Bon dia a tothom. Il·lustres senyores diputades i senyors diputats, expresidents del Parlament i de la Generalitat de Catalunya que seguiu aquesta sessió des d'altres sales, senyores i senyors, sigueu benvinguts al Parlament de Catalunya en aquesta sessió constitutiva de la seva tretzena legislatura. [[Constitució del Ple del Parlament i elecció de la Mesa del Parlament]] [[396-00001/13 i 398-00001/13]] Tal com és preceptiu, d'acord amb l'article 1 del Reglament de la cambra, aquesta sessió s'ha d'iniciar amb la lectura del decret de convocatòria, que és el Decret 14/2021, de 5 de març, de convocatòria de la sessió constitutiva del Parlament de Catalunya, publicat al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, número 8359, de 8 de març de 2021. Aquest decret diu així: «Decreto: article 1, convocar a la sessió constitutiva del Parlament de Catalunya els diputats i diputades electes que han estat proclamats per les juntes electorals provincials de Barcelona, Girona, Lleida i Tarragona, d'acord amb el resultat de les eleccions realitzades el dia 14 de febrer de 2021. Article 2. La sessió constitutiva tindrà lloc el dia 12 de març, a les 10 hores, al Palau del Parlament. Disposició final. Aquest decret entrarà en vigor el mateix dia de la seva publicació al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya. Barcelona, 5 de març de 2021. El Reglament del Parlament, en el seu article 2, estableix que la sessió constitutiva ha de ser presidida, inicialment, pel diputat electe de més edat d'entre els presents, assistit pels dos diputats més joves en qualitat de secretaris. Segons les dades lliurades al Parlament de Catalunya, consta que l'honorable senyor Ernest Maragall i Mira, nascut el 5 de gener del 1943, és el diputat de més edat d'entre els presents i li correspon de presidir la sessió. Comptarà amb la col·laboració dels dos diputats més joves, que són l'il·lustre senyor Alberto Tarradas Paneque, nascut el 9 de desembre de 1996, i l'il·lustre senyor David González Chanca, nascut el 4 de novembre de 1994. Si algú d'entre els proclamats electes considera que té un millor dret, ho haurà d'advertir ara; en cas contrari, el Parlament espera i el Reglament disposa que componguin la Mesa d'Edat per tal d'obrir la sessió constitutiva del Parlament en la seva tretzena legislatura. [[Pausa.]] Els prego, doncs, que vulguin ocupar els seus llocs en la presidència. Mentrestant, com a secretari general del Parlament de Catalunya, els vull desitjar a totes i a tots els millors encerts en l'exercici de la funció representativa que el poble de Catalunya els ha encomanat. [[Pausa llarga.]]
Molt bé. Molt bon dia a tothom, senyores i senyors. Un cop iniciada aquesta sessió constitutiva amb la lectura del decret de convocatòria per part del secretari general, com a president de la Mesa d'Edat, i d'acord amb l'article 2 del Reglament, declaro oberta aquesta sessió. Il·lustres diputades i diputats, expresidents del Parlament i de la Generalitat de Catalunya que esteu seguint aquesta sessió des d'altres sales; treballadors, treballadores del Parlament i tots els mitjans de comunicació que cobriu aquesta sessió i feu possible que aquesta constitució del Parlament pugui arribar a tota la ciutadania, els desitjo a tots molt bon dia i una bona sessió de constitució, tal com tots desitgem. Abans de procedir a la lectura de la relació de diputats electes i després a posar en marxa el procés d'elecció de la Mesa del Parlament, del president, els vicepresidents i els secretaris, permetin-me unes paraules de salutació i també de reflexió, mínimament breus, però que em semblen necessàries o convenients. Deixin-me afegir a aquesta benvinguda una altra d'excepcional i personal, eh?, un nom propi. Benvinguda a casa, senyora diputada; benvinguda a casa, Meritxell Serret, eh? [[Aplaudiments forts i perllongats d'un sector de la cambra.]] Gràcies. [[Persisteixen els aplaudiments.]] Moltes gràcies. Sí; senyor Carrizosa, em demana la paraula? [[Carlos Carrizosa Torres intervé sense fer ús del micròfon.]]
Per una qüestió d'ordre? [[Veus de fons.]] Digui, digui, té uns segons per expressar-la.
Sí, por una cuestión de orden. El artículo 2 del Reglamento dice que cuando se constituye la Mesa de Edad es para proceder a la organización de la elección y la constitución..., de la elección de los miembros de la Mesa y de la constitución de este Parlamento. Yo le pediría, por favor, señor Maragall, que no haga un discurso en el que se pueda sentir no comprendida una buena parte de este hemiciclo, como ha hecho usted en otras constituciones. Le pido que se atenga estrictamente a su función...
Muy bien...
...protocolaria y que no haga que el resto de catalanes que no se sienten comprendidos con un discurso como el que usted va a hacer, no se sientan excluidos de este Parlamento. Se lo pido por favor, señor Maragall...
Moltes gràcies, senyor Carrizosa.
...como compañero diputado.
Moltes gràcies... [[Alguns aplaudiments en un sector de la cambra.]] Entenc la seva prevenció, però jo estic convençut que quan acabi la meva intervenció vostè entendrà que haurà de rectificar el que acaba de dir, eh? Aquesta sessió jo crec que il·lustra molt gràficament el que ens passa avui com a país i com a societat, el que som. Avui, aquest Parlament és la millor representació del país en la seva complexitat i diversitat. També amb les contradiccions, desigualtats i esperances, que sabem que conté. Aquest país té avui reptes gegantins Catalunya endins, per ressorgir d'una pandèmia amb efectes devastadors, i Catalunya enfora, en la relació amb els nostres veïns, amb l'Estat i amb la Unió Europea, sense oblidar els socis de l'altra riba d'aquest mar, entre dues terres. La primera responsabilitat d'aquest Parlament, entenc, la de tots els grups d'aquest Parlament, a partir d'avui mateix, és la de fer aparèixer, de permetre la formació, al més aviat possible, de la majoria que doni lloc a un govern, al Govern fort, estable i disposat a entrar en acció immediatament, que aquest país necessita; un govern que prengui les regnes del país, les regnes del país amb caràcter d'urgència i amb la intensitat transformadora que la situació ens exigeix; un govern capaç, per exemple, d'abordar immediatament els reptes d'alta intensitat crítica que la joventut ens ha plantejat en les darreres setmanes. Massa persones a Catalunya necessiten cures i esperen compensació dels sacrificis que se'ls ha demanat. El país també necessita cura; una cura urgent i definitivament sanadora. Seguim instal·lats, és evident, en l'anomalia democràtica; una anomalia que vivim cada dia i que aquest Parlament ha patit i pateix ben directament. Només cal recordar que la presidenta Forcadell segueix complint pena de presó per haver defensar activament la llibertat d'expressió i de debat obert en aquesta casa; o que el president Torrent i tres membres de la Mesa acaben de ser objecte de nou encausament judicial per la mateixa raó; o que els set presos polítics, que tenien reconegut el tercer grau, han hagut de reingressar a la presó de la mà d'un tribunal suprem, ell sí, presoner de la seva pròpia dèria de repressió i venjança com a únic llenguatge. No, a Catalunya, avui no podem parlar de normalitat democràtica. Aquest Parlament n'és l'evidència més clara. Si ho mesurem amb presències i absències, veiem la distància entre el que és i el que podria ser, no només en referència als presos polítics i els exiliats i exiliades, que avui, un cop més, hem de comptar i reconèixer com a legítima representació de centenars de milers de catalanes i catalans, també en relació amb tants i tantes ciutadans i ciutadanes que podrien i voldrien, però no gosen, participar lliurement del debat democràtic, exercir la representació ciutadana o assumir la responsabilitat de l'acció institucional. És això també, per cert, el que explica algunes presències, com la mateixa meva, que ja no tindria sentit en condicions de normalitat democràtica. Aquest serà, doncs, l'altre gran objectiu de la legislatura: la plena recuperació de la qualitat democràtica, del clima de llibertat, respecte, reconeixement mutu en aquesta cambra i arreu de la societat catalana. I això, tots ho sabem, exigirà, entre altres coses, un canvi profund en la relació amb les institucions de l'Estat. Vull fer una defensa ferma i tancada de la democràcia i de l'acció política que en resulta com a únic escenari a contemplar en els propers quatre anys. La democràcia no és sinònim de manca de conflictes, sinó una manera de resoldre'ls, mitjançant la paraula, els arguments, les votacions; en definitiva, la manera pròpia dels parlaments i, molt concretament, d'aquest Parlament. Els vots es tradueixen en decisions, i aquest Parlament, la seu de la sobirania popular, ha de ser la casa gran del debat democràtic, del contrast continu i apassionat, a partir de la diversitat positiva i necessària que defineix a Catalunya. No pot existir, no mereix prosperar ni ser assumit per la ciutadania cap projecte de país, tampoc el que vol representar l'actual majoria independentista, que no persegueixi explícitament la representació del conjunt de la ciutadania i la millora de les condicions de vida dels 7 i mig milions de ciutadans i ciutadanes. No hi haurà Catalunya, no hi haurà país, sense comptar amb totes i cada una de les persones que la integren, des del més absolut respecte a les diverses ideologies, propostes polítiques i conviccions personals que qualsevol dona i home d'aquest país vulgui expressar i defensar públicament. És clar, exceptuant els que des de posicions d'extrema dreta pretenen usar i abusar de les regles i procediments democràtics per precisament destruir la mateixa democràcia i les seves institucions, com ja s'ha fet evident en tantes democràcies europees i ara també, em temo, en aquesta mateixa cambra. Combatrem aquesta extrema dreta; és una obligació, és la nostra obligació democràtica. Catalunya ha estat des de sempre una comunitat oberta al món; una apertura que en cap cas pot ser de dissolució, de pèrdua d'identitat i de referències genuïnes. Al capdavall, qui es dissol ja no té res per aportar, i Catalunya vol aportar en aquest món, començant pel català, la llengua pròpia que oferim al món. Perquè al món compten els qui més aporten, no els qui més s'emporten. I el millor que podem aportar és una manera de fer i una manera de ser, no perquè la nostra sigui millor que qualsevol altre, la nostra manera de ser i de fer, sinó perquè el món s'enriqueix afegint precisament maneres de ser i de fer, afegint accents, llengües i tonalitats. Som conscients de l'immens actiu que representa ser terra d'acollida, la diversitat del país que tenim, incloent les més de tres-centes llengües que avui es parlen als nostres carrers. Acabo. Venim de la repressió i de la persecució judicial que ha caracteritzat la darrera legislatura. Avui obrim la legislatura de la bona governació, de la llibertat guanyada a pols, del retrobament democràtic, de la Catalunya sencera, diversa i entossudida a seguir construint el país lliure, ric i ple que tots sabem possible. Dignifiquem aquesta institució i estiguem a l'alçada que la història ens exigeix. Per la llibertat, visca Catalunya! [[Aplaudiments forts i perllongats.]] De conformitat amb l'article 2 del Reglament, procedirem ara... Altre cop, senyor Carrizosa, em demana la paraula? [[Veus de fons.]] Per una qüestió d'ordre?
Llamaba a respetar el Reglamento, el artículo 2; usted me ha dicho que lo iba a respetar, y, evidentemente, no lo ha respetado, y su discurso no se compadece con lo que piensa la mayoría de los catalanes. No existen presos políticos, no existen exiliados; existen...
Molt bé, senyor Carrizosa.
...personas condenadas válidamente en una democracia...
D'acord.
...y existen personas fugadas de la justicia. Y una segunda cuestión, señor Maragall...
Miri, senyor Carrizosa, ja ha fet ús de la paraula, tenia trenta segons, ja els ha esgotat. Moltes gràcies. [[Remor de veus.]] Continuem... Aquesta no és una sessió de debat obert entre els grups, és una sessió de procediment electoral.
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de l'orador.]] ...los diputados que pueden ejercer el derecho a voto que están presentes aquí y que van a ejercer el derecho a voto. El número de los diputados...
Aquesta qüestió quedarà esclarida, senyor Carrizosa, no pateixi, immediatament, en el moment anterior al principi de la votació per l'elecció de membres de la Mesa de la cambra.
Sí, porque no basta con la lectura de los electos... (Remor de veus.)
Quedarà... No pateixin.
No basta con la lectura de los electos, señor Maragall...
Molt bé. De conformitat, doncs...
...hay que conocer el número de los que ejercen el voto.
De conformitat amb l'article 2.2 del Reglament, procedirem ara a la lectura de la relació dels diputats i diputades electes. I prego al secretari de la Mesa d'Edat, el senyor David González Chanca, que iniciï la lectura de la relació dels membres electes per la circumscripció de Barcelona. Endavant, senyor González.
Bon dia a tots i totes. És un plaer i un honor formar part del Parlament de Catalunya. Lectura dels diputats i diputades proclamats electes que han accedit al ple exercici de la condició de parlamentari. «Per la circumscripció de Barcelona. Partit dels Socialistes de Catalunya: Salvador Illa Roca, Eva Granados Galiano, Ramon Espadaler Parcerisas, Gemma Lienas Massot, Ferran Pedret i Santos, Alícia Romero Llano, David Pérez Ibáñez, Assumpta Escarp Gibert, Pol Gibert Horcas, Esther Niubó Cidoncha, Raúl Moreno Montaña, Beatriz Silva Gallardo, Jordi Terrades i Santacreu, Marta Moreta i Rovira, Juan Luis Ruiz López, Rocio García Pérez, Cristòfol Gimeno Iglesias, Eva Candela López, Jordi Riba Colom, Elena Díaz Torrevejano, David González Chanca, Helena Bayo Delgado, Mario García Gómez. Esquerra Republicana de Catalunya: Pere Aragonès i Garcia, Laura Vilagrà i Pons, Roger Torrent i Ramió, Najat Driouech Ben Moussa, Josep Maria Jové i Lladó, Alba Vergés i Bosch, Ernest Maragall i Mira, Ester Capella i Farré, Chakir El Homrani i Lesfar, Jenn Díaz i Ruiz, Pau Morales i Romero, Núria Picas i Albets, Ruben Wagensberg i Ramon, Mònica Palacín i París, Jordi Albert i Caballero, Lluïsa Llop i Fernàndez, Juli Fernández i Olivares, Ana Balsera i Marín, Ferran Estruch i Torrents. Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar: Dolors Sabater Puig, Carles Riera Albert, Eulàlia Reguant Cura, Xavier Pellicer Pareja, Basharat Changue Canalejo. Junts per Catalunya: Laura Borràs Castanyer, Joan Canadell i Bruguera, Elsa Artadi Vila, Jaume Alonso-Cuevillas i Sayrol, Meritxell Budó i Pla, Jordi Puigneró i Ferrer, Anna Erra Solà, Lluís Puig Gordi, Aurora Madaula i Giménez, Damià Calvet Valera, Mercè Esteve i Pi, Josep Rius Alcaraz, Judith Toronjo Nofuentes, Francesc De Dalmases i Thió, Assumpció Laïlla i Jou, Glòria Freixa i Vilardell. Partit Popular - Partido Popular: Alejandro Fernández Álvarez, Lorena Roldán Suárez, Eva Parera Escrichs. Ciutadans - Partido de la Ciudadanía: Carlos Carrizosa Torres, Ana María Grau Arias, Ignacio de Loyola Martín Blanco, Marina Bravo Sobrino, Joan García González. En Comú Podem - Podem en Comú: Jéssica Albiach Satorres, Joan Carles Gallego Herrera, Jessica González Herrera, Lucas Silvano Ferro Solé, David Cid Colomer, Susanna Segovia Sánchez, Marc Parés Franzi. Vox: Ignacio Garriga Vaz de Concicao, Antonio Gallego Burgos, Juan de la Cruz Garriga Dómenech, María Elisa García Fuster, Mónica Lora Cisquer, Andrés Félix Bello Sanz, Manuel Jesús Acosta Elías.
Molt bé. Senyor Alberto Tarradas Paneque, si us plau, continuï amb la lectura de diputats i diputades electes per les circumscripcions de Girona, Lleida i Tarragona.
Muchas gracias. Y muy buenos días. «Per la circumscripció de Girona. Partit dels Socialistes de Catalunya: Silvia Paneque Sureda, Oscar Aparicio Pedrosa, Mónica Ríos Garcia. Esquerra Republicana de Catalunya: Teresa Jordà Roura, Sergi Sabrià Benito, Anna Caula Paretas, Bartomeu Compte Masmitjà. Junts per Catalunya: Gemma Geis i Carreras, Marta Madrenas i Mir, Salvador Vergés i Tejero, Francesc Xavier Ten i Costa, Maria Antònia Batlle i Andreu, Ferran Roquer i Padrosa, Jordi Munell i Garcia. Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar: Dani Cornellà Detrell, Montserrat Vinyets Pagès. Vox: Alberto Tarradas Paneque. Junts per Catalunya, per la circumscripció de Lleida: Ramon Tremosa i Balcells, Cristina Casol Segués, Jordi Fàbrega i Sabaté, Anna Feliu i Moragues, Joan Carles Garcia Guillamon. Partit dels Socialistes de Catalunya: Òscar Ordeig Molist, Judit Alcalá González, Silvia Romero Galera. Esquerra Republicana de Catalunya: Marta Vilalta i Torres, Meritxell Serret i Aleu, Jordina Freixanet i Pardo, Antoni Flores i Ardiaca, Engelbert Montalà i Pla. Candidatura d'Unitat Popular: Pau Juvillà i Ballester. Vox: Antonio Ramón López Gómez. Per Tarragona. Esquerra Republicana de Catalunya: Raquel Sans Guerra, Lluís Salvadó Tenesa, Irene Aragonès Gràcia, Carles Castillo Rosique, María Jesús Viña Ariño. Junts per Catalunya: Albert Batet Canadell, Mònica Sales de la Cruz, Eusebi Campdepadrós i Pucurull, Maria Teresa Pallarès i Piqué. Partit dels Socialistes de Catalunya: Rosa Maria Ibarra Ollé, Rubén Viñuales Elías, Joaquim Paladella Curto, Dolors Carreras i Casany. Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar: Laia Estrada Cañón. Ciutadans - Partido de la Ciudadanía: Matías Alonso Ruiz. En Comú Podem - Podem en Comú: Jordi Jordan Farnós. Vox: Isabel Lázaro Pina, Sergio Macián de Greef.
Molt bé. Moltes gràcies. Aquesta presidència fa constar en aquest moment, un cop llegida la relació d'electes, de diputats i diputades electes, fa constar que tots els membres del Parlament han complert els requisits que estableix l'article 23 del Reglament per accedir al ple exercici de la condició de diputat o diputada. A continuació procedirem a l'elecció dels membres de la Mesa del Parlament. D'acord amb l'article 43 del Reglament, les votacions per a l'elecció d'aquests càrrecs es fan per mitjà de paperetes que seran dipositades a l'urna preparada per a aquesta finalitat. La primera elecció que correspon fer és la del president o presidenta del Parlament, d'acord amb l'article 44 del Reglament, i per fer aquesta elecció cada diputat o diputada ha d'escriure un sol nom a la papereta, i surt elegit qui obté majoria absoluta. Es consideraran nul·les les paperetes il·legibles i les que contenen un nombre de noms superior al requerit o noms relatius a persones que no són membres del Parlament. Les paperetes sense cap indicació escrita es consideraran vots en blanc. Recordo a la cambra que els membres de la Mesa votaran al final. Abans de procedir a la votació, els faig avinent que s'han rebut tres demandes de delegació de vot: que la diputada Teresa Pallarès Piqué, d'acord amb l'article 95 del Reglament, ha delegat el seu vot, per motiu de malaltia greu, en el diputat senyor Albert Batet i Canadell; així mateix, el diputat Pau Juvillà i Ballester ha delegat el seu vot, d'acord amb l'article 95 del Reglament, i atenent a l'Acord de la Mesa de 13 de març de 2020, per motius relacionats amb la covid-19, en la diputada Maria Dolors Sabater i Puig, i, per últim, que el diputat Lluís Puig i Gordi ha delegat el seu vot en la diputada Laura Borràs i Castanyer, per les circumstàncies actuals que l'incapaciten per poder exercir de forma presencial el dret de vot. Aquestes delegacions de vot han estat comunicades, conegudes i debatudes per aquesta Mesa d'Edat del Parlament de Catalunya i hem acordat..., i s'ha acordat admetre les dues primeres per unanimitat i, en el tercer cas, amb el meu vot favorable a la delegació i el vot contrari dels secretaris, aquí presents, de la Mesa, es considera no acceptada aquesta delegació de vot. I, per tant, procedirem a la votació amb aquestes condicions. D'acord amb els articles 2 i 95.3 del Reglament de la Mesa d'Edat, en l'exercici de la seva competència per a aquesta sessió, i les delegacions... –bé, això ja ho hem dit exactament– i, per tant, queda tal com ho acabo de comunicar. I, per tant, podem començar la crida, ordenada alfabèticament, del conjunt dels diputats del Parlament –no per grups, sinó per ordre alfabètic–, i, per tant, el senyor Alberto Tarradas Paneque li demano que iniciï la crida dels diputats i diputades per ordre alfabètic, tenint present que haurem de fer-ho amb un cert ritme i flux que permeti el millor seguiment de les instruccions de salut i de distanciament que són recomanables en les circumstàncies que vivim. Endavant, senyor Tarradas.
Moltes gràcies. La relació de diputats, numerats i ordenats alfabèticament, d'acord amb el que estableix l'article 100 del Reglament... [[Pausa llarga.]] Comencem la crida. [[D'acord amb l'article 101.2 del Reglament, els diputats són cridats nominalment per ordre alfabètic perquè vagin a la taula presidencial i dipositin a l'urna les paperetes. Els membres de la Mesa d'Edat són cridats al final.]]
Procedirem, doncs, a l'escrutini, també seguint les regles de prevenció i de salut. Ens posem en aquesta banda, hem dit. El secretari senyor González traurà i llegirà les paperetes una per una i el senyor Tarradas anirà anotant els respectius noms, i els serveis de la cambra, també. Endavant, senyor González. [[Es procedeix a l'escrutini i, després, al recompte.]] Molt bé. Completat, doncs, el primer escrutini, els faig avinent els resultats: la senyora Laura Borràs, 65 vots; la senyora Eva Granados, 42; la senyora García Fuster, 11; el senyor Gallego, 8; en blanc, 8. Per tant, ara, parant compte que no hi ha hagut majoria absoluta, hem de procedir a una segona votació, pel mateix càrrec, el de la presidència del Parlament, de la Mesa del Parlament. De manera que tornem, doncs, a iniciar la lectura dels diputats, perquè procedeixin a venir a l'urna un altre cop, tenint en compte que ara l'elecció es redueix la tria entre els dos primers diputats pel nombre de vots obtinguts. És a dir, entre la senyora Laura Borràs i Castanyer i la senyora Eva Granados Galiano. [[Pausa.]] Molt bé. [[Pausa llarga.]] Tornem a iniciar, doncs, el procediment de votació. Si us plau, senyor David González, pot tornar a iniciar la lectura dels diputats i diputades.
Gràcies. Relació de diputats, numerats i ordenats alfabèticament, d'acord amb el que estableix l'article 100 del Reglament. [[D'acord amb l'article 101.2 del Reglament, els diputats són cridats nominalment per ordre alfabètic perquè vagin a la taula presidencial i dipositin a l'urna les paperetes. Els membres de la Mesa d'Edat són cridats al final.]]
Procedirem a l'escrutini d'aquesta segona votació, tot recordant que només seran vàlids els vots a una de les dues candidates que tenim presentades; candidates, ambdues. [[Es procedeix a l'escrutini i, després, al recompte.]] Molt bé. Acabat, doncs, el recompte i verificat l'escrutini amb tot detall i cura, procedim a proclamar que ha estat elegida presidenta del Parlament la senyora Laura Borràs i Castanyer, amb 64 vots... (Aplaudiments forts i perllongats en un sector de la cambra.) Molt bé. Completem la lectura de l'escrutini. La senyora Laura Borràs, que ha obtingut 64 vots; la senyora Eva Granados, que n'ha obtingut 50. Hi ha hagut 2 vots nuls i 18 vots en blanc. En tot cas, amb aquests resultats, com acabem de dir, queda proclamada presidenta la senyora Laura Borràs. Moltes felicitats, senyora Borràs. I ara procedirem, doncs, a la següent votació, amb l'elecció dels dos vicepresidents. Cada diputat i diputada pot escriure, ha de votar un sol nom, com vostès saben, a la papereta i sortiran elegits els qui per ordre correlatiu tinguin majoria de vots. Molt bé, podem començar, doncs, la lectura dels noms dels diputats i diputades. Endavant, senyor Tarradas.
Moltes gràcies. [[D'acord amb l'article 101.2 del Reglament, els diputats són cridats nominalment per ordre alfabètic perquè vagin a la taula presidencial i dipositin a l'urna les paperetes. Els membres de la Mesa d'Edat són cridats al final.]]
Procedim, doncs, a l'escrutini de la votació per les dues vicepresidències del Parlament. Endavant, senyor González.
Gràcies. Comencem. [[Es procedeix a l'escrutini i, després, al recompte.]]
Molt bé. Procedim, doncs, a la proclamació dels resultats, un cop completat l'escrutini. Ha estat elegida vicepresidenta primera, amb 71 vots a favor, la senyora Anna Caula i Paretas. [[Aplaudiments forts i perllongats.]] Gràcies. I ha estat elegida vicepresidenta segona, amb 50 vots a favor, la senyora Eva Granados Galiano. [[Pausa.]] Senyora Granados... [[Aplaudiments.]] Molt bé. Procedirem ara, doncs, a la tercera i, presumiblement, última votació, per l'elecció dels quatre secretaris i secretàries de la Mesa. D'acord amb l'article 44.3 del Reglament, per a l'elecció dels secretaris i secretàries s'ha d'escriure un sol nom a la papereta, i surten elegits per ordre de vots els quatre que n'obtinguin més. De manera que comencem, doncs, a cridar els diputats. [[Pausa llarga.]] Comencem, doncs. Endavant, senyor Tarradas.
Gràcies. [[D'acord amb l'article 101.2 del Reglament, els diputats són cridats nominalment per odre alfabètic perquè vagin a la taula presidencial i dipositin a l'urna les paperetes. Els membres de la Mesa d'Edat són cridats al final.]]
Molt bé. Completada la votació, ara procedirem a l'escrutini. Endavant. Senyor González, anireu cantant els noms.
Gràcies.
El senyor Tarradas els anirà apuntant. [[Es procedeix a l'escrutini i, després, al recompte.]] Molt bé. Procedim, doncs, a la lectura dels resultats. D'acord amb l'escrutini realitzat, quedaria proclamat, en primer lloc, el senyor Ferran Pedret i Santos, amb 39 vots; en segon lloc, el senyor Jaume Alonso-Cuevillas, amb 25 vots, i a continuació, ja es produeix un empat, entre el senyor Ruben Wagensberg i el senyor Pau Juvillà, ambdós amb 24 vots. Això seria, doncs, per secretari primer, el senyor Pedret; secretari segon, el senyor Alonso-Cuevillas. Secretari tercer i quart... [[Sergi Sabrià i Benito demana per parlar.]] Sí, hi ha una paraula demanada. Senyor Sabrià...
Sí, senyor president. Fruit d'un acord entre grups, per nosaltres, si tothom hi està d'acord no caldria repetir la votació. I, per tant, la secretaria tercera seria pel senyor Pau Juvillà i la secretaria quarta, pel company Ruben Wagensberg. [[Aplaudiments forts i perllongats.]]
Molt bé. Entenc, doncs, que tothom està d'acord amb aquesta solució i que, també aplicant criteris que ja s'han repetit en anteriors legislatures, proclamaríem el senyor Pedret com a primer secretari, el senyor Alonso-Cuevillas com a segon, el seu Pau Juvillà com a tercer secretari, i el senyor Ruben Wagensberg com a quart. Per tant, finalitzades les eleccions, convido a tots els que han estat elegits, començant per la senyora Laura Borràs, la presidenta; la senyora Anna Caula, vicepresidenta, i els quatre secretaris... [[veus de fons]] , i la senyora Granados –perdó!– [[rialles]] , naturalment, a ocupar els seus llocs en aquesta Mesa i a seguir la sessió des de la seva condició de membres electes de la Mesa del Parlament per la tretzena legislatura. Felicitats i moltes gràcies. [[Aplaudiments forts i perllongats. Els membres de la Mesa del Parlament ocupen llurs llocs.]]
Molt bon dia. Gràcies, a tots. Molt honorables presidents de la Generalitat, president Torra i president Puigdemont, que no són en aquesta sala, però ens estan sentint; presidents del Parlament, que també són aquí presents; honorables membres del Govern, vicepresident i consellers; membres de la Mesa, represaliats, que també són aquí, com el vicepresident Pep Costa i Lluís Guinó; treballadors de la casa; il·lustres diputats, membres de la Mesa, el meu primer gest, després d'haver comptat amb la vostra confiança per ser la màxima autoritat de la cambra que representa la sobirania del poble de Catalunya, voldria que fos un minut de silenci per totes les víctimes d'aquesta pandèmia que estem patint, en reconeixement per tantes pèrdues, i també en homenatge a les dones i homes d'aquest país que des de tots els espais han fet possible que estiguem superant una situació tan greu. Si volen acompanyar-nos... [[La cambra, dempeus, serva un minut de silenci.]] Gràcies. [[Aplaudiments.]] Fòrça gràcies a toti e totes es aranesi que mos estan seguint, tanben. No som dins l'hemicicle, és una mostra prou contundent de la insòlita situació en què es produeix la sessió de constitució d'aquesta cambra i l'inici de la nova legislatura, una excepcionalitat que té un doble vessant: el primer, d'excepcionalitat sanitària per la situació de pandèmia que vivim en el país i que, entre moltes altres conseqüències, ha impedit que la sessió d'avui es pugui celebrar en les circumstàncies i en l'escenari habituals; i el segon vessant d'excepcionalitat democràtica, perquè no volem ni podem oblidar que la convocatòria de les eleccions que ens han portat a ser avui aquí va venir propiciada per l'arbitrària inhabilitació del molt honorable president Quim Torra, que justament avui fa un any va confinar perimetralment la Conca d'Òdena i Igualada i va mostrar el seu lideratge en la lluita contra la covid-19. Permeteu-me, però, que comenci agraint l'immens honor que avui se m'atorga. Se'm fa confiança i l'agraeixo d'entrada per presidir la cambra que encarna la voluntat sobirana del poble de Catalunya, una cambra –vull recordar-ho– que és hereva del primer Parlament republicà de 1932, que es va haver de dissoldre un primer d'octubre de 1938 davant de l'embat del feixisme, com aquell ho era d'una llarga tradició parlamentària, la de les Corts Catalanes, que durant gairebé cinc cents anys van ser pioneres del parlamentarisme europeu i que van quedar abolides novament per l'autoritarisme borbònic. El Parlament de Catalunya és la màxima expressió de la tossuda voluntat de ser i de persistir d'un poble que no es vol sotmès de ningú, que no es vol submís i que no necessita ni accepta tuteles de cap mena per decidir lliurement com ha de regir el seu destí col·lectiu. Els intents de laminar-lo, de controlar-lo i fins i tot d'abolir-lo no són lamentablement una realitat pretèrita. La legislatura que acabem de finalitzar va néixer d'un d'aquests intents: la il·legítima aplicació de l'article 155 de la Constitució espanyola, que va suposar el cessament del nostre Govern i la dissolució d'aquesta cambra. Vull recordar, perquè no podem ni ho volem oblidar mai, que el nostre president legítim, el molt honorable Carles Puigdemont, a dia d'avui pot circular lliurement per tots i cadascun dels països de la Unió Europea, però no pot posar els peus en aquesta democràcia que es diu «consolidada i modèlica que representa que és l'Estat espanyol. Que la molt honorable senyora Carme Forcadell, a qui tinc el goig i l'honor de succeir en el càrrec, porta 1.086 dies privada de llibertat, complint una pena que ha estat reiteradament condemnada per nombrosos organismes internacionals neutrals i que hauria de fer enrogir a qualsevol demòcrata. Que els honorables consellers legítims Dolors Bassa, Raül Romeva, Jordi Turull i Josep Rull n'hi porten 1.118. L'honorable conseller Quim Forn i el vicepresident Oriol Junqueras, 1.227 dies, i el senyor Jordi Sànchez i Jordi Cuixart, 1.244. I que l'honorable consellera Clara Ponsatí, el conseller Toni Comín, l'honorable conseller, i des d'avui també il·lustre diputat –que recuperarà aviat el seu dret a vot– Lluís Puig, han de romandre encara avui exiliats a més de mil quilòmetres de casa seva per poder fer valer la seva causa, que és una causa justa, com entén qualsevol seu de justícia europea, excepte l'espanyola, que no és seu de justícia sinó seu de venjança. I permeteu-me que saludi de manera especial la il·lustre diputada Meritxell Serret, que ahir mateix va poder tornar a casa seva, com avui torna a aquesta casa de tots, després de gairebé tres any i mig. Tant de bo que el seu sigui el primer de tots els retrobaments que han de venir i que no voldríem haver de diferir ni un sol dia més. Faig un esment especial a la presidenta Forcadell, condemnada per permetre el debat en aquesta casa de la paraula, que és el que és un parlament. La tasca que va fer com a presidenta del Parlament mereix tot el meu respecte i la meva admiració. De fet, el meu objectiu és continuar la feina allà on ella la va deixar, perquè cap tribunal ni cap presó ens farà renunciar a les seves idees, a les nostres idees. Que la presidenta Forcadell, que tan dignament va dirigir aquesta cambra, estigui avui complint pena de presó per haver permès que aquest Parlament pogués debatre qüestions tan essencials com els anhels nacionals del nostre país és una anomalia democràtica que no ens cansarem de denunciar. «L'essència de la democràcia és que la paraula al Parlament ha de ser lliure. Al Parlament s'ha de poder parlar absolutament de tot. Aquestes paraules, que la presidenta Forcadell va pronunciar davant el tribunal que l'acabaria condemnant a onze anys i mig d'empresonament per un suposat delicte de sedició, il·lustren l'esperit amb què els exhorto a encarar aquesta nova legislatura, a treballar per recuperar la dignitat d'aquesta cambra i per concedir-li la rellevància política que li pertoca com a seu de la sobirania del poble i a protegir-la perquè sigui una institució sobirana. Sense separació de poders no hi ha democràcia i és el nostre deure mantenir la inviolabilitat d'aquest Parlament, la seva independència, no permetent ingerències dels altres poders, ni de l'executiu ni del judicial. Quedi dit com a declaració d'intencions d'un parlament que hem de voler fort, independent i lliure, perquè sense un parlament sobirà cap anhel de llibertat de la ciutadania serà respectat. Com ho formulava el president Macià, convertim-lo en l'instrument polític de la seva llibertat col·lectiva. Aquest és el meu propòsit i el meu compromís, que aquesta casa, que és la casa de la sobirania del poble de Catalunya, preservi els drets de tots els diputats, que és la manera de preservar els drets dels seus electors i s'oposi a la retallada de llibertats dels seus membres i, per extensió, de tota la ciutadania que tots els que som aquí presents representem. Com a presidenta, faré que aquesta sobirania sigui respectada i defensada contra qualsevol ingerència exterior. He acceptat sotmetre'm a la votació per presidir aquesta cambra amb plena consciència no només de l'alta dignitat que implica, sinó sobretot de l'enorme responsabilitat que suposa presidir i representar una cambra que ha estat, que és i probablement continuarà essent un dels principals objectius de la guerra bruta i antidemocràtica de l'Estat espanyol contra Catalunya. És de tothom sabut que vaig concórrer a les darreres eleccions –i em permetran aquesta nota personal– no pas amb l'objectiu de presidir el Parlament, sinó de presidir el Govern de la Generalitat, però el poble de Catalunya, que és a l'únic a qui es deu qualsevol càrrec públic, de la mateixa manera que ha concedit per primera vegada una majoria en vots i en escons netament independentista en aquesta cambra, també ha concedit la prelació a un altre grup. Entrar a formar de nou part del Govern del meu país, com ja vaig fer, hauria estat un honor immens, no cal dir-ho, però potser fins i tot, personalment, una opció més confortable, però no vaig abandonar la meva vida acadèmica i la dedicació a les lletres i vaig decidir fer el pas de presentar-me a unes eleccions en aquest Parlament buscant el confort. Va ser el context excepcional de l'aplicació de l'article 155 i la convicció que tenia el deure cívic i moral de posar-me a disposició del meu país per contribuir a acabar amb la repressió i a completar el camí cap a l'alliberament nacional. Ha estat aquesta convicció la que ha guiat tots i cadascun dels passos que he fet des d'aleshores, i si avui tinc l'honor de poder-me adreçar a aquesta cambra és novament perquè durant les darreres setmanes he procurat fer una lectura honesta i rigorosa dels resultats dels comicis i he arribat a la conclusió que, ara més que mai, aquesta cambra ha de tenir un paper clau en el desplegament del futur polític del nostre país. I tant la majoria de la Mesa, com especialment la seva presidència, estem cridats a fer nostre un compromís insubornable amb el missatge que el poble de Catalunya ens ha adreçat. La legislatura que avui encetem ha de marcar un punt d'inflexió en l'avenç cap a la independència de Catalunya, perquè així ho han volgut i decidit més de la meitat dels ciutadans. Tanmateix, sabem perfectament que allò que l'Estat espanyol no aconsegueix guanyar a les urnes, intenta guanyar-ho als tribunals. La judicialització de la política, que Espanya ha convertit en la seva única resposta des de fa deu anys, és la demostració més gran d'impotència política. Si no hi ha diàleg, no hi pot haver política. I l'Estat espanyol, no només ha renunciat a dialogar, està disposat a decidir sobre què i sobre què no poden dialogar els altres; especialment, està disposat a decidir sobre què i sobre què no es pot dialogar en aquesta cambra, qui ho pot fer i qui no, de quina manera es pot fer i de quina manera no es pot fer. I vull deixar ben clar, des d'aquest primer moment, que mentre sigui presidenta d'aquesta cambra, això no passarà. Els diputats del Parlament de Catalunya no tindran altres limitacions que aquelles que imposen els principis democràtics. El que no té cabuda en una democràcia ni en un parlament són la xenofòbia i el racisme, el masclisme i qualsevol mena d'opressió nacional o personal. Malauradament, cap societat occidental està vacunada contra aquestes xacres, però Catalunya ha estat sempre un exemple de llibertat i aquesta Mesa vetllarà perquè així continuï sent. Com a presidenta, seré tolerant amb la diversitat i amb la discrepància, però seré també implacable contra el masclisme i la xenofòbia. Les dones –i espero que tots els diputats d'aquest Parlament– serem un mur contra el masclisme; un mur en defensa de la democràcia. I voldria remarcar que, per primera vegada, la presidenta i les dues vicepresidències són dones, en aquest Parlament. Seixanta-cinc dels 135 electes són diputades. Un percentatge que creix en més de quatre punts respecte de la legislatura anterior. I continuarem, des del Parlament, desenvolupant el Pla d'Igualtat a través d'un pla d'acció que aconsegueixi erradicar les discriminacions de gènere i assolir la igualtat efectiva, combatent també el feixisme polític que vol retallar els drets de les dones. Mai no hi ha hagut tantes dones a l'hemicicle. Un reflex tardà del que està passant socialment i del que encara ha de passar més. Que mai n'hi hagi hagut tantes, de dones, és el reflex que durant massa temps n'hi ha hagut massa poques. Aquesta legislatura ha de ser, igualment, la de la represa; la de la represa de la nostra vida cívica, la de la nostra vida cultural, la vida comercial, la vida professional en plenitud després de la pandèmia de la covid-19. I per assolir aquesta plenitud i pal·liar els efectes devastadors que aquesta crisi sanitària ha tingut en tots els àmbits serà crucial no només l'orientació i la voluntat política del Govern, sinó també l'impuls legislatiu d'aquesta cambra. La garantia del progrés econòmic i social d'una societat és directament proporcional a la seva capacitat legislativa, perquè les lleis que tindrem encomanades de fer, tots nosaltres, companys diputats, són les eines amb les quals garantim, protegim i, sobretot, anticipem el nostre futur. Som al 2021, però no tenim un parlament del segle XXI, que serveixi per estar actualitzat i per protegir i millorar i actualitzar tots els drets polítics. Treballaré perquè sigui un parlament capdavanter. Tan útil, digital i avançat com sigui possible. Avui, precisament, fa trenta-dos anys que Tim Berners-Lee va redactar un primer esborrany que va definir conceptes tan importants com el de «la web o el concepte d'«hipertext. Una proposta que, sense cap mena de dubte, ha acabat marcant les bases a la xarxa global de coneixement col·lectiu. En aquest sentit, aprofito aquesta avinentesa perquè hem de fer, des del Parlament també, una aposta decidida per la modernització d'aquesta institució i de tots els seus procediments. En el tram final de la legislatura anterior, la pandèmia ens ha demostrat l'absurditat de les limitacions tecnològiques que van pervertir la seva arrencada. Perquè es dona la paradoxa que avui constatem que els debats i les gestions telemàtiques no només han estat i són possibles, sinó que actualment són imprescindibles. No tinc cap dubte que tots i cadascun de nosaltres treballarem, des d'avui mateix, per fer possible la recuperació econòmica i social del país. Que ho farem des de la consciència que totes les crisis, també aquesta, colpegen amb una duresa especial els sectors més vulnerables de la nostra societat. I precisament per això, l'impuls legislatiu d'aquesta cambra ha de tenir com a principal preocupació la protecció dels qui no tenen sinó les institucions públiques per protegir-los. Treballaré, treballarem perquè aquest Parlament sigui exemplar i transparent, auster i íntegre. Si totes les institucions públiques al servei de la ciutadania han de ser exemplars, el Parlament ho ha de ser encara més. Perquè no és fiscalitzat per ningú, atès que la seva independència és sagrada. Per això, la seva exemplaritat i la transparència de tots i cadascun dels processos ha de ser màxima. I en temps de crisi, en temps de dificultats econòmiques severes, l'austeritat ha de ser un mandat i la integritat una raó de ser. Aquest, doncs, és l'esperit amb el que els convido a treballar i a legislar per donar resposta a les necessitats de la ciutadania, a les aspiracions democràtiques representades per la majoria dels diputats del Parlament, constituït arran del que el poble de Catalunya ha expressat a les urnes. El Parlament de Catalunya és la representació de tots els catalans i la seva labor ha de ser feta per a tots els catalans. El meu compromís –i estic segura que el faig extensiu a la resta de membres de la Mesa– és el de traslladar i treballar incansablement perquè la veu de la ciutadania sigui present en cadascuna de les nostres actuacions. I en aquest sentit, els convido, naturalment, a fer política en la sala de plens, però els demano que no converteixin aquesta institució en una casa tancada en ella mateixa, sinó que la obrim, que potenciem la seva funció d'espai per al debat social, per al debat intel·lectual, per al debat cultural. Faré ús de les prerrogatives que només sé que, almenys, hagi dut a terme un president d'aquesta casa, Ernest Benach, convidant personalitats del món científic o cultural a dirigir, a adreçar paraules als diputats. En aquella ocasió va ser el mestre Joan Solà i vaig tenir –va ser el meu professor– el gran privilegi d'acompanyar-lo. En aquella ocasió, el professor Solà va exhortar els diputats dient-los: «Afortunadament, el nostre país té una voluntat inequívoca de tirar endavant. De fer-ho, malgrat tot. Té un potencial humà, tècnic i científic de primera categoria per aconseguir-ho. Aprofitem, senyors diputats, vostès i tots els altres responsables de la societat, aquest enorme potencial. Aixequem el nostre país. Defensem inequívocament la seva múltiple personalitat. Són paraules de Joan Solà. I parlant de la seva especialitat, parlant de la llengua. La llengua dels Països Catalans, hi va afegir: «La seva defensa és una tasca de tots els catalanoparlants, però vostès, com a parlamentaris elegits pel poble i com a legisladors, hi tenen una responsabilitat més gran. Tinguem-ho present també en la responsabilitat que tenim cap a la columna vertebral del país: la llengua pròpia; el català al Principat –i també la llengua de signes catalana–, així com l'aranès a l'Aran. Deia abans que la composició d'aquesta cambra és el reflex de l'opinió expressada pels ciutadans a les urnes. I deia i sostinc que en aquesta casa la paraula ha de ser lliure. Però els representants de les forces democràtiques ens hem de conjurar, també, per no donar ressò a les idees totalitàries que s'escarrassen per estendre's perillosament en la nostra societat. El feixisme és incompatible amb la democràcia, no el podem normalitzar en el nostre escenari polític; compto amb tots vostès per fer-ho. Tenim, però, el repte també, un repte col·lectiu, de parar atenció a les causes del seu creixement. Els ciutadans han escollit amb la força inapel·lable del seu vot un parlament que s'ha de mantenir ferm en la defensa dels valors democràtics i que ha de tenir el coratge per plantar cara a la repressió. Aquest és l'encàrrec de les urnes i no el podem defugir. Com a presidenta, penso defensar el compliment del mandat electoral del 14 de febrer. En democràcia, és sempre la llei la que s'ha d'adaptar a la voluntat popular i no al revés. Estem en una cambra legislativa i hem de poder –i podrem– legislar sobre tot allò que aquesta majoria d'aquesta cambra decideixi, perquè l'únic límit que té aquest Parlament és l'aspiració dels ciutadans de Catalunya que nosaltres representem, i arribarem fins on ells, democràticament, ens portin. Fem nostres les paraules que Simone de Beauvoir va deixar escrites: «Que res no ens limiti, que res no ens defineixi, que res no ens subjecti, que la llibertat sigui la nostra pròpia substància. Diputats i diputades, els convido a no posar límits a la democràcia i a fer possible que la llibertat de Catalunya arribi allà on els seus ciutadans vulguin decidir. Els electors han dipositat en nosaltres la seva confiança; una confiança per contribuir a convertir Catalunya en un país més lliure, més pròsper i més just. Que no sigui decebuda la seva esperança, que no sigui escarnida la seva confiança. Queda constituïda la tretzena legislatura. Visca la Catalunya democràtica, justa i lliure que des d'avui representem. I els convido a posar-nos dempeus i a cantar el nostre himne nacional. Moltes gràcies. [[Aplaudiments. La cambra, dempeus, canta Els segadors.]] S'aixeca la sessió.