumiseni, kuid mitte kauem kui kella 14-ni. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Veenva enamusega, 21 poolt, vastuolijaid ega erapooletuid ei ole, leidis ettepanek toetust. Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli tagasi Alexela kontserni juhatuse esimehe Marti Hääle, et me saaks küsimuste ja vastuste vooru jätkata. Ja ma palun panna ka aeg uuesti tagasi, 21 minutit ja 15 sekundit. Palun see aeg panna tagasi tahvlile: 21 minutit ja 15 sekundit. Peeter Ernits, palun!
Kuulsin, et Põhjasadama puhul peaks kooli evakueerima. No see on umbes poole kilomeetri kaugusel sealt. Aga teie terminalid, kütuseterminalid on kaitseväel otse väravas. Kas seal seda ohtu ei ole? Ja kui vaadata seda teie võimalikku terminali, kus hakkab olema süvendustöid, nagu ma aru saan, poole miljoni [kantmeetri ulatuses] sel suvel, siis kui palju see mõjutab tegelikult Lahepere lahe ökosüsteemi ja ka Laulasmaad, Kloogaranna küla ja nii edasi, mis jäävad Lahepere lahe äärde?
Aitäh küsimuse eest! Mis puudutab ohutsoone, siis erinevatele energiakandjatele need ohutsoonid on õigusaktides kindlaks määratud. Vastavalt sellele need ohutsoonid, ohud hinnatakse ja ka akumuleeruvate ohtude tsoonid määratakse. See ei ole ettevõtja otsustada, see on ametkondade otsustada, kus need on. Minu teada nii Lõunasadamas kui Põhjasadamas kõik tänased tegevused vastavad kehtivatele reeglitele. Selle tõttu ma ei näe selles probleemi. Mis puudutab süvendustöid, siis nende mõjud on hinnatud keskkonnamõjude hindamise käigus, see pool miljonit kantmeetrit. Tööde kestus, kui ma peast õigesti mäletan, jääb ehituspakkumiste järgi veidi alla kahe nädala. Need tööd oma iseloomult ei erine ei mahult ega muus osas oluliselt nendest süvendustöödest, mida sadamate juures tehakse igal aastal, sealhulgas Paldiski Lõunasadama juures regulaarselt. Selles mõttes, mis puutub mahtu, siis see ongi põhjus, miks see haalamiskai sai üldse viidud 700 meetri kaugusele: et keskkonnahäiringud oleksid minimaalsed.
Indrek Saar, palun!
Aitäh sõna andmast! Aitäh, hea ettekandja, selle väga selge ja arusaadava ettekande ja vastuste eest! Mina pean tunnistama, et ma olen jätkuvalt mõnevõrra segaduses. Äkki teie oskate mulle ikkagi seletada, kuidas see plaan, mida teie tutvustasite, mis on Alexelal ja Infortaril ja mis peaks justkui meie terminaliküsimusele lahenduse pakkuma, kuidas see suhestub valitsuse mõne päeva taguse otsusega, kus nad raporteerisid, et Eesti ja Soome hakkavad ühiselt seda probleemi lahendama? Mis see nende omavaheline suhe siis nüüd on? Kas need [plaanid] on kuidagi kooskõlas toimivad või need on vastassuunalised liikumised? Kas te oskate mulle seda selgitada?
Aitäh küsimuse eest! Siis on meid kaks, kes me oleme selles osas natuke segaduses. Tänaseni need ikka nagu ei suhestugi kuigi hästi. Selles mõttes, et me ei tea sellest, mis puudutab Eesti ja Soome poolt ühist ujuvterminali rentimist, kuigi palju. Mina sain sellest teada, istudes Houstonis ühe selliste ujuvterminalide omaniku Accelerate Energy juhtidega nende peakontoris. Nad võtsid seal möödunud neljapäeval välja online-uudise selle kohta, et selline ujuvterminal renditakse Eesti ja Soome poolt. Ma ei oska sellele küsimusele vastata. Võib-olla see hakkab suhestuma, kui peaks tekkima mingi diskussioon, kas see ujuvterminal võiks olla see, mis sinna Paldiski haalamiskai äärde tuleb. Selles küsimuses ei ole vestlusi vähemalt meie ja ma eeldan, siis ka majandusministeeriumi vahel veel toimunud.
Aivar Kokk, palun!
Aitäh! Kui ma eile kuulasin majandus- ja kommunikatsiooniministrit, siis tema sõnum oli see, et Eleringile on antud kõik õigused ja kohustused. Kui nüüd eelmise küsija teemat edasi arendada, siis mis Eesti riigis toimub? Kas Elering ei ole sinuga, nagu ma saan aru, seda teemat üldse arutanud? Samas on kõikides valitsuse aruteludes räägitud Paldiski sadamast. Täna on ju selge, et võimekus sügiseks midagi valmis ehitada on ainult teil. Praegu loen pressikat, et rahandusminister ütles, et 200 miljonit on gaasivaru ja LNG-varustuse vastuvõtuks kuskilt plaanis eraldada. Sinuga ikka ei ole räägitud ja ühtegi garantiid ei ole antud. Eile te kahe ettevõtjaga leppisite kokku, et võiks selle asja ikka ära teha. See on otsustamatus või mis toimub?
Aitäh! Kõigepealt ma täpsustan, et ei ole nii, et meil Eleringiga suhtlust ei toimu. Toimub küll. Ja suhtlus toimub selle nimel või selles küsimuses, kuidas saaks sügiseks gaasitoru Balticconnectori kompressorijaamast haalamiskai peale. 700 meetrit merealust toru ja veidi alla 300 meetri maapealset toru. See diskussioon on vältimatu, sest toru Balticconnectori kompressorijaamast mereni ja see merealune toru peaks liikuma mööda meile kuuluvat kinnistut. Ka sel merealal on tänu kaldaga püsivalt ühendatud rajatise ehk kai rajamisele ja selle toru rajamisele ehitusõigus meie oma. Ja me arutleme selle üle, millistel tingimustel isiklikku kasutusõigust Elering sellele torule saaks. Küsimuse teine pool puudutas ujuvterminali ehk seda laeva. Selles osas ei ole meil mingisugust kommunikatsiooni, mingisugust arutelu, mitte midagi toimunud. Eks see on ka põhjus, miks kaks eraettevõtet seljad kokku panid, kuna kahe peale on meil olemas nii laevanduse kompetents, LNG-kompetents kui terminali rajamise ja käivitamise kompetents. Meile tundus, et kui me aprillis pihta ei hakka, siis reaalselt järgmiseks kütteperioodiks [rajatis] valmis ei ole.
Yoko Alender, palun!
Aitäh, austatud esimees! Austatud ettekandja, aitäh selle selge jutu eest! Selline jutt on alati värske tuul meile siin Riigikogus. See kolmnurgaprintsiip – seal kindlasti on ka kestlikkuse teema. Kui vaadata pikka perspektiivi peale seda kümneaastast lepingut, milline on võimalus või kuidas seostub selle võimaliku terminali rajamine biogaasiga? Ja milline on võimalus, et me tegelikult tipukoormused suudame Eestis katta rohegaasiga, mis oleks kliima vaatenurgast minu meelest ülivajalik areng? Teil on ka selles kogemusi.
Aitäh küsimuse eest! Seos on väga otsene. Seos on nimelt selles, et sama tehnoloogia abil, millega fossiilse LNG või maagaasiga suudetakse tipukoormusi katta, sama tehnoloogia abil suudetakse seda teha ka biometaaniga ja kliimaneutraalsel moel. Võimalus, mida see pakub, ongi see, et kui oleks pikaajaline ja stabiilse hinnaga gaasivarustus, oleks võimalik selle vastu rajada juhitav tipukoormuse gaasielektrijaam, mis kataks neid tippe alustuseks fossiilse gaasiga. Ja siis, kui Eestis toodetakse piisavalt biometaani, mida praegu valdavalt kasutatakse transpordis – aga me kõik saame aru, nagu ka sellel esimesel slaidil oli, et eesmärk peaks olema transpordis minna efektiivsemate lahenduste peale, mis on elektrimootor –, siis ühel hetkel, kui biogaasi ei ole transpordi dekarboniseerimiseks enam vaja, on ta suurepärane võimalus kliimaneutraalselt – või tegelikult tänase parima akadeemilise teadmise mõttes kliimanegatiivselt – tipukoormusi katta. Kas see on biometaan üksi, biometaan koos vesinikuga või biometaan koos sünteetiliste gaasidega, seda näitab tulevik. Aga see juhtub kindlasti kõige varem 2030-ndatel, enne seda ei ole aeg selleks küps.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea esimees! Hea ettekandja! Ma küsiksin teie soovitust. Me näeme, kuidas Euroopa suurriigid üritavad Vene gaasist sõltumatuks saada. Selleks on nad juba oma plaanid B ja C käivitanud, mis tähendab, et sisuliselt on rohepööre praegusel hetkel peatatud. Nüüd, meie Riigikogu liikmetena saaksime rahvast selles suhtes ette valmistada, ka meile on see oluline. Mida te endistest energiavõimekustest soovitaksite, pidades silmas, et võib-olla see üleminek või kriis, mis on, kestab näiteks kolm aastat, mitte pikemalt? Mis oleks teie soovitus, mida me võiksime tutvustada inimestele?
Aitäh! Jah, hea küsija väga täpselt osutas sellele dilemmale, mis, ma arvan, Euroopas on. Ühelt poolt tuleks säilitada kliimaeesmärgid ja teiselt poolt öelda, et Vene gaasi asendame Vene kivisöega, sest nagu siin ka eelmisest ettekandest näha oli, Vene kivisöest sõltuvus on Euroopas suurem kui sõltvus Vene gaasist. Aga see ei tundu olevat hea plaan, ütleme niimoodi. Ma arvan, et Eesti kontekstis on ikkagi [lahendus] tagasipöördumine talupojatarkuse juurde, et vanasse kaevu ei tohi enne sülitada, kui uus kaev on valmis ja kasutusel. Selles mõttes, kui me räägime nendest põlevkiviplokkidest, mis 2024. aastal peaksid praeguse plaani järgi kinni minema, siis minu isklik arvamus on see, et nende kinniminek tuleks seostada alternatiivsete juhitavate tootmisvõimsuste lahtiminekuga. Ehk nii nagu ka Euroopa Liidu taksonoomia põhimõtteliselt jaatab: kui tekib uus energiatootmise viis, mis on vähem saastav kui suletav, siis on see üleminek okei. Aga kuni selle tekkimiseni peaks käsikäes selle lahendamisega tagama ikkagi tipukoormuse katmise. Nagu ma siin ühel esimesel slaidil näitasin, ei ole nii, et me võiksime kõigest [vanast] loobuda. Tegelikult on sellel ikkagi väga kallis hind, kui me oma impordisõltuvust suurendame, mitte ei vähenda. Meie praegune energiabilanss [on selline].
Riina Sikkut, palun!
Aitäh, hea esimees! Lugupeetud ettekandja! Ma kõigepealt tänan, et ma tõesti oma eelmisele küsimusele sain suurepärase vastuse. Seetõttu küsin veel keerulisema küsimuse. Mulle väga meeldis, kuidas te kirjeldasite neid põhimõttelisi valikuid, kas kasutada vana ja tuttavat, turvalist tehnoloogiat või kiirendada rohepööret. Aga kui vaadata vajadust energiatarbimist tervikuna vähendada, siis mida see teie arvates tähendab? Kuidas seda teha nii, et see ühiskonnas vastuvõetav oleks? Kas see on lihtsalt hoonete energiatõhususe suurendamine, lihtsalt vähem liikumine, [ühis]transpordivahendite kasutamine, väiksem tarbimine? Ei pea olema kuidagi poliitiliselt korrektne või lihvitud vastus, mul on pigem selline fantaasiaküsimus.
Aitäh küsimuse eest! Ma arvan, et kõige suurem amps ongi hoonete energiatõhususe suurendamine. Ja ma mõtlen, selles mõttes kõige suurem amps, et seda on kõige keerulisem saavutada. See, kui eraldada need mõned miljonid ... Ma vabandan ebakorrektsuse pärast, kui ma peast kõiki neid hoonete soojustamise eraldisi või programme nii-öelda eelarve mõttes ei ütle –, aga me räägime siin siiski mõnest miljonist lühikesel perioodil, eks ole, mis taotletakse suhteliselt kiiresti ära ja siis oodatakse järgmist vooru. Aga siin on ju hinnatud neid mahte. Kui ma nüüd peast õigesti ütlen, siis energiatõhususe saavutamine eeldab 1,5-miljardilist investeeringut. Aus vastus on see, et kui me näeme, et kümne aastaga on vaja nii palju hoonete tõhusust parandada ehk energiasäästu saavutada, ja kui selle maksumus on 1,5 miljardit, siis ettevõtja ütleb selle peale, et hästi lihtne, 1,5 miljardit tuleb selle kümne aasta peale ära jaotada ja kui [mõnel aastal] on alla selle jaotise või kümnendiku sellest, siis järgmisel aastal peab rohkem olema. Vastasel juhul see tehtud ei saa. Teine hästi oluline pool – ja ma ei pea silmas, et kõik peaks riigieelarvest tulema – on lihtsalt selle vajaduse identifitseerimine. Nii nagu siin see SEI aruanne rohepöörde kohta ütles: 17 miljardit läheb kokku, millest 14 peab erasektor panema. Aga see erasektori panek tuleb kuidagi nagu võimestada, nii et see initsiatiiv ei ole mitte karistatav, vaid autasustatav. Ja mis minu arvates veel on hästi oluline. Me räägime siin ju hästi suures ulatuses elamufondist. Ma arvan, et igasugused tööstus- ja ärihooned, noh seal, ütleme, money talks ja see teine asi walks, eks ole. See, ma arvan, lahendab ennast ise. Aga ma näen kõige suuremat muret tegelikult elamufondis, sest oodata, et – vabandust, et ma nüüd niimoodi ütlen – Lasnamäe paneelelamu korteriühistu esimees tuleb ja selle ära teeb, ja niimoodi kõikidel nendel elamutel – seda jäämegi ootama. Kuidagi on vaja see proaktiivsus pöörata teistpidi. Kas need on mingisugused programmiagendid või – ühesõnaga, keegi peab minema põllule ja selle initsieerima, mitte ootama aktiivselt kontoris, et korteriühistu esimees tuleks ja selle taotleks. Muidu seda hoonete poolt tehtud ei saa. Ja mis transporti puutub, siis ma arvan, et siin on kaks võtit. Hästi lihtne on öelda, et transpordikasutust on vaja vähendada, ja see ongi õige. Aga kuidas seda teha? Ühistranspordi korraldus, mis tänapäeva vajadusi, eks ole, kõige paremini adresseerib, on minu arvates võti. Aga ma näen, et seal on kõige suurem probleem tegelikult ruumiline planeerimine. Kui me üldplaneeringute ja sealt edasi detailplaneeringute puhul ei saa aru, et see, kuidas me planeeringudokumendis kui kõige olulisemas strateegilises dokumendis mingisuguseid asustusi või tõmbekeskusi või muid asju planeerime, [siis on lugu halb]. See määrab ju ära hilisema transpordi. Transport ei ole asi iseeneses, on vaja saada punktist A punkti B. Mis tähendab, et planeerimismenetlus on see, mis määrab selle tuleviku.
Rene Kokk, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud ettekandja, tänan teid ettekande eest! Ja muidugi peab tunnistama, et ikka päris üllatav on see, et valitsus ei suhtle igapäevaselt kõige potentsiaalsema lahenduse võimaliku ehitajaga. Aga no ehk hakkavad suhtlema. Ma küsin edasi, kas see teie planeeritav lahendus LNG-terminali näol võimaldab ka veeldatud vesinikku vastu võtta, eeldusel, et meil ühel päeval saavad ikkagi need meretuulepargid töösse ja me hakkame ületootmise ajal ka vesinikku tootma?
Aitäh küsimuse eest! Lühike ja konkreetne vastus on jaa, aga ehk ainult seda nii-öelda tulevikukindlust silmas pidades. Sest veel kord: ka meie arvates, ka meie maja sees arvatakse, et fossiilse LNG import on lühiajaline sild tänasest kriisisituatsioonist sellesse olukorda, kus seda ei oleks üldse vaja. Kui pikk see sild on? Ma arvan, et see sõltub kõigist nendest teguritest, millest me siin rääkisime. Ma arvan, et see on kindlasti 10 ja 15 aasta vahel, sest lihtsalt need asjad ei juhtu kiiremini. See ei ole asi iseeneses, vaid see terminal ongi mõeldud selle jaoks, et peale üleminekut taastuvale gaasile, näiteks vesinikule, oleks seda infrastruktuuri võimalik selleks kasutada.
Indrek Saar, palun!
Aitäh sõna andmast! Hea ettekandja! LNG-terminaliga seoses te ise ka mainisite seda trillemmat. Mis puudutab julgeolekut, see on ju kõik selge. Mis puudutab taskukohasust, me näeme, et siin on lahendused on olemas. Aga mis puudutab keskkonda, siis selle teema puhul on kohe küsimus. Väga lühikeses ajaraamis kipub küsimus olema, mis me oma keskkonnale siis teeme. Kas me teame, mis me teeme? Kuidas te näete, kuidas selle väljakutse koha pealt selle konkreetse projekti puhul kompromissid leida?
Aitäh küsimuse eest! Ma arvan, et see on üks selle projekti, konkreetselt Paldiski LNG-terminali tugevusi, et keskkonnaaspekte, riske ja mõjusid on analüüsitud alates ... Ma arvan, et ma ei eksi, kui ma peast ütlen, et esimene planeerimismenetlus ja keskkonnamõjude strateegiline hindamine algatati 2010. aastal. Kui see käidi lõpuni, siis jätkus keskkonnamõjude hindamine detailplaneeringuga seoses. Ehk siin on kaks keskkonnamõjude hindamist sellele ühele objektile tehtud, rääkimata, ma arvan, 40 positsiooni, analüüse, uuringuid kuni seireteni välja, mis nende KMH-de ja KSH-de tulemuste kinnitamiseks pärast seda tehti. Selles mõttes ma julgeks lausa nii väljenduda, et minu arvates nii läbi uuritud keskkonnamõjudega energeetikaprojekti [vahest teisi ei ole]. Lisaks sellele, et asjatundjad, eksperdid selle läbi uurisid, käis see läbi ka kohtuvaidluse kuni Riigikohtuni ja sai seal veel kohtuliku kontrolli peale. Nüüd, mis puudutab selle elluviimist ja neid mõjusid, siis seire ja järelevalve kohustused on nendes uuringutes kirjas. Ma ei ole ise ekspert neid kõiki siin ette lugema, aga selle jaoks on konkreetsed inimesed, kelle ainus vastutus selliste projektide puhul on see jälgimine. Teiste sõnadega: ma julgeksin siit puldist küll öelda, et mingisuguseid teada kompromisse küll selle projekti tähtaja jooksul ei tehta. Aga elu on ootamatusi täis, eks ole. Mis toimub nii-öelda tööde käigus, ma ei julge täna öelda, aga nii nagu elus ikka, kui tekivad erakorralised asjaolud, siis tuleb nendega tegeleda ja vajadusel ka midagi [ümber] hinnata.
Yoko Alender, palun!
Aitäh, hea esimees! Austatud ettekandja! Kipun arvama, et see, mis tarbimist kõige kiiremini vähendab, on ikkagi raha ja teiselt poolt seesama julgeolekuolukord. Nagu näha on, on siiski vaja, et väga valus oleks, enne kui otsused hakkavad tulema. See kolmas jalg, keskkond, mulle tundub, veel ei ole piisavalt aktuaalne, eriti meile siin Eestis kahjuks. Seda püüame üheskoos muuta. Aitäh selle töö eest Rohetiigris! 400 miljonit on see summa, mis soojustamiseks on tulemas. See on päris suur ja oluline summa. Planeerimisel, tõepoolest, me veel ei saa riigina aru, et see tähendabki just nimelt mõju nii rahas, inimeste tervises, keskkonnas. Aga ehk me jõuame ka sinna. Ent nüüd küsimus. Praegu on kiired asjad, aga sama oluline on, et saaks paika ka riigi poolt seesama energia teekaart, energiamajanduse arengukava. Me ootame põnevusega, kas selle toob Taavi Aas või järgmine minister. Kas te olete ka kuidagi kaasatud sellesse töösse?
ENMAK 2035 [koostamine] on täitsa avalik protsess ja seal on võimalik kõigil kaasa lüüa. Aga minu arusaamise järgi on see protsess ikkagi väga-väga alguses praegu. Kuna eelmise ENMAK-i koostamises ma osalesin, siis ma kujutan ette, et siin läheb veel aastaid, enne kui sealt tulemus tuleb. Aga otsuseid on vaja teha täna. Ma ütleks selle ühe remargi peale – võib-olla see kõlab kuidagi küüniliselt, ma üldse ei mõtle seda niimoodi – , et ma arvan, et see, et me kõik energiahinna šoki saime, on tegelikult rohepöörde kontekstis hea asi. See pani mõtlema selle peale, mis on need lahendused, mis võiksid seda tulevikus ära hoida. Muidu me ainult rääkisime sellest, aga tegusid oli vähem.
Me saame OTRK puhul olla natuke paindlikumad. Nii et mul on palve, et kui ollakse nõus, siis teeme veel ühe küsimuse. Sven Sester, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Aitäh, et te andsite mulle võimaluse!
Keegi ei protestinud, nii et palun!
Mul on selline küsimus. Tuleksin ikkagi selle LNG-teema juurde. Tõesti, viimase nädala jooksul või viimaste nädalate jooksul on see väga aktuaalne olnud ja nagu on ka selgelt välja tulnud, et riigi positsioon on aja jooksul muutunud. Tõesti, kui varasemal perioodil võib-olla sellele palju tähelepanu ei pööratud, siis nüüd riik soovib sellele tähelepanu pöörata. Minu küsimus on tegelikult ajendatud sellest, et me eile kohtusime oma erakonna fraktsioonis majandusministriga ja küsisime talt ka, kas on mingid läbirääkimised käinud, on lõpetatud, ma ei tea, alustatud või midagi taolist. No ma ütlen nii, et see vastus oli suhteliselt ebalev. Fraktsioon püüdis aru saada, milline saab potentsiaalselt olema riigi roll tulevikus LNG teemal. Me ühelt poolt sanktsioneerime Vene gaasi, aga kuskilt peab riik hakkama kas kompenseerima, garanteerima, toetama – mida iganes. Sellest kõigest tulenevalt äkki te paari sõnaga kirjeldate, kui kaugel te olete praegu selle asjaga ja kuhu me peaksime jõudma?
Aitäh! Sellest rollist arusaamisel me oleme umbes sama alguses. Ma saan aru majandusministri ebalevast positsioonist, ma olen sama ebalev sellele küsimusele vastates, sest ma ei saa lõpuni sellest aru. Ma võib-olla kirjeldaksin seda selliselt, et mulle tundub, et me kiirkorras praegu teeme läbi mingit testi. Me oleme aastaid püüdnud [saavutada] energiamajanduse liberaliseerimist ja vaba turgu ja kõike seda. Aga kogu aeg käivad sellised jõnksud läbi, et äkki on riigikapitalism ikkagi parem kui vaba turg ja erakapital ja turuosalised. Ma arvan, et siin on tegelikult seesama küsimus, kas on usaldus, kas riik, Eesti riik usaldab erakapitali tegema ka olulisi, näiteks energiainvesteeringuid. Olen täiesti nõus, et me oleme 12 aastat sellega tegelenud ja kuni eelmise nädalani või üle-eelmise nädalani öeldi, et Paldiski LNG-terminal on Alexela eraasi ja see kedagi teist ei huvita. Ja nüüd kahe nädala jooksul on see muutunud 180 kraadi. Nii ongi. Ja eks selles situatsioonis on nüüd vaja leida lahendus.
Austatud ettekandja, ma tänan teid teie ettekande eest! Ma tänan teid teie vastuste eest! Aitäh teile! Nii, head ametikaaslased, me oleme jätkuvalt Isamaa fraktsiooni algatatud olulise tähtsusega riikliku küsimuse "Energiakriisist elektrišokini" arutelu juures. Oleme jõudnud läbirääkimiste vooru. Avan läbirääkimised. Algataja on näinud ette järgnevalt, et sõnavõtuga võivad esineda Riigikogu liikmed ning komisjonide ja fraktsioonide esindajad. Nii et, head ametikaaslased, te kõik võite esineda. Aga arutelu algataja on teinud ettepaneku, et kõigepealt esineksid sõnavõtuga fraktsioonide esindajad. Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli Reformierakonna fraktsiooni esindaja Kristen Michali. Väike lisaaeg ka? Jah, palun, kaheksa minutit!
Austatud esimees! Head kolleegid! Austatud külalised, vaatajad-kuulajad! Sissejuhatuseks, ma loodan, et mulle lubatakse väike must huumor. Ma tänan ettekandjaid, et nad ei pahandanud meiega, et me seda ettekannet toas kuulasime. Aga see on Riigikogu sisehuumor ja muutub aktuaalseks kunagi tulevikus. Kõigepealt ma kuulasin siis kolleeg Aivar Koka ettekannet. Kolleeg ajab seda asja kindlasti siiralt ja tahtes tulevikuks paremaid lahendusi. Kindlasti ma tunnustan teda ja kolleege selle teema tõstatamise eest ja heade ettekandjate valimise eest. Aga sellest ettekandest meenus mulle see, et kunagi Juhan Liiv on kirjutanud luuletuse, mis algab sõnadega, et must lagi on meie toal. Isamaa tänane positsioon selle korraldamisel on ikkagi see, et asjad ei liigu, valitsus ei tee midagi, aga kõik ju ometi teavad, mida tegema peaks. See meenutab mulle neidsamu [jutte], kuidas peale pronkssõduri sõjaväekalmistule, kaitseväe kalmistule viimist ütlesid kõik, et muidugi oleks tulnud 15 aastat tagasi ära viia. Eestikeelse hariduse üle käib debatt ja kõik teavad, et see peab lasteaiast algama, ja kui valitsus lõpuks selle ära teeb, siis öeldakse, et [ammu] oleks pidanud ära tegema. Aga tulen tagasi tänasesse, kui ma kuulasin seda kriitikat, mida Aivar Kokk tegi maismaa tuuleparkide kohta. Lugesin eile ühte selle valdkonna ettevõtja intervjuud, kus ta ütles väga selgelt, kui laenata ühte väljendit, et valdkonna suurimaid pidureid tuleb Aivaril ilmselt otsida enda koosolekutelt. Tänaseks on kokku lepitud, et riigikaitse huvid saavad kaitstud vajalike investeeringutega ja see vabastab maad ja merd tuulikuparkidele. Aivar mainis ka ettevõtetevahelist vaidlust. Siin, ma arvan, on tal sada protsenti õigus. Ongi ülimalt narr lugu olnud, kuid tänaseks on see lahendatud. Nüüd tuleme Vene gaasi juurde. Siin ma küll vilistaks katki ühe mängu, kus Isamaa konstrueerib sellist poliittehnoloogilist sõnumit, et kui valitsus Vene gaasi ei keelusta, siis ei käitu ettevõtjad vastutustundlikult. Mina arvan, et käituvad. Teiseks, keelustamine on, nagu majandusvaldkonnas teada, alati kõige väiksem ja lihtsam, kõige madalamal rippuv [abinõu]. Minu arvates on oluline liikuda edasi sellega – ja Marti Hääl seda ka mainis –, et Eestil ja meie naabritel Soomel ja Balti riikidel oleks, kui vanarahva ütlust laenata, uus kaev, kui me vana kinni ajame. Ja selles, et see vana tuleb kinni ajada, ei kahtle vist keegi Eestis. Vene Föderatsioonilt, Putini klannilt tuleb kogu see pealetulev ekspordi rahavoog ära võtta ja mida kiiremini, mida jõulisemalt, seda parem. Siin pole, ma arvan, Eesti sees debatti. Kõige olulisem, põhimõtteline väärtusotsus on minu hinnangul Eestis tehtud. Vene gaas asendatakse muude allikatega. Ja LNG vastuvõtu võimekuse rajamine on möödapääsmatu. Marko Alliksoni kirjeldus pooltäis või pooltühjast hoidlast koos riikide vajadustega kirjeldas minu meelest kenasti seda, millele tuleb vastu astuda. Nüüd, sellessamas ettekandes ja Marko Alliksoni slaidides on ka seesama sõnum, et arvestades kõike seda ajastut, ajakava, taristut, võrku tulekut ja nii edasi, on Eesti kokkulepped Soomega ühisel hankimisel ja laevade vastuvõtu võimekuse loomisel objektiivselt hinnates [sündinud] väga hea tempoga. Ma arvan, et tõesti on. Ja ma arvan, et nii-öelda iga samm sellel rajal annab selge sõnumi, et Vene gaasi siinkandis enam ei kasutata. Sest see, mis täna on ajutine, ja paratamatult ajutine, sest see on kiirem, saab eraettevõtluse poolt pärast ajutist lahendust püsiva vormi. Siin, ma arvan, Marti Hääle sõnum sellest, et oodatakse kindlust ja selgust ka tuleviku suhtes, kindlasti ei kõla kurtidele kõrvadele. Ja seda kõik otsustajad peavad kuulma ja mõtlema sellele. Nüüd kordangi pisut olulist üle. Kaitsevaldkonna investeeringud vabastavad suured alad tuuleparkidele. Ei maksa luua illusioone, see tähendab uusi debatte näiteks kohalikust kasust häiringu talumisel. Need ei jää tulemata. Eile võtsime siin saalis vastu seaduseelnõu 430, millega saab oluliselt hoogu meretuuleparkide ehitus. Annely Akkermann, kes istub siinsamas, vedas seda eelnõu hoolega ja tegi ära olulise töö. Nüüd on pall valitsuse käes, et merealade planeering vastu võtta. Aga Vene gaasist loobumine on väärtusotsus, signaal ja sõnum. Ma ei kujuta ette valitsust ega majandusministrit, kes on öelnud A ja jätab ütlemata B. Kriisi mõjudest energeetikas võiks kindlasti teha eraldi ettekande, seminari või mis tahes ürituse. Majanduskomisjonis, nagu liikmed teavad, me tegeleme iga nädal selliste teemadega ja uute lahendustega. Samas on kriis, nagu me teame, ka võimalus muutusteks. Näiteks hakkepuidu biomassi kallinemine, nagu siin joonistel kirjeldatud ja nagu ettekandjad küsimustele vastates ütlesid, on minu kodulinnas Tallinnas toonud kaasa korraliku kodu kütmise kallinemise. Ja tuleb öelda, et selle hinnatõusu potentsiaal ei ole kuidagi veel ammendunud. See tähendab, et uusi lahendusi on vaja. Pealinna puhul on pakutud energiaenergeetikafoorumitel ideed tulevikus kütta, võib-olla ka jahutada Tallinna, nagu seda Helsingis ja Stockholmis tehakse, merevee ja reovee soojuse baasil. See uus suund kindlasti oleks tarbijatele taskukohasem ja loodusele küllap sõbralikum. Selliseid uusi lahendusi tuleks võtta ka poliitikute regulaatorite töölauale ja need läbi kaaluda. Suvel-sügisel tuleb kindlasti debatt tuumajaama teemal: mis see maksab, kas on tasuv, mitmenda põlvkonna jaam saab, asukohast rääkimata, mida on vaja riigil teadlaste järelevalve jaoks teha. Sellel teemal on kahtlemata ülisuur võime polariseerida ühiskonda, kui asja aetakse loosungite, mitte analüüside põhiselt. Nagu Marti Hääl kirjeldas, energeetika on suur ja vastastikuses sõltuvuses olev süsteem. Minu soovitus oleks teha mitte õhina-, vaid teadmistepõhist energeetikavaldkonna arendust. Teadmisi-kogemusi, tarkust on nii riigi- kui ka erasektoris hulga. Tänased ettekanded, nagu juba mainitud, minu meelest olid kõrge kvaliteediga. See oli sisuline kuulamine. Eesti ei ela vaakumis ja suuremad otsused-plaanid saavad ikkagi võimestuda koos naabritega reegleid tehes ja olles Euroopa Liidus otsustajate laua taga. See on poliitikute roll. Kõikidel tükkidel ja osadel on energeetikas oma roll: teadlik tarbimine, selle juhtimine muutusteks, säästuks era- ja avaliku sektori tasemel, tulevikuhoonete energiakasutuse tark planeerimine, taastuvenergia kasutuse kasv, salvestusvõimsuste teke, varustuskindlus, baasvõimsuse tipukoormuse katmise võimsused, toasoojuse tootmise tehnoloogiad ja nii edasi. Igast sellisest märksõnast saaks kirjutada lehekülje. Ja seda kõike saab vaadata telgedel taskukohasus–tagatus–taastuvus. Taastuvuse osas muuseas olen Marti Häälega kindlasti nõus, et see kriis pigem annab sellele hoogu, mitte ei pidurda. Nii et kokkuvõtteks ma tänan selle arutelu eest. Ma arvan, et see arutelu ei peatu, ei lõppe. See ei ole ei algpunkt ega lõpp-punkt. Meil on väga head võimalused ja šansid teha teadmistepõhiselt kvaliteetsed otsused Eesti tuleviku jaoks. Aitäh!
Aitäh! Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli Isamaa fraktsiooni esindaja Sven Sesteri. Palun! [[Sven Sester soovib lisaaega.]] Kaheksa minutit, palun!
Vaatame, kuidas kujuneb.
Vaatame, kuidas kujuneb. Palun!
Ma kõigepealt tänan juhatajat, et ta andis mulle võimaluse ka veel viimase küsimuse küsida, mis oli juba väljaspool ettenähtud aega. Mõned mõtted meie tänasest teemast, mida me oleme siin arutanud. Ma samuti kõigepealt tänan kõiki ettekandjaid. Ma arvan ka, et oli, nii nagu eelkõneleja ütles, sisuline arutelu. Natukene Kristen Michal küll, kuidagi oli huvitav, pööras vahepeal oma kõnes Isamaale rohkem tähelepanu. Ma ei saanud aru, millest tulenevalt, aga las see olla. Ma püüan mitte pöörata tähelepanu Reformierakonnale, vaid pigem just energiateemadele. Mõned asjad, millest tahaksin täna rääkida. Kõigepealt, esiteks teemad, mis on seotud juhitavate ja juhitamatute energiaallikatega. Ühelt poolt me täna teeme pingutusi [valdkonnas], mis on seotud tuule ja päikesega – ma arvan, väga mõistlik –, ja tõsilugu, majanduskomisjon alles ju menetles eelnõu, mis annab võimaluse hakata tunduvalt täpsemalt planeerima meretuuleparke. Meil oli Isamaa poolt vaadatuna mõningaid probleeme selle menetlusega, aga summa summarum oleme õigel teel. Ja kui vaadata ka päikesepaneelide kasutuselevõttu Eestis, siis me näeme seda ju väga selges tõusutendentsis. Mis meile muret teeb, on see, et me natukene tekitame olukorda, kus me sisuliselt kaevame üles ühte teed enne, kui oleme uue tee sillutanud. Me oleme varemgi öelnud ja tahame ka siit kõnepuldist öelda ära selle, et tõsilugu, meil ei ole alternatiivi, eriti arvestades rohepöördest tulenevaid eesmärke kliima kontekstis, aga Eestis on midagi sellist, mida väga paljudes riikides ei ole, ja see on peaasjalikult põlevkivi. Sellest tulenevalt on meil olemas tehnoloogia, teadmised ja oskused. Me kindlasti oleme olnud seda meelt, et liikudes kliimaeesmärkide poole, me ei saa ja meil ei ole ka mõistlik lõpetada kiirelt energia tootmine tänasest ressursist, mis meil olemas on. Aga loomulikult me peaksime praeguses kontekstis tegelema sellega vastavalt seaduses ette antud raamidele ja ka kokkulepetele Euroopa tasemel. Peatun korra ka biometaanil, mitte väga pikalt, aga siiski. Me näeme, et kogu bioteema peaks olema riigis prioriteetne, [mida arendatakse] kõrgendatud aktiivsusega. Sellele tähelepanu pööramine võib tähendada tulevikus ka teatavaid soodustusi või riigi samme selleks, et oma tähelepanu suunaksid sinnapoole peaasjalikult just eraettevõtjad. Meie erakond kindlasti seda toetaks. Täna sellel teemal väga palju ei räägitud, aga kindlasti asi, millele riik peaks tulevikus rohkem mõtlema, [on salvetustehnoloogiad]. Ja jälle on küsimus, kuidas seda teha, kas eraettevõtetega kahasse või andes mingeid omapoolseid signaale. Ma arvan, et kogu maailm hakkab järjest rohkem mõtlema, eriti kui tegemist on taastuvate energialiikidega, kuidas energiat salvestada ja seda hiljem tarbida. Paljud asjad, mis on olnud ühel hetkel mõeldamatult kallid, on ühel hetkel odavamaks läinud. Tehnoloogiad arenevad. Ma arvan, et see on koht – mina kui parlamendi liige ja oma erakonna esindaja ütlen seda –, millele riik võiks kindlasti rohkem tähelepanu pöörata. Salvestustehnoloogiad on suund, mille ees riik ei tohi silmi kinni panna. Ma lõpetaksin oma sõnavõtu sellel teemal, millest me oleme siin täna väga palju rääkinud. See on Vene gaas. Tõsilugu, kui vaadata tagasi olukorrale, mis oli kuu aega tagasi, siis riigi poolt vaadatuna ja mitte ainult Eesti, vaid ma arvan, et ka Euroopa tervikuna oli sõltuv ja on siiamaani sõltuv Vene gaasist. Ja erinevad otsused, mida poliitilisel tasemel tehti – peaasjalikult just Euroopas, ei saa öelda, et ainult Eesti oleks seal olnud osaline –, seda sõltuvust pigem suurendasid. Vaadates Nord Stream 1 ja Nord Stream 2, mis nüüd, ma saan aru, on jäänud toppama, aga nende puhul oli selge poliitiline suundumus – Eesti mingitel perioodidel võitles ka sellele vastu –, et varjatult, kuid kindlalt oli Vene gaasi tarbimine seatud väga paljude riikide eesmärgiks. Eestis on see paraku ka nii olnud, et me oleme väga suure protsendi ulatuses just Vene gaasist sõltunud. Nüüd on olukord muutunud. Nüüd on aru saadud, et tegelikult, ostes Vene gaasi, me toetame Vene riiki sisuliselt tankide ostmisest kuni sõjaväe isikkoosseisu ülalpidamiseni. Siin, ma arvan, võiks Eesti riigil olla ja peaks olema selge otsustav roll selle tehingu lõpetamisel. Eesti riik tegelikkuses ei osta ise ju ühtegi molekuli. Ma arvan, et riigi poolt vaadatuna peaks olema selge otsus, et me lihtsalt ei ütle seda poliitilise retoorikana välja, nagu see siiamaani on olnud, ja juurde lisades, et eraettevõtjad peaksid lähtuma eetilisusest ja lõpetama Vene gaasi ostmise. Eesti riik peaks ütlema selgelt välja, et see on lubamatu, ja sellest tulenevalt ja loomulikult ka sanktsioonidest tulenevalt peaks Eesti riik võtma uued positsioonid. Kui sa oled korra öelnud A, siis sa pead sellest lähtuvalt tegema ka sammud B ja C [eesmärgi] poole. Ja minu meelest A-d ei ole siiamaani selgelt välja öeldud. On pigem öeldud, et kohalikel ettevõtjatel on ebaeetiline tulevikus [Vene gaasi] osta. See meenutab natukene COVID-i ajal valitsuse antud nõudlikku soovitust maski kanda. Mis asi see on? Kas see on kohustus või ei ole kohustus? Nõudlik soovitus on natuke arusaamatu asi. Ja siit tulenevalt, kui Eesti riik ütleb selle selgelt välja, siis meie erakonna poolt vaadatuna me peaksime tegema maksimaalse pingutuse, et Läti ja Soomega seda koostöös teha. Samas meie nägemus on ka see, et kui seda koostööd kohe ei tule või nii kiirelt ei reageerita ... Ma võtaks lisaaega.
Aga teil on ammu juba lisaaeg ka. Ma vaatasin, et see asi läks kuidagi nii sujuvalt ...
Selge! [[Naerab.]] Vabandust! Siis ma pean ... Ma vabandan! (Elevus saalis. Juhataja helistab kella.) Ma võtan oma mõtted kokku. Selge! Me näeme seda, et Eesti riik peaks tegelikult täna tegema ära selged sisulised otsused, vajaduse korral tegema seda kas või üksinda. Ja nendest otsustest tulenevalt tuleb ka teha selged sammud A-ks ja B-ks. Meie nägemus on see, et riigil on siin oma roll kaasa rääkida ja ta peaks seda rolli täitma. Aitäh teile!
Aitäh teile! Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esindaja Indrek Saare.
Kaheksa minutit palun.
Palun, kaheksa minutit!
Suur tänu! Head kolleegid! Head külalised, kes te meile esinesite! Suur tänu tõepoolest tänases hetkes väga vajaliku arutelu eest! Eksperdid ja praktikud andsid väga vajaliku ülevaate. Ja ma pean tänama ka Isamaa fraktsiooni selle arutelu tõstatamise eest. Kahjuks Aivar Kokk on praegu välja läinud, aga teda ma tänaksin selle eest, et ajale kohaselt need seisukohad, mida ta ilmselt fraktsiooni nimel esitas, näitavad seda, et Isamaa on energiapoliitikas väga õppimisvõimeline. Nii mõnedki seisukohad, mille üle me oleme aastaid vaielnud, on tänaseks muutunud selles suunas, mis, ma arvan, on meie keskkonna ja energia jätkusuutlikkuse ja julgeoleku jaoks ja mõistlike hindade jaoks väga vajalik. Selles kontekstis on meil ju selged eesmärgid. Sõda tuleb võita. Meie inimesed ja ettevõtted peavad ellu jääma ja saama võimaluse areneda. Planeet tuleb päästa. Ehk siis kasutades poliitilist kantseliiti: energiasõltumatus, taskukohased hinnad ja rohepööre peavad olema meie eesmärgid. Ilma taastuvate energiaallikateta ja nendesse oluliselt sihikindlamalt panustamata, neid mitte pidevalt vaidlustades, ei ole aga võimalik seda kuidagi ette kujutada, sest tuuleenergia, päikeseenergia ja maasoojusest toodetud energia on kõik null muutuvkuluga. Seda meile täna taas kord tõestati. See on kõige odavam ja selgelt ka julgeoleku seisukohast oluline vahend, et meie energeetilist bilanssi tasakaalustada. Loomulikult sellele peavad lisanduma tasakaalustavad võimsused. Ka täna põhjalikult räägitud gaasiterminal on selle jaoks oluline, samuti hüdropumplad, akud ja vesinik – nende [tehnoloogiate] arengusse tuleb samuti panustada. Riik peab hoidma aktiivset ja motiveerivat rolli, aga nii palju kui võimalik loomulikult lubama erasektoril nendesse asjadesse investeerida. Gaasiterminalist räägiti täna väga põhjalikult ja ma küsisin Marti Hääle käest [sellega seotult] ka keskkonnateema kohta – ega me ei pea seal tegema liigseid kompromisse. Ma tahaksin saada kinnitust ka sellele, et need küsimused, mis tänane Postimees tõstatab, mis puudutavad loodushoidu ja näiteks lindude kudemisalasid – või mis kudemisalasid, vabandust! –, mis puudutavad lindude pesitsusalasid, siis et seal tõepoolest leitaks kompensatsioonimehhanismid, mida see väga kiire protsess, mida me praegu julgeolekukaalutlustel eeldame, endaga kaasa toob. Mind ei veena ametniku vastus, et tegelikult on kõik keskkonnauuringud tehtud, sest ma saan aru, et keskkonnauuringud ei puuduta konkreetselt neid lahendusi, mis täna tehtud on. Me peame aru saama, et iga kord, kui keegi ütleb, et aga tuumaenergia – paraku see lahendus ei päästa meid sugugi mitte lähiaastate perspektiivis. Isegi kõige optimistlikumal juhul on võimalik üks väike konteiner Eestis käivitada 2033. aastal. Seda perspektiivi kõrva taga hoida või koos soomlastega arutada on muidugi mõistlik, aga see ei ole lähiaastate puhul paraku meie jaoks mitte mingisugune lahendus. Ja loomulikult [on siht] transpordisektori üleminek elektrile, biogaasile, vesinikule. Aga kindlasti [aitavad] ka need säästvad liikumislahendused, mida me loome oma keskkonda planeerides selle jaoks, et mitte teha neid sõite, mida ei ole vaja teha, või mitte toota ja osta neid autosid ja [muid] transpordivahendeid, mida ei ole vaja. Ka ühistranspordiga ja muude säästvate nutikate transpordilahendustega on võimalik raha kokku hoida. On üks oluline lause, mille ma tahaksin Marko Alliksoni ettekandest alla joonida ja mille me võiks siin saalis kirjutada tulikirjas seina peale, meenutades veel mõne kuu taguseid arutelusid. Marko Alliksoni ettekandes sisaldus lause: kui hinnal oleks lagi, siis elektrit lihtsalt ei toodetaks tänases kontekstis. Jah, sõbrad seal parempoolsetes ridades: kui hinnal oleks lagi, siis elektrit lihtsalt ei toodetaks. Jätke palun see meelde, kui järgmine kord tulete tegema ettepanekuid, kuidas kehtestada hinnalagesid selles turumajanduslikus ruumis, kus me tegutseme. Ka sellest võiks õppida. Aga nagu ma juba ütlesin, mul on hea meel, et meie diskussioon järjest enam liigub selles suunas, kuhu ta liikuma peab. Ma loodan, et nüüd, kus meil tuleb teha väga suur põhimõtteline valik – jah, neid valikuid on meie ees olnud läbi aastate, me oleme tihti teinud küll sammukese edasi, siis vahepeal jälle kaks sammu tagasi, [langetades] tehnoloogilisi valikuid [energeetika vallas] –, me nüüd saame aru, et see on väga põhimõtteline valik. Üks minu õppejõud kunagi ütles, et meie ees on bifurkatsioonipunkt: kui me siin teeme vale valiku, siis meil tagasiteed enam ei ole. Me määrame ennast väga suurde energiasõltuvusse ja teeme oma keskkonnale väga palju kahju ja see kõik läheb väga kalliks maksma ega ole sugugi mitte taskukohane. Need valikud peavad olema targad. Ma loodan, et nii nagu Isamaa on olnud õppimisvõimeline, õpib ka Vabariigi Valitsus, kelle kõik viimased lahendused energeetikas on olnud, et ajame rohkem puid ahju. Täna me saime sellele veel kord tõestust ja me näeme seda ka lähitulevikus jälle ja jälle läbi selle, et me hakkame selle eest maksma kallist hinda. See ei ole tark valik, rääkimata sellest, et see on ka väga loodusvaenulik ja Eesti metsa vaenulik valik. Nagu ma ütlesin, taastuvenergia on kõige odavam, sest sellel ei ole muutuvkulu. Aga kõige odavam on see energia, mida me ei ole kulutanud. Tehkem siis oma valikuid targalt. Tänan tähelepanu eest!
Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni esindaja. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Head kolleegid! Tänane arutelu oli väga asjakohane ja just nimelt ka ajaliselt. Me rääkisime ju tegelikult ... [[Juhataja helistab kella.]] Ilus kelluke jah. Aitäh!
Ma sellepärast seda kellukest helistasin, et saalis on natuke liiga suur lärm.
Jaa-jaa, härrastel algatajatel on tähtsamaid jutte rääkida. Aga ma võin niikaua oodata.
Aitäh!
Aitäh! Marko Alliksoni jutt oli üle pika aja selline, nagu kaine mees räägib, kuidas asjad tegelikult on. Ja see pilt ei ole üldsegi mitte meeldiv. Emissioonituru hinnaprobleemide lahendamise võimalus on kaduvväike. Mäletate neid CO2 kvoodi arutelusid, kus majandusminister on öelnud, et juba asjad käivad. Aga ebatõenäoline on! Toppab taastuvenergia [tootmise talumise] kohaliku tasu regulatsioon, kohalik hakkepuit kallineb kiiresti suurema nõudluse tõttu, gaasi kiire asendamine on keeruline, Eesti elektriautode turu areng on väga tagasihoidlik võrreldes Põhjamaadega ja nii edasi ja nii edasi. Nii et Marko Alliksoni ettekanne oli tänase päeva kõige olulisem ja kõige kainestavam, nii-öelda kaine jutt. Need rohejutud rohepöördest ja kolmikpöördest –kõik see on selline ilus müügijutt. Aga reaalsus on karm. Ja tegelikult tänane jutt oli ju nii, et kaks esimest ettekandjat olid nagu soojendusbändid. Ja siis tuli Heiti Hääl Alexelast oma projektiga, mida on juba kaua aega veetud ja mille kohta Hendrikson on teinud keskkonnauuringute analüüsi. Kilomeetripikkune kai ja 365 meetri pikkune nii-öelda selle kai ots, mille ääres siis need LNG- tankerid hakkaksid olema. Ja peale selle pidi olema seal 300-meetrine lainemurdjatamm, küll ajutine, et saaks üldse sellist kilomeetrist kaid ehitada. No nüüd praegune variant on läinud selliseks, võiks öelda, säästuvariandiks. Et seda pikka 12 meetri laiust silda ei tule, tuleb ainult pisikene, 25 korda 50 meetrit, selline ujuv või õigemini mitte ujuv, vaid terastorude peal 7 meetri kõrgusel merepinnast väike saareke, mille äärde siis need LNG-laevad hakkavad tulema Lahepere lahe suudmesse. Lahepere laht on teatavasti Eesti kõige kuulsama suvituskoha ja supelranna Kloogaranna laht. Kui kaarti vaadata, siis see tähendab, et pool Lahepere lahe suudmest pannakse kinni. Ma ei hakka rääkima kalapüügivõimalustest ja kõigest muust. Ja ma ei hakka rääkima ka krüüslitest. Need on väikesed pingviinitaolised linnud, kes elavad ainsa kohana seal Pakri neeme ääres, kohe selle kai lähedal. Praegu tunduks nagu kohatu rääkida seda juttu. Aga juhtumisi on seal ümberringi väga suured Natura alad, väga rikas loodus. Aga praegusel juhul tundub kohatu rääkida mingist looduskaitsest ja mingites krüüslitest, kui jutt on Vene gaasist lahtihaakimisest ja meie energeetilisest tulevikust. Selle koha pealt jah, kiirus on metsik: 1. novembriks peab esimene tanker juba sinna saabuma ja siis iga kuu kaks tükki. Aga arvestades seda Marko Alliksoni ettekannet põhjalikku, et ega võimalusi meil eriti palju ei ole.
Hea ettekandja, kas soovite lisaaega?
Jah, paluksin küll kolm minutit.
Jaa, palun, lisaaeg kolm minutit!
Tegelikult on meie lootus nagu prohvet Maltsvetil valgel laeval, mis tuleb, peab tulema 1. novembril. Aga naljakas on see, et minu käes on mõned kirjad ja ma rääkisin täna Paldiski Põhjasadama juhtidega. Kummaline on see, et nemad on pöördunud juba hulk aega tagasi majandusministri poole ja Eleringi juhtide poole sellega, et neil on olemas üle 300 meetri pikkune kai, mida võiks kasutada kohe. Ja neil on olemas isegi laev. LNG-laeva nimi on Bilbao Knutsen, 284 meetrit pikk. Ma vaatasin, praegu ta on Argentina rannikul, aga on kokkulepped, et seda oleks võimalik kasutada kohe. Ja kuna aega on vähe, siis Põhjasadama juhtide arvates, ma rääkisin nendega täna, oleks vaja tegelikult umbes 3 kilomeetrit seda toru sinna Alexela terminali poole, ja oleks asi lahendatud. Aga paraku ei ole seda üldse arvestatud. Ja nüüd on huvitav asi, mida ma tahaksin teile tutvustada. 17. märtsil saatis Põhjasadama juhtkond majandusministrile kirja. 30. märtsil tegi valitsus otsuse riigi jaoks, jättes kõrvale praktiliselt riigi jaoks tasuta variandi. On ainult Alexela variant. Ja kõige huvitavam on see, et Põhjasadama pakkumist ei ole mitte isegi sahtlisse pandud, vaid see ei ole isegi sissetulnud kirjade seast leitav. Isegi Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi dokumendiregistris pole seda kirja, see on sisuliselt ära kaotatud. Tõenäoliselt istub see minister Aasa meilboksis. Tegelikult selline tasuta alternatiivne pakkumine kaotati lihtsalt ära. Aga fakt on see, et 2. märtsil 2021, eelmisel aastal, aasta tagasi oli selline pakkumine majandus- ja kommunikatsiooniministri laual olemas. Ja see on dokumendiregistris ka näha, muidugi AK-templiga varustatud. Seega ei saa majandusministeerium kuidagi öelda, et see info tuli neile viimasel hetkel, noh, tänavu 17. märtsil. Nii et võiks natuke mõelda. Jah, Heiti Hääl ütles siin, et see on nii ohtlik tegevus, et tuleks Paldiski kool evakueerida, kui tanker tuleks Põhjasadama olemasoleva kai äärde. Jah, võib-olla see tõesti niimoodi on, aga ma tuletan meelde, et kui ma omal ajal Kaitseväe juhtidega Paldiski sõjaväeosas käisin, siis nägin, et selle väravas on suured Alexela mahutid. [[Juhataja helistab kella.]] Aga nagu ma täna kuulsin, kõik on vastavalt seadustele. Aga ainukene ... [[Juhataja helistab kella.]] Jah, aitäh! Ainukene, mis meil on, on loota praegu taas valgele laevale. Aitäh!
Hea ettekandja, teie aeg. Aitäh teile! Palun Riigikogu kõnetooli Urmas Reinsalu. Kas ka lisaaega? Palun, kaheksa minutit!
Austatud parlamendiliige! Austatud neli parlamendiliiget, kes on võimelised tegelema Eesti energiaküsimustega! Nüüd on küsimus selles, et kõigepealt Aivar Kokale tunnustus hea riiklikult tähtsa küsimuse arutelu ettevalmistamise eest. Põhiküsimus praegu – võtame järjest viilude kaupa neid teemasid – on selles, et valitsus ei ole astunud ühtegi sammu, kuidas Eestis inflatsiooni kontrollida, mis puudutab just nimelt energiakandjate poolt esile kutsutud inflatsioonisurvet. 15% on inflatsioon praegu, aastane inflatsioon on 12,7% Rahandusministeeriumi hinnangul. Arvesse võttes nominaalset palgatõusu, tähendab see seda, et valitsuse tegevusetuse kaasabil on reaalsissetulek vähemalt 5% madalam sellel keskmisel inimesel, kelle palk tõuseb ka nominaalselt vastavalt prognoositule. Mida me peame tegema? Me pakkusime välja juba eelmisel sügisel lahenduse, mis oleks olnud energiakandjate käibemaksu alandamine. See oleks tähendanud vähemalt 1,5%-list inflatsiooni kontrolli. Selle hääletas valitsuskoalitsioon maha. Me oleme välja pakkunud kütuste aktsiisi Euroopa miinimumini viimise. Need just nimelt inflatsiooni reaalselt mõjutavad. Maksude vähendamine on kõige tõhusam abinõu, mida Euroopa riigid kasutavad. Eesti ei ole mitte midagi teinud. Selle asemel tehakse nalja, kuid käib arutelu mütoloogilise lisaeelarve üle. Ja kui inimestel on reaalsissetulek hüppeliselt langenud, kõneletakse, et me anname väikese ühekordse makse, mis on 100 eurot – nii on lehes, et taotletakse seda. Ma arvan, et see on tegelik suutmatus ja silmakirjalik doktriin. Teiseks, Vene gaasist. Härra Michal kõneles siin, et kui Isamaa nõuab seda, et me kehtestaksime sõjasanktsiooni Vene gaasi keelamiseks, siis seda ei tohiks teha. Ja et kas me ei usalda ettevõtteid, et ettevõtted ise autonoomselt turul tegutsevad ja langetavad neid valikuid. Faktiline olukord on selline, et Ukraina president Zelenskõi tänas meid selle eest, et me oleme Vene gaasi kasutamise lõpetanud. Kahjuks see kiitus tuleb meil alles välja lunastada, see nimelt ei vasta tõele. Soome kaudu tuleb meile praegu Vene gaas. Ja tegelikkuses, mis puudutab gaasivarude soetamist, siis esmaspäevasel eelarve kontrolli komisjoni istungil ei olnud sinna kutsutud ettevõtjate seisukohtadest küll midagi kõneleda või aru saada, et on vastu võetud seisukoht, et me hangime ka riigi gaasivaru üksnes sellistest gaasiallikatest, kust ei tule Vene gaas. Siinsamas kõnetoolis ekspert kinnitas, et vägagi keeruline saaks sellisel juhul olema. Aga see otsus tuleb langetada. See on moraalne surveabinõu meie liitlastele ja sellest meil pääsu ei ole. Teine küsimus. Üks asi on sõjasanktsiooni kehtestamine, teine asi on vajadus panna paika pöördumatu Vene gaasi kasutamise lõpptähtaeg. Valitsus seda teinud ei ole, aga see on vajalik ka investeerimiskeskkonna kindluse jaoks ja see [otsus] tuleb silmapilkselt langetada. Eelkõneleja Indrek Saar kõneles elektri hinna lae seadmisest ja viitas Isamaa algatusele, mis puudutas elektrienergia kodutarbijatele antavat võimalust [kasutada börsivälist paketti]. Ma võin julgelt öelda, et kui selle sammu oleks valitsus juba astunud, oleks Eestis inflatsioon, ma arvan, suurusjärgus mitu protsenti madalam, või tegelik inflatsioonisurve. Seda ei peetud vajalikuks teha. See oleks kooskõlas Euroopa Liidu õigusega, see oleks rakendatav venituseta. Ja ma tuletan meelde eelkõnelejale, et ta ei ole kursis Euroopa Komisjoni teatisega, milles Euroopa Komisjon käis välja paketi erinevaid meetmeid, mida on mõistlik riikidel kaaluda. Esimene teatis tuli sügisel, teine teatis tuli märtsikuus. Nii et see on igati kooskõlas Euroopa Komisjoni teatise põhimõtetega. Seda superinflatsiooni, mis meil Eestis möllab, on vähemalt kolmandiku ulatuses on võimalik ohjeldada riigi astutud poliitiliste sammudega. Keegi ei kõnele mingist riiklikust elektri hinnast. Me oleme rõhutanud seda, et meie pakutud elektriturureform näeb ette loomulikult mõistliku kasumiga tootmispõhise elektri hinna, kus CO2 ühikute maksumus hüvitatakse börsivälisele paketile. Ja see tuleks viivitusteta teha. Riigid tegutsevad, riigid astuvad hoogsaid samme oma tarbijate kaitseks, aga meil ei ole riik astunud ühtegi sammu selleks, et kontrollida pöörast inflatsiooni. Vastupidi, valitsuse seisukoht oli, kui me võtsime vastu eelarve ... Lugege neid kõnesid, mis olid eelarve vastuvõtmisel! Ma hoiatasin korduvalt valitsust, et te arvestate valesti inflatsiooniga, inflatsioonitõrjemeetmed peavad olema eelarves. Mulle öeldi, et see on paanika. Härra Ligi, kes on kuskil kus iganes, ütles selle peale, et inflatsioon on hüppeline, väga lühiajaline, inflatsioon jääb tegelikult madalale tasemele suures plaanis. Vaadake järgi, televiisoris esinedes ta tegi neid avaldusi. Ja nüüd kokkuvõtteks: energiakandjatest tingitud inflatsiooni [ohjeldamiseks] tuleb tegutseda venituseta. Me praegu kaotame reaalselt, halvendame oma majanduskeskkonda, inimeste toimetulekut. Vene gaasist loobumiseks tuleb koheselt kehtestada sõjasanktsioon meie gaasimüügipiirkonnas ja enesestmõistetavalt tuleb langetada lõpptähtaeg Vene gaasi [kasutamisel]. Tuleb läbi viia elektriturureform. Ja enesestmõistetavalt me peame ka, LNG kasutusele võtmisel on üks asi, millest ei ole kõneldud, ja see on, milline on mõju tarbijatele – tööstustarbijatele, kodutarbijatele. Me vajame analüüsi, milline on valitsuse käsitus sellest, et ei tabaks ka LNG-le üleminekul tarbijaid hinnašokk. Selle leevendamise meetmed, niisugused amortisaatorid tuleb ette näha. Selles arutelus ja valitsuse poolt ei ole seda kordagi lauale tõstetud. Nii et väga palju asju on poolikud, on õhus või sisustatud üksnes deklaratiivse retoorikaga. Praegu on kriis: meil on inflatsioonikriis, meil on sõda. Ja see eeldab seda, et kriisiolukorras oleme otsustusvõimelised ja tegutsemisvõimelised, suutelised realiseerima poliitilist tahet, mis tuleneb muutunud keskkonnast. Aitäh!
Aitäh! Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli Heiki Hepneri ja kohe küsin: kas soovite ka lisaaega? Jaa, teeme kohe ära, kolm minutit lisaks, kokku kaheksa.
Suur tänu, hea esimees! Nojah, tõepoolest, ei saa ka mina sissejuhatuseks ümber sotsidest, kes kiitsid Isamaad õppimisvõime poolest. Aga mul on kurb, et sotsid ei ole suutnud mitte grammigi õppida. Tõepoolest, kui loodusõpetuse tunnid jäid vahele, siis oleks võinud vähemalt siin Riigikogus oldud ajal võtta mõned õhtud ja teha põhikooli loodusõpetus [tagantjärele selgeks]. Ma arvan, et see tuleks igal juhul kasuks tervele sotside fraktsioonile. Elektriturg on tegelikult mõjutatud erinevatest teguritest, tegemist on komplekssete meetmete koguga. Kui me ühe sealt eemaldame, siis peame kohe mõtlema, kuidas me midagi asendame. Ja nüüd tõesti tuleks vaadata sellele Vene gaasile otsa. Veel paar-kolm kuud tagasi üritati seda verist Vene gaasi roheliseks ja väga keskkonnasäästlikuks värvida ning ütelda, et meie taastuvenergiaallikas puit on kindlasti hullem kui Vene gaas. "No tule taevas appi!" tahaks siit ütelda. Meil on 30 miljonit tihumeetrit hall-lepikuid ja põhimõtteliselt suudab hall lepp 25–30 aastaga saada küpseks puistuks ja siduda kogu selle CO2, mis põletamisel tõesti taevasse lendab. Tuletan meelde, et maagaasi saamiseks kulub miljoneid aastaid. Kas on väike vahe: sadakond miljonit ja 25–30 aastat? Sotside meelest tundub, et 30 aasta pärast võiks saabuda lõpp. Kui me mingeid otsuseid teeme, siis me peame ka planeedi päästmisel mõtlema selle peale, et me ei ohverdaks selleks Eesti rahvast. Meie ülesanne on eelkõige seista Eesti rahva säilimise ja heaolu eest. Loomulikult ei tähenda see seda, et me peaksime kuidagi keskkonnaväärtustest tuimalt üle sõitma. Aga jälle, seati kahtluse alla, kas on ikka kõik keskkonnamõjud hinnatud ja võib-olla peaks veel võtma kaks aastat, enne kui me hakkame oma LNG-terminali rajama, tuleks veel korra üle kaaluda. Mul on retooriline küsimus: kas Venemaa tegi keskkonnamõjude hindamise Ukrainale kallale tungimisel, nende linnade mahapommitamisel, hävitamisel, inimeste tapmisel? Ühe Vene raketirünnakuga lasti taevasse Eesti mitme aasta gaasivaru. Ja see ei olnud siis probleem või? Me peame natukene aru saama, mis on mingid kaalud ja mille nimel oleme meie siia kutsutud. Ja nüüd tegelikult elektri hinnast. Ma olen väga seda meelt, et ka siin on mitmeid lahendusi. Jumal tänatud, et me ei võtnud kuulda neid jõudusid, kes ütlesid, et ennaktempos tuleks saata meie põlevkivienergeetika pensionile. Täna see põlevkivienergeetika aitab meid üleminekul taastuvenergiaallikatele, aitab Eesti rahval nende investeeringute tegemise ajal piltlikult öeldes elus püsida. Loomulikult tuleb investeeringuid teha tuuleparkidesse. Tuleb jõuliselt arendada nii mere- kui ka maismaa tuuleparke, tuleb arendada päikeseenergeetikat, tuleb mõtelda, kuidas me efektiivselt kasutame oma puitu. Aga, head sõbrad, meil kulub kõigeks selleks, kui me juba täna hakkame hoolega toimetama, minimaalselt kaks, kolm, neli või viis aastat. Ka see aeg peavad meie toad olema soojad. Ka see aeg peab meil laes elekter põlema. Ka siis me vajame elektrit. Ja me peame mõtlema tõesti mitte propagandistlikult rohepöördest rääkides, vaid mõtlema sellest, kuidas Eesti rahvas elab ka need ajad üle. Tõepoolest, ma olen nõus sellega, et meie käed jäävad CO2 kvoodist lahtisidumiseks lühikeseks. Mul on kahju, et me ei ole seni astunud samme selle teema tõstatamisel Euroopa Liidus. Me ei ole olnud eestvedajad selle teema arutamisel. Ja mul on väga kahju, et valitsus ei ole arutanud meie elektrienergia börsi teemat, kus tõepoolest kõige kallim hind määrab kogu energia päeva- või tunnihinna. Ja kui me sedasi oleme läinud, siis ei jäägi teist alternatiivi, kui kodutarbijatele pakkuda võimalust teha fikseeritud hinnaga [lepingud] Eesti Energiaga vähemalt ülemineku ajaks, osta elektrienergiat hinnaga, kus CO2 kvoodi hind läheb maha arvestataval määral, kus võib-olla jääks 25–30 eurot tonni kohta. Need on tegelikult teemad, mida me peame igal juhul arvestama, kui me räägime energiaturust ja energiahindade šokist. Ja nüüd veel korda sanktsioonide juurde. Hea eelkõneleja Urmas Reinsalu siin [selle teema] avas. Tõesti, me oleme jälle loosunglikult ütelnud, et me oleme Vene gaasist loobunud. Ei ole loobunud! Aga seda võiksime teha päevapealt. Ei ole mingit probleemi selle rakendamisel. See kõik, et kuskil on mingisugused molekulid, mida me ei suuda kontrollida, on üks suur udu. Kui Eesti tahaks tahaks olla eestvedaja selle probleemi lahendamisel, siis ta võiks seda homse päeva jooksul teha. Muidugi me peame mõtlema selle peale, kuidas seda kompenseerida. Ja tõesti, ma möönan, see on probleem kodutarbijatele ja ka ettevõtjatele, kes kasutavad gaasi. Riik peab siin neile appi tulema, selles ei ole mitte mingit kahtlust. On võimalik ka suurendada, kui riigil on soovi, puidu kasutamist meie katlamajades. Ja täna, head sotsid, veel kord lõpetuseks teile: täna on puit, mis on kaks korda kallimaks läinud, gaasist kolm-neli-viis korda odavam. Nii et kui me tahame probleemi lahendada, tuleb mõtelda kompleksselt. [[Juhataja helistab kella.]] Tegelikult kõik need võimalused on meie käes. Aitäh!
Aitäh! Rohkem kõnesoove ei ole, sulgen läbirääkimised. Ma soovin väga tänada Isamaa fraktsiooni selle algatuse eest, olulise tähtsusega riikliku küsimuse "Energiakriisist elektrišokini" eest. Ma tänan ka kõiki ettekandjaid: Riigikogu liiget Aivar Kokka, Baltic Energy Partners OÜ juhatuse liiget Marko Alliksoni ja Alexela kontserni juhatuse esimeest Marti Häält. Ja tänan kõiki Riigikogu liikmeid, kes selles olulises debatis osalesid. Sellega on päevakorrapunkti käsitlemine lõppenud. Head ametikaaslased! Homme on suur reede, mis on kannatuse päev, nii et vaikset suurt reedet! Istung on lõppenud.