Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 23. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Violeta Tomić, mag. Tanja Cink do 14. ure, Andrej Čuš, mag. Matej Tonin, Uroš Prikl, Jan Škoberne do 16. ure in dr. Dragan Matić do 12. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Preden preidemo na obravnavo 18. točke dnevnega reda, mi dovolite, da na kratko nagovorim Državni zbor. Spoštovane poslanke in poslanci! Kljub številnim pomembnim temam in aktom, ki jih obravnavamo te dni, vas vabim, da se do konca tega tedna vsaj za trenutek ustavite tudi v preddverju te dvorane in si ogledate razstavo Na zlomljenih krilih razvoja. Razstava je nastala v okviru projekta Financiranje za razvoj in sofinanciranjem s strani Evropske unije, vsebinsko pa jo je pripravilo društvo Fokus, ki je skušalo z njo predstaviti zgovorne primere mednarodnega financiranja z nezaželenimi vplivi na države v razvoju. Tudi Slovenija sicer v okviru mednarodnega razvojnega sodelovanja delež sredstev namenja v obliki humanitarne pomoči državam, ki so bile prizadete v naravnih nesrečah, oboroženih konfliktih in drugih nesrečah velikih razsežnosti. Cilj humanitarnih prizadevanj pa je reševati življenja, preprečiti ali olajšati človeško trpljenje in ohraniti človekovo dostojanstvo. Naj ob tem spomnim, da je Državni zbor skorajda pred letom dni, novembra 2015, gostil tudi konferenco Slovenski razvojni dnevi, namenjeno razpravi o aktualnih izzivih na področju mednarodnega razvojnega sodelovanja. Tokratna razstava je torej vsebinsko povezana z navedeno konferenco, časovno pa umeščena še z dodatnim razmislekom. Na včerajšnji dan 17. 10. 2016 namreč obeležujemo mednarodni dan boja proti revščini. Vljudno vabljeni k ogledu! Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO INTERPELACIJE O DELU IN ODGOVORNOSTI MINISTRICE ZA ZDRAVJE GOSPE MILOJKE KOLAR CELARC. Interpelacijo je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Besedo dajem predstavnici predlagatelja gospe Jelki Godec za dopolnilno obrazložitev interpelacije.
Spoštovani, lep pozdrav! Pred nami je torej interpelacija zoper zdravstveno ministrico Milojko Kolar Celarc, ki jo je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Pred samo vložitvijo meseca septembra smo v poslanski skupini opozarjali na različne anomalije v slovenskem zdravstvu tako na sejah Odbora za zdravstvo kot na sejah Državnega zbora z različnimi priporočili, predlaganimi sklepi na področju korupcije v zdravstvu, čakalnih dob, problematike zakona o zdravstveni dejavnosti, nujni medicinski pomoči itn. Nevzdržno stanje v zdravstvu je eskaliralo tudi s tragičnimi dogodki, ki se nikoli ne bi smeli zgoditi in se odraža tudi v nezadovoljstvu strokovne in širše javnosti in so pripeljali do tega, da smo vložili interpelacijo zoper ministrico Milojko Kolar Celarc. Ministrica je ob nastopu mandata zatrdila, da je v Sloveniji nujno potrebna celostna sprememba zdravstvenega sistema. Poudarila je, da so spremembe potrebne zaradi različnih dejavnikov in da je treba zagotoviti dovolj sredstev za zdravstvo, če želimo, da bomo imeli vsi državljani enak, varen in takojšen dostop do zdravstvenih storitev. Ministrica je napovedala, da bo modernizirala sistem javnih zdravstvenih zavodov v smislu, da se poveča odgovornost svetov zavodov in da se na mesta direktorjev imenujejo kompetentni in odgovorni ljudje in takšni, ki poznajo zdravstvo. Direktorjem je po njenem mnenju treba dati nekaj več pooblastil, da bodo lahko izvajali ukrepe in uspešno vodili javne zdravstvene zavode. Dosedanje delo ministrice Kolar Celarc ne sledi izrečenim besedam iz septembra 2014 in njene besede so bile več kot očitno le prazne besede. Ministrici v njenem dvoinpolletnem delu ni uspelo uresničiti koalicijskih zavez niti ni sledila svojim besedam, da bo njen način dela dogovarjanje, timsko delo, moč argumentov in da bo na koncu na osnovi konsenzov in dogovarjanja prišlo do konstruktivnih rešitev, ki bodo dobre za posamezne projekte. Ministrica Milojka Kolar Celarc v svojem odgovoru na interpelacijo že v uvodu in tudi kasneje v odgovorih želi z diskreditacijo predlagatelja zavreči vse navedbe v interpelaciji. Predlagateljem očita prilogo medijskih prispevkov, čeprav ti povzemajo nepravilnosti, slabosti in afere v zdravstvu, za katere je odgovoren resor, ki ga vodi, in jih ni moč spregledati. Hkrati se sama, ko ji to ustreza, sklicuje na objavo v enem od tiskanih medijev, časopis Delo, kar naj bi dokazovalo, da nimamo slabega stanja v zdravstvu. Ministrica Milojka Kolar Celarc trdi, da zdravstvo ni bila prioriteta nobene dosedanje vlade in za slabo stanje v zdravstvu že v samem uvodu na odgovor na interpelacijo prevali vso krivdo na bivše vlade in ministre. Po njenih besedah se v 23 letih v zdravstvu ni naredilo nič in da je zdravstveni sistem potreben nadgradnje in da popravlja napake iz preteklosti. Za svoj neuspeh ministrica v odgovoru v uvodu tudi navaja, da že od začetka mandata te vlade vodstvo zdravniških organizacij nasprotuje zavezam v koalicijskem sporazumu. Na eni strani se prikazuje kot žrtev, a na drugi strani kot rešitelj slovenskega zdravstvenega sistema. Dejstvo je, da zdravstvo ni bila prioriteta te vlade do danes. Danes, ko poslušamo, kako je treba zdravstvo urediti v besedah predsednika Vlade in besedah ministrice. Ministrica za zdravstvo še vedno ne govori o reformi, ampak o nadgradnji, lepotnih popravkih v zdravstvu, pri tem pa obtožuje glavne deležnike v zdravstvenem sistemu za njen lasten neuspeh. Predsednik Vlade podpira ministrico Milojko Kolar Celarc, v ozadju pa se menda načrtuje zmanjšanje vložka v zdravstvo s 6,6 BDP na 6 BDP. In pri tem ministrica govori o povečanju sredstev v zdravstvo, izvaja kozmetične popravke in se obnaša arogantno do vseh ostalih predlogov. Ali se bo zdravstvena reforma začela izvajati korenito in na začetku, je odvisno od predsednika Vlade, ministrice in koalicije. Pri tem pa, tako kot smo poudarjali že v prejšnjih izvajanjih, smo pripravljeni sodelovati tudi v opoziciji, pripravljena je sodelovati strokovna javnost in civilna družba. Ministrici predlagatelji interpelacije v prvi vrsti očitamo odgovornost zaradi nepriprave ključne zakonodaje na področju zdravstva, ki bi omogočila celostno reformo zdravstva v Sloveniji. Ministrica Kolar Celarc želi ovreči te navedbe že v začetku odgovora na interpelacijo, ko zagotavlja, da je slovenski sistem dober in se sklicuje na prikaz zdravstvenega stanja in na teoretične izračune, na primer projekcije pričakovanega trajanja življenja ob rojstvu, ki med drugi niti ni samo rezultat zdravljenja bolezni. Kot dokaz uspešnega dela na področju zdravstvene reforme se sklicuje na aktivnosti, ki predstavljajo redno, tekoče delo resorja, kot je sprejetje različnih pravilnikov, smernic, resolucije ali akcijskih načrtov. Nekateri naj bi veljali celo za nazaj, na primer leta 2015 sprejeti akcijski načrt za izvajanje strategije Republike Slovenije za zdravje otrok in mladostnikov v povezavi z okoljem, ki naj bi veljal od 2012 do 2020. Ministrica nenehno poudarja, da je primarno zdravstvo v Sloveniji na zavidljivi ravni, celo boljše kot v sosednjih državah. Pri tem bi bilo dobro, da bi navedla, s katerimi sosednjimi državami primerja Slovenijo. Dejstvo pa je, da ima Slovenija 48 % manj družinskih zdravnikov kot EU, 28 %, in da so le-ti preobremenjeni. Zato je izjava, da imamo zelo dobro primarno zdravstvo, zelo pogumna izjava. Primarno zdravstvo je dobro le zaradi predanih družinskih zdravnikov in ostalih strokovnih delavcev, ki pa so danes preobremenjeni. Iz normativnega delovnega programa Vlade Republike Slovenije za leta 2014, 2015 in 2016 je razvidno, da se priprava in sprejetje ključnih zakonov, ki predstavljajo možnost celovite reforme zdravstvenega sistema odmika v leto 2017. Do današnjega dne je Ministrstvo za zdravje pripravilo Zakon o zdravstveni dejavnosti, ki je bil objavljen septembra 2015 v javni razpravi. Po navedbah Zdravniške zbornice Slovenije omenjeni organ ni sodeloval pri pripravi vsebine, kot določa 71. člen Zakona o zdravstveni dejavnosti. Sam predlog je naletel na ostre kritike, ki so se nanašale predvsem na neenako obravnavo javnih zdravstvenih zavodov s koncesionarji in dvomi v usklajenost predlaganega zakona s slovensko in evropsko zakonodajo. Predlog Zakona o zdravstveni dejavnosti ureja le področje koncesij in na dolgi rok ukinja zasebno iniciativo na področju zdravstva. Govorim seveda o ukinjanju koncesij s prenosom upravljanja zdravstvene dejavnosti izključno na javne zavode. Od javne predstavitve zakona o zdravstveni dejavnosti je minilo leto dni in dejstvo je, da tega zakona še vedno nimamo v proceduri v Državnem zboru za sprejetje. Naslednji zakon, ki bi naj ga pripravila ministrica Kolar Celarc in je po njenih besedah del zdravstvene reforme, je bil pred dnevi v Državnem zboru obravnavani zakon o lekarniški dejavnosti. Ta zakon je v Državnem zboru naletel na skorajda popolno zavrnitev. Več kot 65 % členov je bilo s strani Zakonodajno-pravna službe spoznanih za protizakonite in v določenih členih tudi protiustavne. Pri več členih je Zakonodajno-pravna služba opozorila na možno kršenje ustave Republike Slovenije in zakonov Republike Slovenije. Sam zakon sta zavrnili tudi dve koalicijski stranki Desus in SD. Nerazumno je, da je ministrica Kolar Celarc tudi s podporo predsednika Vlade dr. Cerarja na vsak način želela, da predlog protiustavnega zakona, na katerega so opozarjali Zakonodajno-pravna služba, informacijska pooblaščenka, Komisija za preprečevanje korupcije, občine, župani, zasebne in javne lekarne, da se takšen zakon v Državnem zboru sploh pojavi oziroma celo sprejme. Prvak Desusa, predsednik Desusa gospod Karl Erjavec je celo izjavil, da je zakon skrpucalo. Zadnje vendar najbolj pomembno dejstvo pa je, da ministrica do danes še ni pripravila zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Gre za zakon, ki ureja sistem zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja, določa nosilce družbene skrbi za zdravje in njihove naloge, zdravstveno varstvo v zvezi z delom in delovnim okoljem, ureja odnose med zdravstvenim zavarovanjem in zdravstvenimi zavodi ter uveljavljanje pravic iz zdravstvenega zavarovanja. Glede na zapis v odgovoru na interpelacijo naj bi bil zakon v javni razpravi konec leta. Naj pa poudarim, da je ta zakon v koalicijskem sporazumu naveden kot ključni zakon in zakon, ki bo prvi v obravnavi, vendar je jasno, da še danes ministrica skriva predlog zakona tako pred koalicijskimi partnerji kot pred strokovno javnostjo. V letu 2015 je ministrica kot velik dosežek in velik korak v zdravstveni reformi najavljala sprejetje pravilnika o službi nujne medicinske pomoči. Tudi ta pravilnik bi bil sprejet v popolni tajnosti, če ne bi nanj začeli opozarjati javni zdravstveni domovi, bolnišnice, župani, občine, zveze občin, strokovna javnost, civilna družba. V Državnem zboru so bila na pobudo Slovenske demokratske stranke sprejeta priporočila, ki so ministrico obvezala, da pred sprejetjem Pravilnika o službi nujne medicinske pomoči obvesti Državni zbor. Ministrica tega ni storila. Pravilnik je bil v Uradnem listu objavljen 30. 10. 2015, ministrica pa je Odbor za zdravstvo s končnim predlogom Pravilnika o nujni medicinski pomoči seznanila mesec kasneje, 11. 11., kar navaja tudi v odgovoru. Ministrica Kolar Celarc je pravilnik nujne medicinske pomoči predstavljala tudi kot podzakonski akt, ki bo urejal delovanje urgentnih centrov. Ob tem je govorila tudi na seji matičnega odbora in kasneje na izredni seji Državnega zbora 5. junija 2015, ko je obljubila, da bo pravilnik nujne medicinske pomoči šel v smeri, da se uredi delovanje urgentnih centrov, dispečerski center in da bodo uredili pravilnik o zagotavljanju neprekinjenega zdravstvenega varstva. Najpozneje do konca februarja 2016 naj bi vsi bolniki v desetih mestih, kjer so sedeži urgentnih centrov, v nujnosti obiskali zdravnika namesto v zdravstvenem domu v stavbi urgentnega centra. Kljub zagotovilom ministrice se organizacija urgentnih centrov še vedno ni v celoti prilagodila, kar je posledica pomanjkanja zdravnikov in finančnih sredstev. Naj navedem primer Jesenic, informacijski sistem Novo mesto, povečan obisk, ki ga niso pričakovali na urgentnem centru, kadrovske, finančne težave, Celje, pomanjkanje specialistov urgentne medicine, organizacija dela, delitev dela med bolnišnico in zdravstvenim domom, težave glede financiranja, v Šempetru pri Novi Gorici povečan obseg dela, premalo urgentnih zdravnikov, Slovenj Gradec, prav tako premalo zdravnikov, da ne navajam vseh. Ministrica se v svojem odgovoru na interpelacijo glede tega področja izgovarja na svojo nevednost. Ob prevzetju projekta naj ne bi vedela, da obstaja kakršenkoli problem pri vzpostavitvi urgentnih centrov. Če tega ni vedela ob prevzemu ministrskega mesta, pa je bila s tem seznanjena najkasneje februarja 2015, ko je bila prva seja na temo urgentnih centrov oziroma nujne medicinske pomoči v Državnem zboru. Že takrat so zdravstveni domovi, bolnišnice in ostali opozarjali na kadrovsko in drugo problematiko urgentnih centrov. Na seji Državnega zbora v začetku leta 2015 je bilo tudi opozorjeno glede pediatrije v urgentnih centrih. S strani državne sekretarke in tudi ministrice je bilo takrat zaznati, da se zavedata problematike nevključevanja pediatrije v urgentne centre. Zato se je pričakovalo, da bodo te zadeve urejene in usklajene vsaj v letu dni. Še do danes pediatrija na urgentnih centrih ni urejena. Zanimiv podatek, ki ga ministrica v odgovoru navaja, je tudi novih 266 delovnih mest v urgentnih centrih. Pri tem pa ne pove, ali gre za urgentne zdravnike, medicinske sestre ali za koga drugega, ali gre za popolnoma nove zaposlitve ali le za premestitve znotraj bolnišnic oziroma zdravstvenih domov. Za premalo specializantov urgentne medicine naj bi bila po njenem mnenju, torej po mnenju ministrice, kriva Zdravniška zbornica, ki razpisuje specializacije. Pri tem pa ministrica ne pove, da razpis specializacije res pripravi Zdravniška zbornica, soglasje pa poda ministrica. Tako bi lahko ob tem vedenju, da primanjkuje specializantov urgentne medicine, dosegla povečanje števila specializacij, tako kot jih je, kot se pohvali v odgovoru, na področju števila specializacij iz pediatrije. Torej ministrica lahko doseže zvišanje števila predlaganih specializacij s strani Zdravniške zbornice, če to le želi. Dejstvo je, da Ministrstvo za zdravje danes že odloča in sodeluje pri načrtovanju specializacij. Krivda na strani ministrice je, ker še vedno ni pripravljena javna mreža, ker niso urejeni standardi, brez česar se ne da optimalno planirati, tudi ne planirati specializacij. Zaradi nesprejetja sistemskih zakonov in s tem dovoljevanja neurejenih razmer v zdravstvu ministrica dovoljuje tudi slabo finančno stanje v slovenskih bolnišnicah. V prvem polletju letos je izgubo izkazalo 29 javnih zavodov, ob koncu lanskega leta 8. Od tega je v prvem polletju negativno poslovalo 14 bolnišnic, konec lanskega leta 3 in 13 zdravstvenih domov, konec lanskega leta 3. Tisti, ki so negativno poslovali, so skupaj ustvarili 20,5 milijonov evrov izgube, kar je 263 % več v primerjavi z istim obdobjem preteklega leta. Od tega je izguba v bolnišnicah znašala 19,3 milijona evrov in je višja za 310 % v primerjavi z enakim obdobjem lani. Največji minus so med bolnišnicami ustvarili univerzitetni klinični center UKC Ljubljana v višini 12,37 milijonov evrov, šempetrska bolnišnica in UKC Maribor. Državna sekretarka je na seji Komisije za nadzor povedala, da se predvideva, da bo UKC Ljubljana imel na koncu leta 19 milijonov evrov izgube, kar je trikrat več kot v lanskem letu. Ministrica pa v odgovoru zatrjuje, da polletni rezultati kažejo vedno slabše stanje kot je na koncu leta. Navaja, kaj vse bo naredila, da bodo za zdravstvo pridobljena dodatna sredstva: tobačni cent, torej nov davek, in pa preoblikovanje dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Če bi ministrica to naredila že prej, torej v teh dveh in pol letih, bi lahko javni zdravstveni zavodi za prihodnje veliko lažje načrtovali oziroma pripravljali finančne načrte. Ministrica z nesprejetjem področne zakonodaje tako podaljšuje finančno anarhijo in nekako podpira finančno slabljenje javnih zdravstvenih zavodov. Če je na začetku ministrica obljubila, da bo z imenovanjem kompetentnih ljudi na vodstvene položaje javnih zdravstvenih zavodov dosegla boljše upravljanje in poslovanje le-teh, je dosegla ravno nasprotno. Naša največja bolnišnica, ker je ministrica vztrajala pri svoji izbiri za imenovanje generalnega direktorja, beleži ob polletju dvakratno izgubo glede na lani, pa ne le finančne izgube, ampak tudi vedno več afer, ki se pojavljajo v tej naši največji bolnišnici. Ministrica je sprejela protokol, po katerem se izvajajo razrešitve imenovanja članov sveta zavodov. Po besedah Milojke Kolar Celarc je ta pravilnik nastal na strokovni osnovi in na strokovni osnovi tudi imenuje člane v svete zavodov. Po besedah ljudi in tistih, ki so vpleteni v imenovanje v svete zavodov, pa se to dogaja daleč od strokovnosti in le na politični osnovi. Zamenjanih je bilo kar 88 članov svetov zavodov od 134 v devetih mesecih. Ministrica v svojem odgovoru in pa v vseh javnih izvajanjih vedno zagovarja ničelno toleranco do korupcije. To so zanimive izjave toliko bolj, če vemo, da je Vlada v svojih mnenjih in tudi v mnenju ministrice vedno zavračala predloge s strani Slovenskem demokratske stranke, da se pospešeno izvedejo določeni ukrepi na področju preprečevanja korupcije v zdravstvu. Temu so sledili tudi koalicijski poslanci. Kot učinkovit boj proti korupciji ministrica navaja skupna javna naročila, ki pa vemo, da niso rešitev za močnejšo zajezitev korupcije. Ob tem pa kljub priporočilom Računskega sodišča bolnišnice še vedno ne vodijo evidence medicinske opreme, kar je potrebno za zagotavljanje potreb in pravočasno načrtovanje nakupov. Da bo to urejeno do julija 2016, je Računskemu sodišču ministrica zagotovila v svojem odgovoru na pripombe Računskega sodišča, sedaj pa je dejstvo, da to ni narejeno in da bo predvidoma nekje do konca leta 2016. Posebej zaskrbljujoče je dejstvo, da je predsednik Vlade izjavil, kot vemo, da je Slovenija mafijska država, da ministrica ni reagirala na besede v.d. direktorice UKC Ljubljana o korupciji v zdravstvu, da ministrica ni podprla priporočil v Državnem zboru, da bi pozvala pristojne institucije, naj pospešijo aktivnosti na področju preiskav korupcije. Očita pa se Slovenski demokratski stranki, da ni prijavila dejanj, ki jih opisuje v interpelaciji. Več kot jasno je, da gre za dejanja, ki so že bila prijavljena na pristojne organe, a še do danes nismo doživeli sodnega epiloga. Zato smo tudi v Slovenski demokratski stranki v začetku tega leta predlagali ustanovitev parlamentarne preiskave na področju prodaje in nabave žilnih opornic. Od ministrice pričakujemo, da bo odgovorila na vprašanje, koliko lobističnih stikov je prijavilo Ministrstvo za zdravje in koliko kazenskih je podala do sedaj, tudi zato, ker trdi, da ureja področje koncesij zato, ker so se do sedaj podeljevale netransparentno, prek poznanstev, torej nezakonito. Koruptivna dejanja pa se povezujejo tudi s čakalnimi dobami, čemur smo bili priča pred nedavnim. Čakalne dobe v slovenskem zdravstvu so eden najbolj perečih problemov slovenskega zdravstva in so odziv na vse anomalije našega zdravstvenega sistema. Izgovor ministrice, da so čakalne dobe problem vseh držav sveta, je skrajno neodgovoren in neresen. Dejstvo je, da se je število čakajočih na prvi ambulantni pregled v letu dni povečalo za 6 %, tistih, ki čakajo nedopustno dolgo na prvi pregled, pa kar za 26 %, pri čemer je treba poudariti, da so že lanskoletne čakalne vrste z vidika zagotavljanja ustavne pravice do zdravstvenega varstva povsem nesprejemljive. Ministrica se problema ne zaveda dovolj, ker gre za sistemski problem, ki pa ga ni sposobna rešiti. Gre za največji izziv zdravstvene reforme, ki mora vključiti kadrovske in ostale kapacitete v zdravstvu, ki jih je dovolj. Čakalne dobe bodo še naprej naraščale brez temeljitih sistemskih posegov oziroma ne bodo rešile trenutne finančne spodbude. Projekt skrajševanja čakalnih dob, s katerim se ministrica zelo rada pohvali, je nedodelan. Zajema le dve bolnišnici, štiri zdravstvene domove in eno specialistično bolnišnico in niti ne našega največjega javnega zdravstvenega zavoda UKC Ljubljana. To je premajhen obseg za dobro končanje tega projekta. Projekt skrajšuje le nekatere čakalne dobe oziroma čakalne dobe na nekaterih področjih, ki jih je določilo ministrstvo, kar je spet diskriminatorno do ostalih bolnikov. Da ne omenjam, da so dodatni programi za skrajšanje čakalnih dob bili izvajalcem dodeljeni nezakonito, brez kriterijev in brez razpisa. Ministrica se do podaljšanja čakalnih dob obnaša skrajno neodgovorno, arogantno in se ne zaveda razširjenosti problema. Nenehno poudarja, da so za dolge čakalne dobe krivi pacienti in zdravniki. Zdravniki pa so tisti, ki so zaslužni, da se zdravstveni sistem še ni sesul sam vase. Izjave ministrice, da so za čakalne dobe krivi zdravniki in pacienti, ki se prijavijo v čakalno vrsto pri več zdravnikih, so politično nekorektne, diskreditirajo zaposlene v zdravstvu, tudi tiste, ki delajo dobro in vestno opravljajo svoje poslanstvo. O problemu čakalnih dob se ne ozira na opozorila zdravnikov, ki so v svojem delu preobremenjeni in čutijo vedno več pritiska pri svojem delu tudi s strani pacientov. S čakalnimi dobami je bil povezan tudi tragičen dogodek, kot sem dejala, ki se ne bi smel zgoditi. Zanikanje vzročne povezave med čakalno dobo in tragičnim dogodkom je več kot zadosten razlog za prevzem objektivne odgovornosti ministrice Milojke Kolar Celarc. "Ministrica Milojka Kolar Celarc uživa mojo popolno podporo, saj je prava oseba na pravem položaju, da s skupno vizijo boljšega slovenskega zdravstva uresniči za vse nas." To je izjava predsednika Vlade dr. Cerarja in nadaljuje: "Ko sem jo imenoval za zdravstveno ministrico, sem vedel, da bo izboljšala življenje naših državljank in državljanov ter izboljšala zdravstveni sistem, da bo takšen kakršnega si zaslužimo." Na tem mestu pa je vprašanje, ali si slovenski državljani zaslužimo takšen zdravstveni sistem, ki ga trenutno imamo. Državljanke in državljani tukaj in zdaj na lastni koži čutijo krizo v zdravstvu. Dostopnost zdravstvenih storitev ni zagotovljena za vse enako in ni vedno dobra, kar dokazujejo vse daljše čakalne vrste. Državljanke in državljani ne občutijo izboljšanja zdravstvenega sistema, o katerem govori dr. Cerar, in ne kaže, da bo v prihodnje pod to ministrico bolje. V besedilu interpelacije smo prikazali in z argumenti dokazali tako objektivno kot subjektivno odgovornost ministrice Milojke Kolar Celarc za stanje v slovenskem zdravstvu. Zato v Slovenski demokratski stranki pozivamo vse poslance, da podprejo interpelacijo zoper ministrico za zdravje Milojko Kolar Celarc. Hvala.
Odgovor ministrice za zdravje gospe Milojke Kolar Celarc na interpelacijo ste prejeli 30. 9. 2016. Besedo dajem ministrici gospe Milojki Kolar Celarc za obrazložitev pisnega odgovora.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik Državnega zbora, cenjene poslanke in poslanci, predsednik Vlade, kolegice in kolegi z Vlade, državljani in državljanke! S prav kirurško natančnostjo se nameravam lotiti odgovorov na vsakega od osmih poglavij iz interpelacije, ki jo je predlagala največja opozicijska stranka. A uvodoma mi dovolite, da povem, zakaj sem tu pred vami, in to ne le danes kot interpelirana ministrica, ampak zadnji dve leti od tedaj, ko ste mi septembra leta 2014 na zaslišanju na Odboru za zdravstvo namenili 10 glasov in tako potrdili namero predsednika Vlade, da mi zaupa ta resor. Zakaj sem torej tu pred vami? Prvič, ker smo s kolegi Stranke tedaj še Mira Cerarja danes pa Stranke modernega centra volilni program Zdravje zapisali v samo izhodišče ustvarjalne družbe kot temeljno dobrobit kakovosti življenja. Drugič, ker smo s kolegi Socialnimi demokrati in Demokratično stranko upokojencev v koalicijskem sporazumu obljubili korektiv obstoječega zdravstvenega sistema v luči krepitve javnega zdravstva, upoštevaje njegovo finančno vzdržnost, s poudarkom na ohranitvi s pravicami čim bolj polnega obveznega zdravstvenega zavarovanja in jasnejše ločitve izvajanja javne in zasebne zdravstvene dejavnosti. Zavezali smo se, da bomo krepili javni zdravstveni sistem na način, da bodo imele vse zavarovane osebe enake možnosti do zdravstvenega varstva, ko ga bodo potrebovale in bodo do njega upravičene. In tretjič, ker s sodelavci na Ministrstvu za zdravje in z z vsemi prizadevnimi zdravniki, medicinskimi sestrami in drugimi zdravstvenimi delavci v slovenskem zdravstvu počnemo vse, kar je v naših močeh, da med vztrajanjem na finančni vzdržnosti in dognanji sodobne medicine najdemo dovolj manevrskega prostora za dostopno, kakovostno in učinkovito zdravstvo. Zato sem tu pred vami, spoštovani poslanci in poslanke, ker smo bili izvoljeni z mandatom za javno zdravstvo, ker smo se koalicijsko zavezali za krepitev javnega zdravstva in ker z vsem srcem in dušo verjamemo v to, da sta univerzalnost in dostopnost do zakonsko določenih zdravstvenih storitev možna le ob solidarnem zagotavljanju sredstev zanje. Začenjam dramatično, saj tokratna interpelacija tudi je dramatična, a ne zaradi njenih morebitnih posledic, ampak zaradi njenih razlogov. Slovenska javnost dovolj dolgo spremlja parlamentarno politiko, da zna presoditi, kdaj je interpelacija izzvana politično, kdaj pa interesno. Tu smo v hramu politike in politike v svoji množini so vedno spoštovanja vreden povod za razpravo. A če se za političnim instrumentom, kakršna je interpelacija, skrivajo parcialni in partikularni interesi, ne pa resne politike, tedaj njeno verodostojnost minirajo predlagatelji sami. Ko bom danes enega za drugim odgovarjala na vaše očitke, ne bom branila sebe, temveč politiko javnega zdravstva v Sloveniji, javnega, dostopnega in solidarnega. In pri vsaki točki posebej se bo razkrilo, kateremu in čigavemu interesu ne ustreza, da je ta politika javna, dostopna in solidarna. Prvič. Je res, da ključna zakonodaja na področju zdravstva, ki bi omogočila celostno reformo zdravstva v Sloveniji, ni v pripravi? Ne, to ni res. Najprej smo naredili analizo zdravstvenega sistema, da ugotovimo, kje sploh smo. Pri njej je sodelovalo več kot 80 strokovnjakov tako uglednih ustanov, kot sta Svetovna zdravstvena organizacija in Observatorij za zdravstvene sisteme in politike. Drugi pomemben dokument je bila Resolucija o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025 Skupaj za družbo zdravja, ki ste jo marca letos sprejeli v Državnem zboru in ki nam daje strateški okvir, v katero smer se bo v naslednjih desetih letih zdravstvo razvijalo. Šele na osnovi tega se je bilo mogoče zares lotiti akcijskega načrta razvoja, saj zakona ne greš pisati zato, da razvežeš strategijo, ampak da ustvariš pogoje za uresničitev načrta in izboljšaš stanje. In sedaj smo tu. Na osnovi analize, strategije in načrta pripravljamo predpise, ki bodo sprejeti v mandatu te vlade. Drugič. Presodite, ali je moja odgovornost pri vzpostavitvi in delovanju mreže urgentnih centrov v Sloveniji vredna interpelacije ali prej pohvale. Ko sem septembra 2014 postala ministrica za zdravje je bil urgentni center Brežice skoraj končan. Urgentni center Izola in Novo mesto sta bila pred začetkom gradnje za urgentni center Nova Gorica pa smo še borili za sredstva. Ostali urgentni centri so se gradili. Danes vseh 10 urgentnih centrov deluje. Projekt sem prevzela brez načrtovanega kadra in brez financiranja izvajanja dejavnosti. Še več. Od izvajalcev takrat nihče ni opozarjal na pomanjkanje kadrov ali zahteval dodatne delovne sile. Danes lahko rečemo, da smo z novimi urgentnimi centri ustvarjali 266 novih delovnih mest, ki zagotavljajo visoko kakovost zdravstvene obravnave v okviru nujne medicinske pomoči ter s tem visoko dodano vrednost v slovenskem zdravstvenem sistemu. Sredstva, namenjena nujni medicinski pomoči, se v regijah ne zmanjšujejo, ravno obratno. V splošnem dogovoru za leto 2015 smo zagotovili sredstva v višini 13,4 milijona evrov, v dogovoru za leto 2016 pa še dodatnih 3,1 milijona evrov. Pravilnik o službi nujne medicinske pomoči je pripravila strokovna delovna skupina, v prav vseh centrih pa sva bili na predstavitvi pravilnika ali državna sekretarka ali jaz sama. Šele na naših terenskih delovnih srečanjih, ko so bili urgentni centri tik pred dokončanjem, se je prvič resno izpostavil tudi problem pediatričnih urgentnih centrov. Prisluhnila sem pobudam in 25. marca letos ustanovila delovno skupino za pripravo priporočil za organizacijo dela v pediatričnih urgentnih centrih. Uspešno pediatrična urgentna služba že deluje v Urgentnem centru Celje. Naj posebej poudarim, da otroci niso za nič prikrajšani, za vse, tudi za otroke je zagotovljena nujna medicinska pomoč, ki jo izvajajo reševalne službe, zdravniki specialisti družinske medicine ter zdravniki specialisti v urgentnih centrih. Ostro zavračam insinuacije predlagateljev interpelacije, da odlagam gradnjo urgentnega centra Ptuj. Že na vladnem obisku marca letos sem povedala vodstvu Splošne bolnišnice Ptuj, da lahko začnemo takoj s postopki za izgradnjo tega centra, kot je bil načrtovan, saj sem v proračunu zagotovila 1,9 milijona evrov. Tretjič. Se vam res zdi, da lahko pripišite odgovornost za slabo finančno stanje v slovenskem zdravstvu ministrici, ki je samo v prvi polovici mandata poskrbela za povečanje sredstev za več kot 200 milijonov evrov? Že v letu 2014 smo za izvajanje zdravstvene dejavnosti zagotovili 30,3 milijona evrov na letni ravni oziroma 9 milijonov za zadnji kvartal. V letu 2015 dodatnih 57,1 milijona evrov več in v letu 2016 60,2 milijona več za izvajanje zdravstvenih storitev. Že ves čas mojega mandata javno opozarjam, da je kriza v zdravstvu od leta 2009 znižala sredstva za izvajanje zdravstvenih programov za okoli 420 milijonov evrov. Prispevki za zdravstveno varstvo so zelo odvisni od sprememb na trgu dela, ekonomska kriza je v Sloveniji vodila v pomembna zmanjšanja prilivov zdravstvene blagajne zaradi porasta nezaposlenosti, počasnejše rasti plač, povečanje deleža neaktivnih zavezancev, ki mesečno prispevajo vse manj ter nezadostnih proticikličnih ukrepov za financiranje sistema zdravstvenega varstva. Znano je, kje iščemo širše rešitve tega stanja. In zakaj nas hočejo odnesti z interpelacijo? Zato ker bomo preoblikovali dopolnilno zdravstveno zavarovanje in ker bodo za zdravje prispevali tisti, ki s svojimi proizvodi ogrožajo to zdravje, na primer tobačni izdelki. Borim se, da bi povečali del iz integralnega proračuna za specializacije in terciarno izobraževalno dejavnost. Med tem, da se borite za pravične cilje, ki naj povečajo stopnjo solidarnosti v družbi, in tem, da vas po krivem dolžijo za podedovano finančno stanje, je razlika kot med dnevom in nočjo. Ne pozabite, v zdravstvu je 3,2 milijarde evrov denarja. In prav toliko je tudi interesov. Četrtič. Ali se vam res zdi, da lahko neukrepanja na področju čakalnih dob v slovenskem zdravstvu obdolžite ministrico, ki je za ta namen namenila posebna sredstva in vztraja pri sistemskih rešitvah? Dolge čakalne dobe so večplasten problem. Statistični podatki govorijo o tem, da se je stopnja nezadovoljenih potreb zdravstvenih storitev med letoma 2007 in 2014 izjemno povečala, kar za 100 %. K temu so brez dvoma negativno prispevale tudi omejitve zaposlovanja kot posledica Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki ga je Državni zbor sprejel leta 2012. Zato je treba reči, kakor pogosto opozori tudi naš predsednik Vlade, da se je na prag našega mandata zvalila kepa čakalnih dob, ki pa se je začela valiti vsaj 7 let pred nastopom našega mandata, dve leti prej pa postala skoraj neobvladljivo velika. Poleg pomanjkanja finančnih sredstev na čakalne dobe vpliva tudi pomanjkanje specialistov posameznih strok. Pri tako težki podedovani situaciji je po svoje paradoksno, da prikaz števila vseh čakajočih in čakalne dobe lahko realno spremljamo šele v mojem mandatu, ker šele od leta 2015 zdravstveni izvajalci poročajo o vpisanih pacientih na čakalne sezname. In zato smo interpelirani. Za boljše upravljanje čakalnih dob in čakalnih seznamov izvajamo tudi pilotni projekt, ki smo ga na ministrstvu začeli že leta 2015. Pomembno bosta k urejenosti čakalnih seznamov prispevala tudi eNapotnica in eNaročanje, ki bosta januarja 2017 v celoti nadomestila papirnato. Tako bomo imeli centralni sistem naročanja, ki omogoča tudi neposredni stik napotnega zdravnika z zdravniki na sekundarni ravni. Za poseben program skrajševanja čakalnih dob smo do konca leta 2016 zagotovili 15,9 milijona evrov. Izvajalci so sami povedali, koliko posegov lahko opravijo glede na kadrovske zmogljivosti. Izbrali smo tiste operacije in preglede, na katere ljudje čakajo najdlje, hkrati pa lahko čakanje nanje pomembno poslabša zdravstveno stanje bolnika oziroma njegovo kakovost življenja. Za to smo namenili 7,9 milijona evrov, kar z drugimi besedami pomeni 3 tisoč 200 dodatnih posegov. Preostalih 8 milijonov evrov pa je na razpolago za vse prve preglede pri specialistu in osnovno diagnostiko, ki je potrebna za razjasnitev diagnoze, na področju kardiologije in nevrologije na primer ultrazvok srca in obremenilno testiranje. Če bodo izvajalci zmogli vse prve preglede, ki so potrebni, bomo za to namenili 8 milijonov evrov. Za tak znesek bo lahko okoli 60 tisoč dodatnih pregledov. Spoštovani poslanci in poslanke! Ali je vse to res neukrepanje na področju čakalnih dob v slovenskem zdravstvu? Prav nasprotno. In verjamem, da ljudje to še kako dobro občutijo, razumejo in nas podpirajo v naših naporih. Petič. Interpelacija me po krivem obtožuje soodgovornosti za slabo poslovanje javnih zdravstvenih zavodov in vloge pri političnem kadrovanju v javne zdravstvene zavode. Naše zdravstvo ni slabo, dobro je, ker imamo dobro razvito mrežo zdravstvenih domov, ker imamo tudi pediatre, ginekologe, ker imamo dober sistem spremljanja nosečnosti in rojstev, ker smo med državami z najnižjo umrljivostjo novorojenčkov in umrljivostjo porodnic. Zelo hitro tudi dohitevamo države, ki imajo najdaljšo pričakovano življenjsko dobo ob rojstvu. Imamo torej dober zdravstveni sistem, kar potrjujejo številne študije in mednarodne ustanove. To si moramo priznati in biti na to ponosni, saj gre za rezultat dolgoletnega trdega dela mnogih naših odličnih zdravnikov in medicinskih sester, pa tudi mojih predhodnikov na tem težkem ministrskem položaju. Zato naj ponovno pojasnim, da blagajna Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije ne sme izkazovati presežka odhodkov nad prihodki in se v skladu s paktom stabilnosti in rasti ne sme zadolževati, lahko pa seveda zniža ceno zdravstvenih storitev. Vodstvo blagajne je s soglasji vlad Republike Slovenije doslej varčevalo tako, da je neselektivno zniževalo cene zdravstvenih storitev in podaljševalo odlog plačila izvajalcem. Zavedajoč se težkega položaja, v katerem so bili izvajalci na sekundarnem in terciarnem nivoju, smo takoj ob nastopu mandata začeli z ukrepi za sanacijo prihodkovne strani poslovanja javnih zdravstvenih zavodov. Tako smo že za zadnji kvartal leta 2014 za izvajanje zdravstvene dejavnosti zagotovili dodatnih 9 milijonov evrov, na celoletnem nivoju 30,3 milijone evrov, v letu 2015 18,5 in letos 37 milijonov evrov. Šestič. Podpisniki interpelacije mi pripisujete soodgovornost za neukrepanje na področju koruptivnih dejanj v zdravstvu. Ne samo da ukrepam, borim se proti korupciji. Kot ministrica odločno vztrajam na načelu ničelne tolerance do korupcije, zato smo v delo ministrstva ter v delovnih skupinah in komisijah, v katerih sodelujejo tudi zunanji strokovnjaki predvsem s področja zdravstva, uvedli sistem prijavljanja možnega oziroma dejanskega konflikta interesov ter izločitev vseh posameznikov iz sodelovanja ali odločanja. Tudi danes v tem cenjenem zboru še enkrat pozivam vse, ki vedo za primere korupcije, da jih, tako kot veleva zakon, prijavijo. Le s skupnimi močmi bomo premagali zlo korupcije. Naj dodam, da so za ugled zdravniškega poklica v prvi vrsti odgovorni zdravniki sami ter njihova poklicna združenja, ki imajo na razpolago ustrezna orodja, med drugim Kodeks medicinske deontologije Slovenije. Ta v svojem 63. členu izrecno nalaga dolžnost ukrepanja proti zdravnikom, ki kršijo določbe kodeksa. Pri sedmem očitku, da zakoni nastajajo na podlagi političnih prioritet, postane najbolj očitno, kako zelo različne koncepte imamo s predlagatelji interpelacije. Slovenija se je politično na volitvah odločila, da je javno zdravstvo nosilec zdravstvenih storitev v državi. In ljudem je treba s političnim delovanjem vlade zagotoviti, da za denar, ki ga plačujejo v zdravstveno blagajno, res dobijo potrebne zdravstvene storitve. Le da vi, podpisniki interpelacije, pravite, da so takšne politične prioritete v škodo bolnikov in pacientov ter zaposlenih v javnih zdravstvenih zavodih. Prav tu se morda najbolj od vseh očitkov kaže temeljna konceptualna protislovnost naših pogledov, saj med nami poka predvsem zaradi koncesij. Ministrstvo za zdravje je dalo prvi osnutek predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti v javno razpravo že oktobra leta 2015. Ta osnutek predloga zakona je vseboval sistemsko ureditev podeljevanja dovoljenj za izvajanje zdravstvene dejavnosti ter podeljevanja koncesij v zdravstvu. Zdravniška zbornica Slovenije je v celoti nasprotovala zakonu že v fazi javne razprave o predlogu zakona in tudi po več usklajevanjih predlog še vedno v celoti zavrača. Svoje nasprotovanje predlogu zakona Zdravniška zbornica Slovenije usmerja v postopek podeljevanja koncesij oziroma pooblastil za izvajanje javno financiranih zdravstvenih programov zasebnim zdravstvenim izvajalcem. Predlog zakona določa prioriteto izvajanja zdravstvene dejavnosti kot javne službe v okviru javnih zdravstvenih zavodov, ki so zato tudi ustanovljeni. Transparentno podeljevanje koncesij v skladu z mrežo javne zdravstvene službe in potrebami državljanov je eden od pogojev javnega zdravstva. Koncesije bi se morale podeljevati prek javnih razpisov za določen čas in po določenih kriterijih. Tudi prodaje koncesij so problematične. Nenavadno namreč je, da lahko nekdo proda nekaj, kar mu je država dala brezplačno. Zadnji, osmi očitek hoče mojim dejanjem in stališčem pripisati kot posledico kar izgubljeno zaupanje v zdravstvene institucije države. Predlagatelji interpelacije mi prav nič zavito, ampak zelo neposredno očitajo najmanj objektivno, če že ne subjektivne odgovornosti za smrt pacienta v urgentnem centru Splošne bolnišnice Nova Gorica in za tragični uboj zdravnika v Splošni bolnišnici Izola. Dogodka tudi danes iskreno obžalujem. Dosedanje javne reakcije so, upam, pokazale, kako negativno je kritična in razmišljujoča javnost sprejela poskuse nabiranja političnih točk ob teh tragičnih dogodkih. Kot ministrica sem storila vse, da se kaj takega ne ponovi. Spoštovani! Podrobnejšo zavrnitev vseh tistih očitkov, za katere mi je tu zmanjkalo časa, najdete v odgovoru na spletnih straneh Državnega zbora in našega ministrstva. Verjamem, da bom lahko med razpravo odgovorila na vaša konkretna vprašanja. Za konec pa bi rada poudarila, naš pravičen in solidaren sistem javnega zdravstva, posodobljen in prenovljen, bo temeljil na univerzalni košarici storitev in ne na eni košarici za bogate in na drugi za revne, kar je pogoj za enakost pri dostopu do zdravstvenih storitev. Naš prenovljen sistem javnega zdravstva bo moral biti dolgoročno vzdržen, saj se kot narod nadpovprečno hitro staramo. To pa prinaša večje potrebe tako kot po obsegu kot po zahtevnosti zdravstvenih storitev. Uvedli bomo del plačila zaposlenih v zdravstvu glede na učinkovitost in kakovost opravljenega dela in preoblikovali bomo dopolnilno zavarovanje in ga nadomestili s pravičnejšimi dajatvami. Na teh štirih točkah stoji ali pade slovenski javni zdravstveni sistem. Na teh štirih točkah stojim ali padem tudi jaz. Borila se bom zanje, vse dokler bom imela za to zavezništvo državljanov in državljank, zaupanje predsednika Vlade in večinsko podporo vašega spoštovanega zbora. In verjemite, za to se je vredno boriti. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Lepo pozdravljeni vsi v tej dvorani! V Slovenski demokratski stranki že od vsega začetka tega mandata nenehno opozarjamo Ministrstvo za zdravje, da je treba pripraviti sistemske spremembe, opozarjamo na nepravilnosti, ki se dogajajo seveda na tem področju, opozarjamo na afere in opozarjamo tudi na korupcijo. S to vloženo interpelacijo želimo opozoriti, da se stanje na področju zdravstva poslabšuje in nikakor ne očitamo ministrici nepravilnosti in pa težav, ki so se dogajale v preteklosti. Z interpelacijo o delu ministrice za zdravje smo v Slovenski demokratski strani želeli opozoriti, da ministrica še vedno ni pristopila k pripravi ključne zakonodaje na področju zdravstva, na njeno odgovornost pri vzpostavitvi in delovanju mreže urgentnih centrov, odgovornost na vse slabše finančno stanje v slovenskem zdravstvu, na njeno odgovornost zaradi neukrepanja na področju podaljševanja čakalnih dob v zdravstvu, soodgovornost za slabo poslovanje javnih zdravstvenih zavodov in pa njeni vlogi pri kadrovanju v javne zdravstvene zavode, vse odgovornosti za neukrepanje na področju koruptivnih dejanj v zdravstvu, odgovornosti pri pripravi zakonodaje na podlagi političnih prioritet, ki imajo za posledico izgubljeno zaupanje v zdravstvene institucije. Prav zaradi vsega tega navedenega smo v Slovenski demokratski stranki v tem mandatu tudi sklicali najmanj 15 izrednih sej matičnega delovnega odbora za zdravstvo, prav tako pa smo na perečo problematiko opozarjali tudi tu na sejah v Državnem zboru. Žal smo na teh sejah lahko samo opozarjali in o problematiki seznanjali širšo javnost, s strani koalicije in ministrice za zdravje pa nismo dobili podpore, kot da na tem področju, na področju zdravstva težav ni. Na vseh teh sejah smo opozarjali, da je potrebna zdravstvena reforma oziroma temeljite spremembe na področju zdravstvene zakonodaje, ki je pa s strani Ministrstva za zdravje ni in ni. Če pa kakšen zakon oziroma pravilnik že spregleda luč tega sveta, pa je pripravljen slabo, v tajnosti, v ozkih delovnih skupinah in seveda kar je najslabše, brez sodelovanja stroke. Prav tako smo ministrico vseskozi opozarjali, da je treba nemudoma pristopiti k oblikovanju javne mreže na vseh nivojih, da je treba določiti standarde za plačilo osnovnega obsega dela zdravnikov in pa tudi njihovo nagrajevanje, javne zavode preoblikovati v skladu s pravom EU, določiti normative in standarde za plačilo zdravstvenih programov izvajalcem, omogočiti konkurenco, dati direktorjem javnih zavodov več pristojnosti in posledično temu tudi več odgovornosti. Ministrica za vse te dobronamerne predloge nima posluha in zaradi tega je naš zdravstveni sistem v hudi krizi, je izčrpan, da ne rečem sestradan. Posledice tega pa so dolge čakalne vrste, javni zavodi so v rdečih številkah, tudi korupcija je dejstvo in pa posledica slabe zakonodaje. Naši zdravniki in bolniki odhajajo v tujino, zdravniki so obupani, pred nami je stavka sindikata FIDES, pridružili so se jim tudi družinski zdravniki. Naši državljani pa lahko le plačujejo prispevke in pa dopolnilno zdravstveno zavarovanje, medtem ko jim je upanje na ustavno določbo, da je država dolžna poskrbeti za pravičen dostop do zdravstvenega sistema za vsakega enako, že davno umrlo. Vlada v svojih dokumentih navaja, da je izboljšanje zdravstvenega sistema ključna prioriteta te vlade. Ampak poglejte, vlada in ministrstvo nimata enakih prioritet. Državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje je na TV-oddaji Tarča izjavila: "Naš zdravstveni sistem je univerzalen, dostopen, solidaren in pravičen ter ga moramo ohraniti takega, kot je." Jaz mislim, da je za take besede odgovorna tudi ministrica. Koalicija ima v svoji koalicijski pogodbi v poglavju Ukrepi zapisano: "Razmejitev javnega in zasebnega, določitev meril za sprejetje mreže javne zdravstvene dejavnosti na vseh ravneh, ureditev podeljevanja koncesij, pospešiti uvedbo negovalnih oddelkov in paliativne oskrbe, na novo urediti vodenje, poslovanje in nadzor javnih zdravstvenih zavodov in uveljaviti ničelno toleranco do korupcije v zdravstvu." Več kot polovica mandata je že za nami – in kaj je izkupiček dela ministrice za zdravje? Ni ukrepov, ni sprememb zakonodaje, ministrstvo ne vodi dialoga z zdravstvenimi inštitucijami in s sindikati. Kar bo zaznamovalo delo ministrice za zdravje v tem mandatu, bo nedvomno mandat brez spremembe zakonodaje, dolge čakalne vrste, ki so se v času njenega mandata povečale za več kot 30 %, izdelava analiz in pilotnih projektov, kadrovske menjave po načelu politično primeren kandidat in pa sodelovanje z zdravstvenimi inštitucijami brez dialoga. V normativnem delu, v delovnem programu za leto 2015 je Ministrstvo za zdravje predvidelo, da bo Vladi v letu 2015 predložilo v obravnavo 10 dokumentov oziroma 10 zakonov. In kaj je izkupiček? Trije zakoni in resolucija. In za leto 2016? Ministrstvo naj bi pripravilo 7 zakonov. Konec leta je in v Državni zbor smo dobili le en zakon, se pravi zakon o lekarniški dejavnosti, ki pa ni dobil podpore niti iz celotne koalicije. Torej plan 17 zakonov v teh dveh letih, realizacija 4 zakoni. Ob tem naj še enkrat spomnim oziroma opozorim, da je več kot polovica mandata že za nami. V Slovenski demokratski stranki se sprašujemo, zakaj potem nacionalni reformni programi, normativni delovni programi, resolucije, pilotni projekti, analize, če pa učinkov ni in ni. Zanimivo je dejstvo, da ste koalicijske stranke z delom ministrice za zdravje nezadovoljne, vendar jo še vedno podpirate in čakate, čakate kot v čakalni vrsti na čudežne spremembe, ki naj bi se zgodile ob koncu tega leta, ko naj bi ministrica končno predstavila zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Sprašujem vas, dragi kolegi tule v dvorani, kdo od vas verjame, da bo prišel ta zakon v Državni zbor v tem letu. V tem trenutku ministrico za zdravje, moram reči, rešuje stroka. Stroka na marsikaterem področju sega v sam svetovni vrh. Ampak sprašujem se, kako dolgo še. Ministrica za zdravje nam v začetku svojih odgovorov na interpelacijo očita, da smo predlog za to interpelacijo uporabili večinoma na podlagi medijskih prispevkov in mnenj vodstev zdravniških organizacij. Tu se sprašujem, kaj je v tem spornega. To so dokumenti in očitki ter izjave, ki jih ministrica ni nikoli demantirala. Z interpelacijo ministrici za zdravje nikakor ne očitamo napak za nazaj, še enkrat, nikakor ne očitamo napak za nazaj, temveč ji očitamo nedelo in napake v njenem mandatu ter dejstvo, da se stanje na področju zdravstvenega varstva poslabšuje. Ministrica v svojem odgovoru na interpelacijo navaja, da ne drži trditev, da je bila najprej sprejeta resolucija, šele potem analiza zdravstvenega sistema – vsi vemo, za katero resolucijo in analizo gre – in da je ministrstvo vsem deležnikom in odločevalcem predstavilo analizo, pazite, 8. januarja 2016, resolucijo pa je sprejel Državni zbor marca 2016. Vse to drži. In na podlagi te analize, za katero je ministrstvo tujim institucijam plačalo več kot 360 tisoč evrov, naj bi bila pripravljena resolucija o nacionalnem planu. Ampak, spoštovana ministrica, preberite si temeljito našo interpelacijo v zvezi s tem. Nismo zapisali, da je bila najprej sprejeta, poudarjam, sprejeta resolucija o nacionalnem planu, temveč da je bila resolucija poslana v javno predstavitev v mesecu juliju 2015 in poslana v Državni zbor v mesecu decembru 2015, analiza pa je bila v Državni zbor predložena januarja 2016. Razumite, če morete. In torej na podlagi teh dejstev seveda lahko trdimo, da je analiza pripravljena na podlagi resolucije in ne obratno, kot vi vseskozi trdite. Torej v zvezi s to analizo vaša trditev, draga ministrica, spet ne drži. V nadaljevanju navajate, da ne drži očitek, da niste pripravili zakona o lekarniški dejavnosti, zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, zakona o zdravstvenih delavcih, zakona o zdravstveni dejavnosti, zakona o pacientovih pravicah, zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. V normativnem delovnem programu Vlade je navedeno, kdaj naj bi bili ti zakoni obravnavani na Vladi in sprejeti v Državnem zboru. To vam mi očitamo. In, spoštovana ministrica, vsi roki so že mimo. Nobeden od teh zakonov, razen zakona o lekarniški dejavnosti, za katerega pa vemo, kako je bil pripravljen, še ni prišel v Državni zbor, kaj šele, da bi bili sprejeti. Torej vaš odgovor spet ne drži. V začetku lanskega leta smo se v Državnem zboru ukvarjali s pravilnikom o nujni medicinski pomoči, in ni res, da smo v naši interpelaciji navedli, da se je ta pravilnik pripravljal ob pomoči nestrokovnjakov. Gospa ministrica, to je laž. V interpelaciji smo mi napisali, da ni sodelovala stroka. Jaz upam, da razumete, kakšna je razlika med nestrokovnjaki in stroko. Stroka predvsem s podeželja je vseskozi opozarjala, da se je pravilnik pripravljal v veliki tajnosti, in stroka je tudi opozarjala na organizacijske in finančne težave, da o področju pediatrije, ki se sedaj naknadno vključuje v urgentne centre, sploh ne govorimo. Ob tem naj ministrico tudi opomnim, da ni upoštevala sklepa oziroma priporočila Državnega zbora, ki je določal, da mora ministrica pred objavo tega pravilnika v Uradnem listu o njem seznaniti matično delovno telo. Ne, tudi tega sklepa ministrica ni upoštevala. Pravilnik je bil objavljen oktobra 2015, v Državni zbor pa je bil poslan novembra 2015. To je en mesec kasneje. Ministrica na ta naš očitek v svojem odgovoru navaja, da bi šlo v tem primeru za nedopusten poseg zakonodajne veje oblasti v pristojnosti, ki jih ima izključno izvršilna veja oblasti. Pa saj smo vendarle s tem sklepom tukaj v Državnem zboru zahtevali samo seznanitev matičnega delovnega odbora, ne pa da bi kaj spreminjali. Ministrica navaja, da ni odgovorna, ker v urgentne centre ni vključena pediatrija. To je res. Napačna trditev pa je, da je bila glede pediatričnih urgentnih centrov seznanjena šele na terenskih srečanjih in da je zato v marcu 2016 ustanovila delovno skupino za pripravo priporočil za organizacijo dela pediatričnih urgentnih centrov. Ministrica, to spet ne drži in ni res. Na to vas je opozarjala že stroka na naši prvi redni seji v zvezi z ustanovitvijo urgentnih centrov, in to je bilo spomladi leta 2015. Eno leto preden ste vi reagirali. Ministrica navajate, da ste pediatrično nujno medicinsko pomoč uspešno vključili v obstoječ urgentni center v Celju. Samo na papirju, bi jaz rekla temu. Kaj pa organizacija dela, kadri, financiranje? Vse je tukaj še odprto in povzroča ne malo oziroma bom rekla veliko težav. Torej tudi ta vaša trditev glede pediatričnih urgentnih centrov ne drži. Glede na očitek v zvezi z dolgimi čakalnimi dobami se bo morala ministrica odločiti, zakaj in kdaj se pojavljajo. V svojem odgovoru najprej navaja, da so se začele pojavljati v letu 2007, seveda v času vlade Janeza Janša. V nadaljevanju odgovora pa, da so se začele pojavljati oziroma večati v letu 2009. Ob tem ni pozabila omeniti, da so dolge čakalne vrste posledica sprejetja Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki ga je sprejela seveda zopet vlada Janeza Janše. Ampak bistvo, kar očitamo ministrici v interpelaciji glede dolgih čakalnih vrst, pa je, da so se v času njenega mandata povečale za več kot 30 %. Se pravi očitek, da so se dolge čakalne vrste povečale v času njenega mandata za več kot 30 %. Navedbe ministrice za zdravje, da se je takoj po svojem mandatu začela ukvarjati s sanacijo prihodkovne strani poslovanja javnih zavodov, ne držijo oziroma če je sanacija javnih zavodov to, da se s tem povečujejo cene zdravstvenih storitev, moram reči, da me je strah, kako se bodo cene teh storitev v bodoče povečevale. V Slovenski demokratski stranki nenehno opozarjamo, da je treba spremeniti zakonodajo v smislu, da je treba dati direktorjem javnih zdravstvenih zavodov več pristojnosti, na drugi strani pa jih zavezati tudi k odgovornosti, k odgovornosti za pozitivno poslovanje javnih zavodov. Ampak ministrica v tem mandatu sprejema protokole o izbiri kandidatov za predstavnike ustanovitelja v svetih javnih zavodov. Na podlagi tega protokola je bilo predčasno razrešenih kar 88 članov svetov javnih zavodov. Po našem mnenju pač zaradi tega, ker niso bili politično ustrezni, čeprav seveda ministrica to našo trditev zanika in v odgovoru interpelacije navaja, da člani sveta, pazite, niso več politični kadri pač pa strokovnjaki. In zanimivo, ti kandidati morajo izpolnjevati višje standarde in pa pogoje, kot so potrebni za imenovanje direktorja javnega zdravstvenega zavoda. Med temi pogoji naj omenim poznavanje poslovanja javnega zavoda, program dela, finančni načrti letno poročilo, financiranje, finančno kadrovsko poslovanje, investicijska vlaganja itn. In med temi strokovnjaki, člani svetov javnih zavodov so tudi taki, ki so glede tematike varnosti zdravnikov in pa bolnikov v bolnicah, znani so nam primeri, predlagali celo listo nezaželenih bolnikov, se pravi tako listo, kot jo imajo po različnih hotelih. In to naj bi bili neki strokovnjaki ,izbrani na podlagi teh protokolov. Ampak poglejte, za direktorja javnih zdravstvenih zavodov pa ta protokol ne velja. Ti ne potrebujejo tovrstnih znanj. Glede na nekatere naše pomisleke, da sedanji direktor UKC Ljubljana nima izkušenj v zdravstvu, je ministrica za zdravje za medije izjavila: "Saj vendar ima UKC Ljubljana strokovnega in pa poslovnega direktorja ter glavno medicinsko sestro." Se pravi, direktor pač lahko ima ali pa sploh nima nobenih znanj. Prav tako je na sami predstavitvi za direktorico Bolnišnice Brežice tudi sama sedanja direktorica priznala, da nima izkušenj v zdravstvu, ali na področju vodenja kolektiva z več kot 200 zaposlenimi. In še več in še več je takih primerov. In ministrica, tudi ta vaša trditev, da ne gre več za politično kadrovanje, nikakor nikakor ne zdrži. Glede soodgovornosti za neukrepanje na področju koruptivnih dejanj v zdravstvu ministrici očitamo več primerov, med drugim da bi morala vsekakor ukrepati v zvezi z izjavo bivše v. d. direktorice UKC Ljubljana Brigite Čokl. Le-ta nam je na sami seji Komisije za nadzor javnih financ izjavila, citiram: "Če vplivni posamezniki ne dosežejo svojega, gredo tudi do predsednika države." Ministrica pa ob tem našem očitku navaja, da tudi sami predlagatelji te interpelacije nismo ob tej njeni izjavi naznanili suma kaznivega dejanja pristojnem organu oziroma nismo podali ovadbe. Res je, da je treba sume ali pa znake kaznivih dejanj prijaviti, s tem se strinjamo. Ampak poslanci tu v Državnem zboru smo predvsem zato, da opozarjamo, raziskujejo in sankcionirajo pa organi, ki so za to pristojni. Na to problematiko smo opravili tudi tu v Državnem zboru razpravo, vendar je naša opozorila oziroma priporočila glede sistemske korupcije v zdravstvu ta koalicija gladko zavrnila. Ministrica odločno zavrača tudi naše očitke in meni, da so neresnični, ker se je tisto malo zakonodaje, kolikor jo je ministrstvo pripravilo v tem mandatu, pripravljalo v tajnosti in da pri tem niso bili vključeni deležniki. Poudariti želim, da ti očitki, da ministrstvo pripravlja svoje akte v tajnosti, niso naši očitki. To so očitki stroke in pa inštitucij, ki so bili izpostavljeni na naših sejah matičnega delovnega telesa. Naj tu spomnim na pripravo pravilnika o nujni medicinski pomoči ali pilotnega projekta pediatričnih urgentnih centrov ali osnutka zakona o zdravstveni dejavnosti, da kaj več še ne naštevam. Glede sodelovanja z ostalimi deležniki pa bi lahko rekli, da če jih ministrstvo že nekako vključi v samo pripravo spremembe zakonodaje, jim postavi zelo kratek rok za odgovor ali pa jih sploh ne upošteva oziroma, še več, ne vodi dialoga. Primer novele Zakona o zdravstveni dejavnosti je tudi tipičen primer ad hoc parcialnih rešitev, kar očitamo, za katerega pa ministrica meni, da je neutemeljen. Da naša trditev drži, kaže dejstvo, da se je ta trenutek osnutek Zakona o zdravstveni dejavnosti že večkrat spremenil in da se spreminja tudi ravno zdaj v tem času. Zavračate tudi našo trditev, da ne rešujete problematike na primarni ravni zdravstvenega varstva. Slovenija ima veliko srečo, da ima dobre družinske zdravnike na primarni ravni. Še enkrat poudarjam, imamo dobre zdravnike na primarni ravni. Ampak z našim očitkom smo želeli opozoriti, da še vedno nimamo javne mreže na primarnem nivoju in prav tako tudi potem posledično tudi ne na sekundarcu. Pa čeprav ministrica na sejah odbora za zdravstvo nenehno poudarja, da to mrežo imamo. Ne, te mreže nimamo. In še enkrat ponavljamo, te mreže ni. Naj tu spomnim na besede državne sekretarke gospe Sandre Tušar na sejah odbora za zdravstvo v februarju 2016, citiram: "Mi znotraj delovnih skupin ministrstva v sodelovanju z zunanjimi strokovnjaki to mrežo pripravljamo, vendar izdelek ta trenutek ni tak, da bi o njem lahko razpravljali." Torej ministrica tudi ta vaša trditev glede javne mreže na primarcu ne drži. Navajate, da je naša trditev, da so vsi člani Zdravniške zbornice prepričani, da kot ministrica nosite najmanj objektivno odgovornost za tragični primer v splošni bolnici Izola, da je ta naša navedba v interpelaciji manipulacija. Navajate še naprej, da se je o tem izreklo samo ozko vodstvo Zdravniške zbornice Slovenije. Ni res, spoštovana ministrica. 22. septembra je potekala skupščina Zdravniške zbornice Slovenije. Skupščina je bila sklepčna in na tej skupščini je bilo tudi rečeno, da ministrstvo ne sliši potreb in težav zdravnikov, da se zdravnikov bojijo, da ne izgubljajo le bitke, temveč tudi vojno. Prav tako so tudi izrazili svoje mnenje, da nimajo več upanja, da se bodo spremembe na področju zakonodaje, financiranja, organiziranja in standardov zgodile. Ministrica, bili ste na tej skupščini, pa si upate trditi, da je ta naša trditev manipulacija. V zaključku ministrica navaja, da predlagatelji interpelacije v celotnem besedilu nismo predstavili niti enega argumenta in še navaja, da je osebno diskreditiramo, da smo žaljivi, predvsem pa si zatiskamo oči pred dejanskimi, pazite, dobrimi rezultati slovenskega zdravstva. O tem, ali smo predstavili prave argumente oziroma jih še bomo danes v razpravi, in kako dobri so rezultati slovenskega zdravstva, pa naj presodijo naši državljani. Ob koncu bom še enkrat poudarila, kar v Slovenski demokratski stranki vedno poudarjamo, zdravstvena stroka je dobra. Naši zdravniki so na marsikaterem področju dobri in sodijo v sam svetovni vrh. Sistem pa je slab in nujne, zelo nujne, so zakonske spremembe. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, predsednik Vlade, ministrica in ministri, kolegice in kolegi, se pravi, vsem lep pozdrav! Ob današnji interpelaciji teče beseda o zdravstvu, ki si tako ali drugače zasluži široko razpravo. Skoraj ni dneva, ko ne bi brali o hudih težavah v slovenskem zdravstvu, o nedopustno dolgih čakalnih dobah, o grožnjah bolnikov, ki so se znašli v stiski, o kriminalu, tudi o napovedani zdravniški stavki. Vendar pa bi bilo krivično, če bi za se navedeno krivili ministrico za zdravje. Kar pa po drugi strani ne pomeni, da smo v Poslanski skupini DeSUS z delom ministrice Milojke Kolar Celarc zadovoljni. Po več kot dveh letih mandata bi pričakovali najmanj jasna stališča, ukrepe, tudi zakonske predloge za izboljšanje sedanjih razmer, s katerimi niso zadovoljni ne bolniki in ne zdravstveni delavci. Z nezadostnim ukrepanjem in napačnim izbiranjem prioritet, odlašanjem pri sprejemanju odločitev ministrica za zdravje namreč ogroža ravno to, kar najbolj zagovarja – javno zdravstvo. In tega je iz dneva v dan manj. Če se lahko na eni strani pohvalimo z izboljšanjem položaja v gospodarstvu, z gospodarsko rastjo, žal takšnega izboljšanja zdravstvo ni deležno. V Poslanski skupini DeSUS smo z veseljem podprli sprejetje nove resolucije oziroma plana zdravstvenega varstva do leta 2025, ki ga je pripravila ministrica za zdravje, saj tudi v bodoče predvideva učinkovito, solidarno in kakovostno zdravstveno varstvo. Sprejeta resolucija predstavlja cilj, h kateremu vsi stremimo, nič določenega pa ni zapisanega v tem, kako bomo zagotovili za to potrebna javna sredstva, kako bomo do tega cilja prišli, in to nas v resnici skrbi. Brez tega bo ostala resolucija le seznam obljub in želja. Da bi resolucija tudi v resnici zaživela, moramo sprejeti najmanj dva osnovna zakona s področja zdravstva. To sta zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in popolnoma nov zakon o zdravstveni dejavnosti. Pri njunem sprejemanju pa bo nedvomno potrebnega veliko več dialoga in sodelovanja tako znotraj političnih strank kot tudi strokovne in ostale zainteresirane javnosti. Obenem pa vidimo dosedanje dogovarjanje in dialog s strani ministrice kot njeno resno pomanjkljivost pri pripravi ključnih sprememb v zdravstvu. Vsi postavljamo zdravje v sam vrh naših prioritet, zato pričakujemo odkrito razpravo o vseh možnih rešitvah, predvidenih z novo zdravstveno zakonodajo. Naravnost nedopustno je, da na primer o tako pomembnem zakonu, kot je zakon o zdravstvene varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki naj bi po sklepu ministrice ugledal luč sveta in bil pripravljen za javno obravnavo decembra letos, ne poznamo nobene vsebinske rešitve. Na ta način se bojim, da se lahko težave, kot smo jih imeli pri sprejemanju zakona o lekarniški dejavnosti, hitro ponovijo. Zakon o lekarniški dejavnosti je namreč tipičen primer tega, kako se zakonodaja ne pripravlja in ne sprejema. Trditve o enoletnem usklajevanju so zavajajoče. Usklajevanje je bilo pomanjkljivo in v nasprotju z dogovorom znotraj koalicije, kar ministrica zelo dobro ve. Rezultat pa je jasen. Nedodelan in pravno pomanjkljiv zakon, s katerim tudi ni zadovoljen nihče. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da je javna predstavitev mnenj v tem primeru prava pot in možnost, da pridemo do zakona, ki bo tudi v bodoče zagotavljal vsem dostopno javno lekarniško dejavnost. Od ministrice za zdravje Milojke Kolar Celarc pričakujemo tudi jasno besedo o tem, kaj danes na področju zdravstva kot država v resnici zmoremo, kaj lahko bolniki od zdravstva pričakujejo danes in kaj lahko pričakujejo čez 10 let. Verjamemo, da je vprašanje financiranja in zagotavljanja javnih sredstev tisto, na katerega se ministrica kot izkušena finančnica zelo dobro spozna. Zato preseneča njeno izogibanje odgovorom na to ključno vprašanje, ki onemogoča izpeljavo enega pomembnejših delov zdravstvene reforme in tudi sprejetje za nas pomembnega zakona o dolgotrajni oskrbi starostnikov. Šele z zakonom o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju bo jasno, ali bomo v bodoče še vedno država, ki nameni iz proračuna med državami EU najmanj sredstev za zdravstvo, kakšna bo usoda dopolnilnih zavarovanj, kakšna bo košarica pravic, ali bomo v resnici imeli tudi v bodoče univerzalno košarico, kdo bo plačnik, koliko bo potrebnih zasebnih sredstev za zdravstvo in kakšen bo način dogovarjanja med partnerji. Vse našteto predstavlja glavne razloge, zakaj smo ministrici za zdravje postavili pogoj, da zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju uskladi z Ministrstvom za finance in ga predstavi javnosti v začetku decembra, kot si je tudi sama zadala kot cilj. Ne gre torej za nemogoče zahteve Poslanske skupine Desus. Preprečiti pa želimo nadaljnje odlaganje in zavlačevanje z odgovori na ključna vprašanja v ponovno oddaljeno prihodnost. Danes interpelacije proti ministrici Milojki Kolar Celarc, ki uživa polno podporo predsednika Vlade dr. Mira Cerarja v Poslanski skupini Desus ne bomo podprli. Neomajna podpora predsednika Vlade namreč na eni strani nakazuje prioriteto te vlade, na drugi strani pa veliko obvezo in odgovornost samega predsednika Vlade pri pripravi dolgo pričakovane in potrebne zdravstvene reforme.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala, predsednik Državnega zbora za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, spoštovana posebej ministrica za zdravje, kolegice in kolegi! Socialni demokrati se zavzemamo za učinkovit, kakovosten, odziven in vzdržen sistem zdravstvenega varstva za vse naše državljane, ki bo temeljil na solidarnosti, vzajemnosti in pravičnosti, zdravstveni sistem, ki bo usmerjen v preprečevanje in zgodnje odkrivanje bolezni ter učinkovito zdravljenje. Takšen zdravstveni sistem je za nas eden izmed temeljev socialne države. Spoštovani! Danes interpelirate ministrico za zdravje, ki zagotavlja zgoraj vse našteto. Interpelirate jo, ker pravite, da nič ne dela. Sila nenavadno je, da je toliko nestrinjanj, toliko nasprotovanj, toliko neodvisnih študij, ki govorijo v prid nasprotnikom omenjenih vrednot, za katere se zavzema ministrica za zdravje. Slovenci smo v 70. letih prejšnjega stoletja dosegli, da je zdravstveno varstvo postalo univerzalno in vsem dostopno. Leta 1992 smo namesto proračunskega financiranja prešli na financiranje obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki pa skoraj nobene zdravstvene storitve ne pokriva v celoti, razen otrokom, ampak pri vseh terja naša zasebna doplačila. Ta sprememba je porušila univerzalnost in bistveno zmanjšala solidarnost. Danes s prispevki zberemo iz obveznega zdravstvenega zavarovanja 68 % vsega denarja, 15 % iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja ter 13 % neposredno s plačili iz žepov posameznikov, ki storitve potrebujejo. Zaskrbljujoč je podatek, da je okrog 40 tisoč prebivalcev iz različnih razlogov začasno ali trajno brez obveznega zdravstvenega zavarovanja. Približno 100 tisoč prebivalcev nima dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, kar pomeni, da jim brez visokih doplačil ni dostopna nobena zdravstvena storitev iz osnovnega zdravstvenega zavarovanja. Okoli 170 tisoč prebivalcev je z najnižjimi dohodki, kar pomeni, da je premija dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja nesorazmerno visok strošek. To ni v skladu z določili slovenske ustave, da temeljne pravice in svoboščine, med katere sodi tudi pravica do zdravstvenega varstva, ne morejo in ne smejo biti odvisne od gmotnega stanja, kar je identično z evropskim načelom enakosti v zdravstvu. Iz države z univerzalnim zdravstvenim varstvom in visoko stopnjo solidarnosti pri zagotavljanju sredstev za zdravstveno varstvo smo postali ena izmed najmanj solidarnih v Evropskih uniji. Slovenski zdravstveni sistem je v zadnjih 20 letih doživel nekatere stranpoti, tako pri financiranju kot pri organiziranju zdravstvene dejavnosti. Na strani financiranja imamo socialno nepravično dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ki zavarovalnicam kljub splošnemu pomanjkanju sredstev, namenjenih za zdravstvo, prinaša lahek dobiček; slednji se je z varčevalnimi ukrepi v najbolj kriznem času celo povečal. Na strani organizacije zdravstvene dejavnosti smo dopustili nenadzorovano mešanje javne in zasebne zdravstvene dejavnosti, posebej v obliki nesmotrnega podeljevanja koncesij ter odsotnosti učinkovitega nadzora nad podeljevanjem koncesij. Hkrati pa se je dopustilo, da se vse preveč zanemarja nadaljnji razvoj primarne ravni zdravstvenega varstva, ki navkljub vsem težavam še vedno daje solidne rezultate, kar je verjetno posledica učinkovite dispanzerske metode obravnave pacienta, ki jo v večji ali manjši meri še vedno zagotavljajo zdravstveni domovi. Delež javnih sredstev, namenjenih za zdravstveno varstvo, se vrsto let konstantno niža. In učinki so zdaj tu. Ni zanemarljiv podatek, da je zdravstvena blagajna v času krize izgubila 400 milijonov. Zato ne moremo biti začudeni, da smo priča eroziji temeljnih vrednot javnega zdravstvenega sistema. 400 milijonov! Danes smo tu in se sprenevedamo, se čudimo, da zdravstveni sistem ne funkcionira. Žal, tudi noben motor ne dela na hlape. Težave v zdravstvu so, absolutno. Premalo zdravnikov, predolge čakalne vrste, korupcija, pritiski po komercializaciji in privatizaciji naraščajo, teh je vse več. A ne pozabimo, naša temeljna naloga bi morala biti ohraniti dostop do zdravstvenih storitev za vse sloje ljudi v naši družbi, ne glede na njihov gmotni položaj. Ampak ne. Če omenimo nekoč državnega sekretarja na Ministrstvu za zdravje, tudi zdravnika, ki je nedavno dejal, da so se specializacije omejevale oziroma se niso nadomeščali zdravniki, ker se je predvidevalo, da se bo to uredilo samo od sebe. Ali res? Vsi problemi so nastali pred obdobjem nastopa funkcije te ministrice. Pomanjkanje kadra, dolge čakalne dobe, zasebništvo, tudi napake v zdravstvu so rezultat nasprotovanja politikam reševanja problemov ter spodbujanja k politikam, ki niso načrtovale ustreznih ukrepov za njihovo izboljšavo pred nastopom krize. Takrat je bil pravi čas za to. Ustvarjanje profitov, ki se ne vračajo v zdravstveni sitem, povečuje stroške zdravstvenega sistema ali pa, še bolj boleče, zmanjšuje zdravstvene pravice, saj se nikjer v svetu to ni izkazalo, da je ustrezno, da bi komercializacija ali privatizacija pomenila zdravstveno varstvo ali povečala njegovo kakovost. Ena hujših anomalij, ki se dogaja in daje potuho odgovornim, je tudi zavračanje operacij, ker zavarovalnica ne želi plačati. Zavarovalnica, poudarjam, ne ministrstvo. Mogoče so te zavrnitve tako pogoste tudi zato, ker smo Slovenci zelo solidarni, tovariški. Vsaka stiska sproži plaz odziva dobrih ljudi, ki jim ni vseeno. Ampak – ali si resnično želimo sistema, ki bo temeljil na pravici do zdravstvenih storitev na temelju zbiranja zamaškov, ker zavarovalnice kot po tekočem traku zavračajo posege in jih delajo samoplačniške? Ali se res lahko sprijaznimo z dejstvom, da je precej ceneje odrezati nogo devetletnemu otroku, kot pa izkoristiti vse možne načine zdravljenja tako doma kot v tujini in nogo rešiti. In mi to dopuščamo. Dopuščamo, da naš denar dajejo v svoje rezerve, zapravljajo za svoje potrebe. Naš denar. In potem nam ti isti želijo prodati neodvisne študije, ki favorizirajo zasebno kot suho zlato. Ali ste vedeli, da ena izmed takih neodvisnih študij predvideva tudi plačljive porode? Ali smo res prišli na točko, kjer bo nekritično favoriziranje zasebnega, ki pa se seveda nič ne brani javnega napajalnika, pripeljalo naš dostop do zdravstvenih storitev na prag nemogočega? Ali hočemo to katastrofo? Socialni demokrati to odločno zavračamo. Upam si trditi, da več zasebnega ne bo skrajševalo čakalnih vrst, ne bo bolj dostopno in ne bo učinkovitejše. Morebiti obratno. Privatizacija zdravstvenega sistema in izenačevanje javnega in zasebnega vodita k neenakopravni in neenaki obravnavi bolnikov. To pa pomeni različno kakovost glede na bolnike, bolnikov socialni položaj in neenakopravno dostopnost. Zato trdimo, treba je zmanjševati spet tisti delež zasebnih sredstev za zdravstveno varstvo, ki postopoma ustvarja dva zdravstvena sistema in ločuje državljane na dve skupini. Na take, ki jim premoženjsko stanje omogoča, da si potrebne storitve lahko kupijo, in na take, ki tega ne morejo, zato do njih ne pridejo ali pa nanje čakajo tako dolgo, da to škoduje njihovemu zdravju. Še enkrat, vsi prebivalci morajo imeti možnost, da neodvisno od svojega gmotnega stanja uresničijo svoje potrebe po kakovostnih in pravočasnih zdravstvenih storitvah. To jim lahko omogoča javni zdravstveni sistem. Treba je obrniti trend, ki v javni zdravstveni sistem uvaja obravnavo zdravstvenih storitev kot tržno blago, s katerim je mogoče ali celo zaželeno ustvarjati profit. V javnem sistemu in za javna sredstva bo mogoče storitve, ki so potrebne za ohranjanje in obnavljanje zdravja, opravljati samo na neprofiten način, presežki se morajo vračati v zdravstveni sistem. Zdravstveni sistem v Sloveniji je zaradi spremljajočih se demografskih sprememb nujno potreben prenove. Pri prenovi zdravstvene reforme in paketa zakonov je za Socialne demokrate ključno, da vsebina jasno določa cilje zakona, med katerimi mora biti na prvem mestu ohranitev javnega zdravstva. Socialni demokrati smo vztrajali in bomo vztrajali, da se potegne jasna ločnica med javnim in zasebnim izvajanjem zdravstvene dejavnosti, saj se mora končati prelivanje denarja in bogatenje dvoživk, torej tako imenovanih zasebnikov, ki bogatijo na račun javnega denarja. Nasprotujemo privatizaciji in komercializaciji zdravstva, ki ne temeljita na javnem interesu, slabita javno zdravstvo, dražita in ogrožata zdravstveno varnost ljudi, zmanjšujeta solidarnost in pravičnost zdravstvenega sistema, zmanjšujeta dostopnost do zdravstvenih storitev, povečujeta nepravične razlike v zdravju ljudi, povzročata pritiske na povišanje javnih sredstev za zdravstveno varstvo oziroma na znižanje pravic prebivalk in prebivalcev iz javnih sredstev, slabo vplivata tudi na zdravje ljudi in zmanjšujeta učinkovitost porabe sredstev za njihovo zdravljenje. Socialni demokrati pojem reforme razumemo kot spremembe, ki predstavljajo presek z nekaterimi obstoječimi rešitvami in trendi. Zavedati se moramo, da ohranjanje statusa quo pomeni nevarnost razpada zdravstvenega javnega sistema. Zakaj po našem mnenju potrebujemo spremembe? Na strani financiranja imamo socialno in nepravično dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ki zavarovalnicam kljub splošnemu pomanjkanju sredstev za zdravstvo prinaša lahek dobiček. Na strani organizacije zdravstvene dejavnosti smo dopustili nenadzorovano mešanje javne in zasebne zdravstvene dejavnosti, posebej v obliki nesmotrnega podeljevanja koncesij. Do korupcije v zdravstvu moramo vzpostaviti ničelno toleranco tudi tako, da se poveča nadzor in izboljša transparentnost tako nad postopki nabav in kadrovanja kot tudi na področju izdaje dovoljenj in podeljevanja koncesij. Poudariti je treba, da so bile prednosti in slabosti koncesij napisane leta 1993, ko še nismo imeli nikakršnih izkušenj s koncesijami na področju zdravstvene dejavnosti. V praksi pa so se v zvezi s podeljevanjem in izvajanjem koncesij v zdravstveni dejavnosti pokazale tudi negativne izkušnje, kot je manjša dostopnost pacientov do nekaterih storitev, ki jih koncesionar sam ne izvaja, in preusmerjanje bolnikov v samoplačniško oziroma zasebno dejavnost. Kot kažejo nekatere raziskave, se pojavlja segmentiranje prebivalstva na način, da h koncesionarjem posebej na sekundarnem nivoju pogosto gravitirajo premožnejši sloji, socialno šibkejši pa se preusmerjajo k javnim izvajalcem. Ker je število zdravnikov omejeno, se je tudi pokazalo, da podeljevanje koncesij ne pomeni večjega števila zdravnikov in s tem večjega obsega izvedenih programov, temveč pomeni v večini primerov zgolj prehod zaposlenih iz javnega zavoda v status koncesionarja. Bistveno vprašanje, ki si ga moramo zastaviti ob pogovorih za spremembe zakona o zdravstveni dejavnosti, je, ali bo s podeljevanjem koncesij zagotovljen večji obseg in boljše opravljanje javnih zdravstvenih storitev. Področje koncesij v zdravstvu je v tem trenutku pomanjkljivo urejeno, kar je pripeljalo do različnih praks pri podeljevanju koncesij občine, države. Sedanji sistem prinaša tudi izrazita korupcijska tveganja, saj ni nobenih meril kdaj in pod kakšnimi pogoji se koncesija lahko podeli. Zato se pogosto dogaja, da se koncesije podeljujejo na podlagi prijateljskih in drugih povezav in ne dejanskih potreb zdravstvenega sistema. Tudi če pogledamo, koliko koncesij je podelil posamezen minister, številke zelo nihajo. Potrebe po zdravstvu pa so bistveno bolj stabilne oziroma trajne. Do sedaj smo dopuščali, da se prepletata javno in zasebno izvajanje storitev. Isti izvajalec ob različnem času dela v javnem in zasebnem sistemu, ali ob istem času in na istem mestu opravlja javne in zasebne storitve. Državljan pa lahko prehaja iz javnega v zasebni sistem in nazaj. Posledica je netransparentnost financiranja, ki na strani izvajalcev omogoča dvojno zaračunavanje storitev in ponudbo nepotrebnih storitev, na strani bolnikov pa kupovanje žal tudi skrajševanja čakalnih dob za določeno zdravstveno storitev. Zdravstveni domovi so s prehajanjem zdravnikov med koncesionarje izgubili del osebja, pri čemer so izgubili kadre, programe in finančna sredstva. Ostale so jim pa pretekle obveznosti, tehnološki viški. Nekateri zdravstveni domovi zdaj ne morejo več opravljati vseh funkcij, ki jih predvideva zakon. Organizacijske posledice se kažejo tudi v težavah pri zagotavljanju 24-urne službe in pri nadomeščanju v času odsotnosti, vsebinske pa pri opuščanju dejavnosti, ki so vezane na timsko delo, kot so na primer preventivne dejavnosti. Vse to pa pomeni zmanjšanje dostopnosti do zdravstvenih storitev in slabšo kakovost primarnega zdravstvenega varstva. Tovrsten proces pa se ni ustavil le pri osnovnem zdravstvenem varstvu, temveč se je začel tudi v bolnišnicah, kjer specialisti dobivajo koncesije in odhajajo iz oddelkov. Pri odgovoru na vprašanje katere so glavne slabosti slovenskega zdravstva, prebivalci na prvo mesto postavljajo čakalne dobe. Del razlogov tiči v omejenih sredstvih in človeških virih, vendar prav uspehi pričajo, da sredstva pri tem niso vselej glavni dejavnik. Boljšo in pravičnejšo dostopnost Slovenije ovirajo tudi visoka doplačila in premije dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja ter geografsko neenakomerna mreža osnovnega zdravstvenega varstva. Zdravstveni sistem je namenjen ohranjanju, izboljšanju in obnavljanju zdravja. Javni zdravstveni sistem ta cilj še presega, in sicer tako da vsakomur nudi zdravstveno pomoč in varnost v času bolezni ter da daje tudi zdravim varnost in zagotovilo, da bodo deležni pomoči, če jo bodo potrebovali. Javni zdravstveni sistem je najboljši primer uresničene ideje o povezanosti družbe. Zato zdravstvene storitve, ki so pomembne za zdravje ljudi, ne smejo biti tržno blago. To je izhodišče socialnega modela zdravstvenega varstva, ki ga Socialni demokrati zagovarjamo in branimo. Z enako dostopnostjo do zdravstvenih storitev za vse, ki jih potrebujejo, se uresničuje ustavna pravica do socialne varnosti, ki mora biti zagotovljena vsakomur brez raziskovanja glede na osebne okoliščine, med katere tudi služi gmotno stanje. Zavračamo pobude, da naj bi javni sistem zagotavljal osnovno zdravstveno varnost manj premožnim in deprivilegiranim slojem prebivalstva, vzporedni zasebni sistem pa bi zagotavljal boljše možnosti premožnejšim skupinam. Javnozdravstveno varstvo mora biti univerzalno in ob enakih potrebah enako dostopno. Zagotoviti je treba zadostno financiranje javnega zdravstvenega varstva. Naš cilj je, da bi se obseg financiranja zdravstvenega varstva v deležu bruto domačega proizvoda povečal za toliko, da bodo izpolnjeni cilji o boljši dostopnosti in kakovosti zdravstvenega varstva. S socialnimi partnerji je treba na novo definirati košarico storitev, ki bo v celoti krita iz javnih sredstev, prispevna stopnja in proračunski viri. Na novo je treba opredeliti storitve v košarici, ki bodo pokrile ključne zdravstvene potrebe prebivalstva. Izboljšati je treba dostopnost do zdravstvenega varstva. Vsem najpomembnejšim zdravstvenim storitvam je treba predvideti najdaljšo, še sprejemljivo čakalno dobo. Čakalne dobe so problem, to je dejstvo. Imamo preko 250 tisoč čakajočih na eno od zdravstvenih storitev v zdravstveni službi. Za vse čakajoče žal sploh ne vemo, ker ne spremljamo vseh čakalnih dob in števila čakajočih za vse storitve, kar je žal pokazatelj nedelovanja sistema. Še bolj zaskrbljeni pa smo, če poznamo proces obravnave pacienta, saj je treba čakalne dobe in število čakajočih sešteti. Skupaj lahko teoretično pacient čaka tudi do 4 leta. Čim prej je treba najti rešitev za zaposlovanje mladih zdravnikov, ker je njihovo šolanje predrago, da bi odhajali na delo v tujino, zato mora imeti pristojnost določanja vrste in števila specializacij za zdravnike ministrstvo in ne več Zdravniška zbornica. V zadnjih 15 letih si je vsakokratna vlada postavila za cilj reformo zdravstva. Reforma pomeni zavestno odločitev za spremembe. Spremembe pa nujno povzročijo konflikte. Reforme ni mogoče speljati na način, da ne bi bilo nikogar in nikogar nič zmotilo. Posamezne skupine udeležencev v zdravstvu se močno oklepajo svojih pridobljenih privilegijev, zato skupine izražajo potrebo po reformi, vendar le, dokler le-ta ne doseže njih. V zadnjih 15 letih se je vedno našel kdo, katera od skupin, ki je nasprotovala temeljnim postavkam reforme, še preden se je karkoli zgodilo v smeri izboljšav in razvoja zdravstvenega sistema. In tudi tokrat ni nič drugače. Nujno je treba preveriti ustreznost financiranja zdravstvenih storitev, jasno razmejiti in okrepiti sodelovanje med Ministrstvom za zdravje in zdravstveno blagajno. Prispevke za zdravstveno blagajno je treba razširiti na vse oblike dela, iz obveznega zdravstvenega zavarovanja pa črtati določene stvari, kot so na primer znanstvenoraziskovalno delo in izobraževanje specializantov, bistveni del investicij v zdravstvo, saj mora to prevzeti državna blagajna. Okrepiti je treba tudi notranji in zunanji nadzor v zdravstvu in vzpostaviti mehanizem za spremljanje kakovosti v zdravstvu na nacionalni ravni. Urediti in razvijati področje čezmejne zdravstvene dejavnosti. Vseh navedenih izzivov v zdravstvu se seveda zaveda tudi sedanja vlada, ki si je tako kot predhodne vlade zadala cilj reformo zdravstvenega sistema. Žal gre tudi tokrat tej vladi zdravstvena reforma počasi od rok. Učinkovita in prožna organiziranost javnih zdravstvenih zavodov, stimulativno nagrajevanje po dosežkih zaposlenih, profesionalen in odgovoren menedžment v zdravstvu z ustreznimi menedžerskimi orodji ter ustrezen sistem financiranja, ki bo temeljil na ustrezni zdravstveni mreži in razmejenimi viri financiranja, so ključni izzivi reforme zdravstva v državi. Ti izzivi pa so nujni za resnično zmanjševanje čakalnih vrst in s tem dostopnost zdravstvenih storitev vsem prebivalkam in prebivalcem, ki so poleg kakovosti in varnosti glavni pokazatelj dobrega zdravstva v državi. Na vladi in resornem ministrstvu za zdravje je, da čim prej zagrizejo v kislo jabolko izzivov in pospešeno pripravi in spelje ustrezno zakonodajo za ureditev pisanih razmer v zdravstvu. Vsem nasprotovanjem vseh možnih interesov navkljub. Spoštovani! Socialni demokrati te interpelacije, ki, še enkrat poudarjamo, želi rušiti javno pri zasebnemu, ne bomo podprli. Pričakujemo pa, da se bo ministrstvo v prihodnjih mesecih soočilo z akutnimi in kroničnimi problemi našega zdravstva, ki niso problemi samo iz tega mandata, nemalo teh problemov je nastalo v času preteklih vlad. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavil gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici si prizadevamo za to, da bi na področju zdravstvenega varstva uveljavili maksimo Vsak po svojih sposobnostih, vsakemu po njegovih potrebah. To pomeni, da vsak plačuje dajatve in prispevke glede na svoj dohodek, vsi, ki potrebujejo pomoč, pa jo morajo dobiti pod enakimi pogoji, ne glede na to, koliko zaslužijo in od kod prihajajo. Naš zdravstveni sistem se je od obnove kapitalizma v Sloveniji oddaljuje od tega ideala in s tem tudi od realnih potreb naših ljudi. To je posledica komercializacije zdravstvenega zavarovanja in privatizacije zdravstvenega varstva v obliki koncesij ali v obliki zaslužkarstva nekaterih zdravnikov. Ti pojavi se v našem zdravstvenem sistemu niso razrasli po naključju, ampak z zavestnimi odločitvami tranzicijskih politikov, da zmanjšajo obdavčitev kapitala in visokih dohodkov. Na tak način so posegli v javna sredstva za zdravstveno varstvo in odprli prostor tako za komercialna zavarovanja kot za privatne izvajalce. Privatizacija je najbolj napredovala v zobozdravstvu, zato nam zobozdravstvo nazorno kaže, kakšne zdravstvene pravice bomo imeli oziroma jih ne bomo imeli, če se privatni model razširi na ves zdravstveni sistem. Več kot polovica zobozdravnikov dela pri koncesionarjih, večina prebivalcev, ki si to lahko privošči, pa zaradi nesprejemljivih čakalnih dob uporablja samoplačniške storitve. V Združeni levici bomo storili vse, da se ta model ne razširi in da bo prevladal javni interes, torej zdravniški sistem, ki bo dober za bolnike, zdravstvene delavce in, če se poslužim nekega nesrečnega amerikanizma, davkoplačevalce. Zato se zavzemamo za takojšnjo ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, na srednji rok pa tudi za odpravo koncesij. Smo za to, da se prepove delo javnih zdravnikov v privatnih ustanovah in da se pristojnost za načrtovanje kadrov v zdravstvenem sistemu prenese z Zdravniške zbornice na demokratične organe. Od vseh tako imenovanih levih vlad v zadnjih 10 letih se je prav sedanja vlada najbolj izrecno zavezala, da bo izvedla ukrepe, ki so nujni za zaščito interesa državljanov in bolnikov. Od vseh ministrov za zdravje je Milojka Kolar Celarc tista, ki je te ukrepe najbolj dosledno zagovarjala. Zato se je treba vprašati, zakaj ti ukrepi po več kot dveh letih mandata Cerarjeve vlade ostajajo nerealizirani. Dejstva so tu jasna. Šibki člen ni ministrica za zdravje, čeprav je tudi sama naredila več resnih napak, o katerih bom govoril potem v nadaljevanju. Prva ovira se nahaja v sami Stranki modernega centra in v ministrski ekipi. Na eni strani imamo zdravstveni resor, ki si prizadeva za omejitev koncesij in okrepitev javnega zdravstva. Na drugi strani imamo denimo ministra za infrastrukturo Gašperšiča, ki javno zagovarja privatizacijo Luke Koper in Slovenskih železnic in ki bo vpeljal koncesije na eno redkih področij, kjer jih še ni, to je pristaniška dejavnost in izgradnja javne infrastrukture. V popolnem nasprotju z deklarirano politiko Vlade na področju zdravstva deluje tudi minister za gospodarstvo Počivalšek. Eklatanten primer delovanja v škodo javnemu interesu so njegova prizadevanja za liberalizacijo cen naftnih derivatov, medtem ko vsi vladni analitiki priznavajo, da bi deregulacija podražila gorivo za voznike in zmanjšala prihodke proračuna. Edina subjekta, ki bi iz tega potegnila kakršnekoli koristi, sta oligopolista in njuni v veliki večini privatni lastniki. Kot primer privatizacije tukaj lahko navedem tudi liberalizacijo pogrebne dejavnosti in dimnikarskih storitev. Ampak položaj je jasen. V ministrski ekipi SMC prevladujejo ljudje, ki izvajajo politiko privatizacijskih lobijev in popolnoma jasno je, da nanje ni mogoče računati pri projektu odprave koncesij in ukinitve komercialnih zavarovanj v zdravstvu. Ko presojamo delo in odgovornost zdravstvene ministrice, se moramo zavedati, da številni koalicijski politiki to delo aktivno ali pasivno ovirajo. In teh je res veliko. Nabrani so kot nekakšni krogi v Dantejevem peklu. Prvi krog so neoliberalci znotraj SMC, kot sta že navedena ministra Počivalšek in Gašperšič. Drugi krog pa so koalicijski partnerji. Koalicijski partnerji po eni strani obtožujejo ministrico za zdravstvo, da ne pripravi zakonodajnih predlogov, ampak v resnici oni blokirajo bistvene zakone. Oktobra lani je ministrstvo objavilo zelo solidno novelo Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki omejuje in delno odpravlja koncesije zdravnikov. Močno omejuje tudi privatno delo zdravnikov iz javnega sektorja. S to novelo se stopa na prste zdravnikov koncesionarjev in zdravnikov dvoživk. No, ampak ta zakon po celem letu usklajevanj še vedno ni prišel do obravnave na Vladi, se pravi, je jasno, da tudi SD in Desus nočeta stopiti na prste tem privatnim interesom. Če bi SD in Desus to res nameravala, sta imela za to že nešteto priložnosti. Borut Pahor je vodil vlado do leta 2011, SD je tudi članica zadnjih dveh vlad. Kar se tiče pa Desusa, je bil pa tako ali tako v vseh vladah po letu 2014, naj so te vlade Janševe ali ne Janševe. Gospod Gantar je bil celo Janšev minister za zdravje. Tudi te tako imenovane leve vlade koncesij niso omejile. Še več! Javnost se tega niti ne zaveda, ampak Ministrstvo za delo, ta fevd socialdemokratov je največji resor za koncesije v državi. Outsourcali so vse, od domov za starejše in socialnovarstvenih storitev, do ukrepov aktivne politike zaposlovanja. Outsourcali so tudi osebno asistenco, in to na način, da jih morajo društva uporabnikov doplačevati s članarinami, subvencije pa ne krijejo niti minimalne plače osebnih asistentov. Kar želim tukaj izpostaviti, je kristalna jasnost tega, da ministri in stranke, ki na svojih področjih uvajajo in širijo koncesije, ne bodo podprli omejitve koncesij v drugem področju, v našem primeru v zdravstvu. S tem pa pridemo do tretjega kroga tistih, ki blokirajo spremembe v korist javnega zdravstva. In kot pri Danteju je ta krog najbolj srhljiv zaradi tega, ker za njim stoji največja finančna moč in lahko hkrati manipulira z zaupanjem ljudi. V Sloveniji smo namreč zadnjih nekaj let priča ofenzivi vodstva zdravniške organizacije in sindikata FIDES proti javnemu zdravstvenemu sistemu. Ne samo, da ti lobiji zagovarjajo privatne izvajalce in dopolnilno zdravstveno zavarovanje, še več, ti lobiji zahtevajo radikalno privatizacijo. Iz istega peklenskega kroga so tudi predlagatelji današnje interpelacije – SDS in NSi. Ta krog zahteva, da bi večino osnovnih zdravstvenih storitev lahko opravljali privatniki, in to kar brez koncesije. Te storitve imenujejo košarica B. Zahtevajo tudi, da bi bilo zavarovanje za košarico B obvezno, izvajale pa bi ga komercialne zavarovalnice. Dopolnilno zdravstveno zavarovanje, privatno zavarovanje, ki je narejeno danes na ta način, da se mu skoraj ne moremo izogniti, ta neučinkovit sistem in nepravičen sistem bi radi razširili v zavarovanje, ki bi bilo kar prisilno. V primeru takšnega scenarija se potem ne bi pogovarjali samo o tem, da si komercialne zavarovalnice od okoli 460 milijonov evrov premij pridržijo kar 60 milijonov evrov, ki bi jih sicer krvavo potrebovali za zdravstvene storitve, številke bi se bistveno povišale. Potem bi se pogovarjali o kakšnimi milijardi evrov premij in o 150 milijonih sredstev, ki ne bi bila namenjena za zdravljenje. In pogovarjali bi se o tem, da bi morali za osebnega zdravnika ali pa zobozdravnika vsi plačevati enako premijo, ne glede na to, ali imamo dohodke povprečnega upokojenca ali pa kakšnega politika, direktorja, nadzornika Nove Ljubljanske banke in tako naprej. In če dopustimo takšen scenarij, bomo dobili amerikanizacijo zdravstva. Ko rečem amerikanizacijo zdravstva, upam, da vemo, o čem govorimo. Združene države Amerike so ekonomsko najmočnejša država v zgodovini, imajo daleč največje izdatke za zdravstvo, ampak temu navkljub je tam še vedno 40 milijonov ljudi brez ustreznega zavarovanja. V Združenih državah Amerike za zdravstvo namenjajo slabih 9 tisoč 500 dolarjev na prebivalca, v Sloveniji je ta številka malenkost nad 2 tisoč dolarjev na prebivalca, pa je pričakovana življenjska doba na drugi strani luže krajša od Slovenije, če niti tukaj ne govorim o kazalcih, kot so smrtnost dojenčkov, zdravje žensk in podobno. Socialisti seveda nasprotujemo amerikanizaciji slovenskega zdravstva. Ko govorimo o delu ministrice za zdravje, opozarjamo, da njene zakonodajne predloge blokirajo interesna združenja. FIDES in Zdravniška zbornica nista pripravila sama svoje kontra reforme. Pišejo jim jo na Ekonomski fakulteti, raziskave pa financirajo zavarovalniška združenja, Ameriška gospodarska zbornica in združenje ameriških farmacevtskih podjetjih v Sloveniji. Vemo, da sprejetje tobačne zakonodaje blokirajo tobačne multinacionalke in da imajo pri tem veliko simpatij na Ministrstvu za finance. Težko bi našli bolj nazorne primere lobiranja za uveljavitev privatnega interesa na račun javnega zdravja. Ko smo te parametre zdravstvenega stanja razčistili, lahko podam konkretno oceno dela in odgovornosti ministrice Kolar Celarc. Omejitve koncesij, ukinitev dopolnilnega zavarovanja, prenos pristojnosti zdravniške zbornic – vse te ukrepe, ki so nujni za rešitev nakopičenih težav slovenskega zdravstvenega sistema, v prvi vrsti ovira del ministrske ekipe SMC. Zato se potem lahko dogaja, da je bil minister Gašperšič interpeliran zato, ker uvaja koncesije, no, danes imamo pred seboj interpelacijo ministrice Kolar Celarc, ker te koncesije želi ukiniti. Poleg tega te ukrepe očitno ovirata tudi koalicijska partnerja SD in Desus. Niti SD niti Desus nista nikoli nasprotovala javno-zasebnemu partnerstvu za drugi tir. To je uradna politika Vlade – vsaj od prvega razpisa za evropska sredstva februarja 2015 – sta pa zato očitno ovira za omejitev koncesij zdravnikov, kot je predvideno v noveli zakona o zdravstveni dejavnosti. Nekaterim spomin pač sega mesec dni nazaj, ko sta SD in Desus v tej dvorani glasovala za ministra, ki javno zagovarja privatizacijo Luke Koper. Brez problema sta kupila obljubo ministra Gašperšiča, da se bo gradnja začela leta 2017, čeprav je to v tej obliki znanstvena fantastika. In brez težav sta kupila floskule o sodelovanju Luke Koper in Slovenskih železnic o projektu, čeprav bi morali prav oni najbolje vedeti, da je to samo drug izraz za privatizacijo Luke Koper in Slovenskih železnic, ki jo je v času Pahorjeve vlade ponujal Mehdorn. Za SD in Desus je javni interes pač španska vas, tako kot se nanj požvižga tudi zdravstveno zavarovalniški lobi. Javno na jeziku, zasebni žepi v dejanju. Se opravičujem, ker sem razširil razpravo na druge resorje, ampak brez tega mislim, da ni mogoče oceniti dela ministrice, ker se je pač treba seznaniti z ovirami, s katerimi se sooča pri svojem delu. In ta tretji krog ovir je, kot sem že dejal, zdravniško- zavarovalniški lobij. Vodstvo Zdravniške zbornice ves čas očita ministrici, da ne pripravi reform, hkrati pa je ravno Zdravniška zbornica tista, ki toži našo državo pred Evropsko komisijo zaradi oviranja zasebne pobude koncesionarjev. Zdravniška zbornica govori o pomanjkanju zdravnikov, hkrati je pa prav Zdravniška zbornica tista, ki sploh razpisuje specializacije. In s tem smo lahko končno pri polni oceni dela in odgovornosti ministrice Milojke Kolar Celarc. Gospa ministrica, proti sebi imate močne nasprotnike v Vladi, v koaliciji, v zdravniško-zavarovalniškem lobiju. Ampak ne morete reči, da tega nasprotovanja niste pričakovali. Niste prvič v politiki, vodili ste tudi Vzajemno zavarovalnico. Glavna napaka, ki ste jo pri svojem delovanju ali zastavitvi delovanja naredili, je, da se niste povezali s tistimi organizacijami, ki imajo realno politično moč in realen interes za ukinitev dopolnilnega zavarovanja in koncesij. To pa so velike napredne sindikalne centrale. Mogoče ste prezrli, da je v socialnem sporazumu tudi ta ukrep, ga bom kar citiral: "Spremembe na področju zbiranja sredstev za zdravstveno varstvo, tako da se ukine dopolnilno zdravstveno zavarovanje z ustrezno nadomestitvijo." Konec citata. Zagotovo pa niste mogli prezreti javnega poziva Zveze sindikatov Pergam in KS90, da jih vključite v pripravo reforme že v začetni fazi. Na žalost tega poziva niste upoštevali. Namesto tega se usklajujete z zdravniško-zavarovalniškimi lobiji, ampak to, gospa ministrica, je Sizifovo delo. Z njimi se ne boste mogli nikoli uskladiti, lahko jim samo popustite. Z naprednimi sindikalnimi centralami pa se v resnici niti ni treba kaj prida usklajevati, treba se je samo dogovoriti, kako se družno upreti pritisku zavarovalniško- zdravniškega lobija, ki bo samo še naraščal. Ne vem, ali je prepozno v tem trenutku za to povezovanje ali ne, vem pa, da brez korakov v tej smeri ne bo ukinitve dopolnilnega zavarovanja ali omejitve koncesij. Prepričan pa sem tudi, da se vi, gospa ministrica, brez zaveznikov ne boste prav dolgo obdržali na ministrskem položaju. V Združeni levici načeloma podpiramo usmeritve Vlade in ministrice za zdravje v korist javnega zdravstvenega sistema. Naše usmeritve so samo bolj dosledne, ampak realna politična moč je pač na vaši strani. Vendar ministre navsezadnje ocenjujemo po rezultatih, ne samo po njihovih usmeritvah ali deklariranih pozicijah. Prebojev na področju ukinitve dopolnilnega zavarovanja, omejitve koncesij in pristojnosti Zdravniške zbornice žal niste dosegli. Po naši oceni to ni toliko posledica vašega dela, ampak posledica nasprotovanj tako znotraj vaše lastne stranke kot koalicije, zlasti pa nasprotovanj zdravniško-zavarovalniškega lobija, ki deluje z roko v roki z desno opozicijo. Zato interpelacije ne bomo podprli. Hkrati pa z vašim sedanjih pristopom tega odpora ne boste premagali, zato tudi vas na tej točki ne moremo podpreti. Obljubljam pa, da boste imeli polno podporo Združene levice pri obrambi javnega zdravstva, pri omejitvi zaslužkarskih koncesij in ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Tu vam socialisti ponujamo roko. Napredni sindikati tudi. In priporočam, da to roko sprejmete. Če ste resni v svojih politikah, lahko skupaj vendarle naženemo zdravniško-zavarovalniški lobi iz našega javnega zdravstva. Dokler pa se to v praksi ne zgodi, pa bomo socialisti v podpori vzdržani. Hvala.
Hvala lepa, gospod Kordiš. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica, predsednik Vlade! Stanje v slovenskem zdravstvenem sistemu je zaskrbljujoče in skrajno resno. Že več kot desetletje se namreč kopičijo številne težave, pravih rešitev pa nikakor ni na obzorju. Ker ni rešitev, državljani izgubljajo potrpljenje in tudi zaupanje. Dogaja se jim namreč krivica, kajti za denar, ki ga vplačujejo v zdravstveno blagajno, ne dobijo tistega, kar si zaslužijo. V obstoječem zdravstvenem sistemu se tako nihče ne počuti dobro – ne uporabniki in niti ne izvajalci zdravstvenih storitev. Imamo pa izvrstne in svetovno priznane strokovnjake, zdravnike, odlične zdravnike, srčno in požrtvovalno medicinsko in drugo osebje, pesti pa nas žal izjemno slab sistem in slaba organizacija tega sistema. Namen Nove Slovenije ni iskanje krivcev, da se slovensko zdravstvo nahaja v tako silnih težavah, takšnih težavah, kakršnim smo priča. Tudi ministrica za zdravje Milojka Kolar Celarc, ponavljamo tudi mi, ni edina kriva, da je danes slovenski zdravstveni sistem v tako slabem stanju. Je pa ministrica Milojka Kolar Celarc najbolj odgovorna, da se v dveh letih, ko vodi ministrstvo za zdravje, niso zgodile potrebne spremembe, ki bi pomenile boljši in finančno vzdržen zdravstveni sistem. Še več! Razmere v slovenskem zdravstvenem sistemu so se v zadnjih dveh letih močno poslabšale in prihaja do vse večjih anomalij. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da ministrica za zdravje v dveh letih mandata ni naredila dovolj, njeno dosedanje delo pa niti ne predstavlja dobrih obetov, da bi do potrebne zdravstvene reforme ali pa modernizacijo zdravstvenega sistema, če hočete, v drugi polovici vlade dr. Mira Cerarja sploh prišlo. Si lahko vlada to privošči, se sprašujemo. Zagotovo ne! Zato je interpelacija zoper ministrico za zdravje tudi priložnost za vlado, da namesto ključnega človeka slovenskega zdravstva povabi osebo, ki bo odgovorno izpeljala reformno zakonodajo. Saj bolj kot vlada odlaša s pripravo reforme, bolj se slovensko zdravstvo pogreza in vse večje bodo težave v našem zdravstvenem sistemu. Tudi možnosti za sprejem reforme s tovrstnim odlašanjem so vse manjše, saj je efektivnega časa do naslednjih volitev v državni zbor le dobro leto in pol. Iz izkušenj ta trenutek pa lahko vemo, da so možnosti za izvedbo resne in celovite reforme v volilnem letu nadvse majhne ali pa nične. Čakalne vrste se daljšajo. V zdravstvenih ustanovah vlada nezadovoljstvo, zaradi nepreglednega financiranja se že desetletja napajajo lobiji, hkrati pa zmanjkuje denarja za tiste, ki zdravstvene storitve res potrebujejo. Namesto da bi s sistemskimi ukrepi reševali stisko zavarovancev, so mnogi izmed njih prepuščeni dobri volji sodržavljanov, ko zbiranje plastičnih zamaškov postane edina rešitev sistemske napake zdravstva in posledično preživetja bolnikov, je čas, da se vprašamo, kako s slovenskim zdravstvenim sistemom naprej. Čeprav je ministrica izgubila zaupanje vseh deležnikov v zdravstvu, vseeno uživa polno podporo predsednika Vlade in celotne koalicije, vsaj za danes tako kaže, četudi je jasno, da brez podpore celotnega zdravstva tako zahtevnega projekta, kakršna je zdravstvena reforma, ne more izpeljati nihče. S tem pa koalicija tudi sporoča, da je zdravstveni status quo sprejemljiv, s čimer pa se ne moremo strinjati. S tem se ne strinjajo niti državljani, ki tudi po več let čakajo, da pride do zdravstvenega pregleda ali pa posega. S tem se ne strinjajo niti zaposleni v zdravstvenih ustanovah in s tem se ne strinja niti stroka. Reforma zdravstvenega sistema je nujna, vendar mora potekati v dialogu z vsemi njegovimi deležniki. Ministrica se je žal izkazala kot oseba, ki dialog odklanja, saj na pobude in predloge, ne zgolj pobude opozicije, temveč tudi drugih strokovnih združenj, odgovarja bodisi z molkom bodisi s pavšalnimi ocenami ali politizacijo samih predlagateljev. Tak odnos, gospe in gospodje, nikakor ne more biti podlaga za pripravo kakovostne reforme, ki bi v ospredje postavila pacienta in njihove potrebe. Pomeni zgolj kupovanje časa na račun bolnikov. Prvi očitek Nove Slovenije ministrici je odlašanje z zdravstveno reformo. Poglejte, zdravstveni sistemi v Evropi so v zadnjih desetih letih oziroma v zadnjih desetletjih podvrženi številnim izzivom z enim samim ciljem, to je zagotoviti finančno vzdržen sistem in na drugi strani ohraniti pridobljene pravice iz javne blagajne za državljane. V Sloveniji je zdravstveni sistem v mnogo slabšem položaju kot drugod v Evropi, saj ključnih sprememb ni bilo že več desetletij. V Evropi se zdravstveni sistemi v obliki celovitih reform nadgrajujejo na vsakih nekaj let, s čimer države odgovarjajo na izzive sodobne družbe. Slovenija pa je zaradi neukrepanja v velikem zaostanku, posledice česar najbolj občutijo prav državljani, vsak zamujeni dan pri pripravi zdravstvene reforme je namreč korak stran od človeka vrednega zdravstvenega sistema. Poglavitni razlogi za slabo stanje v slovenskem zdravstvenem sistemu, ki jih Ministrstvo za zdravje pod vodstvom ministrice ne rešuje sistematično, so v sami organiziranosti zdravstvenega sistema in posameznih javnih zdravstvenih zavodov, premajhna kontrola porabljenih sredstev, ne povsem določena mreža javne zdravstvene dejavnosti, finančna nevzdržnost zdravstvenega sistema, nedorečenost pravic iz javne zdravstvene blagajne, torej košarice pravic, nadstandardizacija uporabljenih materialov in storitev pri zdravljenju, nejasna razdelitev vlog deležnikov v sistemu zavarovalnice, ki izvaja PZZ, niso deležniki pri pogajanjih in z izvajalci itn. Izvajalci ne delujejo na trgu, ker se konkurira s ponudbo in kakovostjo, korupcija in klientelizem, čakalne vrste se ne obvladujejo in se v zadnjem mesecu po pojavu ekonomske in finančne moralne krize le še povečujejo. Ministrici za zdravje upravičeno očitamo, da v obdobju nastopa funkcije do danes ni pripravila te ključne zakonodaje, ki bi pomenila boljši zdravstveni sistem za državljane in njegovo dolgoročno stabilnost. Potrebujemo torej modernizacijo zdravstvenega sistema, ki bi pomenila finančno in organizacijsko konsolidacijo zdravstvenega sistema, reformo, s katero bi sistematično odpravili anomalije. Zdravstveni sistem v takšni obliki, kot je danes, ne funkcionira in postaja vse bolj nevaren tako za državljane kot tudi za zdravstvene uslužbence. Bolniki, se opravičujem, ampak bolniki umirajo, ker niso deležni pravočasnih zdravstvenih pregledov in posegov. V bolnišnicah ljudje celo umirajo, ker zaradi napačnih napeljav v novo zgrajeni urgenci vdihujejo strupeni plin, pa zaradi tega nihče ne prevzame nikakršne odgovornosti. Zaradi pomanjkanja in okvar zdravstvene in druge opreme, govorim o klimatskih napravah, vodovodnih napeljavah in tako naprej, odpadejo operacije in drugi posegi. Primanjkuje nam nujno potrebna zdravstvena oprema, s sredstvi in njihovo nabavo pa se dela zelo negospodarno. Bolniki, poglejmo čez zimo, so hospitalizirani kar na hodnikih naših bolnišnic. Torej smo svetlobna leta stran od standarda, ki si ga ljudje zaslužijo. Da je zdravstveni sistem v krizi ter da je nujna takojšnja zdravstvena reforma, kaže tudi to, da za naše otroke še vedno zbiramo zamaške plastenk ter organiziramo dobrodelne koncerte in prireditve, da jim na ta način lahko omogočimo nujno potrebne operacije v tujini in posledično potrebno zdravljenje in čim bolj normalno nadaljnje življenje. Koliko ton zamaškov, spoštovane gospe in gospodje, spoštovana ministrica, koliko ton zamaškov bomo morali še zbrati, čeprav so naši otroci vsi zdravstveno zavarovani? Ključne zakonodaje, ki bi omenjene anomalije popravila, ministrica žal v dveh letih svojega mandata ni pripravila. Še več. V javni razpravi ni niti osnutkov teh zakonov. Spoštovane gospe in gospodje! Napačen je fokus. Ministrica za zdravje spreminja in nadgrajuje zakonodajo, ki sploh ni ključnega pomena za stabilizacijo zdravstvenega sistema. Celo nekdanji minister gospod Gantar je dejal, da so razmere v zdravstvu resne, zato bi bila nujna takojšnja reforma predvsem v delu, ki zadeva financiranje. Ministrstvo za zdravje se je torej odločilo za pripravo celovite analize stanja slovenskega zdravstvenega sistema, zaključki so bili strokovni in širši javnosti predstavljeni 8. januarja tega leta. Od tega dogodka, ko se je tudi ministrica uradno seznanila z rezultati in dobila odgovore na vprašanja, kaj slovenski zdravstveni sistem potrebuje, je minilo že mesece, zakonski pobud ki bi sledile rezultatom analize, pa kljub pričakovanjem ni na spregled. Ob tem velja poudariti, da je ministrstvo za omenjeno analizo plačalo 360 tisoč evrov. Poglejmo tudi s pomočjo tabele, ki je tukaj pred vami in je tudi vidna na televizijskih ekranih, kakšna je učinkovitost Ministrstva za zdravje pri sprejemanju ključne zakonodaje. Za lažjo predstavo smo vam, poslanci in poslanke ter vsi gledalci, ki spremljate današnjo sejo, predstavili tabele in grafe v nadaljevanju, ki jih lahko vidite na ekranih. Ta tabela predstavlja deset ukrepov, deset zakonov ključne zakonodaje, ki bi jo morali sprejeti, če želimo modernizirati zdravstveni sistem. Križci pomenijo, da ni nič pripravljenega v posameznih postopkih obravnave. Vrhnji del pa prikazuje, kje v posamezni proceduri je dotični zakon. Skozi celotno proceduro je bil sprejet en sam zakon. Torej iz tabele je razvidno, da ključna reformna zakonodaja ni še niti v fazi priprave in je še daleč od sprejetja in uveljavitve. Poglejmo zakon o lekarniški dejavnosti, ki se je ustavil na zadnji stopnji. Vse drugo so, gospe in gospodje, križci. Ali lahko to spremenimo v naslednjih dveh letih, v naslednjem letu in pol do volitev? Tudi sicer je Ministrstvo za zdravje skozi zakonodajni postopek do končnega sprejetja pripeljalo le tri zakone, ki pa nimajo značaja reformnih zakonov. No, pa pojdimo po vrsti. Zakon o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja, v tem parlamentu je bil sprejet 15. 7. 2015. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva, izredno učinkovit zakon, sprejet je bil 18. 6. 2015. Zakon o investicijah v javne zdravstvene zavode, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija, datum sprejetja 18. 11. 2015. Poleg teh dveh zakonov sta sledili še dve resoluciji, zelo potrebni resoluciji. Ampak to je vse. Vse, kar ni, je pa na tem ekranu. Nadaljnji očitek so čakalne dobe. Čakalne dobe se skladno z veljavno zakonodajo in podzakonskimi predpisi spremljajo na osnovi zakona o pacientovih pravicah, Pravilnika o najdaljših dopustnih čakalnih dobah za posamezne zdravstvene storitve in o načinu vodenja čakalnih seznamov ter Uredbe o poslovanju z uporabniki v javnem zdravstvu. Skladno s 5. členom Zakona o pacientovih pravicah ima pacient med drugim naslednje pravice: pravico do dostopa do zdravstvene oskrbe in zagotavljanja preventivnih storitev, pravico do enakopravnega dostopa in obravnave pri zdravstveni oskrbi, pravico do proste izbire zdravnika in izvajalca zdravstvenih storitev, pravico do primerne, kakovostne in varne zdravstvene oskrbe in pravico do spoštovanja pacientovega časa. Pa se vprašajmo, ali ima slovenski državljan res vse te pravice, ali jih ima v skladu z zakonodajo. Čakalne dobe so nedvomno posledica pomanjkanja finančnih sredstev, slabe organizacije dela, pomanjkljive zakonodaje nepravilnega in nedoslednega vodenja čakalnih seznamov, zaradi česar so pacienti lahko uvrščeni na več kot en seznam, pa tudi pomanjkljivega in neustreznega nadzora nad vodenjem čakalnih seznamov s strani ZZZS. Ministrica Milojka Kolar Celarc je glede ukrepov za zmanjšanje čakalnih dob lani, meseca marca v eni izmed izjav dejala: "Na žalost ta sistem ni urejen in ne deluje, kot je zamišljen." In ministrica ima prav. Ampak pri tem je treba poudariti, da ima ministrica tudi vsa pooblastila, da navedeno področje začne urejati, vendar podatki, ki jih imate tudi zdaj na ekranih v obliki grafov, kažejo popolnoma drugače. Ministrica je s to funkcijo nastopila 18. septembra 2014. V obdobju, kot je vidno tudi iz grafikona, v obdobju nastopa funkcije in do zdaj se je število čakajočih nad dopustno čakalno dobo skoraj podvojilo, kar lahko tudi vidimo na grafikonu. Število vseh čakajočih nad dopustno čakalno dobo je septembra 2014 znašalo skupaj 23 tisoč 823 pacientov, kar predstavlja 35 % vseh čakajočih, medtem ko se je število čakajočih v septembru 2016 močno povečalo, praktično podvojilo, in sicer na 44 tisoč 135 oseb, kar predstavlja kar 65 % vseh čakajočih. To je ta grafikon, izraženo še v deležu. Če gremo naprej, če pogledamo leto 2016, se je samo v letošnjem letu število čakajočih nad dopustno čakalno dobo od začetka leta do septembra, kot je razvidno iz grafa, spoštovane kolegice in kolegi, povečalo za 15 tisoč pacientov, in sicer z 28 tisoč 392 na kar 44 tisoč 135. Poglejmo samo zadnji del premice tega grafa in ugotovimo, da v zadnjem mesecu, ko vsi govorimo o čakalnih vrstah in dobah, kako jih zmanjšujemo, se je število čakajočih pacientov povečalo za 4 tisoč, od avgusta do septembra. Ampak za lažjo predstavo, ko govorimo, da ne spremljamo teh čakalnih seznamov za nazaj, to so uradni podatki Nacionalnega inštituta za javno zdravje, tista rdeča premica je presečišče, nastop funkcije ministrice Milojke Kolar Celarc, in kako gredo čakalne dobe strmo navzgor, kako se povečuje številko čakajočih. Tudi sicer so ukrepi pri skrajševanju čakalnih dob neznatni. 20. junija je ministrica predstavila kratkoročne ukrepe za skrajševanje čakalnih dob v letu 2016, za katere bo namenjenih 7,9 milijona evrov in bo skupno zajemalo plačilo 3 tisoč 491 posegov do konca leta 2016. Ta graf prikazuje, da je 1. septembra 2016 na 48 izbranih zdravstvenih storitev skupaj čakalo 102 tisoč 138 oseb, od tega 27 tisoč 178 oseb nad dopustno čakalno dobo. Ukrepi ministrstva tako pomenijo le neznaten delež zmanjševanja čakalnih dob, saj predstavljajo le 3,43 % vseh čakajočih, medtem ko čakajočih nad dopustno čakalno dobo le skromnih 13 %. Od skupno 48 zdravstvenih storitev jih je bilo izbranih torej le 6, čeprav bi bilo treba nujno zagotoviti sredstva za financiranje vseh tistih posegov, kjer čakalne dobe presegajo dopustno mejo, kot na primer operacija nožnega palca, artroplastika kolka, operacija krčnih žil, posegi in operacije v ustih, grlu in žrelu in tako naprej. Učinkovitost ukrepov prikazuje ta grafikon. Kakšne so pa posledice čakalnih dob? Posledice so poslabšanje zdravstvenega stanja in povečanje tveganja za trajne posledice in smrt pacientov, neenakopravna obravnava pacientov pri dostopu do zdravstvenih storitev, gospodarska škoda, milijonska gospodarska škoda, varnostno tveganje za izvajalce zdravstvenih storitev. Če povzamemo ključne ugotovitve, čakalne dobe so se v času opravljanja funkcije ministrice za zdravje močno povečale, skoraj podvojile.Ukrepi, ki jih je predstavila Vlada na tem področju 20. 6. 2016 so nezadostni, predstavljajo le skromnih 3-odstotno zmanjšanje čakalnih dob. Ministrica oziroma Vlada ni pripravila ustrezne zakonodaje, niti spremenila pravilnikov o najdaljših dopustnih čakalnih dobah za posamezne zdravstvene storitve in načinov vodenja čakalnih seznamov, kar pa je izključno v pristojnosti Vlade. Če grem naprej, pomanjkanje dialoga in porušeni odnosi v našem zdravstvenem sistemu. Dialog med deležniki v zdravstvenem sistemu je ključnega pomena pri pripravi dobrih in učinkovitih zakonodajnih rešitev ter reševanju vsakodnevnih težav. Žal pa danes medsebojnega dialoga ni. Priča smo porušenim odnosom ter konstantnim obtoževanjem z ene in iz druge strani. Da ministrica ni pripravljena na pogovor in da ne pristane na dialog, opozarjajo tudi zdravniške organizacije. Posledice tovrstnega ravnanja, ko smo priča javnim medijskim obračunom pa najbolj občutijo, se opravičujem, ampak žal najbolj občutijo prav državljani. Napadi in aroganten odnos do zdravniškega ceha ne bo prinesel, gospe in gospodje, želenega učinka, temveč le nove napetosti, ki pa posledično pomenijo še slabši in manj učinkovit zdravstveni sistem. Zdravniške organizacije ter drugi deležniki s področja zdravstva po poročanju medijev ministrico tudi večkrat prosijo, povabijo na pogovore, vendar so bili mnogokrat tudi zavrnjeni. Prav tako so bili z Ministrstva za zdravje brez resne utemeljitve zavrnjeni njihovi predlogi in pobude. Gre, se opravičujem, za nerazumne in neargumentirane poteze. Ampak ne le do zdravniškega ceha. Tudi do političnih strank velja takšen odnos. Nova Slovenija je v okviru svojega predloga za modernizacijo zdravstvenega sistema 3. marca 2016, torej tega leta, v pogovoru, kako skupaj narediti čim več dobrega za slovenski zdravstveni sistem, povabila tudi ministrico za zdravje. Poslali smo vljuden dopis, ampak do pogovorov ni prišlo. Samo odgovora, kdo vse bo v delegaciji Nove Slovenije. In pri tem je ostalo. Še danes se nismo sestali. Jaz zdaj prosim, ministrica, da se sestanemo, da naredimo morda dva koraka naprej skupaj za dobro slovenskega zdravstva. Ampak ker ministrica, ministrstvo ne odgovarja na sprejete dopise, vprašanja in pobude, se s tem krši tudi prvi odstavek 18. člena Uredbe o upravnem poslovanju. Ne želimo biti grdi in nobenega prijavljati na inšpektorat, ampak samo opozorimo, da to ni način delovanja, se pravi odklanjanje tega dialoga. Ob vsem tem se postavlja ključno vprašanje, ali si lahko ministrica zaradi svojega odnosa lahko povrne zaupanje pri zdravniških organizacijah in ostalih deležnikih, ali je po vseh diskusijah in izključevanju sploh še možen konstruktiven dialog. Namreč v očitnem konfliktu z vsemi deležniki zdravstvenega sistema je dejansko onemogočen normalen proces priprave in sprejetja nujno potrebne zakonodaje s področja zdravstva. Brez partnerjev in z izključevanjem odnosov je modernizacija zdravstvenega sistema dejansko nemogoča. Četrti očitek Nove Slovenije je odlašanje s preprečevanjem korupcije in klientelizma v zdravstvenem sistemu. Ena izmed težav slovenskega zdravstva je tudi korupcija, ki je v njegovo delovanje vpeta na različnih nivojih. Ministrica za zdravje s korupcijo v zdravstvu v dveh letih, kot vidimo tudi preko sredstev javnega obveščanja, ni presekala. V slovenski zdravstveni sistem se namreč stekajo velike vsote denarja, ki ga državljani vplačujemo tudi preko obveznega in dodatnega zavarovanja. Gre torej za javni denar, ki ga državljani plačujemo in ta denar nekam izginja. Gre v zasebne žepe posameznikov. Lobiji plenijo, torej ljudje, ki bi radi na hiter način zaslužili veliko denarja. Pri tem ubirajo različne poti. Bodisi gre za visoke provizije ob pridobljenih poslih na javnih razpisih ali pa za namerno izkoriščanje slabo postavljenega sistema javnega naročanja. Eden izmed bolj razvpitih primerov korupcije v zdravstvu je na primer nabava žilnih opornic,ki jo je bolnišnicam dobavljalo podjetje Mark Medical, d. o. o., za ceno tisoč 300 evrov, medtem ko so enake opornice na Poljskem stale 460 evrov. To se je potrdilo tudi leta 2013, ko je UKC Ljubljana mimo razpisa uvozil žilne opornice po ceni 471 evrov. Spomnil bi rad na primer pred kratkim, v katerega je bila neposredno vpletena tudi ministrica, ki se je zgodil v UKC Maribor. Izvedel se je javni razpis za dobavo zdravil in krvnih pripravkov. Zdravila zahtevane kakovosti je zavod po nižjih cenah kupil pri konkurenčnem podjetju, ministrica pa je nato na UKC Maribor poslala dopis, v katerem je izrecno prepovedala nabavo zdravil drugje kot pri Zavodu Republike Slovenije za transfuzijsko medicino, in to kljub temu, da bi to pomenilo približno milijon evrov višjo ceno. Da je takšno navodilo v nasprotju z našo zakonodajo, sta potrdili tudi dve strokovni mnenji, ki sta ugotovili kršenje Zakona o javnih naročilih. Ministrica je bila s tema mnenjema seznanjena, vendar je kljub temu vztrajala pri svojem stališču, da je treba zdravila nabavljati pri enem in edinem oziroma točno določenem ponudniku. V Novi Sloveniji, gospe in gospodje, menimo, da se sistemske korupcije v zdravstvenem sistemu ni dovolj zavzeto preganjalo, posledično pa so slabe prakse na različnih nivojih našega zdravstvenega sistema postale popolnoma sprejemljive, običajne, in tako se je korupcija zakoreninila v naš zdravstveni sistem. Različni vplivni posamezniki in lobisti redno obiskujejo vplivne funkcionarje, direktorje in druge vplivne posameznike v zdravstvu, zgodi pa se nič. Zato je nujno, da se spremeni način boja proti korupciji, saj smo bili do sedaj pri njenem pregonu zelo neuspešni. Dejstvo je, da je tveganje za korupcijo v zdravstvu odvisno tudi od tega, ali ima nekdo nad določeno storitvijo, poudarjam, ali ima nekdo nad določeno storitvijo monopolen položaj ali ne. Ocene, koliko javnega denarja iz zdravstvenega sistema ponikne zaradi korupcije, pa so različne; nekateri zdravniki pravijo, da se številke gibljejo okrog 500 milijonov evrov, za druge je ta številka pretirana in pravijo, da korupcija v zdravstvu predstavlja največ 50 milijonov evrov na leto. Čeprav uradnih številk ni veliko, spoštovane gospe in gospodje, vsak evro, ki ga zdravstveni sistem izgubi zaradi korupcije, predstavlja oškodovanje državnega oziroma našega skupnega premoženja. In od ministrice za zdravje, ki pripada Vladi, ki je mandat nastopila z lastnim nasprotovanjem korupciji, napovedala uvedbo etičnega delovanja v politiki in javni upravi, bi pričakovali, da nemudoma pripravi jasen in izvedljiv načrt pregona korupcije v zdravstvu. V dveh letih tega nismo dočakali, skoraj vsi vpleteni v zdravstveni sistem pa vedo povedati, da se odklanja pogovor o problemih in je tudi sicer ta pogovor, če pride do njega, zelo nedorečen. Skupno javno naročanje, ki naj bi bilo odgovor na korupcijo v zdravstvu, pa ta trenutek ne kaže tistih pravih želenih učinkov. Slovenski davkoplačevalci si zaslužijo zdravstveni sistem, ki bo pošten in hkrati tudi učinkovit. Njihov denar je namenjen zdravljenju, ne pa različnim lobijem in vplivnim posameznikom, ki v obsežnem zdravstvenem sistemu vidijo priložnost, kot sem že povedal, v hitrem zaslužku. Nadalje je očitek o finančni nevzdržnosti zdravstvenega sistema. Ključni izziv pri stabilizaciji zdravstvenega sistema v naslednjih letih bo prav ta, kako zagotoviti dovolj finančnih sredstev, da bo ta naš zdravstveni sistem stabilen. Demografski izzivi in ekonomsko stanje države terjajo od ministrice predvsem odgovore, ne pa zgolj obljub. Analiza zdravstvenega sistema, ki jo je naročilo Ministrstvo za zdravje, je realno prikazala, da je treba odgovoriti na vprašanje, kako financirati naš zdravstveni sistem, ter da moramo doreči modele plačevanja zdravstvenega sistema. Analiza, ki smo jo plačali, na katero smo veliko stavili. Tega vprašanja do sedaj Vlada ni odprla in težava prav tako ostaja. Kljub usmeritvam, ki jih je ministrica dobila v analizi zdravstvenega sistema, model financiranja našega zdravstvenega sistema ni predstavljen niti v Resoluciji o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025. Ni torej ključnega odgovora, ki je v samem bistvu predpostavka, kaj kot družba zmoremo, koliko lahko financiramo. Če denarja ni oziroma država ne zmore iz proračuna zagotoviti dodatnih sredstev, potem mora ministrica predstaviti nove rešitve ter nove alternative, ki bodo na realnih predpostavkah. Mi pa, gospe in gospodje, da ne bo pomote, ministrica je edina kriva, soodgovorna, da je ta zdravstveni sistem finančno nevzdržen. Namreč predvsem v tem delu se pričakuje pomoč, prispevek finančne ministrice in tudi samega predsednika Vlade. Ampak glejte, po podatkih Umarja iz leta 2015 naj bi se že v prihodnjih letih število delovno sposobnih prebivalcev zniževalo, in sicer tudi v povprečju vsako leto za približno 10 tisoč. Do še hitrejše rasti deleža starejših od 65 let pa bo po podatkih Umarja prišlo že v obdobju 2020–2030, kar pa pomeni, da bo čez 10 let delež upokojencev predstavljal precej večji delež zavarovancev kot zdaj, kar predstavlja na dolgi rok izziv vzdržnemu financiranju sistema našega zdravstva. Odlašanje z odgovorom, kaj zmoremo, kako bomo mi to financirali, odlašanje s tem odgovorom je skrajno neodgovorno in tukaj bi mi potrebovali ta odgovor danes v zagovoru na interpelacijo. Šesti očitek je kadrovanje. 6. januarja 2015 je bil podpisan protokol o izbiri kandidatov za predstavnika ustanovitelja v svetih javnih zdravstvenih zavodov, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija. Vlada je v svojem mandatu na predlog ministrice razrešila več kot 90, poudarjam, več kot 90 predstavnikov ustanovitelja v javne zdravstvene zavode. Čeprav je ministrica za zdravje vselej javno govorila, da je kadrovanje v javnih zdravstvenih zavodih strokovno, pa dogodki v Univerzitetnem kliničnem centru Ljubljana kažejo pravo nasprotje. Potem ko je nekdanji direktor Simon Vrhunec zapustil to mesto oktobra 2015, je bil na to mesto tudi ob podpori ministrice in celotne vlade imenovan Andrej Baričič. Veliko smo o njem slišali. Ministrica Milojka Kolar Celarc je v izjavi 23. oktobra 2015 dejala, da je Svet UKC Ljubljana ob imenovanju Baričiča ravnal odgovorno in strokovno, s čimer je napovedala, da bo Vladi predlagala soglasje k imenovanju. V intervjuju za STA 30. decembra 2015 pa je bila plošča že obrnjena in ob razrešitvi Baričiča je dejala, da je imel neprimeren način komuniciranja in da je bil odstavljen tudi zaradi interesov v ozadju. Torej Baričiča so zamenjali interesi v ozadju. Ampak prav tako problematično je bilo nedavno imenovanje gospoda Andraža Kopača, saj po poročanju medijev visijo pri tem imenovanju tudi sumi nezakonitosti. Svet UKC Ljubljana je namreč 7. aprila glasoval o bodočemu generalnemu direktorju, s podporo ministrice je bil na to mesto torej imenovan gospod Andraž Kopač, ki pa nima nobenih vodstvenih izkušenj v zdravstvenih zavodih. O tem so poročali tudi mediji. Spremenili pa so se ob tem tudi pravilniki o tem, kakšen kandidat je primeren za določeno funkcijo. Da pri kadrovanju nekaj močno škripa, kažejo tudi razmere na Zavodu za zdravstveno zavarovanje. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije namreč že več kot leto dni, leto in pol nima generalnega direktorja s polnim mandatom, ampak vede. Ampak samo za predstavo. Proračun Zavoda za zdravstveno zavarovanje je težak 1,3 milijarde evrov. Denar plačujemo državljanke in državljani v to zdravstveno blagajno in tam nimamo človeka s polnimi pooblastili. Spoštovane kolegice in kolegi! Na podlagi naštetih in utemeljenih razlogov ter tudi na podlagi predstave, ki ste si jo lahko ogledali preko ekranov, bomo v Novi Sloveniji interpelacijo podprli. Zakaj bomo za razrešitev ministrice? Ne zaradi tega ker iščemo krivce za zdravstveni sistem. Ni ministrica, poudarjam, edina kriva. Ampak zato ker želimo narediti konec čakalnim vrstam, konec korupciji in klientelizmu, ker želimo pregleden zdravstveni sistem in ker želimo resnično in vsem dostopno javno zdravstvo, ki ga državljani danes žal nimajo. Glede na napovedi bo ministrica interpelacijo z lahkoto prestala. Ampak tako z današnjim dnem še večjo odgovornost za razmere v slovenskem zdravstvu in tudi morebitne negativne posledice zaradi neukrepanja prevzema celotna koalicija ter še večjo odgovornost prevzema predsednik Vlade.
Hvala, gospod Vrtovec. Stališča Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavila mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav, gospod podpredsednik, gospe in gospodje. Spoštovana ministrica, ali vi res verjamete vse, kar ste danes zjutraj uvodoma povedali? Ker če verjamete to vse, kar je bilo povedano, potem je jasno, da niti sprememb, kaj šele kakršne koli reforme na področju zdravstva ne bo, ker je vse v najlepšem redu. Po vaših besedah seveda. Dejstvo pa je, da od poletja dalje pravzaprav ne mine teden, da ne bi v Državnem zboru govorili o problemih na področju zdravstva – od predolgih čakalnih vrst do izgub v javnih zdravstvenih zavodih, čisto na zadnji seji Odbora za zdravstvo o proračunu, pred tem pa še o zakonu o lekarniški dejavnosti in lahko rečem, da je bil na tistem odboru popoln kaos. Tako da medijske pozornosti vam tudi do sedaj ni manjkalo, spoštovana ministrica. In danes bomo ponovno cel dan razpravljali o delu ministrice. Mogoče je bolje, da rečem, o tem, kar ni bilo narejeno. In glede na soglasje koalicije in besede predsednika Vlade, citiram: "Ministrica uživa podporo vseh treh koalicijskih strank, ker stopa po pravi poti." Potem zapletov ne bo, ne bo se nam ponovila zgodba ministrice Anje Kopač Mrak. Današnji dan bo še eden izmed tistih, ko bomo spet vsi govorili o problemih in kdo je vse kriv za njih, rešitev pa ne bo na mizi. Škoda, da koalicija ne vidi, da naš zdravstveni sistem zdaj res že diha na škrge, da ni več časa za analize, ker so vsi problemi že na mizi, da ni več časa za eksperimentiranje, kot ste se ga šli z zakonom o lekarniški dejavnosti. Za piko na i nas 8. novembra čaka še stavka zdravnikov in zobozdravnikov. In pravite, da stopate po pravi poti. Prav to bi nas moralo najbolj skrbeti, to, da stanju, ko je naš zdravstveni sistem že na infuziji, pravite prava pot. To, spoštovana koalicija, bi vas same moralo najbolj skrbeti. Da se ne zavedate problemov in si zatiskate oči s pripravo analiz, da ne začnete ukrepati, ampak neprestano iščete krivce, kdo bi v preteklosti lahko kaj naredil več. Ja, spoštovana ministrica, ja, spoštovana koalicija, nismo naredili dovolj, morali bi narediti več. In ni ne ta vlada, še manj ta ministrica kriva za vse probleme v zdravstvu. Nikakor. Ste pa krivi in odgovorni, da se je stanje v našem zdravstvu v zadnjih dveh letih zelo zelo poslabšalo. Za to pa ste krivi in odgovorni. In v tem trenutku ste edini, ki lahko oziroma morate ukrepati, pa se v dveh letih ni zgodilo nič. Javno zdravstvo, ja, absolutno edina možna in edina prava izbira. Zahtevamo, da naše zdravstvo ostane javno. Zahtevamo pa tudi, da je dostopno vsem, ne pa samo tistim, ki za preskok vrste plačajo 20 tisoč evrov. Bolan človek je v veliki stiski, pripravljen narediti vse, da pride čim prej na vrsto pri zdravniku. Nedopustno je, da zdravstveni sistem to dovoljuje. Zagovorniki javnega zdravstva smo tudi mi, samo to javno zdravstvo mora biti dostopno vsem pod enakimi pogoji. Ne bom še enkrat naštevala vseh problemov, ki jih imate danes na mizi, bom pa izpostavila štiri, po moji oceni največje. Prvič, čakalne vrste. Dejstvo je, da čakalne vrste so bile, so in vedno bodo. Tudi v sistemih, kjer zdravstveno storitev plačaš, je treba kakšen teden ali dva počakati. Tudi kakšen mesec ali dva bi bil za bolnike verjetno razumen rok. Ampak da čakaš na nek poseg dve leti ali pa da otrok čaka na pregled pri ortodontu pet let [[…]]In vi pravite, da ste na pravi poti. Nedopustno dolgo na obravnavo oziroma poseg pri zdravniku čaka 40 tisoč ljudi. To je toliko, kot ima Novo mesto prebivalcev, celotna občina Novo mesto. Za predstavo, kolegice in kolegi. Vrsta čakajočih bi bila dolga od Kranja do Ljubljane. Si lahko to predstavljate? Če se postavijo eden zraven drugega, bi iz Kranja prišli v Ljubljano. Za 30 % ste podaljšali čakalne dobe. 30 % v dveh letih. Mislim, da je treba biti res strokovnjak, da ti uspe kaj takšnega. In vse te številka so dejstva. Kolega pred menoj jih je celo zelo nazorno nanizal. Najbolj pa je žalostno, da to niso samo številke, ampak da so ljudje. Še nekaj me pravzaprav ob tem žalosti. Da je danes, leta 2016 v zdravstvenem sistemu 200 milijonov več kot leta 2013. 200 milijonov! In niti za en evro, spoštovana ministrica, niste zaslužni vi, ampak ljudje, ki plačujejo prispevke. In z 200 milijoni evrov več vi uspete podaljšati čakalne vrste za 30 %. Nemogoče! Ampak očitno v Sloveniji je tudi to mogoče. Druga stvar, ki jo želim izpostaviti, so izgube javnih zdravstvenih zavodov. Izgube javnih zdravstvenih zavodov so letos bistveno višje kot v preteklih letih. Poglejmo konkretne podatke. Lani ob koncu leta je 8 javnih zavodov s področja zdravstva izkazovalo izgubo. Letos ob polovici leta 29. Lani ob koncu leta 3 bolnišnice. Letos ob polovici leta 14 bolnišnic. Lani ob koncu leta Univerzitetni klinični center 8 milijonov evrov izgube. Napoved za letošnje leto 19 milijonov evrov izgube Univerzitetnega kliničnega centra. To so uradni podatki. Ministrstvo se ob takšnih podatkih niti malo ne zamisli. Ministrica uživa podporo vseh treh koalicijskih strank, ker stopa po pravi poti. Kadrovanje. Bolj kot kdaj koli znotraj zdravstva kadrujete po načelu Dober je samo, če je naš. Seveda imate to pravico. Škarje in platno imate v rokah. Samo ljudem ste obljubljali, kako bo s to vlado vse drugače. Bom omenila samo Univerzitetni klinični center, čeprav je teh kadrovanj po Sloveniji ogromno. Prelaganje odgovornosti s sveta zavoda na vlado, z vlade na svet zavoda. In na koncu za našo največjo in najpomembnejšo zdravstveno institucijo najdete človeka brez dneva izkušenj v zdravstvu. Brez enega dneva delovnih izkušenj na področju zdravstva. In ta isti gospod na svoji prvi tiskovni konferenci reče: "Ne bomo izvajali storitev, če ne boste plačali." In potem poslušamo predavanja o javnem zdravstvu, kako se borite za ohranitev javnega zdravstva in kako delate za bolnike. Ali res? Samo Univerzitetni klinični center bo po besedah novega direktorja pač storitve prenehal izvajati. Četrtič. Zakon o lekarniški dejavnosti. Če si ministrica in premier predstavljata izpeljavo reforme tako, da prineseta neusklajen zakon v Državni zbor in potem ultimat, ali sprejmete ali reforme ne bo, potem reforme ne bo. Zakon je protiustaven, tako piše v mnenju Zakonodajno-pravne službe. 25 strani je pripomb te iste Zakonodajno-pravne službe in ga ni iz strokovne javnosti, ki bi zakon podpiral. Podpirate monopoliste oziroma jim na trgu dajete še boljši položaj. Omejujete občine, kdaj lahko ustanovijo lekarno in hkrati pravite, da bo dostopnost do zdravil boljša. Naj razume to, kdor more. Ena svetla točka v vsej tej zmedi pa vseeno je. To je več denarja za zdravstvo v državnem proračunu. Govorimo o 94 milijonih evrov predvsem za investicije, ki vsekakor so prepotrebne. Zato, spoštovana ministrica, z moje strani še enkrat čestitke, da ste znotraj vlade uspela prepričati kolege in predsednika o potrebnosti dodatnega denarja za investicije v zdravstvu. Bo pa to za rešitev problemov veliko veliko premalo. V koaliciji očitno ni zavedanja, da je stanje v zdravstvu alarmantno, in to je ob vsem skupaj še najbolj zaskrbljujoče. Nobena interpelacija ne bo rešila problemov, tudi 15 ur razprav ne bo rešilo problemov. Samo zavedanje koalicije, da je stanje alarmantno, in ukrepanje ministrice lahko spremenijo stvari na bolje. Glede na koalicijsko podporo, spoštovana ministrica, bo za vas danes en lep jesenski dan, ki bo minil verjetno v malo manj prijetni družbi, ampak tudi jutri boste še ministrica in tudi jutri bodo problemi še kar na mizi. Ne gre za nas, ne gre za vas, ampak gre za bolnike. Zato vam želim čim bolj srečno roko pri iskanju rešitev in želim, da so čim prej roko pri iskanju rešitev in želim, da so čim prej tudi na naših mizah.
Hvala, gospa Bratušek. Imamo še zadnje stališče in sicer stališče Poslanke skupine Stranke modernega centra, zanjo dr. Simona Kustec Lipicer. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani, podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice, kolegi, predstavniki Vlade! Dolgo časa že traja ta predstavitev stališč poslanskih skupin, na začetku tudi s predstavitvijo stališča predlagateljev interpelacije in pa prvega na nek način zagovora ministrice. Poskušala sem najti rdečo niti tega, kar smo do sedaj slišali. Nekako se vrti okoli tega, ali potrebujemo javno zdravstvo, kakšno javno zdravstvo potrebujemo, kakšna naj bo vloga države in kakšna naj bo vloga politike pri tem, kakšen je pravzaprav sploh problem. Veliko smo poslušali o preteklih problemih, vezanih predvsem na delovanje zdravstvenega sistema. Ampak jaz bi zadevo obrnila malo drugače, pa bi se vprašala zakaj mi danes sploh potrebujemo zdravstvo in kakšno zdravstvo potrebujemo. Kje so tisti problemi iz vsakodnevnega življenja zaradi katerih praviloma v demokracijah imamo politiko in odgovorno državo, da jih pomaga nekako usmerjeno reševati? Na področju zdravstva se zdi, da imamo pri nas, pa ne samo pri nas, dva večja temeljna problema. Prvi problem je staranje populacije. To je dejstvo, ki ni značilno samo za Slovenijo, je pa še prav posebej značilno za našo državo. Razmerja med generacijami pri nas se vidno spreminjajo. Delež starejšega prebivalstva je iz leta v leto večji. Naj samo to ilustriram s konkretnimi statističnimi podatki našega statističnega urada. Pričakovana življenjska doba pri nas v Sloveniji se je v zadnjih 25 letih povišala, za moške za 8 let in pol, če je bila leta 1991 ta 69 let in pol, je znašala leta 2014 78 let. Pri ženskah se je ta pričakovana življenjska doba v 25 letih povišala za 6 let in tri mesece, s 77,4 let leta 1991 na 83 let 7 mesecev leta 2014. Lansko leto je bil vsak peti prebivalec naše države starejši od 65 let. Tisti, ki so praznovali Abrahama ali so starejši od tega, teh je več kot polovica našega prebivalstva. In to je eno od prvih dejstev in razmer v tej družbi, ki pravi, da je potreba po skrbnem in odgovornem stalnem zdravstvenem varstvu in pa zaščiti tista, ki mora biti v rokah vsake odgovorne države. V Sloveniji je leta 2014 za bolnike skrbelo 5 tisoč 760 zdravnikov, 5 tisoč 135 medicinskih sester, v primerjavi s prejšnjimi leti se je ta odstotek zaposlenih v nasprotju s tem, kar se praviloma govori v javnosti, celo rahlo povečuje. Zelo zanimiv in hkrati alarmanten je podatek, da je bilo leta 2014 izdanih več kot 17 milijonov receptov. Z drugimi besedami, več kot 8 receptov na prebivalca je bilo v enem letu izdanih. Drugi segment. Narava bolezenskih stanj se spreminja. Dobiva značilnosti tako imenovanega sodobnega načina življenja, bolezni, bolezenskih stanj, ki se jih ne da na klasičen način običajno obravnavati in tudi pozdraviti, ampak so to stanja, ki trajajo, in so stanja, ki močno presegajo zgolj in samo tisto populacijo, o kateri sem sedaj govorila. Govorim o tem, da v tem tempu življenja se na nek način srečujemo s številnimi bolezenskimi stanji praktično v vseh generacijah našega prebivalstva. Recimo več kot 40 % smrti je imelo v tem obdobju, ki ga sedaj živimo, vzrok v boleznih obtočil. Izjemno velik je delež smrti, povezanih s srčnim infarktom, možgansko kapjo. Skozi čas opazno raste začasna odsotnost z dela zaradi duševnih in vedenjskih motenj, bolezenskih stanj sodobne družbe, ki so mnogo pogostejši razlog za odsotnost z dela kot pa na primer odsotnost zaradi nosečnosti, poroda in pa poporodnega obdobja. Ne le starejši torej, tudi najmlajši in vse druge generacije bolnih imajo vedno večje potrebe in pričakovanja po kvalitetnem, odgovornem zdravstvenem sistemu, zdravstvenem varstvu, zaščiti, po kvalitetni dolgotrajni oskrbi, po tem, da bodo vsem dostopna zdravila in druge lekarniške storitve. Vse omenjene skupine, torej vsi mi danes predstavljamo večinski del populacije, ki potrebuje stalno, skrbno in odgovorno zdravstveno varstvo. Kakšna je vloga slovenskega zdravstvenega sistema pri tem? Danes smo zelo veliko poslušali o tem, da gre vse narobe. Če pogledate statistične podatke, torej objektivna dejstva, in jih celo postavite v mednarodno perspektivo, lahko vidite, da kljub vsemu ni vse tako grozno črno, kot se govori. Govorim o podatkih Svetovne zdravstvene organizacije, torej osrednje mednarodne zdravstvene institucije. Ta pravi, da so podatki o zdravstvenem sistemu v Republiki Sloveniji v primerjavi s sosednjimi državami dobri, da so v večini primerov celo boljši od naših sosednjih držav. Zelo zanimivo, recimo, to še posebej velja za sosednjo državo Avstrijo, s katero se tako zelo radi primerjamo in si jo dajemo za zgled. Sodeč po podatkih Svetovne zdravstvene organizacije je slovenski zdravstveni sistem kljub vsem tem anomalijam, o katerih smo danes že slišali, pa se bomo še veliko pogovarjali, je boljši. Hkrati pa je res tudi to, da je potreben sprememb. Da je potreben prilagoditev. Po eni strani prilagoditev na demografske razmere, demografske potrebe, o katerih sem že govorila, po drugi strani pa prilagoditev, ki so povsem običajne, ker življenje teče dalje, ker prihaja do sprememb, prihaja do sprememb v navadah in te imajo praviloma lahko zelo neposreden vpliv tudi na zdravstveno stanje in pa počutje ljudi. In spremembe so dobre. Pozitivne spremembe so za nas, za Stranko modernega centra edina sprejemljiva pot. Da zaključim s tem mednarodnim delom, naj povem, da nas na te potrebe po spremembah tudi mednarodna javnost, strokovna seveda, opozarja. Na to zelo jasno nakazujejo tudi študije in pa ocene OECD, ki nam sporočajo, da naš zdravstveni sistem na način, kot je bil izpostavljen, roko na srce, izpostavljen je bil pa v zlatem času socializma in se v resnici ni bistveno do danes nič spreminjal, da ta sistem ni več vzdržen. Da kliče po spremembah na praktično vseh področjih, od ponudb storitev v zdravstvu, do sistemov financiranja in zdravstvenega zavarovanja, ker so ti sistemi, ki so bili vzpostavljeni in še vedno danes veljajo, v takšni obliki, kot so, zastareli, ker jih je življenje, ker so jih potrebe preprosto prerastle. Drugi segment, na katerega moramo tudi opozoriti in ni več tako pozitiven in svetel, kot te informacije, o katerih sem sedaj govorila, pa je dejstvo, ki smo si ga zakuhali z načinom, s prilagajanjem izvajanja zdravstvenega sistema v naši državi sami. V zadnjih 15 letih so se bolnim postopoma ampak opazno krčile njihove pravice. Vedno več zdravil se je znašlo na seznamu plačljivih, za mnogo več zavarovalnih pravic je treba doplačevati, povečevale so se čakalne dobe. Naša zaveza, naša odgovornost je, da vse to uredimo. Da vrnemo nazaj temeljne pravice, da vrnemo temeljno pravičnost in enakost v izvajanje in koriščenje teh pravic, ne glede na premoženjski status, ne glede na zveze in poznanstva. Odgovornost javnega zdravstva je ta, da izvaja, zagotavlja in zagovarja temeljne pravice. Temeljne pravice bolnim, bolnikom, vam, ki vam pripadajo. Zavedamo se, da pot do takšnega zdravstvenega sistema oziroma vrnitev na to pot ne bo lahka in ne bo brez ovir. Tudi zaradi tega ker je bila v pomembnih ključnih obdobjih v preteklosti tlakovana napačno. Je pa tudi dejstvo, da so spremembe na vidiku, spremembe v to smer, o kateri govorim. Spremembe so se začele v času mandata te vlade pod vodstvom ministrice za zdravje z uvedbo eZdravja, eRecepta, realizacijo novih urgentnih centrov, z dodatnimi finančnimi sredstvi, ki jih je zagotovila, to še posebej velja tudi za krajšanje čakalnih dob z uvedbo registra čakalnih dob, s pripravo temeljnih sistemskih zakonskih sprememb. Pod okriljem Ministrstva za zdravje se intenzivno pripravlja povsem nov zakon o dolgotrajni oskrbi, s katerim zamujamo tudi že skoraj celo desetletje v primerjavi z drugimi državami. Izvajajo se številni pilotni projekti. To vse so spremembe, pod katere se podpiše in ki jih podpira Poslanska skupina Stranke modernega centra. Spremembe, ki imajo samo en cilj: vrnitev in ohranitev javnega zdravstva, enako dostopnega vsem državljankam in državljanom. Že kar na nekaterih področjih se je zastavljena zdravstvena politika te vlade izkazala za pravilno. Na mnogih področjih se je izkazalo, da so za velike dosežke potrebne majhne spremembe. Hkrati pa se je ponovno odprla največja rana tega zdravstvenega sistema, okoli katerega se vrti pogostokrat zelo neupravičeno generalna ocena celotnega stanja na področju javnega zdravstva. To so tisti, ki so se znali okoristiti od obstoječega stanja v javnem zdravstvenem sistemu. Tisti, ki so ga izrabili in zlorabili zgolj sebi v prid oziroma v svoj žep. Ti morajo biti razkriti in s strani odgovornih organov ustrezno sankcionirani. Naša temeljna naloga pa je, da s skupnim političnim sodelovanjem iščemo in najdemo rešitve za zdravo javno zdravstvo, ki ga potrebujemo vsi, tako bolniki kot tudi zaposleni v zdravstveni in lekarniški dejavnosti. Na slednje se prepogosto pozablja. Pozablja se neupravičeno, neodgovorno. Brez njih tega zdravstvenega sistema ni. Iz vseh teh razlogov bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra današnjo interpelacijsko sejo proti ministrici za zdravje prvenstveno izkoristili, ne, kot je to običajno, za politični obračun med političnimi strankami, ampak kot priložnost, da našim ljudem, še prav posebej pa bolnim, strokovnemu, vestnemu, predanemu zdravstvenemu in farmacevtskemu osebju sporočimo, da je edina pot odziva na opisane razmere skrb za pošteno, enako, kvalitetno javno zdravstvo. Zdravstvena politika, pod katero se podpiše Stranka modernega centra, je zelo preprosta in zelo jasna: zdravi državljani ste naša odgovornost, ste javni interes, ki ga v enaki meri za vse lahko omogoča in nudi samo kakovostno učinkovito in moderno javno zdravstvo. V zdravi družbi ljudje lažje ustvarjamo, ne glede na našo starost, spol, izobrazbo. Dolžnost Stranke modernega centra na današnji interpolacijski seji pa je, da branimo vaše pravice. Pravice bolnih, pravice zaposlenih, ki so bile tudi neupravičeno odvzete zaradi že omenjenih poskusov zlorab, manipulacij, okoriščanj, nevestnega, neodgovornega ravnanja nekaterih zdravniških, proizvajalskih, trgovskih pa tudi političnih elit. Nobena interpelacija, nobena stavka, nobena blokada dela niso rešitve, rešitev je lahko samo iskanje najboljših možnih politik in rešitev za bolne in zdravstvene pomoči potrebne ljudi. To je tisto, kar šteje za Stranko modernega centra. In edino, kar šteje. Zato danes naši glasovi podpore ministrici za zdravje Milojki Kolar Celarc pomenijo podporo za kakovostno zdravstveno oskrbo, za skrb za bolnike, za zdravstveno in lekarniško osebje – podporo v skrbi za prihodnost vseh nas. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Kustec Lipicer. Končali smo s predstavijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o interpelaciji. K besedi se je javila gospa Jelka Godec, predstavnica predlagateljev. Gospa Godec, izvolite, beseda je vaša.
Najlepša hvala. Tako kot se je vodja Poslanske skupine SMC vprašala na začetku, kaj je rdeča nit današnje seje, tako se jaz po njenem izvajanju tudi sprašujem, kaj v bistvu je rdeča nit današnje razprave. To, kar ste dejali "branimo pravice zaposlenih, bolnikov, branimo javno zdravstvo". To vam bi verjeli volivci tik pred volitvami. Ampak takrat tega niste mogli povedati, ker niste imeli niti programa,, s katerim bi šli za zdravstvo na volitve. In danes to govoriti v Državnem zboru, je, bom rekla, več kot smešno. Vsi razpravljavci, razen mislim da iz Poslanske skupine DeSUS, so se osredotočali na eno samo zadevo [[…]]V stališčih, pardon, se opravičujem, v stališčih je to, da branimo javno zdravstvo pred grdimi zasebniki in pred grdimi lobiji in pred SDS, ki je predlagatelj interpelacije. Danes ni predmet tega javno zdravstvo : zasebno zdravstvo, ker mislim, da vsi tukaj v tem državnem zboru branimo javno zdravstvo, ampak je bistvo interpelacija ministrice za zdravje. Nihče ne govori o ukinjanju javnega zdravstva, o popolni privatizaciji in o ne vem čem. Glede interpelacije ministrice danes ste se nekateri v stališčih obnašali tako, kot da je tukaj predstavitev mnenj: javno zdravstvo – da ali ne, 95 %, 5 % ste govorili o interpelaciji, vse ostalo je danes mešanje megle. Danes je na mizi interpelacija ministrice in kaj je ministrica naredila oziroma ni naredila. Pa še enkrat, ker očitno si niste interpelacije prebrali ali pa se vam zdi vse skupaj nesmiselno, vas sprašujem : katere so pozitivne spremembe v času 2,5-letnega mandata ministrice in kaj vse je ministrica naredila? Normativni plan vlade za leto 2016, lahko vam začnem brati datume in mi povejte, ali se potem jaz motim ali imate normativni plan narobe objavljen ali kdo se moti. Zakon o omejevanju porabe tobačnih in povezanih izdelkov, skrajni rok sprejetja 5. 5. 2016. Zakon o lekarniški dejavnosti, skrajni rok 1. 9. 2016. Zakon o zdravstvenih delavcih, skrajni rok 1. 9. 2016. Zakon o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva, skrajni rok 15. 9. 2016. Zakon o zdravstveni dejavnosti 19. 9. 2016. Zakon o pacientovih pravicah 20. 2. 2017, sicer to ministrica zdaj obljublja, da bomo pa to zdaj kar že decembra imeli, pa še nimamo teh in nimamo najbolj pomembnega zakona, to je zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju,ki se predvideva nekje do 5. 3. 2017 in konec leta na bi bil v javni razpravi. V javni razpravi, kakor sem jaz danes poslušala, niti še ni usklajena zadeva na koaliciji, kaj šele v zdravniških krogih oziroma v teh organizacijah in vi govorite danes, kaj boste naredili. Jaz vas sprašujem, kaj ste naredili in zakaj tega niste naredili do danes. Če gledamo normativni plan Vlade od 2014 do danes, do leta 2016 – iz leta v leto se roki podaljšujejo. In zdaj boste, ker je pritisk javnosti, pa konec koncev tudi v Državnem zboru tako velik, boste vse te zakone, ki jih vi imenujete sistemske zakone, uredili v treh mesecih. Potem se bo pa zgodilo tako, kot se je zgodilo z lekarniškim zakonom. Lekarniški zakon je prišel v Državni zbor, kot je rekel prvak Desusa, s čimer se moram globoko strinjati, kot skrpucalo. Popolna zmešnjava, členi s strani ZPS v 65 % zavrnjeni, amandmajev več, kot je členov v zakonu, ministrica pa trmasto vztraja, da je to uskladila tako s koalicijo kot z vsemi ostalimi deležniki v zdravstvu, ki jih danes na tej seji imenuje lobiji. In pravi, da se bo zavzemala, da stoji pred nami, ker je bila izvoljena z mandatom za javno zdravstvo - gospa ministrica, vi niste bili nič izvoljeni, vi ste bili imenovani in potem potrjeni – in ker smo se koalicijsko zavezali za krepitev javnega zdravstva in z vsem dušo in srcem verjame v to in tako naprej. Ja, jaz mislim, da nihče od nas ne govori o nejavnem zdravstvu. Če pa govorimo o koncesijah, to ne pomeni, da govorimo o zasebnem zdravstvu. Koncesije so del javnega zdravstva in krepitev javnega zdravstva je tudi krepitev koncesij. Če pa komu ne paše, da so bile koncesije, kar seveda ni prav, da so bile koncesije v preteklosti podeljene mimo zakona, ki točno govori, kako se koncesija mora podeliti, netransparentno, mimo pravil, še enkrat, kar je že bilo rečeno na eni izmed sej, kdo je to podeljeval, komu so bile te koncesije podeljene in zakaj to še danes ni prijavljeno pristojnim organom. Ministrica, sprašujem vas na tem mestu. Če veste za takšne primere, me zanima, koliko teh primerov ste prijavili, ali ste izvedli analizo podeljenih koncesij na način, o katerem govorite. Analizo koncesij želim vedeti : koliko koncesionarjev v Sloveniji je, koliko koncesij je bilo podeljeno mimo pravil, mimo zakonov in koliko prijav ste podali organom pregona? Na pamet govoriti je lahko, ker potem vržete v isti koš vse koncesionarje, ki so se borili za koncesije, ki so koncesije dobili na legalen način, ki delajo danes dobro. In nekateri bolniki sploh ne vedo, ali ne vemo, da gremo h koncesionarju. Pridemo tja, ne veš, da je koncesionar, ker te obravnava isto. Če grem pa k zasebniku, pa takoj vem, ker moram denarnico odpreti. Ko grem k čistemu zasebniku. Ko grem h koncesionarju, to ni potrebno. In nehajte zavajati ljudi, da branite javno zdravstvo, tako da boste koncesije podrli oziroma ukinili. To niso zasebniki. Prehod iz javnega v koncesije ni prehod iz javnega v zasebno. To je znotraj javnega sistema oziroma javnega zdravstva. Nehajte s takšnimi zadevami. Žalite tiste koncesionarje, ki delajo dobro, ki so s svojim denarjem kupili opremo, vložili v to opremo in danes na nekaterih področjih zdravstva rešujejo čakalne vrste. In še enkrat, ministrica, vprašanje: koliko teh koncesij je bilo podeljenih, dobesedno podeljenih, podarjenih, če želite, in koliko tega ste prijavili organom pregona? Zato da bodo tisti, ki so tako pridobili zadeve, verjetno po zvezah in poznanstvih, tudi sankcionirani. Ampak ne zaradi tega tistih, ki dobro delajo, ki se trudijo, ki rešujejo konec koncev nam čakalne vrste in tako naprej, bolnike, mečete v isti koš. To je, kar se tega tiče. Da smo v hramu politike in da je politika v svoji množini vedno spoštovanja vreden povod za razpravo, a če se za političnim instrumentom kakšne interpelacije skrivajo parcialni in partikularni interesi, ne pa resne politike, takrat seveda to ni verodostojna zadeva v Državnem zboru. Gospa ministrica, jaz vas sprašujem, katerih partikularnih interesov nas obtožujete v okviru interpelacije. Jaz to pač razumem, da neki lobiji stojijo za nami. Jaz moram reči, da gospod Zemljarič ni moja opcija. Če pa mislite koga drugega, potem povejte. Zanima me, kateri lobiji torej stojijo za našo interpelacijo, da je do tega prišlo. V interpelaciji vam očitamo nedelo, nesprejemanje sistemskih zakonov, kar vam ne očitamo samo mi. Očitajo vam tudi v koalicijskih strankah. Kako pa potem odgovarjate na tiste očitke? Ali tudi za njimi stojijo neki lobiji? Danes je bilo rečeno, da niste dovolj naredili in tako naprej. Kateri lobiji? Mene zanima, kateri lobi stoji za našo interpelacijo. Vsi ste se ukvarjali z javnim zdravstvom, da branite javno zdravstvo, a hkrati v bistvu kritizirate v svojih izvajanjih, kako je naše javno zdravstvo na infuziji, kako ne deluje to, kako ne deluje ono. Ampak ne, branili bomo pa to zadevo status quo. Ministrica nič ne naredi, javno zdravstvo je na psu, bomo pa branili to, ker očitno, ne vem, kdo, želi to vse sprivatizirati. Nihče danes o tem ne govori. Še enkrat, ministrica, za vas vprašanje: kaj ste do zdaj naredili na področju zakonodaje? Če ste, točno katere. In zakaj oziroma kako niste. Kar se tiče korupcije, koliko ste naredili na področju korupcije. Povejte mi ukrepe, ki ste jih sprožili, da do korupcije v zdravstvu ne prihaja. Kaj ste naredili za tiste zdravnike, ki korupcijo prijavijo, da ne bodo potem degradirani, tako kot je bilo na nevrološki kliniki, kot je bilo na področju žilnih opornic in tako naprej? Ali je prijavitelj tako zaščiten, da ko pove, da se je zgodila korupcija, da se ga zaščiti, ne pa da se ga degradira na delovnem mestu. O tem je govoril dr. Robida o kulturi strahu, da nihče ne upa nič prijaviti, ker se on boji v bistvu sankciji, ne da bodo sankcionirani drugi. Niste želeli tudi sprejeti priporočil Slovenske demokratske stranke, da kot ministrica pozovete pristojne organe, da pospešijo zadeve na področju odkrivanja korupcije oziroma sankcioniranje že znanih zadev, ki nam jih očitate, da jih nismo prijavili. To so žilne opornice, to so potem še operacijske mize in tako naprej, tisto, kar je pač navedeno. To so že znana dejstva, to je že pri organih pregona, ki, recimo za žilne opornice, ker pač imam to preiskovalko, niso v treh letih naredili nič. In danes ovirajo preiskovalno komisijo, ker ne dajo dokumentov. Sprašujem vas: kaj ste naredili na tem področju? Kako ste odreagirali v primeru Onkološkega instituta? Ja, vesela sem, saj smo vsi veseli. Ampak ste vi kot ministrstvo naredili kaj, da zajezite to korupcijo? Samo z javnimi naročili, gospa ministrica, mislim, da vam ne bo šlo. Ali drži, da je vaša sodelavka bila vpletena v eni izmed takšnih zadev, kar se tiče podeljevanja specializacij in potem bila umaknjena iz delovne skupine, kjer so podeljevali specializacije, ker je bila v navzkrižju interesov. Ali je to res, ali ste to prijavili na Komisijo za preprečevanje korupcije? Danes smo tudi slišali, da vse v javnem zdravstvu poka zaradi koncesij. Še enkrat se moram na to vrniti in reči, da mislim, da izrabljate besedo javno zdravstvo, zato da danes tukaj pred državljani perete svoje nedelo. Enako velja za koalicijo, ki vas podpira. V bistvu ne razumem koalicijskih strank, Desusa in SD, ki sta bili danes zelo kritični v svojih stališčih, a na koncu bodo zavrnili predlog interpelacije. To, da Zdravniška zbornica ne dela z vami, to se vi z njimi dogovorite. Vi se morate z njimi dogovarjati in potem usklajevati. Vi ste dejali septembra 2014, da boste delali z dogovarjanjem, konsenzom in tako naprej. To je vaš problem, mi s tem nimamo nič. Je pa zanimivo, da z vami nihče ne sodeluje. To je pa potem drugo vprašanje. Da je javnost nekritična, temu ne morem pritrditi, ker namreč danes v javnosti in medijih vidimo, da so ljudje zelo kritični, zelo so kritični do našega zdravstva. Je res, da gredo včasih morda v neko skrajnost, ampak kritični so ljudje. In takšno javno zdravstvo, ki ga imajo danes državljani, kot pravi predsednik Vlade, češ, da vi zagotavljate takšno javno zdravstvo, zdravstveni sistem, kot si ga državljani zaslužijo. Takšnega pač ne. Takšnega si državljani Republike Slovenije ne zaslužijo. Veliko več si zaslužijo. In verjetno to vi dobro veste. Zato vas sprašujem, zakaj do teh sprememb ne pride, kateri lobiji stojijo za vami, da do tega ne pride. Če je problem Zdravniška zbornica, se boste zmenili, ker namreč v odgovoru vseskozi pravite, da vam zdravniške organizacije nenehno nasprotujejo. Ali ste naredili korak do njih? Ali pa ste mogoče, kot je bilo na enem izmed odborov rečeno, rekli, stopimo vsi korak nazaj in se pogovorimo? Mislim, da smo nekateri poslanci zadnjič bili na Zdravniški zbornici, kjer so vsi delegati, več kot 70 jih je bilo, podprli to deklaracijo Zdravniške zbornice. Torej je nekaj narobe, če vsi delegati podprejo zadevo in jasno povedo, da tako ne gre več naprej. Potem ne morete govoriti, da je samo vodstvo, kot pišete v odgovoru, krivo za to. Pa ne branim ne enih ne drugih, ampak jaz sem bila tam in sem videla, da je 70 delegatov podprlo deklaracijo. In so vam tam jasno in glasno povedali, da ne morejo več, da ni standardov. In kaj ste vi dosegli? Dosegli ste to, da bo 8. novembra stavka zdravnikov. Češ, da imamo danes različno javno zdravstvo, da si bogati in revni lahko drugače privoščijo. In vi to branite. Vi pravite, da je to okej, koalicijske stranke pravijo, to je okej. Že danes pravite, da so razlikovanja med bogatimi in revnimi. Vi pravite, to je v redu, to podpiramo, ker ministrica gre v pravo smer. In potem se reče, ja, eni gredo k zasebnikom, drugi pač morajo iti v javno zdravstvo. To je bilo pa zdaj ponižujoče, češ, kot da tisti v javnem zdravstvu pa niso v redu oziroma v zdravstvenih domovih. Take kontradiktorne zadeve smo poslušali znotraj predstavitve stališč. In pravim še enkrat, zadeva je prav smešna s strani dveh koalicijskih strank. Resolucija. V redu, resolucija je bila podprta s strani vseh poslancev, sem že povedala ne vem kolikokrat, zato, da začnete z akcijo, da začnete delati. Ampak kje je akcijski načrt, kje se ve, koliko denarja je potrebnega za to resolucijo? Te resolucije so papir, no, samo na papirju. Na koncu je ta resolucija samo osnova, da lahko neke projekte prijavljaš, da se lahko izvajajo določeni skladi, norveški in tako naprej. Za to je resolucija. Ampak resolucija bi morala biti obveza za ministrstvo, da po tej resoluciji naredi akcijski načrt, da naredi finančno konstrukcijo in tako naprej. Tega v resoluciji ni! Jaz pri naslednjih resolucijah sploh ne bom več glasovala za njih oziroma bom proti, če ne bo zraven finančnega in akcijskega načrta, kar je potem obveza. V resoluciji tudi ni standardov, ni mreže. Mi še vedno nimamo javne mreže. Kdaj boste to vzpostavili? Ko boste to imeli, potem bo verjetno lažje tudi specializacije delati pa tudi vse ostale zadeve. Vi ste se lotili zadeve čisto na repu. In zdaj boste s tobačnim zakonom, s tem tobačnim centom, ki je nov davek – to naj vsi ljudje slišijo, to je nov davek – rešili čakalne dobe. Za čakalne dobe rabite, kolikor je zdaj bilo za zavarovalnice rečeno, 120 milijonov, nekje pravite, da naj bi 200 milijonov prišlo iz tobačnega centa. To ne bo ničesar rešilo, saj ste sami povedali, denar ne rešuje vsega. Če ne boste rešili sistema v celoti, vam tudi denar, ki ga boste filali, pardon izrazu, ki ga boste dajali v čakalne dobe, ne bo zadeve rešil. Okoli 7,9 milijona bi zdaj dali in mislite, da bomo zadeve rešili. Saj mislim, da sami to težko verjamete, da se to da rešiti. V Desusovem stališču sem slišala, da so pač njihova stališča jasna, da imate napačne prioritete, da ogrožate javno zdravstvo. Mislim, da vam to dovolj pove. Tu opozicija skoraj več nima kaj dodati, da ni bilo usklajevanj, da so nedodelani zakoni in tako naprej. Ministrica, kako se branite pa pred temi izjavami poslanske skupine oziroma vaših koalicijskih strank? V enem izmed izvajanj je bilo tudi rečeno, da smo najmanj solidarni in da so pač najmanj solidarni zdravstveni sistemi in tako naprej, ampak spet koalicijske stranke to branijo. Ugotavljajo, kako je vse narobe, kako smo najmanj solidarni, kako nimamo dobrega javnega zdravstva, ampak branijo ministrico, ki ni naredila v dveh letih in pol nič; sedaj si upam trditi nič po tem odgovoru, ki ste nam ga poslali. Hvalite se, tako kot sem že v začetku dejala, z zadevami, ki so normalne za vaš resor, s podzakonskimi akti pa z resolucijami, ki tako ali tako morajo biti sprejete, ker so tudi zaveze do Evropske unije in ne vem kaj. Potem tudi ta izgovor, da so vsi problemi stari in da rešujete probleme prejšnjih vlad. Rada bi slišala, pa verjetno bo kasneje, ker imamo tudi bivše ministre, bivše predsednike vlad, kako oni to dojemajo, torej da so vsega oni krivi, vi pač ste žrtev tega sistema in kot žrtev tega sistema ne morete narediti nič, ker vas lobiji ovirajo, nekateri – še enkrat vas sprašujem, kateri lobiji so to – da je javno zdravstvo pripeljalo na rob, na infuzijo, pa še vedno se vse ščiti. Zakon pravi, če se vrnem na koncesije, da enakopravno delajo javni zavodi oziroma – ja, javni zavodi in koncesionarji. Tudi danes zakon pravi in vi pravite, da to ne sme biti, to ni tako, mora biti – favorizirate javne zavode. Ampak koncesionarji so del javne mreže! Še enkrat vas sprašujem, kakšni je predlog novega Zakona o zdravstveni dejavnosti na tem področju, kako dolgo bodo koncesije – 15 let, več let, manj? Ali boste upoštevali tisto, kar piše v zakonu, da je treba upoštevati tudi vlaganje v opremo in tako naprej? Tudi danes je vaša priložnost, da odgovorite na to. Ampak še enkrat, interpelacija je zato, česa niste naredili in izvajanja poslanskih skupin oziroma tudi predvsem vaše stranke je [[…]]Mislim, vse drugo je krivo, samo doma ni nič narobe. Sosedi so krivi, da se mi doma kregamo, sosedi so krivi, da ministrica ni nič naredila. Ne, vprašajte se, kaj ste vi in zakaj niste. Pri Združeni levici je bilo skoraj v smislu, zaprimo meje, nič uvažati, nobenih zdravil, vsi so grdi kapitalisti, ne vem, zakaj potem nimamo res kitajskih in venezuelskih zdravil in sploh nobenega zahodnega sveta ne spustimo noter, zaprimo vse meje in je to to. In se gremo znotraj ohraniti to javno zdravstvo, še enkrat, ki je danes na infuziji. Zdravniška zbornica toži državo. Mislim, da ni bilo, pa ne bom sedaj tukaj brala, ampak kolikor sem informirana, je glede tega zakona zaradi direktive Evropske unije šlo, ali so v skladu; in tudi pri lekarniškem zakonu je za isto šlo. Ministrica izhaja iz zavarovalniškega lobija, če želite, ministrica je bila na Vzajemni. Potem pozna te lobije, zdravniško-zavarovalniške, ki jo – po besedah kolega iz Združene levice – ovirajo pri samem izvajanju reforme, s tem da je ministrica septembra 2014 povedala, da se lobijev ne boji, da nima nobenih problemov in ona bo izvedla reformo takoj, ker to državljani potrebujejo. Danes vemo: čakalne dobe predolge, dogajajo se tragični dogodki, dogajajo se podkupovanja in tako naprej, dogaja se, recimo, v Urgentnem centru Nova Gorica smrt zaradi napake na napeljavi – in kaj ministrica izjavi? "Vesela sem, da nihče iz ministrstva ni bil prijavljen oziroma ni v preiskavi." Torej ste pričakovali preiskavo in sedaj ste veseli, ker nihče na ministrstvu ni kriv. Zaenkrat. Ampak urgentne centre, to zadevo je izvajalo Ministrstvo za zdravje, primopredajo delalo Ministrstvo za zdravje; slikati se je bilo fino, za slikanje je bilo O. K., ampak odgovornosti za to, da se je pa tam zadeva zgodila – tega pa ne bomo prevzemali. Ampak vi ste delali tehnično predajo in zdaj ste veseli, da nihče iz ministrstva ni bil prijavljen oziroma ni v preiskavi. Ali tu ne čutite nobene objektivne ali kakršnekoli odgovornosti za te zadeve, da ste vi urgentne centre v bistvu predajali? Pravite, da urgentni centri – v odgovoru govorite –, da ste prevzeli zadeve na trhlih temeljih, da temelji niso bili v redu. Temelji so bili urgentni centri, recimo, s katerimi se danes hvalite in pravite, da so bili trhli temelji. Sedaj se pa odločite, ali so bili ti temelji trhli ali so bili v redu, ker za urgentni centri pa pravite, da je to pa zadeva, ki ste jo vi naredili. Ja, niste je! 2006 se je zadeva začela, 2009 je bilo prijavljeno na Evropski razvojni sklad oziroma za ta denar. In če ste prevzeli te urgentne centre, ta projekt, se bi morali o njem pozanimati. Verjetno ste se. In ne govoriti, da vi do – mislim, da marca 2016 – niste vedeli, da pediatrije ni notri in da ste takoj ukrepali oziroma da ste marca 2016 ukrepali, ker ste pač ugotovili malo prej, da ni pediatrije. Februarja 2015 smo o tem govorili na seji matičnega odbora in so vam povedali, da ni. In so vam govorili tudi o problematiki urgentnih centrov in o tem vam je govoril tudi danes, takrat gospod Mezek, Metod Mezek, ki je zastopal zdravstvene domove, ki je danes vaš velik zagovornik v vseh zadevah, takrat je bil velik kritik in je dejal, da je vedno več pripomb na izvajanje oziroma na vzpostavitev urgentnih centrov, govoril je o kadrih in tako naprej – imam magnetogram tukaj, vam ga lahko potem preberem –, ampak da so te pripombe dobronamerne in vsi so takrat govorili o dobronamernosti. Če gremo sedaj seje gledat, ker jih je bilo kar nekaj na te urgentne centre, nujno medicinsko pomoč, te pripombe oziroma pripravljenost za sodelovanje je bilo vedno manjše, zato ker smo ugotavljali tudi na sejah, da aroganca s strani ministrstva in vaša aroganca do teh pripomb je neizmejna, neskončna. Takrat so vam govorili, da ni pediatrije, so kadrovski problemi, bodo takšni in drugačni problemi. Februarja 2015! In vi danes trdite, da o tem niste vedeli do začetka leta 2016, da vas nihče o tem ni obvestil. O tem so vas obveščali iz Brežic, iz Celja in to, da nečesa niste vedeli, to ne zdrži, gospa ministrica. Ne zdrži tega. Specializacija, urgentni zdravniki v urgentnih centrih, o tem smo govorili ne vem kolikokrat v Državnem zboru, pa to je bila samo ena izmed teh zadev, da ste vi morali o tem vedeti, ker so vas obveščali, ker imam dopise, ki so prišli na vaše ministrstvo, da ni urgentnih zdravnikov. Sedaj se vi izgovarjate, da za to, da ni specializacij, je kriva Zdravniška zbornica, ki razpiše. Ja, še enkrat, razpiše jih, vendar v tej delovni skupini je tudi predstavnik Ministrstva za zdravstvo in soglasje, končno soglasje da Ministrstvo za zdravstvo za specializacije. In vi trdite v odgovoru, da na pediatriji ste dosegli zvišane specializacije, a drugje jih pa niste želeli, ker jih ne morete, ker nimamo javne mreže, ker nimamo standardov in sploh ne veste, kaj in kako. Zdravniška zbornica – šla sem pogledat po teh pravilnikih in ne vem kaj vse – pridobi želje, če želite, od izvajalcev, potem razpiše, vi daste soglasje, hkrati pa še enkrat poudarjam, da predstavnica Ministrstva za zdravje je v tej delovni skupini. Če je še, ne vem, ker sem vas prej vprašala, ali je res, da je prišlo do navzkrižja interesov s predstavnico iz ministrstva v tej delovni skupini in ali je bila res odstranjena in ali je res pritiskala na ljudi, da se določene specializacije razpišejo. Torej, kaj je narejeno? Ni zakonov, vsi so na okopih, tako zdravniki kot bolniki, tako kot smo slišali, zdravstvo na infuziji, tragični dogodki se dogajajo, iskanje krivcev, bolj lov na čarovnice, in to je zdaj prava pot. In to je prava pot! Na koncu se na televiziji sprašuje, ali ste pripravljeni podkupiti zdravnika, da pridete prej na vrsto. Ali ni to žalostno? Potem govorimo o čakalnih dobah, da so iste oziroma da so čakalne dobe vsepovsod po svetu problem. Ja, ampak ne 700 dni, tako kot v bolnišnici Jesenice, recimo, ki je najbolj uspešna bolnišnica v Sloveniji. Pa ne bom o zdravnikih. Govorim o vas. Vi ste dejali, da je to najbolj uspešna bolnišnica in tako naprej. Ko pa greš gledat čakalne dobe v različnih bolnišnicah, pa vidiš, da ni v statistiki oziroma v teh preglednicah tako v redu, da so tudi druge bolnišnice. Kdaj boste šli pa v druge bolnišnice? Pa tam pohvalili njihovo delo, ker tudi čakajo na to. Ne, bili ste v UKC, kjer ste podprli najprej gospoda Baričiča, ki je bil vaš fiasko, ki je bil vaš polom. Prvič vam je takrat dr. Cerar verjel, pa danes vam spet verjame, da boste zadeve izpeljali, čeprav je bil pri lekarniškem zakonu, pravi, zaveden, tako je bil pri gospodu Baričiču, pa še vedno vam verjame in stoji za vami. Sprašujem se, kako dolgo še. Kolikokrat pač je gospod Cerar lahko zaveden, da ukrepa. Podprli ste takrat gospoda Baričiča, danes oziroma [[…]]V novem razpisu ste podprli gospoda Kopača in vas sprašujem, ministrica, sedaj javno, ker sem že postavila ne vem koliko poslanskih vprašanj: Ali je gospod Kopač psihično in fizično sposoben voditi UKC Ljubljana s 7 tisoč zaposlenimi za pol milijona budžeta? In kako odgovarjate na to, da je UKC Ljubljana v pol leta pridelal 6 milijonov dodatne izgube? To je vprašanje za vas. Torej, ali gospod Kopač, še enkrat, izpolnjuje vse pogoje, ki so potrebni, in ali je res, da je bil imenovan nezakonito in da so vložene tri tožbe? Kako odgovarjate na to glede na to, da je bil to vaš kandidat. Torej, bili ste v UKC Ljubljana, ga podprli. Bili ste v bolnišnici Jesenice, dejali, kako je to dobra bolnišnica. Lepo. Kdaj boste šli tudi v druge bolnišnice, jih pohvaliti za druge zadeve? Ampak ne tako, kot ste šli v bolnišnico Celje, pohvalili urgentni center, zadnja vaša izjava pa je bila, zaradi renovacije bolnišnice Celje, pa naj bolnišnica Celje razmisli o drugi, novi lokaciji za novo bolnišnico. Urgentni center smo zgradili v središču Celja zraven bolnišnice, zdaj bi pa to bolnišnico postavili na novo mesto, na drugo lokacijo, kjer bi bil boljši dostop, pa mogoče celo cenejše. A urgentni center bomo pa tam pustili? Gospa ministrica, mislim, da bi morali prej zadeve malo premisliti, preden odgovorite. Torej vprašanje, zakaj niso bili ti zakoni do sedaj narejeni. In ne mi odgovarjati, kdaj bodo. Zakaj niso bili do sedaj? Kje so vzroki? Kateri lobiji stojijo za Poslansko skupno SDS, da ruši s to interpelacijo? Tako je bilo rečeno, da rušimo delo ministrice, ne želimo javnega zdravstva in tako naprej. Na to bi želela odgovor, ker ste rekli, da iz točke v točko se bo kazalo, kdo stoji za nami. Kateri lobiji stojijo pa za vami, da tega ne izvedete? To so, mislim, ena izmed glavnih vprašanj, s tem da pa seveda tudi vprašanje, kako komentirate stališče Poslanske skupine Desus, ki vam je danes odkrito in jasno povedala, da pač ne izvajate tega, kar bi morali, da so nad vami razočarani. Pa tudi mislim, da v Poslanski skupini SD so bili dokaj kritični do trenutnega javnega zdravstva, pa kljub temu so dejali, da branijo to javno zdravstvo, ki je trenutno, ki je prej bilo pa skritizirano v 15 minutah do dol, vas pa vseeno branijo, ker vi pač branite to javno zdravstvo. Predvsem pa, kaj ste naredili na področju korupcije. Še enkrat vas sprašujem: Ali so te trditve, ki ste jih navedle resnične? Kaj ste naredili na področju skupnih javnih naročil in da se evidenca, ki ste jo obljubili Računskemu sodišču 17. julija 2016, evidenca medicinske opreme v bolnišnicah – kdaj bo do te evidence prišlo? Ker ta evidenca je potem osnova za to, da boste lažje načrtovali, nakupovali in tudi javna naročila izvajali. Kaj je bilo narejeno na področju žilnih opornic, da se zadeve razkrijejo do konca? Kaj ste vi kot ministrica naredili na področju žilnih opornic, srčnih zaklopk? Konec koncev, kako spodbujate to, da zdravniki prijavljajo korupcijo ali pa bolniki? To so sedaj zaenkrat vprašanja. Verjetno bo potem tudi še [[…]]In še to, specializacije. Zakaj se izmikate odgovornosti pri razpisu specializacije? Kaj drugega pa potem še v nadaljevanju. Hvala.
Besedo ima dr. Mitja Horvat, pripravita naj se gospa Marija Bačič in dr. Franc Trček. Dr. Mitja Horvat, beseda je vaša.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik, za besedo. Sem mislil, da bo predlagateljica še nadaljevala in sem se malo sprehodil, ker že nekaj ur čakamo in poslušamo. Popolnoma se strinjam s predlagateljico. Vprašanje za danes je, kje iskati krivca za svojo odgovornost. Predlagateljica je danes našla ministrico za zdravje. Za vse, kar se je nakopičilo v 25 letih v Sloveniji, na vso podlago, ki smo jo imeli v javnem zdravstvu. Seveda ji očita, da tega v dveh letih v celoti še ni odpravila. Nemogoče je toliko nakopičenih vprašanj, izzivov rešiti v dveh letih. Kdor misli, da je to mogoče, ta se moti. Zagotovo ste tudi sami takrat, ko ste bili v poziciji, poskusili rešiti vse probleme v zdravstvu, pa so problemi ostali. Menjali so se ministri, stanje v zdravstvu, za moj okus, po mojem vedenju, po mojih izkušnjah, po izkušnjah ljudi, ki jih poznam in ki mi govorijo, ker potrebujejo zdravstvene storitve, ni tako slabo, kot ga želite predstaviti. In zlasti ni delo ministrice tako slabo, kot ga želite danes tukaj predstaviti. Lahko je očrniti in najti nekoga za vse, za kar smo odgovorni vsak na svojem področju; vsak, ki po svojih močeh lahko in mora prispevati k temu, da kot družba uspevamo, rastemo, da je prijetno živeti v skupnosti v sodelovanju. Najlažje je najti ministrico in ji obesiti odgovornost za vsa vprašanja, ki so se nakopičila v vseh teh letih, kot pravite, zato da pripravi celostno reformo, ki je nikoli ni obljubljala. Vzpostaviti in da delujejo mreže urgentnih centrov. Je naredila. Neukrepanje na področju podaljševanja čakalnih dob. Kje pa! Sami ste povedali in ministrica vam je lepo povedala, da je sprejela ukrepe, zagotovila dodatna sredstva. Ukrepa, deluje. Slabo finančno stanje v slovenskem zdravstvu. To je pa ena od tem, s katerimi se moramo resneje ukvarjati v tem okolju. Resneje iz preprostega razloga zaradi tega, ker nam sredstva odtekajo. Sami vodite preiskovalno komisijo in veste, da sredstva odtekajo. Ali ministrica lahko to sama naredi? Seveda moramo strniti sile in poskusiti in storiti vse, da sredstva ne bodo odtekala v žepe posameznikov ali skupin, ampak da bodo namenjena temu, čemur so namenjena. In temu posledično, ko govorite o koncesijah: nikoli in nikdar ni ministrica rekla, da bi se ukinile koncesije, samo vzpostaviti red na tem področju, da se koncesije ne podeljujejo prijateljem, znancem, po zasebnih interesih in da seveda koncesionarji razumejo, da delujejo v javni mreži. Tukaj podpiram in cenim napore, ki ste jih sami vložili v to, da opozorite na to, da so koncesionarji del javne mreže, in seveda upamo, da koncesionarji vedo, da so del mreže, da nudijo storitve v javnem zdravstvenem sistemu. Sam imam dva koncesionarja, osebnega izbranega zdravnika – je koncesionar – in moja zobozdravnica je koncesionarka. Oba se zelo dobro zavedata svojega položaja in jaz sem zadovoljen z njunimi storitvami. Kje se nam zapleta? Zapleta se nam seveda potem v nadaljevanju, v nadaljevanju, ker čez noč seveda ne more ministrica ustvariti potrebnih kadrov, ki bodo nudili vse storitve, ki so v družbi potrebne. Ko govorimo pravzaprav o vprašanju, ki je temeljna tema, torej, kdo je kriv za mojo odgovornost, za odgovornost vsakega, ki je in bi moral biti odgovoren. Nikakor ni mogoče vsega dati na pleča ministrici. Da je ona kriva za vse stanje, da je ona odgovorna za vse, kar je slabo na področju zdravstva, v zdravstvenem sistemu. Nikakor! Vzeti se moramo v roke in seveda vsi akterji v zdravstvenem sistemu morajo sprejeti tudi svoj del odgovornosti za obstoječe stanje. Ministrica je tista, ki opozarja na te probleme, ministrica je tista, ki vlaga napore, ministrica je tista, ki ustvarja ukrepe, na podlagi katerih skušamo spremeniti stanje v zdravstvu, v zdravstvenem sistemu, da bo služil temu, čemur je namenjen; namenjen zdravju. Kaj rečemo ob vsaki lepši priložnosti, kaj želimo ljudem za novo leto, ob rojstnem dnevu, godu, kakršnemkoli osebnem prazniku? Želimo sreče pa zdravja. To si želimo. Zaradi tega je seveda pravica do zdravstvenega varstva vnesena v ustavo kot človekova pravica. Vsi imamo pravico in vsi smo tudi seveda zavezani in odgovorni za stanje za zdravje, vsak sam pri sebi najprej in potem tudi vsi akterji do tistega trenutka, ker je stanje poslabšano, da moramo ukrepati tudi na podlagi znanstveno utemeljenih metod, tehnik, zdravnikov v zdravstvenem sistemu. Vse spoštovanje uživajo zdravniki v družbi in zdravniki tudi imajo svojo znamenito Hipokratovo prisego. Kadar jo sam prebiram, mi še nekaj ur odzvanja in razmišljam o tej zaprisegi, kakšno je poslanstvo zdravnikov, čemu je namenjeno. Ko gledamo celovito in danes smo v Državnem zboru in se pogovarjamo o odgovornosti, ki jo hočete obesiti ministrici, da je ona kriva, da je ona odgovorna, ker ljudje ne ravnajo skladno z nasveti, z doktrinami, da morajo skrbeti za svoje zdravje. Zdaj grem na nekaj, česar se nihče ni dotaknil do zdaj – kaj pa delodajalci? Koliko delodajalci spoštujejo in upoštevajo priporočila, ki jih dobijo od zdravnikov, kaj je treba storiti za slehernega aktivnega državljana, državljanko v tej družbi? Kako skrbimo za to, da imajo dnevni počitek, kako skrbimo za to, da niso izgoreli, kako skrbimo za to, da jih ne izkoriščamo preko vsake normalne mere, ko govorimo seveda tudi o družbeni škodi, ki jo znamo tudi opredmetiti oziroma izraziti s finančnimi sredstvi? Kolikšna družbena škoda se nam povzroča zaradi tega, ker delodajalci ne spoštujejo priporočil, nasvetov, utemeljenih na znanstvenih spoznanjih? Gremo naprej, manjka denarja v zdravstvu. Kako ustvarjamo denar za zdravstvo, o katerem govorite? S plačevanjem prispevkov. Enotni sistem, skupni sistem imamo. Zakaj manjka denarja? Zaradi plačilne nediscipline, zaradi tega ker delodajalci ne razumejo in prosijo in odlagajo plačilo svojih obveznosti. Odgovornost je širša, družbena, zalezlo se je, da so načini in da se da in da bo ministrica že poskrbela z magično paličico in da bo stopila do ministrice za finance, našla sredstva in bomo solidarnostno pokrili nespoštovanje predpisov akterjev v družbi, ki aktivno sodelujejo in povzročajo probleme, o katerih govorite tudi v svoji interpelaciji, ki mimogrede, ko sem že ravno pri tem – ne vzdržim, moram reči –, spet ni takšna, kot bi morala biti. Mi bi morali imeti danes vprašanja, ne pa nalaganja odgovornosti in očitke ministrici. In mi bi se morali pogovarjati o vprašanjih in na podlagi nesprejemljivega ali slabega odgovora na vprašanje bi lahko glasovali tudi o tem, ali ji še naprej zaupamo ali ne. Pravite, ljudje niso zadovoljni. Jaz pravim, da to ni res. Seveda je zoprno in nerodno, kadar moraš čakati. Ampak ministrica vam je lepo odgovorila, kdor potrebuje zdravstveno oskrbo, jo tudi dobi. Takrat, kadar gre za življenje, ne poznam zdravnika, ki bi rekel: "Se opravičujem, pojdite v čakalno vrsto!" Seveda imamo prioritete in tudi zaradi tega, ker se nam dogaja, kar se nam dogaja v družbi in na vseh mogočih področjih, imamo storitev toliko več, na nekatere sem opozoril, na nekatere bi še lahko opozoril. Ampak sam nisem vstopil v politiko in tudi naša stranka ni nastala zaradi tega, da bi stali križem rok in ne storili ničesar. Zato sem vesel in ponosen, da imamo tako ministrico, ki zavzeto, angažirano, trdo dela, zato da bi bilo stanje za ljudi boljše. Za ljudi! In ministrici, ki se trudi za ljudi, da bi izboljšala pogoje in stanje na področju zdravja, očitati vse to, kar ste ji očitali v interpelaciji, ni na mestu, ne samo da je to neutemeljeno, mirno lahko temu rečem, da je to tudi zlonamerno oviranje njenega dela. Danes, namesto da bi se ukvarjala s pomembnimi vsebinskimi vprašanji, mora danes odgovarjati na neutemeljene očitke. Odgovorila vam je argumentirano na očitke glede odgovornosti in še za to pravite: Nič. Ni res, ministrica vam je odgovorila, v pisni obliki vam je odgovorila in pravite, nič ni odgovorila, nič, ničesar ni. Ni res. To je zlonamerno. In kot je bilo pri predstavitvi stališč lepo že povedano, ministrica je naletela na ovire pri tem, da bi bilo po listu, ki mi ga kažete, na tem listu več, je naletela na ovire, očitate ji zaradi tega, ker se ne pogovarja, ker je trmasta in ne vem kaj še vse ne. Zanimivo, da opozicija, zlasti vaša stranka, pa dobro sodeluje s temi skupinami, ki ovirajo ministrico, in Vlado, da ne more sprejeti ustrezne reforme. To je zanimivo vprašanje, ko se ukvarjamo z vprašanjem, kdo je kriv za odgovornost. Prav tako, če ministrica pride z novo idejo, kako bi spremenili sistem, zato da bi bil izboljšan, da ga nadgradimo, posodobimo, odgovorimo na sodobne izzive, ki jih imamo, se jo po znanem principu oblati, da prihaja z nekimi banalnimi, nepomembnimi rešitvami in potem se jo osmeši, diskreditira, ampak na koncu, ko so njeni napori, napori njenega ministrstva, sodelavcev, Vlade uresničeni, ko je stanje izboljšano, tega ne vidi in ne prepozna nihče, razen ljudi, ki vedo. Razen ljudi, ki vedo. Če bi mediji objektivno poročali, bi poročali o tem, kakšno je stanje, ne da iščejo, kaj lahko nekomu očitamo, in iščemo, kdo je kriv in odgovoren za stanje in posamezne primere. Ministrica ne more – tako kot ste enkrat lepo povedali ob drugi priložnosti glede varnosti. Ne moremo imeti posebne službe, ki bo skrbela za 100-odstotno, 24 ur, 7 dni na teden za varnost za vse in vsakogar, da bodo vsakega posamezno čuvali. Seveda se dogajajo primeri. In ja, tudi jaz pozivam: organom sporočite, kadar prihaja do anomalij, ne pa, da ljudje, ki so v stiski, ki potrebujejo ali menijo, da potrebujejo določeno zdravstveno storitev, v stiski naberejo denar in plačajo, kolikor je potrebno. Če menite, da korupcije v zdravstvu ni, in če menite, da je ministrica tista, ki mora vsa ta vprašanja razrešiti in naznanjati, svetujem vsakomur izmed nas, ki smo v tej dvorani, in vsem tistim, ki nas spremljate po drugi poti, gremo pred bolnišnice, univerzitetne klinične centre in poglejmo samo vozni park. Sledimo denarju, kadar je to potrebno. Seveda tega ne počnemo, zaradi tega ker gre za spoštovane zdravnike, in spoštovani zdravnik želi imeti več denarja, si ga seveda zasluži, zaradi tega ker rešuje življenja ljudi. A njegovo ravnanje, kjer iz stiske posameznika kuje dobiček, je enako zavržno kot vsakega drugega, ki izkorišča stisko drugega človeka. In to želimo preprečiti, in to so prizadevanja ministrice za zdravje Milojke Kolar Celarc! To, kar vam je lepo povedala, in enostavno ignorirate: učinkovito, solidarno, kakovostno javno zdravstvo. Nikoli in nikdar ni govorila o ukinitvi koncesij, kar ji danes že med predstavitvijo stališč in v začeti razpravi očitate. Želi samo ustvariti red na tem področju. Ali je res potrebno preko javnega poziva podeljevati koncesije ali ne, o tem bi se lahko pogovarjali, ampak pustimo pravno plat tega vprašanja. Ampak, kolega Kordiš je lepo pri stališču Poslanske skupine Združene levice govoril o vprašanju dvoživk. Sam sem doživel, zato lahko govorim iz svoje izkušnje. Koncesionar je bil na kongresu na Dunaju in je imel tablico, na kateri je pisalo: Privatni zdravnik. Seveda so ga kolegi na Dunaju povprašali, kako je to mogoče, da je privatni zdravnik, pa tako mlad, da pri njih privatni zdravniki so po navadi tisti, ki so si nabrali izkušnje in potem odprejo zasebno prakso in opravljajo zdravstvene storitve. Zaradi tega ker se je ustvarila fama pri samih pacientih in zdravnikih, da če imaš koncesijo, si pa privatnik. Ja, nisi! Zato pravim, me veseli in upam, da boste vztrajali na tem, da razčistimo to vprašanje, kot predlagateljica, da razčistimo to vprašanje, kaj je in kaj mora početi koncesionar. Prav zanima me, ali bodo ob napovedani stavki, če bo do nje prišlo, ali bodo zdravniki delali 40 ur na teden in ne bodo opravljali kakršnekoli koncesionirane dejavnosti, opravljali kakršnekoli storitve po teh 40 urah, ki jih bodo opravili v javnem zdravstvu. Prav zanima me, kako bo Zdravniška zbornica kvalificirano odgovarjala na vprašanja, zakaj ne sodelujejo pri spremembah zakonov, razen tega, kar ste povedali, da ste doživeli na skupščini, če sem prav razumel, na Zdravniški zbornici. Prav zanima me, kaj in kako bo na ta vprašanja odgovarjal predsednik in sindikat zdravnikov; za sindikat medicinskih sester in babic vemo, je bilo vprašanje bistveno izboljšano, glede na to, kakšno je bilo stanje pred nastopom ministrice, katere odgovornost danes obravnavamo. Če na tej točki malce pogledamo – pa ne bom zahajal v podrobnosti –, ampak samo toliko v premislek, ko se sprašujemo, kdo je kriv za stanje na tem področju. Zlorabe interesnih skupin, pa je čisto vseeno, ali gre tu za politične stranke zaradi političnih interesov, ali gre tu za vprašanje privilegiranih v skrbi za svoj položaj, ali gre za lobije, ki so bili danes že omenjeni, ki v obstoječem sistemu kujejo dobičke. Kaj imam v mislih? Predlagateljica trdi, da je ministrica odgovorna za stanje na tem področju, da si vsi želimo sprememb in da mora priti do sprememb. Ko jih ministrica ponudi – kaj doživi? Javni pogrom, medijski pogrom, interpelacijo v Državnem zboru in onemogočanje dela. In potem pravite, da je trmasta – zato ker dela, zato ker je predlagala, pripravila spremembe, ki trčijo ob samo bistvo problema. Ker ni hujšega v tej družbi, kot če želiš ustvariti take spremembe, ki bi zares nekaj spremenile, ko govorimo o močnih. Ministrica pa ni na strani močnih, kot ji mestoma ali pa malce ob robu tega, kar razpravljate, tudi očitate. Ministrica je na strani ljudi. Ministrica si prizadeva, da ustvari takšne pogoje, da bodo ljudje prišli, kot je sama povedala, in če še enkrat ponovim, do učinkovitega, solidarnega, kakovostnega javnega zdravstva. Kdor želi izven tega sistema kakšne posebne, specialne usluge zdravnikov, zakaj pa ne, samo izčiščeno naj bo: ne na račun javnega zdravstva, ne, dokler imamo tako dolge čakalne vrste, ta naj izvoli in naj gre k privatnemu zdravniku, za kar je treba ustvariti pogoje. Vsi problemi v javnem sistemu – zdaj govorim širše – se začnejo in končajo na primeru zdravstva. Tako kot si ustvarijo pogoje zdravniki zaradi svojega posebnega položaja, zaradi tega ker so cenjeni v družbi, zaradi tega ker jih vsi potrebujemo ali ker se bojimo, da jih bomo potrebovali. Naj mi oprostijo vsi tisti, ki vestno in v skladu s poslanstvom zdravnikov opravljajo svojo dejavnost, ko pa govorimo o podjetništvu v zdravstvu, je pa to seveda druga zgodba. Ampak to je tisto, kar sem prej povedal pri Zdravniški zbornici Slovenije – to se morajo člani zbornice medsebojno dogovoriti, kako se bodo soočili s tem vprašanjem in kako bodo skrbeli za ugled zdravstva in zdravnikov v Republiki Sloveniji. Danes ta interpelacija zagotovo vsem zdravnikom po vrsti ne koristi, upam pa, da bo koristila tistemu, kar je v programu. In ni res, da ga nismo imeli, še kako smo ga imeli in prav to smo imeli v programu – za javno zdravstvo, za ljudi! Razumem, da če ni napisano na 550 straneh, se vam zdi, da to ni program; v naši stranki pač znamo zgostiti stvari na en pojem, ki zelo jasno pove, kakšen je naš cilj, kakšne so naše vrednote, kaj želimo s svojim programom doseči. In to počne ministrica Milojka Kolar Celarc in zato jo podpira predsednik Vlade in predsednik Stranke modernega centra dr. Miro Cerar. Zaradi tega, ker vestno in zavzeto delamo. Delamo, zato da bi prišlo do sprememb, toda ko predlagamo spremembe, takrat naletimo na odpor. Naj se zgodi karkoli, samo naj se ne spremeni; spremeni tako, da se ne bo nič spremenilo. Ker smo se nekako navadili v obstoječem stanju, tega smo navajeni in ljudje se enostavno bojimo sprememb. Vse, česar ne poznamo, torej ker ne vemo, kaj nas čaka po spremembah, zaradi tega se zgodi zelo preprosta psihološka zanka ali pa psihološko sosledje. Zaradi nepoznavanja nas postane strah, ker še ne vemo, ker še nismo navajeni, nimamo izkušnje, kako bo v novem položaju, in potem začnemo napadati vse povprek, tako kot danes ministrico, povsem neupravičeno, kot rečeno, s tole interpelacijo, ki to v bistvu pravzaprav niti ni. Prav tako cenim stališče predlagateljice, da je že zgolj s spreminjanjem zakona mogoče spremeniti stanje. To je krasno in zdaj, recimo, kot pravniku mi to laska in se počutim močnega, tako kot zdravniki, o katerih se danes pogovarjamo. Vau, pravniki imamo podobno kot zdravniki res eno moč v družbi, ker lahko spreminjamo stvari. Sprejmemo zakon, pa bo življenje takšno, kot si ga želimo. Samo zmeniti se moramo, kakšen seznam želja imamo, spisek, napišemo zakon in zadeva je rešena. Ko enkrat sprejmemo zakon, in zakone imamo sprejete, če bi že te zakone, ki jih imamo zdaj, izvajali tako, kot je z njimi določeno, verjemite, se danes ne bi pogovarjali o tem, da je ministrica odgovorna za stanje, ker ni nič naredila, ker nič ne dela, kar seveda ni res, ampak bi jo podprli v njenih naporih, da izboljšamo stanje pri izvajanju zakonov. Zato je tudi povedala: "Ne govorim o tem, da ne verjamem v sistem, verjamem v sistem, sistem kot tak je dober, dogradili ga bomo in bomo seveda prilagodili glede na izzive sodobnega časa." Vso srečo v nadaljevanju razprave želim seveda vsem, ko boste iskali, kdo je kriv za odgovornost tistih, ki so odgovorni za stanje in ravnanje v tej družbi. Kako nevrotično. Kako vsakdanje. Kako nekaj, kar doživljamo tako rekoč vsak dan v Državnem zboru, ko se postavi odgovornost nekoga, najprej pride do vprašanja: Kdo je kriv za mojo odgovornost? Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa ministrica Marija Milojka Kolar Celarc. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozorno poslušam vse razpravljavce od jutranje ure, pa mi dovolite, da odgovorim vsaj na nekaj zadev, o katerih me obtožujete, da sem praktično pravzaprav kriva čisto za vse, kar se zgodi, se je ali pa se bo dogodilo v slovenskem zdravstvenem sistemu. Tako pač izpade. Ko sem poslušala predlagateljico, torej sem kriva za stanje v zdravstveni blagajni, za stanje v bolnišnicah, za stanje v zdravstvenih domovih, celo v lekarnah, praktično vsepovsod. Potem pa se vprašajmo, zakaj pa imamo vodstva posameznih javnozdravstvenih zavodov, zakaj imamo svete zavodov, organe upravljanja, zakaj imamo nadzorne inštitucije, direktorje Zavoda za zdravstveno zavarovanje, upravni odbor, v katerem, mimogrede, ima Vlada oziroma ministrstvo enega člana in v 45-članski skupščini 4 člane. Zelo poenostavljeno in enostavno in zavajajoče je razpravljati na tak način in ne upoštevati tudi veljavne zakonodaje, ki pri nas velja. Toliko za uvod. Sedaj bom pa odgovorila na nekaj zadev, ki ste mi jih pač očitali. Glede primarnega zdravstvenega varstva bi želela še enkrat ponoviti, da je naša primarna raven dobra in veliko boljša, kot je to v Avstriji, čeprav prav koordinacija zdravniških organizacij zelo poudarja, kako dobro primarno varnost je tam. Bom pripeljala tudi z ministrstva ljudi, da bodo povedali. Če pa si pogledate slike o kakovosti primarnega zdravstvenega varstva, boste videli, da je Slovenija obarvana z zeleno, Avstrija pa rdeče. Toliko o tem. To je ugotovitev, ki so jo ugotovile mednarodne inštitucije na osnovi spremljanja 77 kazalnikov. In to je tisto, na kar smo mi ponosni, poleg tega pa moramo povedati, da imamo na primariju tudi specialiste ginekologe in pediatre, ki jih večina evropskih držav nima. Glede lobiranja. Kot sem že večkrat povedala, se zavzemam za dosledno spoštovanje drugega odstavka 68. člena Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije. Zato od vseh sodelavcev na Ministrstvu za zdravje zahtevam, da ga v celoti spoštujejo. Strokovnjaki za to področje pa so mi zagotovili, da med lobistične stike ne sodijo pogovori, razgovori, dogovarjanja s predstavniki strokovnih združenj, zbornic, kajti z njimi se redno dobivamo, sodelujemo in to ni treba evidentirati kot lobističen stik. Kot lobiranje, to verjetno veste sami, se pač prijavi stik, ki ima znake lobiranja v skladu z Zakonom o integriteti in preprečevanju korupcije. In seveda, za dejanje lobiranja šteje vsak nejavni stik lobista z lobiranci, ki ima namen vplivati tako na vsebino kot na postopek sprejemanja določenih rešitev ali, če hočete, določenih rešitev posameznih zakonov. Na ministrstvu smo v času mojega mandata pripravili 5 lobističnih stikov, nobenega nisem prijavila jaz, ker očitno se mene direktno lobisti izogibajo, ker vedo vnaprej, da pri meni verjetno ne bodo dosegli nič. So pa bili prijavljeni lobistični stiki dvakrat za zdravila, enkrat za helikoptersko nujno pomoč in enkrat za optimizacijo menedžmenta oziroma rešitve zdravstvenega sistema. Glede dialoga, sodelovanja, pogovarjanja in porušenih odnosih si bom pa vzela malo več časa zaradi tega, da demantiram očitke, da ne sodelujem. Ker predlagatelji interpelacije to vedno znova ponavljajo, izpade tako, da je ta laž postala že skoraj resnica. Sodelujem prav z vsemi deležniki, kar sem že večkrat povedala. Zato vam bom povedala samo primer usklajevanja zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki je bil, poslušajte to, v javni razpravi že 29. septembra leta 2015 in še do danes ni usklajen, pa ne po moji krivdi ali odgovornosti. V javni razpravi je bilo 30 odzivov, vse smo prediskutirali, upoštevali večino, ki je bila v skladu s konceptom oziroma koalicijsko pogodbo in zahtevami direktive in naše zakonodaje. Ampak seveda ta predlog zakona smo usklajevali še z drugimi deležniki. Petkrat z Zdravniško zbornico. Lahko vam naštejem datume. Zadnje usklajevanje je bilo 27. septembra letošnjega leta. Štirikrat smo se usklajevali s sindikati na področju zdravstvene in babiške nege ter stanovskimi organizacijami na tem področju, od Zbornice zdravstvene in babiške nege, RSK za zdravstveno nego, strokovnim svetom za zdravstveno in babiško nego glede ureditve statusa srednjih medicinskih sester oziroma implementacije direktive v prakso o priznavanju poklicnih kvalifikacij na področju zdravstvene nege, ki bi seveda morala biti prenesena v slovenski pravni red z vstopom Slovenije v EU; torej najkasneje maja leta 2004. Torej, po 12 letih smo v bistvu uspeli uskladiti problem srednjih medicinskih sester. Nadalje. Dvakrat smo imeli usklajevalni sestanek z reprezentativnimi združenji občin – govorimo še vedno o isti spremembi zakona. Seveda, saj interesi so legitimni, jih razumem, ampak vedno skušam z vsemi deležniki najti maksimalno dobre rešitve, ki gredo v korist sistema zdravstvenega varstva v dobro ljudi. Tu je šlo seveda predvsem za člene prehodnih določb glede odvzema presežkov javnih zdravstvenih zavodov s strani ustanovitelja. V preteklosti se je dogajalo, da so z določenimi sklepi ustanovitelji odvzeli presežke zdravstvenih domov, ki so jih ti domovi dobili iz plačevanja storitev, se pravi iz naših prispevkov, in so ti presežki seveda končali tudi, če hočete, v asfaltiranju cest. Na to so me opozarjali številni direktorji in to je dejansko anomalija v našem sistemu, ker vemo, da je zakon o javnih zdravstvenih zavodih iz leta 1992. Dva sestanka z vodstvom komisije za medicinskoetična vprašanja. Še en problem, ki v samostojni Sloveniji ni bil rešen in njihov status in način nagrajevanja rešujemo s temi spremembami. Prav tako so bili tudi usklajevalni sestanki za zdravstveno blagajno. Potem so, in vam lahko še naštevam, posebej sklicani usklajevalni sestanki tudi zaradi zahtevnosti materije, da ne povem, torej s posameznimi ministrstvi: za izobraževanje znanost in šport, ministrstvom za delo, socialne zadeve – za problem izvajanja zdravstvene dejavnosti v socialnovarstvenih zavodih in posebnih izobraževalnih zavodih za otroke in mladostnike s posebnimi potrebami – štirikrat. Pa z ministrstvom za finance in javno upravo trikrat. Pa s Finančno upravo, kjer smo spet po dolgih letih končno rešili problem pogodbenega dela, delo po podjemnih pogodbah, tudi za zdravnike seveda, in njihov način obdavčevanja, kar je v preteklosti bilo in šlo mnogo stvari narobe, napak. Prav tako smo imeli tudi usklajevalni sestanek s Tržnim inšpektoratom Republike Slovenije in z AKOS glede oglaševanja zdravstvenih storitev. Torej, še bi lahko naštevala. Podobna zgodba je tudi z Zakonom o lekarniški dejavnosti, ki seveda mu pripisujete neustavnost, neusklajevanje. Tudi lekarniški zakon je bil v javni razpravi leta 2015 in vse od takrat se je usklajeval. In mimogrede, v ponedeljek je upravni odbor Lekarniške zbornice soglasno podprl predlog zakona z vloženimi amandmaji. Vse to dokazuje in negira to, da se ne pogovarjam, da se ne skušam dogovarjati, da ne skušam doseči kompromisov, seveda z enim ciljem, ne morem pa dopustiti, da bom sprejela, za to kar sem se zavezala, ko sem sprejela to funkcijo, rešitve, ki bodo v korist izključno samo eni strani ali eni interesni skupnosti. Seveda ne more potekati to usklajevanje tudi tako, da ena skupina postavi pogoje in reče, torej zahtevamo, da bo to tako, sicer se s predlogom ne strinjamo, ker sami dobro veste iz življenja in izkušenj, da če želiš doseči kompromis in če je dobronamernost na obeh straneh, da se ta kompromis doseže za nek višji in boljši cilj, se to tudi doseže. Žal pa pri vseh deležnikih temu ni tako. Zaradi tega traja toliko časa, da se tako pomembni sistemski zakoni po 24 letih lahko pripravijo do te faze ,da jih Vlada sprejme in pridejo v ta cenjeni zbor. Ko sem prvič predstavljala resolucijo o 10-letnem programu z aktivnostmi in ukrepi slovenskega zdravstva na Ekonomsko-socialnem svetu, mi je gospod Hribar Milič rekel, pa ga bom citirala: "Ministrica, vaša najtežja naloga bo, da boste dokumente pripravili tako, da jih bodo podprli tako delodajalci kot delojemalci. Če vam bo to uspelo, vam je uspelo vse." In v primeru resolucije mi je to uspelo in tudi v primeru predloga sprememb in dopolnitev Zakona o zdravstveni dejavnosti. Torej, sem človek kompromisa, se dogovarjam in sodelujem. Naslednji dokaz za to je uvajanje Pravilnika o službi nujne medicinske pomoči, ki je akt ministrstva, in če ne bi prisluhnila ljudem, strokovnjakom, zdravstvenim delavcem, potem bi ta pravilnik lahko pripravila, ga uskladila po poti, kot se uskladi, in objavila v Uradnem listu. Pa nisem tega storila in zaradi tega smo seveda porabili veliko več časa. Prepotovala sem celo Slovenijo s svojo ekipo, bila na javnih tribunah in odgovarjala na vprašanja vsem, tudi državljankam in državljanom Slovenije, na Ptuju, v Murski Soboti, v Trbovljah, v Celju, v Izoli, v Novi Gorici in v Ljubljani. Vse to govorim zaradi tega, da ljudje slišijo, ker se tolikokrat ponavljajo, bom rekla, prav laži okoli tega sodelovanja. Je pa res, da določene interesne skupine na drugi strani postavljajo pogoje, sicer pravijo, da se ne bodo pogovarjali. Žal je temu tako in verjamem, da je bil pred takšnim izzivom tudi kakšen minister, moj predhodnik, pa je mogoče zaradi tega obupal in tudi odšel. A glede razpisa specializacij, da bežim od odgovornosti? Nikakor ne, želim si in zahtevam, da se razpis specializacij z Zdravniške zbornice Slovenije prenese na Ministrstvo za zdravje, da bo vsaj ministrstvo imelo končno in odločilno vlogo, če je že odgovorno za kadrovsko politiko celotne javne zdravstvene mreže. Seveda pa pri tem ne izključujem predlogov in sodelovanje stroke, v takšni ali drugačni obliki. Ne more človek biti odgovoren, če nima niti kančka pooblastil ali možnosti, da o nečem odloča, kajti odgovornost gre vedno z roko v roki s pooblastili. Strinjam se z vami, ko rečete, ja, saj vendar je Ministrstvo za zdravje dajalo soglasje na specializacije. Res je, jaz lahko povem za svoj mandat, da v teh letih nisem avtomatsko dala soglasja na predvideni razpis števila specializacij in seveda sem zahtevala določene popravke; pri tistih specializacijah, kjer vemo, da je danes pomanjkanje specialistov, od anesteziologov, patologov, urologov, pa še koga bi lahko našteli. Tudi to, da sem z uredbo zagotovila možnost, da pridejo v Slovenijo delat drugi specialisti, sem naredila takoj, ko smo ugotovili oziroma ko je bilo stanje v UKC Maribor takšno, kot je bilo. Glede poslovanja javnih zdravstvenih zavodov naj povem, da sem zatekla stanje akumuliranih izgub v teh zavodih, ki je bilo konec leta 2014 131 milijonov. Torej, čigava odgovornost je, lahko nosijo odgovornost sveti zavodov, direktorji, plačnik, za to kar je bilo v letih 2015 in 2016? Sem pa že večkrat povedala, da je bilo zdravstvu v času krize okrog 500 milijonov ali, če hočete, več kot pol milijarde evrov denarja odvzetega. Zato sem že v uvodu povedala, kaj vse sem storila v teh dveh letih za to, da se izboljša tako finančno stanje, poslovanje, da se strokovno imenuje tako direktorje kot tudi svete zavodov v teh bolnišnicah v Sloveniji. Kot veste, usklajujemo tudi že kar nekaj časa t. i. zakon o prepovedi uporabe tobaka in tobačnih izdelkov. Omenili ste, da je to napačna prioriteta, pa ni to napačna prioriteta, to smo dolžni prenesti, ker je Evropska direktiva. Podobno je bilo tudi z zakonom o presaditvi človeških organov, ker če ga ne bi pripravili in sprejeli, bi dobili kazen; ker ko sem nastopila mandat, smo s prenosom direktive, povezane s tem, zamujali že za dve leti. Torej, odločno zavračam tudi te očitke. Še glede koncesij. Koncesionar je seveda del javne mreže, ampak podelitev koncesije pomeni, da ima koncesionar dostop in pravico do financiranja iz programa javnih zdravstvenih sredstev oziroma iz zdravstvene blagajne in mu je to vstopnica, da dejansko lahko kandidira na javni denar. Kot sem že večkrat povedala, bom še enkrat ponovila, da ne ukinjamo koncesij. S tem zakonom želimo odpraviti nezakonito stanje, ki je v Sloveniji že od leta 2007, odkar velja Zakon o javno-zasebnem partnerstvu, da niti ne govorim, da zadeva ni usklajena z evropsko direktivo o koncesijah. In še nekaj naj povem, da se ta direktiva samo v treh členih nanaša na javne storitve, to so zdravstvene in socialne storitve, in da zdravstvene storitve niso opredeljene kot katerekoli druge gospodarske storitve. Za to obstajajo tudi judikati, med drugim tudi sodba Evropskega sodišča, ker ste omenjali, da je lekarniški zakon protiustaven glede vertikalnih povezav, da to zavira in omejuje svobodno gospodarsko pobudo. Evropsko sodišče je že leta 2006 odločilo s sodbo, da je zaradi višjega javnega interesa, zaradi preskrbe in dostopnosti zdravil za prebivalce neke države to v višjem interesu, kot pa je omejevanje svobodne gospodarske pobude. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagateljev gospa Jelka Godec.
Najprej na izvajanje gospe ministrice. Zahvalila bi se za te odgovore, vendar ni odgovorila na ključno vprašanje, zakaj do sedaj niso bili sprejeti ključni zakoni, kar vam očitajo tudi v koalicijski stranki Desus. To je ena zadeva. Druga zadeva. Kateri so bili tisti vaši ukrepi, ki naj bi zajezili korupcijo in odtekanje denarja, o čemer je govoril vaš koalicijski poslanec? Zanima me, kako in na kakšen način tudi glede te nabave zdravil, glede na to, da ste izdali sklep, da morajo bolnišnice nabavljati izključno zdravila iz slovenske plazme oziroma iz plazme izključno iz Zavoda Republike Slovenije za transfuzijsko medicino in da tisto, kar je razlike, pa lahko dajo na javno naročilo. Zakaj ne v celoti na javno naročilo? In zakaj ste izdali sklep, ki ni v skladu z javnimi naročili, da morajo kupovati izključno iz Zavoda Republike Slovenije za transfuzijsko medicino? Ali ni to tudi neke vrste spodbujanje, recimo, koruptivnih dejanj oziroma spodbujanje tega, da se višje plačujejo zdravila, ker bi na trgu lahko dosegli nižjo ceno, in so pravniki ugotovili, da je ta sklep nezakonit? Naj se vrnem na začetek vaših odgovorov. Dejali ste, da niste krivi za delovanje javnih zavodov, za slabo finančno stanje v javnih zavodih, za to so kriva vodstva, člani sveta zavodov, nadzorni odbori in tako naprej. Ministrica, ali ni država ustanoviteljica javnega zavoda, recimo, UKC Ljubljana, v katerem je 6 članov sveta zavoda od 11, ki jih imenuje ministrstvo? Torej, ali nima Vlada oziroma vi kot ministrica ali ministrstvo večine članov sveta zavoda? Potemtakem imate možnost, da zadeve kontrolirate. In vi oziroma Vlada je tista, ki daje soglasje k imenovanju direktorjev. In vi ste tisti, ki ste v Brežicah imenovali direktorico, ki je tržna inšpektorica. Torej, odgovornost je na strani ministrstva, odgovornost je na strani Vlade. To je ta objektivna odgovornost, če že ne subjektivna, ker ste vi dali soglasje k imenovanju direktorice v Brežicah, ki je tržna inšpektorica, in direktorja UKC Ljubljana, kot so danes nekateri ugotavljali, pa ne samo z naše strani, moram reči, da tudi drugi poslanci v poslanskih vprašanjih sprašujejo vas. In vas tu še enkrat javno vprašam: Ali sedanji direktor UKC Ljubljana ali pa direktorica Splošne bolnišnice Brežice izpolnjujeta vse pogoje za to, da sta lahko direktorja takšnih javnih zavodov? Če imate tak protokol, ki ste ga vi sprejeli za člane sveta zavoda, ki so, bom rekla, ti kriteriji hujši kot za direktorja bolnišnice ,in vi ste sprejeli ta pravilnik, po katerem ste zamenjala 88 članov od 134 oziroma razrešili in zamenjali. Strinjam se, da je primarno zdravstvo dobro. Tega ni nihče trdil, da ni. Jaz sem samo rekla, da to primarno zdravstvo ima premalo družinskih zdravnikov in ti, ki so obstoječi, ti rešujejo to primarno zdravstvo in ti so preobremenjeni in kaj se dogaja. To pa mislim, da ste ali vi ali pa sekretarka v nekih izvajanjih tudi povedali – da se dogaja to, da zdravniki podaljšujejo oziroma večajo čakalne dobe, ker pišejo napotnice in napotujejo direktno naprej, ker enostavno nimajo časa za obravnavo na primarnem nivoju. Manjka nam družinskih zdravnikov, to veste sami. In ne trdimo, da ni dobro primarno zdravstvo! Marsikatera država nima takšnega primarnega zdravstva, kot ga imamo mi, neke vrste vratarnico pred bolnišnično obravnavo, vendar primanjkuje družinskih zdravnikov. Ti, ki pa so, so preobremenjeni. Danes se na terenu, na periferiji srečujejo s problemom, da zdravniki enostavno ne želijo iti v te zdravstvene domove na periferiji; vsi bi bili na kliničnem centru. In kaj je ministrstvo na tem naredilo? Ker vi ste obljubili spodbude za družinske zdravnike. Vi ste jih obljubili! Zdaj vas sprašujem, katere so te pozitivne spremembe na tem področju. Lobisti se vas izogibajo, pravite. Še vedno pa mi niste odgovorili, kateri so pa tisti lobiji, ki nekako v ozadju skrbijo za to, da vi ne morete te zadeve sproducirati do te točke, da pride zakonodaja v Državni zbor. Govorite o tem, da v Državnem zboru zaviramo sprejetje zakonov. Ja, katerih, če jih pa sploh ni? Zakona o lekarniški dejavnosti, kot sem povedala že na seji, kot poslanka enostavno ne morem sprejeti. Pa ne glede na to, kje sem, ne razumem koalicije, ki je lahko zakon s 126 členi, z več kot 120 amandmaji, ki niso samo redakcijski, ampak tudi vsebinski, in z mnenjem ZPS, informacijske pooblaščenke, KPK in tako naprej; zakona, kjer je ZPS rekel, da je možnost protiustavnosti in da bo šel zakon takoj na Ustavno sodišče – kako lahko nek poslanec za tak zakon glasuje? In kako ste si lahko vi dovolili in predsednik Vlade, da sta takšen zakon podprla in težila k temu, da se ta zakon sprejme v Državnem zboru? Danes smo slišali glede vašega usklajevanja, da usklajevanje eno leto pri tem zakonu sploh ni bilo usklajevanje. Zadnjič javno na televiziji – usklajevanje trikrat po pol ure, pa še to ne samo Zakona o lekarniški dejavnosti, ampak je bilo vse drugo. In vi danes trdite, da je bilo to usklajeno! Potem pa lažejo vaši koalicijski poslanci! Potem imate vi prav, torej bilo je usklajeno, vendar javno na televiziji povedano in potem nekdo laže. Hočem samo to celotno sliko, ker eden govori nekaj, drugi govori [[…]]Samo povzemam te zadeve. Ne vem, kako vi usklajujete v koaliciji in kako usklajujete vi z Zdravniško zbornico. To je vaš problem. To sem vam že povedala. In da vi v letu dni ne morete skoordinirati zadev, to je na vas tudi. Ne vem, potem pa potrebujete arbitra – ali kaj? Potem pa rabite tretjo osebno, ki vas bo združila ministrstvo pa vse te interesne ali te zadeve, da boste zakon speljali skozi, ampak v koaliciji imate problem. Tu ne usklajujete niti. To, kar poslušam, pa ne bom tu navajala, ker so to govorice, je potem to res neznosno. Če zakon do danes ni usklajen, v letu dni – kdo je za to kriv? Opozicija, ki opozarja na te zadeve? Opozicija, ki je dala interpelacijo, ker opozarja na zadeve, ki jih vi niste naredili? Ja, potem pa ukinite opozicijo. Potem pa recite, ne rabimo [[…]]Mislim, tako kot je kolega Horvat rekel, da vam nagajamo, da z interpelacijo danes tratimo čas, vi bi morali ne vem kaj vse že danes narediti, delati ne vem kaj vse, potem nas pa ukinite. Potem pa ukinite interpelacije. Potem pa tega ne potrebujemo. Ne rabimo kritike, rabimo samo tiste, ki bodo stiskali gumbek da, za zakon. Pa ne glede na to, kakšen je. To je bilo danes sporočilo kolega iz SMC: Ne nagajajte! Interpelacija ni nagajanje. Interpelacija danes, še enkrat poudarjam, je poudarjanje oziroma prikazovanje tega, da ministrica do danes ni sprejela ključnih zakonov, da ministrica ni dovolj naredila, da bi se čakalne dobe zmanjšale, da bi se korupcija zajezila in tako naprej. Kaže se tudi po izjavah koalicijskih poslancev, da ni usklajevala zakonov, kar danes trdi. Sedaj ste obrnili tudi ploščo glede koncesij in sedaj naenkrat so koncesije O. K. Po eni strani se strinjam, da za določene zadeve ne more biti ministrica za vse kriva. S tem se strinjam z vami. Ampak še enkrat, normativni plan vam govori nekaj, vi govorite drugo. "Naredila sem vse in še več!" Ja, kaj vse in še več! Niste. Če vztrajam pri zakonih, pa mogoče je to za kolega iz SMC banalna zadeva, češ da zakoni spremenijo vse, tega nisem rekla, ampak zakoni so podlaga za to, da se določene stvari spremenijo, potem niste naredili nič. Povedali ste, da dva zakona sta že leto dni v usklajevanju; leto dni, pa verjetno bosta še nekaj časa. Previte, da ste o pravilniku o nujni medicinski pomoči javno razpravljali, ste šli po terenu. Ja, ste šli – potem ko so bile seje v Državnem zboru, ko so vam rekli, da pridite na teren, ko so vas prosili, ko ste obljubili na sejah Državnega zbora, ki so bile februarja, marca, aprila, maja pa ste šli na teren. Gospa ministrica, vi niste šli samovoljno na teren. Vas so prisili tisti vsi, od občin do zdravstvenih domov, do bolnišnic, da ste šli na teren, ker so vas lovili po hodnikih in spraševali za datume in prosili za datume. Februarja 2015 so bile seje, aprila 2015 je bila seja – maja ste vi šli na teren. Mene zanima, če bi brez tega [[…]]Je res, da je to podzakonski akt, da je to v pristojnostni ministrstva; se strinjam, da Državni zbor ne sme vplivati na to, lahko pa zainteresirana javnost pokliče in o tem razpravljamo in to smo naredili. Zato ste tudi vi potem zadeve peljali tako naprej. Lahko vam še enkrat preberem magnetograme od takrat, pa boste videli, kakšne pripombe so bile. Vse tisto, kar vi danes trdite, da ne. Pravite, da ste reagirali tudi v kadrovskih zadevah v Mariboru, se strinjam. Pripeljali ste tuje zdravnike, specialiste, kadre oziroma ste dali neke vrste soglasje. Mene pa zanima, kaj pa slovenski zdravniki, ki odhajajo v tujino, mladi zdravniki raziskovalci, ki odhajajo v tujino, ki tukaj nimajo priložnosti. Kaj pa ste za njih naredili? Kakšni so vaši ukrepi, da mlade raziskovalce zdravnike ohranjate tu? Kakšni so vaši ukrepi za tiste zdravnike, ki so opozarjali na nepravilnosti v javnih naročilih v smislu korupcije, pa so jih v bistvu, tako kot pravijo v enem izmed medijev, strokovno ubili? Ne rečem, da ste krivi za to. Sprašujem samo, kaj in kako, na kakšen način se spopadate s tem; torej da ostanejo mladi zdravniki doma, da se specializirajo za tista področja, ki jih potrebujemo, da ne bo treba uvažati, če se tako grdo izrazim, tujih zdravnikov, česar seveda se ne da preprečiti, kar je normalno in poteka, ampak mene zanima prvenstveno, kaj ste naredili za to. Slabo stanje financ v UKC Ljubljana, da je kriv direktor in tako naprej. Vi ste dejali, da takoj na začetku mandata ste se osredotočili na prihodkovno stran. Zanima me, kaj ste naredili na odhodkovni strani, da bodo manjši odhodki. Zakaj še vedno ni evidence opreme, na katero opozarja Računsko sodišče, medicinske opreme v bolnišnicah, kjer ste Računsko sodišče zavajali, ker ste dejali, da bo to julija narejeno. In do danes tega še ni. To smo slišali na seji Komisije za nadzor javnih financ. Ministrica, vi ste zavajali Računsko sodišče. Računskemu sodišču ste obljubili evidenco medicinske opreme do julija 2016. Danes je oktober in te evidence še ni in kot smo slišali, mogoče bo decembra. Tobačni zakon – nisem rekla, da je napačen, daleč od tega, ampak tobačni cent je pa davek, tega pa ne zanikate. To je nov davek. Ampak ta davek ne bo rešil tega, o čemer govorimo, o teh milijonih, o katerih govorimo, ker vi pravite, da to bo pa rešilo zadevo. Ne bo je, 200 milijonov ne bo rešilo zadeve. Pa še eno vprašanje. Ali je res, da načrtuje Ministrstvo za finance, s katerim morate biti usklajeni in ste se tudi s tem vedno pohvalili, da imate veze na Ministrstvu za finance, sicer dokler je bil minister Mramor, da se načrtuje znižanje vlaganja v zdravstvo za 0,6 BDP? Ali je to res, da na dolgi rok se to načrtuje? Sprašujem vas, ali je to res. Ne se zdaj smejati, ker ne vem, to informacijo sem dobila iz Ministrstva za finance in me zanima, ali to drži. Če to drži, potem vi danes zopet zavajate ljudi, ker pravite, da bo več denarja šlo v zdravstvo. Sprašujem vas; če to ni res, toliko boljše. Spet ste govorili o tem, da je treba tobačni zakon sprejeti, drugače bomo dobili kazni iz Evropske unije. Kaj pa dolgotrajna oskrba? Ker se je obljubilo gor v Bruselj, da bomo to rešili, mislim da, zdaj septembra 2016. Kaj pa tukaj ali to pa ni problem? Verjetno je ravno tako. Zato me tudi zanima, kdaj bo ta zakon o dolgotrajni oskrbi na mizi. Pravite, nezakonito stanje na področju koncesij. V redu, verjamem, da so bile določene koncesije podeljene nezakonito, to zdaj že vsi govorijo. V redu. Kdo jih je podeljeval in kdo je te koncesije dobil? Ta odgovor želim imeti. In če veste za to nezakonito podeljevanje, ker je bilo 2007, to smo pa slišali že, da je gospod Bručan baje bil kriv, tako je bilo pa zadnjič s strani enega poslanca povedano, potem še enkrat, želim ime in kdo je te koncesije dobil na katerem področju. Če za to veste, gospa ministrica – kaj ste naredili na temu področju in imate analizo tega? Mi lahko poveste, koliko je takšnih koncesij in kaj ste naredili, da se te koncesije in da se ti koncesionarji ali pa tisti, ki so to podeljevali, sankcionira? Ker o odgovornosti ste pa tudi govorili. Ker o teh zadevah ne vem, mislim, to danes poslušam nenehno pa videi predvolilni že skorajda krožijo po internetu o teh koncesijah in nezakonitih koncesijah, nihče pa ne pove, kdo jih ima. Samo govorimo, da so. Zdaj bomo posekali cel gozd zaradi nekih petih dreves. Ne vem, pet, deset, ne vem koliko. Koliko je koncesij, koliko je nezakonitih, koliko je tistih, ki bi naj ostale? Kolega, ki je bil neučakan, ker sem predolgo govorila, je potem – sem ga dobro poslušala – in me zanima [[…]]Ja, ministrica v dveh letih ne more rešiti, kar je bilo zamujenega v – koliko ste rekli? 25 letih. Saj ministrica je rekla, da bo dva mandata, samo vi dva mandata ne boste zdržali. Tako je tu boljše, da začnete zdaj že delati, ker vam manjka samo še eno leto do volitev, ampak do zdaj še ni bilo nič narejeno in tudi zdaj ne bo. Mi smo seveda v zmoti, ker mi ne vemo, da se v 25 letih popolnoma nič ni naredilo [[…]]Še enkrat pozivam bivše ministre in bivše predsednike vlad, da na to odgovorijo, na to vaše dejstvo, da niso naredili nič. To bi rada slišala, odgovor od dotičnih, pa verjetno se bodo danes tudi kaj oglasili. O voznem parku, kar ste govorili, gospod Horvat, to pa je bila malo huda. Strinjam se verjetno, da en ima mercedesa, drugi ima pa fička, ampak to še ne pomeni, da vsak krade. To še ne pomeni, da si ti v tridesetih letih življenja svojega dela in tako naprej ne moreš ustvariti hiše, dobrega avta. To je tudi neke vrste, bom rekla, in zavajanje in obtoževanje določenih ali pa kar vseh zdravnikov, ker imajo takšen vozni park. To se lahko malo vprašate ali pa razložite, kaj ste v bistvu s tem mislili. Potem spet iz tega sledi to, da če sumite, da je ta vozni park pridobljen iz davkoplačevalskega denarja in da je odtekal skozi okno – izvolite, prijavite organu. Izvolite, pa prijavite! Točno tisti vozni park, pa naj pregledajo. Ne pa tukaj v Državnem zboru govoriti, kakšen vozni park imajo zdravniki. Jaz nisem fovš ne vam in ne nobenemu, ampak če to vi mislite, potem prijavite. Na osnovi česa to trdite. V 30 letih pa mislim, da si lahko vsak, ki je delal – ne vsak, ampak na takšnih položajih, s tako plačo – tudi privošči hišo in dober avto, ampak ne zagovarjam zadeve. Me pa zanima, kaj ste s tem mislili. Prav zanima me, kateri so tisti, ki imajo takšen vozni park in kdo jim je takšen vozni park omogočil. Kdo jim je omogočil tak vozni park? Z davkoplačevalskim denarjem ne. Ministrica je navedla mrežo urgentnih centrov. Pa ne se hecati, no! Mreže urgentnih centrov pa res ni ta ministrica naredila. To pa mislim, da pa tudi, pa veste, no! Ministrica jih je odprla, pa se poslikala in to je bilo to, mreža je bila nastavljena daleč nazaj in to so bili zelo slabi temelji, kot ministrica govori, ki je prevzela pač te slabe temelje. 2006 so se začeli urgentni centri, 2009 je bil denar in tako naprej. Torej ne o tem, da je ministrica naredila mrežo urgentnih centrov. Še enkrat vas sprašujem, katere so te skupine, ki nekako zavirajo ministričino delo – o tem pač sprašujem poslance tudi, ki so danes o tem tukaj govorili. Kako se stvari izboljšujejo – to me tudi zanima. Kaj je tisto, in da ljudje vedo, ali ste šli kaj na teren v zadnjem času. Pa bom rekla pol leta, ne sedaj, danes, včeraj, ko je interpelacija na mizi. Ali ste šli kaj k zdravniku, v bolnišnico pa bi slišali to, kar ljudje mislijo? Jaz sem bila, celo poletje sem k zdravnikom hodila, pa vem, kakšno je stanje v bolnišnicah. Ne vse povsod, so dobri primeri, moram reči, da vedno več teh dobrih primerov prihaja, ker je dobro, kar je pozitivno, ampak vsi hvalijo zdravnike, ne pa tega, kako zadeve funkcionirajo. Vprašala bi tudi, katere so tiste spremembe v Državnem zboru, ki so bile dane na mizo in smo jih onemogočili v popolnosti. Poglejte, mi smo v opoziciji, mi nimamo dovolj glasov. Na odboru mislim, da je deset glasov s strani koalicije, ostalo, 5 ali 6 pa naših glasov iz opozicije. In sedaj vi govorite, da mi zaviramo. Mi zaviramo izvajanje ministrice, zakonske izvedbe v Državnem zboru! S temi 19 glasovi plus, ne vem, Nova Slovenija ali kdo še, še vedno nimamo [[…]]In vi govorite, da opozicija zavira izvajanje ministrice v Državnem zboru! Pa kdo vam to verjame, mi povejte! Kdo? Vi jih imate 35, 10, 5, in tako naprej. In vi sedaj tukaj državljanom govorite, da je opozicija kriva, da zakoni niso sprejeti. Zakon o lekarniški dejavnosti so vam zrušile koalicijske stranke, ne opozicija. Mi smo predlagali popoln umik zakona, pa ni bilo izglasovano. Smo pa podprli potem seveda predlog Desusa, ker smo se strinjali s tem, ker je zakon neprimeren. Tako kriviti opozicijo za to, da zadeve niso sprejete v Državnem zboru, je pa smešno. Saj nobena priporočila niso bila sprejeta, kar smo dali priporočil. Niso bila! Tudi o zdravniški dejavnosti ne, ki govorijo o koncesijah. Saj to ni bilo sprejeto. Bili so pa sprejeti skupni sklepi; recimo, na področju otrok s posebnimi potrebami, kjer je bil sklep – to je bilo pa, mislim da, marca 2015 –, da mora ministrstvo do konca leta 2015 pripraviti sistemske rešitve na tem področju. Pa jih ministrstvo ni pripravilo! Sedaj imamo situacijo, ko ena izmed poslank to producira naprej. Torej, poslanci se bodo sedaj s tem ukvarjali, ministrstvo pa dvigne roke pa reče, sklepi so bili, pa kaj nas briga. Prav tako je bil sklep izglasovan na seji Državnega zbora, da ministrica, predno da pravilnik v Uradni list, predstavi pravilnik Državnemu zboru. Pravilnik o nujni medicinski pomoči, še enkrat, 10. 10., v Uradnem listu 2015, ministrica pošlje na Odbor za zdravstvo 11. 11. 2015. Sklep je bil pred objavo, ne potem, ko je že vse ad acta. Toliko o tem, koliko opozicija kvari delo ministrice in koliko je opozicija kriva za nedelo ministrice. Nimamo večine, dali smo priporočila, ministrice itak na Odboru za zdravstvo ni veliko, hodijo gospe državne sekretarke, ki morajo poslušati – posredno krive, neposredno pa ne – in potem se kregamo, kdo je zdaj kaj, ministrice ni, pride takrat, kadar je dobra tema. In zdaj vi, pravim še enkrat, obtožujete opozicijo za vso krivdo, za vse to, da zakoni v Državnem zboru niso bili sprejeti. To, da ni usklajen Zakon o zdravstveni dejavnosti, da ni usklajen Zakon o lekarniški dejavnosti, da ni Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju – tega ni kriva opozicija, gospod poslanec, tega ni kriva opozicija! Me pa zanima, kateri so tisti lobiji, ki ministrico ovirajo, in interesne skupine, ki to ovirajo. Vsi govorite o tem, nobeden pa ne pove, pa vsi na hodniku pravite, saj vsi vemo. Ne, jaz ne vem, povejte jasno in glasno, kdo! Torej ne kriviti opozicije. Še enkrat, ministrica, upam, da boste kasneje odgovorili tudi na to, zakaj določene spremembe niso bile sprejete, kakšne so vaše [[…]]Bom pa še ponovila potem kasneje ta vprašanja. Hvala.
Hvala lepa. Replika, izvolite dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala, predsedujoči. Glede na izrecno izraženo željo predstavnice predlagateljice z veseljem odgovorim in se oglasim ponovno k besedi. Niste me pravilno razumeli, zlasti pa ne interpretirali. Nikoli in nikdar nisem rekel, da je opozicija kriva, da nismo sprejeli zakonov in da opozicija ovira delo in da bi vas morali ukiniti. Kaj takega mi, prvič, na misel ne pride, drugič pa spoštujem tudi odločbo Ustavnega sodišča, ki je povedalo, da brez opozicije ne gre v demokraciji. Popolnoma jasno je, da vas spoštujem in ne samo to; mislim, da bi bilo življenje brez vas pusto in prazno kot življenje brez čebel na svetu. Nujno vas potrebujemo zaradi tega, ker brez tega ni živahnih razprav. In glede na to, kako skrbno znate poiskati podpomenke, ki mi niso prišle na misel, moram res reči, da me niste pravilno razumeli, ker vsega tega vam pa res nisem želel prilepiti in vam za razliko od vaših slabih želja za našo poslansko skupino želim še obliko dolgih in učinkovitih plodnih let v Državnem zboru in v političnem prostoru Republike Slovenije. Sem pa rekel, da je interpelacija zoper ministrico Milojko Kolar Celarc neutemeljena in da je zlonamerno oviranje njenega učinkovitega dela. Prav tako sem rekel, ker ste ji očitali, da ni v dialogu z določenimi interesnimi skupinami, sem samo rekel, da je pa zanimivo, da imate vi dober dostop in dober dialog z interesnimi skupinami, katerih interese ste tudi tako bojevito pravkar branili v svojem nastopu. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Bačič. Pripravita naj se dr. Franc Trček in gospod Jožef Horvat. Izvolite, gospa Marija Bačič.
Hvala, gospod podpredsednik, za dano besedo. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Današnja interpelacija zoper ministrico za zdravje se mi zdi nekoliko preuranjena. Bom pa povedala, zakaj mislim tako. Zato ker si je vsaka dosedanja vlada postavila za cilj reformo zdravstva, ki pa je v 15 letih nobena ni izvedla – zato ker ni bilo prave volje, ni bilo vztrajnosti in trme, če hočete slišati, in zato, ker se vsaka reforma vedno dotakne tudi privilegijev določenih interesnih skupin. Kljub temu da si vsi želijo spremembe in reforme, a ko bi se reforma dotakali njihovih že pridobljenih privilegijev, naenkrat želja po reformi usahne. Takrat minister, namesto da bi vztrajal, se umakne in pozabi na reformo. In sedaj od naše ministrice v dveh letih vsi pričakujemo čudež, da počisti vse nepravilnosti v zdravstvu za nazaj in izpelje prepotrebne reforme in uredi zakonodajo. Kot spremljam, je ministrica vztrajna in se trudi v zdravstvu narediti red in izpeljati tako imenovano reformo. Prepričana sem, da bo to tudi v doglednem času uspela. Slovenci smo sicer znani, da radi kritiziramo, da črnimo človeka, da pa bi koga pohvalili, nam gre to res težko iz ust. Sprejemam dobronamerno kritiko opozicije z namenom, da se stvari izboljšajo, ne pa samo kritizirajo in iščejo napake. Menim, da se premalo zavedamo, kako to nezadovoljstvo vpliva na ljudi, na bolnike, na tiste, ki potrebujejo zdravstvene storitve. In potem gredo s strahom k zdravniku, kaj bo pa tam, kaj bom tam doživel, če je vse tako narobe. Menim, da konstruktivno sodelovanje in razprava vedno prineseta učinke in če bo danes konstruktivna razprava, menim, da bo tudi uspeh. Analiza zdravstvenega sistema v Sloveniji iz januarja 2016, ki jo je naročila ministrica za zdravje, nam pa jasno in nedvoumno potrdi, da imamo v Sloveniji dober sistem zdravstvenega varstva, z zgrajenim mehanizmom socialne varnosti, kar je tudi bistvo vseh socialnih reform, tako tudi zdravstvene. V vsakdanjem življenju posameznika šteje dostopnost ter kakovostna in varna zdravstvena obravnava, ki mora temeljiti na bolnikovih potrebah in ne po sposobnosti njegovega plačila. In tu v dostopnosti se kažejo resne težave v predolgih čakalnih vrstah. Prav teh pomanjkljivosti se zavemo šele takrat, ko potrebujemo zdravstveno storitev, ko čakamo na pregled, na obravnavo, na izvide, na nejasna napotila. Vlada je sicer zaradi problema čakalnih vrst namenila nekaj več denarja za zmanjšanje čakalnih vrst za nekatera najbolj kritična obolenja. Seveda vse bolnišnice niso sprejele vseh možnih dodatnih programov, ker je večina programov podfinancirana ali jih bolnišnice zaradi neustrezne organiziranosti niso sposobne izvesti. Zato res potrebujemo nujne ustrezne zakonske rešitve, za katere se zavzemamo tudi Socialni demokrati, in sicer vsem dostopno, učinkovito in kakovostno javno zdravstvo. Slovenija je sicer med prvimi državami, ki ima urejeno dostopnost do zdravnika na primarni ravni, kamor spadajo specialisti družinske medicine, pediater in ginekolog. Tukaj, spoštovani, je nujno potrebno dodati še zobozdravnika, kajti vsi vemo, kako pomembno je zdravo zobovje, in če hrana ni dobro prežvečena, posledično povzroči veliko bolezni. Nedopustno je tudi, da je čakalna vrsta za protetiko leto in več, saj vemo, kako se ljudje počutijo brez zobovja, tako starejši kot tudi delovno aktivni. Torej, tako kot ginekolog bi moral imeti zobozdravnik večjo avtonomijo odločiti, kaj je nujno in prioritetno in brez čakalne knjige. Menim, da bodo posledične bolezni, ki jih lahko takšno stanje prinese, stale zdravstvo veliko več, kot pa pravilna in pravočasna storitev. Prioriteta ministrstva je tudi zakon o dolgotrajni oskrbi, cilj katerega je vzpostavitev celovitega sistema pomoči vsem osebam, ne glede na starost, ki so dolgotrajno ali trajno nesamostojne pri opravljanju temeljnih dnevnih in podpornih aktivnosti, s poudarkom na oskrbi v domačem okolju, ki bo za uporabnika cenejša, bolj prijazna oblika kot koriščenje dražje institucionalne oskrbe. Kot lahko spremljam, je na ministrstvu imenovana dobra ekipa in bo v kratkem zakon tudi pripravljen. Naj zaključim. Menim, da ministrica z ekipo dela dobro, da je pa problemov v zdravstvu veliko in vsega tistega, kar se je dolga leta pometalo pod preprogo, žal, ni mogoče rešiti v dveh letih. Upam pa, da bo ministrica uspela izpeljati vse zadane naloge in tako pričakovane reforme v nam pričakovanem času. Spoštovana ministrica! Naj te dobronamerne kritike in naša opažanja obrodijo sadove in vam dajo dodaten elan za spremembe v zdravstvu, ki bodo v korist vseh bolnikov in vseh nas, državljanov. Vsekakor vas podpiram in bom glasovala proti vaši razrešitvi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček. Pripravita naj se gospod Jožef Horvat in dr. Bojan Dobovšek.
Hvala za besedo, predsedujoči. Dober dan vsem skupaj, zlasti državljankam in državljanom, ki to sejo spremljajo z balkona! Po 5 urah 21 minutah in 12 sekundah je na vrsti prvi poslanec opozicije za razpravo; očitno je to dan Jelke Godec – ampak, v redu. Ker sem profesor in sem danes malo bolan, bom začel s citati. Citiram. "Glavni problem slovenske tranzicije je bil, kako obvladati svojo novo demokracijo tako, da bo dajala Sloveniji dobre politike, ki bodo znali dobro voditi državo. Za to, da bo dajala »svoboda« napredek in blaginjo, in ne razkroja, morajo poskrbeti aktivne in visoko profesionalne nacionalne politične elite …" Meni sicer koncept elit ni blizu, moram povedati. Citiram dalje, trenutno stanje. "… za kuliso »javnega sektorja« in za kuliso »države« so že skoraj vse motivacije in vsa delovanja zasebna. Svoje nove osamosvojene države še nismo niti začeli vzpostavljati. Doslej je samo razpadla stara; nove še ni …" O zdravstvenem zavarovalniškem sistemu, citiram, " … v teh panogah je bil edini smoter privatiziranja zasebno plenjenje družbenega …" In še citat o javnem zdravstvu. "… ob tem pripomnimo, da slabo upravljanje slovenskega javnega sektorja ni kar tako samoumevno. Dodana vrednost na zaposlenega, ki ustvarja tako imenovano »gospodarstvo« (seštevek tistega v domači in tuji lasti), je pol manjša od tiste, ki jo ustvarjata avstrijsko ali nemško. Ali kdo misli, da delujeta s kar pol nižjo učinkovitostjo avstrijskega ali nemškega tudi slovensko šolstvo in zdravstvo? Relativna kakovost slovenskih javnih sistemov je očitna, je pa res, da jo določa v glavnem zgolj inercija iz starih časov in da se stanje vztrajno slabša …" In še zadnji citat, " … če kdo misli, da nam bo tuji kapital prinesel blaginjo, kakršno ustvarja v svojih matičnih državah, naj ga strezni pogled v »zahteve tujih investitorjev«, na primer nemške ali ameriške gospodarske zbornice v Sloveniji." To je razmislek gospoda Frančka Drenovca z naslovom Slovenija, dežela bebavosti in revščine iz zadnje Sobotne priloge. Lahko rečem, da bi iz tega naslova skoraj lahko potegnil dosedanji potek v nekem delu te razprave. Kdo je kriv, mi se tako radi pogovarjamo tu o krivdi – krivi ste vsi, ki ste bili v politiki do sedaj in ki smo sedaj, vključno z opozicijo, in vsi, ki ste bili in ki ste v izvršilni veji oblasti. Ni pa na nas, da se bodo – kot moji otroci, ko pridem kot foter – potem kregali, kdo je kriv, kdo ni kriv; na nas je, da iščemo rešitve. V enem delu mnenj, ki so bila do zdaj podana, se je nekako krivdo pripisovalo zavarovalničarjem. Ja, mi imamo tako imenovano dodatno dopolnilno zdravstveno zavarovanje, kjer si oni poberejo dobro osmino, 13 %, 60 milijonov letno. V dveh letih pet let delovanja Državnega zbora v celoti, če greste gledat postavko; tako, čisto za občutek. Ampak zakaj si pa to poberejo – zato, ker so taki zakoni. Naše delo je, da interes javno zdravstvo hočemo imeti – poznate odnos Združene levice do koncesij in koncesionarjev –, da te zadeve uredimo, da sprejmemo pravni okvir, to je naš opis del in nalog, da spremljamo, kako se to izvaja, da ustrezno amandmiramo, da gledamo, ali inšpekcijske službe delujejo, da zaščitimo dobronamerne žvižgače v tem sektorju in še kje, ne pa, da pingpongiramo o tej krivdi. Gre za 3,2 milijarde in vsi, ki ste do sedaj zlasti bili v izvršilni politiki, ste seveda poskušali – enkrat eni, drugič drugi – ugoditi ali farmacevtom, ali lekarnarjem, ali zavarovalničarjem, ali zdravnikom, ampak bom rekel gerontološki gospodi v zdravniškem cehu, ali delno koncesionarjem, ali ste pa populistično zlorabljali župane. Ogromno penez je tukaj, ogromno interesov, ogromno akterjev, ki so zelo pogosto na oko. Ni, da bom tukaj iz opozicije branil ministrico, ampak naše odgovorno delo je, da v nekem trenutku to presekamo in da sprejmemo zakonodajo v dobrobit največjega lobija, ki je pa najslabše zastopan, tisti, ki sedijo danes tukaj gor in vseh nas. Ne glede na veroizpoved, spolnost, kulturne preference, ideologije, stranke, nestrankarsko, gor, dol, bi verjetno vsi radi bili zdravi. In to je naša odgovornost in tukaj smo, če hočete, v bistvu vsi krivi; da sprejmemo ustrezno zakonodajo, da to izboljšamo. Vsi vemo, da so problemi s koncesijami. Vemo, da si odvetniki med seboj preprodajajo koncesije. Zgolj en primer. Vemo, da je vedno več d. o. o. Devet domov starejših občanov je v lasti firme Deos d. d. 700 evrov čistega dobička na delnico. Lobisti – novembra lani sprejme pomožnega škofa Antona Jamnika Cerar. Obisku se nepričakovano pridruži gospa Metka Zorc, največja lastnica in predsednica uprave zdravstvenega podjetja Medicor, bolj znanega po najbolj znanem rekreativnem košarkarju, ki je drugi največji privatni prejemnik sredstev zdravstvene blagajne. Gospod Jamnik je član nadzornega sveta Medicorja, ljubljanska nadškofija pa je 7-odstotna lastnica Medicorja. O čem je tekla beseda, naš Kordiš še sprašuje Vlado, odgovora še nismo dobili. Koncesije v zobozdravstvu, ki je je več kot pol v koncesiji – jaz imam genetsko relativno slabe zobe, pa vemo, kako to funkcionira. Vam državljani lahko povedo, jih povprašajte. In še in še bi nekako lahko nadaljeval, pa ne bom. Sama predlagateljica je rekla, da pa se tukaj zdaj ne pogovarjamo o javnem zdravstvu, nejavnem zdravstvu; ona je vlekla ven – ne vem [[…]]Mora seveda omeniti Venezuelo, da – kaj pa vem – verjetno Reporterju ne bo naklada padla. Kot da bi jaz v tej interpretaciji omenjal, ne vem, ali Janeza Janšo skrbi, ker število uporabnikov Twitterja ne narašča. Ampak tako se mi pač pogovarjamo o teh interpretacijah in pogovarjamo se seveda tudi napačno, ker verjetno nekoliko naivno razumem za prevladujočo politično kulturo. Zame je interpelacija razprava o težavah nekega sektorja, če jo že imamo, in je neka odgovorna debata o tem, kako te težave odpravljati. Vedno bo nekdo ministrica ali minister in bo seveda objektivno kriv in je nekako najlažje nabijati, po domače povedano. Dialoga pogosto ni možno doseči. Po četrt stoletja vidimo, da zdravniška vrhuška v bistvu blokira ustrezno kadrovanje. Recimo, tukaj je bila debata, tržna inšpektorica je direktorica bolnice v Brežicah. Gospe ne poznam, ne vem. Ampak veste, iz tega, kar je gospa Godec govorila, se spomnim v Naših razgledih že leta 1993, se mi zdi, še preden je Crnkovič gor prišel, ko so ugasnili, je en strokovni strokovnjak za zdravstveni sistem dobesedno rekel, da glede na to, da zdravniki upravljajo, vodijo, zdravstvu v Sloveniji gre še dobro. To je v nekih resnih državah specialistični študij na presečišču uprave organizacijskih ved in tako naprej. Navsezadnje je tudi, a veste škoda, da bodo esdeesovi razumeli, da nek vrhunski abdominalni kirurg postane direktor bolnišnice in je toliko in toliko časa direktor bolnišnice. Mislim, mi smo njega šolali, da je vrhunski abdominalni kirurg. Dajmo se tudi o tem nekako malo zamisliti. So ljudje, ki opozarjajo; je doktor Brecelj, je doktor Robida. Mi bi potrebovali tudi zaščito žvižgačev navsezadnje. Ampak ta interpelacija seveda bo nekako izzvenela kot nek pingpong med nami, v bistvu pa imamo tukaj dve zgodbi; če hočete Tajnikarjev pogled na to, kako ta resor reformirati – ta pogled najbrž zastopa tukaj Nova Slovenija, – in imamo Kebrov pogled, ki je seveda dosti bliže nam. Seveda to lahko imenujemo ideologija, lahko imenujemo kako drugače, to je neka debata, nek razmislek o zdravstveni reformi, ki jo moramo tukaj izvesti. Ko se pa pogovarjamo o reformah, tolikokrat sem to slišal, nekdo je celo rekel, delajo reforme pa na vsake dve tri leta reforme. Čakajte, reforma se dela pet, včasih deset let na osnovi neke res premišljene debate in na osnovi politične odločitve. Za to gre. In mi moramo sprejeti politično odločitev in iti v reforme. Glede zdravstvenega sistema je pa tako; če ga hočete – prihajam iz Maribora – resno primerjati z avstrijskim, bi 7 milijard morali dajati v ta zdravstveni sistem. Mi se moramo tudi, ker smo starajoča se družba, vprašati, kje bomo te peneze našli in koliko. Je seveda kar nekaj nepravilnosti, je kleptokratskih praks, bi bilo treba centralizirati naročanje. Seveda, ljudje, ki čakajo leta in leta, tisoč dni gor in dol v bolečinah, tudi o paliativni oskrbi bi se morali pogovarjati – mimogrede, bodo rekli, da so vsi barabe, da so polni penezev, da bomo šli, ne vem, zdravnikom avte gledat ali kakorkoli –, ampak naš zdravstveni sistem potrebuje tudi več denarja, pa o tem se nismo zdaj še nič pogovarjali, kako ga bomo dobili. Tam na nekem davku za cigarete ga ne bomo dobili. To so zadeve, ki se jih v naslednjih slabih desetih urah žal ne bomo dotaknili, bi pa rad, da se jih čim prej dotaknemo, ker se mi zdi, da bi to potem bil namen neke interpelacije, drugače bo pa to še do konca tega dne zgolj nek žal žalostni patetični teater. Zahvalil bi se za besedo, za konec bi pa samo rekel, da to, da SDS Združeni levici očita zapiranje mej, SDS, ki bi najrajši ograjo postavil okoli vsake krajevne skupnosti, to je pa, ne vem, verjetno izjava leta. Glede avtov pa: meni so očitali, da imam nek mercedes R, jaz niti ne vem, kaj je to, ker se vozim z vlakom, iz vaše stranke, ker sem padel v parlament. Dajmo malo pomesti vsi pred svojim pragom in začnimo resno delati. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravita naj se gospod Bojan Dobovšek in gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovana gospa ministrica, gotovo nas nekje spremlja. Saj razumem biološke potrebe in te potrebe bo morala odslej boljše zadovoljevati, ker bo potrebovala več energije kot doslej. Gospa ministrica, ne bom vam očital, da ste krivi, vas ne bom obsodil, ker tukaj ni sodišče, to je Državni zbor, interpelacija pa je ustavni instrument opozicije, lahko tudi koalicije. Bom pa seveda kot krščanski demokrat terjal od vas, gospa ministrica, odgovornost, osebno odgovornost, ki ste jo tukaj obljubili, ko ste prisegli kot ministrica, ne samo temu zboru, posredno tudi vsem državljanom. Gre za osebno odgovornost, ki jo seveda terjam najprej od sebe in potem od vseh, funkcionarjev in vseh drugih, ki jim je zaupana neka funkcija. Naslednjih nekaj sekund bom porabil za to, da bom prikazali, kako smo poslanci online s svojimi državljani oziroma volivci. Takole mi piše eden: "Ajteki" – to je prekmurski izraz in pomeni očetu – "se je pokvaril slušni aparat in se ni dal popraviti. Cena novega slušnega aparata je bila 600 evrov, od tega je zavarovalnica pokrila nekaj čez 300 evrov. Ker še nima pravice do novega, šele po šestih letih ima pravico do novega služnega aparata, sem preko internetne prodaje, internetne ponudbe kupil dva nova za 50 evrov." Torej je jasno, da zdravstvo obvladujejo lobiji in se prav zaradi takšnega primera in mnogih drugih zdravstvenega blagajna sesuva. To korupcijo je potrebno končno ukiniti, prekiniti. Torej, 600 evrov en služni aparat, dobite preko internetne prodaje dva za 50 – ista funkcionalnost je rekel zdravnik. Samo en primer in glas državljank in državljanov, ki najbrž ne ocenjujejo, da je zdravstveno stanje, da je zdravstveni sistem v tej državi res odličen. Zakaj je prav zdravstvo tako občutljiva debata in tako občutljivo področje? Na nek način razumem in spet se vračam k osebni odgovornosti, da je ministrica, ko je tu prisegala, na nek način izrekla tudi Hipokratovo prisego, zato ker pokriva tako pomemben resor. Zakaj? Zato ker je zdravje med našimi državljani najpomembnejša vrednota. Neka anketa, ki je spraševala državljane, kaj je za njih največja vrednota, in so državljani lahko našteli tri, je pokazala naslednje: zdravje. 93 % ljudi je predstavilo zdravje kot najpomembnejšo vrednoto. Se pravi, da smo eden od 20 je izbral nekaj drugega, ne zdravja. Potem naprej: družina oziroma družinska sreča 85 in pol odstotka, mir, varnost 52 % in tako dalje. Zato je še kako pomembno, da o zdravstvenem sistemu govorimo, ampak ne samo da govorimo, da prinašamo tudi rešitve, kot nas je pozval premier dr. Miro Cerar. Ampak rešitve, to sliko je kazal kolega Vrtovec Jernej; to, kar je rdeče, ti rdeči iksi, ti rdeči križci pomenijo, da ni realizirano. Tukaj je deset zakonov, jih je naštel kolega Vrtovec, ne bom ponavljal, in se praktično nič ni zgodilo. Realizacija, če imajo vsi zakoni isti ponder, isto utež, realizacija 11-odstotna – od tega, kar je Vlada sama postavila za cilj, ne Nova Slovenija, Vlada sama je napisala v normativnem programu dela Vlade za letošnje leto in prejšnje leto – realizacija 11%. In sedaj opozicija naj bo tiho?! Ja, to bi pa res bila napaka, da bi bila opozicija tiho. Ker sem prej uporabljal informacijsko-komunikacijsko tehnologijo, mi smo jo začeli uvajati na področje zdravstva, ko smo bili v vladi v mandatu 2004–2008. Priporočam branje Resolucije o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2023. Zelo zanimivo. Takrat smo rekli modernizacija sistema zdravstva eZdravje in smo v načrtu razvojnih programov eZdravja zapisali za leto 2006 in v letu 2008 v proračunu zagotovili izdatna sredstva. Sedaj se zahvaljujem, da je gospa ministrica prišla. Lepo vas pozdravljam. Razumem, da imate seveda tudi obveznosti in potrebe še izven poslušanja. Gospa ministrica, kje smo danes s projektom eZdravje? V kateri fazi je? Kdaj bo stoprocentno uveden, čeprav bo na to najbrž težko odgovoriti zato, ker je to sistem, ki se razvija in pravzaprav nikoli ne bo v popolnosti uveden. In, kar je najbolj zanimivo – koliko denarja smo od začetka uvajanja tega projekta do danes plačali davkoplačevalci za sistem eZdravja? Takrat smo v tej že imenovani resoluciji o nacionalni razvojnih projektih mi tudi zapisali, da bomo realizirali mrežo centrov za urgentno medicino. Takrat so se začeli urgentni centri, v mandatu 2004–2008 in vesel sem, da je Slovenija dobila kar znatna sredstva iz Evropske unije. Mislim, da nekaj čez 40 milijonov evrov. Nekako ministrico razumem, da ima težave, da nima politične podpore znotraj celotne koalicije. Posamezni poslanci, posamezni prvaki strank kar tekmujejo, kdo bo ministrico bolj zabil, kot se reče po domače, in seveda manjših koalicijskih strank, tako prvak Desusa pravi, ta zakon, namreč Zakon o lekarniški dejavnosti, je skrpucalo. To je narobe. To ni fer odnos, ampak ne bo odnosov v koaliciji urejala Nova Slovenija. Najbrž tega ne pričakujete. In to poslušajo seveda ljudje, ki danes čakajo ne vem koliko časa na določene zdravniške posege ali preglede. Še bolj pa ne razumem tega, da nekateri iz manjših koalicijskih strank pravijo, ministrico bomo danes podprli, damo ji še čas do konca leta. O. K., do konca leta je nekje, koliko, 74 dni, efektivno je to najbrž nekje 40, 50 dni. Kaj pa potem? Ja, potem so pa rekli iz manjših koalicijskih strank, potem bomo pa mi začeli. Verjetno, ne vem, z vlaganjem zakonov, verjetno ne z interpelacijo, ker danes očitno nihče noče iti na volitve. Saj razumete, o čem govorim. Verjamem tudi to, da ministrica morda ima nek dober koncept, ima pa probleme spet z manjšimi koalicijskimi strankami, ker mi enostavno v tej državi, če želimo neke reforme sprejeti, kjer bi dali zasebni iniciativi več možnosti – sedaj boste rekli, aha, poglej, ta pa je za privatizacijo zdravstva, pa ste se zmotili tisti, ki tako razmišljate. Nova Slovenija je izključno za sistem javnega zdravstva in javnega šolstva. Tisto bomo pa govorili takrat, ko bo čas – o javnem šolstvu. Mi smo torej za sistem javnega zdravstva, vendar pa je treba zasebni iniciativi dati več možnosti. A mora res država graditi, postavljati zidove za razne klinike in tako naprej. Zakaj ne bi to pustili, recimo, zasebni iniciativi? Poglejte, recimo, primer na občini Tišina – gospa ministrica, to gotovo poznate –, odličen primer javno-zasebnega partnerstva. Občina Tišina in zasebni zdravnik. Tam je praktično nastala, jaz temu pravim, neka mikroklinika. Sedaj ne vem, če je ministrica jim dovolila, da lahko delajo toliko, kot hočejo delati, ali jim bo dala to dovoljenje, da po domače govorim. Istočasno pa so iz nekega dvorca, ki je bil ruševina, pravzaprav še ohranili nek objekt, spomeniški, star več kot 200 let. Dokler mi ne bomo v naši državi spremenili miselnosti, torej brez reforme miselnosti, bodo kozmetični popravki zakonodaje samo obliži na rano, ne pa pravi kirurški pristop z dokončno terapijo. Mislim, da potrebujemo reformo mentalitete in šele potem bo mogoča reforma zdravstvenega sistema. In ne zatirati zasebne iniciative, ki je na nek način zaščitena celo v slovenski ustavi. Prej je nekdo delal primerjavo z ameriškim zdravstvenim sistemom. O moj bog! To pa res ne paše. V Združenih državah Amerike 50 % ljudi noče, da bi se država vtikala, da bi država skrbela za njihovo zdravstvo, pri nas je pa seveda ravno obratno; pri nas nekako vsi pričakujemo, da mora biti zdravstvo kar neka danost, avtomatično. Seveda, ko govorite o mnenju Svetovne zdravstvene organizacije, kako v superlativih ocenjuje naš zdravstveni sistem, potem vam predlagam, da to mnenje posredujete vsem tistim, ki so v čakalnih vrstah. Veste, da septembra tega leta, torej podatki so iz prejšnjega meseca, je 16 tisoč 957 ljudi čakalo pred specialističnimi ambulantami, in to več, kot je dopustna čakalna doba, in da je 27 tisoč 178 pacientov čakalo na ostale zdravstvene storitve, in to več, kot je dopustna čakalna doba, skupaj 44 tisoč 135 ljudi. Zdaj pa tem ljudem vi povejte, kaj o našem zdravstvenem sistemu meni Svetovna zdravstvena organizacija. Kar povejte jim to, pa potem testirajte, kako bo to vplivalo na njihovo zdravstveno stanje! In ja, če nam OECD pravi, ugasnite – zdaj po svoje to oblikujem –, ugasnite socialistični model zdravstva, potem je res skrajni čas, da ga ugasnemo in da ga moderniziramo. Mi smo nekaj rešitev za modernizacijo zdravstva spisali v Novi Sloveniji in smo že 8 mesecev v čakalni vrsti pred vrati ministrice, da nas sprejme, da ji vsaj v eni uri ali pol ure razložimo naš koncept. Mogoče pa imamo vsaj kakšen delček rešitve, ki bi jo pa ministrica lahko uporabila in mi bi jo podprli. Da ne boste rekli, da si vse to, kar govorim, izmišljuje opozicija ali pa desni blok opozicije ali Nova Slovenija, bom pa šel na evropski nivo. Lani julija smo sprejeli deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije. po besedah dr. Brgleza, predsednika Državnega zbora je to bil največji uspeh Državnega zbora v letu 2015. Sem zelo ponosen na to. Se tu z dr. Brglezom strinjam. Zakaj o tem govorim? Zato ker smo člani Evropske unije in je to naš osnovni, temeljni vrednostni in politični okvir, ampak institucije Evropske unije, konkretno Evropska komisija, nam za leto 2016 in 2017 priporoča, da država dokončno pripravi oziroma Vlada dokončno pripravi in izvede reformo sistema dolgotrajne oskrbe in zdravstvenega sistema, da zagotovi večjo stroškovno učinkovitost in dolgoročno vzdržnost dostopne in kakovostne oskrbe. Do konca leta 2017 pa je treba sprejeti tudi pokojninsko reformo. O demografiji vemo že vse, zato pokojninska reforma. Lahko kritizirate mene, to kar sem v tej moji kratki razpravi povedal, lahko tudi kritizirate Evropsko komisijo in rečete, da Bruseljčani nimajo pojma, ampak s tem morate to narediti tako, da boste umaknili lani julija sprejeto Deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije in da boste spremenili naš osnovni vrednostni in politični okvir. To pa najbrž ne bo šlo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Bojan Dobovšek. Pripravita naj se gospod Jani Möderndorfer in gospod Marijan Pojbič. Izvolite, dr. Dobovšek.
Hvala. Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Več ur spremljam sejo in ugotavljam, da imamo konflikt dveh pogledov; pogled od zgoraj navzdol in pogled od spodaj navzgor. Pogled ministrice od zgoraj navzdol kaže, da je stanje dobro; še več, boljši smo od sosede Avstrije, tako da ni problemov. Pogled od spodaj navzgor pokaže povsem drugo sliko. Vsak dan imamo celo vrsto pritožb, celo vrsto problemov in celo vrsto korupcijskih indicev na vseh nivojih. Kaj očitam delu ministrstva? Očitam reaktivni pristop; ko se problem pojavi, začnemo iskati rešitve, ne pa proaktivno delovanje. Če kje, pa velja v zdravstvu, da je bolje preprečiti kot pa zdraviti, in tega načela bi se morali držati ne samo na Ministrstvu za zdravje, temveč tudi na vseh ostalih ministrstvih. Izgubili smo dve leti za delanje analiz stanja, pa še plačali smo jih drago. Te analize so bile že narejene, samo uporabiti bi jih bilo treba. Kje so šele drugi koraki? Ministrstvo pravi, da ima vizijo. Potrebno je kreirati politike, na kar je opozoril že kolega Trček. Na podlagi politike strategije in akcijske plane. S tem lahko nekam pridemo. Prehitevajo nas države, ki so bile za nami po osamosvojitvi Slovenije; boljši standard, višji življenjski pogoji in boljše življenje ljudi v teh državah. Kje so največji problemi? Čakalne vrste. Seveda, najprej čakalne vrste povečaš, potem pa vložiš nekaj denarja, jih zmanjšaš, se vrneš na izhodišče in se hvališ, kako si izboljšal čakalne vrste. Kje je centralni register, ki bi vzpostavil dejansko stanje, da vidimo, zakaj te čakalne vrste sploh so? Ali so zato, da nekdo služi, ali je to realen problem? Kadrovanje na vseh nivojih – to je osnova vsega delovanja; prevzeti odgovornost in opravljanje posameznih institucij. Javna naročila. Problematika je tako pereča, da smo morali v Državnem zboru celo ustanoviti posebno preiskovalno komisijo. Samo za en majhen segment celotne problematike javnih naročil! Medsebojno komuniciranje. Ministrica pravi, da zelo dobro komunicira z vsemi, ki so vpleteni v reforme, in pa v dejavnost Ministrstva za zdravje. Zakaj potem stalni obiski pri nas v poslanskih skupinah od sindikatov do Zdravniške zbornice in ostalih, ki pa pravijo, da te komunikacije ni? Ni točne razmejitve med javnim in zasebnim, na kar je že opozoril kolega Horvat. Točna razmejitev, kaj dobimo v javnem sektorju, in da pri nas lahko vzpostavimo tisti pravi privatni sektor, ki ga zaenkrat še nimamo. Pogovarjamo pa se o problematiki koncesij. Kako je s strategijo in politiko do demografije v Sloveniji, ker vemo, da se starostna struktura viša? Tukaj pričakujem veliko pomoč tudi stranke upokojencev, da bo kreativno sodelovala pri rešitvah. Zunanje okolje Slovenije – zdravniki bežijo v tujino. Kaj je z bolniki? Tudi bolniki bežijo v tujino. Zbiramo zamaške, da gredo bolniki lahko v tujino. Če je Avstrija tako boljša, me zanimajo podatki, koliko Slovencev se je zdravilo v Avstriji in koliko Avstrijcev se je zdravilo v Sloveniji. Če je naš sistem boljši od avstrijskega. In pa seveda korupcija na vseh nivojih, kar je bilo že večkrat omenjeno. Vzpostaviti pa je treba zaščito tistih, ki prijavljajo. Te zaščite ni. Pereča problematika je bila večkrat izpostavljena tudi na Komisiji za preprečevanje korupcije. Kaj je alarmantno? Alarmantno je to, da namesto ministrstva težave rešujejo druge institucije – policija je s hišnimi preiskavami začela reševati problem čakalnih vrst. Računsko sodišče je večkrat opozorilo, vendar sprememb ni. Kako je sistem javnih naročil, kako se deli denar in vse ostalo, kar Računsko sodišče pregleduje. In pa seveda so tukaj še preiskovalni novinarji, ki opozarjajo na napake v zdravstvu, nevladne organizacije, sindikati in Zdravniška zbornica, ki se je sama lotila reševanja problema. Kaj želimo? Želimo povrniti ugled slovenskemu zdravstvu in da pacient dobi želene pravice in da bo primerno zanj poskrbljeno. Vse skupaj se začne pri kadrovanju: odgovorne ljudi in odgovoren nadzor. Kakšne obrambne mehanizme vidimo na ministrstvu? Zadnje dni smo priča kriznemu komuniciranju, ki kaže, kako je stanje dobro in se na eni strani borijo tisti, ki pod vplivom kriznega komuniciranja, imajo vse informacije in izvlečejo samo tiste, ki kažejo na pozitivne učinke, na drugi strani pa imamo preiskovalne novinarje in opozicijo, ki opozarja na napake. Vendar ti ne morejo priti do vseh podatkov, zato je ena stran močnejša v tej bitki. Izpostavljanje lobijev v negativnem smislu – ministrica je izpostavila, kakšni so bili lobistični stiki in kaj pomeni beseda lobi; beseda lobi pa naj bi pomenila tiste, ki ribarijo v kalnem. Gre za skupine pritiska in če takšne skupine so, potem je prav, da jih pozicija izpostavi, kajti ti ljudje ne pritiskajo na opozicijo, opozicija nima sredstev, ki bi jih dala tem lobijem. Če vse skupaj sumiramo na koncu in če verjamemo kriznemu komuniciranju, lahko ugotovimo, da je stanje v zdravstvu zelo dobro, boljši smo od sosednjih držav, in to je tisti pogled od zgoraj navzdol. Vendar sam ocenjujem, da problemi še vedno obstajajo in če jih ne bomo rešili, bodo samo še večji. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer. Pripravita naj se gospod Marijan Pojbič in gospod Saša Tabaković. Izvolite, gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsedujoči. Danes imamo pred sabo politični akt, interpelacijo, ki bo jeseni stalnica vse tja do novembra, ki gre po neki začrtani poti, kar pravzaprav ni niti nič slabega, problem je samo to, ker nam vsem jemlje energijo, še posebej zato, ker ne vidimo na drugi strani pravih argumentov. Ali smo zadovoljni z odgovori in razlogi ter vzroki, ki jih imamo danes na mizi, ki nam jih ponuja predlagatelj interpelacije? Seveda, na eni strani tisti, ki ne pozna delovanja zdravstvenega sistema ali pa če ni najbolj pri zdravju, lahko zelo hitro oceni, da zagotovo nekaj ni v redu oziroma z nečim ni zadovoljen. Tisti, ki se s tem ukvarjamo in smo dnevno ali pa ob poročilih, ki jih dajejo ministrstvo in odbori, ki so v zadnjem letu sklicani sistematično na več ali manj na isto problematiko, le da imamo vsakič drug naslov, če ne žilne opornice, če ne čakalne vrste, imamo pa potem še vse ostalo, vendar jasen razplet, če potegnemo črto, je, da se vedno pogovarjamo o zdravstvenem sistemu. Takoj na začetku naj rečem, da je pobudnica oziroma predlagateljica gospa Godec, ki v imenu predlagatelja predstavlja in vodi danes interpelacijo, kar nekajkrat vpila čez celo dvorano, da želi imeti določene odgovore, kdo pravzaprav je tisti, ki nezakonito podeljuje koncesije, da ne dobimo seznamov, ne vem kaj še vse in tako naprej. Ampak zanimivo je pa nekaj, leta 2006, ko je bila vlada Janeza Janše in ko je bil minister dr. Bručan in ko se je zgodila noč specialnih koncesij, ki so bile podeljene v eni noči, 50 koncesij, in še do danes v resnici ne vemo pravega razloga, zakaj so bile takrat v eni noči podeljene koncesije, se nihče ne sprašuje, zakaj in kako so bile podeljene. Zakaj omenjam teh 50 koncesij – zato, ker je to zlo in izvor problema, ki ga imamo še danes in dokler ga ne bomo rešili z zakonom, ki ga imamo več ali manj v pripravi in ga bomo dobili v parlamentarno proceduro, da enkrat za vse večne čase prekinemo to agonijo. Tistega večera, ko so bile podeljene koncesije, je dr. Bručan naslednji dan ugotavljal in razlagal celotni slovenski javnosti, da je to naredil zato, da so se ti zdravniki lahko prijavili na zdravstveno blagajno, na razpis za dodelitev programov. Glejte, nekaj ne gre skupaj. Preprosto ne gre skupaj, še posebej, ker vemo, da je takrat bilo podeljenih od 50 koncesij 9 koncesij samo v Kliničnem centru, od koder on tudi izhaja – v resnici je svojim kolegom podelil koncesije. V čem pa je pravzaprav problem, ko je podelil koncesije? Problem je samo eden, in sicer da je to naredil brez javnega razpisa. Istočasno je ta minister imel v predalu Zakon o javno-zasebnem partnerstvu, ki ga je zadrževal toliko časa, da je najprej podelil koncesije. Šele naslednje leto pa je prišel z zakonom ven, ki pa je jasno postavil stvari na glavo, in sicer nobenih koncesij več brez razpisa. In zdaj pridemo na tisto bistvo, česar sem se lotil na samem začetku – to pa je, ko Godčeva sprašuje, zakaj in kje so tiste koncesije, ki so bile podeljene nezakonito. Pa sama dobro ve, o čem govori! Nepodeljene so od tistega trenutka, ko imamo sprejet Zakon o javno-zasebnem partnerstvu. Vsi ministri, vključno z Bručanom, ki je kršil evropski pravni red, vsi nadalje pa še slovenski pravni red, so v bistvu v prekršku, ker so podeljevali koncesije brez javnega razpisa. Ne spomnim se ministra, da bi na sekundarnem ali terciarnem nivoju podeljeval razpise do danes z javnim razpisom. Če ga kdo uspe povedati, prosim, se mu javno opravičim, pridite na dan s to besedo. Kateri minister je to naredil? Vam naštejem vse ministre od Bručana naprej?! Gospa Godčeva ima odgovor na dlani, kdo vse je kršil ta pravni red. In ne se delati norca v tej dvorani in pozivati nekoga, da kaj pove. Vsi vemo, da je problem v tem, da je nekdo, zdaj seveda mu ni prav, ker bo treba omejiti te koncesije. In to je problem te interpelacije, da imamo politični diskurz, kjer v resnici natolcujemo o neresnicah. Ali gremo na drugo neresnico?! Pojdimo, ker me to veseli, ker sem intenzivno poslušal štiri ure neumnosti. Skratka, če omenim to, kar je rekla Godčeva, naslednje: imamo samo pilotni projekt za čakalne vrste, kjer sta udeleženi samo dve bolnici. In reče, ta pilotni projekt je zanič, ker ni največjega kliničnega centra vključenega v ta pilotni projekt. Se opravičujem, ampak zdaj, ali Godčeva ne ve, kaj pomeni pilotni projekt, v kar dvomim, ali pa gre za namerno zavajanje. V ta pilotni projekt, mimogrede, so vključeni naslednji javni zdravstveni zavodi in ne dve bolnici, ampak kar nekaj več javnih zdravstvenih zavodov. Eno je bolnišnica Celje, drugo je bolnišnica Izola, potem je bolnišnica Valdoltra, Zdravstveni dom Celje, Zdravstveni domovi Izola, Koper in Piran, še trije zraven. Zraven sodelujejo zdravstvena blagajna in še Nacionalni inštitut za javno zdravje. Kaj pa sploh bo počel ta pilotni projekt oziroma kaj je cilj tega pilotnega projekta? Ja za božjo voljo, pilotni projekt pomeni nič drugega kot vzeti nek manjši vzorec, v bistvu narediti kompletno analizo, ki je več ali manj jasna, kaj bo pravzaprav počela, to pa je posredovanje podatkov na osnovi pripravljenih vprašalnikov glede čakalnih vrst, notranja revizija čakalnih seznamov, analiza zbiranja podatkov, izdelava predloga ukrepov za posamezno čakalno vrsto, navodilo in kriterij, ki je poenoteno za samo ocenjevanje, uvedba ukrepov na posamezno čakalno vrsto, oblikovanje modela in upravljanje čakalnih dob, tematski posveti za zainteresirano strokovno javnost in druge aktivnosti po samem predhodnem dogovoru. Na podlagi tega prvega dela pilotskega projekta bomo šele prišli do podatkov, o katerih ves čas govorimo in danes je osrednji del diskusije, vsaj v prvem delu interpelacije. Dragi moji, ne me tako gledati čukasto kot breje ovce; govorimo o čakalnih vrstah in o tem je treba spregovoriti, na kakšen način v resnici lahko pripeljemo do tistih rezultatov. Če nadaljujem, tisto, kar je še pomembno pa je, da ko smo govorili o čakalnih vrsta, smo se večkrat vprašali naslednje stvari. To pa je, prvič: Kdo in kaj vse vpliva na čakalne vrste? Na čakalne vrste vplivajo: v prvi vrsti to, kar znamo največkrat vsi ponoviti in smo danes že večkrat slišali, to je denar. Ali lahko denar v resnici reši vse probleme? Sami veste, tudi predlagatelji, da že v svojem mandatnem obdobju, ko ste imeli v resnici problem s čakalnimi vrstami, z denarjem niste mogli rešiti problemov čakalnih vrst; absolutno ne, zato ker to niso edini dejavnik. Drugi vzrok, ki je največkrat prisoten, je sama organizacija zavodov oziroma delovanje znotraj samih zavodov. Dejstvo je, da niti en zavod v slovenskem prostoru ni enak drugemu kot živa materija in preprosto imajo vsi neke svoje, bom rekel, na nek način ustaljene vzorce, kako pravzaprav delovati v nekih določenih delovnih procesih, zato da lahko pridemo do končne zaključene neke metode obravnave enega bolnika od samega začetka pa do samega zaključka. Druga stvar, ki je pomembna je tudi to, ali imamo dovolj kadra. V prvi vrsti govorimo najprej o zdravnikih, potem ogovorimo pa še o zdravstvenih timih. Ničkolikokrat v zadnje pol leta smo imeli diskusijo na to temo, ali imamo dovolj zdravnikov. Govorili smo o tem, da je premalo zdravnikovo na določenih področjih specializacije. Kdo je odgovoren? Kar naprej se sprašujemo, že danes v prvi polovici interpelacije, kdo je kriv in kdo v resnici mora odgovarjati za to. Pred kratkim ste dobili vsi pismo od Zdravniške zbornice, ki je naslovljeno na predsednika Državnega zbora, predsednika Odbora za zdravje, dobili so ga vsi člani Odbora za zdravje in istočasno še v vednost vsi poslanci, kar pomeni, da se v resnici z vsemi vami lahko pogovarjam o relevantnem pismu, ker ga vsi poznate. No, kaj v resnici to pismo govori? To pismo govori predvsem to, da se je Zdravniška zbornica prvič odzvala na diskusijo poslancev na Odboru za zdravje, zato ker predsednika, mimogrede, sploh ni bilo na Odboru za zdravje, pa je moral potem pisno odgovoriti, in seveda daje neke določene razloge in očitke na to, česa oni pravzaprav niso krivi in zraven seveda se pohvali, kaj vse dobrega počne Zdravniška zbornica. O čem pravzaprav govorim? Da bo jasno vsem tistim, ki tega dokumenta nimate pred seboj. Govorim o tem, da je Zdravniška zbornica od leta 2003 oziroma 2002, pardon, 2003, je naprej odgovorna z javnim pooblastilom za specializacije. Seveda v tem pismu govorijo, da v resnici so vse promptno in natančno delali; še več, od leta 2003 naprej so podeljevali bistveno več specializacij, kot jih je bilo prej podeljenih. Zraven seveda pa pomešajo par podatkov, zdaj pa ne vem, ali namenoma, ali enostavno predsednik in gospa Beovićeva, ki je sopodpisnica, nista vedela, kaj podpisujeta, ali pa enostavno ne vem, kje so te grafe dobili notri v teh papirjih, ker preprosto eni podatki ne grejo skupaj. Ne grejo pa ti podatki skupaj. Namreč, oni trdijo, da dobimo vsako leto 350 novih zdravnikov v sistem s specializacijo. Ne vem, kje so ta podatek dobili, ampak če gremo gledat, koliko zdravnikov vsako leto doštudira na ljubljanski in mariborski fakulteti, bomo dobili in če rečemo, da so vsi naredili diplomo in vsi uspešno zaključili izobraževanje, da nobenega ne izpustim, se pravi, upoštevam vso kompletno kvoto, ki je predstavljena in če grem na točne podatke, v letu 2016 je bilo sprejetih 88. Recimo, da jih bo 88 res tudi diplomiralo. Pa vam povem, zadnjih 5 let je 88, 87, 89, skratka en plus, gor dol, se menjavajo te številke. To je v Mariboru. Na ljubljanski fakulteti pa je na področju medicine, odštejem dentalno medicino, 155, lansko leto 152, pa 152 še dve leti nazaj. Skratka, ta številka se nekje giblje. Pa če to skupaj seštejem, to ne more biti 350. Ne vem, kje so to dobili. Seveda govorimo tukaj še o tako imenovanih – oni jih to poimenujejo, ne jaz –, to so uvoženi zdravniki. Ampak teh uvoženih zdravnikov tudi ni toliko, da bi lahko dobili 350 zdravnikov vsako leto. Oni konstantno govorijo o tej eni in isti številki. Torej, nekaj preprosto ne bo držalo, še posebej pa ne, ker v grafu govorijo, ki ga nakazujejo, koliko specializacij je podeljenih, govorijo, da bo do leta 2022 praktično ta številka dobesedno podvojena oziroma pardon, enkrat več, se pravi, krat dva in da v resnici mi teh težav več ne bomo imeli. Ampak, če bomo imeli več zdravnikov, bomo morali imeti tudi večje time. Se pravi, imamo problem še na drugi strani. Kaj to pomeni? Da, če mi hočemo s kadrovskimi rešitvami rešiti problem na čakalnih vrstah, bomo potrebovali ne eno leto, ne dve leti, ne tri leta, ampak vsaj 6 let. Ja. No, ampak kaj pa mi lahko danes naredimo, da lahko zmanjšujemo čakalne vrste? V dveh letih zagotovo lahko zmanjšamo vrste, v šestih letih pa jih spravimo na praktično minimum do tiste želje, ki jo mi želimo. Zato pričakovati od nekoga, da bo v enem letu rešil čakalne vrste, je praktično, vsaj za tistega, ki to ve, v resnici na nek način sila zaradi nekih političnih točk, ker ustvarja neko umetno klimo, za kar ve, da pravzaprav ne gre. Sicer pa sami vemo vsi skupaj v tej dvorani; če nekaj 25 let ga lomiš, ne moreš v enem ali dveh letih to urediti. Preprosto ne moreš, zaradi tega ker obstajajo neke naravne zakonitosti, kako lahko kakšne stvari urejaš. Torej, če nadaljujem. Tisto, kar je za nas pomembno. Danes vsi govorite in omenjate številke. Moram reči, da sicer kolega Vrtovca tukaj notri ni, je imel neko predavanje, kjer je predaval iz dveh oziroma v resnici je samo eno uporabljal iz leta 2016, ker je uporabljal zadnje podatke, nacionalno spremljanje čakalnih dob. Moram reči, da je prav pametno deloval, ko je tamle razlagal in delal primerjave, kakšno imamo mi danes stanje v Sloveniji. Nič novega ni povedal, ni povedal niti predloga, kako ta problem rešiti, povedal pa je, da imamo čakalne vrste. Ampak, v resnici se nekaj drugega vprašajmo – kako in do kdaj smo mi prišli s tem nacionalnim spremljanjem čakalnih dob? Mi imamo te podatke v resnici prvič resno šele s 1. 1. od leta 2014. Leta 2010, 16. februarja, je takratna vlada oziroma ministrstvo naročilo javni razpis za področje eNaročanja, za katerega vi dobro veste, da smo kasneje doživeli veliko kritiko in fiasko od Računskega sodišča, ker v resnici je opozorilo, da že toliko let vlečemo celo agonijo in še zdaj nimamo urejenega eZdravja. Takrat je bil naslov tega razpisa, če se spomnite Vzpostavitev in vzdrževanje informacijske podpore za zbiranje podatkov iz lokalnih čakalnih seznamov in spremljanje čakalnih dob – skrajšan verzija, da vas ne mučim. Skratka, takrat se je šele začel postopek, ki smo ga v resnici uresničili šele s 1. 1., da smo zagnali računalniško aplikacijo in pa nek centralni register – o katerem je govoril kolega Dobovšek, ki ga ni več med nami – in ga začeli vzpostavljati. Namreč, zdaj pa je problem. Vi veste, da vsak takšen seznam, ki ga prvič narediš, ima neko verodostojnost, ko šele nekaj let začneš beležiti in v bistvu začneš ugotavljati vse elemente metodološko, kaj v resnici to pomeni, in se uresničuje vedno bolj in bolj ta teza, o kateri sem govoril že na odboru večkrat, to pa je, da ta seznam, ki ga imamo danes pred seboj o čakalnih vrstah, v resnici še ne daje verodostojnih podatkov. Ker verodostojne podatke bomo lahko imeli šele takrat, ko bomo imeli zelo natančne elektronske izpise in dejanske izčiščene čakalne vrste. Kaj to pomeni? To pomeni nič drugega kot to, da bodo izpadli vsi tisti, ki so v resnici namišljeni in so v ekscesih, ki jih lovi danes policija, vsi tisti, ki so mrtvi, pa so še vedno na seznamih, vsi tisti, ki so, bom rekel, tako ali drugače na seznamih, ker želijo biti, pa niti ne obvestijo, da ne rabijo več te strokovne pomoči, ker so si jo rešili na nek drugi način ali pa so se preprosto odločili, da ne bodo več čakali v vrsti. In kar je še bolj pomembno, da bodo izpadli iz teh seznamov tudi vsi tisti, ki so po nepotrebnem na teh seznamih. Namreč, že prvi rezultati pilotne raziskave kažejo, da v resnici v teh čakalnih vrstah stojijo ljudje oziroma posamezniki, ki so nepravilno napoteni. Kaj to pomeni? Da v resnici nimamo prave realne slike teh čakalnih vrst in da v resnici, če hočemo prej vedeti, kam bomo dali denar, moramo imeti jasno sliko. To je pa tisto, kar nekateri govorite, da mora biti jasna strategija in cilj, kako bomo to zmanjšali. Kaj hočem povedati? Dragi moji, sprijaznite se ali pa ne, gre za prvo ministrico, ki je celovito pristopila k celemu projektu zmanjševanja čakalnih vrst. Vem, da vas bolijo ušesa, ker vam to govorim, ampak to so fakti. To so fakti. Kaj ste naredili v vašem mandatnem obdobju? Vrgli ste denar, vrste so pa še daljše danes, kot so bile v vašem času. Nič niste naredili! To ne pomeni, da je bilo slabo, ker ste dali denar, samo ostalih ukrepov ni bilo. Medtem ko je Bručan dajal denar, je na drugi strani koncesije razdeljeval po pameti, tako kot mu je pasalo ali pa tako, kot ga je nekdo po telefonu poklical pa ga je zasrbelo, da bi tisti dan rad imel koncesijo. V čem je problem? Ker ko je on dal koncesije, dragi moji, je na drugi strani 470 milijonov denarja izpadlo iz programa zaradi tega, ker javni zdravstveni zavodi niso mogli več opravljati določene dejavnosti. O tem govorimo in danes se vi sprašujete, od kje imamo danes mi problem v Sloveniji! Niso samo to vaši problemi, da se razumemo. Daleč od tega! So problemi, ki so nastajali v vseh vladah v zadnjih 25 letih predvsem zaradi tega, ker se je nesistemsko lotevalo v resnici reševanje tega problema čakalnih vrst. Tukaj imamo izvorni greh, ker se nihče zaradi političnega egoizma, ker je vedel, da bo trajalo predolgo časa in mogoče celo ne bo mogel uresničiti v svojem mandatu, tega problema ni hotel lotiti na takšen način. In danes seveda hočete imeti v enem letu rezultate na pladnju! Dragi moji, ne bo šlo. In je treba po pravici tudi ljudem in Slovencem povedati: v enem letu, v dveh letih se čakalnih vrst ne da rešiti. Vem, da je to težko poslušati, ampak enostavno to tako ne gre. Zraven tega je pa še vprašanje, ali smo zadovoljni z zdravstvenimi storitvami v Sloveniji? Nekaj vas je danes ponavljalo o tem, gospa Godčeva je dostikrat ponovila, vsi več ali manj ponavljajo, z zdravstvenim sistemom oziroma zdravniki smo zadovoljni. Danes vam povem, načeloma da. Ampak še enkrat ponavljam, imamo tudi zanič zdravnike in to katastrofalno zanič, take, ki bi jim morali licenco vzeti, ampak o tem naj zdravniki sami red naredijo v svojih vrstah. Bo pa trajalo še nekaj časa, da bodo zdravniki ugotovili, da sami sebi delajo škodo, ker te črne ovce med svojimi vrstami puščajo, in imajo to oni problem, ne mi, zaradi tega ker nismo niti kvalificirani, da jih ocenjujemo. Da smo se pa vsi na lastni koži že lahko izučili ali okusili slab dogodek v zdravstvu – oprostite, če ste prebrali Sobotno prilogo, boste videli sicer zanimiv članek, ki je zelo povprečen v smislu, da pove marsikaj, kar drži, ampak je zelo konfuzen. Namreč, novinarka opisuje; v zadnji, današnji Sobotni prilogi Dela opisuje v resnici svoje življenje, ko je sama doživela stisko in potem še nekaj primerov, kako in kaj se dogaja v slovenskem zdravstvu. O tem članku govorim. Notri navede par primerov, med drugim tudi to, kar je zelo pomembno – in med drugim ta pilotni projekt tudi to ugotavlja –, koliko denarja vržemo v smeti, ker na primarnem zdravstvenem varstvu, kjer splošni zdravnik sprejme pacienta, ga obdela, potem ga pa pošlje z napotnico k specialistu in ta specialist še enkrat za vajo, za svoj dober občutek ponovi vse preiskave, ki jih je naredil že nekdo na primarnem nivoju. Ne samo da smo enkrat že z lopato vrgli denar skozi okno, ampak enostavno zaradi tega, ker bodisi on njemu ne verjame, zato ker je prepričan, da mora imeti sveže rezultate, ali pa zaradi kakšnega tretjega razloga, ki nam tukaj niso jasni, ampak nam jih mora nekdo pojasniti. Tu gre ogromno denarja. In obratno; nekajkrat smo slišali tudi danes, da imamo dobro primarno zdravstveno varstvo in na njem bo treba še veliko več delati in ga še veliko bolje izboljšati oziroma veliko v njega predvsem vlagati. Kajti dejstvo je, da če na primarnem zdravstvu delamo ogromno, bo tudi manj čakalnih vrst na sekundarnem in terciarnem, ker bomo lahko marsikatero težavo rešili že na tem nivoju. To seveda je proces, dragi moji, ki traja in traja in bo trajal kar nekaj časa. Kolikšna je stopnja Slovenije v smislu doseganja neke kvalitete? Upam trditi, da smo v neki zlati sredini v Evropi, daleč od tega, da smo najslabši. Ampak, oprostite, v tem parlamentu pa sploh smo svetovni prvaki v zaničevanju zdravstvenega sistema. Oprostite, tukaj to najbolj obvladamo; seveda, ker to mi počnemo, počnejo novinarji z lahkoto še z večjim veseljem in potem vsak najde eno svojo slabo izkušnjo in potem damo samo še mašno gor in zdravstveni sistem je fuč, po tej logiki. Oprostite, to ne drži. Sam osebno 30 let obiskujem vsaj štirikrat na leto specialista zdravnika vsako leto. In vam lahko povem, zdravniki niso dobri samo v Ljubljani, ampak povsod po Sloveniji, in tukaj je tudi eden od razlogov, zakaj imamo čakalne vrste. Vsi hočemo imeti zdravnika, če se da, pred mojo hišo, če bi pa k nam domov prišel, bi bilo pa sploh najbolj fino. Ampak po drugi strani moramo pa vedeti, da takšno izbiro, kot jo imamo Slovenci in Slovenke, da lahko v 24 urah pridemo do svojega splošnega izbranega zdravnika, tega nima vsaka država. Oprostite, tega luksuza nima. Mi smo v neki določeni meri celo, lahko rečem, razvajeni. Da pa to ne pomeni, da hočemo iti na slabše, daleč od tega, se moramo zavzemati za celovit sistem, in tukaj je pa ta ključni problem, ki ga nekateri vidijo. Strinjam se z Godčevo v eni tezi, ko seveda na začetku trdi in reče: Koncesionarji niso čisti zasebniki, ampak so del javnega zdravstvenega sistema. Ampak samo do tukaj, ko narediva piko, ima pa gospa Godčeva svoj koncept modela, kako bo izgledal ta zdravstveni sistem, jaz pa svoj koncept. Ali je to kaj narobe? Sploh ne. To ni nič narobe, samo, oprostite, zaenkrat še vedno v demokraciji velja sistem, da bo večina odločila, kakšen koncept bomo imeli, seveda, v sporazumu in dogovoru tudi z nekim družbenim dogovorom. Zaenkrat večina v slovenskem prostoru še vedno podpira javni zdravstveni sistem in ne vidim razloga, zakaj nekateri subtilno, podtalno tlačimo kar naprej to zgodbo, ki se ji reče zasebništvo, in malo zamešamo s koncesionarji in imamo že zgodbo tu. Oprostite, ta intenca je zelo močna, zelo jo vidim in še več, povem vam zelo na glas, sam osebno, ne govorim o zdravnikih, govorim o Zdravniški zbornici, govorim predvsem samo o vodstvu Zdravniške zbornice, zelo so povezani z vami, predlagatelji. Zelo, ker gre, žal, z roko v roki marsikatera poteza in dejavnost, ki smo jo imeli danes možnost gledati. Zato je ta interpelacija ena zelo poceni in cenenih interpelacij, ki bo seveda imela svoj znani epilog z glasovanjem, ki ga bomo opravili danes zvečer. Ampak ne glede na to glasovanje, vam povem, ne bo vam uspelo. Na takšen način zagotovo ne. Če želite in ko vedno ponavljate, da bi radi sodelovali in da se upošteva opozicijski predlog, pridite s predlogi, ampak konkretnimi predlogi, ki gredo tudi v koncept, ne pa postavljanje novih konceptov. Danes smo slišali še eno stvar, ki je tudi zanimiva. Ves čas govorite, da je padel Zakon o lekarniški dejavnosti. Mi lahko, prosim, kdo pove, kje je ta zakon padel? Kdo je kdaj sploh še razpravljal? Mi še do razprave še nismo prišli o Zakonu o lekarniški dejavnosti, pa tukaj že vsi razpravljamo, kot da tega zakona ni več. Zakonodajno-pravna služba je bila prvič po dolgem času zelo zelo in korenito zlorabljena v Državnem zboru. Govorilo se je o Zakonodajno-pravni službi, ki še do besede ni prišla. Tudi povedati ni mogla svojega mnenja. Prišel je samo predlog s strani opozicije in predlog s strani predsednika odbora. In to je vse. Kaj smo naredili? Še enkrat povem. Samo prestavili smo obdobje Zakona o lekarniški dejavnosti točno za en mesec in čez en mesec bomo zopet doživeli razpravo. Če bo seveda predsednik Odbora za zdravje zelo hitro še razpisal elemente javne predstavitve mnenj, ker drugače ne vem, kdaj bomo doživeli to javno predstavitev. Razen, če ima figo v žepu in bo vlekel to agonijo še nekaj mesecev. Ampak skoraj dvomim, da bi to naredil, ker verjamem, da ima zelo poštene namene in da bo šel iskreno v sprejem Zakona o lekarniški dejavnosti, še posebej s predlogi amandmaja. Naj zaključim. Ministrica, vaša naloga je več ali manj jasna in zelo težka. Imate breme, ki se mu reče, v resnici na vašem ministrstvu leži kompletna odgovornost vlade, ali bo uspela v tem mandatu dokazati tudi znotraj parlamenta in slovenske javnosti, da gremo v bistvu s korakom naprej. Osebno v to verjamem, zelo. Vas čaka zelo velik izziv. Imate še vedno možnost, da tudi povabite opozicijo, ne glede na to, kaj vam predlagajo. Naj povedo. Naj ponavljajo. Umetnost ni v tem, da nekomu rečeš ne, umetnost je, da nekoga slišiš; ga boš sprejel ali ne, je pa stvar konceptov. To pa je seveda stvar odločitve razvoja dogodkov. Veliko sreče, ministrica, našo pomoč z naše strani pa imate še naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo želi predstavnica predlagatelja, gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. Kolegu ne morem odgovarjati na tisti del, ker sem pač bila odsotna iz dvorane zaradi pač zadev, ki so, kot se reče, kosilo. Ampak to ne odtehta tega, da je gospod kolega Jani Möderndorfer v Državnem zboru že od leta 2011, ko je bil v opoziciji pri gospodu Jankoviću, potem pri gospe Bratušek v koaliciji in vladajoči stranki, potem pod gospod Bratušek v opoziciji in diši mu seveda koalicija in je šel v SMC. No in tako se menjajo tudi njegova mnenja o tem, kako kateri minister dela dobro ali ne dela dobro. V začetku, ko je bil še v opoziciji pri gospe Bratušek, ministrica seveda ni delala dobro. Danes dela perfektno, danes ima njegovo podporo in kot je omenil, kar se večkrat tudi na odborih o tem razpravljava, je kolega Jani na prvem zaslišanju dejal, da bo izpeljala in da more izpeljati reformo, če bo imela podporo predsednika Vlade. To podporo predsednika Vlade ministrica ima, se mi zdi, da skoraj več kot stoprocentno, vendar še enkrat poudarjam, vendar do danes ministrica žal ni izpeljala tistega, kar se od nje pričakuje. Mislim, da ste tudi v koaliciji jasno in glasno povedali, da od nje pričakujete takojšnje ukrepanje in da je dve leti in pol bilo dovolj uvajanja in da zdaj želite ukrepati. Se strinjam, v tolikem času ne moreš odpraviti čakalnih dob in pravite, da prejšnji, ki so imeli enake kratkoročne ukrepe, ki jih ima danes ministrica, torej denar v čakalne dobe, so vrgli denar stran, ker ni bilo sistemskih rešitev in ni bilo prečiščenih zadev. Kaj dela ministrica? Denar meče stran po vašem, ker je dala spet denar, brez da bi zadeve urejala sistemsko, brez da bi prečistila čakalne dobe. Pred tem, ko je začela, je dala denar. In vi pravite, ko bomo imeli urejene te eNapotnice, ko bomo prečistili čakalne dobe, potem bomo lahko ukrepali. Ja, potem pa ta denar zadržite, pa potem konkretno zadeve naredite. Govorite točno to, očitate bivšim ministrom. Danes, zdaj sem vesela, da sem slišala, da je gospod Bručan dal 50 koncesij čez noč in pričakujem, še enkrat, prijavo na ustrezne organe in tiste koncesionarje sankcionirati. Zdaj pa nehajte govoriti, zdaj je pa dosti tega! Pa se norca delati, kako eni delajo slabo, kako so koncesionarji, ne vem, sami lopovi. Sankcionirajte jih. Saj imate vso moč! Koalicija ima vso moč. Naredite to. Fino je govoriti, ampak dajte to, kolega, naredite. Strinjam se, v sistemu so slabi zdravniki, tako kot so v sistemu slabi učitelji, kot so v sistemu, ne vem, slabi delavci in tako naprej. In naj sistem to ščiti. Teh 5 % slabih zdravnikov, recimo. 2013, hišne preiskave pri zdravnikih – kaj se je zgodilo? Nič se ni zgodilo! Teh 5 % zdravnikov ali pa ti zdravniki očrnijo vse in potem govori lahko nekdo o voznem parku. Do danes tega nismo sankcionirali, ker organi pregona ne delajo. In vi ste zavrnili priporočila Slovenske demokratske stranke, da ministrica in Vlada prosita pristojne organe, da pospešijo zadeve. Ne! Nič od tega se ne naredi. To je tisto, da tistih par procentov, tisti slabi zdravniki, črnijo ali pa na vseh področjih črnijo vse tiste, ki dobro delajo. To je napaka. Pravite, da ko so se koncesije podelile, potem javni zdravstveni zavodi niso mogli več tega opravljati. Ja, so pa koncesionarji to delali. Saj so pa koncesionarji prevzeli tiste zadeve. In kaj je tu slabega? Jaz ne vidim slabega. Če prej zobozdravnik [[…]]Jaz sem šla h koncesionarju zobozdravniku ali pa h koncesionarju, ne vem, h kateremkoli zdravniku, jaz nimam nobenega problema s tem. To je moja izbira. Imam prosto izbiro; po ustavi, po zakonih, ne vem po čem imam prosto izbiro zdravnika. V čem je to narobe? In še bolj bi morali imeti prosto izbiro zdravnika, kar v določenih zadevah ni. Pa to, da ZPS ni podal mnenja na Zakon o lekarniški dejavnosti. Ja, kaj niste dobili mnenja v pisni obliki? ZPS je dal mnenje. Mnenje je dal na 21 straneh in vi govorite, da ZPS sploh ni mogel svojega mnenja izraziti. Saj ga je! V papirnati obliki, na 21 straneh. Ne govoriti, da ZPS ni imel kaj povedati. Saj bi isto povedal na odboru. Saj, kolega Jani, sediva na istih odborih, ZPS pove isto, kot tam notri napiše. Če ste si to prebrali, potem je jasno, da ZPS je dal mnenje. In na osnovi tistega so bile takšne zahteve, kot so bile glede Zakona o lekarniški dejavnosti. Vesela sem, da je danes prišla pobuda z vaše strani, da ministrica sodeluje z opozicijo. Jaz sem jo že dvakrat povabila javno, naj predstavi zakone tudi v opoziciji. Enkrat mi je pokimala in celo rekla, da hvala za povabilo. Niti do danes še enkrat je ni bilo v opozicijo! Niti enkrat. Zdaj upam, da bo pa to zaleglo, ker je pač prišlo iz koalicije, da ministrica pride tudi k opoziciji razložit oziroma predstavit zakon, ker nekateri ministri pa pridejo. Ne vem, v čem je problem – ali se nas bojijo? Se, gospa ministrica, bojite opozicije? Zavrnitve še ene? Kje je padel Zakon lekarniške dejavnosti? Ja, je padel; padel je v koaliciji. Zakon o lekarniški dejavnosti je padel v koaliciji. Če ne, še enkrat, gospa ministrica, prosim vaše mnenje, vaše stališče glede na izvajanje predstavnikov Desusa in teh navedb, da Desus ni bil tisti v koaliciji, pa tudi SD, ki je glasoval, da se Zakon o lekarniški dejavnosti umakne v javno predstavitev mnenj. Zakon je padel v koaliciji! Ko se boste vi znotraj koalicije zmenili, ker koalicija je tista, ki bo izpeljala ali pa ne bo izpeljala zdravstvene reforme.
Hvala,Gospa Godec. Replika, gospod Jani Möderndorfer, ste želeli besedo. Izvolite.
Ja, hvala lepa, podpredsednik. Tri stvari. Prvič, ZPS ni prišel do besede. Vi veste, da na odboru in ste me napačno razumeli in to vi dobro veste, tudi pove, ali so predlagani amandmaji v skladu s popravki in zahtevami, ki jih ZPS ima na zakon. O tem govorim, da se ni mogel opredeliti, kaj je napisal, to je drugo; veste, da je vedno mnenje prej, amandmaji so pa kasneje. Druga stvar. Glejte, res vam toplo priporočam, prenehajte s tem, kje sem jaz bil, ker je to moja osebna stvar. Običajno pa je tako, veste, kadar začnete s temi stvarmi, imam občutek, da vam je zmanjkalo vsebine in se morate osebno z mano ukvarjati. Zato vam za prihodnjič predlagam, ne ukvarjajte se preveč z mano, ker jaz vam ne bom rešil vašega osebnega problema. Če pa želite, mi pa sporočite, pa vam bom povedal, kako ga lahko rešite. Tretja stvar, ki se mi zdi zelo pomembna. Ko omenjate predloge, morate vedeti, da je vedno in kar naprej problem samo eden – to pa je, da se morate zavedati, da morate slediti osnovi koncepta predloga zakona. Predlagati rešitve, ki so diametralno nasprotne in rušijo kompleten koncept, potem morate razumeti, da sicer imate to pravico, ampak ne biti potem razočarani in jezni, ker to ni sprejeto, in potem govoriti, da je vse zanič. Mogoče imamo isti cilj, ampak kako bomo do tega cilja prišli, pa ima vsak svoj pogled in možne korake. Vprašanje pa je, če ni kakšna pot mogoče celo usodna.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Pripravita naj se gospod Saša Tabaković in gospod Danijel Krivec. Gospod Pojbič, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Saj veste, včasih pride trenutek, ko ne veš, ali bi se smejal ali kaj bi naredil, ker očitno v tem parlamentu sedimo ljudje, ki stvari razumemo na drugačen način, zelo drugačen. Očitno tu sedijo tudi ljudje, ki določene stvari razumejo na drugačen način, na takšen način, da na koncu ne vedo, kaj so na začetku mislili in kaj so na koncu povedali. To je zelo problematično pri ljudeh, ki očitno v življenju nimajo postavljenega nekega kvalitetnega koncepta, da bi vedeli, kako je treba neko življenjsko pot začrtati, tako da veš na začetku tudi, kaj boš na konec meseca, ko si si zaslužil plačo, s to plačo naredil. Danes je Jani Möderndorfer zelo vehementno govoril dolgo časa, vendar če bi poslušali njegovo razpravo in če bi to primerjali s tistimi argumenti, ki so zapisani v interpelaciji – in pričakoval bi, če je že branil ministrico kot njen odvetnik, da bi potem poskušal vsebinsko odgovarjati na tista izpostavljena vprašanja, ki smo jih v interpelaciji izpostavili. Šel bom od ene, druge, tretje, četrte točke in jih bom citiral iz dokumenta, da bo gospod Jani Möderndorfer lahko enkrat v resnici slišal, na čem temelji ta interpelacija. Ker očitno – to sem želel že uvodoma povedati – živi v nekem drugem svetu in drugem parlamentu. Vsi nismo v istem prostoru, on govori eno in ne odgovarja, ko brani ministrico, na tista vprašanja, ki so v interpelaciji postavljena kot temeljna. In še, dragi kolega Jani, jaz se ne bi nikoli spuščal na tako nizek nivo, kot ti to počenjaš. Med drugim si prej rekel – kar se mi zdi zelo neokusno in skrajno nesramno –, dejal si, da "te naj ne gledamo kot neke čukane ovce" – tako približno si se izrazil. Bom pogledal magnetogram in bom potem čisto točno povedal, kako si to mislil. Rad bi pa samo rekel; kakorkoli si to mislil, mislim, da je bilo neokusno, in parlament ni prostor, kjer bi na tak način razpravljali poslanci med seboj. In še to, mislim, da si je SMC, ko si ti vstopil v njihovo poslansko skupino – to bom pa zdaj zelo jasno povedal – usmerila strel v koleno. Zaradi tega bo izgubila na naslednjih volitvah minimalno 15 %. Pojdi med slovenske ljudi, pa boš videl, kaj mislijo o tvojih razpravah v Državnem zboru. Jaz sem veliko med njimi in pravijo – veš, kaj pravijo, Jani, zdaj ti bom pa povedal v obraz –, "lepo vas prosimo, samo ne Janija Möderndorferja, ker ga ne moremo več poslušati." In to je neverjetno [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, Jani, glej, jaz sem bil tiho, ko si ti govoril, in pričakujem, da se boš znal kulturno obnašati. Če že ne znaš kulturno govoriti v parlamentu, se vsaj kulturno obnašaj, ker mislim, da v vseh teh letih, kolikor si v parlamentu in kjerkoli si že bil, so te vsaj poskušali na tak način učiti; mislim, da te je vsaj Janković poskušal, samo od tam si pobegnil, kolikor pač imam informacije, si moral pobegniti pravzaprav tako morem reči, pa se nič ne hecam, ker resno mislim. Zdaj pa gremo tudi še k eni stvari, ker je Jani, da še naprej z njim zaključim to razpravo in tudi odgovorim na nekatere zadeve, s katerimi je poskušal zavajati slovensko javnost. Med drugim je tudi citiral te odgovore Zdravniške zbornice, to pismo, ki ga je Zdravniška zbornica poslala na vse člane, torej na vse poslanke in poslance Državnega zbora. Ampak tukaj tistega pa ni povedal, kar je Zdravniška zbornica zapisala in zdaj bom citiral, kar je zapisala v tem sestavku, v tem pismu. Napisala je: "Zavedamo se, da odnosi med Ministrstvom za zdravje, Zdravniško zbornico Slovenije in ostalimi zdravniškimi organizacijami niso na ravni potrebnega zaupanja in partnerskega dogovarjanja predvsem zaradi razlogov, ki se nanašajo na nujno potrebne strukturne spremembe slovenskega zdravstva." Upam, gospod Jani, da si si to prebral. Če si si to prebral, potem bi ti bilo najverjetneje marsikaj jasno pa ne bi samo selektivno iz tega pismo govoril o tistem, kar ti misliš, da je dobro, tisto, kar je pa ključno, pa zamolčal in to je zavajanje in svinjarija. Drage kolegice in kolegi, zelo sem vesel, da imamo v našem parlamentu tudi pametne poslanke in poslance – pričakujem, da smo seveda vsi –, ki posebej izstopanjo vsaj v tistem delu, ko govorimo o zdravstveni problematiki, in ki so tudi najbolj poklicani, da lahko kvalitetno diskutirajo o tej tematiki. To je zagotovo kolega Tomaž Gantar, ki je podpredsednik Desusa in predsednik Odbora za zdravstvo in tudi bil je minister. Poglejte, kaj je gospod povedal; in prav bi bilo, če bi si koalicija to prebrala. To si preberite. Tudi ministrica si mora to prebrati in prav je, da si prebere. Upam, da si je. Poglejte, kaj je kolega Gantar povedal: "Bojim se, da je tudi Milojka Kolar Celarc zašla v slepo ulico." Nina Knavs je bila tista in Tomaž Škale – gre pa za Dnevnik, mislim, da je to Dnevnik. In sicer: "Razpravo o interpelaciji zoper Milojko Kolar Celarc, ki jo je vložila SDS, bi morala ministrica za zdravje in vladna koalicija vzeti kot spodbudo, ugotavlja predsednik državnozborskega odbora za zdravstvo in podpredsednik Desusa Tomaž Gantar. »Če ministrica kritike, pa naj bodo iz vrst opozicije ali koalicije, razume le kot nagajanje in zaroto, bo ta čas izgubljen.« Na ta način bo tudi težko izpeljati reformo, meni nekdanji minister za zdravje Gantar, ki velja za najostrejšega kritika sedanjega vodenja zdravstvenega resorja iz koalicijskih vrst. V Desusu so vendarle privolili v podaljšane roka za ključne spremembe, Kolar Celarčevo pa bodo jutri podprli." Še dve vprašanji, potem je sledilo vprašanje: "Koliko je po vašem še možnosti da bi zdravstvena reforma bila sprejeta v mandatu te vlade?" Gospod Gantar odgovori: "Upam, da je ministrica za zdravje Milojka Kolar Celarc resno mislila z napovedjo, da bo decembra javno predstavila predlog zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, me pa močno skrbi. O tem ključnem zakonu se znotraj koalicije sploh še nismo pogovarjali. V tem trenutku ne poznamo niti osnovne smeri rešitev, pot od javne razprave do sprejema pa je dolga. Kaj dosti možnih poti pri spremembah zavarovanja tako ali tako ni na voljo, kar potrjuje tudi analiza s pomočjo strokovnjakov Svetovne zdravstvene organizacije. Njihove ugotovitve imajo težo – nihče jim ne more očitati, da so bile napisane v imenu kapitalskih interesov." In še eno vprašanje: "Na začetku vladnega mandata ste menili, da je odlašanje z reformo zaradi čakanja na to analizo napaka. Ste si premislili?" Gospod Gantar odgovori: "Še vedno menim, da smo s tem po nepotrebnem zamudili obdobje, ki je bilo spremembam najbolj naklonjeno. Minili sta več kot dve leti, v drugi polovici vladnih mandatov, ko se približujejo volitve, pa je vse težje. A zdaj je dokument na voljo, ugotovitve niso nobeno presenečenje. Najboljše pa ga je vzeti kot pomoč in argument za spremembe. Veliko bo odvisno od tega, kako ga bo znala ministrica uporabiti." Draga koalicija, mislim, da je zelo težko karkoli dodati temu, kar je gospod Gantar dejal. To je absolutna resnica, to so absolutna dejstva in to stoji. Interpelacijo smo mi predvsem tudi iz tega razloga vložili, prav zaradi tega, ker ministrica in ta vlada govorita eno, pišeta eno, se pred novinarji kažeta, pred zasloni kažeta, delata pa popolnoma nekaj drugega. V resnici to, da bi lahko v tem trenutku kdorkoli, ki sedi tukaj v državnem zboru, če bi želel biti objektiven, dejal, da je ministrica resnično svoje delo opravila v skladu z našimi pričakovanji, bi se zlagal. Temu je bila in je namenjena današnja interpelacija. Ministrica je v svojem uvodnem nagovoru dejala: "Jaz bom" – to, kar smo mi napisali kot argumente za interpelacijo proti ministrici, je rekla naslednje – "s kirurško natančnostjo bom odgovarjala na te dileme." Ki smo jih mi tukaj izpostavili. Zdaj pa me zanima, kako je ministrica lahko rekla, da bo s kirurško natančnostjo to počenjala, če pa nikoli ni bila kirurginja. Kako?! Naj mi to nekdo razloži. Se pravi, nekdo zavaja. Nekdo se dela norca iz nas, da tu sedim kot butelj in gledam – razumete? Zdaj pa ne vem, potem pa sem šel preverjat, ali je gospa v resnici kadarkoli naredila kakšen kirurški poseg. Nikjer tega podatka ni. Se pravi, zloraba nas, ki tukaj sedimo, in zavajanje poslank in poslancev in slovenskega ljudstva. Zanimivo, kar je dejala v svojem uvodnem nagovoru – naslednje. Dejala je, da tokratna interpelacija je dramatična. Jaz pa vam pravim, seveda je dramatična, absolutno je dramatična, saj sicer je v Slovenski demokratski stranki ne bi vložili. Situacija v zdravstvenem sistemu je dramatična in zato smo mi interpelacijo vložili in če je ministrica sama to ugotovila, da je dramatična, potem to drži. Pa bom povedal, zakaj je dramatična. Predvsem zaradi nesposobnosti in nedela ministrice in njene ekipe je dramatična, zaradi korupcije v zdravstvenem sistemu je dramatična, zaradi slabšanja zdravstvene dostopnosti v zdravstvu je dramatična, zaradi tega, ker velika večina pacientov ni enakopravno obravnavana, ker tisti, ki imajo denar, si lahko plačajo preglede, tisti, ki denarja nimajo, si pregledov ne morejo plačati in morajo čakati v čakalnih vrstah! Niso enakovredno obravnavani, niso, lahko reče kdo, kar hoče. Takega javnega zdravstva mi ne potrebujemo. Hkrati bi rad povedal: prosim vas, ne govorite neresnice, da bi, tako kot je Jani prej poskušal, razpravljali, češ da je nek interes v ozadju, ne vem kateri, predvsem je gledal nas in je mislil seveda v SDS, da bi izpodrinili javno zdravstvo in zdravstvo pripeljali v zasebne roke. To je popolna manipulacija. V Slovenski demokratski stranki vseskozi, enako kot vsi tisti, ki nam gre za naše paciente, za naše državljanke in državljane, zagovarjamo javno zdravstvo. Še enkrat povem, danes je bilo zelo jasno povedano, da koncesionarji so del mreže javnega zdravstva in nimajo nič s privatnim zdravstvom, razen tega, da iz državnega proračuna ni treba kupovati opreme in vsega tistega, kar oni sami kupijo in s tem razbremenijo zdravstveno blagajno. Upam, da to razumete vsi, ki sedite tukaj, in da ne govorite popolne neumnosti in zavajate slovenskega ljudstva. Upam, da vsi razumete, o čem govorim. Je Jani pobegnil, ali je tukaj še – aha, pobegnil je. Škoda. Zdaj pa bom počasi predstavil, zakaj smo mi interpelacijo vložili. Mislim, da imate dovolj časa, vzamete si čas resnično, da vam povemo to, če je treba petkrat, da boste razumeli, zakaj je vložena interpelacija. Da ne boste zavajali pa govorili na pamet. Nekateri izmed vas, moram reči, so to razumeli. Tisti, ki se spoznajo na zdravstvo, hvala bogu. Poglejte, prva stvar je, Slovenija kot članica OECD izkazuje v letnih poročilih OECD čedalje slabše rezultate na področju kakovosti zdravstvenega varstva državljanov. Sedanja vlada se je – to bom citiral vse, da ne bi slučajno kdo rekel, da nisem bil točen. "Sedanja Vlada se je v koalicijski pogodbi zavezala, da bo delovala odgovorno, konstruktivno, povezovalno in bo transparentno reševala družbene probleme ter iskala najboljše rešitve za človeka kot posameznika, za posamezne družbene skupine, nevladne organizacije, gospodarski sektor in državo kot celoto. Na zdravstvenem področju je koalicija obljubila korektiv obstoječega zdravstvenega sistema v luči krepitve javnega zdravstva, upoštevaje njegovo finančno vzdržnost, s poudarkom na ohranitvi s pravicami čim bolj popolnega obveznega zdravstvenega zavarovanja in jasnejše ločitve izvajanja javne in zasebne zdravstvene dejavnosti. Realno gledano pa slovenski zdravstveni sistem potrebuje celovito nadgradnjo ob ohranjanju javnega, solidarnostnega in vzajemnega zdravstvenega zavarovanja. Tega se zavedajo tako državljani kot strokovna javnost, ki ministrico vsakodnevno opozarjajo na anomalije v slovenskem zdravstvu. Ministrica Milojka Kolar Celarc je pokazala, da ni pripravljena na izvedbo celovite reforme zdravstva. Kljub zavezam v koalicijski pogodbi, da bo pripravljen nov predlog zakona o zdravstvenem varstvu, o zdravstvenem zavarovanju in Predlog zakona o zdravstveni dejavnosti, pri čemer je Predlog zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju prioriteta, ministrica ni predstavila oziroma pripravila še nobenega od omenjenih zakonov. Sprejet ni bil niti Zakon o lekarniški dejavnosti, o kateri je bilo danes veliko govora. Rok je bil septembra 2016, zavrnjen je bil na seji matičnega odbora zdaj pred nekaj dnevi. V slovenskem zdravstvenem sistemu je velik problem. Poleg ostalih, ki so se nakopičili pod vladavino sedanje ministrice, tudi pomanjkanje zdravnikov specialistov pediatrije, česar se ministrstvo zaveda, vendar odziva ministrstva ni. Na podlagi pripravljene mreže PUC trenutno v Sloveniji primanjkuje 110 pediatrov poleg tega, da so v mrežo zajeti že vsi specializanti, ki se še izobražujejo. Po podatkih OECD za leto 2015 namenimo v Sloveniji za zdravstveno dejavnost 8,7 % bruto družbenega proizvoda, kar je pod povprečjem OECD, kjer namenjajo 8,9 %. Z obveznim zdravstvenim zavarovanjem zberemo zaposleni, samostojni poklici in upokojenci 2 milijardi 434 milijonov evrov oziroma 68 %, s prostovoljnim dopolnilnim zdravstvenim zavarovanjem 450 milijonov evrov, 15 %, državljani pa s plačili iz žepa za zdravstveno oskrbo namenimo še cirka 400 milijonov evrov, približno 14 %. Kar 97 % sredstev torej zberemo državljani s prispevki in plačili iz žepa, le 3 % nameni Vlada Republike Slovenije iz proračuna, predvsem sredstva za Ministrstvo za zdravje, kar je najnižja stopnja med državami. Zdaj pa se bomo dotaknili še tistega vprašanja, za katerega mislim, da je zelo problematično, in to je korupcija v zdravstvu. Da korupcija močno prežema zdravstveni sistem in je tudi vzrok za povečanje stroškov v zdravstvu, so že pred časom opozorili posamezniki, zaposleni v zdravstvu. 3. februarja 2016 pa je na 25. seji Komisije za nadzor javnih financ javnost s svojimi izjavami presenetila v. d. generalna direktorica UKC Ljubljana Brigita Čokl. Govorila je o posameznikih v zdravstvu, ki gredo tudi do najvišjih predstavnikov države, da dosežejo svoje. To naj bi tudi sama doživela. Marsikoga izjave v. d. generalne direktorice UKC Ljubljana niso presenetile, o enakih ali podobnih zadevah se v Sloveniji govori že nekaj let. Ministrica Milojka Kolar Celarc pa molči in kljub obljubam, da bo zadevi prišla do dna, tega še ni storila. Ostalo je le pri obljubah, kar pa je edino, kot sem že uvodoma povedal, kar seveda ministrica v tem trenutku zmore. Poglejte, tukaj imate nov škandal: UKC Ljubljana za dva milijona preplačal tudi srčne zaklopke. Upam, da ste si to prebrali. Kakšni so bili ukrepi ministrice? Kakšni so bili ukrepi Vlade, pravosodnega ministrstva in vseh tistih, ki so odgovorni za preprečevanje korupcije? Ona govori, da ima ničelno toleranco do korupcije, potem pa škandal za škandalom. Da ne govorimo o kadrovskih zgodbah in tako dalje. Potem imamo Zapravljanje denarja UKCL, "mesarjenje" na ginekologiji [[…]], koga ignorirata Glažar in Kolarjeva? Ste si to prebrali verjetno. Pa to nobenega ne zanima. Ničelna toleranca do korupcije, etika in morala. Ja, draga koalicija, draga Vlada, kje ste? Kje so sistemi in podsistemi v tej družbi, ki jih vi v tem trenutku nadzirate? Kakšne so njihove naloge? Kaj delajo? Ali so uspeli karkoli narediti do sedaj? Nič od nič! Da nadaljujem. Če so zlorabe v UKCL resnične in prave – bodo letele glave? To ste si verjetno tudi prebrali. Upam, da berete malo, ker vsi tako začudeno gledate, kot da sem padel z Marsa. Tukaj vidite imena – Simon Vrhunec naj bi iz ozadja še vedno vodil UKCL. Gospa Meta Valentinčič, vsem vam zelo dobro znana gospa, Bojan Uran in tako dalje. Ne bom bral teh podrobnosti, kaj vse tukaj notri piše. Fino bi bilo, da si vsi to preberete, dragi moji. Potem se resnično postavlja vprašanje, ali je Slovenska demokratska stranka storila pravilno, da je vložila interpelacijo. Trdim, da je, gospa ministrica. In kje je še ključni problem? Mislim, da četudi ministrica sama odstopi, se bistvenega kaj ne bo spremenilo, ker je drugo- in tretjerazredni menedžment tam že sto let. In tisti imajo vse niti v rokah, vse povezave, take, drugačne od boga do svetega Petra. Če ne bomo na tem področju nekaj naredili in tam postavili nove in drugačne ljudi, se ta zgodba ne bo mogla razčistiti in razrešiti, pa lahko reče kdorkoli karkoli hoče. Vem, da bi to gospod Gantar potrdil. Ne rečem, da so vsi, to pa vem, da bog ne daj, da bi kdo rekel, da so vsi enaki. Niti približno. Imamo še kar nekaj zelo poštenih ljudi, ampak, če mi na tem področju na tak način, kot sem zdaj rekel, ne bomo pristopili k spremembam, se na tem področju nič ne bo zgodilo. Ker živijo v drugem svetu, živijo v preteklosti, živijo v sistemu, ki je že zdavnaj preživel in jim ne gre za to, da bi se karkoli dogradilo, karkoli spremenilo, ker jim to ugaja. Ker če nič ne delaš, ne rabiš za nič odgovarjati in če imaš dobre povezave, vsake toliko časa pade kak lep komadič ali pa kaka kuverta v žep ali tako notri ali pa kakorkoli že drugače. Ker če se milijarda dvesto milijonov evrov skoraj – ne vem, to so pač neke številke, o katerih me ne smete držati za besedo – iztekajo iz zdravstvenega proračuna, potem mora biti vsakemu jasno, da je tukaj notri zelo, zelo, zelo veliko odrtih korupcijskih problemov. Nekateri, če bi šel zdaj brat vse o tem, o čemer sem zdajle govoril, zelo dosti piše o tem, kdo so tisti ljudje in kako so stvari povezane med seboj. Če imamo vlado, ki ima vsa ministrstva pod kontrolo, imamo koalicijo, ki v vsakem trenutku lahko sprejme zakon, kakršenkoli že hoče – kako ne moremo tem zadevam priti do dna? Ne razumem tega, razen, če jih nekdo suportira. Nekdo suportira in namensko ne pride z nobenimi spremembami ali pa pride s takimi spremembami v Državni zbor, ki niso sprejemljive, zato da bi stanje ostalo nedotaknjeno in da bi vsi tisti, ki imajo žepe poleg postavljene, lahko tudi normalno kvalitetno naprej funkcionirali in živeli kot bogovi in si kupovali ne vem kje dol, sem slišal zdaj – saj moram še preveriti to informacijo, si kupujejo ne vem kakšne zgodbe kupujejo vse na Primorskem nekateri posamezniki. Samo tega v tem trenutku še ne morem govoriti, ker nimam čiste informacije. Ampak to je neverjetno, no. Ker bodo tudi še drugi moji kolegi radi govorili, bi še rad to povedal, to ministrica sigurno pozna, to je prebrala sigurno. Tukaj piše Severna Koreja v Sloveniji, Milojka Kolar Celarc pobegnila pred vprašanji novinarke Nova24TV. Vprašanje je pa zelo zanimivo, ki ga bom ponovno razčlenil in ga postavil, ker se mi zdi zelo pomembno. Eno izmed vprašanj je bilo tudi gospodu Cerarju. Vprašanje je sledilo: "Gospod Cerar, kako komentirate navodilo ministrice vodstvu UKC Maribora, da morajo zdravila iz krvi kupovati pri Zavodu za transfuzijo, čeprav so dražja?" Seveda Cerar na to ni odgovoril, potem se je še poskušalo dobiti ministrico in ko je novinarka želela z ministrico govoriti, bom citiral, kaj je tukaj zapisano: "Nato je sledil beg – ministrico so odpeljali iz bolnišnice." Ve se, kje je bila takrat na obisku. "Naša novinarka je odšla do ministrice, je počakala, da je nehala govoriti, in ji postavila vprašanje o kadrovanju na zdravstvenih zavodih. V tistem je ženska, ki je stala ob ministrici, le-to prijela za roko, rekla: "Pojdi, pojdi!" in jo odpeljala iz bolnišnice. Bizarno do skrajnosti. In zaključuje se ta sestavek: "In takšni ljudje nam vladajo." In to je to, o čem mi danes govorimo. Takšni, ki nimajo niti toliko poguma, da bi se soočili z vprašanji, dejstvi in resnico. Glede na odgovore, izmikanja in bežanja pretekli petek postaja vse bolj jasno, da je imela nekdanja kulturna ministrica, čeprav jo moram zdaj tukaj izpostaviti v dobrem smislu, ker jo zelo cenim osebno, moram povedati, resnično, ker je poštena, gospa Julijana Bizjak Mlakar prav, ta Vlada je ujetnica lobijev. Gospa Mlakar, to ste imeli zelo, zelo prav. Tudi jaz in naša poslanska skupina poskušamo vseskozi opozarjati ravno na ta problem, da bi enkrat prišli iz tega kroga, kjer nam vladajo tisti nekateri iz ozadja. Če je ministrica, ki je bila ministrica, to doživela znotraj te koalicije, potem je nam lahko vsem skupaj zelo jasno, kako stvari stojijo znotraj te koalicije in te vlade. Spoštovana ministrica, prosim, da poslušate, spoštovana ministrica, zdaj pa prosim, da poslušate. Ne, se opravičujem, ker drugače mi ne boste mogli odgovoriti. Pričakujem pa eksaktne in konkretne odgovore, ker bom vztrajal tako dolgo, da boste na to odgovorili. Nezakonite zahteve gospe ministrice po nabavah zdravil iz krvi brez uporabe pravil o javnem naročanju – dvakrat naslovljena na UKC Maribor. Prva zahteva z dne 16. 2. 2016, naslovljena samo na UKC Maribor. Druga zahteva z dne 3. 6. 2016, naslovljena direktorjem bolnišnic in direktorju Zavoda Republike Slovenije za transfuzijsko medicino. Na podlagi druge zahteve oziroma navodila, kot je zahtevo poimenovala ministrica, da naj vse bolnice z Zavodom Republike Slovenije za transfuzijsko medicino, ZTM, sklenejo neposredne pogodbe, je ZTM pripravil in podpisal ter vsem bolnicam razposlal pogodbo za dobavo zdravil iz krvi, po katerih bi bolnice kupovale zdravila iz krvi po neznanih cenah in to za nedoločen čas. Po neznanih cenah in za nedoločen čas. A veste, kaj pomeni, kakšna pogodba je to? Gospa ministrica, zahtevam, da mi na to vprašanje potem konkretno odgovorite. Ker imam kar nekaj dokumentov, ki bomo jih vam tudi pokazali, če bo to treba. Podpis take pogodbe bi pomenil za bolnišnice nezakonito, netransparentno in negospodarno porabo javnega denarja. Če bi poslovanje posamezne bolnice kontroliralo Računsko sodišče, to ne bi moglo presojati ravnanja bolnice, med drugim po načelu gospodarnosti kot sestavino smotrnosti, saj cena ni določena niti ni določljiva. Sedaj sprašujem: Zakaj navkljub mnenju največjih pravnih strokovnjakov v državi še zmeraj pozivate bolnišnice k nezakonitemu poslovanju, s tem ko jih pozivate, da naj brez postopkov javnih naročil kupujejo zdravila iz krvi neposredno od Zavoda Republike Slovenije za transfuzijsko medicino? Mnenje pravne stroke je, da je to pravno nedopustno. Ali se zavedate, da na področju oskrbe bolnišnic z zdravili iz krvi obstaja trg? Če se zavedate, da obstaja trg: Zakaj dajete navodila za netransparentne, negospodarne in posledično nezakonite nakupe zdravil iz krvi pri točno določenem ponudniku? Četrto vprašanje. Po vaših informacijah je Zavod Republike Slovenije za transfuzijsko medicino na vse bolnišnice, ki uporabljajo zdravila iz krvi, poslal že podpisane pogodbe za nakup zdravil iz krvi. Po naših zanesljivih informacijah so te pogodbe s strani Zavoda Republike Slovenije za transfuzijsko medicino že podpisane. Te pogodbe naj ne bi vsebovale osnovnih parametrov, ki jih mora vsebovati vsaka pogodba, to je predmet pogodbe in cena. Prav tako so pogodbe pripravljene za nedoločen čas – to je resnično neverjetno, če je to res – ne trdim, da je to res. Na tak način si predstavljate varovanje sredstev javnih financ, pri tem ko bolnišnice pozivate, naj sklepajo pogodbe brez uporabe Zakona o javnem naročanju, ob tem da te pogodbe ne vsebujejo cen zdravil. Prav tako te pogodbe ne predvidevajo možnosti odpovedi pogodbe. V primeru, da bi večje število slovenskih bolnišnic take pogodbe podpisalo, vas prosimo za odgovor: Kaj boste storili, ko boste ugotovili, da je ta zdravila mogoče kupovati za bistveno manj denarja? Na kakšen način bi po vašem mnenju lahko take pogodbe prekinili, saj so sklenjene za nedoločen čas? Predvidevate prekinitve v takih primerih ob pomoči sodišč? Če ja: Zakaj se vam zdi to dobro? Prosim, da podaste informacijo, koliko bolnišnic je do danes na podlagi vašega navodila podpisalo te pogodbe. Prosimo vas še posebej za informacijo, ali je tako pogodbo podpisal tudi v. d. direktorja UKC Maribor gospod Janez Lavre. Imamo namreč pisno informacijo, da je prejšnji direktor gospod Gregor Pivec kot enega izmed glavnih razlogov za svoj odstop navedel vaše pritiske po nabavah zdravil iz krvi brez postopka javnega naročanja neposredno od Zavoda Republike Slovenije za transfuzijsko medicino. Ali lahko ocenite vlogo šefa vaše vlade, gospoda Mira Cerarja, ki vas kljub temu da je bil o vaših nezakonitih pritiskih, zlasti na UKC Maribor, pisno obveščen, polno podpira? Prosim vas še za vaš komentar o stanju v koaliciji, ki prav tako podpira vaše delo, ki je vsaj v določenem delu nezakonito – na tem mestu mislim seveda vaše pritiske na kupovanje zdravil iz krvi neposredno od Zavoda Republike Slovenije za transfuzijsko medicino. Ali se zavedate, da če so bolnišnice sledile vašim pritiskom in podpisale pogodbe z Zavodom Republike Slovenije za transfuzijsko medicino za neposredno dobavo zdravil iz krvi brez uporabe postopka javnega naročanja, brez da so v pogodbo natančno zapisane vrste zdravil iz krvi, predmet pogodbe in cene, po katerih bi se naj izvajali nakupi, da so te pogodbe brez pravnega učinka? Sklepamo, da zaradi vaših nezakonitih navodil bolnišnice niso izvedle niti ne izvajajo svojih razpisov za nakupe zdravil iz krvi. Kako boste ravnali, ko boste ugotovili, da so pogodbe, če so jih sklepale bolnišnice z Zavodom Republike Slovenije za transfuzijsko medicino brez predhodno izvedenega postopka javnega naročanja, brez pravnega učinka, drugih pogodb pa za dobavo bolnišnice nimajo? Kakšno bo takrat vaše navodilo? Mislim, da je še veliko stvari, ki bi jih moral sedaj naštevati, ko argumentiram, zakaj smo vložili to interpelacijo, pa mislim, da bodo to v nadaljevanju storili kolegi, ker očitno je treba neke stvari res velikokrat ponoviti, da nekateri v Državnem zboru to, kar mi govorimo, slišijo. Gospa ministrica, iz vseh teh razlogov, ki sem jih zdajle naštel, bom glasoval za interpelacijo, od vas pa pričakujem, da ne boste čakali do večera, da boste neko razumno in odgovorno odločitev sprejeli in po zaključku moje razprave napovedali svoj odstop, ker mislim, da je za slovensko zdravstvo, za slovenske bolnike in splošno za Slovenijo ter vlado Mira Cerarja to edina pametna in odgovorna rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Pojbič. Besedo ima gospod Saša Tabaković. Pripravita naj se gospod Danijel Krivec in gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi, lep pozdrav tudi z moje strani! Za začetek se enostavno moram obregniti ob izvajanje kolega Pojbiča iz opozicije. Namreč, kolega Pojbič, jaz pa mislim, da je kolega Möderndorfer vseeno izkazal dovolj nekega znanja in kompetenc, da je lahko del Poslanske skupine Stranke modernega centra. Preden na tak način, kot ste to počeli v svojem izvajanju, napadate moje kolege, ko se sprašujete, kdo je koga vreden, hkrati pa pozivate na neko kulturo dialoga, se lahko z vami strinjam samo v tem delu, da je neka samorefleksija za kvalitetno delo Državnega zbora poslancev potrebna, prav tako poslanskih skupin, ampak to pomeni, da to velja tudi za vas in za vašo poslansko skupino. Danes se seveda pogovarjamo na splošno o zdravju. Ko govorimo o zdravju, seveda govorimo o neki ravnini, ki se dotika vseh nas, ne glede na to, kakšna je naša profesionalna usmerjenost, kakšen je naš socialni status, svetovni nazor, kakorkoli. Enostavno ravnino zdravja razumemo kot neko ultimativno vrednoto in smo kot skupnost do nje izjemno občutljivi, kar je seveda pokazala tudi današnja razprava v Državnem zboru. Ampak ravno zato, ker smo tako zelo občutljivi do te vrednote, to seveda pomeni, da je ta tema zdravja lahko zelo hitro ugrabljena za različne manipulacije in tudi politične pritiske, in zdi se mi prav, da nekatere od njih tudi primerno naslovim. Govorilo se je veliko o čakalnih vrstah, tudi sam se bom v svoji razpravi dotaknil te teme predvsem skozi prizmo digitalizacije, torej, preko projekta eZdravje. Kolega Horvat iz Nove Slovenije je dejal, da je leta 2006 bil ta projekt del njihove politične agende, kar je seveda zelo pohvalno. Ampak moram pa vseeno podati neke podatke. Namreč, podatki iz Digital Agenda Scoreboard key indicators pa pravijo, da je pravzaprav Slovenija bila v času, ko je bila Nova Slovenija v vladi, bila na področju eZdravja na zadnjih mestih. Tako da, če želimo govoriti o neki prosperiteti tega projekta, potem seveda lahko govorimo kvečjemu o prospreriteti, ki se je zgodila za časa te vlade. To seveda kažejo podatki, ne govorim na pamet. Seveda se je treba zavedati, da so zdravstvene storitve odvisne od denarja. To ni nobena skrivnost, Vlada je že namenila znaten del sredstev, gre za milijonske zneske, in seveda to se bo izkazalo tudi v naslednjem proračunu, ki ga bomo kmalu potrjevali v Državnem zboru. In res je, gre za neke, kako bi temu rekel, kratkotrajne rešitve skrajševanja čakalnih vrst. Hkrati pa je treba vseeno poudariti, da je treba misliti, ko govorimo o nekih kratkotrajnih rešitvah, je tudi treba nekako primerno naslavljati tudi razpoložljivost kvalitetnih kadrov in same organizacije sistema. Torej, same organizacije zdravstvenega sistema. Tudi na te ravni ministrstvo danes že ima odgovore. Bo pa vsekakor treba vse te ravni primerno optimizirati, da bomo lahko dosegli neko obvladljivo stanje na dolgi rok. Glede na to, da je razprava deloma potekala tudi na način, ko se je na nek način iskalo krivca. Tu se moram strinjati tako s kolegom Trčkom kot s kolegom Möderndorferjem, da seveda krivi smo na nek način vsi, predvsem pa tisti, ki so v preteklosti sprejemali pač, na žalost, napačne odločitve; odločitve, ki so se sprejemale površno, ad hoc, brez neke primerne prave vizije. Če govorim skozi prizmo eZdravja, tudi skozi prizmo vladnega projekta, se mi zdi, da je nek primeren pristop edino nek analitičen pristop, ki ne bo v iskanju rešitev histeričen, ampak enostavno umirjen, zdravorazumski, ker je to v resnici vse, kar nam v tem trenutku preostane, če želimo, seveda to kepo, o kateri je govorila ministrica za zdravje, ki je seveda sedaj potrkala na naša vrata, primerno stopiti, jo razbiti, kakorkoli. Mislim, da je enostavno tak način, ki si ga je tudi ministrica izbrala, edini primeren, da lahko po vseh teh letih različnih kolobocij, ki se dotikajo našega zdravstvenega sistema, razrešimo določeno situacijo enostavno dolgoročno. In digitalizacija zdravstvenega sistema oziroma projekta Vlade eZdravje je zagotovo v tem smislu prava smer in se mi zdi, da zelo prav dolgoročno naslavlja problematiko tako čakalnih vrst kot tudi vseh tistih ravni, ki jih bom skozi svojo razpravo naštel. Zakaj je to prava smer? Zato, ker je eZdravje enostavno sistem naročanja, ki bo čakalne vrste napravil veliko bolj pregledne, seveda pa bo hkrati tudi poenostavil sam sistem izdajanja receptov in napotnic. Kaj konkretno to pomeni za paciente? eNaročanje seveda omogoča elektronsko napotitev in hitrejše naročanje preko spleta pri vseh izvajalcih, tako na sekundarni kot tudi na terciarni ravni, kar seveda pomeni tudi natančen pregled nad samimi izvajalci zdravstvenih storitev. Seveda, na takšen način bodo pacienti imeli veliko boljšo možnost izbire najugodnejšega termina, ki jim bo glede na njihove potrebe ustrezal, hkrati pa bodo glede tega termina tudi veliko bolj učinkovito obveščeni. Še posebej je sistem eZdravje pomemben, zato ker bo omogočil preglednost dejanskih čakalnih dob. Tukaj se popolnoma strinjam s kolegom Möderndorferjem; namreč metodologije na način, kako se izračunavajo čakalne vrste, enostavno niso natančne in niso popolne. Edino, kar se lahko sklicujemo danes na njih, je to, da vemo, da čakalne vrste so in da obstajajo. Bomo pa seveda z uvedbo enotnega sistema naročanja seveda končno verjetno dosegli stanje, ko bomo lahko dejansko kvalitetnejše ukrepe za skrajšanje čakalnih dob lahko veliko bolje načrtovali na podlagi, kot sem že dejal, dejanskih in natančnih podatkov. Kar se tiče same korupcije, zdi se mi, da je pravzaprav projekt eZdravje v tem smislu tudi nekako primerno naslavlja to problematiko, ki smo ji seveda priča že dolgo časa, še posebej pa tudi zdaj v kratkem času, ker so nekateri postopki še v teku pred organi pregona Namreč, eNaročanje bo omogočilo jasen pregled in spremljanje čakajočih pacientov pri vseh izvajalcih zdravstvenih storitev. To je seveda zelo pomembno, ker kot je že dejala ministrica, kolikor si želiš truditi, da bi sistem bil popoln, vedno obstaja tisti riziko, ki se imenuje človeški faktor. Zdi se mi, da bo s sistemom eNaročanja tudi ta človeški faktor preskakovanja vrst na takšen način veliko bolj pod drobnogledom, kar pomeni, da bo na takšen način zelo hitro tudi pripoznan in tudi primerno sankcioniran. Tako da, ko se nekako v razpravi pogovarjamo, da se pravzaprav nič ne dogaja, zdi se mi da je podpora temu projektu velik del tudi naslavljanja skozi problematiko, ki jo je obravnaval sam predlagatelj, torej vprašanje korupcije, in mislim, da to vsekakor je nek primeren način, ki ga tudi javnost že dolgo časa pričakuje. Res pa je, da je mogoče ta sistem, transparenten sistem naročanja, pa mogoče malo manj po godu komu drugemu in mu verjetno ta sistem ne diši toliko kot morda ministrici za zdravje. Zaradi projekta eZdravje se bodo seveda zmanjševali tudi administrativni stroški. Mi vemo, kakšen sistem zdravstvenega varstva imamo in koliko v resnici je tudi, že če govorim tako posplošeno, koliko neke papirologije se skozi ta sistem zgodi. Mislim, da je prav, da se na ta način optimizirajo tudi seveda sredstva, ki so v resnici davkoplačevalska. Namreč, na ta način se boo izboljšala tudi komunikacija in izmenjava podatkov med samimi izvajalci zdravstvenih dejavnosti, kar je za pacienta zagotovo dobro. Kaj to pomeni? Kot je bilo tudi že v razpravah različnih kolegov že rečeno, da se pravzaprav življenjska doba daljša in da je seveda medicina napredovala do te mere, da za različne kronične bolezni izvajamo poliklinično zdravljenje, to pomeni, da je v neko zdravljenje osebe vključeno več specialistov. To bo enostavno v praksi pomenilo, da pacientu, ki bo prišel do nekega drugega specialista, ne bo treba spet na novo vsega razlagati, kakšno je njegovo stanje, ker enostavno bodo imeli pooblaščeni zdravniki specialisti dostop do kartoteke, če lahko tako rečemo, elektronske kartoteke določenega pacienta. In to je seveda vsekakor zelo dobro in primerno. Ko govorimo o digitalizaciji zdravstvenega sistema, bi se dotaknil tudi projekta e-triaža, kjer se seveda poskuša zmanjšati klinična tveganja in povečati varnost pacientov v primeru velikega števila, ki jih razvršča po sistemu nujne obravnave v okviru nujne medicinske pomoči. Danes smo se veliko pogovarjali o tem, ali je primerno, da se ministrica fotografira pred novoodprtimi urgentnimi centri. Zdi se mi še veliko pomembneje, da ministrica poskrbi, da operativno delo znotraj nujnih medicinskih centrov poteka čim bolj nekako operativno in promptno, če lahko tako rečem, in zdi se mi, da glede na ta projekt v te namere ministrice seveda ne morem podvomiti. Zdaj, za konec bi dejal, da se seveda zavedam, da je ministrica seveda deležna različnih pritiskov tako interesnih skupin kot tudi političnih, kar se je seveda izkazalo tudi danes v današnjem zboru, takoj, kadar beseda kakorkoli nanese na neke strukturne spremembe zdravstvenega sistema. Ampak zato ne moremo seveda mimo dejstva, ki ga je čutiti iz razprave, ki se dogaja danes, da vseeno nekako govorimo posredno, če že ne neposredno, o dveh različnih konceptih, kako si pravzaprav zdravstvo, ki naj bi bilo dobro za ljudi, predstavljamo. Jaz sam bom dal vedno glas ministrici izključno zaradi tega, ker je s svojim delom pa tudi izjavami izkazala, da se zavzema za kvalitetno javno zdravstvo, ki bo seveda tudi z različnimi zakonskimi ukrepi, ki bodo, kot je tudi sama obljubila, kmalu prišli v proceduro Državnega zbora, tudi to javno zdravstvo primerno nadgrajevali. Hvala lepa.
Hvala, gospod Tabaković. Besedo ima gospod Danijel Krivec, pripravita naj se gospa Anja Bah Žibert in gospod Franc Laj. Gospod Krivec, beseda je vaša.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav ministrici in tudi ostalim ministricam, ki so v Državnem zboru! Lep pozdrav tudi vsem kolegicam in kolegom! Najprej naj v uvodu povem, da jaz bom to interpelacijo seveda podprl, bom pa tudi razložil, zakaj podpiram to interpelacijo. Moram pa reči, da se ne morem strinjati s predgovornikom, ki je govoril sicer, da smo vsi za vse krivi, da je to kolektivna odgovornost. Res je, da mogoče se jaz prepoznam, ker se tako pišem, ampak čutim pa ne tako. Tako da jaz bi počasi rad slišal, da se res pogovarjamo o konkretnih stvareh. Kadar je interpelacija kot nek normalen inštrument parlamentarne demokracije, da se ne poskuša stvari posploševati pa govoriti o vsem ne pa prebrati interpelacije, prebrati ministričin odgovor in se na osnovi tega tudi odločati. Zdaj ministrica v svojem odgovoru praktično ne odgovarja ničesar konkretnega. Tudi v dosedanji razpravi glede na konkretna vprašanja s strani naše predlagateljice ni bilo nekih konkretnih odgovorov. Zdaj, vse se zreducira tam, da kaj se ukvarjamo z interpelacijo ene ministrice, zakaj nagajamo, treba se je pogovarjati o zdravstvu na splošno, iskati rešitve in tako naprej. Glejte, na Vladi ste oziroma v tem parlamentu zdaj več kot dve leti, pa niste niti enkrat podprli predloga, da se razpravlja o problemih v zdravstvu. Večkrat so bila postavljena poslanska vprašanja, da se o tem razpravlja, da se išče rešitve, pomaga ministrici in ekipi, da pride do pravih rešitev, pa nikoli ni bilo posluha v tem Državnem zboru, da se podpre taka pobuda, da se o tem opravi razprava. Zdaj, ko se pride do konkretnih problemov, ki jih ministrica ne more zanikati, pa se vsi v tej razpravi nazaj obrnete v to, dajmo razpravljati na splošno, saj zdravstvo je pomembno za vse, dajmo iskati skupne rešitve, vsi smo od prej za vse krivi, vsi bomo za naprej za vse krivi. Po tej vaši logiki Ministrstva za zdravstvo očitno ne rabimo, ker vse poteka, ali se ministrica kaj ukvarja ali se nič ne ukvarja. Mislim, da ste v tem nekem zadnjem obdobju dejansko ugotovili, da imate tu velik problem, da ministrica pač svojega dela očitno ne opravlja tako dobro, kot je mnenje predsednika Vlade in tudi očitno v tem trenutku koalicije. Mogoče je bilo včeraj še nekoliko drugačno. Ko pogledamo vse te podatke, ki veljajo za resor, ki ga pokriva ministrica in kar ji očitamo v interpelaciji, ne govorimo o absolutnih številkah, opozarjamo pa na to, da so vsi trendi v času te vlade in te ministrice negativni in da se praktično nobena stvar ne le da ne izboljšuje, ampak noben negativen trend se niti ni zaustavil. In zdaj ko poslušam kolega iz SMC, govorijo o nekih dobrih željah, pripravah na spremembe, priprave na zakonodajo, ki bo uveljavljena, na neke ukrepe, ki jih bo ministrica vpeljala. Jaz vse to lahko kupim in spoštujem in razumem in tudi osebno nimam nič proti ministrici, vendar ko pogledamo pa realne podatke, se niti en negativni trend do zdaj še ni zaustavil. Pa ne govorimo o tem, da se mora izboljšati. Ampak če primerjamo zadnje mesece pa tudi za nazaj, so vse te krivulje, lepo je bilo prikazano z diagrami, stolpci in vsem, jaz tega ne bi ponavljal, ampak niti eden od teh trendov se še ni zaustavil. Po dveh letih vladanja verjetno ni več tistih sto dni, ko opozicija ne sme o ničemer nič spraševati. In ko pride do neke težave, ministrica vseeno pripelje zakon v Državni zbor, za katerega ni usklajena niti koalicija. In na koncu smo mi spet krivi za to, da se neka stvar ne realizira. Kot sem rekel, jaz se mogoče še najbolj tu notri vidim glede na moj priimek. Mi očitamo čakalne vrste. Zdaj vi sicer govorite o vsem, da je to treba sistemsko in da je to treba na dolgi rok reševati in da bo ministrica pripravila strategijo, projekt, kako se tega lotiti. Spet lahko to kupimo, vendar je treba istočasno delati tudi na ukrepih, ki te stvari popravijo na kratki rok. Brez tega pač ne gre in v tem delu ministrica svojega dela ni opravila. Tudi glede izgub v zdravstvu in odtekanja denarja navkljub razpravam na Odboru za zdravstvo, navkljub vsem člankom v medijih, navkljub temu da se tudi ministrica tega zaveda in govori o pritiskih, ni narejenega praktično nič. Se pravi, to je že po mojem drugi rdeči karton. Prej je bilo govora o tem, da ministrstvo pač nič ne more – torej ga ukinemo pa bo ravno tako zdravstvo funkcioniralo. Tako ste razpravljali. Ampak ko pridemo spet na neko področju kadrovanja, kjer pa ministrstvo ima svoje pristojnosti, pa ugotovimo, da so nekateri kadri odlični, dobri, specialni, ministrica jih podpira, čez en mesec, ko ugotovi, da javno mnenje tega ne podpira, pa ona obrne ploščo, nekatere ljudi zamenjamo, postavimo druge, jasno, do takrat, ko nekdo ne bo spet o nekom nekaj negativnega napisal. Mislim, da je to nek napačen signal tudi do kadrov, ki jih poskušamo spraviti na neke funkcije. Na tak način, mislim, da izgublja kredibilnost tako ministrstvo pa še posebej ministrica in tudi tisti kader, ki se za neko stvar prijavi. Tako da tukaj ni nič boljšega oziroma nič od te famozne nove politike in kadrovanja po sposobnostih oziroma Na prava mesta prave kadre, kar so bili pamfleti pred volitvami. V bistvu gre samo iz slabšega na slabše, na vseh segmentih ne samo v zdravstvu. Prej je bilo govora tudi veliko o specializaciji. Tudi sam poznam primere, predvsem na periferiji, ker je pomanjkanje zdravnikov akutno že dlje časa in ne morem reči, da je samo zadnja ministrica odgovorna za to ali pa prevzema večji del krivde, ampak veliko se govori že vse ti dve leti o teh specializacijah, da je to problem, ker posamezni zdravniki ne dobijo specializacije, zato ne morejo samostojno delati, zato se preobremenjujejo zdravniki, predvsem splošne medicine, predvsem na periferiji. Ampak, glejte, dve leti govorimo, specializacija ni zakonska materija, da bi moral ta Državni zbor oddelati, ministrica in ministrstvo pa tudi niso nobenih ukrepov sprejeli. Se pravi, niti ne rumeni, ponovno rdeči karton za takšno delovanje neke ministrice in ministra. Da ne grem na neizpolnjevanje koalicijske pogodbe, ker to je čisto brez veze brati, ker očitno ste to napisali nekoč nekje v sanjah in niti sami niste prebrali, kaj pišete, tako da je to sploh brez veze niti nima smisla citirati zavez. Si je pa ministrica marsikatero obvezo sama naložila, predvsem ko daje letne programe, ki jih jasno tudi mi beremo, letni program delovanja posameznega ministrstva, Vlade in v teh programih so jasni roki za sprejemanje posamezne zakonodaje. Nič od tega se ni uresničilo. Če je to nek dober pristop ministrstva, koalicije, potem ne vem, zakaj imamo ministrstvo oziroma ministrico. Korupcija v zdravstvu. Mislim, da smo tukaj enotni, da kar veliko sredstev odteka, na neke stvari je bilo opozorjeno, jaz se ne bi skliceval na posamezne članke v časopisih. Mislim, da so marsikateri članki v kredibilnih časopisih. In tako, kot se je zgodilo, da je kakšen direktor moral odstopiti od svoje kandidatura oziroma kandidat zaradi navedb v časopisih, bo verjetno tudi pri tej korupciji počasi skozi raziskovalno novinarstvo vseeno prišlo do kakšne spremembe. Ampak, če to vemo in če se o tem tudi ministrica strinja, da je to problem, se spet sprašujem, zakaj ministrico podpirate, če nič ne ukrene. Dve leti obljublja, da bo stvari spremenila, in vi še vedno verjamete, da se bo to zgodilo. Jaz tega ne verjamem več. Veliko je bilo govora o lobijih in kateri lobiji za nami stojijo. Jaz sem, hvala bogu, v zadnji vrsti pa noben za mano ne stoji. Mogoče v hecu. Ampak če nekdo tako vehementno o tem govori, naj se izjasni, kaj in kako. Ravno tako, kot o podeljevanju koncesij na nepravilen način, če nekdo govori o nepravilnostih, nezakonitostih, naj to obelodani in se zavede razčistijo. Tako pavšalno, kot je ministrica o tem govorila, pa res ni primerno. Se pa ves čas ona izgovarja, da posamezne zakonodaje ne more sprocesirati, zaradi tega, ker so v ozadju lobiji. In jaz bi res prosil, da, preden zaključimo to sejo, bi ministrica pa vendarle povedala, kdo stoji za njenim hrbtom ali pa pred njenimi očmi, ki ji zastira pogled, da ne more jasno videti, kako zakon speljati do konca. Ker to pa je tolikokrat ponovila, da bi bilo primerno tudi zaradi širše javnosti, da se enkrat o tem nalije čistega vina, če se že s tem opleta in govori, da je to glavni razlog, da se posamezne spremembe v zdravstvu ne morejo zgoditi. Ministrica tudi pravi, da smo po vseh statistikah boljši od sosedov, od Avstrijcev in ne vem koga še vse. Jaz upam, da znamo vsi brati statistiko oziroma da vemo, kako se stopnjuje statistika v nekem smislu, in da statistiko lahko vsak bere tako, kot mu paše, in jo tudi naroči tako, kot mu paše. Tako da jaz se na to ne bi preveč zanašal. Lahko pa povem, tako kot nekateri moji kolegi tako iz opozicije kot koalicije, da verjetno na terenu doživljajo marsikatero predvsem kritiko glede sistema pa na drugi strani pohvale posameznim delom tega sistema, zdravnikom, medicinskim sestram, vendar sistem se slabša. In pripombe, ko nekdo rabi zdravniško pomoč, ko pride v stik s temi ljudmi, ki v tem sistemu delajo, dobi nek odziv in jaz moram pošteno povedati, da zaenkrat ni pozitivnih premikov. Pa zdaj bo nekdo rekel, da sem v nekem zdravniškem lobiju ali pa da sem v nekem lobiju medicinskih sester, na žalost nisem in še enkrat povem, da tudi nisem kriv za tako stanje in se tudi ne čutim. Sem pa za to, da se stvari rešujejo in spreminjajo. Iz tega naslova nikakor ne morem mimo tega, da podprem interpelacijo, kajti ministrica niti v enem delu obvez, ki si jih je sama zadala, niti v zvezi s koalicijsko pogodbo niti z obljubami, ki jih daje na odborih, do zdaj nobene stvari še ni rešila. Tako da ima z moje strani kar več rdečih kartonov. Hvala.
Hvala lepa, gospod Krivec. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravita naj se gospod Franc Laj in mag. Julijana Bizjak Mlakar. Gospa Bah Žibert, izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Tudi jaz se moram nekoliko obregniti. Nekako je zvenelo ves čas, do kakšne ure nazaj, da ta razprava poteka nekako v duhu razprave, ki naj bi veljala v Državnem zboru. Krešejo se mnenja in stališča, različni pogledi na problematiko, ki je v državi, ampak ko pa ta pride na nek oseben ali pa nizki nivo, je pa prav, da se na to, če ne predsedujoči pa potem sami poslanci odzovemo. In dejstvo je, da se je odzval ravno poslanec iz stranke, od katere so danes prihajali ti nizki udarci. To pa je nekoliko nenavadno. Tako da jaz pozivam vse prisotne, da tukaj vendarle ne sedimo čuki in ne sedimo ovce, ampak sedimo državljanke in državljani, poslanke in poslanci, ki nas je na to mesto izvolilo ljudstvo in bomo tukaj časa tukaj, dokler se ljudstvo ne bo odločilo drugače. To, kar sem danes poslušala v argumentih za to, da ministrica za zdravje ostane na svojem mestu, govori samo eno. Lahko bo oziroma je vesela ministrica, ker ostaja na svojem stolčku, lahko je zadovoljna koalicija, lahko si pripne kak rdeč nagelj, ker bo očitno obdržala svojo ministrico, ampak slabo pa kaže našemu zdravstvenemu sistemu in državljankam in državljanom. Kajti s tem se politika, ki smo ji bili priča ti dve leti, nadaljuje. Zdaj, večino razpravo, ampak res mislim, da 80 %, če bi šla gledati magnetogram, tistih, ki danes govorite v podporo ministrici, iščete razloge za njen neuspeh in neučinkovitost v vladah pred vami. Samo, spoštovani, to ni rešitev. Ne iščite izgovorov drugje. Dokler bomo iskali izgovore drugje, ne bomo naredili koraka naprej. In dejstvo je, da največji problem te ministrice ni, da je Slovenska demokratska stranka vložila to interpelacijo, ki jo podpirajo tudi kolegice in kolegi iz Nove Slovenije, problem je, da ima ta ministrica nasproti sebe celo stroko pravzaprav, zainteresirano javnost. Z njenim delom so nezadovoljni sindikati. Nad njenim delom je nezadovoljna Zdravniška zbornica. Saj ne gre za Slovensko demokratsko stranko, spoštovani, gre za tiste, ki v sistemu delajo, in na drugi strani seveda tudi za tiste, ki ta sistem uporabljajo. Ampak veste, ti ljudje, preprosti državljani in državljanke, so pa zmanipulirani. Zakaj? Zato, da stojijo v čakalnih vrstah, da ne pridejo na vrsto, ne vejo, kje je pravi argument za to. Ne vedo, da je ministrstvo tisto, ki mora za to poskrbeti, ampak so se začeli neposredno, z nasiljem lotevati zdravnikov in zdravniških delavcev. Jaz sem se pogovarjal zdaj v tem času z ničkolikimi zdravniki, ki pravijo: »Oprostite, ampak veste, največji problem je, da ne vem, kdo mi bo prišel naslednji v ordinacijo, s kakšnim namenom bo prišel.« Tako daleč, spoštovani, smo pripeljali ta sistem. Danes ne govorimo o tem, zakaj v odgovoru ministrice v interpelaciji ni enega konkretnega odgovora, kaj je naredila. Neka stran nekih podzakonskih aktov pa pravilnikov. Pa čemu to služi, če sistemsko stvar ne stoji? Tako da, veste, ne bo drugače. Kajti vaš temeljni problem, spoštovana ministrica, je, da ne znate voditi dialoga, da se ne znate pogovarjati. To vam očita strokovna javnost in ne bo jutri drugače, pa če še ne vem kaj danes koaliciji govori v vaš bran. Takšni pač ste. Vsak se mora sprijazniti, kakršen pač je. In vi na tej funkciji pač ne funkcionirate. Samo vi tega sami ne uvidite in boste pustili naprej in danes boste veseli zakorakali v drugo polovico mandata, ampak stvari se ne bodo spremenile. To, da ste se lotili priprave zakonov v neki tajnosti, v bunkerjih, kot da gre za izredne razmere, s tem ustvarjate vi še dodatne izredne razmere, ker se ne pogovarjate prej s strokovno javnostjo, z zainteresirano javnostjo in svojih predlogov ne usklajujete, ampak nekje po tiho tam zadaj, skrito. Potem se pa čudite, zakaj so ljudje nezadovoljni, zakaj imajo pomisleke, ali naš sistem deluje. 36 tisoč bolnikov čaka na prvi pregled ali operacijo dlje, kot je predpisano. 36 tisoč. Zdaj mi pa, spoštovana ministrica, povejte, če te ljudi, kar je seveda skrajno neodgovorno tudi od mene, pretvorim v številke in statistiko, mi znate povedati, koliko njih bo lahko umrlo, ker ne bo prišlo pravočasno na pregled ali na operacijo. Zato mi ne govorite o statistikah, ki jih imate in ki pomenijo smrt zaradi čakalnih dob. Mnogo več je tega, ker se te ne vodijo v to statistiko, ker nihče ne ve, kaj se je v tem predolgem roku s temi pacienti dogajalo, v katero fazo je prišla bolezen, dokler pacient ni prišel na prvi pregled ali na operacijo. Te statistike ni. Ampak ta je še mnogo bolj boleča kot tista, ki jo vodite vi. Potem pa nam predsednik Vlade reče: »Konec leta bodo rezultati.« Veste, kaj vi danes počnete? Z nekimi sredstvi, ki ste jih vzeli nekje drugje, mislite, da boste rešili problem čakalnih vrst. Pa ne boste. Denar mečete skozi okno, problem pa prihaja nazaj skozi vrata. Zakaj? Ministrica, kdaj bodo novi standardi? Kdaj bo prišlo do sprememb po sistemu modre knjižice? Kdaj boste spremenili normative, za katere vas prosijo? Gre za to, kdor ne ve, da se ve natančno, koliko mora v nekem časovnem obdobju opraviti, ne vem, operacij kirurg, pregledov psihiater in tako naprej. Te stvari so zastarele pri nas, tukaj ni pomoč denar. Več kot lahko en zdravnik naredi ne more več narediti. Mi imamo te stvari zastarele in dejansko sploh ne vemo, koliko zdravnikov nam manjka, ker so standardi in normativi zastareli. In tu ni rešitev v denarju samo, spoštovani, ampak je rešitev v sistemskih spremembah. Zdaj se bom pa lotila enega področja, ki me je pa v bistvu zelo prizadel glede na to, kako hitro pravzaprav v družbi prihaja do rasti teh težav. Gre za tako imenovane duševne bolnike ali pa, bom rekla, bolnike, ki potrebujejo psihiatrično obravnavo. Ta sistem, ministrica, ste vi označili, kot da za povečanje duševnih težav oziroma psihiatričnih motenj niste odgovorni. Prav tako ste rekli, da niste odgovorni za večje število samomorov v tej državi. To je vaš odgovor in jaz bom rekla podel odgovor v interpelaciji. Zakaj? Zato, ker vas ta stroka vsaj že dve leti nagovarja, da poglejte standarde, ki se dogajajo na tem področju. Pa niste storili ničesar zato, ker se vam jaz skoraj že na začetku tega mandata zastavila vprašanje, zakaj mladostniki, otroci bivajo v istih prostorih zdravljenja kot odrasle osebe. In zato, spoštovani, ker ima danes težave na tem področju vsak peti državljan, stroka pa opozarja, da v prihodnjih letih, lahko že leto ali dve, bo te težave imel že vsak tretji državljan, mi pa niti osnovnih pogojev nimamo. In da vam povem konkretni primer. Psihiatrična osnova Polje je tako polna, da mlade osebe bivajo skupaj v sobah s starejšimi, drugi pa ležijo na tleh, na žimnicah, ker ni prostora. In to ni natolcevanje. To je resnica in gre za posebno vrsto zdravljenja. V tem stoletju, v tej državi, v tej dobi naši bolniki ležijo na žimnicah in vi pravite, da je vse v redu in da ministrica potrebuje podporo zato, da bo v naslednjih dveh letih rešila sistem. Kako lahko kdo tako razmišlja?! Spomnimo se, da bomo lahko jutri na vrsti mi ali pa eden od nas. Samo verjetno bomo takrat poskrbeli nekoliko drugače pa bom povedala zakaj. Najbolj smešno pri vsej stvari pa je bilo, ko sem poslušala neke razprave, da mi želimo nek sistem primerjati z ameriškim, bilo je rečeno te velekapitalisti, uničujoč sistem, ki uničuje naše javno zdravstvo, ki ga imamo. Jaz ne bom delala primerjave med tema dvema sistemoma, ki nista za primerjati. Vam pa v razmislek povem samo eno. Ameriški zdravniki so zadovoljni, ne stavkajo, tudi ne napovedujejo stavke. Ameriški pacienti so z oskrbo zadovoljni, ni čakalnih dob. Res pa je, da ameriški pacienti umirajo, a tudi slovenski, in to zaradi sistema. Tako da raje pustimo te velekapitaliste in se posvetimo svoji državi. Nesramno je, da so danes nekateri zavajali s tem, da imamo tako imenovano privatno zdravstvo, kjer delajo koncesionarji, ker to ni res, ker so koncesionarji del javnega zdravstva. Privatnega zdravstva kot takega pri nas ni veliko. In koncesionarji delajo prav tako kot tisti, ki so v samem sistemu. Zdaj seveda, ministrica, kot sem rekla, podporo boste dobili, ampak pri tem me sicer ne moti podpora največje koalicijske stranke. Vsebine ni. Krivi so itak vsi pred vami. Sistem je že od nekdaj zanič. Čudno, pravite, da je najboljši, da mogoče ima kakšno pomanjkljivost. Me pa moti, a veste, tukaj pa pri teh vprašanjih pa res ni mesta za politikantstvo. Desus je v svojem stališču zaključil takole. Moram povedati, da je pred tem – napisano v magnetogramu praktično ena stran – bilo povedanega vse, kaj je narobe v tem sistemu in podpišem, ker je to vse res. In če kdo, potem v tej dvorani gotovo gospod Gantar ve, kakšen je ta sistem, ker ga je na lastni koži poskušal in reševati in ustvarjati. Ampak veste, da pa se zaključi z besedami: »Danes interpelacije proti ministrici Milojki Kolar Celarc, ki uživa popolno podporo predsednika Vlade, v Poslanski skupini Desus zaradi tega ne bomo podprli.« Dajte, no. Če bo danes rekel, ne vem, predsednik Vlade spet, da je treba, ne vem, bomo rekli skupaj iti na Mars, bomo pač rekli, gremo na Mars, ker je tako rekel predsednik Vlade. Saj ste eno ministrico že izgubili, zato ker je tako rekel predsednik Vlade, pa danes vsi vemo, da je delal narobe in da je zahteval protizakonito ravnanje. Danes podpirate drugo ministrico, ki ne samo, da krši zakonodajo, zame krši ustavo, zato ker zaradi sistema, ki ga vodi, umirajo državljanke in državljani. Pika. Kdor ga ni sposoben voditi ali spreminjati, bi moral sam odstopiti. Pa poglejmo Socialne demokrate. »Socialni demokrati se zavzemamo za učinkovit, kakovosten, odziven in vzdržen sistem zdravstvenega varstva za vse naše državljane, ki bo temeljil na solidarnosti, vzajemnosti in pravičnosti.« Dajte, no!? Zdaj mi pa povejte, kje v trenutnem sistemu najdete učinkovitost, če govorimo o čakalnih vrstah? Kje trenutno najdete v vsem tem sistemu vzdržen sistem? Jaz ga ne najdem. Solidaren? Ja, če mislite, da so zunaj čakalne vrste, pa nekdo nekoga spusti prej, ker vidi, da ga tako boli, da stati ne more, potem je res solidaren. O kakšni drugi solidarnosti pa tukaj ne moremo govoriti. Tako da, ne se sprenevedati. Govorite vse tisto, kar bi sistem moral biti, pa ni, ampak obstoječe stanje podpirate. Vse politikantstvo pri tem vprašanju, ko govorimo o zdravstvenem sistemu, se mi zdi pa res odveč. Ne rečem, da se to pogovarjamo takrat, ko imate ideološke teme, pa vam to prav pride. Ampak vendar pa na zdravstvenem sistemu pa ne bomo govorili o rdečih nageljnih in o solidarnosti, ki smo jo nekoč poznali, pa eni so poznali banane, drugi pa jih še nikoli videli niso. Skratka, ministrica, v vaših odgovorih ni niti enega odgovora, ki je povedal, da boste naredili učinkovitejši sistem. To da nekaj obljubljate za prihodnje obdobje, jaz vam pač ne verjamem. Dve leti sta bili vrženi proč. Sedaj na horuk neka rešitev zato, da obdržite svoj stolček, namenjate nek denar za čakalne dobe, ki ni problem samo v denarju. Če boste pogledali, kakšne zastarele standarde imamo in normative, boste videli, kaj vse nam primanjkuje in da zdravniki dobesedno izgorevajo, da je med njimi več bolniških, kot jih je bilo kdajkoli prej. In da ste, mislim da, druga ministrica v zgodovini, ko boste imeli stavko zdravnikov, vsaj napovedana je. Ampak verjamem, da predvsem zato, ker se ne znate pogovarjati. Zato, spoštovani kolegice in kolegi, ne danes obračunavati z opozicijo. Danes ste nasprotniki sami sebi. Sami sebi, zato ker vsi mi v tej državi potrebujemo učinkovit zdravstveni sistem in bomo na vrsti slej ko prej. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Anja Bah Žibert. Besedo ima gospod Franc Laj, pripravita naj se mag. Julijana Bizjak Mlakar in mag. Bojan Krajnc. Gospod Laj, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovana ministrica, dragi kolegice in kolegi! Vlade in ministri prihajajo in odhajajo. Zdravstvo ostane, sistem kot tak ostane nedotaknjen in tone v težavah. Posledice pa seveda čutijo najbolj tisti, ki stojijo v čakalnih vrstah brez upanja, brez pravega pogleda v prihodnost, kaj jih čaka. In mislim, da je prišel čas, da je potrebno temu narediti konec. Ministrica, če vam je kaj za te ljudi, ki v nedogled skorajda stojijo v čakalnih vrstah, potem pričakujem takojšnje ukrepanje. Zakaj? Dela se, praktično rečeno, dvojna škoda. Vsako zakasnelo zdravljenje postaje vse dražje in na drugi strani bolan človek tudi ni tako učinkovit kot zdrav. In če to predolgo traja, so posledice in škode velike, kar seveda dodatno obremenjuje celotno naše gospodarstvo in tudi ekonomski in tudi politični sistem. Kaj pričakujem od današnje interpelacije razprav? Predvsem to, da daste jasno sporočilo z zavezo kdaj, kako in na kakšen način s kratkoročnimi in dolgoročnimi ukrepi boste izboljšali sistem, ki je neučinkovit, saj neučinkovitost tega zdravstvenega sistema, ki je zastarel in ni primeren več tem novim izzivom, rezultira v nevzdržnih, dolgih in nerazumljivih čakalnih vrstah. Učinkovitost zdravstvenega sistema se vsekakor kaže, še enkrat povem, v čakalnih vrstah. Vsekakor je vaše delo zdaj zagotovo nekoliko lažje kot od prejšnjih ministrov. Povem zakaj. Je že bilo izrečeno to, da prilivi v zdravstveno blagajno so neprimerno večji, kot so bili prej. Da nadaljujem. Prav tako se nam iz proračuna namenja več sredstev, kar se tudi v tem predlogu proračuna tudi dogaja. To pomeni, da je vsako odlašanje in neukrepanje zagotovo vaša osebna odgovornost. Hvala.
Hvala, gospod Laj. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar. Pripravi naj se mag. Bojan Krajnc in gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani ministrici, poslanke, poslanci in ostali prisotni! Danes boste, gospa ministrica, dobili podporo Desus, in sicer zaradi vaših napovedanih ukrepov in zaradi tega, ker si ne želimo nestabilnosti zdravstvenega sistema. Je pa moja podpora v prihodnje odvisna od vsebine vaših ukrepov, od zakonodajnih predlogov in od sredstev, ki bodo vložena za odpravo zdravstvenih in s tem povezanih socialnih stisk prebivalstva. Obljubljate prave cilje – javno in dostopno ter solidarno zdravstvo. Vse osebe naj bi imele enake pravice do zdravstvene varstva. Upam, da ne bo ostalo le pri obljubah. Naj pa pripomnim, da še takšni vložki v odpravljanje čakalnih vrst ne morejo biti opravičilo, če en sam bolnik utrpi škodo na zdravju zaradi nedopustno dolgih čakalnih dob. V ta namen mora Vlada zagotoviti sredstva. Ali boste lahko uresničili svoje obljube ali ne, pa je zagotovo tudi odvisno in zato tudi odgovornost finančne ministrice in predsednika Vlade. Naš zdravstveni sistem je na srečo še vedno med najboljšimi na svetu. Kljub temu, da so naše vlade pogosto načrtovale in izvajale škodljive reforme spremembe, predvsem pa privatizacijo in komercializacijo zdravstva. Z oblikami mešanja javnega in zasebnega tudi s koncesijami, se je razgrajevalo prej v celoti neprofitno javno zdravstvo. Koncesije je družboslovna znanost opredelila kot obliko privatizacije javne službe. V Sloveniji so izvajalci s koncesijo večinoma organizirani kot profitne organizacije, znano pa je, kaj lahko povzroči pohlep po profitu, posebej v zdravstvu. Žal moram ob današnjih razpravah ugotoviti, da tudi na tem, za ljudi izjemno pomembnem področju, politične stranke ne znamo stopiti skupaj in se odločiti za neprofitno javno zdravstvo, ki je dokazano najboljši in najbolj učinkovit sistem za državo in za zdravje ljudi. Brez podlage je tudi današnji poskus iskanja političnih točk zase poslanca Kordiša. Desus je namreč vselej zagovarjal neprofitno javno zdravstvo in si prizadeval za striktno ločitev zasebnega od javnega zdravstva, saj se zavedamo, da je iskanje profitov na račun zdravja ljudi škodljivo. Izkušnje v svetu kažejo, da imata komercializacija in privatizacija zdravstvenih storitev poleg demografskih sprememb in uvajanja moderne tehnologije za diagnostiko in terapijo ter novih zdravil največji vpliv na naraščanje izdatkov zdravstva. V državah Evropske unije prevladuje stališče, da je treba zdravstvene storitve, ki so pomembne za zdravje ljudi, umakniti iz komercializiranega in nereguliranega trga. Tega pa naša zdravstvena politika pogosto ni upoštevala, po mojem zaradi premalo znanja na tem področju. Ob vseh obljubah zdravstvenega sistema, ki da bo javen, dostopen in solidaren, kar ste, gospa ministrica, obljubili tudi danes, težko pozabim vaš predlog ukinitve nekaterih postaj nujne medicinske pomoči, tudi v občini Kamnik. Kar se je na srečo z veliko napora preprečilo. Tedaj niste pokazali potrebne občutljivosti za zdravstvene potrebe prebivalcev. Ko govorite o univerzalnem zdravstvenem zavarovanju, ne omenjate, da je treba odpraviti tudi birokratske ovire, ki jih bolnikom postavlja Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Konec leta 2015 je bilo skoraj 4 tisoč oseb že več kot dva meseca brez obveznega zdravstvenega zavarovanja, več kot 24 tisoč pa je bilo zavarovancev in njihovih družinskih članov, ki jim je Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije zaradi neplačila zadržal pravice iz obveznega zdravstvenega zavarovanja in so bili lahko deležni le nujnega zdravljenja, kaj to pomeni, pa vemo. Oviro za dostop do zdravljenja predstavlja tudi dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Skrbi me, ker doslej med potrebnimi ukrepi niste omenili odprave potrebe po prostovoljnih zdravstvenih ambulantah, te se le še množijo, tako kot se veča revščina in brezdomstvo v Sloveniji. Dokler se ne poskrbi za zdravstveno varstvo najbolj ranljivih skupin pri nas, se ne more govoriti ne o dobri dostopnosti zdravljenja in še manj o univerzalnem ali o solidarnem zdravstvenem sistemu. Pozdravljam pa omejitev tobačnih izdelkov in namero, da odvzamete pooblastila Zdravniški zbornici, ki jo krivite za pomanjkanje kadrov v zdravstvu. Predlagam pa, da se zbornici odvzame tudi pooblastilo nadzora, ker ga slabo opravlja. To delo pa naj opravlja neodvisna agencija. Uvedba dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja je državljanom Slovenije povzročila mnogo socialnih in zdravstvenih stisk. Zmanjšala je dostop do zdravljenja in pravičnost zdravstvenega sistema, zasebnim zavarovalnicam pa prinaša letno sorazmerno velike presežke. Vse to je bilo podrobno analizirano že v letu 2003, ko smo spisali belo knjigo, ki je nastala tudi na osnovi pogovorov z najbolj uveljavljenimi tujimi strokovnjaki za zdravstvene sisteme. Obljubili ste, da boste ukinili dopolnilno zavarovanje in sredstva pripeljali v obvezno zdravstveno zavarovanje. Logično je, da boste imeli proti sebi zavarovalniški lobi, ki mu s svojimi sateliti iz vrst Zdravniške zbornice, različnih zaslužkarjev in iz politike že več kot desetletje uspeva preprečiti odgovorno ukrepanje politike v korist zdravja ljudi. Zato se pojavljajo tudi pritiski po uvedbi še bolj škodljivega obveznega pogodbenega zavarovanja in k nadaljnjemu krčenju obstoječih pravic ljudi iz obveznega zdravstvenega varstva. Upam, da bodo kmalu pred nami zakonske podlage, s katerimi bi se povsem ločilo javno od zasebne zdravstvene dejavnosti, omejilo trajanje koncesij ali se jih odpravilo, zagotovilo nepridobitnost vseh izvajalcev, ki delujejo v javnem zdravstvu, tudi koncesionarjev, in se jim postavilo enake zadolžitve kot odgovornosti, kot te veljajo za javne uslužbence v javnih zdravstvenih zavodih. Pričakujem tudi ukrepe, s katerimi boste zajezili korupcijo v zdravstvu in poskrbeli, da bodo osebe odgovorne za preskakovanje čakalnih vrst v Valdoltri, UKC in drugod – dokumenti o tem so že lep čas v javnosti – prevzele tudi odgovornost in bodo odstranjene z mest, kjer lahko še naprej zlorabljajo javno službo. Pričakujem torej, da boste zagotovili neprofitnost javnega zdravstva in ukinili zdravniške dvoživke, sedenje zdravnikov na dveh stolih v javnem in zasebnem zdravstvu, kar zelo poslabšuje zdravstveni sistem. Zdravniki naj se odločijo, ali bodo delali v javnem ali v zasebnem zdravstvu. Zasebništvo in profitno izvajanje zdravstvenih storitev se je zelo razširilo v zobozdravstvu, ki postaja ljudem vse bolj nedostopno, kar se odraža tudi na vse slabšem zdravju zob ljudi. Zmanjševanje pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja in prenašanje finančnih bremen zdravljenja na ramena samih bolnikov je postalo v času od osamosvojitve Slovenije način reševanja finančnih težav Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in zdravstvenih ustanov, čemur smo bili nedavno spet priča. Znano je, da je nekdanji finančni minister, skupaj z nekdanjim predsednikom Vlade in tedanjim generalnim direktorjem Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije najbolj odgovoren za pokop zdravstvene reforme iz leta 2003, ki je prav tako predvidevala ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Spoštovana ministrica, želim, da bi obljubljeno vsebino za javno, dostopno in solidarno zdravstvo kmalu predstavili v obliki zakonskih predlogov. Tedaj upam, da bosta predsednik Vlade in finančna ministrica res stala za vami. Res je, finančna sredstva za zdravstvo že dolgo ne sledijo razvoju medicine, povečanim stroškom, ki jih prinaša staranje prebivalstva oziroma medicinski inflaciji. Tudi v času, ko ni bilo gospodarske krize, se je vlaganja v zdravstvo zanemarjal, kar je razvidno tudi iz podatkov o zdravstvenih izdatkih v različnih obdobjih, upoštevaje seveda nekatere spremembe pri metodologijah zbiranja podatkov. Slovenija je v letu 2015 porabila za zdravstveno varstvo 8,84 % BDP, kar je manj kot je bilo sredstev v letu 2001, ko se je za zdravstvo porabilo več kot 9 % BDP. V letu 2015 so predstavljala javna sredstva za zdravstvo 6,44 % BDP, kar je prav tako manj kot v letu 2001, ko je bilo teh sredstev več ko 7 % BDP. Ostalo so bila zasebna sredstva prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja in neposredna plačila posameznikov. Rastejo torej zasebna sredstva, ki so v letu 2015 znašala 2,40 % BDP, od tega sredstva dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja 1,21 % BDP. V letu 2001 so znašala sredstva dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja 1,14 % BDP. Tako predstavljajo zasebni izdatki za zdravstvo v letu 2015 že 27 % vseh izdatkov za zdravstvo. Slovenija se po sredstvih prostovoljnih zdravstvenih zavarovanj v bruto domačem proizvodu uvršča v sam svetovni vrh. Visok delež je posledica znatnega zmanjšanja pravic prebivalcev iz javnih sredstev in prenosa finančnih bremen za zdravstvene storitve na same prebivalce. Ti so se za zdravstvene storitve prisiljeni dopolnilno zavarovati ali pa v primeru bolezni ali poškodbe doplačevati za zdravstvene storitve neposredno iz žepa. Le Združene države Amerike in Slovenija sta visoko razviti državi, ki sta s plačili za potrebne zdravstvene storitve obremenili tudi revne in manj premožne prebivalce. Zato je Slovenija nazadovala po pravičnosti financiranja zdravstvenega sistema. Premožnejši plačujejo za zdravstvo manjši delež svojega dohodka kot manj premožni ali revni. Glede na število manj premožnih in revnih, ki so življenjsko odvisni od dostopa do zdravljenja in od kakovosti zdravstvenega sistema, smo v stranki Desus še posebej naklonjeni čimprejšnjim ukrepom v zdravstvu. Trenutno v obstoječih proračunih ni predvidenih ustreznih sredstev v ta namen. Tudi ne za ureditev dolgotrajne zdravstvene oskrbe. Skrajni čas je torej za resne ukrepe v zdravstvu, tudi za bistvene finančne injekcije javnemu zdravstvu iz splošnih davkov, kar bo povečalo pravičnost financiranja zdravstva in hkrati rešilo problem dostopa do zdravljenja. Težav je torej v zdravstvu ogromno, zasebnih interesov tudi. Spotikanja različnih interesnih skupin bo tudi dovolj. Zato od vas, spoštovana ministrica, pričakujem prave predloge v obljubljeni smeri in uveljavitev vsebin, ki bojo v korist zdravja ljudi. Moja podpora v prihodnje bo odvisna le od vaših ukrepov. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Bojan Krajnc, pripravita naj se gospa Marija Antonija Kovačič in gospa Eva Irgl.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, državna sekretarka, tudi druga ministrica, pozdravljeni kolegice in kolegi! Jaz moram reči, da seveda razumem nelagodje nekaterih, ki nasprotujejo temu, da bi govorili o tem, kaj je bilo storjenega v preteklosti, ampak da bi videli, kam smo prišli na področju zdravstva, zdravstvenega varstva, je treba seveda pogledati, kje smo začeli. Ministrica je svoj mandat začela septembra 2014. Na primeru urgentnih centrov oziroma nujne medicinske pomoči bom seveda pokazal, da je veliko stvari bilo narejenih. Ko je ministrica prevzela mandat septembra 2014 seveda projekt izgradnje urgentnih centrov ni bil realiziran. Slišali smo že, kolegica Godec je povedala, da pa se je začel že leta 2006, in sicer takratna prva vlada SDS je na seji 12. oktobra začrtala izgradnje urgentnih centrov in od takrat do nastopa mandata ministrice so se zamenjale štiri vlade in 10 ministric oziroma ministrov. Drugo dejstvo, ki ga beležimo ob nastopu mandata ministrice, je to, da bi seveda urgentni centri morali biti zgrajeni in začeti delovati do 31. decembra 2015, zato je takrat seveda grozilo vračanje evropskih sredstev. Slišali smo, da so nekateri centri sicer bili v gradnji ali tik pred začetkom gradnje, da pa je na primer za urgentni center Nova Gorica ministrica še seveda iskala sredstva, o urgentnem centru Ptuj pa seveda ne duha ne sluha. Naslednje dejstvo je to, da je ministrica projekt izgradnje urgentnih centrov na začetku mandata sprejela brez izdelanega kadrovskega načrta in brez načrta financiranja izvajanja dejavnosti. Poleg tega nihče od izvajalcev takrat ni opozarjal na pomanjkanje kadrov ali zahteval dodatnih kadrov. Tudi v primopredajnem zapisniku, kot beremo v pisnem odgovoru o interpelaciji, česa takega ni bilo. Ta problem ni bil omenjen. Naslednje dejstvo je to, da je ob zasnovi izgradnje urgentnih centrov leta 2006, torej govorimo o prvi vladi SDS, pa niti v nobeni drugi vladi seveda pediatrični urgentni centri sploh niso bili predvideni. Nihče na to takrat ni pomislil. Zdaj iz tega stanja na začetku ministričinega mandata lahko sklepamo, da je bilo stanje na področju izgradnje urgentnih centrov pa tudi organizacija ali reorganizacija nujne medicinske pomoči slabo. Ministrica je, kar se tiče urgentnih centrov, zagotovila vse potrebno za nadaljevanje njihove gradnje in tudi za zaključek gradnje. Tako je seveda uspešno pridobila sredstva za začetek in dokončanje gradnje tudi urgentnega centra Nova Gorica, ki niso bila zagotovljena ob začetku njenega mandata. Zagotovila je tudi sredstva za neupravičene stroške izgradnje urgentnih centrov, to pomeni, na primer, za zagotovitev vse potrebne najsodobnejše medicinske opreme in za nekatere druge neupravičene gradbene stroške, na primer v primeru urgentnega centra Maribor so to bile statične ojačitve gradbene konstrukcije, skupaj v višini 13,3 milijona evrov. Javni zdravstveni zavodi pa so dodatno zagotovili še skoraj 11 milijonov evrov. Zagotovila je torej, da so bile do 30. 6. 2016 vse aktivnosti tako fizično kot finančno zaključene, evropskih sredstev ni bilo treba vračati in tako danes deluje 10 urgentnih centrov in imamo 266 novih delovnih mest. Prej sem govoril o urgentnem centru Ptuj, o katerem ni na začetku mandata nihče vedel povedati, kako in s katerim denarjem in kdaj se bo gradil. Ministrica je zagotovila 1,9 milijona evrov za izgradnjo urgentnega centra Ptuj, to je ob obisku Vlade v Podravju 9. Marca letos tudi povedala vodstvu splošne bolnišnice Ptuj in jim zagotovila, da se lahko za vse aktivnosti za izgradnjo urgentnega centra Ptuj začnejo. Šele dokončanje izgradnje urgentnih centrov in seveda reorganizacije nujne medicinske pomoči je omogočila to, kar je bil cilj celotnega projekta, in sicer celostno obravnavo pacientov, kar pomeni tako triažo, kot pregled, kot tudi diagnostiko in posege na enem mestu. In to vse skupaj v krajšem času, saj so se skrajšale transportne poti zaradi prevozov. Najbolj pomembno je seveda, da imajo pacienti bolj kakovostne storitve, in to predvsem tisti, ki so življenjsko ogroženi, saj imajo večjo možnost preživetja. Na ta način smo po mnogih letih končno dobili moderno mrežo urgentnih centrov in evropsko primerljivo organizirano nujno medicinsko pomoč. Kar se tiče očitkov o pomanjkanju specialistov urgentne medicine lahko seveda rečem in strinjam se z ministrico, da ministrica za pomanjkanje specialistov ne more biti in ni dogovorna. Razloga sta dva. Prvi je ta, ker politiko razpisovanja ustreznih specialistov vodi Zdravniška zbornica Slovenije. Drugi razlog je pa ta, da je urgentna medicina kot veja medicine nova specializacija, ki je bila sprejeta junija 2006, veljati pa je začela marca 2007. Študij traja pet let. Prvi razpis specializacij zdravnikov iz urgentne medicine za potrebe javne zdravstvene mreže, je bil objavljen leta 2009, in sicer 25. marca 2009 je bilo razpisanih 9 mest. Razumljivo je torej, da ker gre za novo specializacijo, prihaja do pomanjkanja specialistov in glavnih mentorjev za specialiste. Trenutno je v sistemu 54 specialistov urgentne medicine, in sicer je 24 oseb opravilo specializacijo urgentne medicine, 28. je bil naziv podeljen na podlagi dela, kot to predvideva 18.a člen Zakona o zdravniški službi, 1 oseba je nostrificirala naziv in 1 osebi je bila priznana poklicna kvalifikacija EU. Od teh 54 specialistov pa je le 23 zdravnikov imenovanih za glavnega mentorja specializantov, kar je relativno malo in moram reči, da sam vidim tukaj velik potencial za v prihodnje in tudi izziv za ministrico. Razlogi za to pa so, da ali ne izpolnjujejo pogojev za imenovanje glavnih mentorjev, kot jih določa pravilnik o vrstah, vsebini in poteku specializacij zdravnikov, ali pa zato, ker ne želijo biti mentorji. Na tem mestu bi rad apeliral na te specialiste, da vendarle razmislijo o tem, da postanejo mentorji. Glede na omenjeni pravilnik lahko ima glavni mentor zgolj tri specializante. Ker je v sistemu že 54 specializantov urgentne medicine za potrebe javne zdravstvene mreže, 12 pa za znanega naročnika, je razumljivo, da je število novih razpisanih mest omejeno. Pri tem je seveda treba poudariti tudi dejstvo, da gre za specializacijo, za katero se mladi zdravniki ne prijavljajo prav radi, ker gre za zelo specifično in zelo težko delo. Na to kaže tudi na primer podatek, da je od 16 razpisanih mest v tokratnem razpisu specializacij ostalo 5 mest nezasedenih. Kot rečeno, na tem področju obstaja velik potencial. Upam, da bo ministrica v sodelovanju z zdravniško zbornico seveda lahko dosegla dogovor tudi na tem področju in bomo v prihodnje dobili tako več specialistov urgentne medicine kot tudi več mentorjev. Kar se tiče pediatrične nujne medicinske pomoči in pediatričnih urgentnih centrov, ponovno poudarjam, da načrtovalci v letu 2006 in pa tudi kasneje niso razmišljali o tem, da bi jo vključili v urgentne centre. Večina urgentnih centrov pa se je že gradila. Ministrica je tako marca 2016 ustanovila delovno skupino za to, da ugotovi, ali lahko pediatrično nujno medicinsko pomoč oziroma pediatrične urgentne centre vključi v bodisi že zgrajene urgentne centre, kjer pa to seveda ne bi bilo možno zaradi prostorskih in drugih omejitev ob njih. Ne glede na to, da na to seveda nihče ob zasnovi ni pomisli, pa pediatrični urgentni center v Celju že deluje. V njem je bilo od januarja do avgusta letos obravnavanih 7 tisoč otrok. Od tega 3 tisoč otrok z napotnico in več kot 4 tisoč otrok brez napotnice. Dodatno je bilo v vseh zdravstvenih domovih celjske regije v času dežurstva pregledanih še skoraj 7 tisoč otrok, to je v povprečju 45 otrok na dan. Ministrstvo za zdravje v okviru prej omenjene delovne skupine pripravlja izračune za standarde v pediatričnih urgentnih centrih na podlagi statističnega podatka o številu otrok do dopolnjenega 19. leta v regiji analize obiskov otrok v prvih šestih mesecih v zdravstvenih domovih v regiji in analize obiskov v urgentnih centrih. In končno, kar je tukaj treba poudariti, je to, da je za otroke nujna medicinska pomoč zagotovljena. Izvajajo jo reševalne službe, zdravniki specialisti družinske medicine, ki vsakodnevno izvajajo nujno medicinsko pomoč, ter zdravniki specialisti v urgentnih centrih. Zato je treba seveda na tem mestu odločno zavrniti insinuacije predlagatelja, da so otroci ogroženi ali prikrajšani za nujno medicinsko pomoč. Kar se tiče dispečerskih centrov, v začetku leta 2017 bo začel testno delovati dispečerski center v Mariboru, o čeme smo že lahko brali, predvsem v zvezi s problemi na strani župana oziroma lokalne skupnosti in zagotavljanje pogojev oziroma ustreznih menjav oziroma objektov, v Ljubljani pa predvidoma pred poletjem leta 2017. Dispečerski centri bodo realno in objektivno beležili vse klice, hitrosti izvozov in prihodov do bolnikov, težavnost posredovanj. Na osnovi teh podatkov in ostalih kriterijev, ki so zapisani v pravilniku za vzpostavitev satelitskega urgentnega centra, pa se bodo postopoma uvajali predvideni satelitski urgentni centri po Sloveniji. To je podobna zgodba kot tista, o kateri smo v prejšnjih razpravah poslušali, da smo seveda šele s to ministrico dobili realne podatke o čakalnih dobah, prav tako bomo tukaj dobili realne podatke o klicih in posredovanjih. Nenazadnje oziroma nazadnje in ne najmanj pomembno – helikopterska nujna medicinska pomoč kot del nujne medicinske pomoči. Ministrstvo za zdravje je s partnerji že dalj časa izvajalo aktivnost z namenom, da bi se vzpostavila druga helikopterska baza za izvajanje helikopterske nujne medicinske pomoči. To je za mesto, iz katerega prihajam, se pravi za Maribor, bilo vedno posebej pomembno. Ob delu v lokalnem okolju so me mnogi o tem tudi spraševali že dalj časa, kdaj bomo nehali biti drugorazredni državljani v primerjavi z Ljubljano. Tu smo lahko ravno včeraj prebrali novico, da bo helikopterska nujna medicinska pomoč ne samo za Maribor seveda, ampak za celotno severovzhodno regijo zagotovljena z mariborskega letališča, ker seveda druga faza izgradnje urgentnega centra, ki predvideva izgradnjo heliporta na urgentnem centru, še ni zaključena oziroma načrti za njo še niso pripravljeni, predvideva pa se, da naj bi heliport tam stal, bo helikopter seveda pristajal na mestu ob urgentnem centru oziroma na parkirišču. Ocenjena vrednost tega je skoraj milijon in pol evrov. Helikopterski prevoznik Ministrstvo za notranje zadeve oziroma policija bo za minute letenja zagotavljala finančna sredstva iz svojih proračunskih sredstev, Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije pa bo financiral zdravstvene storitve in pripravljenost ekip helikopterske nujne medicinske pomoči. Tudi za to in za vse ostalo, kar je ministrica do zdaj storila, se ji zahvaljujem in seveda napovedujem podporo ne interpelaciji, ampak seveda proti interpelaciji.
Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič, pripravita naj se gospa Eva Irgl in gospod Janko Veber.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministrica in sekretarka, spoštovani poslanci in poslanke! Naj na začetku najprej demantiram trditev, ki je prišla iz desne, da je zakon o lekarniški dejavnosti padel pri Desusu. Mi nismo potrdili vašega sklepa, ampak smo lekarniški zakon samo preložili in mu dali priložnost, da ga izboljšamo. V mojem kraju, kjer živim, se dnevno dogaja veliko dejavnosti za vse generacije. In ko se ljudje, zlasti starejši, srečujejo, se pozdravljajo s prijaznim dober dan in z voščilom za dobro zdravje. Ni treba analiz ali statistike, da je zdravje naša pomembna, če ne najpomembnejša vrednota. Saj tudi rek, ki ga pogosto slišim – Najprej dobro zdravje, ostalo pride samo –, dokazuje, da se vse dejavnosti odvijajo z edinim samim ciljem Zdravo, kvalitetno življenje. Zato interpelacijo sprejmimo kot priložnost in spodbudo, da se lotimo reševati težave, ki so se v zdravstvu nabrale. Ob spremembah, dopolnitvah in reformi našega zdravstva smo zato še posebej pozorni, kako bomo zapeljali dobro zdravstvo v še boljše. Poslušala sem kar nekaj obiskovalcev v naši poslanski skupini, ki so izražali pripombe in razočaranja, da niso bili deležni sodelovanja pri pripravi sprememb, ki jih želijo, želijo izboljšave, ne nasprotujejo reformi, pač pa želijo biti poslušani in slišani. Strokovna javnost mora biti enakovreden sogovornik. Nek francoski filozof pravi: »Med dialogom jaz in ti pride do skupne resnice.« Verjamem, da je težko uskladiti vse dobre prakse in vse potrebe po spremembah, saj je skoraj v vsakem kraju mnogo različnih dejavnikov, ki že skrbijo za zdravje svojih članov, od vrtcev do skrbi za starejše. Pa če se samo spomnim na šolo. Že leta 2008 smo vkomponirali vzgojni načrt, ki je do danes s spremembo filozofije pedagoškega dela prinesel mnoge dobre navede o skrbi za zdravje med učenci, med starši in tudi učitelji. Ljudje so osveščeni, zato mnogo pričakujejo in dobro pričakujejo. Rada bi še povedala, da zdravniki niso vsi koruptivni. Večini njim je njihov poklic poslanstvo. Zato pričakujem, da bodo zavestne in naklepne anomalije kaznovane in pregnane iz zdravstva. Pričakujem tudi, da boste prisluhnili dobrim predlogom za dobre rešitve za vse sedanje pereče probleme. Vse usklajene in dobre ukrepe bomo podprli, kot podpiramo tudi vas v prizadevanju za izboljšavo v prihajajočih temeljnih in pomembnih zakonih. Zato ne bom podprla interpelacije. Hvala.
Besedo ima gospa Eva Irgl, pripravita naj se gospod Janko Veber in gospa Maruša Škopac.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Spoštovana gospa ministrica, za katero upam, da nas nekje posluša oziroma da se nam bo v kratkem ponovno pridružila tu v dvorani, gre vendarle za interpelacijo o delu in odgovornosti nje same v delovanju znotraj zdravstvenega sistema! Ta razprava zdaj poteka že več kot 8 ur in pokazala je do zdaj, da je interpelacija zoper ministrico za zdravje več kot upravičena. Še več, sama ministrica za zdravje uvodoma ni znala argumentirano zavreči očitkov, ki ji jih očitamo znotraj interpelacije. Pojdimo lepo po vrsti. Najprej prvi očitek. Spoštovana ministrica, očitamo vam, da niste pripravili ključne zakonodaje na področju zdravstva. To je seveda danes že z Lune vidno, da več kot drži. Ne samo da niste šli v neko celovito reformo zdravstvenega sistema, ki je nujno potrebna, ampak vi niste opravili svoje domače naloge niti v tem, kar ste sami obljubili. Vi ste namreč zapisali, ko ste zaprisegli kot ministrica za zdravje, da boste v letu 2015 in v letu 2016 sprejeli 17 zakonov s področja zdravstva, ampak niste jih. Sprejeli ste zgolj 4 zakone s področja zdravstva. In še ti 4 zakoni so bolj kozmetični popravki, kot pa nek resen pristop k reformi zdravstvenega sistema. V resnici pa bi morali poseči v Zakon o zdravstvenem zavarovanju ter v Zakon o zdravstveni dejavnosti. Kje pa sta ta dva zakona, spoštovana gospa ministrica? Kdaj ste se nameravali spoprijeti s tem, zagotovo trdim orehom, ampak pomembnim in ključnim za to, da končno pride do neke prevetritve tega zdravstvenega sistema? Potem, spoštovana gospa ministrica, očitamo vam nespametno ali pa prehitro, premalo dovršeno vzpostavitev in delovanje mreže urgentnih centrov v Sloveniji. Jaz bom tukaj opozorila, da sem kot poslanka, ki prihaja iz Vipave oziroma iz Ajdovščine oziroma iz Vipavske doline, takrat vas tudi ustno spraševala o tem, kako nameravate to urediti in celo šlo je v tej smeri, da bi se v Ajdovščini ukinilo nujno medicinsko pomoč, kar je bil takrat popoln absurd, ker morate vedeti, da urgentna služba ali nujna medicinska pomoč pokriva tudi območje občine Vipava. In gre za izjemno tudi razgibano demografsko območje, prehodni tranzit na hitri cesti, na različne druge stvari, na katere smo takrat opozarjali, in zakaj je bilo potrebno, da se ohrani nujno medicinsko pomoč tudi v Ajdovščini. Seveda smo vsi skupaj podpirali izgradnjo severnoprimorskega urgentnega regijskega centra v Šempetru, zlasti v smislu povezovanja regij, vendar pa nikakor ne kot nadomestilo za nujno medicinsko pomoč. No, kasneje se je, hvala bogu, izteklo dobro, verjetno tudi zaradi tega, ker smo iz tega mesta opozarjali, da je to res absurdno in nesmiselno. Tretja stvar, očitamo vam oziroma trdimo, da ste odgovorni tudi za slabo finančno stanje v slovenskem zdravstvu. Zakaj? Poglejte, spoštovana gospa ministrica, večina bolnišnic je v rdečih številkah. Večina bolnišnic je v rdečih številkah. Lahko si zatiskamo oči pred tem, ampak zapisanih dejstev v številkah ne moremo zanikati. Vse to povzroča daljše čakalne dobe, zato ker ni denarja in zato odhajajo, spoštovana gospa ministrica, ne samo pacienti v tujino zaradi dolgih čakalnih vrst, ampak v tujino odhajajo tudi dobri zdravniki. Tudi dobri zdravniki, ki jih, seveda, kot ste tudi sami že povedali, nujno potrebujemo, ampak odhajajo v tujino zaradi razmer. In kdo je za to odgovoren? Najbolj tisti, ki pokriva ta resor kot minister. Seveda jaz ne trdim, da ste za vse, kar je nastalo v teh letih odgovorni vi, nikakor ne. Ampak so pa momenti, ko bi pričakovali od vas, da bi hitreje reagirali in bolj odgovorno. Zato smo tudi vložili interpelacijo o delu in odgovornosti zoper vas. Poglejte, spoštovana gospa ministrica, očitamo vam, da niste ukrepali na področju podaljševanja čakalnih dob v slovenskem zdravstvu. Naj na hitro preletim, vsak osmi Slovenec čaka v neki vrsti za pregled. 264 tisoč Slovencev je na čakalnih listah. Čaka, da se mu izpolni tista osnovna pravica, da lahko pride do kvalitetne zdravstvene oskrbe, in to seveda v primernem času ne pa takrat, ko je morda za kakšne stvari že prepozno. In to je tudi odgovornost, če ne subjektivna pa objektivna odgovornost vsakega ministra na svojem področju. Že prej sem omenila, da zaradi čakalnih vrst odhajajo v tujino pacienti, predvsem na posege, to pa je potem ironija, da potem pa povrne Zavod za zdravstveno zavarovanje ta sredstva. In največ jih odhaja v Nemčijo in Avstrijo. Spoštovana ministrica, ali morda ni to nezaupnica zdravstvenemu sistemu in vam osebno? Poglejte, jaz si ne želim, da bi bil pri nas zdravstveni sistem nekaj podobnega, kot je pravosodni sistem. V pravosodnem sistemu vedno govorimo, da je nujen in potreben prevetritve, in to konkretne, v vsebinskem smislu in v kadrovskem smislu, ampak jaz si ne želim, da bi bilo to podobno pravosodnemu sistemu, kjer državni tožilec pove, da je sam izvzet iz vsakršne pozornosti in da ne namerava odgovarjati za napake, ki se zgodijo. Jaz si ne želim, da vi ravnate enako, ampak da se zavedate, da ko ste enkrat na takšnem položaju, ne nosite samo subjektivne odgovornosti, ampak lahko nosite objektivno odgovornost. Ste objektivno odgovorni za določene anomalije ali pa nepravilnosti, ki se zgodijo, ali pa ravnanja znotraj zdravstvenega sistema. Tukaj je bilo večkrat rečeno s strani poslancev koalicije, da so se vse napake odvijale že prej v preteklosti, da bi lahko že vse prej rešili, da ministrica v tem smislu ne more nositi odgovornosti, pa ne bo držalo. Gospa ministrica, mi in moji poslanski kolegi nismo govorili o tem, da niste zmanjšali čakalnih vrst, mi opozarjamo, da so se pod vašim vodstvom čakalne vrste celo povečale, za 30 %. Ne samo, da jih niste zmanjšali, ampak v vašem mandatu so se čakalne dobe povečale za 30 %. In seveda vas tukaj sprašujem: Kaj konkretno ste naredili za skrajšanje čakalnih vrst, konkretno? Očitno nič, ker sicer bi vsaj čakalne vrste ostale na enakem nivoju ali bi se celo lahko znižale, ne pa da so se za 30 % povišale. In to je vaša odgovornost, to ni odgovornost ministrov pred vami. In o tem danes govorimo, izključno o vaši odgovornosti in o vaših potezah, ki jih niste bili sposobni izpeljati na pravi način. In zato bi morali že sami ugotoviti in sprejeti odgovornosti in stopiti iz tega mesta, ker je očitno za vas prezahtevno. Potem vam očitamo soodgovornost za slabo poslovanje javnih zdravstvenih zavodov in vlogi pri političnem kadrovanju v javne zdravstvene zavode. Da ne govorim tukaj o primeru Baričič, v primeru UKC, ni treba posebej ponavljati, večkrat je bilo to povedano, tudi v medijih, in vaša vloga je bila razkrita v tem primeru političnega kadrovanja. Potem gospod Andraž Vehovar in tako naprej. Očitamo vam soodgovornost za neukrepanje na področju koruptivnih dejanj v zdravstvu. Verjetno se strinjate z nami, da korupcija v zdravstvu je, in to ne majhna. Na to opozarjajo tudi tisti, ki delujejo znotraj zdravstvenega sistema, ne samo politika. Naj omenim samo ta famozni primer žilnih opornic, ampak je treba večkrat na to opozoriti, da si ljudje zapomnijo oziroma da si vsi skupaj to zapomnimo. Zaradi tega je tudi v Državnem zboru ustanovljena preiskovalna komisija, ki bo, mislim da, kmalu začela z zaslišanji. Skratka, žilne opornice so bile več kot trikrat preplačane v primerjavi, na primer, z žilnimi opornicami na Poljskem. Povejte mi, kako je to možno in kako odpraviti takšne anomalije, kako doseči, da se to ne bi dogajalo. To je vaša odgovornost, gospa ministrica. Potem korupcija na področju sponzorstva in donacij. To so povedali sami zdravstveni delavci, ki delajo v okviru zdravstvenega sistema. In tudi tukaj me zanima, kaj ste že storili do zdaj, pa ne v zadnjih 14 dneh, ko ste piarovsko vodili, zakaj morate obdržati ta stolček ministrice, ampak iskreno, kot človek, kot ministrica, ki je odgovorna za ta resor, kaj ste storili, da bi se zmanjšala korupcija na področju sponzorstva in donacij. In nenazadnje vaš donos, spoštovana ministrica. Večkrat smo že videli, ne odgovarjate na novinarska vprašanja, če so prezahtevna ali če dregnejo tja, kamor po vaše ne bi smeli, ne daste odgovorov, kar zvlečejo vas izpred kamer, to smo lahko videli v prispevku na Novi 24 TV. Kar odvlekli so vas, ker niste bili sposobni zagovarjati svojih odločitev. Ampak državljanke in državljani pa morajo vedeti, kaj jim ponujate, kaj pripravljate in kaj delate tudi v ozadju. Morajo vedeti. Državljanke in državljani seveda občutijo, kaj se dogaja in kakšen je zdravstveni sistem. Ampak zato morajo tudi vedeti, kaj vi počnete nekje, kjer se dogovarjate določene stvari, dajete določene napotke, delate pravilnike in tako naprej in kako so te stvari med seboj povezane, ki lahko mejijo tudi na kakšna klientelistična ravnanja in tako naprej. Očitamo vam tudi odgovornost pri pripravi zakonodaje na podlagi političnih prioritet, ki so v škodo bolnikov in pacientov ter zaposlenih v javnih zdravstvenih zavodih. In osmič, očitamo vam dejanja in stališča ministrice, pristojne za zdravstvo, pri izvrševanju politične funkcije, ki imajo za posledico izgubljeno zaupanje v zdravstvene institucije države. Se pravi, očitamo vam, da zaradi vaših ravnanj ni več zaupanja, ni več tistega tako pomembnega zaupanja v zdravstvene institucije države. Podoben problem imamo tudi na področju zaupanja v institucije v pravosodju. Več kot 70 % ljudi ne zaupa v pravosodni sistem, medtem ko so drugod te številke drugačne. Še enkrat bom ponovila za primerjavo, na Finskem 83 % ljudi zaupa v pravosodni sistem. Se pravi zdaj se to polje nezaupanja v institucije vleče tudi na polje zdravstvenega sistema, in to je treba popraviti. In zato smo danes tudi tukaj, da na to opozorimo. Na vas, spoštovana ministrica, pa je, da sprejmete sami odgovornost, ker koalicija vas očitno danes ne bo odrešila. Najlepša hvala.
Besedo ima ministrica za zdravje, gospa Milojka Kolar Celarc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Med drugim očitki, ki so padali danes v tej dvorani, so bili tudi, da sem druga ministrica, ki bo imela stavko zdravnikov zaradi plave knjižice oziroma normativov in standardov, ki so v tej plavi knjižici. Naj povem, da se intenzivno pogajamo s sindikatom zdravnikov in zobozdravnikov. Jutri so že 20. pogajanja. In zakaj je prav zdaj treba na vrat na nos uvesti standarde in normative, če pa vemo, da je ta plava knjižica iz leta 2008. Zakaj se sindikat zdravnikov in zobozdravnikov ni že prej pogajal in zahteval od ministrov za zdravje, da se uvedejo standardi in normativi v zdravstveno dejavnost oziroma v javne zdravstvene zavode. To, da se pogajamo, tudi na njihov nov predlog kolektivne pogodbe, kaže na to, da smo pripravljeni in voljni, da dosežemo skupni cilj. Vendar ne na način, da te standarde in normative, za katere je tudi stroka dejala, da niso popolni in ne zajemajo vseh specialnosti in so v bistvu samo časovni normativ, uvedemo na vrat na nos, brez meritev, brez tega kaj pomeni to za opravljanje dejavnosti v javnih zdravstvenih zavodih. In jaz sem prva ministrica, ki je sindikatu prisluhnila in že mesec in pol teče poskusna preverba teh normativov v petih slovenskih bolnišnicah: v Splošni bolnišnici Trbovlje, Murska Sobota, Golnik, Celje in Psihiatrični bolnišnici Idrija. Zakaj? Zato, da bomo ugotovili, kaj dejansko v praksi uvedba teh normativov iz plave knjižice pomeni, da bomo vedeli koliko potrebujejo zdravniki časa in kaj morajo opraviti za javno zdravstveno službo v svojem rednem delovnem času in seveda, da bomo znali nagrajevati tudi kakovost storitev in varnost pacientov kot variabilni del, kot del uspešnega dela posameznega zdravnika. Zakaj sindikat ne sprejema, da bomo potem, ko bo pilot zaključen, to je 30. novembra, se vsedli skupaj spet za pogajalsko mizo in ugotovili, kaj ti standardi pomenijo. In na žalost se v javnosti pove samo, da je to v skrbi in smeri za to, da se bo imelo več časa za bolnika, hkrati se pa tej javnosti in ljudem ne pove, da sicer se bo opravljalo tudi še 50, 60 pregledov, ampak vse kar bo nadstandardov, je treba takoj in promtno dodatno plačati. Sprašujem se, kje je tu potem res samo skrb za bolnika, za to, da bodo imeli zdravniki zanje več časa in da bodo storitve bolj kakovostne. Za mene kot za ministrico za zdravje pa bi bilo sila neodgovorno do celotnega sistema, pa tudi do vodstev bolnišnic, da na vrat na nos brez preverbe, kaj ti normativi pomenijo, sprejmemo in udejanjimo v prakso. Gospod Kuštrin je za novinarjev po enih od končanih pogajanj dejal, da po njihovih ocenah to pomeni dodatnih 100 milijonov evrov za plače zdravnikov. Jaz pa ne želim – in ker se odgovorno obnašam do ljudi – na pamet govoriti o zneskih in špekulirati, prav zaradi tega sem uvedla ta pilotni projekt, da dejansko ugotovimo, kaj to pomeni za naš zdravstveni sistem. Se pa strinjam seveda, da neka minimalna priporočila v obliki standardov in normativov so potrebna in bodo pripravljena tudi kot pripomoček za vodstva zavodov pri planiranju kadrovskih potreb, kratkoročno in dolgoročno, in če hočete tudi desetletne kadrovske načrte po potrebah posameznih specialnosti zdravnikov. Glede čakalnih vrst bom še enkrat povedala, to najdete v odgovoru pa tudi že v uvodu danes sem povedala zjutraj, da so se podaljšale v mojem mandatu nekatere, pravite za 26 drugi za 30 %. Rekla sem že, da je to kepa, ki se vali že najmanj 7 let. Zakaj pa so se tudi podaljšala v mojem mandatu? Zaradi tega seveda, ker sem spet na žalost ali pa na srečo prva ministrica, ki je zahtevala od vseh izvajalcev, da poročajo o čakalnih dobah. Na žalost, lahko vprašate Nacionalni inštitut za javno zdravje, ki je zadolžen za izvajanje teh čakalnih vrst, mnogi izvajalci teh čakalnih seznamov sploh niso pošiljali. In se ne bom na tem mestu spuščala v različne metodologije, v različen način prikazovanja, kar bi rekli, da dejansko gre za to, da bi prikazovali in seštevali jabolka in hruške. Torej, tudi to je razlog, zakaj so se v mojem mandatu podaljšale čakalne dobe. Enostavno tudi zaradi celovitega prikazovanja. In ko bo po 1. januarju zaživela v celoti e-napotnica in po vseh teh ukrepih ter po prečiščenju seznamov s strani vodstva zavodov, bomo lahko ugotavljali, kakšne so v Sloveniji realne in objektivne čakalne dobe. Poleg tega je pa seveda treba tudi razlikovati, ali gre za napotnico z oznako nujno, ki je obravnavana v sklopu 24 ur, ali gre za napotnico z oznako redno ali hitro. Mešati čakalne dobe za, ne vem, kirurške posege prsta na nogi ali pa za žilje, osnovnih kriterijev [[…]]dejansko nimajo enakih posledic kot, ne vem, na primer neka čakalna doba na ortopedski poseg. Toliko o tem. Bilo je tudi vprašanje glede eRecepta in pa eZdravja nasploh, gospoda Horvata. Naj povem, da tudi ta projekt ima dolgo brado in se vleče od leta 2008, na žalost. Takrat je namreč bila izdana odločba o evropskem financiranju te operacije. Seveda je do mojega prihoda ta projekt imel številne zaplete, preobrate. Verjetno ste brali, da so bile medtem tudi že nekatere ovadbe vložene in podobno. Seveda sem bila postavljena pred dejstvo, da ta projekt realiziramo, sicer bi bilo treba, tako kot v primeru urgentnih centrov, vračati ves denar evropski skupnosti. V letih od 2008 do 2015 je bilo za razvoj infrastrukture storitev in uvedbe rešitev projekta eZdravje porabljenih 21,7 milijona evrov. Od tega iz integralnega proračuna slabih 1,7 milijona evrov. V letu 2016 zagotavljamo delovanje storitev eZdravja z 2,4 milijona, v proračunu za leto 2017 pa je za te namene predvidenih še nekaj manj kot 5 milijonov evrov in v letu 2018 4,56 milijona evrov. Kakšno pa je stanje oziroma kakšen napredek smo dosegli v zadnjih dveh letih? Kajti če boste gledali podatke, smo bili še konec leta 2013 med zadnjimi državami v Evropi po uvajanju rešitev eZdravja. Po nacionalni uvedbi e-recepta v novembru leta 2015 lahko povem, da smo zgolj v desetih mesecih dosegli stopnjo uporabe elektronskega recepta v 90 %, kar pomeni, da je zgolj na papirju napisanih že manj kot 10 % receptov. Ocenjujemo, da gre za uspešno uvedbo, ki je dokazala, da je informatizacija procesov v slovenskem zdravstvu možna, izvedljiva in tudi nujna. V septembru 2016, letošnjega leta torej, je 56 % izvajalcev zdravstvene dejavnosti tako na sekundarni kot terciarni ravni omogočalo e-naročanje preko centralnega sistema. Na podlagi tega smo skupaj z Nacionalnim inštitutom za javno zdravje do konca leta 2016 izvajali dodatne aktivnosti in spodbujanja v e-naročanje. Predvidoma januarja 2017 bomo v celoti uvedli e-napotnico in pomemben del podatkov, ki jih sistem eNaročanja omogoča, so dejanske čakalne dobe za določeno storitev. Pacient bo tako na enem mestu videl vse izvajalce, ki določeno storitev izvajajo, hkrati pa bo imel na voljo tudi vse informacije o dejanskih terminih, kje lahko storitev najhitreje opravi. Pomemben del projekta je vzpostavitev nacionalnega čakalnega seznama, ko bomo natančno vedeli, koliko je čakajočih pacientov za vse zdravstvene storitve, in na podlagi tega lahko ukrepe za skrajševanje čakalnih vrst ne samo načrtovali, ampak tudi dosledno spremljali njihove učinke v realnem času. Dodatno naj še omenim, da je za nas izredno pomembno področje tudi centralnega registra podatkov o pacientih, kjer pokrivamo z odpustnim pismom ali ambulantnim izvidom že več kot 25 % prebivalstva, torej četrtino Slovenk in Slovencev. Za njih lahko torej zdravnik, ki sodeluje pri zdravljenju pacienta, ima za to pooblastilo, dejansko elektronsko pogleda v diagnoze in seveda v vse obiske tega pacienta pri zdravniku. Uspešno deluje tudi informacijska rešitev TeleKap, ki zagotavlja enako dostopnost metod zdravljenja za bolnike z možgansko kapjo po vsej Sloveniji. Že od januarja leta 2015 pa centraliziramo tudi avtomatsko zbirne kazalnike kakovosti vseh referenčnih ambulant v Sloveniji in je ta rešitev prav tako izdelana v eZdravju. Veste pa, da je naš načrt, da imamo v naslednjih dveh letih pri vsaki splošni ambulanti tudi referenčno ambulanto, ki bo skrbela za vse kronično bolne. To je velika pridobitev, ki jo imamo na nivoju primarnega zdravstva, ki ga druge države nimajo in nas mnogokatere prosijo, da jim pridemo te rešitve predstaviti. Tudi dolgotrajna oskrba je bila omenjena. Ne morem prevzemati odgovornosti za pretekla dela na pripravi zakona o dolgotrajni oskrbi, ker veste, da je to v pristojnosti Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Lahko pa povem, da smo v zadnjem pol in letu, kar intenzivno sodelujemo in kar smo na Ministrstvu za zdravje oblikovali širšo strokovno delovno skupino, sestavljeno iz več kot 20 strokovnjakov iz različnih področij, naredili zelo velike premike. Dobro veste, da projekcije OECD, Health at a Glance za leto 2015 kažejo, da bo do leta 2050 delež oseb v Sloveniji, starejših od 65 let, ter delež oseb, starejših od 80 let, v Sloveniji višji, kot bo ta v povprečju OECD držav. Taista publikacija navaja tudi podatek o samooceni zdravstvenega stanja ter o omejitvah pri dnevni aktivnosti pri osebah, starejših od 65 in več let. Podatki namreč kažejo, da je stanje v Sloveniji slabše v primerjavi z OECD in tudi slabše v primerjavi s povprečjem evropskih držav. Potreba po ukrepanju na področju dolgotrajne oskrbe, na katero nakazujejo zgoraj navedeni podatki, je bila prepoznana tudi v naši analizi, in sicer v okviru poročila o optimizaciji izvajanja zdravstvenih storitev. Prav tako analiza izpostavlja, da v Sloveniji prevladujejo institucionalne oblike dolgotrajne oskrbe in da je oskrba osredotočena na medicinske in kurativne pristope in manj na rehabilitacijske ter preventivne pristope ter da kompleksnost trenutnega sistema pravic na tem področju lahko privede do neenake obravnave oseb, ki to oskrbo potrebujejo. Navedene pomanjkljivosti sedanjega sistema so vključene tudi v naš strateški dokument, resolucijo in predvidevajo ukrepe in aktivnosti za izboljšanje trenutnega stanja. Cilj nove ureditve sistema dolgotrajne oskrbe in osebne asistence je vzpostaviti celovitega sistema pomoči vsem osebam ne glede na starost, ki so dolgotrajno ali trajno nesamostojne pri opravljanju svojih temeljnih dnevnih in podpornih aktivnosti ter posledično tudi pri njihovem socialnem vključevanju. Tak sistem naj bi temeljil na načelih, značilnih za sisteme socialnih zavarovanj, kot so solidarnost, splošna oziroma univerzalna dostopnost in neprofitnost. Pri tem pa bi bilo treba zagotoviti tudi fiskalno vzdržnost in kakovost predvsem pri skrbi v domačem okolju. Treba bo vzpostaviti sistem zdravstvene in socialne integrirane oskrbe v domačem okolju z vidika krepitve pravočasne pomoči in podpore na domu, kot tudi z vidika obvladovanja koriščenja dražjih institucionalnih, predvsem zdravstvenih storitev te oskrbe. Za dolgoročno upočasnitev hitre rasti javnih izdatkov za dolgotrajno oskrbo in s tem tudi za zdravstveno varstvo bo treba zagotoviti tudi učinkovitejšo preventivo, zgodnejšo rehabilitacijo in ustrezno prilagajanje bivalnega okolja starejšim in učinkovito uporabi informacijsko komunikacijskih tehnologij. En od ključnih cilje nove ureditve je med drugim tudi umiritev prehitrega trenda povečevanja neposrednih izdatkov gospodinjstev za dolgotrajno oskrbo ter s tem zmanjšati pritisk na posameznika oziroma njegovo družino, ki potrebuje to dolgotrajno oskrbo. Ob pripravi sprememb financiranja bo nujno upoštevati tudi, da se v Sloveniji kar 48 % vseh javnih izdatkov za dolgotrajno oskrbo financira iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja oziroma iz zdravstvene blagajne. Zato spremembe financiranja ne bo mogoče uveljaviti brez povezave in sprememb v zdravstvu. Zdravstvene storitve dolgotrajne oskrbe bodo seveda tudi v bodoče predmet obveznega zdravstvenega zavarovanja in se bodo financirale iz zdravstvene blagajne. Kot sem pa dejala, smo v zadnjega pol leta intenzivnega sodelovanja in usklajevanj uspeli doseči uskladitve glede košarice storitev dolgotrajne oskrbe, kar prej seveda v mnogih letih ni bil primer in imamo pripravljeno pregledno in usklajeno košarico teh storitev, ki vključujejo tako storitve zdravstvene nege, fizioterapije, delovne terapije kot osebne oskrbe in podpornih aktivnosti. Dorečena in usklajena je prav tako enotna vstopna točka, na kateri se bo izvedla integrirana ocena potreb, ki bo osnova za dodelitev pravic in izdelavo individualnega načrta pomoči za uporabnika. Prav tako je usklajen tudi predlog za enotni izvedeniški organ, ki bi povezal številne komisije in različne prejemke, do katerih so upravičeni uporabniki dolgotrajne oskrbe. Usklajena je tudi podpora koordinaciji izvajalcev, vzpostavitvi integriranih timov in integriranemu razvoju mreže za izvajanje dolgotrajne oskrbe. Večji poudarek bo dan na preventivi, zgodnji rehabilitaciji, ustreznem prilagajanju bivalnega okolja starejšim in učinkoviti uporabi informacijsko komunikacijskih tehnologij. Zagotovljeno bo integrirano financiranje in integrirano upravljanje teh sredstev. Kot ste verjetno slišali, se dogovarjava z ministrico za delo, družino in socialne zadeve, da bi se preneslo pristojnost za dolgotrajno oskrbo na Ministrstvo za zdravje, s tem tudi večja zaveza zdravstvenega sektorja za iskanje integriranih sistemskih rešitev, kajti spoznanje drugih evropskih držav in če hočete tudi konec koncev Japonske, kjer poznajo dolgotrajno oskrbo že 15 let, so pripeljale do zaključka v teh državah, da se dolgotrajna oskrba v večini prenaša na ministrstvo za zdravje, ker je lahko veliko bolj učinkovito in pravo upravljanje teh storitev iz enega mesta. Hkrati pa je seveda treba tudi povedati, da z novo metodologijo OECD od 1. januarja letošnjega leta izdatki za tako imenovane storitve ADL, to so storitve pomoči za opravljanje dnevnih aktivnosti, štejejo in bremenijo del javnih izdatkov za zdravstvo, kar je pa zelo pomembno z vidika financiranja in dolgoročne vzdržnosti zdravstvenega sistema. Kot veste, je res, da se je delež javnih izdatkov za zdravstvo BDP od začetka krize čedalje bolj zniževal, da smo že leta 2013 zaostajali za povprečjem EU za 1,2 odstotne točke in da bo treba to nadoknaditi, če želimo doseči standard oziroma nivo, ker vemo, da imajo nekatere skandinavske države seveda ta delež bistveno večji, vštevši seveda tudi storitve dolgotrajne oskrbe. Glede odgovorov in vprašanj gospoda Pojbiča bom na kratko samo še enkrat ponovila glede zaupanja in sodelovanja. Že v mojem predhodnem nastopu sem povedala, kolikšno število usklajevanj je bilo z deležniki, posebej tudi Zdravniško zbornico na temo samo enega zakona. Zakaj pravzaprav potem nezaupanje? Predsednik Zdravniške zbornice je namreč že večkrat rekel, da je v bistvu problem naša koalicijska pogodba in predlogi in rešitve za sistem zdravstvenega varstva, ki so v tej pogodbi napisane. Očitno od tu izvira nezaupanje Zdravniške zbornice. Ampak jaz bi raje rekla, da gre tukaj v bistvu za nezaupanje samo vodstva te zbornice, kajti jaz prav dobro sodelujem na različnih nivojih v delovnih skupinah z zdravniki. Konceptualno razhajanje je torej znano, koalicija se je zavezala podpori in krepitvi javnega zdravstva. Zaradi tega verjetno tudi vsa nasprotovanja posameznim rešitvam v določenih zakonih, ki seveda so v javni razpravi in se usklajujejo, kot ste že sami ugotavljali, tudi eno leto. Odgovor glede krvne plazme. Tudi na to vprašanje sem novinarki odgovorila že ob obisku v jeseniški bolnišnici v petek, ampak bom ponovila še enkrat. Z navodilom, ki ga je poslalo Ministrstvo za zdravje bolnišnicam, in predlogom, ki ga je pripravil strokovni svet za preskrbo s krvjo, z dolžnim spoštovanjem do naše tradicije krvodajalcev, predpisi, ki urejajo področje zdravil in podrobneje zdravil iz plazme, tako na nacionalni kakor tudi na evropski ravni niso kršeni. Darovana kri je namreč dobrina, ki izhaja iz človeškega telesa, zato je kot taka zbrana s prostovoljnim in neplačanim krvodajalstvom in ne bi smela biti podvržena tržnim zakonitostim. S prostovoljnim in neplačanim krvodajalstvom pridobljena plazma iz polne krvi je v Republiki Sloveniji dobrina, s katero delamo racionalno in suvereno na način, da se viške človeške plazme, ki se ne porabi za transfuzijske namene in namene zdravljenja, predela z industrijskim postopkom v zdravila in porabi za zdravljenje bolnikov na območju Republike Slovenije brez tržnih mehanizmov oziroma brez postopkov javnega naročanja. Za ohranjanje sistema neplačanega in prostovoljnega krvodajalstva in za njegov nadaljnji razvoj je treba zagotoviti sledljivost ravnanja in postopkov od pridobitve krvne plazme do izdelave zdravil iz te plazme vključno tudi s porabo teh zdravil. Zato bi želela pojasniti, da se področje zdravil iz plazme bistveno razlikuje od ostalih skupin zdravil, pri katerih osnovna surovina, iz katerih so zdravila proizvedena, ni omejena. Pri zdravilih iz plazme pa je osnovni vir človeška plazma in ta vir je omejen. Ta osnovna ločnica med zdravili iz človeške krvi oziroma plazme ter ostalimi zdravili narekuje spoštovanje temeljnih človeških pravic, etičnih načel in skrbi za varnost tako krvodajalcev polne krvi, iz katere se del plazme porabi za predelavo v zdravila, kot tudi zaščita pacientov, katerih življenje je odvisno od zdravljenja z zdravili iz človeške plazme. Pacienti, ki potrebujejo zdravila iz plazme, so življenjsko odvisni od stabilne, konstantne preskrbe z varnimi, kvalitetnimi in učinkovitimi zdravili iz plazme v količinah, ki so potrebne za nemoteno zdravljenje. Krvodajalci Republike Slovenije že 70 let s svojim altruističnim dejanjem darovanjem polne krvi v prostovoljnih in neplačanih krvodajalskih akcijah omogočajo preživetje tako ponesrečencem kot težko bolnim pacientom v Sloveniji. Iz darovane polne krvi za potrebe zdravljenja prejemajo določene krvne komponente, kot so eritrociti, trombociti ter krvno plazmo za namene transfuzije ter zdravljenja ali tudi zdravila iz plazme, pridobljene iz izbrane polne krvi, ki se ni porabila v transfuzijske namene ali v namene zdravljenja. V Republiki Sloveniji smo vzpostavili javni sistem za zagotavljanje zdravil iz plazme, zbrane v Republiki Sloveniji, torej na neprofiten način. Od leta 2012 je mogoč pregled nad izvajanjem javne službe za preskrbo z zdravili iz krvne plazme, zbrane na območju Republike Slovenije. Na podlagi predpisov EU izvajamo javni interes, ki je skladen s sedmim odstavkom 168. člena pogodbe o delovanju EU in z 71. točko 6. člena Zakona o zdravilih je uvedeno prednostno načelo preskrbe z zdravili iz plazme, zbrane v Republiki Sloveniji, z namenom, da se ta porabi za zdravljenje pacientov v Republiki Slovenije. Za ohranjanje sistema neplačanega in prostovoljnega krvodajalstva in za njegov nadaljnji razvoj je treba zagotoviti sledljivost ravnanja in postopkov od pridobitve polne krvi, krvnih komponent ter krvne plazme do izdelave zdravil iz te plazme, vključno s porabo teh zdravil v bolnišnicah v Republiki Sloveniji. Poudariti je treba, da Republika Slovenija ne pokriva vseh potreb po zdravilih iz plazme, zbrane v Republiki Sloveniji, zato že leta dokupuje zdravila iz tuje plazme. To pomeni, da je ponudnikom zdravil iz tuje plazme omogočen promet z zdravili v Republiki Sloveniji. V skladu s predpisi in tržnimi zakonitostmi Republika Slovenija ne zagotavlja zdravil iz plazme, zbrane v Republiki Sloveniji, z namenom, da bi z našega trga izrinili tuje ponudnike zdravil iz tuje plazme, temveč s tem zgolj racionalno porablja zbrano plazmo v Republiki Sloveniji kot lastni vir, pridobljeno iz polne krvi s prostovoljnim in neplačanim krvodajalstvom, in iz tako zbrane plazme z industrijskim postopkom proizvedena zdravila. Trditev, da se ponudnikom zdravil iz tuje plazme preprečuje, da bi vstopili na naš trg, je laž. Bolnišnice že leta nabavljajo zdravila iz tuje plazme v skladu s predpisi, ki urejajo javna naročanja tako, kot vsa ostala zdravila, ki se uvrščajo med tržno blago posebnega pomena. Pripravo navodila glede preskrbe bolnišnic z zdravili iz plazme je Ministrstvu za zdravje predlagal bivši direktor UKC Maribor, primarij Gregor Pivec ter zagotovil, da bo UKC Maribor ravnal v skladu s tem navodilom. Namen tega navodila, ki ga je Ministrstvu za zdravje naslovilo bolnišnicam pa je pomoč bolnišnicam pri razumevanju in izvajanju načela prednostne preskrbe z zdravili iz plazme, zbrane na območju Republike Slovenije. Nadalje, seznanitev bolnišnic z razpoložljivimi količinami zdravil iz plazme, zbrane na območju Republike Slovenije, s podatki o okvirnih količinah teh zdravil, ki naj bi pripadala posameznim bolnišnicam ob upoštevanju enakomerne razporeditve teh zdravil v Republiki Sloveniji, ter seznanitev bolnišnic s predvidenimi potrebnimi količinami zdravil iz tuje plazme, ki bi jih morale bolnišnice same dokupiti v skladu s predpisi, ki urejajo javno naročanje. 22. septembra je potekel zagovor Slovenije pred Sodiščem za človekove pravice, v katerem smo zagotavljali predpise Republike Slovenije glede načina preskrbe z zdravili iz plazme ter naše usmeritve, da je darovana kri dobrina, ki izhaja iz človeškega telesa, zato je kot take, zbrane s prostovoljnim in neplačanim krvodajalstvom, ne uvrščamo v tržno blago. Kar pomeni, da ni podvržena tržnimi zakonitostim, in kar posledično pomeni tudi, da zdravila iz tako zbrane plazme v Republiki Sloveniji niso tržno blago. Taki ureditvi pa zelo ostro nasprotuje ponudnik zdravil iz tuje plazme, ki z zdravili iz tuje plazme ustvarja dobičke tako na svetovnem kot tudi evropskem in na našem trgu. Sočasno pa je taisti ponudnik zdravil iz tuje plazme sprožil postopek proti Sloveniji tudi pred Komisijo Evropske skupnosti z namero, da se nam prepove preskrba z zdravili iz domače plazme. Glede na navedeno je podpora k nameri, da se v Republiki Sloveniji ohrani spoštovanje do krvodajalcev, ohranja bogata tradicija na področju krvodajalstva, da se tudi v bodoče zagotavlja skrb za zdravje darovalcev krvi ter da se tudi v bodoče zagotavlja porabo zdravil iz tako zbrane plazme pacientom v Republiki Sloveniji, kajti med darovalci krvi so zelo pogosto njihovi sorodniki, prijatelji, sodelavci, znanci in nenazadnje med prejemniki tako krvnih komponent kakor zdravil iz plazme so lahko tudi krvodajalci sami, ki so pred tem sami darovali polno kri z najboljšim namenom pomagati sočloveku. V Republiki Sloveniji se zbere le toliko polne krvi, da se zadosti potrebam po eritrocitih, trombocitih in plazmi za klinične namene in se ne izčrpava prebivalstva z intenzivnimi odvzemi plazme, kot je to običaj in se izvaja predvsem v nekaterih državah izven EU, med katerimi so tudi Združene države Amerike. Toliko o tem, kaj preprečujem in da malodane zagovarjam korupcijo in sistem, da preprečujem vstop tujim ponudnikom za zdravila iz krvne plazme. In toliko o tem navodilu zato, da bo jasno. Še enkrat se bom vrnila oziroma na kratko povedala, ker je bilo vedno več očitkov, da politično kadrujem. Kot sem že povedala, sem želela že ob začetku mandata dvigniti nivo strokovnosti in odgovornosti svetov zavodov. Zato sem sprejela poseben protokol, v katerem so definirane zahteve oziroma nujno potrebno izpolnjevanje kompetenc za nekoga, ki želi biti član sveta zavoda. Zavedam se, da je odgovornost vsakega posameznega člana in tudi sveta zavoda kot celote enako odgovorna v javnem zavodu, kot je to odgovornost članov nadzornih svetov v gospodarskih družbah, saj tudi zavodi obračajo velike vsote javnega denarja. Če je to za vas politično kadrovanje, da se zahtevajo strokovna znanja, kompetence, ki jih določi neodvisna komisija, da se zahteva izpolnjevanje minimalnega števila doseganja točk, da nekdo lahko sploh kandidira za člana sveta zavoda, potem res ne vem, kaj je lahko še dodatno. Naj pa povem, da smo tudi v zaključni pripravi glede izhodišč, kako si predstavljamo, da bi bilo v bodoče upravljanje in vodenje zavodov učinkovitejše, da bi vzpostavili nagrajevanje vodstev zavodov po njihovi uspešnosti in tudi seveda kakovosti storitev, ki jih ta zavod obravnava. Res je, da v svetih zavodov večino članov od ustanovitelja in da seveda za to nosijo tudi večji del odgovornosti. Vendar delajo samostojno, po svoji strokovni, moralni vesti in poštenosti. Glede direktorjev javnih zdravstvenih zavodov je treba povedati, da seveda ima vsak zavod tudi statut, v katerem poleg zakona opredeli še dodatne pogoje, ki jih mora izpolnjevati posamezni kandidat, da so bili za vse javne zavode potem, ko je direktorjem potekel mandat, opravljeni javni razpisi, da so bile zahtevane priprava strateškega štiriletnega programa in da so seveda sveti zavodov opravili tako imenovani hearing oziroma predstavitev. In če je svet zavoda z veliko večino glasov ali soglasno izbral na osnovi vseh teh kriterijev kandidata, ki jih je prepričal s svojim programom in delovanjem, seveda jaz kot ministrica nisem imela in nimam razloga, da takšnega kandidata ne dam v potrditev oziroma v soglasje Vladi. To velja enako za vse. Če bi držalo to, kar meni vi očitate, da bi kadrovala politično, potem vsaj pet ali šest direktorjev bolnišnic tam, kjer so, za njih ne bi dala soglasja. Pa da jih ne naštevam, ker so iz druge politične opcije, kot pa je koalicija, od UKC Maribor, Splošne bolnišnice Celje, Izola, Brežice, Jesenice. Kje je torej potem to politično kadrovanje? Da pa smo seveda zamenjali člane svetov zavodov, je bila pa zaveza v protokolu, da bomo v roku enega leta od uveljavitve tega protokola preverili vse obstoječe člane svetov zavodov, ali izpolnjujejo kriterije. Vsi so bili tudi pisno pozvani, da se ponovno prijavijo in možno je, da kateri od njih ni ustrezal razpisnim pogojem in zato ni mogel biti ponovno imenovan. In to je seveda edini razlog, kjer očitate, da smo zamenjali vse člane sveta zavodov, kar pa ne drži in so to neresnice. Glede imenovanje gospoda Kopača na mesto generalnega direktorja UKC Ljubljana naj povem, da je bil imenovan v skladu z razpisom, s postopkom, zakonito ob predložitvi vse dokumentacije in ne vem, ker je bilo to že večkrat pojasnjeno, zakaj mi še vedno postavljate to pod vprašaj. Pri navajanju stroškov zdravljenja v tujini predlagatelji interpelacije neresnično ali napačno navajate, da so stroški zdravljenja v tujini zaradi odločitve izkoristiti pravico na podlagi Evropske direktive iz leta 2011, Evropskega parlamenta in Sveta o uveljavljanju pravic pacientov na področju čezmejnega zdravstvenega varstva znašale v letu 2015 5 milijonov 948 tisoč 602 evra. Odločanje o načrtovanem zdravljenju v tujini – zavarovane osebe imajo v skladu z zakonom in pravili pravico do pregleda preiskave ali zdravljenja v tujini ob pogoju, da so v Sloveniji izčrpane možnosti zdravljenja. To namreč piše 44.a člen Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, in da je v Republiki Sloveniji presežena dopustna čakalna doba, to pa je 44.b člen istega zakona. V tem primeru, ko se zavarovana oseba odloči za zdravljenje v drugi državi EU na podlagi napotnice oziroma predhodne odobritve zdravstvene blagajne. O upravičenosti do zdravljenja v tujini in do povračila stroškov tega zdravljenja odloča uradna oseba območne enote zdravstvene blagajne v upravnem postopku na prvi stopnji in direkcija zdravstvene blagajne na drugi stopnji. V letu 2015 je tako zdravstvena blagajna obravnavala 747 tovrstnih vlog. Zavarovane osebe so bile na pregled, preiskavo ali zdravljenje v tujino največkrat napotene v Nemčijo in Avstrijo. Storitve, ki so bile najpogosteje opravljene v tujini pa se nanašajo na področje srčne kirurgije. Predvsem se boste spomnili, da je to otroška srčna kirurgija, zdravljenje epilepsije in transplantacije pljuč in s tem povezani pregledi. Naj poudarim, da za te posege v Sloveniji čakalne dobe niso prekoračene. Gre za posege, ki jih opravljajo le v redkih centrih v tujini. In v letu 2015 je zdravstvena blagajna obravnavala samo 414 vlog za napotitev na zdravljenje v tujino zaradi predolge čakalne dobe v Sloveniji. Največ postopkov se je zaključilo s sklepom o zavrženju, saj so bile vloge nepopolne. Največ prejetih vlog pa se je nanašalo na odobritev oziroma povračilo stroškov preiskav z magnetno resonanco v Republiki Hrvaški. In v skladu s 44.c členom taistega zakona je zdravstvena blagajna prejela tisoč 717 vlog za povračilo stroškov specialističnega in bolnišničnega zdravljenja, nabavo medicinskih pripomočkov in zdravil v tujini. Na podlagi te direktive o čezmejnem sodelovanju in uveljavljanju pravic pacientov je v letu 2015 za povračilo stroškov vseh pozitivno rešenih vlog zavarovanim osebam Zavod za zdravstveno zavarovanje povrnilo 459 tisoč evrov. Ministrstvo za zdravje je sprejelo odredbo o seznamu zdravstvenih storitev, za katere se zahteva predhodna odobritev Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Odredba določa seznam visoko specializirane in drage medicinske infrastrukture ali medicinske opreme, ki se uporablja za zdravstvene storitve, za katere je od 8. februarja leta 2014 dalje potrebna predhodna odobritev Zavoda za zdravstveno zavarovanje, kot pogoj za uveljavljanje pravice do povračila stroškov. Glede na navedeno je zdravstvena blagajna v letu 2015 prejela 39 vlog za izdajo predhodne odobritve. Trditev, ki jo navajajo predlagatelji interpelacije v zvezi z ukinitvijo prostovoljnega dopolnilnega zavarovanja in ureditev pravic in obveznosti iz obvezne zdravstvenega zavarovanja na ravni zakona, je prepisana zaveza iz koalicijskega sporazuma. In kot sem to že pojasnila tudi v odgovoru na prvo točko interpelacije, bo predlog zakona za javno razpravo pripravljen do konca leta. Očitek vlagateljev interpelacije, naj se v zvezi z denarjem neham pretvarjati, pa ponovno pojasnjujem, da zdravstvo potrebuje dodaten denar. Kot sem že omenila, ga je v času krize zgubilo več kot pol milijarde. In zato, ker se tega močno zavedam, sem iz proračuna zagotovila največ sredstev za zdravstvo od vseh ministrov doslej po letu 2009, in sicer v letu 2014 za 21 % in v letu 2015 za 46 % glede na leto 2013. V ta namen sem predlagala tudi v zakonu vzpostavitev tako imenovanega tobačnega centa, ki bi dodatno prinesel za namene zdravstvene dejavnosti okrog 65 milijonov evrov na leto, o katerem pa boste vi, cenjeni poslanci, lahko kmalu odločali. In ves čas mandata poudarjam, da je izdatke v zdravstvo treba gledati kot najboljšo dolgoročno investicijo, ki se nam trikrat povrne z boljšim zdravjem ljudi, z manjšimi stroški zdravstvenega sistema in pa s tem seveda tudi manjšim številom bolniških in zadovoljnih ljudi. O urgentnih centrih je bilo že veliko povedanega. Če vprašate ljudi, ki so v preteklem obdobju iskali kateri koli urgentni center, vam bodo povedali, da tako hitre in dobre oskrbe v teh centrih Slovenija še ni imela. In kjer ustrezni zdravnik specialist pregleda pacienta od začetka do tega, da ga napoti domov ali v bolnišnico, skupaj z vsemi pregledi in s celotno diagnostiko. Posebna delovna skupina je obiskala vse centre, ugotovila, s kakšnimi težavami se srečujejo, in ugotovila tudi, da je začetni naval pacientov bil v te urgentne centre zelo velik. Prav tako se tudi začetne organizacijske težave postopoma rešujejo, vemo pa, da je specialist zdravnik urgentne medicine, to je nova specializacija v Sloveniji, da seveda še ni dovolj teh zdravnikov specialistov, vendar smo povečali število specializacij, tako da se bo v prihodnjih letih tudi ta manko uredil. Prav tako urgentni centri in njihova dejavnost zahtevajo dodatna sredstva pri financiranju, kar seveda smo tudi zagotovili in je financiran v obliki storitev. Enote za hitre preglede, ki je financiran v obliki letnega pavšala oziroma mi mu pravimo tako imenovani modro-zeleni sektor. Seveda pa bo skupina na osnovi te analize pripravila tudi predloge za naslednji splošni dogovor. V prvih šestih mesecih delovanja urgentnih centrov je bilo opravljenih 242 tisoč 365 pregledov, do tega je bilo 33 tisoč 261 pacientov sprejetih v nadaljnjo obravnavo v bolnišnico. Največje število pregledov pa je bilo zaznano prav v času od 7. do 13. Ure, in sicer nekaj več kot 94 tisoč. Od 13. do 19. ure pa nekaj več kot 91 tisoč. In v času od 19. ure do polnoči pa nekaj čez 44 tisoč. In v enakem časovnem obdobju je bilo brez napotnice, brez napotnice poudarjam, v urgentnih centrih pregledano skoraj 111 tisoč pacientov in 132 tisoč pacientov pa z napotnico. Mislim, da te številke same po sebi govorijo, kako zelo upravičeni so ti urgentni centri in da so ljudje s kakovostjo in varnostjo s storitvijo v teh centrih zelo zadovoljni. Kot veste pa moramo ta sistem urgentnih centrov dopolniti še tudi z dispečerskimi centri zdravstva, tako, kot sem dejala, bo še do konca letošnjega leta vzpostavljen in začel delovati dispečerski center zdravstva v Mariboru. Na koncu lahko povem, da se v celoti strinjam z debato oziroma s stališčem in konstatacijo, ki jih je imela poslanka Julijana Bizjak Mlakar. Hvala.
Najprej replika, če sem pravilno razumel. Vem, da ste se javili, ampak gospod Pojbič je hotel repliko najprej. Replika gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Ker me je ministrica v svoji razpravi tudi imenovala, se mi zdi prav, da čisto na kratko opozorim na tiste netočnosti. Trdila in razpravljala je veliko, zelo na široko v zvezi z nabavo zdravil iz plazme in tako dalje. V tem kontekstu je govorila zelo veliko, ker sem tukaj jaz postavil kar nekaj vprašanj. Zlorabljala, in to je tisto, kar me strašno moti, zlorabljala je krvodajalce, ljudi v Sloveniji in med njimi sem tudi jaz, sem dal preko 40-krat kri, in sem tudi med krvodajalci, zlorabljala je krvodajalce zato, da je poskušala opravičevati tisto, ker je naredila in dela narobe. Zdaj bom povedal zelo konkretno. Navodilo, ki ga je izdala, o katerem sem jaz prej govoril in o katerem je ministrica razpravljala, je absolutno nezakonito. »Prednostno načelo preskrbe z zdravili iz domače plazme pa se lahko uveljavlja zgolj v primeru, če ponudi Zavod za transfuzijsko medicino v primerjavi z drugimi ponudniki popolnoma enako ceno. V takem primeru se lahko izbere Zavod za transfuzijsko medicino, sicer pa se izbere najugodnejšega ponudnika.« To bi seveda ministrica morala vedeti. Po evropski direktivi zdravila iz krvi ne predstavljajo izjeme od ostalih zdravil. Torej je v uporabi po evropskih direktivah postopek javnega razpisa. Tako pravi evropska direktiva. V primeru razhajanja med našo zakonodajo in evropskimi direktivami pa se kot primarni vir uporablja direktiva. Jaz sem računal, da to ministrica ve, ampak očitno je slabo podučena, kar se teh področij tiče. In še nekaj. Govorila je o kadrovanju. Poglejte, neverjetno je, da je govorila, da imajo kadrovsko komisijo, ki je – kako je rekla? –, ki je neodvisna in ta neodvisna komisija imenuje člane svetov zavodov. In v tej komisiji so člani SD, Desusa in SMC. Gospod predsednik, szaj pa vi povejte, ali je to neodvisna komisija? Pa veste, da te mora biti sram, da ministrica tukaj govori take oslarije in laže. To je višek nesramnosti. Rekla bi, če bi bila poštena, to je politična komisija, ki politično kadruje in nobenega problema, noben ji tega ne bi zameril. Ampak ne sme si dovoliti, da slovensko javnost zavaja na tak način in laže in se pretvarja in zlorablja, tudi tako, kot sem že prej rekel, krvodajalce. To je pa višek nesramnosti. Jaz mislim, da take ministrice in take Vlade in take koalicije ta državni zbor še ni imel. Hvala bogu, da bo prišel trenutek resnice, ko takšni ljudje na tak način tako podlo počenjajo svoje stvari – gospod predsednik bom zaključil –, da se jih čim prej izloči iz tistih ali izmed tistih, ki odločajo o slovenski prihodnosti. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. Jaz se najprej zahvaljujem ministrici za obširen referat na temo, kaj bo naredila na dolgotrajni oskrbi, kako je s krvno plazmo in tako naprej. Konkretno na vprašanja bi pa želela, da mi odgovorite. Namreč, vi ste sedaj prebrala, ne vem, na desetih straneh referat, ki vam ga je nekdo prinesel. Jaz bi od ministrice pričakovala, da iz glave odgovori na moja konkretna vprašanja. In če nadaljujem tam, kjer je kolega končal, pri zdravilih iz krvi. Govorimo, recimo, tudi o zdravilu Humani imunoglobolini, ki so zdravila iz plazme, ki po besedah direktorja Agencije za zdravila, nimajo ekskluzive po naši zakonodaji ne po zakonu o zdravilih ne po zakonu o javnem naročanju in vi ste s sklepom zahtevali od bolnišnic, da ta zdravila izključno nabavljajo iz Zavoda za transfuzijo Republike Slovenije in da ne smejo iti v razpis, da bi pridobili tuje dobavitelje, ki imajo nižje cene, kar vi to dobro veste. Torej vprašanje je, zakaj ste vi z vašim sklepom dali ekskluzivo za nabavo določenih zdravil, ki nimajo nobene osnove, da bi se morale nabavljati samo ekskluzivno v Sloveniji za nedoločen čas po neznanih cenah. Zavod za transfuzijo Republike Slovenije lahko postavi kakršnokoli ceno in bolnišnice morajo kupiti. To je enak primer, kot se je dogajalo na žilnih opornicah. Popolnoma enak primer. Treba je kupovati v Sloveniji, tujih dobaviteljev ne smemo imeti, cene domačih dobaviteljev pa so veliko višje. Torej vprašanje, zakaj ste dali ekskluzivo zdravilu, če predstavnik Agencije za zdravila govori, da ni ekskluzive za nobeno zdravilo v Republiki Sloveniji. Torej meje niso zaprte za ta zdravila. In izkoriščati krvodajalce za takšno razpravo, pol urno o krvodajalcih. Z vsem spoštovanjem, ampak zdravila so zdravila, ki se lahko kupijo tudi na tujem trgu po nižjih cenah. In kdaj bo ministrstvo začelo delovati v smislu iskanja tudi tujih ponudnikov, ki imajo nižje cene. To je prvo vprašanje. Prosim, če mi to odgovorite, zakaj ste dali ekskluzivo Zavodu za transfuzijo v tem primeru in zakaj se ne obnašate kot dober gospodar, da pomagate bolnišnicam pridobiti tudi tuje vlagatelje. Naslednja zadeva, na katero mi tudi niste odgovorili. Kakšni oziroma kateri so bili vaši ukrepi v vašem mandatu za zajezitev korupcije, ker dan na dan beremo o različnih aferah v UKC Ljubljana, predvsem v UKC Ljubljana? Pa če začnem najprej s tem, da smo brali v medijih, čeprav jih nimate radi, češ, da navajamo medije, ampak to so edini, ki očitno razkrivajo zadeve, določeni, da UKC obvladuje skupina ljudi pri kadrovanju. Primer tega gospoda Smiliča, skladiščnika, ki je sodeloval pri preskakovanju čakalnih dob, 10 zdravnikov naj bi bilo vpletenih, predvsem pa bivši direktor gospod Vrhunc, da so se izvajale nepotrebne zaposlitve, da so, recimo, primer navaja tudi pranje perila in internega transporta, kjer so se cene naenkrat iz enega leta v drugo znižala, prej pa tega znižanja ni bilo možno doseči. Kaj ste na tem področju naredili, da se te tako imenovane hobotnice v UKC, te zadeve razrešijo? Pa še enkrat, imate vse možnosti, 6 članov Sveta zavoda od 11 imate v UKC Ljubljana in zanima me, kaj ste na tem področju naredili. Naslednja zadeva. V UKC Ljubljana so čakalne dobe na koronarografiji 9 mesecev, v Nemčiji, Angliji 4 do 6 tednov. ZZZS je odobril dodatni denar za skrajšanje teh čakalnih dob, vendar se ta denar ne porablja v UKC Ljubljana za skrajševanje čakalnih dob, ampak se, po besedah nekaterih, pacienti prestavljajo v Maribor in Celje, kjer so krajše čakalne dobe. Tam so pa višje cene materiala za te zadeve. Torej višje cene stentov, ki so bili preplačani v letu 2013, 2014 in tudi v 2015 v Celju in Mariboru. Kaj ste naredili na tem področju, ker so znane zadeve, še enkrat, od 2013 se zadeve vlečejo. In če ste podedovali že vse tisto, s čimer se hvalite, TeleKap, eZdravje, urgentne centre, potem ste podedovali tudi to in na tem področju bi tudi morali nekaj narediti in zanima me, ali je res, da se v splošni bolnišnici Novo mesto odpira nov katetrski laboratorij in če se, zakaj, ker je to oddaljenost 30 kilometrov od Ljubljane in Celja, zakaj to in zakaj se denar iz ZZZS ne porablja v UKC Ljubljana za skrajševanje čakalnih dob na koronarografiji? To je eno vprašanje. Jaz bi vas prosila, če tu odgovorite, ker s tem so povezana tudi določena ta korupcijska dejanja, o katerih vas še ponovno sprašujem: Kakšni so vaši ukrepi na področju zajezitve korupcije glede na to, da zagovarjate ničelno toleranci do korupcije? Kakšno je vaše stališče glede koruptivnih dejanj pri preskakovanju čakalnih dob, pri nabavi materiala? In še enkrat vas sprašujem: Zakaj ste zavajali Računsko sodišče, ko ste dejali, da bodo meseca julija opravljena evidenca nabave medicinske opreme, ker s tem so povezana koruptivna dejanja pri dobaviteljih in nabavnikih seveda, torej, zakaj ste zavajali računsko sodišče, ker te zadeve danes še niso narejene? Zgodovino oziroma bivše ministre in bivše vlade, pravite, da so oni krivi, v 25 letih niso naredili nič, a hkrati se hvalite z mrežo urgentnih centrov, ki je niste vi vzpostavili, niste, 2006 se je začela mreža urgentnih centrov, 2009 denar in treba je bilo zgraditi urgentne centre do konca 2015. Vi ste začeli mandat septembra 2014. Če ste pa vi postavili mrežo urgentnih centrov, potem pa ste super ministrica, potem pa vam sploh ni treba odstopiti. eZdravje ni vaš projekt. To je stara zadeva. TeleKap ni vaš projekt, to je stara zadeva. In na TeleKap – gospa ministrica, čaš prihoda v bolnišnico se je s 55 minut zvišal na 90 minut v vašem času, ker ste posegali v projekt TeleKap, ker ste določene strokovnjake odstranili s tega projekta. Zato vas sprašujem: Kaj boste naredili na tem področju, da bo projekt TeleKap deloval normalno naprej in da bodo pacienti oskrbljeni v boljšem času, kot je 55 oziroma 90 minut danes, kar je nad evropskimi smernicami? Naslednja zadeva, vprašanje, ki vas ponovno sprašujem, je: Ali je res informacija Ministrstva za finance, da se vložek v zdravstvu s 6,6 BDP zmanjšuje na 6? Prej ste se smejali temu podatku, zdaj pa me zanima, ali je to res. Odgovorite mi na to, da dolgoročno se vložek v zdravstvo znižuje. Tu bi vas prosila za konkretni odgovor – da ali ne. Naslednja zadeva. Mladi odhajajo v tujino, mladi zdravniki. Ponovno vas sprašujem: Kakšne so vaše usmeritve, da boste mlade zdravnike, mlade raziskovalce obdržali v Sloveniji, da ne bodo odhajali v tujino, pa ne samo to, kaj boste naredil, da naši pacienti ne bodo odhajali v tujino, da ne bodo odhajali na zdravljenje na Hrvaško in v Avstrijo, ki ima tak slab primarni sistem, kaj na tem področju boste naredili? Naslednja zadeva, ki je, me zanima sledeče. Kolegi iz SMC so rekli, da naj bomo zdravorazumski po dveh letih in pol, ko na zdravstvu ni bilo nič narejeno, naj bomo pa zdaj umirjeni pa počakamo, trpimo še nadaljnjih, ne vem, do decembra verjetno, potem bo zadeva padla tudi na vaši strani, vmes govorijo o kolektivni odgovornosti, torej, da smo vsi krivi, to je najboljše, vsi smo krivi pa noben konkretno. Torej vsi smo krivi za slab zdravstveni sistem. Jaz se ne čutim krivo za slab zdravstveni sistem. In tudi pacienti, ki čakajo v čakalnih vrstah, niso krivi, gospa ministrica, da so v čakalni vrsti 5 let, oni niso krivi. Je moj otrok kriv, da mora čakati 6 let na ortodonta? Ni kriv. Ne valiti krivde na paciente, na zdravnike, na vodstvo Zdravniške zbornice. Ponovno vas sprašujem: Kako potem komentirate deklaracijo Zdravniške zbornice, ki jo je sprejelo več kot 70 delegatov na skupščini, v kateri govorijo, da hočejo spremembe takoj zdaj? In vi pravite, da vam nasprotuje samo vodstvo. Zato vas sprašujem, kako komentirate te zadeve. Pravite, torej v koaliciji, zdravorazumski po dveh letih, saj je nemogoče, takšne čakalne dobe, korupcija, minus na računu v bankah [[…]]tudi v bankah, ja, v bolnišnicah, da internistična prva pomoč poka po šivih, da zjutraj, recimo, čaka 28 ljudi, ker ni prostora na internih oddelkih in tako naprej. O tem smo, mislim da, tudi na eni izmed sej govorili, ministrica je obljubila vse, da bo naredila, da bo UKC nekako celo prisilila, da bo te zadeve uredil, pa danes spet sporočajo o tem, da je zadeva katastrofalna. Zanima me pa tudi to, kdo oziroma s katere strani so imenovani v naslednje delovne skupine. Kdo je v delovnih skupinah za zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, zakon o organizaciji in upravljanju zavodov, zakon o zdravstvenih delavcih, zakon o pacientovih pravicah in zakon o zdravstveni dejavnosti? Kdo je imenovan v te delovne skupine? Zastopniki katerih interesnih skupin so v teh delovnih skupinah? Naslednja zadeva. Kako komentirate, ponovno, ali je res, da je v delovni skupini oziroma skupini za potrjevanje specializacij bila vaša strokovna sodelavka, ki je zaradi navzkrižja interesov še vedno vztrajala, pa ste jo na koncu morali umakniti? Kako komentirate navzkrižje interesov vaše državne sekretarke, ki danes dela na ministrstvu, hkrati pa v bolnišnici Jesenice? Ali ne gre za navzkrižje interesov? Namreč, bolnišnica Jesenice je neposredni proračunski uporabnik. Zanimajo me vaši odgovori. Ali je res, da je bila vaša strokovna sodelavka v tej skupini za specializacije, torej razpis specializacij? Kako komentirate to navzkrižje interesov državne sekretarke, glede na to da imate ničelno toleranco do korupcije in seveda tudi do teh povezav? Kaj pravijo ljudje? Verjetno zdaj nimate časa, meni so prinesli na mizo, dve anketi iz različnih medijev, ne bom delala reklame. Ena pravi 66 % ljudi podpira interpelacijo in pa da je zdravstvo slabo, na drugi pa 92 %. Zakaj se je mogla zgoditi nevrologija, zakaj se je morala zgoditi otroška srčna kirurgija, Izola, Nova Gorica, preplačevanje materiala in tako naprej? Rešitev pa ni, gospa ministrica. Odgovora ni, vi ste, edino kar ste, ste zadovoljni, da ovadbe niso prišle tudi na ministrstvo za Novo Gorico. To je vaše zadovoljstvo, zdaj ste pa vi veseli. Torej ste, še enkrat, ste pričakovali ovadbe? Vi ste dali urgentne centre v upravljanje bolnišnicam, torej ste objektivno odgovorna tudi za te zadeve v Novi Gorici. Meni se zdi, da v bistvu še sploh s tem, kar smo govorili o koncesijah, niste sprejela oziroma niti poslanci te evropske realnosti oziroma ne morete javnih zavodov privilegirati proti koncesionarjem. Poglejte, danes lahko gre naš bolnik v Avstrijo, v zasebni ali javni zavod, kamor koli in dobi povrnjen denar s strani zavarovalnice. Dobi povrnjen denar. Hkrati pa lahko tuji izvajalec v Sloveniji izvaja dejavnost in spet dobi bolnik povrnjen denar. A vi favorizirate zdaj, torej dajete ekskluzivo javnim zavodom, koncesionarje, naše lastne slovenske zdravnike potiskate navzdol, tuji bodo pa lahko delali, kar bodo hoteli v Sloveniji ali kako? Naši bolniki lahko gredo v tujino na zdravljenje in dobijo povrnjeno, vi pa naše zdravnike omejujete in govorite, da so skorumpirani in ne vem kaj vse. Obtožujete bivše ministre, da so koncesije podeljevali čez noč. Leta 2007, ko so bile podeljene koncesije, po vašem, čez noč, še ni veljala evropska direktiva oziroma slovenska zakonodaja na tem področju. Niso bili obvezani. Pa to ni izgovor. Jaz vam še enkrat pozivam, če so bile koncesije podeljene čez noč, po prijateljskih vezeh, gospa ministrica, prijavite to ali na komisijo za preprečevanje korupcije ali na NPU, ne vem, komu koli. Prijavite končno že enkrat pa nehajte o tem govoriti. S konkretnim imenom prijavite človeka, drugače pa utihnite o teh zadevah, da so bile koncesije netransparentno podeljene. Ker so zadeve takšne tudi, ker vi dobro veste, da koncesije na področju primarja so bile s soglasjem ministrstva dane, predlog da občina, soglasje da pa minister. Torej jih ni minister podeljeval, dajal je soglasje, ker so občine prosile za to, ker določene zadeve niso bile pokrite v javnem zdravstvu. Še enkrat vas pozivam k prijavi. Potem bom verjela, da ste mogoče kaj naredili na tem, da se ta korupcija zmanjša. Ker s to korupcijo preplačevanje materiala, ki še vedno ni nič narejenega, pa mi ne govoriti, da ste naredili skupna javna naročila, ker ste jih naredili za rokavice. Tako ste povedali na eni seji. Za drago medicinsko opremo ne morete narediti, ker ni evidence drage medicinske opreme. To vam je povedalo Računsko sodišče. In vi govorite, da ste v dveh letih in pol naredili ogromno. Vse, kar ste danes povedali, gospa ministrica, še enkrat urgentni centri, TeleKap, eZdravje, eNaročanje ni vaš projekt. Ni. In zgodovina oziroma bivši projekti vam pašejo, kadar se je treba pohvaliti. Ko pa pridemo do situacije, da na nekem področju nekaj niste naredili, so pa krivi bivši ministri, pa bivše vlade. In jaz ponovno pozivam bivšo predsednico Vlade, bivšega ministra, da se izjasnita, ali se jima res zdi, da nista nič naredila in da so vsi bivši vsega krivi. Stopili ste v prevelike čevlje, pa še te očitno po vašem mnenju z glivicami, tako da je treba to resetirati, čevlje dati stran pa na novo začeti. Ampak vi tega v dveh letih in pol niste bili sposobni narediti. Gospa ministrica, prosim, konkretno, da mi odgovorite: Kdo je podeljeval koncesije netransparentno, da zaradi tega rušite zdaj cel sistem koncesij? Kdo je bil tisti? Kdaj ga boste prijavili? Ali ste ga že? Kateri so ti koncesionarji? Na katerem področju? Kdaj boste ukrepali tudi na tem področju, da zdravstveni domovi dobijo, cirka 50 timov je preplačanih, to pomeni, da se plačajo specialisti, ki recimo, zdravstveno dom, ne bom ga imenovala, ima plačane tri specialiste, v bistvu ima pa enega [[…]]Kdaj boste to počistili? To so tisti kozmetični popravki, o katerih vi govorite. In sedaj še enkrat, evropska realnost je ta, da jaz lahko grem v Avstrijo ali k zasebnemu ali javnemu zdravniku, dobila bom povrnjeno, ni nobenega problema, zasebniki iz tujine lahko delajo v Sloveniji, ni nobenega problema, a naš zdravnik zasebnik koncesionar, da ne bo spet kaj narobe, koncesionar pa ne sme delati. In ko boste koncesionarje pregledovali, ker ima vsak nekje tisoč 800 bolnikov, to bo moralo iti v javno zdravstvo, me zanima, kakšne čakalne dobe bodo takrat. Še to vprašanje: Ali je res, da so danes zdravniki pod velikim pritiskom, da se skrajšajo čakalne dobe, umetno ali pa realno? Kajti zdravniki pravijo, da je strašen pritisk iz ministrstva, da morajo čakalne dobe znižati, tudi če jih umetno znižajo. Naslednje vprašanje, ponovno vam postavljam, navskrižje interesov, dva primera sem vam povedala, prosim za konkreten odgovor. Pa še verjetno potem v nadaljevanju. Referat, ki ste ga imeli eno uro, ste nam povedali, kaj boste naredili, jaz vas pa ponovno sprašujem, zakaj niste naredila tega in tega, zakaj ni zakonov, zakaj normativni plan Vlade ni izpolnjen. O tem bi vas moral v bistvu predsednik Vlade vprašati, zakaj niste normativnega plana izpolnili. Ne, on stoji za vami in pravi, da takšen zdravstveni sistem si zaslužijo naši državljani. Naši državljani si ne zaslužijo stati v čakalni dobi štiri leta, dve leti, kakorkoli. Ne zaslužijo si, da morajo iti v tujino na zdravljenje, na zobozdravstvo, recimo, na Hrvaško, celi turistični avtobusi vozijo v Pulo in vi pravite, da je to okej. In koalicija pravi, da je to okej, mi bomo podprli danes ta ministričen koncept. Prosim za konkretne odgovore, v nadaljevanju imate še kar nekaj časa. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se gospa Maruša Škopac in gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Mislim, da nam res mora biti cilj, da vzpostavimo primerno delujoče zdravstvo in seveda tudi primeren dostop do brezplačnih zdravstvenih storitev pravzaprav za vse državljane. Če to ni omogočeno, je seveda res potrebno ukrepati takoj. In če pogledamo realno sliko in če pogledamo čakalne dobe, lahko ugotavljamo, da ne en pogoj, torej da imamo primerno delujoče zdravstveno varstvo oziroma sistem niti primeren dostop do teh storitev, narekuje resnično hitro ukrepanje. Če pogledamo stanje pri čakalnih vrstah, lahko čaka na svojo zdravstveno storitev v celotnem procesu tudi štiri leta. To zagotovo ni obdobje, ki bi nam bilo v ponos, in to je tisto, zaradi česar je potrebno seveda ukrepati takoj. Če pa je treba ukrepati takoj, potem je tudi prav, da se naredijo prioritete. Te prioritete, ki jih omenjam tudi do štirih let in tako naprej, lahko zagotovo zasledimo pri revmatologiji in seveda tudi pri urologiji in tukaj je najbrž treba resnično prednostno začeti reševati ta problem. Tudi v moji pobudi, ki sem jo dal, da poskušamo čakalne vrste skrajšati na vsega devetdeset dni ob pogoju, da se zagotovijo ustrezni kadri, materialni pogoji in seveda tudi denar. Ko se pogovarjamo o vseh teh pogojih, je treba povedati, da je prav, da najprej izkoristimo predvsem to, kar imamo na razpolago. In tukaj želim poudariti, ker je bilo tudi danes že večkrat omenjeno, da pravzaprav niti nimamo narejene analize stanja v zdravstvu. Temu ni tako. Sam imam analizo, ki je dejansko bila narejena in vezana na izvajanje zdravstvene varstva na primarni ravni v Republiki Sloveniji. Vsi ti podatki obstajajo in seveda je tudi natančno razvidno, koliko je bilo denimo podeljenih programov s koncesijo, koliko seveda se jih izvaja v zdravstvenih zavodih. Ob vsem tem bi želel poudariti tudi to, da je seveda velik del vezan tudi na delovanje lokalne samouprave in tukaj je tudi to pomembno sporočilo, ki je treba dati tudi v okviru aktualnega zakona o lekarniški dejavnosti, da mora biti resnično naša usmeritev v to smer, da se tudi ta sredstva iz lekarniške dejavnosti ohranijo znotraj zdravstvenega sistema in sistem seveda tudi poskuša neposredno vplivati na kvalitetnejšo izvajanje zdravstvenega varstva. Naslednje, kar je zelo pomembno pri vseh teh ukrepih, je, da seveda tudi razbremenimo gospodarstvo, kajti nenazadnje neprimeren dostop do zdravstvenih storitev pomeni tudi velik izpad za delodajalca in nenazadnje prvih trideset dni je to zagotovo strošek delodajalca, v nadaljevanju pa seveda to postane tudi strošek Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Če pogledamo podatke za leto 2015, ugotovimo, da so stroški zaradi bolniškega staleža zrasli za 9 % oziroma kar za 19 milijonov evrov. Če k temu dodamo še stroške, ki jih imajo delodajalci v tistih tridesetih, prvih tridesetih dnevih, so to sredstva, s katerimi bi lahko zagotovo v zelo kratkem času pomembno zmanjšali čakalne vrste. Dejstvo je tudi, da je ključna odločitev oziroma podpis splošnega dogovora med Zavodom za zdravstveno zavarovanje in ministrstvom v tem, kam se bodo sredstva vlagala. V luči tudi napovedane stavke je vendarle treba napovedati, da je v prejšnjih letih bilo danih pravzaprav več sredstev za zdravstvene storitve, za povišanje cen zdravstvenih storitev, kot pa za zmanjševanje čakalnih vrst. Torej tudi tukaj je prav, da sprejmemo prioriteto na ta način, da je treba tudi s tem splošnim dogovorom zagotoviti več sredstev za zmanjševanje čakalnih vrst ob trenutnih cenah zdravstvenih storitev. Sicer se seveda ne bo naredil noben premik v to, da se izboljša zdravstveno stanje ljudi. Nujno potrebno je zagotovo tudi vzpostaviti čakalni register oziroma register čakalnih dob. Gre za to, da naj bo ta register javen, tako da lahko tudi vsak pacient ugotovi vsakodnevno, kateri je na čakalni vrsti, kdaj bo prišel na vrsto. S tem se seveda tudi odpravijo vse te težave in koruptivna dejanja, ki jih spremljamo v zadnjem obdobju. Torej vzpostaviti register, javni register čakalnih dob, je ena od tistih zadev, ki odpravi prenekatere težave, ki so povezane s koruptivnimi dejanji znotraj zdravstvenega sistema. Seveda je treba zagotoviti delovanje zdravstvenega sistema na celotnem teritoriju oziroma površini Republike Slovenije na primerljivem nivoju in s tem seveda tudi omogočiti, da če so nekje čakalne vrste krajše, da posamezen pacient seveda se lahko napoti v tisto regijo, v tisti zavod, kjer so čakalne vrste krajše. To je eden od ukrepov, ki je tudi možen in se ga lahko izvaja takoj, ga je pa treba seveda bistveno bolj organizirano začeti izvajati, kot se je to dogajalo v tem zadnjem obdobju. Glede sredstev, ki se vlagajo v zdravstvo in tudi sicer sredstva, ki jih namenjamo iz proračuna, je ključen sistem javnih naročil. Mislim, da ena od prioritet zagotovo mora biti ta, da se vzpostavi čim prej agencija za javna naročila, ki bo izvajala javna naročila za vse javne zavode tako na področju zdravstva kot tudi na ostalih področjih izobraževanja in ostalih dejavnosti, tudi občin. S tem se dejansko lahko prihrani zelo velika sredstva, ki jih namenimo potem za potrebe zdravstva, pokojnin, šolstva. Ta agencija za javna naročila lahko centralizirano pelje vse te postopke. Bistveno manj bo tudi pritožb na takšne postopke, ker imamo zato ustrezno usposobljeno ekipo. Bistveno manjša verjetnost je, da pride do teh, bom rekel, ali lokalnih dogovorov ali dogovorov v posameznih zavodih zato, da se sredstva trošijo netransparentno oziroma v bistveno večjem obsegu, kot bi to bilo potrebno.Tudi znotraj tega je zagotovo treba proučiti možnost skupnih nabav z bolnišnicami, s katerimi že danes sodelujemo v tujini, kamor napotujemo naše paciente. Tam se srečujemo tudi s tem, da je na teh trgih cena zdravil nižja. Zakaj ne bi pravzaprav tudi poskušali preko vseh teh bolnišnic v tujini vzpostaviti ustreznega sistema zato, da pridemo do cenejših zdravil? To je tako v Avstriji, Nemčiji ali pa tudi na Poljskem. Po vseh teh lokacijah se srečujemo že do sedaj s sodelovanjem in napotovanjem naših pacientov na zdravljenje. Seveda je tudi pomembna javnost nabav materialov in svetovalnih pogodb. Mora biti dejansko tudi javno objavljeno, kateri material se je nabavil. Potem bodo seveda tudi odpadle mnoge špekulacije, katerim smo ravno tako priča v tem obdobju, ki je, lahko rečemo, tudi se gradil od osamosvojitve naprej in prišel do te faze, da lahko govorimo o tem, da res potrebujemo celovito prenovo zdravstvenega sistema. In ko se že pogovarjamo o celoviti prenovi, je zagotovo ena od zadev, kjer je treba sprejeti tako standarde in normative že zaradi tega, da lahko tudi bistveno natančnejše ovrednotimo delo in tudi nagrajujemo tiste, ki so resnično kvalitetni, naredijo več, skozi normative in standarde je to mogoče izpeljati na transparenten način, brez občutka, da je nekdo bil privilegiran, drugi pa seveda postavljen na stran. Zagotovo so tudi plače tistih najnižje plačanih delavcev v zdravstveni dejavnosti tiste, ki so potrebne posebne pozornosti in je treba prioritetno reševati ta problem, saj je z njihove strani tudi pravzaprav tisti največji osebni kontakt s pacientom. Zelo pomembno je, da to tudi primerno nagradimo. Glede siceršnjega razvoja v prihodnosti mislim, da bi bilo veliko bolje in pravzaprav že primerno, da se v Sloveniji po 25 letih ne pogovarjamo o tem, kako netransparentno se troši denar v zdravstvu, kako velike težave imamo s tem, da se zagotavljajo določene kapacitete. Mislim, da bi se danes morali pravzaprav morali že pogovarjati o tem, da se v Sloveniji zgradi nov univerzitetni klinični center, ki bi bil seveda moderen in bi združeval pravzaprav vse bolnišnične kapacitete na enem mestu, imel tudi ustrezno logistiko, dostop do tega mesta in imel seveda tudi zelo tesno sodelovanje z izobraževanjem, znanostjo. To je tisto, kar potrebujemo tako za domače potrebe kot tudi za to, da smo konkurenčni in privlačni za nekoga, ki bi se lahko zdravil tudi iz tujine v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Maruša Škopac, pripravita naj se gospod Miha Kordiš in gospod Tomaž Gantar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Eden izmed očitkov v današnji interpelaciji je očitana odgovornost za slabo finančno stanje v slovenskem zdravstvu. Dejstvo je, da je slovensko zdravstvo v slabem finančnem stanju že dolgo časa, saj so se sredstva za zdravstvo vztrajno zniževala nekaj let. Trend finančnih sredstev, namenjenih za zdravstvo v okviru proračuna, se zdaj pozitivno obrača. Treba je vedeti tudi, kako so razmejena sredstva ministrstva in sredstva namenjena za storitve v javnem zdravstvu. Predlagatelj poskuša prikazati, kot da ministrstvo pretaka ves ta denar, medtem pa vemo, da imamo v Sloveniji pri financiranju zdravstvene dejavnosti specifično ureditev. V Sloveniji namreč na trgu zdravstvenih storitev vlogo odigrajo zdravstvene zavarovalnice. Financiranje se v okviru zavarovalniških storitev deli na del, ki ga pokrije obvezno zdravstveno zavarovanje, v okviru tega Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, in na del, ki ga pokrijejo dopolnilne oziroma prostovoljne zdravstvene zavarovalnice. Te so na našem trgu tri. Ves krog financiranja teh storitev pa v celoti zaobide proračun ministrstva. Ministrica že ves čas svojega mandata opozarja, da je delež BDP, ki ga iz proračuna za zdravstvo namenja Slovenija, porazno nizek, okvirno 3 % letno. Treba pa je vedeti tudi, kdo je takšno stanje ustvaril. Sredstva namenjena za zdravstvo so okrnile pretekle vlade. Od leta 2009 so se sredstva znižala, sredstva za izvajanje zdravstvenih programov so se znižala za okoli 420 milijonov evrov, skupna sredstva v proračunu Republike Slovenije, in sicer Ministrstva za zdravje, pa so se od leta 2009 do vključno leta 2012 znižala za 38 %. Ta vlada, naša ministrica pa se sooča s posledicami tega, kar so storile vlade pred nami – varčevale so na račun ljudi. Ta trend se je z nastopom naše vlade začel spreminjati. V letu 2015 smo za izvajanje zdravstvene dejavnosti namenili 57,1 milijona evrov denarja več kot predhodna leta. Prav tako smo zagotovili 1,7 milijona evrov za plačilo zdravstvene oskrbe beguncev. V letu 2016 pa smo povečali sredstva za zdravstveno dejavnost za 60,2 milijona evrov, poleg tega pa tudi 15,9 milijona evrov za skrajševanje čakalnih dob do konca tega leta. V interpelaciji trdite, da ministrica odlaga gradnjo urgentnega centra Ptuj. To je seveda zavajanje. To ne drži. Ministrstvo za zdravje je že julija leta 2015 potrdilo investicijski program za gradnjo urgentnega centra Ptuj in v svojem proračunu in v svojem proračunu za to tudi zagotovilo ustrezna finančna sredstva. Razlog za nepričetek del v urgentnem centru Ptuj torej ni na strani Ministrstva za zdravje. Razloga sta, bi lahko rekli, prvi je ta, da bolnica Ptuj, Splošna bolnica Ptuj ni zagotovila svojega deleža finančnih sredstev, ki ga mora zagotoviti, lastna udeležba. Drug problem pa je ta, da si želi Splošna bolnica Ptuj odobreni projekt, za katerega velikost in odobritev je temeljila na kriterijih, ki so enotni za celotno Slovenijo, povečati, in sicer za več kot 20 %, kar pomeni, da mora iti celotna investicija v ponovno odobritev na Vlado Republike Slovenije. Čakalne vrste. Čakalnim vrstam smo v Državnem zboru namenili že veliko časa, najprej na seji matičnega odbora in potem še preteklih mesec na seji, na plenarni seji, ki je bila pravzaprav tudi nek uvod v tole današnjo interpelacijo. Razlogov za čakalne vrste je več, zato je tudi težava večplastna in se je ne da rešiti samo z enim ukrepom. Eden izmed razlogov za čakalne vrste je definitivno demografski trend. Prebivalstvo Slovenije se stara in s tem se povečujejo tudi potrebe po zdravstvenih storitvah. Na ta dejavnik vpliva, žal, nimamo. Drugi dejavnik je pomanjkanje zdravnikov. Specializacije že od leta 2003 z javnim pooblastilom razpisuje Zdravniška zbornica Slovenije. Res je, da predlog na koncu potrdi minister za zdravje. Potem pa se lahko vprašam, kako so predlagane sezname pregledovali pretekli ministri, kajti današnja ponudba zdravnikov specialistov na trgu dela, glede na to, da specializacija v Sloveniji traja šest let, ni posledica neukrepanja naše ministrice, ki je pravzaprav prva, ki je v te predlagane sezname posegla in jih ustrezno korigirala. Rezultati njenega dela pa bodo prišli z zamikom. V preteklosti so bili narejeni določeni kratkoročni ukrepi za skrajševanje čakalnih vrst. Kot kratkoročni ukrep smatram zagotavljanje finančnih sredstev. Zakaj pravim, da je to kratkoročni ukrep? Zato, ker tista finančna sredstva, ki so bila v preteklosti namenjena za skrajševanje čakalnih vrst, niso obrodila sadov, vsaj ne takih, kot bi si jih želeli. Čakalne vrste so danes še vedno tukaj. Naša vlada je zagotovila dodatna finančna sredstva za skrajševanje čakalnih vrst, in sicer 7,7 milijonov evrov za skrajševanje čakalnih dob in še dodatnih 8 milijonov evrov za prve specialistične preglede. Vendar pa se je naša ministrica odločila, da se bo skrajševanje čakalnih vrst spopadla dolgoročno. Kaj to pomeni? To pomeni, da bo poiskala rešitev, ki bo imela dolgoročni efekt. Najprej bo poskušala ugotoviti dejavnike, poiskati vse dejavnike, ki vplivajo na dolge čakalne dobe. Zato se je odločila, da izpelje projekt skrajševanje čakalnih dob v posameznih zdravstvenih ustanovah, tako imenovani pilotni projekti. V sklopu teh pilotnih projektov bodo posamezne zdravstvene ustanove analizirale in v končni fazi podale razloge ter predloge za skrajševanje čakalnih vrst. Pomembno je vedeti namreč, da se čakalne vrste ne bodo skrajšale, če se ne bo zmanjšal pripad novih napotitev. In temu je treba posvetiti posebno pozornost. Eden izmed ukrepov, ki bo pravzaprav prvi dejansko prikazal realno stanje čakajočih na različne zdravstvenega posege, je nedvoumno eNapotnica. Zakaj pravim tako? Zato, ker z eNapotnico se bodo morali vsi trenutni seznami prečistiti. Prečistiti v več smislih. S seznamom se bo odstranilo vse bolnike, ki se pravzaprav še niso odločili, ali na poseg v resnici želijo ali ne, vse bolnike, ki zdravstveno niso sposobni, da gredo na poseg, vse bolnike, ki so storitev že opravili v drugi ustanovi pa tega niso sporočili, in vse bolnike, ki mogoče so v čakalni vrsti v več ustanovah. Lahko navedem tudi primer dobre prakse, ki se je uvedel in se je pravzaprav pokazal v pilotnem projektu skrajševanja čakalnih dob v neki zdravstveni ustanovi. Uvedli so strokovna srečanja med zdravniki primarnega in sekundarnega nivoja. Uvedli so koordinacijo komunikacije med primarnim in sekundarnim nivojem. Uvedli pa so tudi novo storitev, ki ji pravijo konzultacija zdravnik specialist in zdravnik splošne medicine. In kaj ta nova storitev prinese? Prinese to, da zdravnik splošne medicine, kadar ni povsem prepričan o nadaljnji napotitvi bolnika na sekundarni nivo, da ima možnost, da po elektronski poti za nasvet povpraša zdravnika specialista. Zdravnik specialist ima možnost, da v računalniku vidi mnenje in simptome pacienta, vidi njegove dotedanje izvide in zdravniku primarne medicine poda svoje mnenje, ali je napotitev primerna in tudi ali je napotitev nujna, se pravi, da je takega pacienta treba obravnavati v relativno hitrem času, kar je po njihovem mnenju od približno enega do treh tednov. Na ta račun se tisti bolniki, ki pravzaprav pregleda pri specialistu ne potrebujejo, ne bodo postavili v čakalno vrsto, tisti, ki pa ga potrebujejo, bodo na pregled prišli mnogo hitreje. Seveda je treba tudi opozoriti na odgovornost pacientov. Kaj mislim s tem? S tem mislim, da je od pacienta, ki je naročen na poseg, nekorektno, da ne sporoči, da na poseg ali pa na pregled ne more priti, ker s tem pravzaprav onemogoči, da bi lahko na njegovo mesto prišel nekdo, ki je za njim v čakalni vrsti. In zdaj za konec, kolegica Anja Bah Žibert je rekla, da ameriški zdravniki ne stavkajo in da ameriški pacienti so z oskrbno zadovoljni. Pozabila pa je dodati, da so to samo tisti pacienti, ki pravzaprav do zdravnika sploh pridejo. Ker tam mnogi zaradi dragega zdravstvenega sistema in dragega zdravstvenega zavarovanja do zdravnika sploh ne pridejo, verjetno tisti v statistiko niso zajeti. Tukaj je ključno razhajanje v njenem pogledu od pogleda naše ministrice in naše stranke. Mi pravimo, da so pomembni prav vsi bolniki in v našem sistemu prav vsi bolniki pridejo in si zaslužijo zdravniško oskrbo.
Hvala lepa. Replika. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Ja, spoštovana kolegica, jaz vem, da ste imeli na papirju napisano, ampak fino je, da me poslušate. Jaz sem povedala nekaj, da ta trenutek ameriški zdravniki ne stavkajo in ne stavkajo. Jaz sem povedala, da so ameriški zdravniki zadovoljni. So, ker tudi naši zdravniki želijo oditi tja delati. Povedala sem, da so pacienti zadovoljni. Zakaj se zbirajo zamaški? Zato, da pridejo naši otroci ali pa odrasli tja na operacije. Je tako. In kot tretje, povedala sem ključno – da pacienti umirajo tam in tudi pri nas, ampak to zaradi čakalnih vrst. Razlika pa je, da mi skrbimo za javno zdravstvo in državljanke in državljani plačujejo za to, pa kljub temu umirajo. To je pa bistvena razlika med vami pa nami, kajti mi temu nasprotujemo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš. Pripravita naj se gospod Tomaž Gantar in gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite gospod Kordiš.
Najlepša hvala, predsedujoči. Bom uvodoma v svoji razpravi izpostavil zaključno poanto, ki sem jo imel pri podajanju stališča Poslanske skupine Združene levice. Gospa ministrica, v Združeni levici vam podajamo podporo pri ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in pri ukinitvi privatizacijskih koncesij. In če z obrambo javnega zdravstva mislite resno, to podporo tudi krvavo potrebujete. Zato ker vse ukrepe, ki bi stopili na prste zdravniškega kapitalizma in zavarovalnic, torpedirata koalicijska SD in DeSUS. Skupaj pa jih lahko obidemo in iz sistema končno naženemo zdravniško-zavarovalniški lobij in zdravstvo vrnemo tja kamor spada – stran od dobička in v naročje javnega. Tukaj, gospa ministrica, vam socialisti ponujamo roko in priporočam, da jo sprejmete. Interpelacije seveda ne bomo podprli, ne moremo pa se polnosrčno postaviti v obrambo ministrice, zaradi tega, ker je na položaju že dve leti in je zastavila v vodstvu svojega resorja napačno strategijo. Stavila je na dialog z zdravniško-zavarovalniškim lobijem. S temi ljudmi, s temi institucijami ne more biti dialoga. Vsak minister, ki zagovarja javno zdravstvo in javno dobro, lahko pred njimi samo popusti ali pa se poda v odprto konfrontacijo. In če gre minister v konfrontacijo s temi lobiji, se mora zavedati, da so to izjemno mogočne mašinerije z veliko denarja. Zavarovalniško združenje, Ameriška trgovinska zbornica, sindikat FIDES, Zdravniška zbornica, to ni šala mala. Ampak za to, da se ta konflikt resno vodi, je treba najti zaveznike. Treba je iskati zaveznike in treba se je nanje opreti. In zavezniki v napredni reformi javnega zdravstva, ki bi posekala privatizacijske lovke, so velike sindikalne centrale zunaj parlamenta, znotraj parlamenta je pa tak zaveznik Združene levice. Upam, gospa ministrica, da se tega zavedate in da boste to vzeli na znanje. Če grem naprej, se bom odzval na nekatere izmed zadnjih razprav. Prva taka točka, ki me je kar nasmejala, moram iskreno povedati, je amerikanizacija našega javnega zdravstva, kot jo predlaga tamle desni opozicijski blok in ga je v eni zmed prejšnjih razprav dejansko zagovarjal kot dobrega, češ, da so zdravniki z njim zadovoljni, da so pacienti z njim zadovoljni. Ja, razen tistih 40 milijonov Američanov, ki si tega zdravstvenega sistema ne more privoščiti. Pa veste, na drugi strani luže imajo celo gibanje za to, da bi njihovo zdravstvo postalo bistveno bolj javno, kot je sedaj. Pa predsedniški kandidati imajo med izpostavljenimi točkami, tisti iz vrst demokratske stranke, to, da bodo njihovo zdravstvo naredilo bolj javno. In ta politika ima na drugi strani luže množično podporo. Zakaj? Zaradi tega, ker ni države na svetu, ki bi dala toliko denarja v zdravstvo, kot ga dajo Združene države Amerike, in hkrati ni države na svetu, ki bi imela tako neenako zdravstvo in tako nepošteno zdravstvo, kot ga imajo v Združenih državah Amerike. In to je pač neko zdravstvo, ki ga želijo omenjeni zdravniško-zavarovalniški lobiji in desne stranke pripeljati tudi na to stran Atlantika v našo Republiko Slovenijo. Seveda v Združeni levici tega nikakor ne bomo dovolili. Naprej, kar se tiče očitka ministrici o stavki FIDES, da se ji bo zgodila stavka zdravnikov oziroma dogaja stavka zdravnikov. Mislim, poglejte, FIDES ni razredni sindikat za pravice. FIDES je interesno stanovsko združenje za privilegije, zelo podobno kot Zdravniška zbornica. In ta kasta, privilegirani del zdravništva se igra zdravniški kapitalizem, zanima jih kovanje profita na bolnikih. Tukaj sklepajo zavezništva s komercialnimi zdravstvenimi zavarovalnicami. Seveda je primarni interes tega privilegiranega dela zdravništva direktna privatizacija zdravstva tudi skozi koncesije. In s temi reprezentanti zdravniško-zavarovalniškega lobija se ne pogovarja, se ne pogaja, pred njimi se ne umika. FIDES je treba zlomiti. Ali bodo preživeli privilegiji privatizacijskega dela zdravništva ali pa bo preživelo slovensko javno zdravstvo in se okrepilo v tej svoji kvaliteti. To je to. Eno ali drugo. Ni vmesne poti. Naprej. Ena izmed polemik je tangirala pozicijo Združene levice, ko smo okrcali Desus, da se premalo zavzema za javno zdravstvo oziroma pač v tej koaliciji sta Desus in SD tisti zaviralni mašineriji krepitve javnega zdravstva. Tukaj moram pač povedati, da je bil Desus od leta 2004 naprej v vseh vladah, v Janševih ali v Nejanševih vladah. In kaj smo v vseh teh 10, 12 letih odbili od javnega zdravstva? Se je zgodil kakšen resen napredek? Smo ukinili dopolnilno zdravstveno zavarovanje? Smo pristrigli peruti privatizacijskim koncesijam? Nič od tega se ni zgodilo. Tako da zgodba Desusa, branika javnega zdravstva, pač ne pije vode. Oprostite. Pač govorite eno, delate drugo, pika. To je zelo podobno kot Socialdemokrati, imajo javno na jeziku, pa zasebne žepe v dejanju. Če še enkrat izpostavim, kaj vendarle pričakujemo v Združeni levici od gospe ministrice, prva stvar je tukaj vsekakor ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, nadomestitev tega zavarovanja s solidarno javno dajatvijo, ki bo poštena, ki bo zajela vse prejemke nekega posameznika, tudi tiste iz naslova kapitala, in ki bo odstrigla komercialnim zavarovalnicam 60 milijonov evrov in jih usmerila v naš javni zdravstveni sistem, ker bogme, mislim, da vsi vemo, da naš javni zdravstveni sistem potrebuje te desetine milijonov. Naprej, tukaj so koncesije. Te koncesije je treba prerešetati, neupravičene koncesije odvzeti. Naš javni zdravstveni sistem pa zastaviti na način, da na dolgi rok te koncesije sploh ne bodo več potrebne. Skoraj 300 milijonov evrov sredstev koncesije prestregajo letno in tukaj se ustvarjajo presežki prihodkov nad odhodki. In ponovno, ti presežki bi se morali zlivati v javni zdravstveni sistem ne pa v zasebne žepe. In nenazadnje so tukaj še specializacije, ki so v rokah Zdravniške zbornice. Seveda morajo te specializacije preiti pod neko demokratično kontrolo, da bodo zares služile interesom bolnikov in javnega zdravstvenega sistema, ne pa da so tam zafevdalizirane s strani privilegiranega dela zdravništva. Hvala.
Hvala lepa. Jelka Godec, predlagateljica.
Zdaj, jaz moram nekaj reči na to, ne glede na to, da ni bila napadena oziroma se tako brani ministrica, delno je pa gospod Kordiš zadeve dal na predlagatelja. Jaz ne vem, kateri zdravnik se je gospodu Kordišu tako zameril, da tako zdravniški lobi napada. O tem odtekanju denarja v našem javnem zdravstvu. Vprašanje za vas je, Združena levica: Zakaj potem, če je takšno odtekanje v javnem zdravstvu, niste podpirali naših predlogov za preprečevanje korupcije? Zakaj ste bili takšni nasprotniki pri ustanovitvi Komisije za preprečevanje korupcije? Ali vam lahko odgovorim že kar jaz? Preiskovalna komisija na področju nabave in prodaje žilnih opornic se dotika seveda predvsem preplačanih žilnih opornic. Dokazano je, da je eden dobavitelj imel 74 % tržni delež v UKC Ljubljana in daje ta dobavitelj kupoval žilne opornice iz Italije od firme, ki ima v lasti tudi Mladino. In še zdaj pridemo pa naprej, v Mladini sedi pa vaš politični aktivist, gospod Štrukelj. To je ta sindikalna centrala, ki brani javno zdravstvo in uboge ljudi. Zato ste bili proti, gospod Kordiš. In te sindikalne centrale z gospodom Štrukelj, vas bom vprašala – koliko pa ta vaš gospod aktivist zasluži, da lahko tako brani javno zdravstvo? Javno zdravstvo, kjer odteka veliko denarja na področju korupcije, in vi niste bili za to, da se ta parlamentarna preiskava izvrši, niste bili za naša priporočila za preprečevanje korupcije v slovenskem zdravstvu in danes govorite, da je naše slovensko zdravstvo seveda prepleteno z mrežo koruptivnih in ne vem kakšnih zdravnikov, ko pa je bilo treba to podpreti, pa ne. In vi pravite, kakšen sistem je v Ameriki. Naši ljudje, mamice gredo z otroki v Ameriko, ker tukaj ni zdravljenja, ker tukaj odpove ali pa ne more naše javno zdravstvo opraviti takšnih operacij. Torej vi predlagate tem ljudem, ki najdejo pomoč v Ameriki pri tistih zdravnikih, ker so različni razlogi, ali pri nas zdravniki tega ne morejo opraviti, se takšna operacija ne opravi, ali pa ne želijo, da več ne gredo tja. Naj čakajo doma z otrokom, ki je bolan, kljub temu da je rešitev v bistvu tam. Ker grdi kapitalizem pa ne bo reševal naših ljudi. A to je vaše sporočilo? Vaše sporočilo bi moralo biti Ne, zamaški! Vaše sporočilo bi moralo biti, da javno zdravstvo se tukaj krepi, da se korupcija spravi ven iz javnega zdravstva, da javno zdravstvo omogoča popolno oskrbo naših pacientov. In nehajte s temi floskulami, da bodo sindikalne centrale izven DZ rešile javno zdravstvo in pa ministrico. Pa saj se hecate, no. Takih floskul o javnem zdravstvu pa o sindikalnih centralah pa močnih sindikalnih centralah vam pa tudi ni treba govoriti, saj potem bo pa treba iti na psihoterapijo.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, replika.
Na to imam samo en komentar. Namen zdravstvenih in protikorupcijskih pobud SDS je samo in izključno miniranje javnega zdravstvenega sistema, medtem ko so ključne dobičkarske prakse v našem zdravstvu legalizirane. Imamo komercialno zdravstveno zavarovanje, imamo koncesije. In tukaj se nam dogaja resen, popolnoma legalen vdor privatnega interesa v javni interes, kar je definicija korupcije. In nenazadnje kar se tiče preiskovalne komisije SDS, mislim, SDS bo preiskoval korupcijo?! Se komu še to zdi ful smešno v bistvu?
Hvala lepa. Samo pojasnilo, gospa Jelka Godec je govorila kot predlagateljica, zato je bila možna replika na to. [[oglašanje iz dvorane]] Gospa Jelka Godec izvolite.
Združeni levici predlagam, da takoj jutri vložijo potrebne zakone, ki bodo spremenile vse to, o čemer ste govorili, o zavarovalnicah, o vseh teh lobijih, ki ste jih danes omenjali,. Vse možnosti imate, vložite zakonodajo, dajte tudi kakšno preiskovalko narediti, pa bo vse v redu. Torej nehajte govoriti, nehajte se, bom rekla, napihovati v Državnem zboru in dajte vložiti zakonodajo. To je rešitev. Podporo pa tako boste imeli, ker podpirate tudi ministrico in ker podpirate javno zdravstvo.
Hvala lepa. Replika, izvolite Gospod Kordiš.
Najlepša hvala. Poglejte, točno to se je namenila narediti ministrica za zdravje, ampak se vse skupaj ustavlja v koalicijski mašineriji, ker mečeta pesek v kolesje SD in Desus. Zdaj je žogica pri ministrici, da te stvari pripravi, pride do Združene levice po podporo za javno zdravstvo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Gantar. Pripravita naj se gospa Suzana Lep Šimenko in gospod Jan Škoberne. Izvolite gospod Gantar.
Hvala lepa, podpredsednik. Ni namen moje razprave, da polemiziram s kolegom pred mano, predvsem pa obstaja en dober pregovor za take jalove razprave, pa ga ne bom omenjal. Mogoče samo zagotovilo, da tudi če bo kolega Kordiš rabil zdravniško pomoč, bo kljub temu dobil profesionalno oskrbo. Brez skrbi, je v redu. Kar nekaj se je danes nabralo trditev, sploh v zadnjih dneh, v zvezi z delom ministrice, predvsem pa tudi v zvezi z delom tistih, ki smo sedeli na tem vročem stolu pred njo. Glede na to, da sem jaz tu edini med njimi danes, bom vseeno nekaj besed tudi o tem povedal, čeprav seveda mi nismo na interpelaciji, tudi jaz ne, ampak kljub vsemu jaz mislim, da smo dolžni, da sem tudi jaz dolžan nekaj odgovorov. Kot prvo, vsi, ki smo sedeli v zadnjih letih na tem stolu, pa večina nas je sedela manj časa kot sedanja ministrica, smo se ukvarjali po eni strani s preteklimi težavami, seveda, ki jih nismo sami zakuhali, ampak so problem, o katerem bom malo kasneje še razpravljal, pa je na nek način tudi povezan z ministrico, pa seveda tudi s tekočimi zadevami. Po eni strani je seveda zelo težko razpravljati kot nekdanji minister, glede na to, da vem, s kakšnimi težavami se ministrica sooča in kaj v resnici se da narediti, kaj so možne kratkoročne rešitve in katere so tiste, ki jih je možno izpeljati na daljši rok. Kot rečeno, seveda, jaz sem bil minister krajši čas v dveh vladah, in to v času najhujše krize. Govorim o obdobju, ko je bil tudi prihodek Zavoda za zdravstveno zavarovanje približno 300 milijonov nižji, kot je danes, govorim o obdobju, ko smo imeli negativno gospodarsko rast, ne pa plus 2,7% in podobno. Se pravi, dejansko v času, ki ga je zdravstvo na nek način uspelo preživeti z velikimi težavami. Ampak uspelo ga je preživeti zaradi ukrepov, ki smo jih sprejemali in ki so nam jih priznali tudi strokovnjaki WHO v svoji analizi: ob pomoči dopolnilnih zavarovanj, ob dodatnem financiranju, ki smo ga kljub izredni krizi uspeli zagotoviti z nekimi prerazporejanji, nenazadnje tudi z večjo obremenitvijo dopolnilnih zavarovanj. Moram reči, da sem jaz takrat opozarjal, da tudi na račun teh prerazporeditev in dodatnih obremenitev dopolnilnih zavarovanj ni upravičen dvig premije v teh zavarovalnicah. In tu je tudi ministrica kot predsednica uprave Vzajemne odigrala svojo vlogo in povzročila dvig premije in dodatne dobičke na nivoju dopolnilnih zavarovanj, pa čeprav danes govorimo seveda povsem nekaj drugega, kakšno škodo in na kakšen način ta dodatna zavarovanja delujejo. To pač je dejstvo in zato jaz včasih dvomim, da to, kar poslušam tudi pri sami reorganizaciji in želji po spremembi na področju teh zavarovanj. Poleg tega seveda smo delali kup drugih stvari, reorganizirali smo javno zdravstvo s pomočjo zakonodaje, danes imamo Nacionalni inštitut za javno zdravje, Nacionalni laboratorij, sprejeli smo novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zavarovanju. Sprejeli smo zakon o pacientovih pravicah oziroma novelo pripravili, novelo, ki bi ločila prve preglede od kontrolnih pregledov, kar je dodaten problem. Mislim, da je dokaj žaljivo do kolegov tudi pred mano, namreč čakalne dobe se niso pričele šteti v tem mandatu, ampak se je spremljalo število čakajočih bolnikov že pred leti. Moj predhodnik dr. Marušič je bil tisti, ki je sprejel Zakon o pacientovih pravicah kot sistemski ukrep, zato sem imel jaz verjetno nekoliko manj težav pri čakalnih dobah, kot jih je imel on ali pa kot jih ima danes ministrica. Da pa se ni sprejemalo sistemskih rešitev, glejte, že vrsto let, pred 10, 15 leti so bile problem, ne vem, srčne operacije, danes so druge metode, pa se je čakalna doba odpravila. Danes so pač drugi problemi, ampak trditi, da se problema ni obravnavalo, ni poznalo, ni sprejemalo rešitev pa tudi sistemskih, je najmanj nekorektno. Podobno je bilo tudi na drugih področjih. Veste, priznati morate, da tudi vse, kar se omenja in je bilo zdaj narejeno, res je, urgentni centri, s tem da, kot smo že omenili, projekt se je začel precej let nazaj. V času mojega mandata smo izpeljali postopke, pridobili gradbena dovoljenja, izvajalce izbirali in podobno. In potem se je projekt začel. Res pa je, vsebine točno, kako bodo delovali, na kakšen način, takrat ni bilo, ker se je mudilo in ker smo imeli natančno določene roke, do kdaj je treba evropska sredstva porabiti, ker sicer bi ti projekti propadli. Na srečo niso in so se zaključevali zdaj. Podobno je seveda tudi z eZdravjem. Projekt teče vrsto let in pilotni projekt eRecepta se je začel v letu 2013 ali 2014, v začetku 2014. In TeleKap je tudi iz tistega obdobja. Hočem reči, da smo se verjetno vsi, ki smo sedeli na tem stolu, v svojem obdobju trudili maksimalno, da bi premaknili zdravstvo korak naprej. Korak k sprejemu reforme. Žal večina nas ni imela mogoče te sreče, kot jo imate vi, da bi predsednik Vlade skušal razumeti in podpreti izpeljavo reforme, ker namreč praktično v svetu ni države, ki bi izpeljala zdravstveno reformo brez aktivne pomoči predsednikov vlad, predsednikov držav. In to je verjetno glavni razlog, da mi v preteklih mandatih tudi nismo uspeli kompletne reforme izpeljati. Ampak, kot rečeno, jaz je nisem uspel uskladiti, in težko sprejemam očitke, ker tisti hip, ko se je zame končala diskusija o možnosti sprejema reforme, sem sprejel to odgovornost in sem odstopil in pustil prostor nekomu drugemu, ki bo morda bolj uspešen. Zato seveda očitkov na tisto obdobje nekako ne sprejemam, ker mislim, da smo naredili, kar se je dalo. Pojdimo zdaj na bolj aktualne stvari. Gospod Trček je omenil vire, in jaz tudi mislim, da so viri v tem trenutku ključen problem v zdravstvu. Zdravstvo se sooča s težavami res 15 let, dobrih 15 let, ko so izrazitejše. In v tem obdobju se zgodbe ponavljajo. Ampak kje je izvirni greh? Upam si trditi, da je glavni razlog, da so se začele v Sloveniji težave z javnim zdravstvom, uvedba DDV. DDV je bil prvi, ki je povzročil velik vdor v zdravstveno blagajno, v prispevke. Takrat je zdravstvo začelo izgubljati preko 100 milijonov na leto, javno zdravstvo. Se pravi, v vseh teh letih je izgubilo preko milijarde in po. In tu se vključi ministrica za zdravje, ki je bila kot finančnica takrat odgovorna za DDV na finančnem ministrstvu in zagovornica tega, da je zdravstvo višji DDV plačalo. To je zapisano, tega si ne izmišljujem. Zato pravim, da je to po svoje neke vrste igra usode, da ste danes vi tista, ki morate reševati probleme financiranja zdravstva, ker velik del tega ste sprožili sami. V tistem obdobju so se uvajale tudi trošarine na alkohol in tobak. Argument je bil, da bo zdravstvo dobilo nekaj denarja, ker govorimo o snoveh, stvareh, ki škodijo zdravju. In glej ga vraga, zdravstvo ni dobilo niti evra, dobil je pa vse proračun. Vse v istem obdobju. In danes smo država, ki namenja iz proračuna najmanj denarja, glede na tega, 3 % približno. Poleg tega je tudi analiza WHO ugotovila, da je ta sistem nevaren, nevaren za zdravstvo in to smo izkusili v obdobju krize, zato ker je financirano zdravstvo bolj ali manj iz enega vira. Dopolnilna zavarovanja pomenijo pač manjši del prihodkov v zdravstvo. In zato smatram, da dejansko ste dolžni rešitve v okviru zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju pripraviti in tudi izpeljati. Argumentov za to, da je denarja v zdravstvu premalo, je ogromno. Če primerjamo države in podatke, nekaj je bilo že danes povedanega, Slovenija namenja tisoč 881 evrov na prebivalca, že sosednja Avstrija namenja 3 tispč 531, skoraj dvakrat več. S tem da Avstrija zagotovi iz proračuna 30 % sredstev, Slovenija pa 3 %. In je seveda težko primerjati sisteme med sabo. Povprečje v državah OECD je 2 tisoč 587 evrov, torej skoraj 30 % več, kot namenja na prebivalca Slovenija. In tu je en od mojih očitkov, da se ljudi v Sloveniji enostavno zavaja in da se jim obljublja bistveno več, kot jim lahko nudimo v tem javnem zdravstvenem sistemu, ki ga vsi zagovarjamo. In težko sprejmem teorijo, da smo pa vsi, ki imamo pripombe na takšen način dela, pa nasprotniki javnega zdravstvenega sistema. Seveda to ne pride v poštev. Mislim, da si vsi želimo istega in da smo zato tudi vsi brez fige v žepu podprli resolucijo, ki javni zdravstveni sistem obljublja in tudi v bodoče celo nadgrajuje in izboljšuje. So pa bile težave v zdravstvu, ki so se začele z vdorom v zdravstveno blagajno. Tiste, ki so potegnile za seboj plaz sprememb. Od takrat naprej smo imeli ves čas hude omejitve pri zaposlovanju. Jaz sem bil v tistem obdobju direktor bolnišnice. Nismo smeli zaposlovati ne zdravnikov ne sester, nikogar, zato ker smo bili pač v težavah, v izgubah. In seveda zato tudi od takrat govorimo o pomanjkanju zdravnikov, ne od ZUJF. Če bi govorili od ZUJF, potem danes ne bi imeli na zalogi na specializacijah preko tisoč mladih zdravnikov, za katere ne vemo, kako jih bomo financirali. Ampak so se težave začele takrat, takrat so se začele izgube bolnišnic in takrat se je začelo neplačevanje programov bolnišnic v celoti. Čisto vsako leto so bolnišnice pa tudi drugi izvajalci delali programe, ki na koncu niso bili financirani. Zato je danes, ne vem, 118 milijonov izgub bolnišnic iz tega naslova. Težko pa razumem, zakaj imajo bolnišnice zdaj same večjo izgubo ob toliko več denarja, kot so jo imele lani ali predlani. Težje razumljivo. Če gremo malo na podporo, kaj pomeni sedanji proračun. Zadnjič smo kot zainteresirano delovno telo obravnavali proračun za zdravstvo. Res je, za investicije se namenja več. In to je dobro. Zato bo prišel na vrsto urgentni center v UKC, kar sigurno je zasluga ministrice. Tu nimam nobenih pomislekov. Po drugi strani je pa velik problem, namreč v državnem proračunu imamo še vedno pri zdravstvenih storitvah ničle. Se pravi, kot zagovorniki javnega zdravstva, kot tisti, ki imamo podporo, ministrica ima podporo predsednika, zaenkrat v proračunu ni videti čisto nič. In jaz si težko predstavljam, kako bo to javno zdravstvo delovalo tudi v naslednjem letu. Namreč, že samo z letošnjo uskladitvijo plač smo pojedli tisto, 33 milijonov, kar je predvideno dodatnih prihodkov v ZZZS na račun gospodarske rasti pa novih zaposlitev. Kje so še novi zdravniki? Kje so še pogajanja z javnim sektorjem? In že teh 33 milijonov pomeni bodisi večjo izgubo bolnišnic bodisi manj zdravstvenih storitev, ne pa krajšanje čakalnih dob s tem denarjem. V resnici se brez dodatnih sredstev javnemu zdravstvu v tem trenutku izredno izredno slabo piše. In zato smo kritični in smo tudi v uvodu povedali, da so prioritete, ki jih izbira ministrica, napačne. Jaz se strinjam, treba je omejiti kajenje, ker je škodljivo na dolgi rok in na dolgi rok bo to pomenilo manj bolnih in tudi manjše stroške. Ampak v tem trenutku pa imamo prioriteto drugje. Tudi za koncesije, mislim, da ni nobenega pomisleka, da se jih ne bi podeljevalo z javnim razpisom, ni problem. Ampak koncesionarji v tem trenutku ne predstavljajo posebnega problema. Delujejo, ljudje so z njimi zadovoljni. Problem pa je, ker javni zavodi nimajo dovolj denarja, ker ne morejo delovati. In zato smo postavili ministrici pogoj, da pripravi najprej to, za kar je sicer sama določila rok – Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Ker iz njega bo šele jasno, kaj v resnici nameravamo z dopolnilnimi zavarovanji, kaj v resnici nameravamo financirati iz proračuna. Tam bo razvidno, kaj bo s košarico pravic. Tam bo razvidno. Zaenkrat razpolagamo samo z obljubami. Ampak od teh obljub so pacienti slabe volje, nezadovoljni in stresajo to slabo voljo seveda na zdravstveno osebje. Zato tudi pričakovanje, da se odkrito enkrat pogovorimo, kaj ta država lahko v okviru javnega zdravstva nudi. Ob tem da se moramo zavedati, da ko govorimo o javnem zdravstvu, moramo zagotoviti javna sredstva. Zaenkrat o njih ni ne duha ne sluha – za zdravstvene programe. Na ta način je lahko biti načelno zagovornik javnega zdravstva, na drugi strani pa sistem sigurno v tem trenutku je v hudih težavah in če to ni prepoznano, potem mislim, da bomo imeli težave vsi skupaj. Še ena stvar je, ki seveda predstavlja velik problem, to pa je v resnici pomanjkanje dialoga. Ne vem, komu verjeti. Oziroma vem, glede na izkušnje, ki jih imamo znotraj koalicije, ko govorimo o enoletnem usklajevanju nekega zakona. Lepo vas prosim! O tem zakonu smo se pogovarjali nekajkrat, ne vem, če smo pol ure trikrat ali štirikrat porabili za njega. To je enoletno pogajanje. Zdaj si predstavljam, kakšna so pogajanja tudi z ostalimi partnerji. Na ta način ne bo zakona. In to, da mi danes ne vemo, ministrica, za zakon, ki bo šel ven v decembru, kaj piše v njem. Glejte, meni je žal, to ni dogovarjanje, to ni dialog, to ni sodelovanje, pa če smo še tako veliki nasprotniki javnega zdravstva, pa bomo imeli pripombe na to. Zato sem rekel, da upam, da bo ta današnja razprava bolj spodbuda k nekemu premisleku, da se lotimo dela na malo drugačen način. Kot zdravnik si želim javnega zdravstva. Pa to ne pomeni zdravstva, kjer mora država do zadnje pike in vejice določiti vse. Tisto je državno zdravstvo. Dejstvo je seveda, da se vse države okoli nas ukvarjajo z zdravstveno reformo, ker so razlogi seveda podobni povsod in verjetno je škoda izgubljati besede o teh razlogih. Bojim se želja in teženj, ki prihajajo tudi z bruseljske strani, da naj bi se pa celo delež BDP, ki ga namenjamo za zdravstvo, zmanjšal. S tem da smo že tako ali tako v bistveno slabšem položaju, v bistveno slabši poziciji. Zato resnično nestrpno pričakujem ta zakon in kakšne rešitve bodo v njem, ker od tega je odvisno javno zdravstvo. Ne od tega, ali bomo ukinili, ne vem, sto koncesionarjev, kjer bo zadovoljen kdo drug. Kot rečeno, izbiranje prioritet, nekorektne obljube bolnikom in seveda dialog. Mislim, da če smo te tri stvari počistili ali pa jih bomo počistili v kratkem, smo zelo veliko naredili, da lahko začnemo ponovno dobro sodelovati, se pogovarjati in priti do dobrega zakona. Ker Zakon o lekarniški dejavnosti, kjer smo mi nasprotovali, pa ga nismo zaustavili, čeprav bi se dalo izglasovati, da bi ga, je imel v končni fazi podobne rešitve, kot sem tudi sam razmišljal, ko smo zakon pripravili. Ne glede na to, bistveno lažje ga bo popraviti sedaj, seveda, če bo volja in pa dialog, kot bi ga bilo zadnjič na nočni seji. Glejte, če ne bomo spremenili načina dela in se začeli pošteno pogovarjati in konkretno, ne samo s sajenjem rožic in obljub, potem ne bomo prišli nikamor, potem bo to veliko razočaranje za to koalicijo, za vlado, pa seveda tudi za vas. In predsednik je s to neomajno podporo v resnici prevzel izredno veliko odgovornost. Zato ga cenim. Upam, da mu tudi ne bo žal zaradi tega. S tem, ko pritiskam tudi na njega, upam, da vam bo tudi toliko bolj pomagal, da se boste dogovorili pa da bo tudi v smeri javnega zdravja narejen korak naprej. Ker zaenkrat to ne kaže; iz teh dokumentov, ki jih imamo, to ne kaže. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, replika? Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Meni se noben zdravnik ni posebej zameril, kakor že. Nastopam proti tistemu ozkemu delu zdravništva, ki sedi zlasti v vodstvu zdravniških organizacij in ki želi samo grabiti in privatizirati javno zdravstvo, niti približno pa ne proti zdravništvu v celoti. Večina tega zdravništva, si upam staviti, podpira javno zdravstvo in niti približno ni privilegirano. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko, pripravita naj se gospod Jan Škoberne in Branko Zorman. Izvolite, gospa Šimenko.
Hvala za besedo [[izklop mikrofona]]
Gospa Suzana, zgleda, da mikrofon ne dela. Koliko rabite odmora? Dobro, izklopite se, prosim. Torej dve minuti odmora. Dobro, izvolite, gospa Suzana Lep Šimenko.
Upamo, da se pa sedaj slišimo. Pa glede na to, da nisem bila slišana, bom nekatere stvari ponovila. Dano je bilo ogromno obljub. Obljube so bile dane v času volilne kampanje in v času dveh let ministrovanja te ministrice, a žal na tem področju ni bilo narejeno popolnoma nič. Ni bila narejena zdravstvena reforma, ki se že toliko časa obljublja. Ni bil sprejet en zakon, ki bi nekoliko izboljšal področje v samem zdravstvenem sistemu. Na področju korupcije niste naredili poponoma ničesar. Na področju čakalnih dob niste naredili ničesar. Čakalne dobe se v bistvu iz dneva v dan podaljšujejo in to kažejo tudi podatki Nacionalnega inštituta za javno zdravje. Primer, ki sem ga povedala na koncu, specialistična ambulanta, napotnica – hitro, revmatološka ambulanta – več kot polovica vseh čakajočih čaka več kot 480 dni. To pomeni več kot 16 mesecev. Te številke so resnično zaskrbljujoče. Podobno je pri ortopediji, urološki ambulanti in tako naprej. Da o finančnem stanju niti ne govorimo. Finančno stanje se je v času vašega ministrovanja bistveno, bistveno poslabšalo tako v bolnišnicah kot tudi v javnih zavodih. Če pogledamo rezultate prvih šest mesecev letošnjega leta, kar 29 jih je ustvarilo izgubo, skupno v višini 118 milijonov evrov. V prvem polletju 2016 je negativno poslovalo kar 14 bolnišnic, največjo izgubo je seveda naredil UKC Ljubljana v višini 12,37 milijona evrov. V prvi polovici leta! Tukaj so na čelo UKC Ljubljana že ljudje, ki ste jih vi kadrovali, in upam, da niso to posledice tega kadrovanja. V zdravstveno blagajno plačujemo vsi, državljanke in državljani Republike Slovenije. Kot je bilo rečeno, 97 % se zdravstvo financira iz plačanih prispevkov in seveda iz tistega prispevka, ki ga še plačujemo državljani na posamezne storitve, ki so plačljive. Zgolj 3 % gre iz proračuna, žal oziroma za njih na srečo, ponekod situacija ni takšna, je bistveno drugačna. Kakšno je stanje v zdravstvu, najbolje vedo državljanke in državljani Republike Slovenije. Oni se srečujejo s težavami. Morda leta niso potrebovali zdravniške pomoči, potem pa žal situacija nanese, da jo potrebujejo. In kaj se zgodi? Čakalne vrste, kamorkoli pridejo. Ali je to primeren sistem, spoštovana ministrica? Na drugi strani pa, kot je že bilo rečeno, lahko gredo, ne vem, k zasebniku na Hrvaško, so drugače obravnavani, hitreje obravnavani, dobijo vse storitve skoraj na enem mestu, in tudi ta storitev je potem tudi plačana enako. Ali se vam ne zdi potrebno na tem področju narediti neke spremembe? Dosti ste se danes ukvarjali z urgentnimi centri. Na srečo delujejo. Deset jih deluje. Na srečo verjetno tudi zaradi tega, ker je bilo leto 2015 tisto zadnje leto, ko je bilo še treba počrpati evropska sredstva in teh deset je bilo financiranih iz evropskih sredstev v višini nekih 42 milijonov evrov. Žal pa en urgenten center ne deluje. To pa je Ptuj. Mene resnično veseli, da ste v proračunu za leto 2016 zagotovili 1,9 milijona evra, me pa ne veseli dejstvo, da se gradnja v letošnjem letu na Ptuju ni pričela. Res je ena posebnost v primerjavi z ostalimi urgentnimi centri. Res je, da bolnišnica Ptuj ni v bleščečih številkah, je precej podobna kot ostali ali pa bistveno boljše posluje kot katere druge bolnišnice. Ja, Ptuj bi moral poiskati delež s sofinanciranjem in tega ni in seveda to je vaš izgovor, zakaj zdaj urgentnega centra na Ptuju ni oziroma se letos ni pričel graditi. Ampak ponujene so vam bile ene rešitve. Vse, kar bi bilo potrebno, bi bilo to, da bi se usedli skupaj s še eno ministrico in predstavniki, bom rekla, lokalne oblasti in predstavnikom bolnišnice Ptuj – in se dogovorili in našli rešitev. Takrat ste obljubili, da se boste borili kot levinja, da bo dobil urgentni center Ptuj sredstva in da bo zgrajen. Zakaj se ne borite sedaj in ne najdete ustrezne rešitve še za ta urgentni center? Še enkrat poudarjam; resnično sem hvaležna, da ste ta sredstva v proračunu za 2016 namenili, me pa skrbi dejstvo – zakaj? Glede na to, da se urgentni center Ptuj ni pričel graditi v tem letu, zakaj teh sredstev niste zagotovili ne v rebalansu in ne za leto 2018? Teh 1,9 milijona je tako rekoč izgubljenih. Težko verjamem, da se bodo lahko v letošnjem letu porabila, pa če jutri začnejo graditi urgentni center. To je sedaj neizvedljivo. Mene spoštovana ministrica resnično zanima, kakšna je zdaj usoda urgentnega centra na Ptuju. Rešitve so vam bile podane, ampak več kot očitno z njimi niste prišli skupaj. Če ste takrat obljubili, da se boste borili kot levinja, dajte se sedaj in najdite primerno rešitev. Mislim, da se okoli 120 tisoč državljank in državljanov okolice Ptuja in Ormoža zasluži, da so enako obravnavani. Ne nazadnje ste tudi danes v uvodu rekli, da morajo imeti vse zavarovane osebe enake možnosti do zdravstvenega varstva. Če urgentnega centra na Ptuju ne bo, žal to ne bo izpolnjeno. Tako me resnično zanima, kakšna je sedaj usoda urgentnega centra na Ptuju. Sama interpelacijo seveda podpiram. Mislim, da je bilo danes nanizanih tukaj več kot dovolj razlogov, zakaj je interpelacija upravičena. Zdravstvene reforme ni, več kot očitno tudi usklajevanje znotraj koalicije ne poteka, tako kot bi moralo. Ne verjamem, da bodo posamezni zakoni pripravljeni do konca leta, tako kot seveda to navajate, zato ker dejansko te datume že podaljšujete iz leta 2015, najprej spomladi, potem konec leta, zdaj pa je že konec 2016. Čakalne vrste se podaljšujejo, finančno stanje pa se poslabšuje. Resnično ni razloga in tudi ne nazadnje nič niste naredili za zmanjšanje korupcije, tako ni razloga, da se ta interpelacija ne bi podprla. Osebno ocenjujem, da je več kot upravičena. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jan Škoberne, pripravita naj se gospod Branko Zorman in gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite, gospod Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi, dober večer! Sam današnjo, skorajda petnajsturno sejo štejem bolj kot javno predstavitev mnenj kot samo interpelacijo, torej po instrumentu, kot je bila vložena, in jo v tem kontekstu poskušam tudi razumeti. Tako predlagateljica kot ministrica sta v tem pogledu izmenjali nekaj ideoloških, nekaj konceptualnih, nekaj pa tudi povsem idejnih dilem okoli rešitev in pristopov, ki zadevajo vprašanje reševanja slovenskega zdravstvenega sistema. Generalni zaključek, ki bi ga lahko potegnili, gre v smer, da si vsi želimo učinkovito, kakovostno, odzivno in predvsem vzdržno javno zdravstvo. Ni pomembno, da je samo javno, pomembno je tudi, da je kakovostno in predvsem dostopno pacientu takrat, ko ga potrebuje v času, ko je za pacienta to tudi najbolj ugodno. V tem kontekstu je edino ključno vprašanje, kako na dolgi rok zagotavljati sisteme financiranja in kako preprečiti to, kar je rakrana že zadnjih dve ali več desetletij, to je korupcijska tveganja znotraj sistema, ki ga imamo. Ministrica se je lotila v dveh letih in pol oziroma v dveh letih izjemno zahtevne naloge, ki je zdaj pred dokončanjem. Upam, da v decembru prihajajo zakoni, ki so najavljeni, in upam, da bomo odgovorili tudi na vprašanje, kako dolgoročno financirati vzdržno naš javni sistem zdravstva, ker demografija nam pravi, da nas bo tistih s povečanim tveganjem, da nas lahko doleti potreba po zdravstveni oskrbi, vedno več in več. Socialni demokrati smo seveda mnenja, da je to lahko v okviru enostebrnega sistema zdravstvenega zavarovanja, kakšne bodo rešitve, pa bomo še videli. Tisto, kar se zdi najbolj pomembno ta trenutek, je, da to ne poteka v konfliktu s katerimkoli izmed deležnikov, ampak da to poteka v dialogu. Ker [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Zorman, pripravita naj se gospod Bojan Podkrajšek in gospa Janja Sluga. Izvolite, gospod Branko Zorman.
Predsedujoči, hvala za besedo. Kolegi, kolegice, ministrica, lep pozdrav! Danes imamo na sporedu, jaz temu rečem kliping, temu niti ne moremo reči interpelacija. V najboljšem primeru bi temu lahko rekli kliping interpelacija, glede na to, da je predlagatelj SDS zmogel celih 17 strani teksta, s katerimi utemeljuje, zakaj je treba ministrico interpelirati in zakaj naj ne bi dobro opravljala svojega dela. Temu so seveda v svoji kreativni piarovski maniri dodali še 189 strani časopisnih člankov, tako da pohvale, napredujete; 17 je več, kot je bilo do zdaj. Na začetku in večkrat danes je bilo povedano, da je javno zdravstvo prioriteta tega ministrstva in te ministrice in prav tako prioriteta SMC. SMC seveda to ministrico podpira, ker zagovarja in se bori za javno zdravstvo, vendar so marsikateri od današnjih razpravljavcev pozabili povedati, da se bori za javno zdravstvo, ki je, ki bo, je in bo dostopno vsem državljanom te države, ne glede na njihov socialni status. In to je zelo pomembno: ne glede na socialni status. To se pravi, da ne bo dostopno samo za bogate, ampak bo dostopno za vse. Tudi če nimajo enega evra v svoji denarnici ta moment. Predlagatelj interpelacije SDS in nekateri drugi akterji, nekatere druge interesne skupine so seveda združili moči in to interpelacijo pripravili, zraven pa se jim je priključil še nekdo drug, še en od naših kolegov, ki ni razumel, da je na današnji točki interpelacija ministrice, ampak je mislil, da govorimo o njem in njegovem preteklem delu oziroma nedelu, kar je ne nazadnje tudi osebno izpovedal. Če se vrnem nazaj na te interesne skupin. Te interesne skupine seveda na vsak način ne želijo izgubiti moči, položaja in vseh bonitet, ki jih uživajo v trenutnem sistemu, in bodo naredile seveda vse, da ta ministrica ne ostane. Ker glavno pravilo je, da ministrica ne sme ostati do konca mandata, ker je danes pa že vsem jasno, da spremembe, ki so začrtane in napovedane, se bodo zgodile. Zgolj nek kratek stik pri koalicijskem odločanju v zvezi z enim zakonom tega ne bo preprečil, zato ministrica mora pasti. V nadaljevanju bom govoril predvsem o koncesijah. Tukaj moram popraviti predstavnico predlagatelja interpelacije, ki seveda ves dan že razlaga, kako koncesionar ni zasebnik. Seveda je koncesionar zasebnik, saj ni zaposlen v javnem zdravstvenem zavodu, ampak je zasebnik, ki deluje v neki svoji pravni obliki bodisi kot samostojni podjetnik ali kot d. o.o., kakorkoli že. Pa da ne bo to izpadlo in bomo obračali besede sem ter tja, bom prebral, kaj koncesija pomeni. Koncesija pomeni obliko javno-zasebnega partnerstva, ko torej zasebnik – poudarjam, zasebnik, ki je statusno zasebnik in kot zasebnik tudi ostane po pridobitvi koncesije –, s pridobitvijo koncesije pridobi pravico izvajati javno službo na področju zdravstva, torej javno zdravstveno službo. Torej tukaj dvoma ni, koncesionar je seveda zasebnik in to ni nič narobe, saj potrebuje neko pravno obliko, da lahko deluje. Naj bo na temu mestu jasno, tako kot poskuša predlagatelj večkrat obrniti, da je SMC proti koncesionarjem. Ne! Kdaj smo to rekli? Daleč od tega, koncesionarji so bili, so in bodo del javnega zdravstvenega sistema, vendar pa ne more biti tako, kot govorite vi, da sistem zdravstveni in javna zdravstvena mreža sloni na koncesionarjih. Mi imamo bolnišnice, ki so javni zdravstveni zavodi, imamo zdravstvene domove, ki so javni zdravstveni zavodi in ti so ustanovljeni bodisi s strani občin bodisi s strani države in mi to mrežo imamo. In česar ta mreža ne more zagotavljati, zagotavljajo koncesionarji zaradi več razlogov: bodisi da na primer nek javni zdravstveni zavod kadrovsko ne more pokriti nekaterih storitev, ali pa prostorsko, ali gre mogoče za nabavo neke specifične opreme, v kateri ta javni zdravstveni zavod mogoče ne vidi nekega pokritja, in v tem primeru ustanovitelj podeljuje koncesijo koncesionarju. Torej, koncesionarji so nekaj dobrega, zato ker dopolnjujejo mrežo, ki jo v osnovi sestavljajo javni zdravstveni zavodi. Torej, nikoli nismo rekli, da smo proti koncesionarjem. In še več; to, kar poskuša tudi z igro besed predlagatelj, da se z novim predlogom Zakona o zdravstveni dejavnosti koncesije celo ukinjajo. Tega nikjer ne piše, vsaj za pismene ne. Skratka, včeraj sem na svojem družabnem omrežju objavil nek video, katerega je potem seveda predlagateljica hitela komentirati, vendar vidim, da zopet imamo tukaj težave z razumevanjem, pa bi želel pojasniti. V izjavi, ki sem jo posnel, govorim o tem, da je treba koncesije podeljevati transparentno na javnem razpisu, tako kot tudi novi predlog zakona predvideva, in ne kar tako, brez pravil in brez razpisov, kot se je to podeljevalo v preteklosti – ponekod. To bom še razložil. Seveda predlagateljica je kontaktirala in pisala, da s tem žalim vse koncesionarje, ki so s svojim trdnim delom dodane vrednosti. Ne vem, kje ona iz tega razume, da sem proti koncesionarjem, ker kazal sem na slabo prakso tistih, ki so podeljevali, ne tistih, ki so dobili koncesijo. To je ena od zadev. Potem seveda v nadaljnjem komentarju govori še o tem, da jih bomo ukinili; ali je zato treba ukiniti koncesije in tako naprej, kar seveda nedvomno kaže na nerazumevanje mojih izjav. Ko govorim o tem, da so bile v preteklosti koncesije podeljene na netransparenten način, imam v mislih to, da so bile podeljene brez javnih razpisov. Tukaj moramo biti pošteni in moramo povedati, da občine, to se pravi lokalne skupnosti, ko podeljujejo koncesije, jih večinoma podeljujejo preko javnih razpisov, tako kot je v skladu z obstoječo zakonodajo. To so koncesije, ki se tičejo, da rečem, primarnega zdravstva, se pravi, nivoja zdravstvenih domov. Problem pa je bil seveda na nivoju ministrstev v preteklosti, kjer so ministri podeljevali koncesije brez javnih razpisov – kar je od leta 2007, odkar je v veljavi Zakon o javno-zasebnem partnerstvu, najmanj kar je, proti predpisom – in celo za nedoločen čas. Celo takšne zadeve imamo, pri tem, da se točno ve, da koncesija ima vedno rok veljavnosti. Če lahko rečemo temu, da se koncesija podeli brez javnega razpisa, transparentnost, potem imamo zopet težave z razumevanjem. Zame to ni transparentno, ker v tem primeru to dopušča, ne rečem, da je, vendar dopušča neko koruptivno dejanje, kjer se določen koncesionar, tisti, ki bo pridobil koncesijo, zmeni s takratnim ministrom, ki mu to koncesijo podeli brez javnega razpisa, lahko dogovorno, prijateljsko, če želite. In to ni transparentno. Zato je to treba z zakonom urediti in zato ta ministrica z zakonom, s predlogom zakona, ki prihaja, to ureja. In kdor je lahko proti temu – nekaj ni v redu. Kam je ta netransparentnost v zgodovini pripeljala, vam bom poskušal prikazati na primeru. Na primer, od leta 2000 naprej. Na primer, od leta 2000 do 2004; minister, edini s polnim mandatom, ki je opravil štiriletni mandat – 25 koncesij, podeljenih na sekundarnem nivoju, na specialističnem nivoju. To se pravi ta, ki jih podeljuje minister in ne lokalna skupnost. Potem pride to famozno obdobje 2004 do 2007, ko je bil minister Andrej Bručan, to se pravi v vladi Janeza Janše, 126 koncesij podeljenih, niti ena z javnim razpisom. 126, od teh 126 v eni noči 50. Zdaj ne vem, ali se delate norca iz državljanov, ki to gledajo in poslušajo, in govorite o tem, da je bilo prej vse transparentno in O. K. in da tega ni treba urejati. 126 koncesij, 50 v eni noči od tega! Potem v nadaljevanju, naslednji minister – da ne govorim o imenih – 9 koncesij, naslednji 4, 3, 7, potem so bili ministri in v. d. ministri po nič podeljenih koncesij. Mislim, da številke govorijo same zase in da ni treba več kaj dosti dodajati. Želel bi ponoviti, da nismo proti zasebnikom, nismo proti koncesijam, koncesije so dobra stvar, vendar mora biti področje urejeno, da je podeljevanje teh koncesij, urejanje, delovanje in tako naprej, transparentno in v skladu s predpisi. In samo za to gre! Ker nekaterim to ne paše, seveda je bilo na tej točki treba odnos do ministrice zaostriti in ta interpelacija je rezultat tako političnega kot, upam reči in trdim, interesnega pritiska. Ministrica je na začetku povedala, da se bo do konca borila za javno zdravstvo, zato jo bomo v SMC tudi podpirali. Verjamem, da bo vse napovedano uresničila, kar se tiče zakonodaje in ostalih zadev, in s tem bo našo podporo imela. Hkrati sem pa prepričan, da je ne bo doletela usoda, ki je doletela nekatere njene predhodnike, ki so vrgli puško v koruzo, še preden so svoje delo dokončali. Hvala.
Hvala lepa. Predlagateljica gospa Jelka Godec, izvolite.
Gospod Zorman, vaša objava na tem internetnem omrežju je bila piarovska; in pred interpelacijo in predvolilno bi se temu lahko reklo. Ker prava smer, zdrava smer, to so predvolilne floskule; torej se očitno pripravljate na volitve. Nikoli nisem rekla, da koncesije, ki so bile podeljene v preteklosti, da jih ni treba sankcionirati. Ravno to vas pozivam že celo današnjo sejo in že na prejšnjih sejah. Zato vas ponovno, že ne vem kolikokrat, pozivam dajte prijavo na ustrezne organe za tiste čez noč podeljene koncesije. Hkrati pa sprašujem sledeče: Ali koncesionarji delajo slabo, vsi koncesionarji delajo slabo? Tudi teh 50, ali delajo slabo? Kaj bi bilo, če koncesij ne bi bilo? Gospod Zorman, zadeva je pač tako daleč, da vi sedaj javno izjavljate, da je bivši minister Bručan delal nezakonito, netransparentno, mimo javnega razpisa; in to so hude obtožbe. Še enkrat, od vas pričakujem prijavo ustreznim organom in ti naj raziščejo te zadeve, če jih vi, ministrica, ne želite analizirati, ne želite javno in glasno povedati, kateri koncesionarji so s prijateljskim obiskom, prijateljskimi vezmi, kot ste dejali, dobili koncesije. Še enkrat, to so hude obtožbe. Upam, da se tega tudi zavedate, da se zavedate teh posledic, ki bodo sledile. In še enkrat: dajte prijavo! Ne se hvaliti po omrežjih, kako zagovarjate javno zdravstvo, kako vam je do javnega zdravstva, hkrati se smejite, ko to govorite oziroma se posmehujete predlagatelju. Torej, gospod Zorman, ponovno, razložite mi no, kdo so ti koncesionarji; z imeni in priimki! Sedaj ste povedali ministra, sedaj me pa zanima: Kateri koncesionarji so to? Očitno o tem nekaj veste. Za nami stojijo interesni lobiji, interesni pritiski, prosim odgovor na to. Kateri interesni lobiji, interesni pritiski stojijo za predlagateljem interpelacije? Mene res zanima. Povedala sem že, Zemljarič ni naša opcija. Ni. Če je ministrica ugotovila, pa tudi vi, da so bile koncesije netransparentno, brez javnega razpisa podeljene – po dveh letih in pol sedaj vi to razlagate?! Po dveh letih in pol ste sedaj vi ugotovili, da je pač treba to spremeniti! Niste pa povedali, ali koncesionarji delajo dobro, ali ne delajo dobro, ali prodajajo, dedujejo, ne vem kaj vse. Razložite to! Povejte, imate še čas, repliko, razložite mi, kateri koncesionarji, zakaj je do tega prišlo, kakšni prijateljski obiski so bili, in potem ukrepajte! Saj skozi pozivate tudi nas kot predlagatelja, da naj ukrepamo. Vprašanje še enkrat: Kateri interesni pritiski – za boga – opoziciji prepovedujejo, da bi podprla ministrico? Ja, kaj pa naj podprem? Kateri zakon pa naj podprem? Kateri zakon, gospod Zorman? Kateri zakon, vas sprašujem. Niti enega zakona iz normativnega plana ni bilo v Državnem zboru, razen Zakona o lekarniški dejavnosti, o katerem pa so vam že tudi kolegi iz koalicije povedali, kako je bilo z njim in kakšna so bila usklajevanja. Torej, potem tudi interesni – kako ste rekli? – pritiski se vršijo tudi na vaše kolege iz koalicije. Še enkrat bom povedala: opozicija nima dovolj glasov, da bi zavirala zdravstveno reformo v Državnem zboru, je nima. Nehajte s to manipulacijo, ker niti v Državni zbor niste prinesli enega zakona. Enega zakona, gospod Zorman! Po dveh letih in pol govorite, kako bo ministrica koncesije uredila, ki so bile nezakonito, netransparentno, brez javnega razpisa, ne poveste pa, kdo, kje, kdaj. Sedaj se pa še to izjasnite, ker sedaj imam pa jaz tega dovolj, da že govorite, ne vem kako dolgo, kako se je to podeljevalo. Povejte, kdo! Kdo, kje, kdaj je dobil takšno koncesijo? In to, kar ste objavljali, to je piarovski, bom rekla, spin ali kakorkoli, da ste za javno zdravstvo. Ja, če ste za javno zdravstvo, potem pa dajte te koncesije najprej analizirati, povedati, kdo je delal slabo, kdo jih je dobil tako in tako. Minister ni podeljeval koncesij, dajal je soglasje, še enkrat, in Zakon o javno-zasebnem partnerstvu govori, kako koncesije podeliti, in ne govoriti, da tega zdaj ni. In zdaj boste vi naredili vse. Ni da ni! Še enkrat vas pozivam, razčistite tukaj, v Državnem zboru, kako je bilo s temi koncesijami in kateri interesni pritiski stojijo za opozicijo in za koalicijo oziroma stranke v koaliciji, ki niso podprle edinega, kot ministrica pravi, reformnega zakona v Državnem zboru. To bi verjetno radi slišali tudi tisti, ki pač so zadnjič glasovali, da se Zakon o lekarniški dejavnosti umakne za čas, da gre v javno predstavitev mnenj. Dokler boste pa samo mešali meglo in govorili, mi smo za javno zdravstvo, hkrati pa ne podpirali ne niti naših predlogov in ničesar in ministrica nikoli ne pride v usklajevanje z opozicijo – saj za koalicijo smo slišali, kako zadeve potekajo –, potem tako dolgo so vaše besede prazne in so samo diskreditacija predlagatelja interpelacije in diskreditacija opozicije. Vi bi najraje, da vsi v Državnem zboru stisnemo gumbek tako, kot boste vi rekli. Odgovor želim od gospoda Zormana, če pa gospod Zorman ne bo odgovoril, pa od gospe ministrice.
Hvala lepa. Replika gospod Branko Zorman. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Glede na to, da je kolegica Godčeva danes že kar nekajkrat spraševala, zahtevala odgovore, očitno jih še zmeraj ne dobi, ker še vedno sprašuje, in ker ima tega res dovolj, se čutim dolžen tudi s tega stališča, da ji odgovorim, poleg tega pa seveda tudi vsebinsko, ker me očitno ni pravilno razumela. Da je treba podelitev koncesij, ki so bile nezakonito podeljene, sankcionirati; absolutno se strinjam z vami, ampak zdaj dovolite, da vam razložim, ker seveda se borite za vašega bivšega ministra. On je bil minister od leta 2004 do leta 2007. Takrat še ni veljal Zakon o javno-zasebnem partnerstvu, ki je eksplicitno določal, da se vsaka koncesija mora podeliti z razpisom. Z razpisom in za določen čas v nadaljevanju. [[oglašanje iz dvorane.]] Ja, ampak bo treba še enajstič, ker očitno ne razumete. Skratka, podeljene so bile te koncesije brez javnega razpisa v času, ko zakon še ni nalagal, da morajo biti podeljene z javnim razpisom. Dovolite, da končam, torej s samim tem, nezakonito podeljene niso bile in nisem govoril, da so bile nezakonite. Govoril sem, da so bile pa netransparentno in vam bom še enkrat ponovil, zakaj so bile netransparentno. Če podeliš 126 koncesij 126 specialistom, ki so verjetno upravičeno dobri in opravljajo svoje delo dobro, jaz ne vem, ali so bili v tistem času potrebni, je pa zelo nenavadno, da kar v nekem obdobju 126 koncesij podeliš, prej pa je bil ta tempo – sem vam povedal, kakšen, nekaj koncesij na leto – in še 50 v eni noči, potem me ne bo nihče prepričal, da tukaj nekaj ni v redu. Lahko je to samo sum klientelizma ali pa sum korupcije, ampak nisem ne organ, ki bi to preganjal ali pa raziskoval, niti to ni moja dolžnost – če me ravno pozivate, kaj je moja dolžnost. Moja dolžnost je pa, da tukaj razpravljam, tako kot je to vaša. Pa naj grem naprej. Če je 126 koncesij podeljenih brez razpisa, je tukaj, še enkrat ponavljam, možnost za neke nepravilnosti izdatna. Mislim, da sem dosti povedal. Za tiste, ki želijo razumeti, bodo razumeli, prepričanih se pa itak ne da prepričati. To je to. Hvala.
Hvala lepa. Predlagateljica gospa Jelka Godec, izvolite.
Zdaj ste povedli tisto, kar ste prej – pač, ste hoteli zavesti ljudi. Zdaj ste povedali, da zakona ni bilo takrat, po katerem bi se te zadeve naredile, kar sem jaz že povedala prej. Govorili ste o sumu korupcije, o prijateljskih vezeh. Za vas so v preteklosti, nedolgo nazaj, bili dovolj indici, da ste vzeli mandat poslancu, zdaj pa sum ni dovolj, da prijavite organom. Seveda gospod Zorman, vi niste organ, ki bi to preiskoval, ste pa dolžni prijaviti te zadeve – ja gospod Matić, je zelo smešno, ampak to je vaša dvojna morala –, ste pa dolžni prijaviti organom, ki to preiskujejo, če sumite, da 126 podeljenih koncesij, v eni noči 50 – se sliši kot noč dolgih nožev – je bilo podeljenih in vi imate vso pravico in dolžnost kot poslanec, ker ste bili pa izvoljeni za to, da tudi te zadeve nekako uredite, prijavite, je vaša dolžnost, da prijavite organom pregona. Gospod Zorman, ponovno vas pozivam, prijavite te klientelistične stike, te vaše sume in te sume bodo potem organi preiskali in prišli do zaključkov. Mislim, da bo vesel tudi gospod minister, da bodo zadovoljni tudi koncesionarji pa da bomo končno vedeli, kateri so tisti, k so na ta grdi način dobili koncesije.
Hvala lepa. Gospod Branko Zorman, replika, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Kolegica Godčeva me ni pravilno razumela, prej v mojem izvajanju nisem [[…]]Eksplicitno sem povedal, da od leta 2007 koncesije, ki so bile podeljene mimo javnega razpisa, kar tako, so po mojem nezakonite. Povedal pa sem zdaj v razlagi, da v času vašega ministra ta zakon še ni veljal, je začel veljati na koncu njegovega ministrovanja. Torej nisem popolnoma nobenega zavajal, ker sem v uvodu, preden sem govoril o številkah, točno povedal, o čem govorim in o katerem obdobju in pod kakšnimi pogoji. Lahko se pa greva ta pingpong še v nadaljevanju.
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec [[…]] Proceduralno mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala. Gospod predsedujoči, predlagam, da pojasnite spoštovanemu poslancu SMC, da to, kar on govori, je za deset let nazaj in zdaj dela tukaj medijski spin, kot se temu reče, ali pa mentalni spin v stilu SMC, da se pogovarja o nečem za 10 let nazaj, namesto o tem, kako so se podaljšale čakalne vrste v času sedanje ministrice, ki je članica SMC, in da so v tem času celo zato nastopile smrtne žrtve. Če je bilo kaj narobe, spoštovani gospod, ste dolžni dati ovadbo po kazenskem pravu, če za to veste, ali pa vsaj naznanilo. Dve leti ste že na oblasti; dve leti, gospe in gospodje! Sram naj vas bo, da za nazaj gledate, kaj je bilo, pa s prstom kažete, tam je deset let bilo nekaj narobe! Ja, gospe in gospodje, dve leti imate oblast, če je bilo kaj narobe, ste vi bili zato izvoljeni,da to popravite in odpravite. Če tega v dveh letih niste naredili – spokajte, ker ste nesposobni!
Hvala lepa. Seveda ne bom opozarjal ljudi, kaj naj govorijo. Dobro. Gospa Jelka Godec kot predlagateljica, izvolite.
Z gospodom Zormanom tratim čas tako ali tako, ampak vseeno. Po Kazenskem zakoniku, to je tudi zdaj gospod Grims povedal, ste, če veste, če sumite na korupcijo, dolžni prijaviti organom. V primeru, da tega ne prijavite, ste sami krivi, zato da se to dogaja. Torej, ščitite korupcijo na vseh koncih in krajih, gospod Zorman. Pa če nočete tega za nazaj, potem vas pa sprašujem za trenutne zadeve – srčne zaklopke, žilne opornice, preskakovanje čakalnih dob s korupcijo. Kdo je prijavljal, ste kaj naredili na tem? Ne! Ministrica je zadovoljna, da nihče iz ministrstva ni bil prijavljen, ovaden v Novi Gorici. Zdaj vas pa jaz sprašujem: Kaj ste pa zdaj v tem trenutku naredili? Sumite na različne zadeve, sumite, kako so zdravniki koruptivni [[…]]Ste prijavili koga? Niste! Moralno etična SMC! To je vaša morala. Če sumite, gospod Zorman, na korupcijo v času ministra Bručana, prijavite zadeve! Zdaj, takoj! Drugače ste pa soudeleženi v teh zadevah in ščitite korupcijo, kolikor se le da, in ščitite tiste lobije, ki stojijo za vami. Niste mi pa odgovorili, kateri lobiji stojijo za nami in za koalicijskimi poslanci, ki niso glasovali o zakonu, o katerem bi vi želeli, da pride skozi, ker je protiustaven in ne vem kaj še vse. Gospod Zorman, dovolj je tega blefa v Državnem zboru in ščitenja korupcije. Prijavite zadev!.
Hvala lepa. Gospod Branko Zorman, replika. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegica me poziva k nekemu ravnanju, na katerega sem opozoril, vendar je treba replicirati to, kar je povedala zdaj na koncu. Vi nas, SMC, ki smo v vladi in v politiki dve leti, pozivate, naj naznanjamo in prijavljamo nepravilnosti, ki so se dogajale v zvezi z žilnimi opornicami. To je pa res žalostno. Povejte, da ste predsednica te preiskovalne komisije, in povejte še tudi, za katero obdobje se preiskuje in v katerem obdobju vemo mi že danes, da so se te nepravilnosti dogajale. Dolgo prej, preden je SMC prišel v to hišo! Hvala.
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec, ali ne bi šli malce naprej z razpravo? Izvolite.
Izgovor na izgovor: dve leti smo v vladi, mi smo dve leti v politiki, – in še to je preveč za vas. Dve leti je preveč za vas, ker v dveh letih niste naredili nič, še korupcije niste sposobni prijaviti. Še parlamentarno preiskavo ste komaj komaj prežvečili. Ne morem drugače reči. In lobiji se ne lepijo na opozicijo; lobiji se lepijo na koalicijo, na vladajočo stranko in ne na nas. Odgovorite mi, kateri lobiji stojijo za nami. Kateri lobiji, gospod Zorman? In obtožujem vas. Ja seveda vas obtožujem za nazaj, če pa vi govorite za nazaj. Če vi govorite o Bručanu, o koncesijah 50 čez noč. Halo? Saj sem vas vprašala tudi o srčnih zaklopkah, sem vas vprašala o Novi Gorici, sem vas vprašala o Onkološkem inštitutu – o tem pa nič. To pa je v času vašega dvoletnega mandata. Saj pa niste mandeljci, saj pa niste od včeraj, saj ste v politiki že ne vem kako dolgo. In zdaj se izgovarjate na dve leti, "mi nismo pa nič krivi". To je vprašanje. Kaj pa v teh dveh letih? Ne se izgovarjati, da v dveh letih niste mogli nič narediti. Pa saj v korupciji je dovolj, da si en dan, pa vidiš, da se tam nekaj dogaja, pa greš prijavit. Dovolj. Vse nove afere, ki prihajajo – vi sploh ne reagirate. Pravite, da ne morete nič, ste šele dve leti tu. Po drugi strani pa pravite, koliko dve leti ste vi že veliko naredili. Zdaj vas pa res ne razumem, dve leti je enkrat preveč, enkrat pa premalo; za korupcijo je premalo, za neke stvari je pa preveč. Odgovorite mi no potem, kateri lobiji, gospod Zorman, če nočete odgovoriti na to, ali boste prijavili gospoda Bručana in koncesionarje. Ali boste kaj naredili proti korupciji? Potem na to odgovorite. Ker ta na koncu pa ugotavljamo, da denar leti skozi okno, ljudje pa čakajo v vrstah in to jih muči. Preskakujejo vrste tako, da plačujejo zdravnikom. In vi to veste. Ne boste pa prijavili, ker pač ste pa samo dve leti tu.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravita naj se gospa Janja Sluga in magister Branko Grims. Izvolite, gospod Podkrajšek.
Spoštovani podpredsednik, hvala za dano besedo. Lep pozdrav tudi obema ministricama, kolegi in kolegice! Skozi ves dan se že pogovarjamo o zdravstvu, ki je v težavah, pa sem sam mnenja, kot da se ne razumemo. V tem mandatu, ki je že več kot dve leti, čez polovico, smo šli z dvema ministricama iz ene skrajnosti v drugo. Naj spomnim vse prisotne pa državljanke in državljane, nekaj mesecev nazaj je bilo treba razrešiti ministrico za kulturo, seveda na predlog predsednika Vlade, ki ni želela izpolniti enega sklepa. Seveda, ki ni bil dober in pravilen! Pa je morala oditi. Danes pa govorimo o ministrici za zdravje. Tudi tu se mi postavljata dve vprašanji – ali je boljše, da ni bilo nič narejeno, ali da se pogovarjamo o tistem, zakaj ni bilo nič narejeno? Seveda danes govorimo, ker je ogroženo javno zdravstvo v Sloveniji, predvsem pa zdravje državljank in državljanov. Skozi cel dan sem pozorno poslušal predsednika Odbora za zdravstvo in podpredsednika – seveda, zdajle nazadnje. Upam, da sta še oba v koaliciji. Ko ta dva poslušaš skozi ves dan, vidiš, da je hudo nekaj narobe. Če bi se pod katere besede danes moral podpisati, potem bi se prav gotovo prej podpisal pod besede predsednika. Ne razumem pa podpredsednika Odbora za zdravstvo, to pa skrbi. Skrbi tudi to, da ni sistemskih rešitev. Več kot dve leti je minilo in zelo težko tudi razumem predsednika Vlade, da je tako trdno stopil za ministrico, ki po dveh letih nima rezultatov. Seveda, dvoletno nedelo ali pa tisto delo, ki je bilo z napakami, bo imelo dolgoročne posledice. Predsednik Vlade trdi, in ministrica, da tisto, kar ni bilo v dveh letih postorjeno, bo do decembra. Mislim, da smo tukaj vsi polnoletni, da smo v življenju kaj počeli in da vsaj približno vsi vemo, kaj pomenijo zdravstvene reforme v Republiki Sloveniji. Bojim se, da je pol leta ali pa osem mesecev prekratek čas za usklajevanje. Upam si pa trditi, da vsaj eno leto. Seveda ni nobeno dejstvo, ni današnja ugotovitev, da so se, spoštovana ministrica, v vašem mandatu čakalne dobe povečale za 30 %. Vi ste nas hoteli danes prepričati, da ste te čakalne dobe začeli militi v vašem mandatu. To ne drži. S tem se že ukvarjajo trije ali pa štirje ministri. Ta pokazatelj, ta ocena 30 %, je prav gotovo točna. Seveda nesprejemljivo je, če samo en primer izpostavim – ortodont, da z enim otrokom čakaš dve leti na pregled, če pa slučajno potrebuje aparat, je pa ta doba 6 let. Nedopustno je, da se v Sloveniji za otroke, pa tudi starejše, zbirajo zamaški. A si mogoče znamo predstavljati, koliko je tona enih zamaškov? Ampak tona veliko ne pomeni. Dejstvo je tudi, da je 29 zdravstvenih zavodov, bolnišnic v rdečih številkah. Naj omenim UKC, v vašem mandatu, seveda ne krivim vse vas, z 8 milijonov na 19 milijonov. Pa ko sem že pri UKC, naj se dotaknem kadrovskih zadev – veliko jih je bilo v vašem mandatu. Nobene kadrovske zadeve niste imeli usklajene, pa ste že stopili pred bolnišnico in dali izjavo, da tega pa tega kandidata podpirate. Pa iz tega nič ni bilo. To pa omenjam zato, ker se mi zdi, da ste na svojem področju dosti zaletavi. Skrbi pa dejstvo, da reforme, ki jih Republika Slovenija v zdravstvu potrebuje – seveda je nedopustno, da ni niti usklajena ali vsaj predstavljena opoziciji –, je pa grozljivo, da danes koalicijski partnerji govorijo, da je niti ne poznajo. Tukaj je mesec november, vi pa zatrjujete nam, tu v Državnem zboru, da jo boste dali v življenje v mesecu decembru. To zatrjujete nam in to zatrjujete tudi državljankam in državljanom Republike Slovenije. Mislim, da bi bilo prav, da se danes bolj poslušamo in da se zavedamo namena te interpelacije. Sam vas osebno ne poznam, tako da osebno nimam nič proti vam. Zdi se mi pa prav, da bi Državni zbor moral razmisliti o tem, da se ta interpelacija podpre v dobrobit vašega ministrstva in državljank in državljanov Republike Slovenije. Kajti, če se to ne zgodi danes, se bo najverjetneje to zgodilo decembra ali januarja. Ker tiste obljube, da se bo nekaj zgodilo čez mesec na tako pomembnem in zahtevnem področju, kot je zdravstvo, se mi zdi, da je pravljica. Mislim, da ni prav, da prodajamo našim državljankam in državljanom pravljice na tako pomembnem področju, kot je zdravstvo. Seveda z odgovornostjo bom to interpelacijo podprl. Hvala.
Hvala lepa, gospod Podkrajšek. Besedo ima gospa Janja Sluga, pripravita naj se mag. Branko Grims in gospa Anita Koleša. Gospa Sluga, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. O zdravstvu se danes pogovarjamo in lahko rečem, da biti zdravnik je v bistvu veliko več kot le poklic. Biti zdravnik je poslanstvo in je dejansko način življenja, s katerim rešuješ druga življenja. Zato mi je zelo žal, da se ta poklic kot zelo časten in prepotreben čedalje pogosteje zlorablja v neke politične ali v neke zelo ozke individualne namene. Da se v javnosti izpostavljajo najbolj in vedno samo tisti primeri, ki mečejo slabo luč na zdravniško stroko, ker se mi zdi to krivično do vseh tistih zdravnikov, ki so vendarle v večini in delajo dobro, celo odlično. V takih primerih se najprej vprašam, kolikokrat v teh primerih in kako, na kakšen način odreagira Zdravniška zbornica. Odgovor je seveda: zelo malokdaj in še takrat, ko odreagira, odreagira šele pod zelo hudimi pritiski. Če se spomnimo samo primere Radan in če se spomnimo primera Zimmerman. Vsi se seveda spomnimo tudi primera otroške srčne kirurgije, kaj se je takrat zgodilo. Tožilec zbornice je ocenil, da so prvi trije primeri smrti že zastarali. Četrti primer pa sicer še ni zastaral, vendar je, in sedaj citiram, po njegovi oceni: "Ne gre za strokovno napako ali sum kakršnegakoli kaznivega dejanja." In za zbornico je na tak način zadeva zaključena. Vsi po vrsti se tukaj sprašujemo, vključno z zdravniki, kakšna je potem sploh smiselnost nadzora zbornice, če se nadzori oziroma stvari končajo s takimi argumenti. Če se sedaj še nekako ustavim pri najnovejšem primeru preskakovanja čakalnih vrst. Skoraj istočasno, ko smo izvedeli za ta primer, smo izvedeli tudi za ime posrednika, ki je deloval med podkupovalci in zdravniki. Skoraj istočasno smo izvedeli tudi, kdo od policistov je vpleten v zadevo in skoraj istočasno tudi zelo oster odziv policije. Kdo so podkupljeni zdravniki, tega pa še danes ne vemo in še danes Zdravniška zbornica molči. Bi lahko rekla, da v tem primeru zelo močno drži rek, da vrana vrani pač ne izkljuje oči. Sama sem še posebej občutljiva, ko vidim, da se za take politične intrige zlorabljajo otroci. Ko sem šla pregledovat kronologijo ukrepov na Ministrstvu za zdravje, sem ugotovila, da so se v bistvu rešitve aktivno pripravljale že od leta 2013 dalje. In sicer je ministrica za zdravje 3. julija 2013 s sklepom odredila izredni upravni nadzor, torej edini nadzor, za katerega je Ministrstvo za zdravje pristojno, to se pravi upravni nadzor, nadzor nad zakonitostjo delovanja Univerzitetnega kliničnega centra, in poročilo o tem opravljenem nadzoru je bilo sestavljeno 14. maja 2014. Kaj je ugotovilo? Ugotovilo je številne nepravilnosti; nepravilnosti v zvezi z delom glavnega kirurga, v zvezi z dokumentacijo, v zvezi s programom usposabljanja za delo na otroški kardiokriurgiji in da ne naštevam zdaj vsega. Vendar pa zadeva takrat ni bila sanirana. In kaj je zdaj ponovno naredila Zdravniška zbornica? Zdravniška zbornica je 22. septembra 2015 predlagala, da se uredi sistem redkih ali posebej zahtevnih subspecialnih znanj. Zdravniška zbornica torej ni opravila svojega dela nadzora in ko so pa bili v to prisiljeni zaradi pritiskov, so ugotovili, da krivca ni, ker so smrti teh otrok zastarale. Ministrstvo za zdravje pa je v tistem trenutku in seveda v času potem počelo tisto, kar je v takšni situaciji edino mogoče. Dela se na tem, da se spremenijo predpisi, ki bodo takšne stvari v prihodnje preprečili. Ministrica je zato pripravila spremembe zakonodaje, ki bodo med drugim urejale tudi to področje, in sicer ureditev skupnih tako imenovanih sistemskih nadzorov, ki jih je ministrica pripravila v noveli Zakona o zdravstveni dejavnosti in bi dejansko združevali nadzor, ki sem ga že omenila, se pravi upravni nadzor in vse vsebine, ki se jih preverja s strokovnim nadzorom, svetovanjem, ter organizacijski vidik. Namreč, s takšno združitvijo in s takšnim pristopom bi se povečala kakovost, pa tudi po mojem mnenju uspešnost samih nadzorov in možnost uvedbe sistemskih sprememb pri vsakem izvajalcu, ki bi bil nadzorovan posamezno. Naj dodam, da je novela Zakona o zdravstveni dejavnosti trenutno v medresorskem usklajevanju. Ministrica je pripravila tudi Pravilnik o strokovnem izpopolnjevanju zdravstvenih delavcev in zdravstvenih sodelavcev. Ta poleg splošne zahteve po strokovnem izpolnjevanju na strokovnem področju vsebuje tudi zahtevo po izpopolnjevanju na področju zakonodaje s področja zdravstva, na področju poklicne etike, na področju temeljnih postopkov oživljanja ter kakovosti in varnosti v zdravstvu. Za ta pravilnik je zaključena javna razprava in bo predvidoma v letošnjem letu pravilnik tudi sprejet. Ministrica pripravlja tudi ureditev področja kakovosti in varnosti v zdravstvu v novem zakonu, za katerega je že septembra bila ustanovljena delovna skupina in je tudi že začela z delom. Pa če sem prej govorila o zdravnikih in o zdravniškem poklicu. Danes imamo v Sloveniji več kot 5 tisoč 500 zdravnic in zdravnikov z licenco. Medicinski fakulteti, Ljubljanska in Mariborska, jih sproducirata, tako kot smo že prej ugotovili oziroma jih vpišeta – bolje, da uporabim ta izraz – približno 250 letno. Koliko od tega jih seveda diplomira, pa, recimo, predpostavimo, da nekako takšna številka. To se pravi, 250 najsposobnejših mladih študentov in ti študentje se nadpovprečno dolgo šolajo, zato da se usposobijo, da so spodobni skrbeti za naše zdravje. Mislim, da lahko vsi tukaj trdimo, da študij medicine ni primerljiv z nobenim drugim študijem – niti po trajanju, se pravi traja šest let, niti po zahtevnosti. Ti študentje postanejo zdravniki, ki delajo s hudo bolnimi in poškodovanimi ljudmi, to se pravi poklic, ki je za nas nepogrešljiv. Nedopustno je, da se ob vseh teh dejstvih srečujemo s težavo pomanjkanja kadra v zdravstvu. Pa vendar, takšno stanje je ministrica nasledila od preteklih vlad in prav smešno se mi zdi, da se ji tukaj pripisuje krivda, če pa vsi vemo, da specializacija traja pet let. Torej več kot traja mandat ministra; pa če gledamo za naprej ali pa za nazaj. Zato ministrica ne more biti odgovorna za pomanjkanje specialistov na kateremkoli področju. Podatki o trajanju specializacije, če jih pogledamo in primerjamo z drugimi državami, lahko vidimo, da smo nekako v povprečju oziroma bolj sledimo tistim državam, ki imajo več časa trajajoče specializacije. Na primer, pri anesteziji je minimalno določena specializacija tri leta, imajo jo v 21 državah, od tega v 11 državah traja pet let, v šestih šest let, torej tako kot pri nas. Je pa ena država, kjer traja specializacija samo tri leta in dve državi, kjer traja specializacija štiri leta. Na primer, pri pediatriji je minimalno določeno število let za specializacijo štiri in to specializacijo ima enaindvajset držav. V petih državah traja štiri leta, v enajstih državah traja pet let, tako kot tudi pri nas. Skratka, kot kaže se zgledujemo verjetno bolj po tistih državah, ki imajo časovno daljše specializacije. Prav tako imamo tudi daljši študij medicine, kot ga zahteva Evropska direktiva, ki predpisuje petletni študij oziroma približno 5 tisoč 500 ur, mi pa imamo šestletni študij medicine. Torej že tukaj naši študentje študirajo dlje kot pa drugje. Pomembna razlika, se mi zdi poudariti, je pa tudi, da v velikih državah specializanti že tudi delajo, pri nas pa je delo specializantov, v bistvu tudi po njihovih lastnih ugotovitvah, omejeno v glavnem na neko birokratsko delo, na neko pisanje odpustnic in tako dalje in v zelo malo primerih jih vključujejo neposredno v prakso. Seveda si želimo, da bi bilo to drugače. Ampak spet in spet se zatakne. Kje – pri Zdravniški zbornici! Razpisovanje specializacij, to smo danes že ugotovili, je namreč v pristojnosti Zdravniške zbornice Slovenije. Ministrica je prej lepo povedala, da je ona prva v vrsti ministrov, ki ni avtomatično podpisovala soglasja za število specializacij, ampak je zahtevala pojasnila in je zahtevala tudi prilagoditve pri število. Samozaposlovanje ustreznih kadrov za izvajanje zdravstvene dejavnosti pa je seveda v pristojnosti vodstev posameznih zavodov. Pomanjkanje zdravnikov določenih specialnosti ima korenine ravno v tem, da v procesu odločanja o številu in o vrsti specializacij niso bili vključeni izvajalci zdravstvenih storitev. Da se je tak sistem izrabljal tudi za umetno ustvarjanje pomanjkanja določenih specialistov, kar je povzročalo in še vedno povzroča motnje na trgu delovne sile in s tem ustvarja pogoje za monopol določenih področij. Zato apeliram na tem mestu na vse državljanke in državljane, ker na koncu koncev vsi v nekem trenutku potrebujemo zdravniško pomoč, da se skupaj zavzamemo za javno zdravstvo, ki bo univerzalno in enako dostopno prav vsem pacientom. Prava smer je seveda podpora teh sistemskih rešitev in sama trdim, da je očitno ministrica na tem področju z rešitvami prišla tako daleč, da so interesne skupine iz ozadja, skupaj z določenim delom opozicije očitno združile moči in z interpelacijo zaustavljajo njeno delo in delo te vlade. In seveda to z enim samim namenom, to pa je, da se ne bi spremenilo nič. Če končam nekako tam, kjer sem začela, ko sem trdila, da se izpostavljajo zgolj slabe prakse. Redki so članki, ki pokažejo tudi dobre zgodbe in dobre plati in kjer so novinarji sposobni in preverijo vsa dejstva in kjer članek pokaže, kako je lahko tudi pri nas zelo dobro in učinkovito poskrbljeno v primeru hudih bolezni. In seveda, da je to pri nas za takšnega bolnika tudi vse brezplačno. Gre namreč za članek v enem našem lokalnem tedniku, kjer je bilo prejšnji teden objavljen poglobljen članek o eni pacientki, ki jo je konec prejšnjega leta doletela diagnoza rak, in če samo povzamem ugotovitve v tem članku. V 6 dneh je bila na pregledu – pri izbranem specialistu, da se razumemo. Vmes je naredila preiskave in v treh tednih je sledila operacija. Takoj po operaciji je dobila kemoterapijo. Rešilec jo je vsak dan pobral doma, na domačem naslovu in jo peljal v Ljubljano na terapijo. Po zaključeni terapiji je bolnici pripadalo 14 dni zdravilišča in dvakrat po deset akupunktur, ker je imela težave z nespečnostjo. Poleg tega je dobila sofinancirano lasuljo, dobila je tudi terapijo pri psihologu in da ne bom naštevala. Torej, vendarle stvari v takšnih primerih delujejo dobro, predvsem pa delujejo brezplačno, torej so na razpolago vsem enako. Hvala lepa.
Hvala tudi vam, gospa Sluga. Besedo ima gospod mag. Branko Grims, pripravi naj se [[…]]Se opravičujem, predstavnica predlagatelja, gospa Jelka Godec, beseda je vaša, za vami pa gospod mag. Branko Grims. Izvolite, gospa Godec.
Čisto na kratko samo zadeva. Za opozicijo stojijo določeni lobiji, ki ovirajo delo ministrice v Državnem zboru [[…]]Ponovno sprašujem, kateri lobiji in kaj ima opozicija s tem, da zavira, če nima česa zavirati? Opozicija nima dovolj glasov, nima tudi česa zavirati, ker nima katerega zakona obravnavati. Izjasnite se že enkrat pa nehajte to govoriti nonstop, da nekdo stoji za nami. Ste pa jasno povedali, Zdravniške zbornice ne potrebujemo – če ste to mislili, potem ste jasno povedali, da Zdravniške zbornice ne potrebujemo. Naslednja zadeva; prosim ministrico, da odgovori na to, kar je gospa Sluga govorila o upravnem nadzoru v UKC Ljubljana. Konec junija 2015 je ministrstvo opravilo upravni nadzor v UKC Ljubljana in izdalo upravno odločbo. Naloženo je bilo, da najmanj [[…]]Torej UKC – 60 popravljalnih ukrepov. UKC se je na to pritožil s tožbo na Upravno sodišče, ki je potrebovalo leto dni, da je povedalo, da UKC ni imel možnosti potem za odzivno poročilo. Nove odločbe ministrstvo še do danes ni izdalo, ne ve se, kdo kontrolira, ali UKC dejansko odpravlja nepravilnost, ali samo na papirju, ali sploh ne. 60 popravljalnih ukrepov upravnega nadzora UKC Ljubljana, ministrica, ko je Upravno sodišče zadevo zavrnilo, torej pritrdilo UKC, ni izdala ponovne odločbe. Ne ve se, ali se ti ukrepi izvajajo ali se ne izvajajo. Ukrepov pa je, tako kot sem rekla, 60: zagotavljanje izvajanja pacientovih pravic, zagotavljanje izvajanja internih strokovnih nadzorov in tako naprej, da ne bom vsega naštevala. Torej, gospa ministrica, glede na to, da je koalicijska poslanka omenila upravni nadzor, vas prosim za odgovor za to: Ali UKC izvaja te popravljalne ukrep ali ne? Ali ste to zdaj dali ad acta in konec in ne delate nobenega nadzora več? Hvala.
Hvala lepa, gospa Godec. Besedo ima mag. Branko Grims [[…]] Replika, gospa Sluga, izvolite, beseda je vaša. Mag. Grims, potem ste pa vi.
Lepo bi prosila, kolegica Godec, jaz sem zelo razločno povedala, da skupaj z delom opozicije z interpelacijo zaustavljajo delo Vlade. To sem povedala.
Mag. Grims, beseda je vaša, izvolite.
Hvala za besedo. Glede na tole razpravo zdajle spoštovane poslanke SMC bom govoril o tistem, kar bi bilo dobro, tako da ji naredim uslugo. Rad delam usluge. Se pravi, dobro bi bilo, da bi najprej priznali sedanji ministrici zaslugo za to, da je obogatila svetovno znanost za še eno človeško dobo, kajti povsod drugje velja kamena doma, bronasta doba, železna doba, v Sloveniji pa še čakalna doba. Dobro bi bilo tudi, če bi vsi poznali Ronalda Reagana, ki je enkrat rekel, da namesto poslušanja ali mlatenja praznih besed sledimo denarju. Kajti, dejanske vrednote v politiki pokaže samo tisto, za kar se v resnici porabi denar. In ob vsem današnjem silnem govorjenju poglejmo z vidika vrednot politiko trenutne vlade – na področju, ki zadeva gospo ministrico. Ko smo govorili o čakalnih vrstah, zaradi katerih žal trpijo in umirajo ljudje, sta dve številki izredno zanimivi, ki sta zaokrožili. Eno smo slišali s strani bolnic, so rekli za tiste najbolj kritične čakalne vrste, zaradi katerih umirajo ljudje, bi rabili 40 milijonov evrov. Ta vlada teh 40 milijonov evrov ne najde, ampak ko je gospod Židan ustanavljal javno podjetje za gozdove, kjer jih – mimogrede – lubadar prej in potem veselo gloda, se je pa 40 milijonov takoj našlo. Ne boste verjeli; takoj, brez problema! Gozdovi si zato ne bodo nič opomogli, ampak SD si bo pa zagotovo, ena od koalicijskih strank. Potem še bolj zanimiva številka je 120 milijonov. To številko smo slišali s strani zavarovalnice, da za odpravo praktično vseh čakalnih vrst na kritičnih področjih bi pa rabili 120 milijonov evrov. Ta vlada teh 120 milijonov evrov nikakor ne najde, ampak 123 milijonov evrov za ilegalne migrante, torej za nezakonito početje te vlade, se je pa takole našlo; takoj, brez problema. Če pogledamo to z vidika vrednot, gospe in gospodje, je pa to zelo žalostno in popolnoma nesprejemljivo, ker pomeni, da varnost, zdravje in blaginja za to vlado ni vrednota, oblast pa zagotovo. O tem, če pogledate, kam gre v resnici denar v tej vladi, sploh ni nobenega dvoma. Številke govorijo same. Poglejte, zelo zanimivo je včasih, kadar spregovori tista podzavest, in danes je bil en tak neverjeten primer, ga najprej skoraj nisem verjel, ko sem ga tam videl na hodniku. SMC, največja vladna stranka, je delila novinarjem ta letak, z napisom: Ministrica za zdravje mora poskrbeti za vse, ne le za peščico bogatih. Zdaj piarovsko ste to morda razumeli tisti, ki ste to naročili, drugače, ampak če pa to pogleda nekdo s strani, ste nezavedno – lakonsko, bi se reklo, je spregovorilo nezavedno – izrekli sami sebi najhujšo možno kritiko v vseh dveh letih in pol, kar tale vaša vlada obstaja. Kajti to, gospe in gospodje, je resnica, kako v resnici deluje slovensko zdravstvo. Mimogrede, ni za vse kriva ministrica, da ne bom krivice naredil. Za marsikaj je kriv tudi minister, ki se nam je ravnokar pridružil, kajti če bi veljala penalna funkcija odškodnine, ki jo je obljubil na svojem nastopnem govoru, pa sem ga to posebej vprašal, je rekel, da to je prva stvar, absolutno podpiram – ne, seveda, s tem ni bilo nič, ker so lobiji premočni –, bi bilo marsikaj v zdravstvu tudi drugače, pa ne samo v zdravstvu, bi bilo marsikaj drugače na mnogih področjih družbenega življenja, ampak to je pač odgovornost drugega ministra. Ampak, če gremo nazaj, kako deluje slovensko zdravstvo. Vsi prisegate na javno zdravstvo. S tem javnim zdravstvom, veste [[…]]Spomnim se nekaterih, ki so najbolj glasno prisegali na javno zdravstvo. Recimo, bivši predsednik države Milan Kučan, nesporni voditelj slovenske tranzicijske levice, do trenutka, ko ga je zagrabil hrbet. Pa ne boste verjeli, kaj potem naredijo tisti, ki najbolj prisegajo na javno zdravstvo, ki je edino zveličavno, edino skrbi za zdravje, je najboljše na svetu in sploh super. Gredo se zdraviti v Švico na privatno kliniko! Račun pa izstavijo seveda javnemu zdravstvu v Sloveniji oziroma zavarovalnici. A veste, včasih rečem, da bi morali biti, ko takšne demagogije, kot smo jih prej poslušali o javnem zdravstvu, da morajo biti sedeži v tej dvorani opremljeni kot v avionu – z vrečkami za bruhanje. Glejte, v praksi, ko gre za zdravje ljudi, je naše zdravstvo slabo. Pa ne zato, ker bi bilo absolutno premalo denarja, ampak zato ker je preveč pijavk, ki visijo na javnem zdravstvu. Ker tisti mnogi naivno verjamejo, da je javno zdravstvo najboljše in edino zveličavno in seveda vidijo tam zdravnike, ki se trudijo, sestre, ki so za povrhu še podplačane, za majhen denar trudijo in trpijo in matrajo in rešujejo življenja. To je vse lepo in prav, samo tistih, ki pa služijo pri tem poslu, jih pa vi ne vidite. Isto je še na kakšnem drugem področju, recimo o kakšnih javnih podjetjih bi lahko zelo veliko rekli, pa o kakšnem bančnem sistemu v Sloveniji. Ampak danes govorimo o zdravstvu, ki je čudovita pralnica denarja za nekatere. Potem ste lahko slišali, kako ene stvari v Sloveniji, ker so slučajno ravno tako narejeni razpisi, pa pogodbe, se strahovito preplača, denar se pa preliva v kakšen medij, ki se izkorišča za blatenje drugih, ali pa kam drugam, odvisno od tega, kako se tisti trenutek odloči, za zdravstvo in za zdravje ljudi ga pa potem ni – a ne? Zato se tako slepo prisega na javno zdravstvo kar tako. Javno zdravstvo je že v redu. Dobra je pa tudi konkurenca. Najboljše je pa kvalitetno vsakomur dostopno zdravstvo za razumno ceno, kjer je pa problem. Kajti to zdravstvo pri nas v Sloveniji je strahovito drago, pa ni tako zelo kvalitetno, kot se hoče prikazati. Daleč od tega. Na nekaterih področjih smo, recimo, na svetovni ravni ali pa vsaj na evropski, ampak ponekod pa – rajši ne bi komentiral. Takrat pride do zanimivega učinka. Ko rabi eden od tistih veljakov pomoč, ki je prej tako veliko govoril o javnem zdravstvu, se gre zdravit na privatno kliniko v tujino, račun pa izstavi Sloveniji. Ko pa rabi pomoč en otrok ali pa nekdo, ki morda ni ravno član tranzicijske levice, mu pa ni dostopno tisto v tujini, razen če si sam plača ali pa če se zbirajo zamaški. Pa smo spet tam! Ali smo res vsi enaki pred zakonom? Ali so naše ustavne pravice enako zaščitene? Ja, pa ja da! V tej državi nikoli. To je, gospe in gospodje, tisti problem, o katerem mi danes govorimo. O teh pijavkah, ki visijo na javnem zdravstvu, o tem, da stvari niso sistemsko dobro urejene, o tem, da ni tiste prave zdrave konkurence med dobavitelji, v zdravstvu in tako naprej, ki omogoča edina na dolgi rok na kateremkoli področju družbenega življenja dvig kvalitete. Za to, gospe in gospodje, je odgovorna ministrica. Če je bilo pa kaj tragikomično danes in na to sem prejo opozoril, je to govorjenje, kaj naj bi bilo pred 10 leti narobe in grejo – od takrat se je zakon že dvakrat spremenil. Če je bilo res kaj narobe, gospe in gospodje, pa za božjo voljo ukrepajte! Samo to ste bili že dolžni narediti, ker oprostite, to lahko res samo slovenskim ovcam prodajate, da po dveh letih in pol vaše oblasti vpijete, kaj je bilo narobe pred 10 leti. Ja, pa zakaj ste bili pa izvoljeni? V dveh letih, gospe in gospodje, bi morali stvari postaviti na trdna tla. Uveljaviti pravno državo, na katero ste nekoč prisegali, spremeniti zakone, če bi bilo to potrebno, in seveda storiti vse, da sistem dobro funkcionira. Spodletelo vam je na celi črti in danes ne gre samo za to, da bi bil čas, da ministrica zapusti svoje mesto. Edino, kar bi bilo dobro za Slovenijo, je, da bi odstopila celotna Vlada, ki je bila za povrh vsega izvoljena na legitimen način, kar dobro veste.
Hvala lepa. Dovolite mi, da pred dr. Anžetom Logarjem in gospodom Žanom Mahničem dam besedo ministrici za zdravje gospe Milojki Kolar Celarc. Izvolite, gospa ministrica, beseda je vaša.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Najprej odgovor gospe Godčevi. Ponovna odločba o upravnem nadzoru je bila izdana. Zakaj pa je moralo priti do ponovne izdaje? Zaradi tega, ker imamo na žalost pomanjkljive določbe o upravnem nadzoru v sedanjem zakonu. V predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona te pomanjkljivosti urejamo in uvajamo sistemske nadzore. Tako, da bo ta zadeva [[…]]Prav tako je UKC vse popravljalne ukrepe že izvedel. Drugič, gospe Godčevi moram tudi povedati, ne vem, ali je napačno razumela ali pa tudi ne, da v komisiji za izbor članov svetov zavoda niso člani in predstavniki strank koalicije, pač pa zaposleni na ministrstvu, kar je javno dostopen podatek. To ste pač rekli. Glede specializacije in vaše omembe, da je predstavnica Ministrstva za zdravje v letošnjem letu pri razpisu specializacij na MZ ta gospa sploh ni več sodelovala. Celoten pregled razpisanih specializantskih so pregledali direktorica Direktorata za zdravstveno varstvo, obe državni sekretarki in vodja Sektorja za koordinacijo zdravstvenega varstva. Pri pregledu predvidenih mest so predstavniki ministrstva ugotovili neskladja med potrebami po zdravnikih v sistemu in predvidnimi specializantskimi mesti, ki jih je predlagala Zdravniška zbornica. Zato so koordinatorjem posameznih specialnih področij predlagali povečanje števila specializantskih mest oziroma zaprosili za obrazložitve tam, kjer so razhajanja. V nekaterih primerih smo prejeli obrazložitve, da imamo v sistemu premalo mentorjev za specializante, da bi se le-te lahko izvajale kakovostno. Še enkrat poudarjam, da navajanje gospe Godec so zlonamerne in ni šlo za nikakršno navzkrižje interesov. Glede moje državne sekretarke Sandre. Kot veste, vsak zdravnik, ki želi ohranjati licenco, mora opravljati svoj poklic, zato so poleg dela na ministrstvu v praksi delali tudi bivši ministri, kot na primer gospod Marušič in gospod Gantar. Opravljanje zdravstvene dejavnosti v bolnišnici ni v nikakršnem konfliktu interesov, sploh pa bi morala gospa Godec vedeti, da bolnišnice niso neposredni proračunski porabnik, pa kljub temu smo dovoljenje za to delo dobili tudi od KPK, in še dodatno; gospa Sandra Tušar ne dela več in je prekinila to pogodbo s 1. oktobrom. Dodatno pojasnilo glede plazme. To še enkrat poudarjam, da gre pri zdravilih iz plazme za zdravila, ki ne podležejo pravilom javnega naročanja in ne gre namreč za promet z zdravili na debelo, torej tudi ne zapadejo pod določbe direktive. Področje visokih standardov kakovosti in varnosti organov in snovi človeškega izvora, krvi in krvnih derivatov državam članicam kljub načelnemu urejanju na ravni Evropske unije dopušča ohranitev ali uvedbo strožjih zaščitnih ukrepov, ukrepi EU pa ne vplivajo na nacionalne določbe o darovanju organov in krvi ali njihovo uporabo za namene zdravljenja. Torej, dejansko gre tukaj za zaščito naših preparatov oziroma zdravil iz krvne plazme, ki so v bistvu podarjeni od naših krvodajalcev. Z 71. točko 6. člena Zakona o zdravilih je uvedeno prednostno načelo preskrbe z zdravili iz plazme, zbrane v Republiki Sloveniji, z namenom, da se ta porabi za zdravljenje pacientov v Republiki Sloveniji. ¸ Glede angiografa naj povem – vsi prebivalci Dolenjske in Bele krajine so bili brez interventnega kardiologa in ustreznega aparata, ki bi reševal življenja prebivalcem te regije, zato so bolnike vozili v Ljubljano ali Celje; in to ni samo 30 kilometrov, kot trdi predlagatelj interpelacije. Zato je Ministrstvo za zdravje izvedlo javno naročilo za nakup angiografa. Postopek je v teku in verjamem, da bo javni razpis čim prej končan, brez potrebnih pritožb in revizije, in da se bo tako prebivalcem Dolenjske in Bele krajine ne bo več treba voziti v druge zdravstvene domove. Dodatek h korupciji. Naj povem še, kakšen dodaten ukrep – oziroma poleg skupnih javnih naročil, izjav in še mnogih drugih aktivnosti smo peljali še eno aktivnost glede ničelne tolerance, ki jo zagovarjam, in zaradi zagotavljanja najvišjih standardov integritete in transparentnosti je ministrstvo oktobra 2015 s Transperency International Slovenija podpisalo Memorandum o dogovoru za razvojno fazo projekta integritete v zvezi z izvajanjem projekta Energetske prenove bolnišnic. Osnutek Pakta integritete je v usklajevanju, od oblikovanja do končnega dokumenta pa pričakujem v kratkem. Ministrstvo se namreč zaveda, da korupcija na splošno s spodjedanjem integritete institucij in demokratičnih vrednot predstavlja nevarnost za temelje sodobne državne organizacije in da morebitna korupcija v postopkih javnega naročanja onemogoča pošteno konkurenco in diskriminira najbolj ugodne ponudnike kakovostnega blaga in storitev ter izvajalce gradnje. Naj omenim, da ta pakt o zagotavljanju integritete in transparentnosti v postopkih javnega naročanja zasleduje spoštovanje javnega interesa, zagotavlja preventivno delovanje proti organiziranemu kriminalu in korupciji ter vzpostavlja odgovorno ravnanje podpisnika pakta. To je pozdravila tudi Evropska komisija, izmed nabora petnajstih projektov se bo izbralo nekaj teh projektov, kjer se bo spremljalo in izvajalo monitoring. Tukaj smo dobili tudi pohvale s strani Evropske komisije, da delamo vse aktivnosti. Zdaj pa na kratko še nekaj dejstev, ki jih je treba povedati glede na izrečene besede predsednika Odbora za zdravstvo, da si napačno izbiram prioritete. Pri tem je verjetno pozabil, da je prav on kot predsednik odbora odboru predlagal, da ministrstvo pripravi Predlog zakona o lekarniški dejavnosti, in odbor je ta predlog sprejel. Jaz kot odgovorna ministrica seveda spoštujem sklepe odbora za zdravstvo tega parlamenta, zaradi tega smo tudi pristopili k pripravi tega zakona in ni bil to moj izbor prioritet. Ne bi se pa ponavljala spet o dogovorih, usklajevanjih, ker za to obstajajo zapisniki številnih sestankov, predlogov, kaj je bilo in je o tem bilo danes že veliko povedano. Nadalje je treba tudi povedati, da ne drži podatek, da je v času mojega mandata v zdravstveni blagajni na voljo 300 milijonov evrov denarja več. Če vam postrežem s podatki, je bilo v času ministrovanja gospoda Gantarja leta 2012 2,3 milijarde denarja v zdravstveni blagajni, pa leta 2013 2,2 in v letu, če hočete, 2015 za polni čas mojega mandata, 2,4 milijone evrov. Torej razlika je samo 100 milijonov evrov. Je pa res, da je od leta 2009 do vključno leta 2015, se pravi po krizi, zaradi večje zaposlenosti se zbralo za 263 milijonov evrov več denarja. Še nekaj glede uvedbe DDV. Res je, vodila sem projekt uvedbe DDV in sem na to ponosna, kajti vse tuje študije in poročila Svetovne banke – tako debele – so pokazale in povedale, da je to bil eden najboljših uvedb DDV v Evropi in tudi širše. To si tudi lahko pogledate. Prav takrat sem se ob uvedbi DDV sama osebno pogajala s posameznimi farmacevtskimi družbami – takrat še z Lekom, Krko, z gospodom Dragonjo in Colaričem – o tem, da farmacevtske družbe zaradi uvedbe DDV niso dvignili cene storitev oziroma cene zdravil. Obstajajo dokumenti in je dokazano. Če se ne bi uspela pogajati, bi takrat 1. julija 1999 lahko prišlo do drastičnega dviga cen zdravil. Zaradi tega ne morem akceptirati, da nekdo po toliko letih mi navrže kot, češ da sem jaz kriva, da smo morali sprejeti šesto direktivo o posrednih davkih in uvesti DDV. Je pa res, da ni bilo mogoče, tako kot so imele stare članice držav EU, da bi lahko uvedli še tretjo, eno nižjo stopnjo, da ne govorim o ničelni stopnji, kar sploh ni bilo mogoče. Smo se pa seveda pogajali tudi o tem, ali bi bilo mogoče za zdravila in prehrano uvesti še eno nižjo stopnjo. Prav tako glede moje povezanosti kot predsednice Vzajemne in dviga premije takrat veste, da je 23. 5. 2012 bilo po sprejetju ZUF preneseno plačevanje določenih zdravstvenih storitev na dopolnilna zdravstvena zavarovanja. Na osnovi izračunov, ki so jih mojih dobili od Zavoda za zdravstveno zavarovanje, so aktuarji Vzajemne v skladu z aktuarsko stroko izračunali, kakšen je potreben dvig premije, zato da se bodo pokrile škode oziroma zdravstvene storitve. Aktuarji to zaračunavajo in izračunajo po svojih metodah za ceno, da ohranijo licenco. Zakaj? Zaradi tega ker je višino premije treba poslati regulatorju, Agenciji za zavarovalni nadzor, in aktuar, če premija ni dovolj velika, lahko izgubi licenco. Zato je takrat prišlo do dviga premije štiri evre. Res pa je, da je zdravstvo potem varčevalo, da je zaradi tega prišlo do dobičkov in da sem se zavzemala in predlagala znižanje premije, zato pa sem doživela, da so me v Vzajemni v 20 minutah razrešili. Pa tudi za to obstajajo dokumentacija in dokazi. Hvala.
Hvala lepa, gospa ministrica. Za besedo je zaprosila predstavnica predlagatelja gospa Jelka Godec. Izvolite.
Ministrica, vidi se, da obvladate zadeve, ki ste jih delali nekaj deset let nazaj, torej o DDV. O zdravstvu preberete tisto, kar vam prinesejo strokovni sodelavci na mizo. Prosite strokovne sodelavce, da popravijo navedbe. Namreč, nisem govorila o tem, da v komisijah za potrjevanje člana sveta zavoda sedijo politični ljudje. O tem je govoril kolega Pojbič, tako prosim, moje izvajanje, ko ste dejali, da sem žalila in bila nesramna, v tem smislu, prosim, da vzamete nazaj. To niso bile moje besede. To so bile besede kolega Pojbiča. Sedaj pa vidim, ker ste delali na Vzajemni, poznate Lek, Krko, potem lahko odgovorite gospodu Kordišu glede zdravniško-zavarovalniških lobijev, torej jih zelo dobro poznate. Tudi sedaj vas ponovno sprašujem in ponovno pozivam, odgovorite mi glede korupcije. Kaj ste naredili na tem področju? Kaj ste naredili v teh dveh letih glede hobotnice v UKC, glede nepravilnosti nabave materiala in tako naprej? Ministrica, na to enostavno ne želite odgovarjati, ne želite odgovarjati. Tudi ne odgovorite niti ne poslanci, ne vi, kateri lobiji stojijo za opozicijo, da vas blokiramo. Sicer ne vem kako, a še enkrat ponavljam, strokovnim sodelavcem povejte, da vam prav napišejo, ker iz zdravstva preberete, ostalo poveste iz glave, kar je pohvale vredno, in da mi odgovorite na zadeve s področja korupcije. To še imate čas danes, da odgovorite. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Anže Logar, pripravi naj se gospod Žan Mahnič. [[…]]Koleša, sporočili so mi, da vi ne boste razpravljali. Ali to ne drži? Tako mi je bilo sporočeno. Ali želite besedo? Gospa Koleša [[…]]Dr. Anže Logar. [[nemir v dvorani]] [[…]]ampak odjavil je nekdo, gospa pa se ni strinjala, jaz pa s tem nisem bil seznanjen. [[smeh v dvorani]] Ali se strinjamo, da gremo naprej? Gospa Koleša, izvolite besedo. Dr. Anže Logar, bodite tako prijazni, da ji daste besedo. Hvala lepa. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ne vem, kdo me je odjavil, res ne, mogoče ste kaj narobe slišali glede priimka. [[nemir v dvorani]] Lobiji ja, strici iz ozadja. Spoštovana gospa ministrica s sodelavko, dragi predstavniki Vlade in dragi kolegi in kolegice, me veseli, da ste dobre volje! Ne bi razpravljala kot nek ekspert v zdravstvu, ker pač to nisem, zato mi dovolite, da svojo razpravo morda začnem takole. Hiša, ki jo lastnik pač dolga leta ne obnavlja, ne popravlja, vmes pa še nekajkrat zamenja gospodarja, se bo slej kot prej zrušila, če pa jo želimo obnoviti in to dobro obnoviti, potem je obnova dolga in temeljita, danes pa seveda še toliko bolj, ker moramo upoštevati še marsikaj v zvezi s standardi, normativi in podobno. No, eden pomembnih gradnikov našega zdravje je zagotovo gradnik zaupanje, in sicer zaupanja v zdravnike, v medicinske sestre, v medicinsko osebje in sistem tudi kot celoto. Res je, ugotavljamo, da je to zaupanje tudi v precejšnji meri omajano in veliko so k temu nezaupanju pripomogle afere, dogodki, tudi povezani s korupcijo, v zadnjem času še posebej. Vemo vsi za dogodek v prejšnjem tednu. In vsesplošno nezadovoljstvo je odličen teren za vse nevedneže in prevarante, politiki pa smo zelo dober indikator za pripravo terena tem sleparjem, kajti bolj kot dramatično, vserušilno in populistično predstavljamo stanje v družbi, pa seveda tudi v zdravstvenem sistemu, bolj so ljudje prepričani, da jim bije plat zvona. Spomnimo se stavka, ki nam ga je postregel pred kratkim dr. Matej Avbelj, ko pravi, da je populizem vir in garant korupcije, kar je seveda zelo res. Prejšnji teden sem spremljala nekaj teh razprav in debat okoli zdravstva in sem poslušala tudi gospoda Gorenaka, ki je vsem nam v enem televizijskem informativnem predstavil eno svojo osebno izkušnjo, ko mu je – tako je rekel, medicinska sestra ob nekih bolečinah, ki jih je imel, povedala, da bo pač moral poznati koga, če bo želel priti prej na vrsto. Srčno upam, da je naš poslanski kolega to očitno koruptivno dejanje tudi prijavil. On namreč zgroženo ugotavlja, kot tudi sama, da se je v UKC šušljalo, da se je dogajalo podkupovanje zaradi seveda ugodnosti pri posredovanju v sistem čakalnih vrst. V tem primeru bi morali vodilni ukrepati. In ukrepalo se je očitno šele na pobudo nekoga, ki je tovrstne sume korupcije prijavil. Zato se strinjam, da naj bo ta naš prispevek v nekem smislu tudi apel vsem tistim, ki vedo za kakršnokoli koruptivno dejanje, da to prijavijo, to so konec koncev tudi dolžni in to smo večkrat v tej razpravi tudi poudarili. Druge poti pravzaprav ni. Od vsega začetka delovanja te vlade smo si skupaj prizadevali in skupaj smo tudi ugotavljali, da bo najtežje upravljati hišo zdravja. Zelo jasen koncept ohranjanja vsem dostopnega javnega zdravstvenega sistema je tudi sicer najtežji način saniranja dolgoletne stagnacije zdravstvenega stanja. Vendar za vse nas edini pravičen in dolgoročno tudi edino učinkovit, seveda se pa pri tem resnično maje druga hiša, to pa je tista hiša, o kateri tudi tukaj govorimo, to je hiša kapitala, zasebnih interesov, tudi nekaterih privatnih praks in zato je ministrice Milojke marsikoga tudi strah. Ministrica jev svojem temeljitem odgovoru povedala, kaj je že storila in kaj še bo. Seveda lahko preprosto rečemo, da to ni nič, vse je narobe, to je tudi najboljša pot, da vse skupaj sesujemo in to ta današnja razprava v nekem smislu seveda nakazuje, da je to želja, kajti to hruljenje pa tudi na nek način zasmehovanje vseh, ki argumentirano razpravljajo, je pravzaprav neke vrste indikator za to, da tisti, ki kriči, nima argumentov. No, seveda to ne gre za rušenje tukaj, v državnem zboru, dejstvo je, da smo se dogovorili – in zelo me veseli, da smo se –, da bo koalicija podprla našo ministrico pri nadaljnjem delu, ampak gre za eno drugo rušenje; tisto, ki sem ga navedla že v uvodu, namreč populistično predstavljanje stanja v zdravstvenem sistemu. Samo zelo očiten primer, v času ministrovanja Milojke Kolar Celarc so se čakalne vrste podaljšale za 30 %, tako je bilo slišati. Na drugi strani pa vemo, da so se čakalne vrste sistemsko začele evidentirati šele z ministrico Milojko Kolar Celarc. Zdaj pa razumite, če lahko in če ni ta trditev ena velika populistična beseda oziroma stavek. Ker se je precej citiralo v Državnem zboru, bi tudi sama končala z enim citatom, takole: "Moramo biti realni, populizem je všečen, a je zavajanje ljudi. Ko poslušam kritike, kaj vse bi morali narediti, imam občutek, kot da že 10 let vodim vlado," je rekla predsednica Vlade ob koncu svojega mandata. Jaz bi rekla, da je res lepo biti opozicijski poslanec. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Postopkovno gospod Gorenak. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, sploh zaradi tega ker ste mi dali postopkovno, ker nisem prijavljen, ampak nefer je omenjati človeka, ki ne razpravlja. Da, gospa Koleša, jaz sem zadevo prijavil, ker jaz za svojimi besedami stojim in ne prodajam šentjurskih bučnic. Hvala lepa.
Dr. Anže Logar, beseda je vaša, za vami naj se prijavi gospod Žan Mahnič. Izvolite, dr. Logar.
Poglejte, odziv na to interpelacijo je rahlo nenavaden. Zdaj smo prvič doživeli, kako je predsednik Vlade stopil v bran ministrici že dolgo, preden je interpelacija nastala, ministrica je pa tukaj z nekim dramatičnim tonom predstavljala sebe kot branik varovanja javnega zdravstva. Poglejte, primerjajte dogajanje pred interpelacijo v zvezi z interpelacijo proti zdravstveni ministrici in proti, recimo, ministru Gašperšiču. Tam je premier Cerar dolgo puščal svojega ministra v nevednosti, da ga mora prepričati in tako naprej, tukaj je pa že vseskozi izražal svojo podporo. Če bi bila samo ta dva primera, bi rekel, da ima očitno ta vlada prvorazredne pa drugorazredne ministre. Ampak ker se pa še spomnim, kakšno je bilo pa dogajanje še celo, recimo, pri ministrici Anji Kopač Mrak ali pa, bog ne daj, ministrici za kulturo mag. Julijani Bizjak Mlakar, bom pa rekel, da ima očitno Vlada prvorazredne, drugorazredne in tretjerazredne ministre. Na podlagi razrednosti ministra očitno tudi sledi odziv predsednika Vlade, razen če ni ta odziv na to interpelacijo posledica novih kadrovskih sprememb v kabinetu predsednika Vlade in kakšnih izraelskih svetovalcev za piar. Samo pri tem vam pa moram reči, veste, virtualna resničnost ne drži vode in staviti ali pa kazati enotnost koalicije in največje vladne stranke na najšibkejšemu členu, je najslabša možna strategija, ker s tem vladna koalicija šibi tudi samo sebe. Mene zanima, če ste dobro prisluhnili ministrici danes v uvodu. Jaz sem ji tako zelo dobro, da sem moral iti še enkrat prebrat njen uvodni nagovor. Poglejte, kaj je rekla, citiram: "Zakaj nas hočejo odnesi z interpelacijo …", potem je naštela razloge, "… in zato smo interpelirani." Gospa Kolar Celarc, koliko vas pa je? Koliko vas je? Zakaj uporabljate množinske besede? A ste trije ministri, ker če ne, bi dvojino uporabili, če bi bili dve ministrici – ste trije? Ali ste mislili vas in tiste lobiste, ki z vami sedijo, da pripravljajo zakonodajo, zaradi katere se potem tudi znotraj koalicije neti špetir, ker neusklajene zakonske predloge predlagate tu v Državnem zboru v obravnavo. Tudi gledat sem šel naš predlog, če slučajno kje po pomoti piše v množini: njih, ministre za zdravje. Ne, gospa Celarc, vas. V tem primeru ta dramatični jezik ni na mestu, še posebej, ker ga uporabljate na področju, ki se dotika vse nas, vseh dva milijona Slovencev, in na področju, kjer zadeve dejansko ne funkcionirajo. Pa naprej, da naštevam te nenavadne zadeve v zvezi s to interpelacijo. Poglejte, gospod Cerar je pri branjenju vas v konfliktu sam s seboj. Vam spet citiram, kaj je rekel na včerajšnji novinarski konferenci, ko se je hrabro postavil za vas. Dejal je: "Zdravstveni sistem je treba reorganizirati, ga optimizirati in tako naprej, da izboljšamo oskrbo in skrajšamo čakalne vrste. Imamo afere, korupcijo, dolge čakalne vrste, zato potrebujemo tudi podporo javnosti …" in tako naprej. Potem pa: "Za naše javno zdravstvo nam tudi v tujini priznavajo, da je dobro, moramo ga ohraniti, izboljšati." Poglejte, to moraš biti pa genij, da na isti novinarski konferenci v uvodu skritiziraš zdravstvo, kako je zanič, kako imaš korupcijo, kako imaš dolge čakalne vrste, potem pa rečeš, da tudi v tujini priznavajo. Kaj priznavajo? Da imamo dobre afere, da imamo veliko korupcijo in da imamo izredno dolge čakalne vrste? A je to hotel povedati prvi minister? Ker drugače v isto novinarsko konferenco ne moreš takšnih različnih diametralnih stvari spraviti, razen če te informira tvoja ministrica. Namreč, ker v konfliktu ste bili pa tudi vi, gospa ministrica. Poglejte, če povzamem vaše besede, na isti novinarski konferenci ste rekli: "V zadnjih šestih letih" – torej včeraj – "je bilo šest ministrov za zdravje. Razmere, ko sem prevzela mandat, so bile neurejene. Zadeve so se kopičile 15, 20 let, pomembnejših vsebinskih sprememb pa ni bilo." To ste povedali. Še prej ste govorili, kako so vsi prejšnji ministri slabo delali in zdaj vsi hočejo, pričakujejo od vas, da boste dobro delali. Kaj ste pa danes rekli? Spet citiram vaš uvodni govor: "Imamo torej dober zdravstveni sistem, kar potrjujejo številne študije in mednarodne ustanove, gre za rezultat dolgoletnega trdega dela mnogih naših odličnih zdravnikov pa tudi mojih predhodnikov na tem težkem ministrskem položaju." Torej na včerajšnji novinarski konferenci govorite, kako vaši predhodniki 15, 20 let niso nič naredili, potem pa danes poveste, da je dober, odličen zdravstveni sistem razlog oziroma rezultat tudi trdega dela vaših predhodnikov na tem položaju. A vi veste, na katerem ministrstvu ste? Resno sprašujem. Poglejte, ne morete zaradi tega, ker ste verjetno s temi besedami želeli pogladiti našega kolega Gantarja, da ne bi bil tako kritičen v predstavitvi stališč poslanskih skupin, ste pač v ta oklepaj dodali, da so tudi vaši predhodniki dobro delali. Ampak poslušajte, na tem položaju, na tako pomembnem resorju tako enostavno minister ne more govoriti. Si pač tega ne more dovoliti. Potem prvi stas moralno-etičnih poslancev tu v Državnem zboru enako na novinarski konferenci, kjer ste vsi poslanci SMC stali za trdno podporo ministrici – spet nek nov element v branjenju najšibkejšega člena te vlade. Citiram gospo Kustec Lipicer: "Podpora ministrici v imenu Poslanske skupine SMC pomeni podporo za kakovostno zdravstveno oskrbo, srb za bolnike, skrb za lekarniško, zdravstveno osebje ter skrb za prihodnost nas vseh." Skratka ni, da ni. Na Milojki Kolar Celarc javno zdravstvo ostane ali pade. Glejte, pa ne dramatizirajte tako! Saj se je gospa Celarčeva navzela od vašega dramatiziranja. Če spet povzamem izjavo oziroma citat iz njenega uvodnega predstavitvenega dela. Citiram: "Zato sem tu pred vami, spoštovani poslanci, poslanke, ker smo bili izvoljeni z mandatom za javno zdravstvo." Do danes sem verjel, da ste bili vi izvoljeni zaradi Mira Cerarja, zdaj pa vem, da ste bili izvoljeni zaradi ministrice za zdravje Milojke Kolar Celarc. Od danes naprej je to očitno jasno. Ampak stvar je žalostna, glejte. Iskreno je žalostna. Stanje v zdravstvu je, oprostite, katastrofično. Čakalne vrste [[…]]Berem te sezname, jih ne bi niti naštel, ker bi ponavljal to, kar so kolegi že govorili. Ko je prevzela mandat je v naboru 13 specialističnih ambulant čakalo 93 tisoč pacientov, danes je tega že 118 tisoč. Uradni podatki. Ko govorite, da ta statistika ni prava, ker prej niso prijavljali – med največjimi zamudniki povsod najdemo UKC Maribor, UKC Ljubljana – ampak oni so verjetno prijavljali ne ? Tako da ta statistika drži. Tako se ne morete skriti za šiframi, češ da ste jih šele vi prisilili, da so začeli te stvari prijavljati. Rekli ste tudi, da je stanje v slovenskem zdravstvu dobro, da je bolje kot v okoliških državah. Glejte, tukaj imam Euro Health Consumer Index, študijo, ki je pregledala stanje, pa čakalne vrste v zdravstvu v Evropski uniji. Zelena je dobro, rumena je bolj tako, rdeče je pa slabo. Rekli ste, še enkrat ponavljam, da je okoli nas, sosednje države, slabše od Slovenije. Saj je zelo majhna Slovenija, ampak morda vidite, z rdečo je označena. Avstrija z zeleno, celo Hrvaška je z zeleno označena, Italija z rumeno. Samo Madžarska, sosednja država je z rdečo. Torej niso vse slabše kot Slovenija, ampak samo ena je enako slaba, vse ostalo je pa bolje kot v Sloveniji. Potem ste tudi rekli, da zavezali smo se, da bomo krepili javni zdravstveni sistem na način, da bodo imele vse zavarovane osebe enake možnosti do zdravstvenega varstva. Glejte, na vaši spletni strani študija 8. 1. 2016 objavljena, ki primerja smrtnost pri boleznih ožilja. Primerjava osrednjeslovenska, pomurska regija. A veste, koliko je razlika? Za 48 %! Če imaš oskrbo oziroma živiš v pomurski regiji, je smrtnost 262 na sto tisoč prebivalcev, v osrednjeslovenski pa 176. Je to enako? Mislim, da je to bistvena razlika. V tej isti študiji še piše, trenutni pristopi ne izboljšujejo delovanja. Na vaši spletni strani je ta študija objavljena, OECD. Tako me boste težko prepričali, da ste največji branik javnega zdravstva in da je vaša pozicija ključna za to, kako bomo nas, naše starše in tudi naše zanamce zdravili še naprej. Najboljša mi je bila pa, no, moram priznati, ko vse te statistike človek pogleda in posluša današnjo razpravo, pa tudi vaš uvodni stavek, pa ga bom spet citiral: "Presodite, ali je moja odgovornost pri ustavitvi in delovanju mreže urgentnih centrov vredna interpelacije ali prej pohvale." Spoštovana ministrica, torej vi ste dobili interpelacijo, v resnici intimno pa pričakujete pohvalo. Torej vas je v tem sklicu ta opozicija popolnoma razočarala. Torej ob teh katastrofičnih statistikah vam ni izrekla pohvale za stvari, ki so jih pripravili že prejšnji ministri, s katerimi se danes hvalite. Tisto, kar pa izpade iz vašega normativnega okvira, kar bi morali pripraviti, pa niste nič pripravili, pa še vedno pričakujete, da boste slišali hvalo. In koalicijski poslanci, spoštovani koalicijski poslanci, vi tudi pričakujete ali kaj, da bo nekdo, ki ima nek razumen odnos, ki je tudi čakal v vrsti za kakšen pregled, pohvalil ministrico za njeno delo? A resno to pričakujete? Sprašujem vas iskreno, ker zame je to – ne vem [[…]]Saj pravim, ta ministrica je najšibkejši člen te vlade. Črno na belem. Ne rabimo posebne niti statistike. Glejte, v fazi, ko se zgodijo grozna kriminalna dejanja, ko se ustreli zdravnika, ko morajo zdravniki zahtevati varstveno oskrbo oziroma več varnostnikov, ker se bojijo za svoje življenje, ko čakajo ljudje dve leti na operacijo, ministrica pričakuje pohvalo. Glejte, pa oprostite no! V tem trenutku, če smo iskreni, ob vseh teh nereformah, ki so bile sedaj narejene, bi bil edini pravi reformni ukrep te vlade, edini pravi in najbolj učinkovit reformni ukrep te vlade, da ministrica odstopi. To bi bila najboljša in najhitrejše dosežena reforma. Bi bilo lažje za vlado, ker bi se razbremenila najšibkejšega člena in Cerarju ne bi bilo treba v isti novinarski konferenci dveh diametralno nasprotnih stališč predstavljati, enako ministrici, in še, ne vem, za slovenskega pacienta bi bilo to verjetno blagodejno, ker bi končno rekel, saj morda se pa nekaj bo vendarle premaknilo. ¸ Da zaključim z vašo samoanalizo opravljenega dela, ki ste jo tudi predstavili v uvodnem nagovoru. Rekli ste: "Naš pravičen in solidaren sistem javnega zdravstva posodobljen in prenovljen bo temeljil na univerzalni košarici storitev." Ampak ministrica, mi še nismo tam. Bo temeljil. Naprej: "Naš prenovljen javnega zdravstva bo moral biti dolgoročno vzdržen." Torej, še ni. Naprej: "Uvedli bomo del plačila zaposlenih v zdravstvu glede na učinkovitost in kakovost opravljenega dela." Torej, še niste. In: "Preoblikovali bomo dopolnilo zavarovanje in ga nadomestili s pravičnejšimi dajatvami." Kar še niste naredili! In zdaj pa bistvo vsega, kar ste zaključili: "Na teh štirih točkah stoji ali pade slovenski javni zdravstveni sistem. Na štirih točkah stojim ali padem tudi jaz." Koliko od teh štirih točk ste do danes naredili? Nič. V dveh letih, več kot dveh letih niste nič, na teh štirih točkah pa stoji zdravstveni sitem in vaš mandat. Glejte, prej ste rekli, da sem citiral vaše besede, da niste vredni graje, interpelacije, ampak pohvale. Tako sami mislite. Jaz pa mislim drugače. Ne da ste vredni samo graje, vredni ste odstopa. Vredni ste odstopa. Ampak pravzaprav ne vi, ampak davkoplačevalci so vredni vašega odstopa. Ker ravno s tem se bo razbremenilo zelo pomembno problemsko stanje in bo lahko prišla oseba, ki bo dejansko odločila. Ki bo, če bo treba, tudi v eni noči podelila petdeset koncesij, če bo tako določil zakon. Bo spoštovala zakon. Ki bo lahko sprejel ukrepe, ki bodo imeli podporo ostalih organizacij, ne pa, da dan za dnem poslušamo kregarijo znotraj zdravstvenega sistema, dobe čakalne se pa še naprej podaljšujejo. Moj moj zaključek po današnji razpravi je: razbremenite koalicijo. Hvala.
Besedo ima ministrica za zdravje, gospa Milojka Kolar Celarc.
Hvala za besedo. Gospod Logar je tukaj povedal kar nekaj neresnic ali pa konstruktov, če hočete. Predlagatelji interpelacije sami ugotavljajo, tudi v vašem tekstu, da od leta 1992 v zdravstvenem sistemu ni bilo nobene prave prenove ali nadgradnje. S tem seveda pritrjujejo, da sta sedanja vlada in jaz kot ministrica prevzela zdravstveni resor, ki je na nekaterih področjih potreben nadgradnje in odprave napak iz preteklosti. Torej, vi sami predlagatelji priznavate, da 24 let ni bilo pomembnejših sprememb v zdravstvu, ki bi se morale zgoditi. Hkrati pa me interpelirate in vso odgovornost za slabo finančno stanje, za izgube v zdravstvenih zavodih, torej vse, kar je možno in kar se dogodi, celo za napačno priklopljene cevi, krivite ministrico za zdravje [[oglašanje iz dvorane]] . Saj ni treba, saj se lahko kar javim, da sem za vse kriva že za naprej in za nazaj, brez tega da nimam pri določenih stvareh niti enega promila ne pooblastila ali možnosti vplivanja. Prihajate tudi vi sami s seboj v kontradiktornost. Ne želim ponavljati vseh svojih argumentov, ki sem jih ponavljala. Lahko seveda tudi manipulirate s podatki, ali je to potrošniški indeks ali pa uporabljate veliko bolj kredibilen institut, kot je Health at a Glance ali študije WHO pa še koga. No, mimogrede, ali ste mogoče vedeli, kakšna je pričakovana življenjska doba med neizobraženim moškim v Prekmurju in visoko izobraženo žensko v ljubljanski regiji ali na Gorenjskem? Čez 14 let! Ja, ampak zaradi tega smo mi v naši resoluciji zapisali, da bomo znižali te razlike, kot so. Poglejte, tu mi kaže kolegica, Slovenija je zelena. Torej, drugič si še dobro barve poglejte. Pa ne bom nadaljevala, ampak vam povem; to, kar ste rekli, da bi lobiji bili najbolj veseli, če bi odstopila. Ja, ampak ne bom jim dala tega veselja, ker mnogi od tistih, ki so jih polna usta reform cel ta čas, se je izkazalo, vsaj za čas mojega mandata na pogajanjih, usklajevanjih, da si v bistvu reform in sprememb niti ne želijo. Ne želijo si transparentnega, urejenega in poštenega zdravstvenega sistema. Hvala.
Hvala, gospa ministrica. Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravita naj se gospod Ivan Škodnik in gospod Jože Tanko. Gospod Mahnič, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Vladna ekipa, spoštovane kolegice in kolegi! Naj takoj na začetku povem – to, kar ste sedaj na koncu povedali, gospa ministrica – jaz vas ne krivim za napačno priklopljene cevi, pustiva, kaj pravi objektivna odgovornost. Ampak prepričan sem, glede na to, kako vodite ministrstvo, da vi ne veste sploh, kako se cevi vklapljajo, vprašanje je, če sploh veste, kaj so cevi. Zato vas ne bom krivil. Moram samo reči, da če bi bil koalicijski poslanec, kateremu je bilo naročeno, da mora za vsako ceno ministrico podpreti, po tem, kar je povedal kolega Logar, bi gladko pritisnil proti. Verjetno ni težko na hitro pobarvati Slovenije v zeleno, kot ste sedaj kazali, pa vendarle. Ta razprava, ki jo imamo danes proti ministrici za zdravje, ki je, če citiram dva koalicijska poslanca – pa ne bom povedal njunih imen, ker želim, da mi še kdaj kaj povesta, da pridem še do kakšne informacije –, gre za eno izmed treh ministrov oziroma ministric v tej vladi, ki spadajo direktno pod kvoto Gregorja Golobiča. Lahko rečem, da je ta razprava déjŕ vu. Déjŕ vu v smislu, da vedno, ko Slovenska demokratska stranka v Državni zbor pride s konkretnimi predlogi, tokrat je to interpelacija, lahko se, recimo temu, nekako orientiram oziroma da se dotaknem obrambnega sistema. Ko imamo problem, ko ga mi zaznamo, ko ga jasno specificiramo, ko napišemo točke, tukaj je osem točk, kjer v grobem očitamo nepravilnosti, potem pa pod vsako to točko še napišemo obrazložitev, Vlada pride s pojasnilom, da si to mi napačno predstavljamo, da situacija ni takšna, kot je, in potem vse skupaj prelevijo na prejšnje vlade, odgovorov pa nobenih. Med razpravo smo dobili tale letak, ta letak je natisnila SMC – samo toliko, da bodo državljanke in državljani vedeli –, za te letake ste plačali 40 tisoč evrov. 40 tisoč evrov mesečno plačujete za piar predsedniku Vlade, ki mu potem svetuje take letake. Na njem piše – več denarja za zdravstvo in potem napiše, da so namenili dodatnih 13,7 milijona evrov za presežne in podcenjene programe. Na prvi strani pa napišejo: "Skupaj za javno zdravstvo, ministrica za zdravje mora poskrbeti za vse, ne le za peščico bogatih." Vi na isti letak napišete, da mora ministrica poskrbeti za vse, ne le za bogate, na drugo stran pa, da ste namenili dodatnih 13,7 milijona evrov. Gospe in gospodje, s temi dodatnimi 13 milijoni vi vzdržujete stanje, kakršno je, da si lahko še naprej samo tista peščica državljank in državljanov, ki je zares bogata, privošči zdravje, ne pa tisti, ki dejansko nimajo nič. Ministrica za zdravje stalno govori proti koncesionarjem, tudi tukaj poslušamo danes s strani različnih poslancev. Zdaj vam bom pa povedal en svetel primer koncesij. Ko je ministrica spremenila pravilnik o tem, kako je treba hraniti cepiva, smo v Poljanski in Sevški dolini brez pediatrov. Zaradi nje smo ostali brez pediatrov. Ja vem, da gre za primarno zdravstveno raven. Takrat je ministrica rekla: "S tem nimam nič, da ste ostali brez pediatra." Ampak, ker je ona spremenila pravilnik, na podlagi katerega so čez noč prostori pediatričnih ambulant v Gorenji vasi, v Žireh in v Železnikih postali neustrezni, smo ostali brez pediatrov. Ni odgovarjala za to, ni spremenila pravilnika, nič. Kako smo zadevo uredili? 14 dni nazaj smo imeli otvoritev novih, prenovljenih pediatričnih ambulant in sklenili smo koncesijo s pediatrinjo. To je pozitivna zgodba teh koncesij. Mimogrede v Gorenji vasi dr. Janez Koprivec, dr. Olgica Mijatovič, dr. Rok Kavčič, dr. Matej Javh gradijo nov zdravstveni dom. To so koncesionarji, ki poleg že obstoječega zdravstvenega doma, ki ga je občina prenovila, gradijo zdravstveni dom z lastnimi finančnimi sredstvi. To so ti grdi koncesionarji, o katerih govori ministrica za zdravje. To so ti grdi koncesionarji! Lahko rečem, poleg še dveh splošnih zdravnic dr. Nadje Šubic in dr. Ande Perdan, imamo v Poljanski dolini pozitiven odnos in zelo pozitivne izkušnje s tem, reciva temu privatnim zdravstvom, proti kateremu se eni tako borijo. Z javnim zdravstvom, gospe in gospodje, imamo samo slabe izkušnje. Imamo privatno zdravstvo, za vse občanke in občane je odlično poskrbljeno. Zdaj pa mi dovolite, da se za kratek čas prelevim v poslanca SMC in nekaj preberem. Od ene državljanke, sicer anonimno, sem na mail dobil pismo, ki govori o problemih na podlagi lastnih izkušenj v slovenskem zdravstvenem sistemu. To je še ena blamaža več, ko je včeraj predsednik Vlade stal pred govornico in dejal: "Pozivam državljanke in državljane za razumevanje in podporo." Katere državljanke in državljane? Tiste, ki čakajo v čakalnih vrstah? Tiste, ki so bili v Izoli priča temu, kako je nekdo zaradi predolgih čakalnih vrst ustrelil zdravnika in policista? Tiste državljanke in državljane, ki v Kliničnem centru sedijo v čakalnicah in gledajo, kako Janez Zemljarič in ostali lobisti hodijo s polnimi kufri ven iz Kliničnega centra? Od katerih državljank in državljanov si želi predsednik Vlade zaupanje, potrpljenje in podporo? Od takšnih zagotovo ne. Mogoče ima v mislih kakšne druge državljanke in državljane; te, ki jih sedaj uvažate iz Sirije, Iraka in kaj vem od kje še vse. Te, za katere namenjate 120 milijonov evrov. 120 milijonov evrov ste namenili za migrante! Tukaj pa tiskate za 40 tisoč evrov mesečno letake, kjer pišete, da dajete za zdravstvo 13 milijonov evrov. Glejte, sramota! Sramota, da sploh [[…]]Mislim [[…]]Ne, po eni strani pa res pogum, da si upate natisniti take letake in govoriti, da ste 13 milijonov evrov namenili za zdravstvo. Napišite še, da ste 120 milijonov namenili za migrante! Skratka, tukaj je ena od državljank pač napisala svojo osebno izkušnjo. Prva od zgodb, ki jo tukaj piše, se nanaša na čakalne vrste, na kratko bom, ne bom vsega bral, ker je tega tri strani. Napisala je: "Med drugim sem doživela, da me niso želeli naročiti na kontrolo pri nadomestni zdravnici z izgovorom, da je za ta teden zasedena, sicer pa so določene čakalne vrste, drugi teden oni več ne nadomeščajo, tako da naj se naročim takrat. Ko pa sem omenila, da bomo zamudili rok za oddajo vloge za podaljšani bolniški stalež na Zavod za zdravstveno zavarovanje, pa se je kar naenkrat našel prost termin, in sicer čez 4 dni." Torej iz tega izhaja, da si je medicinska sestra namerno izmislila zasedenost in s tem polne termine ter tako umetno povečala čakalno vrsto. Je to v skladu s tistimi navodili, o katerih so prej govorili naši poslanski kolegi, ki ste jih takrat dejali? Da ne govorim o tem, da gospa tukaj piše, da je pred kratkim doživela izgubo ljubljene osebe prav zaradi ljudi, ki vodijo zdravstveni sistem. Življenje bi njenemu možu lahko rešili s transplantacijo pljuč, katera je bila sicer odobrena s strani zdravstvene zavarovalnice. Iz nam znanih razlogov so na UKC Ljubljana zavlačevali s pripravami na transplantacijo, partner pa se je bližal še 65. letom, ki so omejitve za takšen poseg, in vse je padlo v vodo. Njegovo zdravstveno stanje pa se je začelo slabšati. Navkljub njihovi prognozi mi je uspelo z neizmerno pomočjo izbranega zdravnika podaljšati mu življenje za 16 let. Bolečina je prevelika, da bi še razpravljala o tem ta trenutek, vendar bom zbrala moči, da bom nekoč delila z javnostjo svojo bolečino in grenko spoznanje, da če nimaš strica v ozadju v zdravstvu, si nazadnje samo številka. Tega si nisem izmislil jaz, gospa ministrica. To so besede državljank in državljanov. Tistih državljank in državljanov, ki čakajo v vrstah v upanju, da ne bodo prej umrli, in za katere premier prosi za podporo. Sramota!
Prebral bom še štiri imena zadnjih štirih razpravljavcev v tem rednem delu. Besedo ima gospod Ivan Škodnik, za njim naj se pripravijo gospod Franc Jurša, gospod Jože Tanko, dr. Dragan Matič. Gospod Škodnik, izvolite, beseda je vaša.
Dober večer. Hvala za besedo. Spoštovane ministrice, minister, ostali predstavniki Vlade, kolegice in kolegi poslanci! Zadevo bom malo umiril, ne bom tako ostro, da ne bi prilival bencina na ogenj, ker je bilo danes že malo preveč vroče. Danes se vsi strinjamo, da je zdravstvo v Sloveniji na točki, ko potrebuje resen pristop k spremembam. Nekateri bolj, nekateri manj aktivno soustvarjajo to zgodbo, sam pa vem, da se je ministrica tega poslanstva lotila resno in odgovorno ter predvsem z namenom, da bo zdravstvo enako za vse ljudi. To je pravzaprav tudi danes že večkrat ponovila. To je zelo pomembno sporočilo. Njeno delo spremljam od začetka mandata in vidim, da se za vsak premik vlaga izjemne napore, predvsem zato ker je to področje tako dolgo stagniralo in dolga leta ni bilo deležno prave pozornosti. In ko do sprememb pride, malo že po človeški naravi, bistveno več pa zato, ker se nekateri ustrašijo, da bodo izgubili svoje privilegije, in na vse pretege se trudijo, da do teh sprememb ne bi prišlo. Že v tem mandatu smo videli, kako je, ko se uvede kakšna sprememba na področju zdravstva. Nisem član Odbora za zdravstvo, pa se vseeno spomnim, koliko nepotrebnih besed je bilo izrečenih in koliko strahu se je po nepotrebnem širilo v razpravah o novem sistemu nujne medicinske pomoči. In enako ko se je spremljal zakon, ki je uvedel informacijski sistem eNaročanja in eRecepta. Takrat se je govorilo, kot da škodimo sistemu. Pojavljala so se vprašanja, kdo bo delal v centrih nujne medicinske pomoči, da mreža ne bo pokrivala vseh prebivalcev. Danes vse deluje, ljudje so zadovoljni, ker dobijo primerno pomoč v najbolj optimalnem času. Nujni primeri ne čakajo več tako v ambulantah družinske medicine pri že tako preobremenjenih osebnih zdravnikih. Danes vidimo, da je to zgodba o uspehu, da smo na tem področju postali država, primerljiva z razvitim svetom. Reorganizacija nujne medicinske pomoči je tako postala primer dobre prakse na področju sistemskih premikov v zdravstvu, pa čeprav si nekateri iz opozicije trudijo prikazati ravno nasprotno. Dejstvo pa je, da smo končno dobili sodobno in evropsko primerljivo organiziranost urgentne medicine, kar je v korist predvsem pacientom. Pred uvedbo eRecepta se prav tako nekorektno ustrahovalo javnost, da bodo ljudje kar naenkrat brez zdravil, da bo informacijski sistem preobremenjen in zato nefunkcionalen. Danes vse deluje, kot je treba, bolniki in zdravstveno osebje so razbremenjeni nepotrebnega pisanja in prenašanja receptov, z naslednjim letom pa zaživi tudi eNapotnica, ki bo bistveno pripomogla k bolj organiziranemu naročanju. Še zlasti me veseli podatke, da smo v dveh letih tega mandata povečali število referenčnih ambulant, in sicer imamo danes kar 150 referenčnih ambulant več kot leta 2014. Danes jih torej deluje že kar 584 in pomenijo pomemben napredek v timski obravnavi pacientov. To za pacienta pomeni povečana dostopnost do kakovostne in varne zdravstvene oskrbe. Pri takšni ambulanti poleg zdravnika in medicinske sestre deluje še diplomirana medicinska sestra, ki preverja parametre kroničnih bolezni, prav tako pa sestra tudi svetuje pri preventivnih dejavnostih. To pomeni, da so pacienti deležni bistveno boljše oskrbe, saj so deležni zgodnjega presejalnega programa za posamezne vrste kroničnih obolenj in tudi okrepljene zdravstvenovzgojne obravnave. Na ta način, ker se del teh pregledov opravi v referenčni ambulanti, ostane zdravniku več časa za pogovor in pregled pacienta, kar je zelo pozitivno. Pozdravljam vse nadaljnje premike v dobro pacientu in si želim, da bi nas bilo velikih sprememb, ki nas čakajo v prihodnje, bilo manj strah; želim si, da bi manj razpravljali in več delali, saj smo na primeru dobrih praks že večkrat pokazali, da zmoremo oblikovati lepši jutri. Hvala.
Hvala, gospod Škodnik. Besedo ima gospod Franc Jurša. Pripravita naj se gospod Jože Tanko in Dr. Dragan Matić. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav ministrskemu zboru, spoštovanim kolegicam in kolegom! Ko pogledaš na uro, lahko hitro ugotoviš, da smo začeli tretjo izmeno. Nekateri, ki imamo nekaj več let na hrbtu, imamo že počasi skisan mozeg. Zato bi bilo v prihodnosti bistveno boljše, da načrtujemo tovrstne interpelacije in poskusimo izbrati količino časa, katerega bomo v vsaki posamezni poslanski skupini tudi temu problemu namenili. Zavedam pa se, da na žalost to v Državnem zboru ne gre in seveda potem lahko hitro oceniš, da v nekaterih poslanskih skupinah pa kar kolegice in kolegi tekmujejo, kdo bo bolj užalil ministrico, ki je pred nami, in jo nekdo interpelira. Spoštovane kolegice in kolegi, naj bo to z leve ali desne, to ni preveč korektno, mislim, da moramo ta odnos izboljšati in da moramo eden do drugega biti bolj spoštljivi. Seveda, izraža pa se potem to, da se posamezniki na tiste besede, ki jih izreče en poslanec, še krohotajo in se potem rokujejo, kdo je koga bolj užali. Ne! To, mislim, vsaj po moje, ni pravi način. Ne zagovarjam tovrstnih razprav in tovrstnega obnašanja. Veste, o problematiki zdravstva, moram priznati, smo se v naši poslanski skupini precej pogovarjali. Predvsem zaradi tega, ker ocenjujemo, da v skladu s koalicijsko pogodbo je to ena tema, ki je posebnega pomena, in treba je razrešiti problematiko, ki se na tem področju že vrsto let kopiči. Glede na to, da v naši poslanski skupini pač imamo tudi poslanca, ki to področje nekaj bolj pozna, mu ministrica tudi ne sme zameriti, da določene zadeve gleda s svojega zornega kota in jih tudi prezentira. Mi na nek način spoštujemo to, da je gospod opravljal različne pomembne dolžnosti na tem področju in da to prinaša neke izkušnje in skozi to potem tudi prezentacija teh izkušenj pri tej točki, ki jo danes obravnavamo. Moram povedati takoj na začetku, da sam interpelacije ne bom podprl. Glede na to, da smo govorili predvsem o dveh konceptih s področja zdravstva, eno je javno zdravstvo, drugo pa zasebno zdravstvo. Vsako zdravstvo je zelo pomembno, pomembno pa je, če je dobro in nudi državljankam in državljanom to, kar v tistem trenutku tudi potrebujejo. Moram pa tudi takoj povedati in priznati, da sem in bom zagovornik javnega zdravstva. Hvala bogu, da smo ga v teh letih tudi obdržali, se pravi, od osamosvojitve pa do zdaj. Nekdo nam je očital, mislim, da je bilo z leve strani, da smo sodelovali v vseh vladah in da nismo nič naredili. Če smo že to naredili, da smo to javno zdravstvo obdržali in v večini primerov moram tudi povedati, kljub temu da je bilo izrečenih ogromno različnih ocen, da pa vseeno so ljudje zadovoljni z javnim zdravstvom. Lahko odgovorim na to vprašanje oziroma ugotovitev, da smo bili v vseh vladah, naša poslanska skupina oziroma naša stranka. Sem že rekel, da smo zadovoljni, da smo javno zdravstvo tudi obdržali, da pa še tisti, kateri so to govorili oziroma tisti posameznik, ki je to govoril, pa seveda še ne more pokazati rezultatov svojega dela, ker ima še prekratek delovni čas oziroma prekratko delovno obdobje. Če ocenjujemo interpelacijo kot akt, katerega ima v rokah opozicija, v vsakem primeru je stvar, ki je legitimna, in je prav, da tudi vlaga interpelacije, ko ni zadovoljna z delom določenega ministra, ministrice. Ampak, mislim, da je ta interpelacija tudi služila nam, ki sodelujemo znotraj koalicije, znotraj tistih, ki vodijo vlado. Javno smo povedali, kako si želimo voditi razpravo o novih nastajajočih zakonih. Jasno smo povedali, da želimo v tem tudi sodelovati. In druga zadeva, zelo jasno, glasno smo povedali tudi predsedniku Vlade, da je neobhodno potrebno, da tesno stoji za ministrico, če se želi, da dejansko bodo te spremembe tudi izpeljane. Če te podpore ne bo, seveda ni moč, da se izvede tudi reforma. Tu bi pa še izpostavil potem eno zadevo, ki je po moje zelo pomembna, pa seveda tudi na splošno, če ne bo dovolj denarja za izvedbo reform, potem seveda izpeljati jih ne bo tudi mogoče. Podpora ja, s strani predsednika in celotne vlade, dodatek pa seveda še finance. Zdaj nekatere skrbi oziroma nas skrbi, da z naslova financ, pa sprejemanje proračunov za naslednje dve leti – v postavkah ne vidimo ravno, da bi bilo dovolj denarja namenjeno za zdravstvo. No, desna opozicija pa se je nekako spotaknila, da sta Desus in SD "vrgla" Zakon o lekarniški dejavnosti. Mi nismo vrgli zakona. Vsi tisti, kateri malo poznamo proceduro v Državnem zboru in poslovnik – mi smo samo zadevo premestili na drugi nivo, to je na javno predstavitev mnenj. Na osnovi javne predstavitve mnenj, potem stališč strokovne javnosti, zainteresirane javnosti, predstavnikov občin in drugih, tu mislim tudi Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, se lahko izoblikuje zakon, ki ga bomo z lahkoto tudi sprejeli. Kot sem že rekel v svojem začetku, da sam interpelacije ne bom podprl, interpelacije ne bo podprla tudi celotna Poslanska skupina Desus, bom pa povedal, da pogojno smo izpostavili ministrici, da želimo ravno na datum, katerega si je ministrica sama zadala, to je 12. december v letošnjem letu, poslati v obravnavo krovni Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Želim pa seveda tudi eno še zadevo kot koalicijski poslanec, to pa je, da ministrica za zdravje in predsednik Odbora za zdravje bolj tesno sodelujeta pri pripravi teh dokumentov in poskusita tudi včasih zamižati s kakšnim očesom in zadevo peljati skupno naprej. Hvala.
Hvala vam, gospod Jurša. Besedo ima gospod Jože Tanko, za njim naj se pripravi kot zadnji gospod Dragan Matić. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lahko danes cel dan poslušamo razpravo o interpelaciji, pravzaprav 95 % poslancem in tudi predstavnikom Vlade ni jasno, kaj je interpelacija, in govorijo o vsem mogočem, ne pa o tistem, kar je napisano kot očitek. Interpelacija, če jo poskušamo v vsebinsko pogledati, je v bistvu neka inventura stanja po določenem obdobju, analiza stanja po določenem obdobju, se pravi inventura. Glede na to, da ste dve leti na vladi, da ste tudi ministrica več kot dve leti, so na ta presečni datum pač napisane ugotovitve, ki so, vsaj lahko trdim na osnovi razprav, ki sem jih poslušal, neizpodbitne. Zadeve, ki smo jih napisali in opredelili kot očitek, stojijo, ker z nobeno razpravo, z nobenim dejstvom, z nobenim dokumentom zadeve niso bile ovržene. Pravzaprav niti ena od teh zadev. Če se postavimo v neko situacijo, ko ste prevzeli mandat in spisali neko čudovito koalicijsko pogodbo s pravljičnimi cilji, marsikje sicer neopredeljenimi, in če pogledamo te vaše letne načrte, to se pravi normativne programe dela Vlade in to za področje Ministrstva za zdravje, potem vidimo, da je realizacija praktično enaka nič. Ni ukrepa, ni zakona, s katerim bi se lahko ministrica in Vlada pohvalili. Ga ni. Zakon o lekarništvu ste podobno kot tisto slavno mini pravosodno Klemenčičevo reformo opredelili kot reformo, ker je bila svojevrstno čudo že takrat, ko je gospod Klemenčič to predlagal. Ampak, oprostite, način prodaje tablet pač ne more biti reforma, še posebej ne, ker že vsi ti modeli sedaj obstajajo. To zapenjanje okoli tega Zakona o lekarništvu in to šahiranje znotraj koalicije pač ima najbrž najgloblji smisel. Ni problem najbrž samo zakon, čeprav je slab, čeprav ima velike pomanjkljivosti in je neustaven, ampak najbrž gre za kakšne večje, bolj kapitalne stvari na tem področju. Ampak tako pač je v koaliciji. Mislim, da se splača enkrat ali dvakrat predvsem ministrici, ko bo na koncu še kaj govorila, prebrati razpravo svojega koalicijskega kolega, ne neposrednega, ampak predhodnika na funkcij, gospoda Gantarja. On je povedal v bistvu vse, kar v koaliciji ne štima od znotraj. To niso samo očitki, ki jih mi govorimo, ampak to so tudi očitki tistih, ki sistem poznajo; ki sistem pozna kot operativec, kot kirurg, kot zdravnik in tudi kot politik. Mislim, da se je za zamisliti glede na to, kakšno močno podporo ste oblikovali ministrici, ki nima po dveh letih nobenega konkretnega rezultata. Mogoče bo kdo v koaliciji užaljen, ampak to so pač dejstva, ki jih lahko preverite sami po normativnem programu Vlade, ki jih lahko pogledat v koalicijski pogodbi ali kakor koli drugače. Interpelacija, spoštovani kolegi, ki smo jo zdaj vložili, to ni interpelacija ne Bručana, ne Kebra, ne gospoda Voljča in ne Jereba; je konkretno na ministrico. To se pravi, da se nanaša na časovno zamejeno obdobje in dejanja v tem obdobju. Rekel bom, da vse te razprave, ki ste jih opravljali, so vam služile bolj za, ne vem, hearing za drugo polovico mandata za obstoječo ministrico kot za neko resno razpravo o tem. Mislim, da bi morali na nekatere stvari še posebej opozoriti; področje klientalizma, področje korupcije, ki se je v tem mandatu še posebej odprlo, je ostalo pravzaprav brez nekega resnega vladnega odziva. Če ministrica za zdravje ne ve, kaj je korupcija, potem ji to lahko pove njen kolega, ministrski, Klemenčič, ki si je zelo veliko prizadeval na področju preganjanja tako imenovane korupcije, ni pa videl korupcije, morda je celo kakšno ustvaril s svojimi odločbami, ki jih je pisal in naredil določene špetirje. Mislim, da je to, kar se dogaja na področju zdravstva ob, bom rekel, tako evidentnih deviantnih pojavih, ki so vsakodnevno pojavljajo, in da se na tem področju nič ne stori, je škandal. To, da ministrica ne odreagira – recimo, tudi pri primeru pri kirurgu Zimmermanu; celo njena sodelavka, prva desna roka, je bila vpletena v te operacije krčnih žil in sanacijo tega, pa se ni zgodilo nič. Torej, moramo vedeti, da se na tem področju stvari ne bodo premaknile prav nikamor. Edina stvar, ki daje nekaj upanja na tem področju, je preiskovalna komisija, ki bo ga odkrila, seveda, če bo vaš mandat seveda dolg. Upanja za to ni veliko. Kot vidimo, ste se v koaliciji na nek način dogovorili, da boste dali ministrici še nek nadomestni čas, nek podaljšek mandata za dva meseca. Torej veste, da stvari niso dobre, in to nedvoumno veste, da se ni dogajalo in naredilo nič in zdaj stavite na nek datum 12. december. V primeru gospoda Gašperšiča je bilo enako. Veliko je obljubljal o drugem tiru, naslednji teden pa s te vlade, da pred letom 2020 ni nič mogoče. Nekaj podobnega se bo glede na razmere v tej državi v tej koaliciji zgodilo tudi v tem konkretnem primeru. V tem konkretnem primeru. Gospod Gantar ima tudi prav. Predsednik Vlade je s tem neizmernim zaupanjem, ki ga je podelil ministrici in stoji za njo, prevzel tudi veliko breme. Tisti 12. december je datum tudi za njega; če osebe, ki jim tako neskončno zaupaš, kljub temu da ni nobene podlage za tako zaupanje, in jih podpiraš, potem je to pač to. Mi nismo vložili interpelacije zato, da bi rušili model zdravstva, mi smo interpelacijo vložili proti konkretni osebi. Se pa sam zavzemam za tako obliko zdravstva, ki ne bo delalo nobenih težav, kot zdaj čakalne dobe, kjer ne bo korupcije, ki bo učinkovito, ki ne bo predrago. Zdaj bo to javno zdravstvo, ali bo to koncesionirano, ali bo to zasebno, to je drugo vprašanje. Ampak od zdravstva pričakujemo hiter ukrep in to takrat, ko ga potrebujemo. Mi ga ne potrebujemo čez pol leta, mi ga ne potrebujemo čez dve leti, ampak takrat ko problem nastane, ga je treba rešiti. Katera oblika zdravstva temu modelu učinkovitosti najbolj odgovarja, je pač odločitev. Tisti, ki neizmerno vztrajate na javni obliki zdravstva, boste pač odločali tudi o tem, kdo bo opravljal to javno zdravstvo; gospod Zemljarič še naprej, ali se bo pojavil kdo drug, ali kdo tretji in tako naprej. Več je javnega, več je korupcije. V vseh državah, kjer so zboleli od neskončne državne lastnine in javnega premoženja, je v bistvu sama korupcija. Pa pojdite v Venezuelo, pojdite na kakšno Korejo, pojdite na Kubo ali kamorkoli drugam. Ni drugega, ni drugega modela in pod nobenim drugim modelom ne funkcionirate. Skratka, ministrica si po mojem mnenju zasluži, da odstopi. Ker očitno sama ne prepozna, da se v tem času ni nič zgodilo, kljub temu da ji koalicijski partnerji govorijo isto, je interpelacija edini ukrep, ki še preostane, da se na te razmere, ki so nevzdržne, opozori. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zadnji razpravljavec v tem rednemu delu. Doktor Dragan Matić, beseda je vaša. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani ministrski zbor, drage kolegice in kolegi! V današnji skoraj petnajsturni [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]so se predlagatelj oziroma stranka SDS krčevito, po moji oceni precej demagoško trudili, da bi nekako zamejili razpravo na eno časovno obdobje, ki jim odgovarja. To se pravi dve leti. Želijo ustvariti vtis, kot da je ministrica za zdravstvo vstopila v nek sistem, ki je bil relativno soliden in da je po dveh letih prišlo do njegovega kolapsa in zdaj njo grabijo za lase in jo prepričujejo, naj odide, in so sprožili interpelacijo zoper njo. Seveda gre za zelo tak, prozoren manever; stranki SDS, ko pač to odgovarja, želi šteti začetek sveta od nekega točno določenega datuma, da lahko potem s tem naprej manipulira. Podobno kot je pred nekaj tedni v razpravi o bančni luknji poslanec Logar prostodušno izjavil, da je bančna luknja nastala leta 2013. Da stvari niso tako enostavne, da so povezane, da vsaka zadeva ima svoje sosledje, svojo preteklost, svojo genezo, je povedal že gospod Tomaž Gantar, naš sedanji kolega, takrat še v vlogi ministra za zdravje, ko je odhajal – si bom dovolil prebrati njegovo odstopno izjavo. V uvodu je razlagal, zakaj odhaja, da ni uspel doseči vsega tistega, kar si je zadal; to se pravi, da bi moderniziral zdravstveni sistem, potem pa je zapisal: "Enak je bil namen vseh zdravstvenih ministrov v vsaj zadnjem desetletju, a je do danes še vsak naletel na ovire, ki so posodobitev zdravstvene zakonodaje onemogočale. Rešitve, ki bi bila učinkovita in bi hkrati zadovoljila vse, preprosto ni. In zmotno je prepričanje, da bi lahko z zdravstveno reformo preko noči rešili probleme, ki se v zdravstvu kopičijo vrsto let. Obstaja pa veliko pogledov 'različnih poznavalcev zdravstva', ki v imenu javnega zdravja zavirajo kakršnokoli učinkovito spremembo. Prepričan sem, da je v interesu teh poznavalcev zdravstva to, da že verjetno vedo, zakaj, da se v zdravstvenem sistemu nič ne spremeni." Konec citata. In res, če pogledamo malo nazaj genezo, omenja deset dobrih let, pa poglejmo, kdo so bili ministri in začnimo z gospodom mag. Andrejem Bručanom. Prišel je decembra 2004, potem septembra 2007 je bil razrešen zaradi raznih afer, ampak o tem malo kasneje. Torej, je bil dobri dve leti in pol na tej funkciji. Potem je bila gospa Zofija Mazej Kukovič dobro leto – od septembra 2007 do novembra 2008. Potem je bil Borut Miklavčič od novembra 2008 do aprila 2010 – se pravi eno leto in pol. Potem Dorijan Marušič od aprila 2010 do februarja 2012 – slabi dve leti. Tomaž Gantar – slabi dve leti, od februarja 2012 do decembra 2013. Potem nekaj časa se je tudi gospod Karl Erjavec preizkusil tudi v tej funkciji – se pravi minister za zdravje –, med mnogimi, ki jih je opravljal. Potem je bila rekordno kratka dr. Alenka Trop Skaza, ki je bila slaba dva meseca. Vsi so omenjali pa neke lobije, pritiske. Borut Miklavčič je odstopil zaradi neusklajenosti v zvezi z Zakonom o zdravstveni dejavnosti, ko je po 38 verzijah bil naprošen s strani predsednika Vlade, takratnega predsednika Vlade gospod Pahorja, naj pripravi še 39, pa se je rajši teh časti odpovedal in je zapustil pozicijo. Potem je bila seveda zadnja Alenka Bratušek tudi v funkciji predsednice Vlade še opravljala funkcijo ministrice za zdravje. To je nekako scenosled ministrov, koliko časa so bili na tej funkciji. Spoštovana gospa ministrica za zdravje, očitno je, da v skladu z že kar dolgoletno tradicijo nekateri menijo, da je vaša življenjska doba na tej funkciji že nekako potekla, in želijo, da odidete. Verjamem, da si to iskreno želijo in da je to pač interes mnogih lobijev. Da se vrnem k temu, kar ste tudi vi sami poudarjali v odgovoru poslancem SDS. Oni sami so v nasprotju s seboj, ko v interpelaciji napišejo: "Veljavni slovenski zdravstveni zavarovalniški sistem je bil vzpostavljen marca 1992 in od takrat ni doživel nobene prave prenove ali nadgradnje. Trenutna ureditev je preslikana iz socializma in ni skladna s sodobnim evropskim okvirom konkurenčnih pravil poslovanja izvajalcev zdravstvenih storitev." Čudno je, da se gospod Grims huduje nad nami, da govorimo o deset let starih stvareh, tukaj pa oni v interpelaciji govorijo o 24 let starih zadevah, on sam pa verjetno nobene razprave ne more dokončati, da nam ne bi razlagal stvari, ki so starejše od 70 let. Ko predlagatelj navaja, da se sistem slovenskega zdravstva več kot 20 let ni spremenil, je pač [[…]]Seveda, še enkrat treba izpostaviti, da je ministrica tak sistem prevzela od vseh predhodnikov, med drugim tudi od gospoda Bručana, ki pa je seveda v svojem ministrovanju imel idealno priložnost, ker – kdaj se delajo reforme? Velike reforme, kot je zdravstvena reforma, se delajo v času konjunkture. Ko imamo velike prilive, ko je gospodarska rast, ko denar priteka v proračun, ko priteka v javne blagajne, med drugim tudi v zdravstveno, in takrat je verjetno čas, da se naredi zdravstvena reforma. Pa se je kaj naredilo takrat? S čim se je ukvarjal gospod Bručan? Pa poglejmo. Operacijske mize, to ga je precej zanimalo. Tukaj je precej imel opraviti, s tem da je na čelo pogajalske skupine za nakup teh miz prišel funkcionar SDS, nato so pač nekoliko s Sanolaborjem manevrirali, da so pač pripeljali te ponudnike v pravo pozicijo in da se potem te mize operacijske kupilo pod, recimo temu, sumljivimi pogoji. Potem naslednja afera je odločitev ministra za zdravje, da Avto-moto zvezi Slovenije oziroma podjetju Flycom ob podpori Vlade podeli pravico do izvajanja nujnih helikopterskih prevozov ponesrečencev, in to kar brez javnega razpisa. Sicer je potem Bručan po pritisku Komisije za preprečevanje korupcije in medijev odločitev preklical in obljubil javni razpis, ampak potem se je zaradi tega tudi poslovil, vlada Janeza Janše pa je morala plačati nekaj več kot 950 tisoč evrov odškodnine Avto-moto zvezi Slovenije. In ker radi sprašujejo v SDS o dokazih; tukaj je mnenje protikorupcijske komisije, da je to pač bilo koruptivno dejanje iz leta 2007. Si lahko tudi ogledate. S čim so se še gospoda takrat ukvarjali? Na pediatriji, Pediatrična klinika. Veste, tam je bilo treba prenavljati Pediatrično kliniko in je šlo za polaganje električnih kablov in pri tem je podjetniško poslovno in davčno svetovanje izvajalo podjetje Partner Fin, ki ga je vodil z SDS precej povezan človek po imenu Domen Zavrl, ki je dobil 51 milijonov tolarjev. Ni sicer jasno, zakaj bi rabili tovrstno sodelovanje pri polaganju kablov, ampak tako nekako se je izteklo. No, med drugim je ta gospod moral kasneje vrniti 600 tisoč evrov, ki naj bi jih njegovo podjetje poskušalo utajiti. Zdaj ne bom šel naprej, da bi razlagal še kadrovske avanture takratne vlade. Po javnih zavodih od Postojne, Splošne bolnišnice Murska Sobota, Splošne bolnišnice Maribor, Klinični center Ljubljana [[…]]In gospa, po imenu Saša Markovič, prejela in tako dalje – da ne bomo predolgo šli v to smer in predaleč. To so bile te razmere, ki so bile takrat, s tem se je ukvarjala Vlada, ko je svetilo rumeno sonce na modrem nebu v Sloveniji. Ti časi konjunkture so potem seveda šli mimo, prišli so časi krize. Na žalost ti dobri časi konjunkture niso bili izkoriščeni za to, da bi prišlo do zdravstvene reforme, zato je ta kriza toliko bolj zadela zdravstveni sistem in za sabo pustila porazne posledice. Večkrat je bilo danes omenjeno, da so se od leta 2009 sredstva za izvajanje zdravstvenih programov znižala za okoli 420 milijonov evrov, se pravi v petih letih. In zdaj nekdo pričakuje, da po tem šoku bo pa sedanja vlada pod vodstvo ministrice Milojke Kolar Celarc to v dveh letih vse uredila, da bo vse lepo in prav in da bomo prišli spet nazaj na zeleno vejo. Pa naj poudarim, ta vlada se trudi. Leta 2014 je bilo za izvajanje zdravstvenih dejavnosti zagotovljenih dodatnih 30 milijonov, v letu 2015 57 milijonov, v letu 2016 60 milijonov, za skrajšanje čakalnih dob, specialno pa 16 milijonov evrov. Tudi bilance Zavoda za zdravstveno zavarovanje kažejo, da se je bilanca izboljšala; da se leze iz rdečih številk, kažejo tudi bilance javnih zavodov. Tudi v proračunu je zagotovljenih več sredstev: leta 2015 18 milijonov, leta 2016 13,5 milijonov, leta 2017 16 in nekaj več milijonov evrov. Torej gre za izboljšavo, vendar čez noč seveda ne gre. Šok je bil prehud, tisto obdobje, v katerem bi bilo mogoče izpeljati zdravstveno reformo, ko bi bilo to najbolj neboleče in najbolj tudi oziroma preperspektivno, je bilo zamujeno. Ministrica za zdravje se je lotila svojega dela celovito. Z nastopom mandata je prevzela stanje, ko v državi nismo imeli veljavnega zdravstvenega plana, kljub temu da je to zakonsko določena obveza Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju – zadnji plan zdravstvenega varstva je namreč prenehal veljati leta 2013 –, je ministrica jasno povedala, da je za sistematično reševanje zatečenega stanja najbolj pomembno, da na podlagi realne ocene postavi jasne cilje za naprej; in točno to se je tudi zgodilo. Prišlo je pač do tega, da je ob sodelovanju z mednarodnimi strokovnjaki pripravila analizo stanja, na podlagi tega je potem prišlo do Resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025 in mi imamo seveda strateški dokument Skupaj za družbo zdravja. Zdaj vemo, kam želimo priti, cilji so jasni. Prej strateškega dokumenta ta država na tem področju ni imela. Velikokrat se je danes omenjalo urgentne centre in nekako je bilo čutiti nek očitek, da nam oziroma da ministrici skušajo pripisati, da se kiti s tujim perjem, pa ni res. Saj to je dejstvo, da so ti urgentni centri bili načrtovani že prej in določeni z Resolucijo o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2023, da je bila stvar zastavljena, vendar treba je poudariti, da je bilo na začetku mandata stanje na področju gradnje urgentnih centrov katastrofalno. Grozilo je, da bi morali vračati evropska sredstva, tako sta Urgentni center Novo mesto in Urgentni center Nova Gorica bila pred začetkom gradnje, v Urgentnem centru Nova Gorica pa ni bilo zagotovljenih sredstev, ostali urgentni centri pa so bili nekje vmes. Danes vseh deset urgentnih centrov deluje. Do 30. 6. so bile vse operacije znotraj projekta mreže urgentnih centrov fizično in finančno zaključene, saj delujejo. Ta primer bi moral biti, gospoda moja, primer dobre prakse na področju sistemskih premikov v zdravstvu, ko lahko končno pridobimo sodobno in evropsko primerljivo organiziranost urgentne medicine, kar je v korist predvsem pacientov. Se pravi, ne gre za to, da se zdaj tukaj pulimo,kdo je zaslužen, ampak gre za to, da gre za jasen signal, da so tovrstne strukturne spremembe na dolgi rok možne in da se jih lahko lotimo in da so lahko uspešne in da jih lahko vsak od nas čuti na lastni koži. Očitek je bil, da se nič ne dela. Zdaj sprejeti predpisi v času aktualnega mandata od leta 2015, recimo leto 2015: Zakon o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva – sprejet, Zakon o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja – sprejet, Zakon o investicijah v javne zdravstvene zavode, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija – prav tako sprejet, Resolucija o nacionalnem programu, prehrani in telesnih dejavnostih za zdravje – tudi sprejeta. 16 podzakonskih aktov, akcijski načrti: Akcijski načrt za izvajanje strategije za zdravje otrok in mladostnikov v povezavi z okoljem, akcijski načrt na področju drog za obdobje [[…]], krovni načrt obravnave oseb s sumom na ebolo, Strokovne smernice za odpravo nasilja v družini pri izvajanju zdravstvenih dejavnosti, Smernice za promocijo zdravja na delovnem mestu. To je leto 2015. 2016 – tisto, kar je najbolj pomembno in sem že omenjal – Resolucija o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025, dve uredbi, Strategija obvladovanja demence v Sloveniji do leta 2020, 15 pravilnikov, da ne naštevam dalje. Kar je najbolj važno, je sedaj to, da se paket zakonodaje, ki je obljubljena in za katero ministrica stoji, da bo ali sprejeta ali da bo predstavljena do konca leta, očitno pa je nekomu v interesu, da tudi tej ministrici predhodno poteče rok trajanja, kot je ministrom v zadnjih 10 letih. V ta name se poslužuje marsikakšnih, rekel bi, res demagoških trikov. Slišali smo, da se v ta namen poskuša opravičevati oziroma razlagati tragedijo v Izoli, ko se je strelski pohod brezumnega morilca opravičeval s predolgimi čakalnimi vrstami. Če je pač nekdo mentalno bolan in naredi takšno grozodejstvo, je najmanj cinično, da se to potem razlaga s predolgimi čakalnimi vrstami. Če strnem, gospa Milojka Kolar Celarc se je lotila svojih nalog temeljito, sistematično in odgovorno. Na vse načine se trudi, da se ohrani sistem javnega zdravstva na ta način, da ostane solidaren in dostopen vsem državljanom. Pravzaprav gre za hrbtenico socialne države. Če nam to hrbtenico vsi lobiji oziroma posamezne skupine razsujejo, potem bomo živeli v neki družbi, ki si je osebno ne bi želel ne zase ne za svoje otroke. Verjamem in zaupam gospe ministrici, da ne bo odnehala pri svojih prizadevanjih, pri katerih jo bomo podpirali še naprej. Gospa ministrica, želim vam veliko uspeha pri izpolnjevanju koalicijskega programa. Želim, da vztrajate pri zastavljenih ciljih. Samoumevno je, da vas bom podprl in skupaj s kolegi iz koalicije glasoval proti interpelaciji. Čeprav bi nekateri zelo radi odpiskali konec tekme že v polčasu, se to ne bo zgodilo. Hvala.
Postopkovno. Zdaj pa ne vem, kdo je bil prvi. Mislim, da je bil prvi gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Sta se v tem času zamenjala tista dva, ki vodita delo zbora. Mislim, da bi moral vaš predhodnik v tem delu reagirati. Mi govorimo o interpelaciji ministrice Milojke Kolar Celarc, ki je nastopila mandat 20. septembra 2014. Mi ne govorimo o zaprašenih arhivskih dokumentih in ministri, ki so v zgodovini. Na nek način je tole, kar je počel gospod Matić, pravzaprav tipično spričevalo razprave poslancev največje koalicijske stranke. Ko ne vedo, kaj bi povedali v bran svoji ministrici, se ukvarjajo s prazgodovino. Prazgodovino; 15, 20 minut prazgodovine. Milojka Kolar Celarc je odgovorna za to, ker ni naredila stvari, ki so ji očitane v tej interpelaciji, in niti ena razprava ne njena ne njenih podpornikov ni šla v to, da bi s katerimkoli dokumentom ali se vsaj poskušali potruditi očitke zavrniti iz interpelacije. Niti eden ni razpravljal v tej smeri. Očitno, gospod predsednik, koalicijski poslanci ne vedo, kaj je interpelacija o delu ministra ali vlade – 1. odstavek 250. člena Poslovnika. Niti tega niso sposobni prebrati, da bi vedeli, o čem se danes pri interpelaciji razpravlja. Predlagam, gospod predsednik, da naredite krajši tečaj, ker bosta na vrsti še dve interpelaciji, da se bodo podučili, kaj je tema interpelacije, katero časovno obdobje zajema in o katerih zadevah govorimo. Kar zadeva pa to, ko se govori o učinkih gospe ministrice. Vlada je sprejela za letos sedem zakonov v normativnem programu, konec leta je, pa imamo enega v prvem branju. Pa pravite, da ste naredili že ne vem koliko letos. Odlični ste. Zlomili se boste, ko boste prišli do sedem. Že zdaj ste tako navdušeni nad enim v prvem branju. Gospod predsednik sicer pa, tako kot sem predlagal, krajši tečaj. Podučite gospoda Matića in ostale, da bodo vsaj vedeli, kaj je interpelacija, ker to je osebni akt. Govorimo o delu vlade ali posamičnega ministra in ne o javnem zdravstvu in podobnih zgodbah, kot smo bili danes priča.
Imam še dva postopkovna. Najprej bom odgovoril na tega. Lahko rečem samo to, ko zmanjka časa za razpravo, potem je postopkovno dobro, da se razprava nadaljuje. Ne bom nobenega ničesar poučeval, ampak bi pa prosil, da nehamo zdaj s postopkovnimi, ker hočemo zgolj iskati dodatni čas za to, da ali bi nasprotovali temu, kar je bilo rečeno – to ni bilo postopkovno. To po mnenju predsednika ni bilo postopkovno. Ali lahko nehamo s postopkovnimi in nadaljujemo? Ali vztrajata pri postopkovnih še dva? Oba vztrajata, prav. Prav, potem bomo oba poslušali in potem bomo nadaljevali. Razen, če bo res kakšen postopkovni predlog. Besedo ima za postopkovno mag. Branko Grims.
Hvala, gospod predsednik. Moj predlog bi bil, da spoštovanega poslanca SMC, ki je govoril o 24 letih, prijazno opomnite, da 24 mesecev se morda res čakajočim v čakalnih vrstah zdi dolgo kot 24 let, ampak vse, o čemer sem govoril, se je nanašalo na zadnjih 24 mesecev. Kajti, gospod Matić, upam, da to ne bo prevelik šok za vas, ampak to, da ste našli 40 milijonov za podjetje gospoda Židana, niste pa našli 40 milijonov za kritične čakalne vrste, se je zgodilo v zadnjih 24 mesecih. Da ste našli 123 milijonov za ilegalne migrante, niste pa našli 120 milijonov za odpravo vseh čakalnih vrst, se je zgodilo v zadnjih 24 mesecih. Tudi da je iz tega nastal tisti rek, širi se med železničarji, vam še to lahko povem, da je doprinos te ministrice k znanosti, da je ugotovila novo dobo, je tudi v zadnjih 24 mesecih. Kajti v zadnjih 24 mesecih so se ljudje naučili, da potem ko je bila kamena doba, bronasta doba, železna doba, je žal v Sloveniji zdaj še čakalna doba.
Postopkovno res ni namenjeno temu, da bi nas zabavalo. Postopkovno je namenjeno temu, da bi res izrekli nekaj, kar ima vsaj obliko postopkovnega. Kolegu Tanku moramo priznati v tem primeru, da se je trudil, da je skozi formo postopkovnega razpravljal. Tokrat je bilo to izrabljeno, zato ker nimate več časa, da bi dali repliko. Zato vam izrekam opomin. Dr. Franc Trček, postopkovno.
Hvala za besedo, predsedujoči. Danes sem zjutraj prišel napol bolan, zdaj pa sem do konca betežen. [[smeh v dvorani]] To ni smešno, režite se tukaj kot opice, to res ni smešno! Po čem si bomo zapomnili to "kao" interpelacijo? Po tem, da je SDS naštudiral svoj dramaturški lok, da je dr. Logarja dr. Tomšič naučil, kaj je kritična analiza diskurza, da v SMC še vedno ne razumete, kaj je koalicija, in da se delamo norca iz kogarkoli, ki ga že zob boli, kaj šele kaj več. Kot poslanec ne bom bral zdaj na sedežu številka 90, kaj mi ljudje pišejo, lahko bi bral kakšna preklinjanja, lahko bi bral, da je to izguba časa, lahko bi bral, da je to prazno nakladanje. Mi smo starajoča družba – smo. V zdravstvenem sistemu imamo premalo denarja – imamo. V zdravstvenem sistemu imamo premalo ljudi – je tako. V zdravstvenem sistemu eni garajo, crkujejo – je tako. Imamo določene težave s koncesijami – je tako. Določene bolnice imajo minuse – je tako. In tukaj se bom ustavil. V teh 15 urah, razen kolega Gantarja, nisem slišal nič od te razprave. Vi bi morali to že prekiniti, predsedujoči, to ni interpelacija, to je nek pingpong, ki ga imam po dveh letih že poln kufer. Moj postopkovni predlog je, da ta trenutek prekinete to sejo in da po seji skličete kolegij predsednika Državnega zbora in da končno kolege vodje poslanskih skupin naučite, kaj mi naj tukaj delamo! Vsak si naj klinčevo gre že enkrat pogledat, kaj naj Državni zbor dela! Ker jaz imam tega poln kufer! Hvala!
Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še ministrica za zdravje ter predstavnica predlagatelja interpelacije. Besedo ima ministrica za zdravje gospa Milojka Kolar Celarc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Kaj je pokazala današnja dolga razprava? Predvsem to, kako veliko dejavnikov je soodgovornih za stanje zdravstvenega sistema v Sloveniji in zakaj smo prav vsi državljani in državljanke življenjsko zainteresirani, da ta sistem kar najbolje deluje. Če bi kdo na mojem mestu hotel iskati izgovore, bi enostavno rekel: Standarde postavlja Zdravniška zbornica, zdravniki so zavezani svoji prisegi in kodeksu, v proračunu je najmanjši delež za zdravstvo od vseh držav članic EU in večina denarja, kar dve tretjini, je na Zavodu za zdravstveno zavarovanje. In četudi je vse to res, to ni in ne more biti noben izgovor. Nasprotno! Odgovoren minister ali ministrica je prvi v državi odgovoren za stanje v zdravstvu. Odgovoren je za postavitev sistema, da gre sistem korak s časom, da se strokovno posodablja in kadrovsko prenavlja, predvsem pa, da imajo v skladu z našo ustavno opredelitvijo vsi državljani in državljanke enakopraven dostop do zdravstvenih storitev. To je moja odgovornost, spoštovani, in zato je sedaj čas, da povem še nekaj o vrednotah. Kajti, na koncu dneva tudi čisto dobesedno gre vedno za to, v kaj verjameš in za kaj si se pripravljen boriti do konca. Ne morem in ne znam se boriti s ponorelim umom, ki pride streljati v bolnišnico. Ne znam in ne morem se boriti z napačno napeljano cevjo. Se pa znam, zmorem in hočem boriti z okoliščinami, ki take nepopravljive napake, nesreče ali zločine v sistemu omogočajo. Borimo se, da skrajšamo čakalne vrste z vrsto sistemskih ukrepov na osnovi jasnega stanja spoznanj pilotnega projekta, z dodatnimi finančnimi vložki in tudi s policijsko preiskavo nedopustnih kršitev. Borimo se, da na novo napolnimo univerzalno košarico storitev in da bodo državljani res imeli enak dostop do zdravstvenih storitev in da bomo zgledna evropska država z urejenim zdravstvenim sistemom. Borimo se, da delamo naš sistem javnega zdravstva dolgoročno vzdržen, saj mislimo ne le na generacijo naših staršev, ampak tudi na generacije naših otrok in vnukov. Borimo se, da izvajanje zdravstvene dejavnosti kot zasebništva uredimo na transparenten način, zaposlenim v zdravstvu pa zagotovimo plačilo glede na učinkovitost in kakovost opravljenega dela. Borimo se, da dopolnilno zavarovanje preoblikujemo v pravičnejši sistem, ki bo več sredstev ohranjal in plemenitil v samem srcu zdravstva, ne pa ponujal obrobne in ogromne dobičke. Borimo se, da ne dovolimo, da tragični ali sprevrženi primeri mečejo slabo luč na ogromno večino življenjsko predanih in življenja rešujočih zdravstvenih delavk in delavcev. Ko govorimo o zdravstvu, se tako pogosto dotaknemo ključnih vrednot, zaradi katerih sem se pred tremi leti odločila vstopiti v politiko: etičnost, humanizem, enakopravnost, medgeneracijska solidarnost, pravičnost in poštenost. Če mi boste danes ponovno namenili zaupanje, si bom še naprej iskreno prizadevala, da gremo po tej poti skupaj vsi deležniki v zdravstvu za vse državljane. Tako razumem javno zdravstvo, tako razumem tudi svojo odgovornost. Hvala.
Besedo ima predstavnica predlagatelja interpelacije gospa Jelka Godec.
Kaj je prinesla današnja interpelacija? Dejstvo in izjave, da je Vlada pod vodstvom Milojke Kolar Celarc, ki je hrbtenica socialne države, uspešna v zdravstvenem sistemu, da uspešno deluje in se uspešno spopada z zadevami. Ministrica, od vas sem v zaključnem govoru pričakovala odgovore na moja konkretna vprašanja in ne branje piarpanfletov, ki so lepo slišani, vendar danes v realnosti ni vse tako lepo, kot ste navajali. Torej, v današnjem 15-urnem času smo vam postavljali več vprašanj, na katere nismo dobili odgovore. Zakaj do danes ni izpolnjen normativni plan, ki ste si ga sami zadali? Zakaj do danes niste uspeli pripraviti zakonov, ki so po vašem mnenju ključni zakoni, ki bodo pripomogli k temu, da se stvari v zdravstvenem sistemu spremenijo? Niste odgovorili, katere so sistemske rešitve za podaljševanje čakalnih dob oziroma za zmanjševanje čakalnih dob; torej, da se čakalne dobe ne bodo več podaljševale. Tudi koalicijski poslanci so govorili o teh sistemskih rešitvah, danes jih v Državnem zboru, žal, nismo slišali. Niste mi odgovorili na večkratno postavljeno vprašanje glede zajezitve korupcije v zdravstvenih sistemih. Niste mi odgovorili, kaj ste v dveh letih in pol naredili, da do koruptivnih dejanj ne bi prišlo in da izjave vas in vaših kolegovo oziroma strankarskih kolegov poslancev, ki so danes navajali tukaj sume koruptivnih dejanj, kaj boste ukrenili na tem področju. Torej, ni bilo odgovorov na ključna vprašanja. Katere so sistemske rešitve na področju zmanjševanja čakalnih dob dolgoročne? Dolgoročne, vi govorite samo o kratkoročnih. In koliko denarja boste dali v te zadeve? Potem niste odgovorili, niste odgovorili, zakaj ni zakonodaje, ampak kdaj bo. To nas ne zanima v interpelaciji. Mi interpoliramo vaše delo in danes sem dobila občutek pri izvajanju poslanca, da jim čas oziroma kako bi temu rekla, miselnost seže samo v obdobje 2004–2008 in kot da interpoliramo nekega drugega ministra. Interpelacija se torej nanaša na 8 točk, na katere danes ste odgovorili samo to, da niste vi krivi, da so za to krivi bivši ministri, bivše vlade, da ste dobili slabo zatečeno stanje, a hkrati zagotavljate, da je naš javni zdravstveni sistem dober, boljši kot v ostalih sosednjih državah. Niste mi odgovorili na moje vprašanje, ali drži, da ministrstvo za finance pripravlja dolgoročno, torej v letu od 2018 naprej, znižanje sredstev za zdravstvo z 6,6 BDP na 6. Niste mi na to odgovorili, samo posmehnili ste se, vendar odgovora ni bilo. Niste sprejeli odgovornosti za nastalo situacijo. Še enkrat poudarjam, vse ste prevalili na bivše ministre in bivše vlade. Ne želite se soočati s posledicami in kot smo slišali danes s strani koalicijskega poslanca, imate napačne prioritete, od vas so pričakovali, da boste imeli jasno vizijo, da boste imeli pripravljeno zakonodajo oziroma da bo zakonodaja tudi že v branju. Najbolj pa je v bistvu bolelo ali pa se je najbolj slišalo tudi to, da za opozicijo sedijo lobiji. Da za opozicijo stoji nek lobi, ki onemogoča vaše delo, ne samo v Državnem zboru temveč tudi izven Državnega zbora. Tudi tukaj nisem dobila odgovora, kateri so tisti lobiji, ki onemogočajo skupaj z opozicijo vaše delo. Lepo je govoriti, lepo je obsojati, vendar povejte dejstva, gospa ministrica. Tega od vas nismo slišali. Slišali pa smo, da so neki lobiji, torej lobiji nekje zadaj, ki torej rušijo, ne želijo sprememb, verjetno zaradi tega, ker se iz davkoplačevalskega denarja okoriščajo na račun torej davkoplačevalcev in zaradi tega tudi prihaja do raznih anomalij v zdravstvu, do preplačevanja medicinske opreme, do čakalnih dob in tako naprej. To, kar sem navajala v svoji razpravi, se dogaja danes in tukaj. Korupcija v čakalnih dobah, pri preskakovanju čakalnih vrst; lobiji, o katerih govorimo vsepovsod, vsi govorijo – vi niste povedali točno, o katerih lobijih. Izjasnite se že, kdo je tisti v zdravstvu, ki zavira spremembe na področju zdravstva. Hkrati pa se nam dogaja tudi to, da mladi zdravniki odhajajo v tujino, ker doma so neurejene razmere, doma jim ne pustijo delati in odhajajo drugam, ker so uspešnejši, pa tudi konec koncev bolje plačani. V tujine odhajajo tudi pacienti, na zdravljenje na Hrvaško, v Avstrijo, kjer je slabši zdravstveni sistem, kot vi pravite, ampak očitno bolj učinkovit in tja lahko gredo k zasebniku ali v javno zdravstvo in zavarovalnica jim to zdravljenje vrne. Tudi pri nas lahko tuji zdravniki zdravijo oziroma imajo odprte ambulante in jim tudi zavarovalnica zadeve plača. Vi pa na vsak način želite naše zdravnike preko Zakona o zdravstveni dejavnosti potisniti na tla in jim ne dovoliti delati. Torej, tuji zdravniki pa bodo lahko in naši pacienti lahko hodijo v tujino in se tam zdravijo. Pozivali ste nas oziroma poslanci, naj bomo zdravorazumski po dveh letih in pol, mislim, da več nihče ne more ostati hladnokrven pri tem, kar se dogaja v zdravstvenem sistemu in kakšno aroganco tudi danes s strani ministrice doživljamo, ko ne odgovarja na konkretna vprašanja. Torej niste izpolnili ne koalicijskih zavez, niste izpolnili niti sklepov, ki so vam bili dani oziroma sprejeti v Državnem zboru, ali na matičnem odboru ali v Državnem zboru. Ignorirali ste te sklepe na področju sistemske ureditve, obravnave otrok s posebnimi potrebami, ignorirali ste ta sklep, da morate obvestiti oziroma dati Predlog pravilnika o nujni medicinski pomoči v Državni zbor. Torej, tudi Državnega zbora v bistvu ne spoštujete. Dejali ste, da ljudem ne boste dali veselja, da bi odstopili oziroma zapustili ta resor. Katerim ljudem? Državljanom, ali lobijem, ali komu? In ali sledite [[…]]oziroma dr. Cerar stoji za vami s temi besedami: "Ko sem jo imenoval za zdravstveno ministrico, sem vedel, da bo izboljšala življenje naših državljank in državljanov ter izboljšala zdravstveni sistem, da bo takšen, kakršnega si zaslužimo." Kakršnega si zaslužimo, gospa ministrica? Takšnega, kot je danes? In vi državljanom ne boste dali tega zadovoljstva, da bi odšli, to ste danes jasno in glasno povedali! Bilo je rečeno, da je vse O. K., nič ni treba spremeniti. Mislim, da 12. december je potem pa tisti rok, ko se bo ta agonija z vami končala. Ker je vse O. K. in nič ni treba spremeniti v zdravstvenem sistemu. Opozicija bo seveda spremljala vaše delo, mislim pa, da tudi del koalicije, ker so vam dali rok, do kdaj morate zadeve urediti. Do sedaj smo spremljali vaše delo in še naprej ga bomo in tudi vlagali priporočila, tudi seje. Pričakujem, da boste na teh sejah aktivno sodelovali, da se ne boste izmikali odgovornosti, tako kot ste se do sedaj. Upam pa, da vas bodo, mislim, danes vsekakor vas bodo v koaliciji seveda obranili, je pa zaznati določen nemir znotraj koalicije na področju zdravstva, razhajanja tudi v tem izvajanju. Danes smo slišali, da z vami niso zadovoljni, zato po eni strani ne razumem tistih koalicijskih poslancev, ki so razmišljali in razpravljali v tej smeri, torej, da vas ne podpirajo oziroma da niso z vami zadovoljni, pa kljub temu vas pustijo še v tem resorju, na tem mestu. Danes interpelacija ni bila kar tako, ljudje so videli in kako je na tem ministrstvu, kakšni so pogledi koalicije in vas na zdravstvo. Najbolj pa moram reči, da so bili odzivi glede tistega, kar sem vas tudi spraševala; torej korupcija v zdravstvu, lobijev v zdravstvu, omrežij, ki obvladujejo, o čemer ste tudi sami govorili – žal odgovora ni bilo gospa ministrica! Koga branite? Katere lobije branite, da danes niste izgovarjali njihovih imen ali pa ni treba imen, vsaj skupin? Nam očitali, da branimo nek zdravniški ceh oziroma vodstvo Zdravniške zbornice, niste mi pa odgovorili, kaj menite o skupni deklaraciji zdravnikov, v kateri so vam dejali, danes in tukaj želimo spremembe, ker smo preobremenjeni, ker nas je strah delati in tako naprej. Vi ste po tragičnem dogodku v Izoli sklicali sestanek vseh direktorjev javnih zavodov in odšli na dopust, gospa ministrica. To je vaša odgovornost! In tukaj ni izgovora, tukaj ni izgovora, gospa ministrica. Je včasih za razumeti, ampak v primeru, da skličete vi sestanek in odidete, gre pa za varnostne razmere in da so javni zavodi zahtevali varnost, povečanje varnosti, je od vas to skrajno neodgovorno. Mreža urgentnih centrov, gospa ministrica, enkrat se pohvalite, drugič pravite, da je to slabo, da ste sprejeli takšne projekt, ki je bil nedodelan, a po drugi strani vam ni bilo problem se slikati v 10 urgentnih centrih in reči: "To sem pa jaz naredila." Odločite se zdaj – ali so v redu urgentni centri ali niso. Mislim, da so to dobra zadeva za slovensko zdravstvo, vendar z velikimi pomanjkljivostmi, kar vi tudi sami ugotavljate, in v dveh letih bi lahko to naredili. In o tem problemih ste vedeli že februarja 2015 in za pediatrijo ste ukrepali šele marca 2016, gospa ministrica. Zakaj ne prej? Zakaj niste ukrepali takoj takrat, ko ste na sejah, ko so bile sklicane tri seje odbora in ena Državnega zbora, ukrepali že takrat? Niste na to odgovorili oziroma se izgovarjate, da so to bili slabi projekti in za to niste krivi. Potem niste krivi niti za to torej, da v naši največji zdravstveni ustanovi UKC Ljubljana, da se dogajajo anomalije, kot so se dogajale na Nevrološki kliniki, kjer tudi niso bile zadeve – torej vam niso sporočali stvari, pa ste zamižali na eno oko, ker ste zahtevali odstop strokovnega direktorja oziroma direktorja Nevrološke, pa se to ni zgodilo – vaša avtoriteta je padla tam! In potem se izgovarjate, da nimate možnosti. Imate 6 članov od 11 v Svetu zavoda UKC Ljubljana, če želite, to tako je. Pohvalite se s tujini zdravniki, ki ste jih uvozili za UKC Maribor. Se lahko pohvalite s tem, da ste dosegli več specializacij na določenih področjih? Ne morete se! Pa ste soudeleženi oziroma ministrstvo je odgovorno in da soglasja za razpis specializacij. Ponovno se izgovarjate na tretjo osebo. Sprejmite to odgovornost, ministrica. Na pediatriji ste zapisali, da lahko dosežete povišanje specializacij. In vam je kolega povedal, da specializacija, da urgentni zdravniki so neka nova veda, ki se je začela 2006, zdaj smo pa 2016, in da specializacija poteka pet let in ko smo vse to izračunali – 2012 se zadeve zaključijo. Torej so že urgentni zdravniki in več specializacij bi lahko vi zahtevali, če ste vedeli že februarja 2015, da manjka teh zdravnikov, ker so vas na to opozarjali, gospa ministrica. Torej odgovorov, katere so sistemske rešitve, dolgoročne sistemske rešitve, ki imajo dolgoročne učinke, smo danes slišali, boste sprejeli oziroma ste sprejeli baje, da se skrajšajo čakalne dobe. Tudi sem vas vprašala, če se te čakalne dobe skrajšujejo res realno ali pa pod kakšnimikoli pritiski. To sem vas spraševala, ker tega ne vem, mislim, bilo je slišati, da imajo strašne pritiske zdravniki, da morajo to urediti, da bo lepa statistika. Ko bo pa to mimo, ko se bo pa opozicija umirila, ko se bodo ljudje umirili, bodo pa čakalne dobe enormno narasle, ker bodo pač nazaj vpisovali te ljudi. To so pač navedbe, ki so prišle iz bolnišnic, in zato sem vam o tem spraševala in vi bi lahko na to dogovorili, da ni res, da se to ne dogaja. Vendar niste odgovorili, gospa ministrica. Tudi ste dali soglasje k doktor, pardon, magistru Kopaču za UKC Ljubljana, ki ima dvanajstmilijonsko izgubo v polletju in se napoveduje hladnokrvno 19 milijonov konec leta. In vi pravite, da to je v redu. To je podedovano. Jaz, če bi podedovala slabo stanje, bi naredila vse, da se mi to stanje na bančnem računu zmanjša oziroma da gre negativno stanje v pozitivno stanje, vi pa govorite o 19 milijonih hladnokrvno. In potem bodo rekli, ne delamo več operacij, ne delamo posegov, ker ne dobimo denarja. In to je v redu? Vi seveda nimate vpliva, ker pač niste direktorica. Vi ste dali soglasje k imenovanju direktorice v Brežice, ki je tržna inšpektorica. Torej, nismo dobili konkretnih odgovorov ne na področju korupcije, ne na področju, zakaj ni zakonodaje, ne kako se bodo skrajšale čakalne vrste. Tisto, kar je najbolj pereče. Upam, da vam do 12. decembra [[izklop mikrofona]]
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 1. odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo o interpelaciji in prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Predlagatelji interpelacije predlagajo zboru, da po opravljeni razpravi sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi vložene interpelacije izreka nezaupnico ministrici za zdravje gospe Milojki Kolar Celarc. V skladu z 2. odstavkom 118. člena Ustave Republike Slovenije bo nezaupnica ministrici izrečena, če bo zanjo glasovala večina oseb poslank in poslancev, to je 46 ali več. Če bo nezaupnica izglasovana, se šteje, da je ministrica razrešena. Glasujmo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti pa 49. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da ministrici za zdravje gospe Milojki Kolar Celarc nezaupnica ni bila izglasovana. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter prekinjam 23. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob deseti uri.