Poštovani gospodine predsjedniče, tražio bih riječ da se u ime kluba Hrvatske stranke umirovljenika obratim u vezi sa jednim problemom ili… Mogu dobiti riječ?
Tražite stanku, ako ne treba vam stanka, ako znate što ćete sa svojim klubom, onda možete odmah izaći na govornicu. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, jel' se mogu korigirati? Tražim stanku da bih upozorio…
Dopunite se kolega, nemojte se korigirati. Recite zašto tražite…
Dobro. Ispričavam se. Dopunjavam se. Tražim stanku da bih govorio o problematici instituta doživotne otpremnine, odnosno o dokupu mirovine gdje će 3800 ljudi od ovog mjeseca ostati bez dijela doživotne otpremnine i da želim upozoriti da Vlada i država može spasiti taj institut.
U redu. Silvano Hrelja. Zlatko Tušak.
Iz istih razloga tražimo isto stanku od 10 minuta.
Dobro. U skladu sa standardima u Hrvatskom saboru, Silvano Hrelja u ime kluba, izvolite. Ako se niste probudili, ja ću malo zastati sa početkom sjednice. Izvolite kolega, Silvano Hrelja.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Hrvatski sabor je u prosincu prošle godine usvojio Zakon o doživotnoj otpremnini, odnosno dokupu mirovine i većina klubova i većina zastupnika se vrlo povoljno izrazila prema tom institutu, institutu koji definira dugoročnu sigurnost umirovljenika. Nažalost zakon je došao 3 mjeseca prekasno s obzirom da sezona odlaska u mirovinu je krajem godine i jedino društvo koje to radi u ovom trenutku u Hrvatskoj, a zakon će omogućiti i osnivanje drugih društava, je došlo u financijske poteškoće, odnosno nelikvidnost. Pred njima je, pred institutom je sjajna perspektiva jer postoji potreba, postoji potreba za restrukturiranjem javnih poduzeća i na neki način postoji interes za odlazak u prijevremenu mirovinu, odnosno punu mirovinu za više od 4 tisuće 700 ljudi, institut može sa takvim brojkama saživjeti. U ovom trenutku nije sporno tko će biti vlasnik tog instituta, do sada je bio privatni vlasnik, to može postati i država, vrata su potpuno otvorena, može ga inkorporirati u neke od svojih fondova koje ima u Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje. Ključno je pitanje da li će se država opredijeliti, da li će taj institut u postupku restrukturiranja koristiti ili neće. Inače, interesa ima i od trgovačkih društava i međunarodnih kompanija koje rade u Hrvatskoj, da se taj institut koristi. Ono što činimo, ako taj institut propadne je da nitko živ više to neće koristiti. 3800 ljudi je 0,38% od ukupnog broja umirovljenika, ali je činjenica da je to 3800 ljudi koji su jedini u Hrvatskoj planirali dugoročnu socijalnu sigurnost i to je specifična težina ovog instituta. Institut je izvorno hrvatski, registriran kao intelektualno vlasništvo i počeo je od ničega, od nule, za razliku od onog što se danas postavlja kao zahtjev da tu treba biti u temeljnom kapitalu ne znam koliko milijuna eura, da moraju biti pričuve, ja se s time slažem. Kad to dođe raditi netko tko je zainteresiran i koji je doma u financijskoj industriji, ali financijska industrija se u Hrvatskoj dogodila 2006. godine, a ovaj institut živi od 1990. Ako mi želimo odustati od svega što smo radili, odustati od svoje tradicije, od svega što je izvorno hrvatsko, iako su prethodne Vlade dale potporu tom institutu, iako se taj institut upisivao kolektivne ugovore, onda oprostite, ja ne znam što radimo i da li se odričemo svog iskustva ili nam je sve što je uvozno što nam dolazi kao sugestija sa strane bolje. Neki su ljudi rekli da to liči na piramidu, da kada je tvrtka iscrpljena do kraja zbog toga što je Regulatorna agencija 2006.napisala kada je nastala Regulatorna agencija da nije usklađena sa zakonima, ne sa zakonima sa obrazloženjem jednog zakona. međutim kada vam netko prilijepi takvu etiketu vaše poslovanje se smanji za dvije trećine i dolazite u poslovne teškoće. Nitko u ovom trenutku ne želi saslušati poslovni plan te tvrtke. Spas je moguć. Ne treba ni kune, treba samo jedno jamstvo države da će se time baviti. Međutim, odgovora nema i ja mislim da država ne može stavljati glavu u pijesak, a mi ne možemo stavljati glavu u pijesak, da nešto što ima specifičnu težinu dugoročnog planiranja socijalne sigurnosti ne možemo tako olako ostaviti da propada. Tih 3.800 ljudi će ostati bez 200, 300, 500 kuna razlike koju im je taj institut nadomjestio zbog penalizacije zbog odlaska u prijevremenu starosnu mirovinu. Oni će ostati bez toga, oni će preživjeti, ali nikad više jedan tako kvalitetni institut planiranja dugoročne socijalne sigurnosti u Hrvatskoj neće uspjeti. Otprilike može se štelati nekom drugom taj posao, ali znate na prokletstvu u hrvatskom narodu, "Oteto, prokleto". Hvala lijepa.
Hvala i vama. Poštovani zastupnik Zlatko Tušak u ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista u Hrvatskom saboru. Izvolite, o istoj temi.
Hvala predsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici. Je, ovo je klasični primjer kako država stvara određenu nesigurnost svojevremeno jako ako se malo vratimo u prošlost možemo se sjetiti kako je itekako zagovarala ovakav dio modela, rješavanje pitanja umirovljenika. Tvrtke su sklapale određene ugovore i značajan dio rješavala se viška na način da ljudi odu ranije u prijevremenu mirovinu, a samim time garantiralo im se da će im se preko osiguravajućih društva osigurati doživotni dokup mirovine da ne budu oštećeni. Ljudi su prihvaćali, bili su na neki način uvjereni da će im to i osigurati nekakvu njihovu sigurnost u budućnosti. I što mi danas polako imamo? Mi polako imamo da 4 tisuće ljudi dovodimo u vrlo nezgodnu situaciju kojima itekako znači puno 200, 300 ili 400 kuna koliko dobivaju razlike od onog iznosa od prijevremene mirovine do pune mirovine, ali u situaciji kada treba podmiriti sve obaveze i znajući da umirovljenici su u najgoroj situaciji onda upravo stvaramo jednu ukupnu nesigurnost za tu skupinu ljudi. Država mora naći izlaza iz ovakve situacije. Prvenstveno vratiti povjerenje, a ne stvarati određeno nepovjerenje za ljude. Jel mirovinsku reformu provodimo na način evo aktualna Vlada govori da neće produživati radni vijek za odlazak u mirovinu, ali pritisak EU je i vjerojatno pod tim pritiskom bude pristalo da se to obavi i da se produlji radni vijek. Situacija u ukupnom Mirovinskom fondu je dosta problematična vezano za proračun. E sada, i društva koja su na neki način izašla tada u susret i na neki način pomažu tim ljudima da bi im isplatili taj dio novaca, razlike mirovine otići će u stečaj i ti ljudi trajno će izgubiti to pravo za koje im se garantiralo. Jasno da takav vid nije dobar, da ovdje država zbog tih 4 tisuće ljudi, a i zbog svih budućih mogućnosti i mogućnosti dokupa staža ili na neki način modela koji bi važio ovdje u Hrvatskoj se treba stvoriti određena sigurnost, a sigurnost je unutar toga da ti ljudi kada jedanput se odluče za neki određeni model mirovine, da imaju makar sa ovim malim primanja svoju garanciju da mogu osigurati sebi i eventualno suprugu ili supružnici nekakvu budućnost koja će im osiguravati minimum standarda da bi u tim poznim godinama mogli na neki način prebroditi sve one probleme s kojima s oni danas susreću, a to je pitanje plaćanja visokih režija, da ne kažem kada dođe zimski period onda grijanje ne mogu naprijed i najveći dio umirovljenika nalazi se među onih 315 tisuća koji imaju blokirane račune u vrlo nezavidnoj situaciji. I sa ovime ako ovdje Vlada ne iznađe određeno rješenje da bi se spasilo i vratilo povjerenje vezano za ovih 4 tisuće umirovljenika koji bi mogli ostati bez tog primanja, onda bojim se da građani neće imati u ništa više sigurnost vezano za svoju budućnost koju bi itekako trebali u tom vremenu i svojim poznim godinama imati, a ne da se bore sa time kako će preživjeti.
Hvala i vama. Poštovane kolege ja razumijevam vaša nastojanja, vašu intervenciju, čak razumijem i problem o kojem vi govorite, ali smatram da je ovo na neki način, nemojte mi uzeti za zlo, alibi nastup. Poslovnička mogućnost za ovakve stvari je jasna, predložiti zaključak Hrvatskom saboru ili cijeli izmjenu i dopunu nekog zakona. Ovako sad ste doveli Sabor da je upoznat ad hoc o nečemu što drugi ne moraju znati niti mogu znati jer se svi ne bave svakom materijom, svakim političkim pitanjem. Pa bih molio sada vas koji ste nastupili u ime ovog problema, u ime kluba Hrvatske stranke umirovljenika u Hrvatskom saboru i kluba Hrvatskih laburista u Hrvatskom saboru da finaliziraju nekim papirom, nekim dokumentom ovakve istupe. Molim lijepo. A sada prelazimo na. … [[Upadica se ne čuje.]] Pa niste se javili. … [[Upadica se ne čuje.]] Ali nećemo raspravljati kolega Kajin. Da ste se javili nema nikakvog razloga da vam ne bih dozvolio nastup kao i drugima. Oprostite. Krećemo sa radom u plenarnom zasjedanju po utvrđenom dnevnom redu. - Konačni prijedlog Zakona o radu, drugo čitanje, P.Z.E. br. 606; Predlagateljica Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog zakona ste primili. Kod donošenja Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika Hrvatskoga sabora koje se odnose na drugo čitanje zakona. Članak 194. do 202. članka Poslovnika Hrvatskoga sabora. Raspravu o Konačnom prijedlogu Zakona proveli su Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Izvješća ovih radnih tijela Hrvatskoga sabora primili ste na sjednici. Želi li predstavnik predlagateljice dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani ministar rada i mirovinskog sustava Mirando Mrsić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora. Danas razgovaramo o Zakonu koji utječe na naš svakodnevni život i rad ali i na društvo u cjelini. Ovaj Zakon ne tiče se samo radnika i poslodavaca, ovaj Zakon tiče se cjelokupnog društva. On se tiče onih koji su u ovom trenutku nezaposleni, koji od ovog zakona i svih onih zakona koje smo donijeli u ovom Saboru i svih politika koje provodimo oni očekuju da dobiju radno mjesto i da zaslužuju plaću za svoj život. S druge strane odnosi se na one osobe koje koriste rodiljne, roditeljska prava, tiče se mladih zaposlenih na određeno vrijeme, zaposlenih preko agencija za privremeno zapošljavanje, dakle svih onih koji su na tržištu rada po bilo kojoj osnovi ugroženi, bilo da nemaju radno mjesto ili su zaglavljeni u fleksibilnim oblicima rada. Danas govorimo o Zakonu u kojem je Vlada Republike Hrvatske sa socijalnim partnerima intenzivno pregovarala godinu i pol dana ako računamo i one prve izmjene preko 2 godine. Imali smo stotine sastanaka, tisuće stranica teksta i pred vama je danas Konačni prijedlog Zakona. Vrijeme uloženo u kreiranje novog Zakona o radu potvrđuje da zadatak koji je bio pred Vladom Republike Hrvatske i socijalnim partnerima osmisliti reformu radnog zakonodavstva nije bio nimalo lak već nadasve izazovan kao i za sve izmjene Zakona o radu koje su se dešavale u našoj zemlji. Ovom prilikom želim zahvaliti socijalnim partnerima na strpljenju i trudu koji su uložili u izradu ovog Zakona kao i na konstruktivnim prijedlozima i primjedbama. Nismo postigli konsenzus ali smo postigli u određenim dijelovima Zakona suglasje. I ono što je važno da smo se dogovorili da ćemo ovaj Zakon intenzivno pratiti i socijalni partneri i Vlada, da ćemo uspostaviti mehanizme, kontrole učinka ovog Zakona i da ćemo zajedno pratiti što će ovaj Zakon donijeti u društvu i koje će učinke polučiti. Svima nama je poznato kakve je posljedice gospodarska kriza ostavila na gospodarstvo i na tržište rada a velika većina građana svakodnevno osjeća te posljedice i s njima se nosi kako zna i umije. Izgubljena su radna mjesta, snižene su plaće, velik broj građana ne prima plaću na vrijeme, o drugim materijalnim beneficijama i pravima mogu tek sanjati. Radno mjesto i plaća postali su privilegij. To nije Hrvatska kakvu zaslužuju radnici u Hrvatskoj. Cilj ove Vlade je preokrenuti negativne trendove, sačuvati radna mjesta i radnike izvući iz svijeta nezakonitog rada. Sačuvati radna mjesta je glavni motiv promjena ovog zakona, sačuvati radno mjesto je nešto što je benefit ne samo radniku nego cjelokupnom društvu. Cilj ovog Zakona je sačuvati radna mjesta, ne smanjiti radnička prava i ovim Zakonom nismo smanjili radnička prava. Cilj ove Vlade je osigurati povoljnu poslovnu klimu i poslodavcima omogućiti jednostavnije i efikasnije poslovanje a ne dodatno ih opteretiti i to ovim Zakonom nismo učinili. Nismo dodatno opteretili cijenu rada. Iako su reforme radnog zakonodavstva u drugim zemljama članicama Europske unije provodile se prvenstveno u cilju pojeftinjenja troškova rada, otpuštanjem radnika i daljnjom fleksibilizacijom radnih odnosa Hrvatska nije išla tim smjerom. Ovaj Zakon ne ide tim smjerom. Reforma radnog zakonodavstva u Hrvatskoj prvenstveno je bila usmjerena na pojednostavljenje svih onih procedura s kojima se poslodavac mora suočiti kada provodi restruktuiranje. Do danas smo svjedočili da takve procedure traju i po nekoliko mjeseci što je za posljedicu imalo zatvaranje radnih mjesta pa čak i onog dijela poslovanja koji je imao šansu da uspije na tržištu i trebao biti spašen. Izmjenama Zakona postojećeg, odnosno Konačnim prijedlogom koji je pred vama skraćena je i pojednostavljena procedura kolektivnog otpuštanja viška radnika, uvedena je arbitraža kod nadomjeska suglasnosti radničko vijeće na otkaz zaštićenim kategorijama radnika. Pojednostavljene su obveze poslodavca kod otkazivanja ugovora o radu, ubrzan je tijek otkaznog roka, a da se pri tome nije smanjilo pravo na trajanje otkaznog roka niti pravo na zasluženu otpremninu. Zadržana je zaštićenost od otkaza pojedinih zaštićenih kategorija radnica i radnika kao što su trudnice, roditelji koji koriste rodiljna i roditeljska prava, predstavnici radnika itd. Smanjene su administrativne procedure kao npr. ukinuta je izrada programa zbrinjavanja viška radnika, prijava prekovremenog rada inspekciji rada, prijava rada na izdvojenom mjestu rada što će omogućiti da se jednostavnije zapošljava i da konačno otvorimo i mogućnost rada od kuće, da omogućimo da se razvija tržište rada. Ojačana je prevencija, a smanjena represija poslodavaca zbog kršenja odredbi Zakona o radu koja nisu društveno štetna. Ovaj zakon konačno postaje preventivni zakon, a ne represivni zakon i to je jedna od primjedbi koje smo imali i u razgovorima sa Europskom komisijom da su naši zakoni, kad govorimo o Zakonu o zaštiti na radu i o Zakonu o radu, previše represivni, a malo preventivni. Ovim zakonom konačno dovodimo do toga da inspektori rada konačno budu i preventivni inspektori rada koji će omogućiti da se radni odnosi u Hrvatskoj razviju na bolji način. U našim konzultacijama oko potrebnih reformi koje je bilo potrebno poduzeti u smjeru stvaranja povoljne poslovne klime poslodavci su nam često ukazivali na krute odredbe o organizaciji radnog vremena koje su onemogućavale poslodavcima da svoje poslovanje prilagode kratkoročno povećanom intenzitetu rada u cilju zadržavanja poslova i ispunjenja narudžbi u kratkim vremenskim rokovima. Posljedica takvog rigidnog organiziranja radnog vremena je bilo otkazivanje poslova, a time i gubitak radnih mjesta. Hrvatska danas nije u situaciji da si može dozvoliti takav luksuz. Gubitak radnih mjesta ne možemo i ne smijemo dozvoliti. Ovaj zakon ide za time da sačuva radna mjesta i to je njegov glavni cilj. Međutim, opredjeljenje Vlade u odnosu na radno mjesto bilo je i zaštititi zdravlje i sigurnost radnika od prekomjernog rada te omogućiti radnicima pomirenje profesionalnog i obiteljskog života i kao što vidite u odredbama zakona su uvedena određena sidra koja će omogućiti da se pomiri taj dio. Stoga smo u zakonu uveli ograničenja trajanja rada na tjednoj razini, na razini 4 mjeseca te na godišnjoj razini. Konačnim prijedlogom zakona omogućili smo nejednaki raspored radnog vremena, fleksibilnije smo uredili prekovremeni rad te smo prepoznali posebnosti pojedinih grana djelatnosti kao što su sezonske djelatnosti, čime će se postići odgovarajuća fleksibilnost od uređenja radnog vremena. Vjerujemo da smo izmjenama odredbi o organizaciji radnog vremena uspjeli postići odgovarajući balans i transparentnost u uređenju radnog vremena čime će se indirektno utjecati na smanjenje troškova rada. Samo takav sustav organizacije radnog vremena može osigurati učinkovito praćenje primjene odredbi zakona u praksi, pa i time zaštitu radnika od prekomjernog rada. Hrvatska se danas suočava i s problemom visoke nezaposlenosti. Radnici jednom kada postanu nezaposleni teško se vraćaju u svijet rada. Prepoznali smo da su fleksibilni oblici zapošljavanja jedan od načina kako iz nezaposlenosti ponovno postati zaposlen. Tako primjerice oko 5% radnika zaposlenih u agencijama za privremeno zapošljavanje se stalno zaposli kod korisnika pa je logičan korak bilo omogućiti tim radnicima mogućnost duljeg rada kod korisnika, a ne ograničiti trajanje rada na godinu dana i to je trend koji postoji i u drugim zemljama Europske unije. Upravo su spomenuta poglavlja zakona otkazi, radno vrijeme i agencije za privremeno zapošljavanje, bili u fokusu razgovora socijalnih partnera nakon provedene rasprave u Hrvatskom saboru o Prijedlogu zakona o radu i time mislim da smo ispunili cilj zaključka koji je donio Hrvatski sabor, da smo ovim izmjenama, ovim konačnim prijedlogom zakona i taj cilj i zaključak koji nam je Sabor postavio smo ispunili. U cilju suzbijanja nezakonitog rada omogućen je dodatni rad radnicima koji rade puno radno vrijeme te je omogućeno ustupanje radnika između povezanih poslodavaca, čime će se spriječiti nezaposlenost radnika u slučaju da kod povezanog poslodavca nema potrebe za radom radnika. Imali smo puno upita radnika koji su radili puno radno vrijeme, koji su radili na crno jer jednostavno nisu mogli dobiti kod drugog poslodavca legalni ugovor o radu, a htjeli su i željeli to imati. Ovim izmjenama zakona to omogućava. Želim ukazati na još neke članke, odnosno neke dijelove zakona koji smo unaprijedili i riješili na bolji način. Želim napomenuti da smo ovim zakonom povećali zastaru za potraživanja radnika iz radnog odnosa sa 3 na 5 godina, ojačali smo uloge radničkih vijeća, poboljšali sustav kolektivnog pregovaranja i uredili sustav proširenja kolektivnog ugovora u cilju zaštite slobodnog tržišnog natjecanja, uveli pojam poslovne tajne te uredili pitanje štrajka. Iako nismo uspjeli postići konsenzus o cjelokupnom paketu odredbi zakona, čini se da su sve strane jednako nezadovoljne krajnjim ishodom, potvrđuje se da se danas pred vama nalazi zakon koji je interesno izbalansiran i to je bio također jedan od ciljeva Vlade da se predloži zakon koji će biti interesno izbalansiran. Jasno nam je da su u početku razgovara o novom Zakonu o radu sve zainteresirane strane imale puno veća očekivanja u odnosu na način uređenja pojedinih interesnih pitanja, te krajnjim tekstom sadržaja zakona nisu zadovoljni ili su u nekim dijelovima izuzetno zadovoljni. Mislim da smo time postigli taj cilj izbalansiranosti u zakonu. Još jednom se zahvaljujem socijalnim partnerima na trudu koji su uložili zajedno sa nama i mogu kazati da smo zajedničkim trudom i zalaganjem uspjeli u velikoj mjeri približiti stavove, ako ne o svim barem o većini pitanja o kojima smo razgovarali. I ono što smo dogovorili da nastavljamo razgovore oko Zakona o radu, jer je to jedna materija koja je izuzetno živa, koja je vezana uz svakodnevni život i treba pratiti trendove što se dešava na tržištu rada i pravovremeno reagirati bilo izmjenama zakona, bilo nekim drugim mehanizmima. Činjenica je da Zakon o radu može biti napisan tako da u potpunosti zadovoljava interese jedne ili druge strane u radnom odnosu. Međutim, ako je on neprimjenjiv tada bilo kakva zakonska norma postaje potpuno bespredmetna i nepotrebna. Mi smatramo da je ovaj konačni prijedlog zakona zakon koji je primjenjiv, koji će u praksi dovesti do unapređenja odnosa, koji će u Hrvatskoj potaknuti investicijsku klimu i u konačnici zajedno sa svim mjerama koje se donose otvarati radna mjesta. Nama je u interesu imati zakon koji će biti jednostavan u primjeni, prilagođen potrebama radnika i radnica i dosadašnjoj praksi, te koji će osigurati poslodavcima jednostavnije poslovanje, a radnicima potrebnu sigurnost i zaštitu. Iako se možda na prvi pogled čini da su reforme trebale biti i dublje ili da ih uopće nije trebalo biti Vlada je uvjerena da će ovim Zakonom o radu Hrvatska dobiti potrebnu dozu fleksibilnosti tržišta rada bez zadiranja u prava radnika. Nakon donošenja zakona posao tek počinje. Nama predstoji još puno posla. Od nas se ne zahtijeva samo postojanje modernog i kvalitetnog zakonodavnog okvira sustava radnih odnosa već da tako postavljeni zakonodavni okvir poluči željene učinke na tržištu rada i donošenje ovog zakona taj posao počinje. U tom smislu očekujemo od socijalnih partnera aktivnu uključenost u praćenje provedbe zakona, jer su upravo oni ti koji će sa ovim zakonom svakodnevno živjeti. I na kraju, želim poručiti radnicima u Hrvatskoj da mogu biti uvjereni da je opredjeljenje ove Vlade osigurati dostojne uvjete života i rada svim radnicima u Hrvatskoj prvenstveno kroz očuvanje radnih mjesta, te zaštitu od nezakonitog rada. Ne treba se bojati promjena koje nosi Zakon o radu, jer će najzaštićeniji biti onaj radnik koji ima radno mjesto i koji uredno ostvaruje svoja prava iz radnog odnosa, koji redovito prima plaću i koji uživa zaštitu kod poslodavaca. Zadaća je ove Vlade da svim radnicima u Hrvatskoj uz pomoć socijalnih partnera to i osigura. I ova Vlada će to učiniti. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama poštovani ministre. A sada ćemo tucet replika odslušati i odgovora na repliku. Prva replika i poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre sa suradnicima. Gospodine ministre, rekli ste u svom uvodnom izlaganju da je oko ovog zakona postignuto suglasje. Ja si postavljam pitanje koga? Jer i sindikati i HUP su izričito, decidirano protiv ovoga zakona. I onda se logično postavlja pitanje ako su oni na koje se taj zakon odnosi, dakle oni koji stvaraju, koji imaju radna mjesta i oni koji rade protiv tog zakona, onda za koga taj zakon donosimo. I ukratko bi se moglo svesti da rezultat ovoga zakona pokazuje jednu stvar da Vlada nije u stanju provesti niti jedan reformski zahvat, a rezultat direktni ovoga zakona je smanjenje radničkih prava. I ono što je najveća tragedija to je jedna vrlo čudna matematička formula. Dakle, definitivno su se radnička prava smanjila. Poslodavci kažu da nisu ništa dobili, a sindikati kažu da su radnici puno izgubili. E to je onda nešto što je matematički nespojivo, nepovezivo i to je očiti dokaz da se nije imalo dovoljno sluha da se riješe neke stvari. Pa čak i mogu shvatiti da se prepucavate ovo kod onoga. Ali da Vlada nije mogla prihvatiti prijedlog oko roditelja i oko davanja otkaza njima i prije odlaska na porodiljski i nakon boravka na porodiljskom kad nestane radno mjesto onda mi stvarno nije jasno, onda je to definitivno potvrda da nije bilo niti volje, niti želje da se neke stvari usuglase.
Odgovor na repliku, poštovani ministar Mirando Mrsić.
Ako poslušate fonogram onda ćete vidjeti da ja nisam rekao da smo postigli suglasje, nego smo postigli suglasje o pojedinim dijelovima zakona, a o nekim dijelovima zakona nismo postigli suglasje i bili su i sindikati i poslodavci na suprotnim stranama. Napominjem da bi ovaj zakon bio idealan kada bi ga donijeli samo poslodavci i sindikati bez utjecaja Vlade, jer je to zakon koji regulira tržište rada. Mi kada smo krenuli u pregovore tada smo se dogovorili i postigli suglasje i sa sindikatima i poslodavcima o ciljevima koje treba postići ovim zakonom. Međutim, put kako doći do tih ciljeva nije bio usuglašen. Stoga ovaj prijedlog zakona je upravo ono što ste vi naglasili, jedan prijedlog koji je interesno izbalansiran, koji će dovesti do unapređenja tržišta rada, koji će dovesti do toga da će se na tržištu rada stvari pojednostaviti i da će biti lakše poslovanje poslodavaca. A s druge strane što se tiče zaštite radnika ona ostaje kao i do sada. Što se tiče zaštite trudnica prihvatili smo prijedloge koji su bili u raspravi i kao što vidite u konačnom prijedlogu zakona su stvari drugačije nego što su bile u prvom prijedlogu zakona.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjednik Doma, zastupnik Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi ministre sa suradnicima. Pa usprkos onome što Vlada tvrdi Zakon o radu niti je krivac niti je uzročnik sadašnje velike gospodarske krize i ogromne nezaposlenosti u Hrvatskoj. A slijedom toga, nažalost, neće donijeti niti rast zapošljavanja, niti gospodarski oporavak što bi trebao biti glavni smisao naravno poteza koje bi trebala provoditi Vlada jer se poslovanje i zapošljavanje treba poticati boljim gospodarskim mjerama, a ne na ovaj način. Umjesto maksimalnog suglasja svih socijalnih partnera vi ste postigli oko ovog zakona nešto što je uistinu rijetko u politici. Svi su protiv njega. Dakle, i sindikati i poslodavci. I sad se postavlja pitanje, kad su dakle glavni dijelovi naroda na koje se taj zakon odnosi protiv, i radnici i mali poduzetnici i srednji poduzetnici i mikro poduzetnici i svi ostali nezadovoljni pa onda zapravo to se ne može nazvati interesno izbalansiranje to je interesno izbalansiranje u ničemu jel'. U čije ime onda to Vlada predstavlja, za koga ona to radi? Jer očito ne za sve one na koje se to odnosi. Ono što je također veliki problem je da Vlada niti za jednu predloženu izmjenu Zakona o radu nije iznijela analitičku podlogu iz koje bi trebalo uvidjeti i proisteći koji je stvarni učinak i potreba te promjene, zbog čega se ona radi i točno što će se njome dobiti. To je nažalost izostalo. I činjenica je da je zapravo ovaj potez jedan potez očajnika Vlade koja u skoro tri godine mandata nisu uspjeli pronaći rješenje kako potaknuti razvoj gospodarstva, nemaju ideju, viziju a to je nažalost i Svjetska banka rekla kako to popraviti pa onda zapravo svoju nesposobnost na neki način zamagljuju ovim zakonom.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani ministar Mirando Mrsić.
Ja znam da je to tako u Saboru kad ste oporba pa onda treba napadati zakon. Dakle, ja samo mogu ponoviti neke brojke koje u ovom trenutku imamo. U ovom trenutku na Zavodu za zapošljavanje je 302 tisuće nezaposlenih, ta brojka pada. Otvorili smo 180 tisuća radnih mjesta. To je jedan trend koji se vidi. Da li će se taj trend nastaviti ili ne ostavimo to statistici. Prema tome ćemo u statistici taj dio vidjeti. Cilj ovog zakona je očuvati radna mjesta i cilj ovog zakona je izvući ljude iz nelegalnog rada da legalno rade u RH. Prema tome, to je ono što je cilj ovog zakona. A kada govorimo o tome da niti jedna niti druga strana nije zadovoljna to znači da smo dobro izbalansirali i da smo dobro stvari riješili. To znači da i jedna i druga strana u ovom zakonu vide dobre stvari, neke stvari ne vide ali to je normalno kada ste u pregovorima o interesnim pravima. Stoga oko učinka ovog zakona, taj učinak zakona ćemo vidjeti ubuduće. Ono što smo se dogovorili sa socijalnim partnerima je da se dogovorimo i vidimo koliko i na koji način će ovaj zakon imati učinka u samom daljnjem radu, odnosno da vidimo kako će se odnositi na tržište rada. I s druge strane smo uspostavili mehanizam kako ćemo taj učinak Zakona o radu pratiti. Imat ćemo i izvješća pa ćemo moći onda diskutirati.
Poštovani zastupnik Dragutin Lesar, replika.
Poštovani gospodine ministre rekli ste da je radno mjesto i plaća postala privilegija u Hrvatskoj. S tim se mogu složiti. I onda ste nastavili problematizirati jedan veliki problem, neisplata plaća. Ne razumijem kakve veze Zakon o radu kojega ste predložili ima s modelom, mogućnošću, željom, namjerom ove Vlade da riješi problem 53 tisuće 231 radnika koji radi a ne prima plaću. Vikali ste dvije godine da je to kazneno djelo dok u javnost nisu došli primjeri TIBO iz Rijeke, Uljanik TESU, Club Adriatic, MID redom poduzeća u 100%-nom državnom vlasništvu gdje radnici rade i ne primaju plaće. Dakle, ovim zakonom problem neisplata plaća apsolutno ne rješavate, čak i otežavate. Jer propisali ste da je teret dokazivanja u sporu i kod isplata ili neisplata plaća ili izdavanje potvrda o obračunu plaće da nije isplaćena na teret radnika a ne poslodavca. Radnik tuži poslodavca zbog neisplate plaće ili ne primanje potvrde o neisplaćenoj plaći i obračunu plaće, teret dokazivanja je na radniku ne na poslodavcu. I kažete da niste smanjili radnička prava. Jeste! Pravo radnika i obaveza poslodavca u teret dokazivanja je jedno od elementarnih prava radnika. Rekli ste nadalje da čak 5% agencijskih radnika je našlo trajan posao. Recite mi, a što je s ostalih 95%? Za njih niste zabrinuti? Koliko posto posla nađe preko Zavoda za zapošljavanje? I dopunski rad osam sati tjedno kao pravo radnika. Ako ste to uveli kao pravo radnika dajte mi recite zašto onda na to pravo radnika poslodavac mora dati suglasnost, odobrenje?
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani ministar Mirando Mrsić.
Hvala lijepa. Samo da se korigiram za prvu izjavu, dakle nismo otvorili 180 tisuća radnih mjesta nego smo zaposlili 180 tisuća ljudi. Tako da budemo precizni i to je najveći broj koji smo zaposlili u posljednje vrijeme. Kada govorimo o neisplati plaća ovaj zakon ne regulira dakle onaj dio koji je vezan oko same neisplate plaća. Mi ćemo vrlo brzo izaći i sa popisom tvrtki koje ne isplaćuju plaće. S druge strane ovim zakonom je definirano da je obračun plaće ovršna isprava, a teret dokazivanja i svega, dakle to nije Zakon o radu koji to regulira, prema tome Zakon o radu je onaj koji nalaže da se te stvari moraju radniku isplatiti. S druge strane inspekcija rada počinje raditi na drugačiji način. Sve te primjere kada imamo, primjere da se ne isplaćuje plaća, odmah se što se tiče inspekcije rada, reagira. Mislim da ćemo sa jedinstvenim obrascom primitka dohotka, doprinosa i onaj OPPD obrazac imati vrlo moćno oružje kojim ćemo moći reagirati i odmah onda kada se utvrdi da određene tvrtka ne isplaćuje plaće svojim radnicima. To je problem, i na tom problemu moramo još puno napraviti da se neisplata plaća u Hrvatskoj ne bude, da bude iznimka, a ne da bude pravilo.
Poštovani zastupnik Zlatko Tušak, replika.
Hvala predsjedniče. Poštovani ministre, dvije konstatacije ste rekli, s kojom se jednom mogu složiti ali djelomično, s drugom se nikako ne mogu složiti. A to je ono da ovim zakonom nismo smanjili radnička prava, jel to ću pokušati reći i u svojoj replici da se ipak desilo. A ona prva konstatacija koju ste rekli, da radno mjesto i plaća postali su privilegija što se ja mogu sa vama složiti, ali kad govorimo o plaći, onda što nas čeka u budućnosti kada je ta privilegija, i plaća po onome što se nudi u ovom zakonu. Za primjer uzet ću samo agencijske radnike koji su dosada mogli raditi i do 3 godine sa prijedlogom ovog zakona dajete mogućnost da rade do 3 godine i to na istim poslovima, znači nakon 3 godine mogu promijeniti poslove i nastaviti dalje raditi. Da li će ti radnici doći do radnog mjesta? Ne, i nadalje će biti privilegija radnog mjesta. A kada govorimo o naknadama, onda ste tu mogućnost za agencijske radnike isto umanjili jel ste dali da se to regulira pravilnikom iako je dosada to bilo regulirano da agencijski radici su imali ista prava kao i oni radnici kod kojih su bili iznajmljeni ti agencijski radnici. Imamo od toga i presudu suda, ali vi ste evo sa ovim zakonom anulirali tu presudu suda i na neki način otvarate mogućnost da to poslodavci sa svojim pravilnikom reguliraju što znači direktno da će poslodavci umanjivati ta prava.
Odgovor na repliku poštovan ministar Mirando Mrsić.
Pa ja se nadam da se možemo i vi i ja složiti da je najvažnije da se radi, da imate radno mjesto. Jer imati radno mjesto u ovom trenutku, u ovakvom broju nezaposlenih i ovaj zakon mora biti odgovoran prema svima onima koji u ovom trenutku su na zavodu za zapošljavanje i traže radno mjesto. Bolje raditi umjesto jedne godine, pa onda nakon toga otići na zavod za zapošljavanje, biti u nesigurnom položaju, pa vas onda nakon 2 ili 3 mjeseca ponovno uzmu u drugu agenciju pa ponovno radite godinu dana, pa opet idete na zavod za zapošljavanje, pa opet onda ste u nesigurnom položaju tražeći svoje radno mjesto, pa onda opet vas prime u neku drugu agenciju, pa opet radite. Jel bolje raditi tako ili je bolje raditi 3 godine i onda steći mogućnost da što se tiče samog poslodavca da ostanete raditi kod tog poslodavca. Tržište agencijskog rada je izuzetno malo u Hrvatskoj i prema posljednjim podacima koje imamo svega 11 tisuća radnika je radilo u tom statusu od milijun i pol koliko radi u Hrvatskoj. Prema tome, mi želimo da to tržište bude uređeno, da radnici mogu brzo naći posao, da putem agencijskog rada se i kod poslodavca kod kojeg rade i zaposle. Kod nas svega 5% u Europi 20% ostaje kod tog poslodavca. Prema tome, gledajući to, gledajući život i gledajući da je važno da imate radno mjesto i da temeljem toga zaslužujete plaću stoga smo išli na ovaj, ovaj model. Nismo anulirali presudu suda, mi smo u ovom zakonu jasno rekli što je plaća i što su dijelovi plaće koji se ugovaraju kolektivnom ugovorom. Prema tome, nismo anulirali presudu suda, sud je samo tumačio jednu nedorečenost koja je bila u važećem zakonu koji je bio do sada.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Domagoj Ivan Milošević, replika.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovani ministre, pa prije svega moram konstatirati da koji put kad slušamo vas i vaše kolege iz Vlade kao da vi živite možda u Austriji ili u Finskoj a mi u nekoj drugoj državi, ali svi smo zajedno u Hrvatskoj. A vi ste odgovorni trenutno za upravljanje Hrvatskom, pa vam moram saopćiti da iznenađuje vaša argumentacija da će se ovim zakonom, ali i bilo kojim čuvati radna mjesta. Dakle, svi moramo razumjeti u 21.stoljeću, posebno to da se niti jednim, nažalost, niti jednim najbriljantnijim zakonom na svijetu ne mogu čuvat radna mjesta, nego se radna mjesta čuvaju s kvalitetnom ekonomskom politikom, mudrom poreznom politikom, privlačenjem ulaganja, podrškom privatnom sektoru posebno industriji i proizvodnji. I danas kad smo punopravna članica EU korištenjem strukturnih fondova EU. Dakle, sve ovo što nabrajam je ono što vaša Vlada ne čini u protekle 2,5 godine, ništa od toga, nažalost. Međutim, ono što se zakonima može, a zakonima se mogu čuvati i ljudi, to naravno isto ne činite. Jer da tomu nije tako u ove 2 godine od kad ste počeli uništavati nažalost gospodarstvo, uništavajući i perspektivu, i nadu, deseci tisuća mladih ljudi napuštaju Hrvatsku, nažalost nikad lakše. Iz svih ovih razloga moramo vam biti napokon jasno, ni sindikati ni poslodavci ne podržavaju zakon jer ti ljudi to razumiju, i jedni i drugi o čem se ovdje radi. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani ministar Mirando Mrsić.
Pa ja se nadam da ste dobro čitali zakon i vjerujem da jeste, jer ste i u poslovnom biznisu i znate da kad restrukturiranje traje 3 ili 6 mjeseci zbog administrativnih prepreka, da onda nakon 6 mjeseci restrukturiranje poduzeća nema nikakvog smisla i zbog toga su poduzeća i propadala i radnici gubili radna mjesta, dakle ovaj zakon čuva radna mjesta jer restrukturiranje će biti brže i dat će šansu onom zdravom dijelu tvrtke da ostane na tržištu. S druge strane također čuva radna mjesta jer omogućava da između povezanih društava radnici pronalaze radno mjesto i imaju radno mjesto u drugoj tvrtci i umjesto ovoga što se sada dešava da kada u jednoj tvrtci nema posla da onda ti radnici gube posao i odlaze na Zavod za zapošljavanje, sada će moći ostati raditi u drugoj tvrtci povezanog poslodavca. Prema tome, da, to je ono što ovaj zakon radi, dakle, čuva radna mjesta. S druge strane ovaj zakon donosi jednu pozitivnu klimu u Hrvatskoj, da se u Hrvatskoj može investirati, da smo prepreke koje su bile administrativne u zakonu smo makli i da u Hrvatskoj se može investirati i to je poruka ovog zakona.
Poštovani zastupnik Goran Marić, replika.
Hvala lijepa. Gospodine ministre, kazali ste da je najbolji dokaz i potvrda da je ovaj zakon kvalitetan zato što su obje strane zainteresirane, nezadovoljne. Pa za koga ste ga onda pisali? Da nije postignuto suglasje, pa onda je vjerojatno postignuto suglasje na Vladi jedino i to je dovoljan razlog da je dobar zakon. Ako nisu zadovoljni poslodavci, nisu zadovoljni ni radnici, koga onda štiti? A zakonom i treba i mora se omogućiti zaštiti normalnog funkcioniranja ekonomskog života. I što se to promijenilo u odnosu na prvo čitanje da ste u članku 10. uveli stavak 3 kojim ste uveli novi institut čovjeka na leasing? Do sad su bili strojevi na leasing, automobili na leasing, a sada imamo i radnika na leasing. To su sindikati i radnici vjerojatno inzistirali da to bude unutra i ova 4 mjeseca izvršili takav pritisak da su to uspjeli kod vas ishoditi. Pa nije čovjek ni repro materijal ni roba, niti se čovjek uvozi kontejnerima niti se carini niti se uskladištuje, a ovim se izjednačava sa robom. Hoće li ovaj zakon onemogućiti … i bešćutno otpuštanje radnika kao što se dogodilo neki dan u Samoboru oko kojega cijela javnost šuti, nitko se nije ni zgrozio da žena koja je u jednom posebnom psihičkom rastrojstvu dobila otkaz jer nije u tom stanju mogla, nije čistila sudske prostorije. A da ju je zabolio zlog i otišla doma, ne bi dobila otkaz. Nitko se nije ni zgrozio na takvoj situaciji nije, a kamoli zaštitio tu jadnu, bolesnu ženu. … [[Govornik se ne razumije.]] takav zakon …, ne, ovaj zakon još više radi protiv čovjeka. A što se tiče broja zaposlenih, tih milijun 554 tisuća je bilo zaposlenih 2008., a 2014. milijun 364, 190 tisuća manje zaposlenih u Hrvatskoj. Valjda ste vi sa 190 tisuća novih radnih mjesta smanjili 190 tisuća broj zaposlenih. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, poštovani ministar Mirando Mrsić.
Dakle, kad govorimo o broju nezaposlenih, ja sam se korigirao i rekao sam da smo zaposlili 180 tisuća preko Zavoda za zapošljavanje što je najveće zapošljavanje od krize do sada, dakle od 2008. do sada, najveći broj zaposlenih kroz Zavod za zapošljavanje, prema tome očito da na tržištu rada se određene stvari mijenjaju, da li će to biti trend ili ne, to ćemo ostaviti i vidjeti, prema tome da li ima dio sezonskog zapošljavanja, ali ima i drugih trendova. Vidjet ćemo treba pričekati do kraja ove godine pa ćemo vidjeti da li je taj trend ustaljen ili ne. Baš zakon je takav da je on s jedne strane izbalansiran između zahtjeva sindikata i zahtjeva poslodavaca. To su suprotstavljene strane, ono što sam naglasio da smo mi na početku pregovora kod ovog zakona dogovorili se da sindikati i poslodavci zajedno sjednu i da zajedno se dogovore o problemima koji se mogu riješiti i da se dogovorimo oko rješenja, međutim nije se uspjelo, jednostavno se nisu uspjela pomiriti stajališta i ovim zakonom dio stajališta smo pomirili, dakle dio ovih zahtjeva koji su bili vezani uz zaključke Sabora smo pomirili. Nismo usuglasili, ali smo pomirili. I baš zato s obzirom da i jedna i druga strana nije do kraja zadovoljna sa samim zakonom, nam govori da smo zakon izbalansirali i zakon treba biti izbalansiran kada govorimo o Zakonu o zaštiti, o Zakonu o radu jer on s druge strane mora omogućiti lakše funkcioniranje poslodavcima, ali s druge strane mora osigurati zaštitu radnika i ovim zakonom smo to i učinili.
Poštovani zastupnik Josip Đakić, replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa gospodine ministre govorite o tome da ste o nekim stvarima našli suglasje sa predstavnicima sindikata, vašim razgovorima kao što je vidljivo iz njihovog dopisa, 2 sata prije zasjedanja Vlade dostavili ste im Konačni prijedlog Zakona o radu, to je podcjenjivajuće, to je obezvređivanje sindikalnih čelnika kao i središnjica, to je demagogija kojom se vi služite i vršite prijevaru, a ne socijalno partnerstvo sa sindikatima. Druga stvar, kao što sindikati kažu u 10 bitnih stavaka ovog zakona se nisu složili s vama i jasno govore o tome. To je institut privremenog ustupanja radnika povezanom poslodavcu, ugovor o radu na određeno vrijeme, agencijski iliti leasing radnici, dopunski rad, prekovremeni rad, raspored radnog vremena, pravo na razmjerni dio godišnjeg odmora, tijek otkaznog roka, proširenje primjene kolektivnog ugovora i u prijelaznim i završnim odredbama. To su 10 bitnih stavki ovoga zakona s kojima se sindikati i radnici ne slažu s vama. Nisu našli suglasje, to je stvar u kojima se u nekim segmentima radi o diskriminaciji radnika, radi se o njihovom obespravljenju i izrabljivanju čak radi se u suprotnosti sa Direktivom 2008 koju je donio Europski parlament i mislim da bi se trebali jasno očitovati u tome kako mislite opet i kontra europskih stečenih prava i normi raditi protiv hrvatskih radnika?
Odgovor na repliku poštovani ministar Mirando Mrsić.
Pa ja mislim da vjerojatno netko od vaših kolega iz HDZ-a bi vjerojatno trebao sada ustati reći sa poslodavačke strane što poslodavci u ovom zakonu ne vide i što oni smatraju da ovim zakonom nije dobro riješeno, pa bi vidjeli da je to potpuno suprotstavljeni stavovi. Prema tome, i jedan i drugi stav koji smo imali su u nekim pitanjima bili suprotstavljeni. S druge strane smo i za jednu i za drugu stranu određeni dio njihovih argumentacija u važili i u zakonu to unijeli. Prema tome je nešto što je dio pregovaračkog procesa kada govorimo o Zakonu o radu. Bilo bi mi drago da sada čujemo i sa vaše strane nekog drugog zastupnika koji će zastupati poslodavačku stranu jel vjerujem da ima nekoga tko zastupa, prema tome morate se odrediti na koju stranu želite da ovaj zakon ide. Mi nismo željeli da idemo niti na poslodavačku stranu niti na sindikalnu stranu, željeli smo očuvati radna mjesta, željeli smo izvući radnike iz rada na crno u legalni rad i s druge strane osigurati sigurnost radnika, a omogućiti fleksibilnost radnih odnosa i omogućiti da poslodavci bolje posluju. U suglasju smo sa Direktivom 2008 koja govori o agencijskim radnicima, za razliku od nekih drugih zemljama i smo tu postavili još i veće kriterije nego druge zemlje imaju. Prema tome, ovaj zakon je usuglašen sa direktivama i neće biti nikakvih problema što se toga tiče.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Mladen Novak, nova replika.
Hvala lijepo uvaženi predsjedniče. Pa ministre ja i dalje držim da potrebe za izmjene o ovom Zakonu o radu ne postoje i jednostavno upotrijebili se ono staro dobro iskustvo 100 puta ponovljena teza bez obzira koliko ona bila neistinita postaje istina, postaje opće prihvaćena. Ovo zvuči kao loša reklama, ali lakšim otpuštanjem ćemo zadržavati sačuvati radna mjesta i pri tome sačuvati prava radnika. pa to stvarno tko god malo razmisli o toj rečenici vidi da ta rečenica uopće nema smisla. Jako često koristite fleksibilnost kao nešto što je pozitivno. Pa evo ja ću si nešto uzeti za pravo da nešto pročitam da citiram "Danas se često tvrdi da nam zapravo treba fleksibilnost na tržište rada što je eufemizam za smanjivanje plaća" ali to nije izjavio demagog populista iz Hrvatskih laburista, to je nobelovac i to je izdanje iz ove godine koji je dobio Nobelovu nagradu za ekonomske znanosti. Zar ćete reći da je i on populista i demagog i da priča da bi se svidio hrvatskim radnicima? To znači definitivno ta vam teza pada u vodu. Rekli ste sačuvati radnike od nelegalnog rada s ovim zakonom. Sjetite se nema dugo što ste govorili oko inspekcije rada, pa zar to nije njihov osnovni zadatak? S ovim zakonom apsolutno po tom pitanju nećete ništa napraviti i vi ste toga svjesni i ovo je još jedna od onih mantra koju treba izgovoriti nekoliko puta pa će ona postati opće prihvaćena. Moram priznati da sam se složio sa nekima od svojih prethodnika kada su govorili da ovaj zakon neće ni poslodavcima, ali ni radnicima ništa značiti. Možete npr. uvesti da se PDV plaća po izvršenom plaćanju, [[Upadica: Hvala lijepa.]] to bi bila pomoć poslodavcima, ali to ne želite. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani ministar Mirando Mrsić.
Život piše zakone i ovaj zakon odgovara životu. Prema tome život piše zakone, prema tome zakoni ne pišu život. Možete napisati zakon kako god znate i umijete ako je on ne primjenjiv i ne odgovara životu neće polučiti uspjeh. Ovaj zakon baš ide za time da uvažava ono što nam se dešava u životu. I nije točno, vi stalno govorite o mantri da se ponavljajući nešto da onda postaje istina, cijelo vrijeme ponavljate da se ovim zakonom lakše otpuštaju radnici. Nije istina, ono o čemu govorimo, govorimo o restrukturiranju poduzeća kada poduzeće uđe u poteškoće. Trebalo nam je 6 mjeseci da se poduzeće restrukturira u to vrijeme je i onaj dobar dio poduzeća propao i otišli su svi u stečaj umjesto da je dio radnika ostao raditi i sačuvao radno mjesto. I to je cilj ovog zakona, sačuvati radna mjesta tamo gdje god možemo sačuvati radna mjesta. A efekat zakona ćete pratiti zajedno s nama jer uvodimo i mehanizme kako ćemo pratiti i imat ćemo točno uvida što je ovaj zakon napravio, a što ovaj zakon nije napravio. Ono što nije napravio ćemo mijenjati jer zakon može odgovarati životu. Možete napraviti najrigoroznije zakone koji se imaju maksimalnu zaštitu radnika ali nećete polučiti uspjeh jel će još stvari biti gore. Prema tome, ovaj zakon nije išao protiv radnika, nismo smanjivali zaštitu radnika, omogućili smo poslodavcima da lakše posluju. Zaboravljate jednu vrlo bitnu stavku ovog zakona koja je u principu za male poslodavce o kojima se vi brinete, a ta je da u zakonu velik dio prekršaja koji nisu možemo reći društveno opasni kao npr. niste donijeli prijedlog godišnjeg odmora ide umjesto u kaznene odredbe ide u onaj dio koji je upravna mjera. Prema tome zakon itekako pomaže.
Hvala ministre. Poštovani zastupnik Ante Babić, replika.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa gospodine ministre, očito je da iz vašeg izlaganja nije postignut dogovor sa socijalnim partnerima što je ključ rješenja o provedivosti Zakona o radu, a ne inačenja sa socijalnim partnerima koji u nemogućnosti da vam mogu bilo što replicirati sa naše galerije klimaju glavom. No vaše izlaganje me je podsjetilo na jedan događaj otprije gotovo stotinu godina a radi se o Versajskom mirovnom sporazumu, imajući u vidu a i mnogi misle da se radilo samo o raskomodavanju granica velikih carstava Austro-ugarskog i Njemačkog i Otomanskog. Međutim na marginama tog Versajskog mirovnog sporazuma zapravo se govorilo o radu i o dostojanstvu radnoga čovjeka a upravo o onome o čemu mi danas raspravljamo a zapravo ćemo u petak glasovati. Upravo tada, točnije 1919. godine je stvoreni Međunarodni ured rada koji je potom postao i tajništvo Međunarodne organizacije rada u Ženevi. Ono što zapravo želim naglasiti imajući u vidu ovu današnju našu raspravu jest prvo načelo u preambuli u osnivanju tog Međunarodnog ureda rada koja kaže da trajni mir u svijetu se može uspostaviti samo na temelju socijalne pravde odnosno da parafraziram socijalna pravda je zalog trajnog mira u Hrvatskoj. Zato bi možda bilo bolje a to vam je i moj prijedlog da ovaj Zakon ide u treće čitanje. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani ministar Mirando Mrsić.
Dakle kada bi uvažavali maksimalističke zahtjeve s jedne ili s druge strane onda bi zakon bio podržan od strane poslodavaca, bio bi najbolji zakon ali bi s druge strane sa strane sindikata bio apsolutno neprihvatljiv. Kada bi uvažili maksimalističke zahtjeve sa druge strane poslodavci bi bili apsolutno nezadovoljni a sindikati bi jasno bili zadovoljni. A da li to je moguće, da li je moguće napraviti takav zakon koji će jednu stranu potpuno anulirati a onda drugoj strani dati maksimalna prava. Nije moguće, ovo nije Zakon koji treba biti takav, ovo je Zakon koji treba biti izbalansiran, Zakon koji će uvažiti dio stavova s jedne strane i s druge sa zajedničkim ciljem očuvati radna mjesta, izvući radne ljude, one koji rade na crno izvući ih u legalni rad. I kada govorimo o konsenzusu, gledajte Europu i europske uzuse, mi smo obavezni da se savjetujemo sa socijalnim partnerima i to radimo. Ali konsenzus ako je moguće ga je postići je moguće a ako ga nije moguće onda morate ići ovim putem koji je izbalansiran između jedne i druge strane. Jasno da kada u ovim pregovorima, kada pregovarate, onda jasno da i jedna i druga strana bi trebala preuzeti dio svoje odgovornosti da na neki način popusti drugoj strani pa da se nađe zajednički cilj. U nekim dijelovima Zakona smo to postigli, u nekim dijelovima Zakona to nismo. Primjerice nejednaka raspodjela radnog vremena tih 50 sati, nismo postigli do kraja konsenzus ali smo maksimalno približili stajališta jedne i druge strane. Prema tome, postigli smo cilj koji smo pred sebe postavili i Zakon je izbalansiran, interesno izbalansiran prema jednoj i drugoj strani [[Upadica: Hvala.]] [[Govornik se ne razumije.]] pristup u ovom Zakonu ne vrijedi.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Nenad Pleše, replika.
Zahvaljujem uvaženi predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa ministre vi ste govorili o rezultatima, odnosno u cilju koji će ovaj Zakon o radu donesti. Međutim, cilj, odnosno rezultate ovog Zakona biti će smanjenje zaštita radnika i njihovih prava, lakše otpuštanje, zapošljavanje odnosno zamjena radnika novim kada ovoga prvoga izraubamo i odbacimo ko staru krpu. Tvrdnja da su radnici prezaštićeni nije točna, najveći indeks zaštićenosti imamo u Austriji, Belgiji, Njemačkoj, Finskoj, tu je najveća sigurnost, najveća zaposlenost i najveće plaće. Manje plaće, pad standarda, manja prava, teže do posla, odlazak mladih uzrok je da je lani rođeno 39 tisuća 600 djece, da je 19 tisuća brakova samo sklopljeno i da je 5 tisuća 900 rastava. Uzrok možemo tražiti i u Zakonu o radu i nesigurnost koju tim Zakonom o radu dajete i poruku koju šaljete. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani ministar Mirando Mrsić.
Dakle, opet ponavljamo dakle mantru koju puno ponovite onda to postaje istina. Dakle, ovaj Zakon ne snižava prava radnika. Ovaj Zakon kada govorimo i o otpremninama, nismo dirali otpremnine, kada govorimo o otkaznim rokovima nismo dirali otkazne rokove, pojednostavili smo procedure. I ovaj Zakon čuva radna mjesta, ovaj Zakon ne omogućava lakše otpuštanje. Ovaj Zakon kada govorimo o restrukturiranju omogućava da radnici sačuvaju ona zdrava mjesta pa u tvrci umjesto 50 će ih ostati raditi 20 ali će imati radno mjesto a po sadašnjem Zakonu od 50 neće ostati nitko jer će tvrtka sama propasti. Ono o čemu vi govorite ne rješava ovaj Zakon, rješava kolektivno pregovaranje na razini poduzeća, grane i to je ono što ovaj Zakon također promovira, promovira kolektivno pregovaranje, promovira jačanje radničkih vijeća, participaciju radnika u radničkim vijećima, to sve ovaj Zakon radi ali to niste spomenuli. Dakle, ono što je ključ onoga o čemu vi govorite je kolektivno pregovaranje jer kolektivno pregovaranje čuva cijenu rada, čuva radnička prava i to je ono što u Hrvatskoj treba promovirati. Mi imamo kolektivno pregovaranje dosta dobro razvijeno u javnom i državnom sektoru ali ga nemamo u realnom sektoru i ovaj Zakon ide za time da se jača i u realnom sektoru, da tamo budu kolektivni ugovori i uz to tako da se jača i uloga radničkih vijeća.
Hvala lijepa. Završili smo replike i odgovore na repliku na izlaganje poštovanog ministra rada mirovinskog sustava. Sada da li žele predstavnici radnih tijela Odbora Hrvatskoga sabora iznijeti svoja izvješća? Ne žele. Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U raspravu krećemo uobičajeno po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je klub Liste nezavisnih zastupnika u Hrvatskom saboru kojeg će zastupati poštovani zastupnik Ivan Grubišić i Damir Kajin.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre, kolegice i kolege. Ovih dana, zapravo jučer se ponavljala jedna uzrečica da u Hrvatskoj ne mogu uspjeti promjene. Teška je to konstatacija, to znači da ne možemo naprijed nego da smo ukopani u sudbinu i da tu sudbinu živimo. Ja bih se poslužio jednom metaforom, a to je metafora crnih rupa. Znamo kako nas obavještavaju astrolozi, fizičari, da u svemiru postoje crne rupe koje nisu neaktivne i koje postoje odavno, ali mi za njih nismo znali. I sad se može dogoditi da crne rupe postoje u sustavima, u funkcioniranju institucija i u samom Hrvatskom saboru i te rupe nam smetaju da ne izađemo iz krize. Te rupe mogu biti institucionalnog karaktera koje ometaju izlazak iz krize i ja smatram da je potrebno te crne rupe detektirati i pokušati izaći iz njih. Jedna od, pa i jučer je bio ovdje jedan skup okruglog stola, novi izborni zakon da je u Hrvatskoj jedna od rupa, tih crnih rupa koja onemogućava da profunkcionira demokratska država, pravna država i socijalna država, da je to upravo izborno zakonodavstvo. Mi ćemo nastoji i danas na konferenciji za tisak govoriti o toj problematici jer sam početkom 2000.-ih godina o toj temi govorio kao uzroku da se uspostavi istinska demokratska država, pravna država i socijalna država. Mi o tome govorimo, ali to su govori bez pokrića. Mi moramo učiniti nešto sasvim konkretno da ono što govorimo zaista ima težinu, ima učinak i može se postići određeno rješenje. Eto toliko u ovom uvodnom izlaganju, a gospodin Damir Kajin će nastaviti diskusiju o ovoj temi svojim prilogom. Hvala lijepo.
Čuli ste uvod, sad ćemo čuti što misli klub o Prijedlogu zakona o radu.
Gospodine predsjedniče, gospodo zastupnici, ministre. Da, danas je najveći kapital biti zdrav i raditi, a najveća privilegija je valjda danas raditi ali gdje, u javnom servisu i od tuda na neki način treba početi. Jasno, za pošten rad poštena plaća i plaća mora biti conditio sine quanon za svakoga tko radi, bilo gdje i o tome nemamo šta raspravljati. Kad je riječ međutim o ovom zakonu, idealno bi bilo kad bi taj zakon bio postojan, ne kao recimo institut dokupa mirovine o čemu je bilo jutros riječi, ali u slučaju krize jasno u zemlji u kojoj nije moguće postići konsenzus oko ničega i zakon treba se mijenjati. Jasno je da taj zakon treba biti koliko toliko realan, mora biti utemeljen na gospodarskoj zbilji, mora poticati razvoj, a ne isto kočiti i po meni ne bi smio činiti distinkciju koja je danas na djelu ili zadnjih 20 i toliko godina, između realnog i s druge strane javnog servisa ili sektora. Istina je i ta da je od početka krize, znači 2008. do danas u javnom sektoru broj zaposlenih povećao se za preko 15, možda i 20 tisuća. Istodobno čuli smo u realnom sektoru od početka krize na ovamo broj radnih mjesta smanjen je za 100 tisuća. I tu nešto ne valja, sustav se naprosto urušava, ne zbog radnog zakonodavstva, prije svega ja ću reći zbog nedostatka hrabrosti da se suočimo sa stvarnim problemima zbog kriminala, ne više na ovoj najvišoj razini već na onoj nižoj, lokalnoj, komunalnoj, čemu valja pridodati i nerad DORH ne na nacionalnoj već na lokalnoj razini. Sudstvo je priča za sebe itd., ali jedan od rezultata krize svakako možemo pripisati i Zakonu o radu. I posve je logično, ovo što smo danas čuli, dobivamo da sindikati brane svoju poziciju, kao što je isto tako logično da poslodavac brani svoju poziciju i Sabor mora stvoriti neke uvjete, Sabor bi trebao biti neki medijator da se prije svega radi, da oni koji rade imaju i da radno zakonodavstvo nikoga ne diskriminira, a najmanje šikanira. Meni je jasno da će sindikati braniti prije svega poziciju javnog sektora, javnog servisa jer uglavnom tamo regrutiraju svoje članstvo, a poslodavci da imaju tu slobodu pri zapošljavanju, otpuštanju, ali te strane na neki način treba pomiriti. Niti jedna, niti druga ne može u cijelosti diktirati uvjete tog radnog zakonodavstva. Kakvi su uvjeti poslovanja u Republici Hrvatskoj? Ja ću reći vjerojatno su oni jedinstveni u svijetu. Ja tvrdim da je malom obrtniku deset puta teže nego radniku koji radi kod njih vjerovao to netko u to ili ne, ali ja to tako doživljavam. I društvo nam se naprosto urušilo. Svi traže posao u javnom servisu, u javnom sektoru, u nekom komunalnom poduzeću iza kojih stoji lokalna samouprava, država ili ne znam li tko već. I to sigurno nije dobro. Veliki su zaštićeni ja ću reći na jedinstveni hrvatski način, pa i kroz institute predstečajne nagodbe. Mnogi od njih ostaju mnogima dužni. Država im izlazi u susret, daje im još jednu šansu, a mali vidimo da propadaju. Na zapadu netko kad završi ne znam u stečaju ili počinje sve ispočetka bez ijedne kune sa odijelom i cipelama koje ima na sebi ili završava u zatvoru ili se upuca, a tu nastavljaju mnogi tamo gdje su stali. I 98% ljudi koji su završili ili prošli predstečaj naprosto sa više slika, sa više automobila, sa više nekretnina nastavljaju voditi svoje tvrtke. I tu isto nešto treba poraditi. Kad govorimo o ovom zakonu želim samo nešto citirati. Gospodin Mrsić je malo prije rekao da fleksibilizacija radnih odnosa znači je jedan od ciljeva zakona sačuvati radna mjesta, smanjiti trošak rada i spriječiti rad na crno. Ono što je bilo najspornije kod onog prvog čitanja zakona kojeg smo imali nedavno je uređenje radnog vremena, pitanje otkaza i rad u agencijama za privremeno zapošljavanje. Ovom verzijom radnici i u agencijama će biti više zaštićeni. Imat će pravo na sindikalno udruživanje, ali će umjesto jedne godine kao što je bilo u prvoj verziji moći maksimalno raditi čak 3 godine preko agencije. Novost je i to da će u buduće radnici izvan punog radnog vremena moći raditi i kod novog ili povezanog poslodavca i to maksimalno dodatnih 8 sati tjedno. Ja tu ne vidim rad na leasing. Za razliku od prve verzije koja je prošla prvo čitanje Sabora spuštena je granica sa 56 sati u tjednu na 50 radnih sati. To se odnosi na nejednako raspoređeno radno vrijeme, te na prekovremeni rad. A kad je riječ o zaposlenicima koji su dodatno ili koji će dodatno raditi kod drugog poslodavca izvan radnog vremena primjerice jedan će ne znam konobar koji kod jednog poslodavca radi puno radno vrijeme 40 sati tjedno moći raditi i kod nekog drugog osam ili ne znam osam sati tjedno, tako je. E sada imamo primjedbe sindikata. Prvo počinje se od toga koliko može trajati radni tjedan. Oni imaju tu određenih primjedbi. Moja je osnovna poruka da se rad mora platiti. Ono što me jedino smeta u ovom zakonu, ne jedino ali ono što me najviše smeta to je naprosto lakši otkaz rodiljama na što ovi sindikati posebno upozoravaju i mislim da kroz amandmane ili kroz amandman Vlade to treba naprosto na to upozoriti. Jasno da sindikati govore i o radu kod drugog poslodavca, zatim ustupanje radnika, sudski raskid radnog odnosa itd. S treće strane imamo normalno Hrvatsku udrugu poslodavaca koji kaže da i posebno apostrofiraju, interesantno male poslodavce koji kažu teško mogu udovoljiti složenim, skupim zahtjevima svih tih postupaka, naglašavaju obujam administrativnih operacija pri zapošljavanju, otkazivanju koje nadilazi kapacitete malih tvrtki i prisiljava ih da se većinu radnog vremena bave birokracijom umjesto radom. I to je isto nešto što moramo promijeniti, a ne onda slati inspekcije i taj mali obrt gdje jedino možete možda i dobiti posao drastično permanentno kažnjavati. Oni kažu da je potpuno neshvatljivo da Vlada u području rada, radnih odnosa nije spremna poduprijeti razvoj malog gospodarstva. Kažem, mikro subjekti imaju sve manje šanse preživljavanja na hrvatskom tržištu to je točno, a novim se ZOR-om štite nezaposleni od otkaza s posla koji neće priliku imati dobiti. I kažu Zakon o radu očito ne vrijedi jednako za sve zaposlene u Hrvatskoj jer njime nisu obuhvaćeni državni službenici koji imaju jedan posebni zakon, a ja ću reći i posebni status. Bit je vjerojatno, ne vjerojatno nego od tuga treba početi da se rad mora u svakom slučaju platiti, za pošten rad poštena plaća. Imam jednog dobrog prijatelja koji živi u New Yorku tamo od sedamdesetih godina. Kaže i kako je počeo. Danas ima 50, 60 stanova u New Yorku i danas živi jako, jako dobro od rente. Ali kaže počeo sam raditi najmanje plaćene poslove i uvijek sam radio dva, tri posla istodobno, mislim u istome danu. Ali u Americi to plate. Onaj koji radi u Americi može živjeti od rada, onaj koji radi može i imati. U ovoj zemlji ja ne znam možeš imati samo ako se služiš da ne kažem potkradaš javno. Čak i fondovi za dokapitalizaciju ili pardon za dokup mirovina o čemu je bilo uvodno riječi danas propadaju kao u Argentini, da ne kažem propadaju ili kao Brazil protiv, kada igra protiv Njemačke. Za kraj. Ovaj zakon vrijedit će, na žalost samo za javni sektor, a u malom sektoru, mali poslodavac, mali ugostitelj, mali obrtnik, mali zanatlija, mali zidar, mali trgovac, obućar nije bitno biti će pa ja bih rekao i dalje u goroj poziciji i od radnika koji radi kod njega i tu nešto valja promijeniti. No, ja bih rekao da je ovaj zakon ipak jedan blagi, light, tako da se izrazim, kompromis i zato mislim da na kraju će i proći u ovom parlamentu. I sad mi dopustite samo jednu rečenicu o dokupu mirovine. Gospodin Hrelja je rekao da kažnjavamo građane koji su dugotrajno planirali, ali ne znam tko u Hrvatskoj može dugoročno planirati? Nitko! Jer mi nismo ni Amerika ni Njemačka, mi smo više poput Brazila kad igra s Njemačkom ne'. Ali želim reći da 3860 korisnika
Kolega Kajin, nije otvorena rasprava o tome.
Nije otvorena, ali kad sam se javljao za to mi niste dali riječ.
Niste se javili na vrijeme, nemojte se prepirati.
Ne da se nisam, svi su vidjeli.
Niste se javili. Završite, molim lijepo.
Imamo problem sa vidom i vi i ja, ali opet bez obzira na sve gospodine predsjedniče javio sam se. Samo da završim, samo da završim.
Nemojte završiti, molim vas lijepo!
Treba danas 10 do 12 milijuna kuna za preživljavanje i nađemo taj novac ako želimo
Kolega Kajin dajem vam opomenu i oduzet ću vam riječ. Nemojte silovati govornicu, molim vas!
Pa problem je počeo sa vama
Molim vas! Je li vi razumijete hrvatski kolega Kajin? Sada ćemo ići na replike. Poštovani potpredsjednik Doma Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa uvaženi kolega Grubišić ja sam očekivao da ćete vi spomenuti nešto, poslije to malo spomenuo kolega Kajin, međutim mislim da je nešto itekako ovdje važno što valja spomenuti, a to je pitanje utjecaja na depopulaciju Hrvatske. Naime, ovim zakonom poslodavac dobiva mogućnost da nakon rodiljnog dopusta radnici može dati otkaz i to je različito od sadašnjeg Zakona o radu gdje nakon rodiljnog dopusta se daje pravo povratka na iste ili slične poslove. Mi svi smo svjesni da je negativna demografska slika u Hrvatskoj nešto što nas mora sve mučiti neovisno od stranačkog opredjeljenja. Da imamo 2003. godine manje od 40 tisuća rođenih a više od 50 tisuća umrlih, živorođenih tek nešto više od 10 tisuća manje od umrlih. To će nedvojbeno utjecati na sve procese u ovoj državi, uključujući i rad i gospodarstvo itd. I sada u takvoj situaciji u kojoj uopće ova Vlada ne pristupa ni na koji način poticanju populacijske politike Hrvatske imamo ovakva rješenja koja će utjecati samo negativno na to. I to je izvjesno da će negativno. Mi imamo situaciju da su žene zapravo podcijenjene na tržištu rada, manje plaće imaju. 90% novozaposlenih žena radi na određeno radno vrijeme. I mi u takvoj situaciji im još smanjujemo plaće. Pa to je potpuno neshvatljivo i suprotno svemu onome što se zaklinje i Vlada, a i mi svi ovdje u ovoj dvorani. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Grubišić.
Ja bih volio da imamo zajednički interes, a to je izvlačenje Hrvatske iz dugogodišnje recesije. U tom smislu pozitivno vrednujem priloge koje daje desnica ili koje daje stranka na vlasti. Dakle, nemam ništa protiv da se nađemo zajedno sa zajedničkim ciljevima i izlasku iz krize. U tom smislu hvala gospodinu Reineru.
Hvala lijepa i vama poštovani zastupniče. Druga replika i poštovani zastupnik Mladen Novak, na izlaganje poštovanog kolege Kajina.
Hvala lijepo. Pa kolega Kajin počeli ste sa razlikom između javnog i realnog sektora i maltene srećom dobio je sedmicu na lotu onaj tko radi u javnom sektoru. Kasnije ste se malo korigirali da to nije baš vezano za ovo radno zakonodavstvo i sigurno da nije. No međutim, ja ću vas podsjetiti na one slučajeve koji su već danas spomenuti a gdje je država vlasnik tih poduzeća pa ću malo i proširiti pa reći i podsjetiti na HŽ Cargo gdje je ministar onako lakonski rekao bez grižnje savjesti 3,5 tisuće ljudi šaljem na Burzu. Spomenuti su ovdje 3. maj, Uljanik, TIBO, Gredelj, ovdje je nema dugo onako 1.07. 200 i nešto ljudi otpustio bez ikakvih problema sa postojećim zakonom. Onda ste dalje nastavili da sindikati brane svoju poziciju. Ma sindikati ne brane svoju poziciju nego minimum dostojanstva radnika. U tome je bitna razlika između mog poimanja i vašeg poimanja radnog zakonodavstva. Govorili ste o malom obrtniku i kako je njemu teže. Ovaj zakon, odnosno ovaj paket zakona, se apsolutno ne odnosi na to i ne olakšava ni jednima ni drugima situaciju. A s druge strane onaj dio zakona koji se odnosi na male obrtnike nema nikakvih pomaka, čak štoviše svaki puta svaka nova promjena oni još jače jauču. Zaštita radnika u agencijama. Čuvaj se Danajaca i kad ti poklone nose. Ma kakva crna zaštita? Iz ovoga tri godine proširenje na tri godine. Sjetite se, mislim da se film zove "Veliki slom" kad ih izabire pred ulazom u tvornicu, gleda tko ima dobre zube, tko ima dobre mišiće, tko će moći danas raditi.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Čovjeka prije svega treba pustiti da radi, čovjeka treba pustiti isto da od tog rada može živjeti i samim time da ima. A da bi to imao treba ga valjda i pošteno platiti. Za pošten rad, poštena plaća. ZOR sigurno nije uvjet opstanka hrvatskog gospodarstva ali i ZOR svakako pripomaže ili otežava to poslovanje. Jednom riječju život mora teći. Mi danas moramo shvatiti jednu stvar da imamo problema. Imat će je sutra ako dođe do promjene vlasti buduća vlast. Mi imamo 100 tisuća manje nezaposlenih gdje? U realnom sektoru. I imamo negdje oko 15 do 20 tisuća zaposlenih u javnim servisima iz kojih normalno svoje članstvo i najviše i regrutira sindikalna zajednica u Hrvatskoj. Pa tako ne štiti samo položaj radnika, nego indirektno štiti u svojim nastupima i svoje pozicije jer je to posve normalno, prirodno i naprosto je tako. ZOR nije jedini uvjet gospodarskog opravka, uvjet gospodarskog oporavka je valjda i svijest, odgovornost na radu, rad institucija, porezna politika ali svakako i radna politika a to je onda i ZOR. Uvjet opstanka ili napretka je kamatna politika, financijska politika, ne znam, a problem poslovanja u Hrvatskoj je i ova hipertrofiranost zakona kada u godinu dana mi usvajamo negdje 400 ili više zakonskih tekstova u kojem se ne snalazi ni jedan saborski zastupnik, ni jedan odvjetnik, ni jedan sudac, ni jedan ministar i onda imamo u zemlji ovo što naprosto imamo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Branko Vukšić, replika.
Uvaženi predsjedniče. Kolega Kajin, vaš predgovornik je govorio o crnim rupama, u vašem govoru je bilo jako puno crnih rupa. Prva jedna velika crna rupa je u tome što i vi pokušavate i sad i u ovoj replici baciti kost između javnog sektora i realnog sektora. Da javni sektor ostane u svom obimu u kojem je, a on je prevelik, javni sektor i državna administracija, a da država odnosno vlast, Vlada zna upravljati, da se dozvole mogu dobiti za onoliko dana koliko se dobivaju u Europi naš BDP bi porastao, zemlja bi procvjetala. Sjetite se izreke, odnosno dane izjave prvog potpredsjednika Hrvatske Vlade gospodina Čačića koji se vraća na političku scenu, koji je rekao "Mi smo izgubili protiv administracije rat, i protiv birokracije i protiv javnoga sektora." Problem je u tome što Vlada ne zna što radi. Govorili ste još o jednom mitu da se u Americi može živjeti od svojega rada. Jedan od najznačajnijih govora gospodina Obame je bio taj koji je citiran širom svijeta, a citiran je nekoliko puta u Saboru od Hrvatskih laburista je taj "Da treba američkom radniku vratiti dostojanstvo, jer ne može živjeti od svojega rada." Ovo što mi radimo je samo oponašanje onih najgorih u svijetu. Najveća pogreška je ako smatrate da se smanjenjem prava javnome sektoru će poboljšati u realnom sektoru, mi trebamo razgovarati o sposobnosti Vlade, o tome da lošim Zakonom o radu nećemo učiniti dobro Hrvatskoj i da niti jedna zemlja na svijetu nije izašla iz krize smanjivanjem radničkih prava. A ovo Vlada čini sve da bi smanjila radnička prava i da bi ugodila hrvatskim kapitalistima. I veseli se tome, pa i mediji se tome vesele, kao jedan veliki kapitalist kupio slovensku firmu i sad će Hrvatska procvjetati.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Damir Kajin.
Ja znam da zbog kupnje Mercatora Hrvatska neće procvjetati ali meni je drago, jer će i na to područje ili na to tržište moći ići Zvijezdini proizvodi, proizvodi Leda ili nekoga drugoga. Međutim, i mislim da će o tome, od toga imati određenu korist i Republika Hrvatska i sam proračun Republike Hrvatske, indirektno vi i ja. Ja ću još jedanput ponoviti, ne znam da li ste slušali što sam govorio, da najveći kapital je valjda kod čovjeka zdravlje, mentalno, jasno i ono fizičko i vjerojatno uz to i posao. Nitko se ne zauzima za smanjivanje prava javnom servisu, ali u ovim okolnostima tvrdim da je javni servis neusporedivo u boljoj pa gotovo privilegiranoj situaciji u odnosu na realan sektor. I sad je ono temeljno pitanje kako do konsenzusa? Nemoguće je doći do konsenzusa, pa nije valjda da ga Vlada ne bi postigla između sindikata s jedne strane i poslodavaca, ali to ne možete očekivati kao što ne možemo očekivati da će doći do konsenzusa niti u ovome Parlamentu između većine i opozicije. Što je isto tako štetno i naprosto loše. Sindikati će ostati na svojoj poziciji, poslodavci će ostati na svojoj poziciji i što bi sada tu Vlada trebala? Ona se na neki način mora jednostavno, ne opredijeliti, nego mora pokušati pomiriti i usuglasiti ovo jedno stanje koje se ne da drugačije naprosto usuglasiti. Ja tvrdim da ovaj zakon, kao što je netko rekao ovdje maloprije, nije zakon o leasingu radnika, ali je taj zakon kakav takav, neću reći konsenzus, nego uvjet da se može zajednički krenuti dalje. Sve u svemu čovjeka treba pustiti da radi i čovjek treba i za taj rad biti pošteno plaćen. I ja bih volio kada bi u Hrvatskoj vrijedila ona pravila ponašanja koja vrijede u Americi a ne ovdje, jer bi puno onih iz Hrvatske koji su otišli u Ameriku, već se vratili u Hrvatsku.
Poštovani zastupnik Damir Kajin, hvala lijepa. Nova replika, poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolega Kajin, rekli ste svi traže posao u javnom sektoru. Ja bih tome dodala da Vlada tome nažalost pogoduje odlukom o odustanku od projekta outsorcinga i osnivanjem velike mega javne tvrtke u kojoj će biti zaposleno 24 tisuće ljudi. Vlada jasno daje potporu tome da se ljudi zapošljavaju u javnome sektoru, međutim s druge strane imao apsurdnu situaciju da i dalje unatoč tome imamo pred vratima mogući referendum o zacementiranju u pravnom smislu činjenice da takvog instituta outsorcinga zapravo više nikada u budućnosti ne može biti. To me podsjeća na 2010.i pokušaj tadašnje Vlade da izmjeni Zakon o radu, to su bile minimalne izmjene, imali smo prikupljenih više od 700 tisuća potpisa također za referendum kojim bi se zabranile izmjene u tom smislu, ali ono što je tada bilo u pravnom smislu pak vrlo neobično da je bilo čak sa najviših pozicija i prijedloga, da se u Saboru donese deklaracija o tome da se takve izmjene Zakona o radu više nikad ne mogu dogoditi. Spominjem to zbog toga što su sve to pravne činjenice koje nas zapravo drže na mjestu i mi stojimo na mjestu ili se vrtimo u krug ili zapravo idemo unatrag, a problemi sa nezaposlenošću unatoč ovome padu koji se sada bilježi bit će i dalje odnosno pravi problem i dalje će biti i nakon ovog Zakona o radu mogućnost otvaranja novih radnih mjesta, a samo otvaranje novih radnih mjesta može Hrvatsku povući naprijed.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Gotovo u cijelosti se slažem sa gospođom Kosor i mogu i ja reći, ovaj zakon nikada se neće usvojiti konsenzusom. U 20 godina se nije usvajao konsenzusom, nije se eto moglo raspravljati o ovome zakonu ni u vaše vrijeme, nije se moglo raspravljati, to treba priznati, to je otežavalo poziciju vama, rad poslodavcima i sada imamo naprosto što imamo. Makijavelizam, ako kod nekog zakona dolazi do izražaja onda tvrdim dolazi kod ovoga Zakona o radu. Mi smo i danas možda trebali obrnuto, možda smo trebali najprije razgovarati o ovim kasnijim točkama, potaknuti ili razgovarati o mjerama koje će potaknuti gospodarstvo pa onda naprosto razgovarati o Zakonu o radu. Ali želim i ovo reći, nisu radnici u Hrvatskoj prezaštićeni, to nisam nikada rekao niti mislim. Radnici su zaštićeni tamo gdje rade, u uređenim državama, jedne Austrije, jedne Njemačke, jedne Danske, Nizozemske ili ne znam, tih zapadnih zemalja. To je naprosto bit. A s druge strane mi moramo ljude pustiti da rade jer ako ne rade, radnik može biti zaštićen koliko god hoće, ali on neće do plaće, neće do zdravstvenog, neće do mirovinskog, država neće doći do doprinosa, trgovina neće doći do prihoda i da ne nabrajam dalje. I zato ponavljam stalno, gotovo kao mantru da najveći kapital je normalno zdravlje i pronaći posao. I još jedanput ću reći, danas je najveća privilegija u RH rad u javnom servisu. Posla nema, želim vjerovati da će se ipak broj nezaposlenih možda u 8. mjesecu spustiti ispod 300 tisuća, nešto se ovdje mijenja, neke aktivnosti su ispred nas, a ovaj zakon neće potaknuti gospodarstvo, ali ipak može, ne znam, koliko toliko pripomoći da se u nekim uređenijim odnosima stvore uvjete za kakav takav rad.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Da, kolega, više puta ste napomenuli u svojoj raspravi i to je nepobitna činjenica da svi hoće u javni sektor se zaposliti. Što to znači? To znači da nam treba više radničke solidarnosti koja je godinama, ustvari desetljećima bila uništavana. Upravo ovaj prijedlog zakona što ne preteže ni na jednu stranu omogućava ono što je najvažnije, suradnju rada i kapitala jer niti rad može bez kapitala, niti kapital ne može bez rada. Međutim, ono što je važno, kroz svoje mehanizme ovaj zakon omogućava da ukoliko dođe do sukoba rada i kapitala, to zorno pokazuje da je na strani rada. Jer ima upravo svoje mehanizme i što je najvažnije upravo da se zakon provede, to je toliko važno koliko i sam zakon, i još važnije. I u pravu ste kad kritizirate na jedan način sve one koji su se danas okomili na ovaj zakon jer oni zaista danas tobože štiteći radnike, a što su napravili sa radništvom, zvuče kao trbuhozborci jer to jednostavno nisu njihove teme. Svi tajkuni, većina tajkuna, novih kapitalista ispali su iz HDZ-ovih skuta. To su oni koji su uništili radništvo, uništili tvornice, izbacili radnike na ulicu, oduzeli mu ime, radnik se 1995. godine u njihovom zakonu nije smio zvati radnik, nego posloprimac, a sramotna odredba je bila ta da se posloprimac dužan pokoravati poslodavcu. To su bile njihove odredbe, a sada plaću nad sudbinom radnika i radništva. To su oni koji su ukinuli u Kaznenom zakonu neisplatu doprinosa pa su uništili radnike i njihove obitelji. Onemogućavali su neisplatu plaća kao kazneno djelo suprotstavljajući se Kaznenom zakonu iz 2003. godine, a u zadnjem mandatu u 2 godine što su uradili? Štitili su upravo svoje poreske dužnike, a koji su ostali i zakinuti vjerovnici među kojima država, …, a najviše sami radnici i zaposlenici.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Pa meni je izuzetno drago da naši kolege sa desne strane zagovaraju jednu socijalnu, sindikalnu politiku i mislim da je to jedan veliki napredak Hrvatske političke arene. Šteta je, doduše, da nisu zagovarali takvu politiku u vrijeme kada su se privatizirali najveći gospodarski sustavi jer da se tada vodilo računa o radnicima vjerojatno bi prilike u ovoj zemlji danas bile drugačije. I na tom tragu isto, samo jednu rečenicu o ovom dokupu mirovine. Gospodin Hrelja je govorio maloprije da kažnjavamo građane koji su dugoročno planirali, iako ja kažem da u Hrvatskoj je teško dugoročno planirati jer mi nismo ni Amerika, što god netko mislio o njoj, ni Njemačka, ni Danska, ni Francuska. Ali ovdje imamo 3860 korisnika Royal, te međugeneracijske solidarnosti i ostat će bez onih 400 kuna ako se ne pronađe rješenje u roku od 3 do 4 dana. Riječ je, o čemu govorim, o dokupu mirovine. Oni koji su pristali otići u mirovinu znači, firme su dokupljivale taj staž, to su uglavnom bile državne firme, ali i velike firme poput Podravke, Ericssona, Nikole Tesle, itd. Ako im se pomogne u roku od 3, 4 dana možda ćemo spasiti 10, 12 milijuna kuna ne znam sa kojim institutom možda ćemo spasiti 3.860 ljudi, a ako ne ostat će bez tih 400 kuna mjesečno. Mislim da trebamo pomoći.
Poštovani zastupnik Zlatko Tušak, replika.
Hvala predsjedniče. Kolega Kajin, vi ste u svojoj diskusiji osvrnuli se na mogućnost rada preko 40 sati kod drugog poslodavca i dali ste za primjer konobara. Sada vas ja pitam, konobar koji radi 40 sati u tjednu, napravi svaki dan po nekoliko desetaka kilometara da li je njemu, radi još subotu kod drugog poslodavca? vjerojatno mu nije ali vjerojatno nema drugačiji izlaz jel je on vjerojatno u dužničkom ropstvu, vjerojatno njegova plaća je premala i vjerojatno da bi podmirio svoje obaveze ne ostaje mu ništa drugo nego da pristane na takav rad. Drugo, da li će njegov poslodavac u kafiću u kojem on radi dozvoliti da on radi kod njegove konkurencije? To je drugo pitanje, o čemu itekako trebamo razgovarati. I treće, da li kafići koji se nalaze u rodbinskoj itd. neće biti raubani ti ljudi koji će raditi konobari pa će morati pristajati da bi zadržao to radno mjesto i ići raditi negdje drugdje? Ali ovaj zakon otvara na mala ili na velika vrata upravo prostor da se produlji radni tjedan dok u EU prosječni radni tjedan je za dva sata manji nego u Hrvatskoj, a kada govorimo o prosječnom satu neki dan je u Njemačkoj usvojena minimalna satnica 8,5 eura, a kod nas je minimalna satnica 4 puta manja. E to su razlozi koji će natjerati ljude zbog neimaštine, a pitanje je takav rad da li će ikada moći doživjeti onih 67 godina da odu u mirovinu pod takvim kondicijama.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Damir Kajin.
Tu se mi slažemo u cijelosti. Previše je ljudi u ovoj zemlji u jednom dužničkom ropstvu, previše je ljudi prezaduženo i ne mogu ispunjavati svoje obveze, previše ljudi u ovoj zemlji je potplaćeno, plaće su nikakve itd. Ali da ja sam spomenuo primjer konobara, ali sam isto tako spomenuo primjer tog svog dobrog prijatelja kojeg Hrelja poznaje iz … i koji je sedamdesetih godina otišao iz Istre. Kamo? U New York. Kaže počeo sam raditi na najslabije plaćenim poslovima, uvijek sam radio tri radna vremena, danas čovjek živi od rente sa 50, 60 ili 70 stanova. Normalno, to se treba poklopiti u životu čovjeku jer mnogi rade i danas tri, četiri posla u Americi pa možda su došli tek do svoje kuće ili do svog stana. Međutim treba ljude pustiti da rade i treba ljude za pošten rad i pošteno platiti. Ljudima trebamo omogućiti i dati priliku ako žele da na neki legalan način mogu i raditi. ako su ljudi pošteno plaćeni ili u protivnom ako se to kompenzira slobodnim danima ili ne znam pa radili i prekovremeno onda će oni na te izmjene i pristati. U protivnom normalno da možete očekivati da će se ljudi buniti s pravom i osporavati zakonska rješenja. Ali ljudima treba dati priliku da rade, da zarade i da imaju.
Poštovana zastupnica Nadica Jelaš, replika.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Kajin rekli ste u svojoj raspravi da je Zakon o radu light kompromisan, upravo ste tako rekli. Dakle vi ste se drugim riječima složili s ministrom kada je rekao da je ovakav zakonski prijedlog interesno izbalansiran, dakle nije se išlo na ruku niti jednoj strani. Zapravo je napravljen upravo ono što govorimo kompromis i to mislim da je Vlada dobro odradila. Zašto je logično da je ovaj zakon kompromisan? Da se išlo više na ruku poslodavcima pa bi poslodavci u tom slučaju bili zadovoljniji. Oporba bi rekla da smo na strani kapitala, da otvaramo prostor za veću eksploataciju radnika. da se išlo više na ruku ranicima da smo ispunili sve zahtjeve sindikata pa bi naravno sindikati bili zadovoljniji, stavili bismo poslodavce u položaj da budu još nekonkurentniji na europskom i svjetskom tržištu da naprosto ne žele investirati odnosno da zatvaraju svoje obrte i trgovačka društva. Dakle i sada potencijalni strani investitori ističu hrvatsko rigidno radno zakonodavstvo kao jednu od temeljnih prepreka za veće investiranje u Hrvatskoj. Dakle ako uništimo poslodavce tko će otvarati nova radna mjesta odnosno zadržavati postojeća? Hoće li to učiniti sindikati? Neće, sindikati ne otvaraju radna mjesta samo to čine poslodavci. Dakle ne smijemo ubiti poslodavce ali ono što moramo učiniti i to moramo učiniti kroz zakone je da tražimo od njih da ih naučimo da posluju društveno odgovorno, a to znači da poštuju prava radnika prije svega pravo na plaću za pošteni rad i to je ono što ova Vlada čini. Podsjećam na zakon o tome da se ne smije isplatiti plaća bez isplate doprinosa itd. Dakle ovaj zakonski prijedlog je osigurao jedan optimalan odnos između kapitala i rada i zato je dobar.
Hvala lijepa. Nova replika poštovani zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Kajin kazali ste s pravom da su uvjeti u Hrvatskoj uvjeti poslovanja jedinstveni, samo bih dodao ne jedinstveni nego i diskriminirajući. Ekonomska aktivnost bi trebala biti zbog čovjeka, a ne čovjek zbog ekonomske aktivnosti. I čovjek bi morao biti mjera svega i takav pogled na ekonomiju nije socijalistička ekonomija nego je to ekonomija s ljudskim licem i samo je takva prihvatljiva suvremenom demokratskom svijetu. A zašto je diskriminirajuća, samo nekoliko podataka pa ćete vidjeti da mala odabrana manjina vlada, a velika većina ispašta. Pogledajte podatke o velikim poduzetnicima. 2008.godine imali su 330 milijardi kuna prihoda, a 2012. 298, 32 milijarde kuna prihoda manje a 42 tisuće zaposlenika manje. Ali u istom razdoblju oni imaju 3,5 milijarde kuna neto dobiti nakon oporezivanja više. 18,5 milijardi kuna u 2012. godini samo veliki poslodavci su imali, njih 348. Niti u jednoj godini od postojanja Hrvatske nisu imali toliku neto dobit. 40% dobit po zaposlenom je porasla. 2005. su imali 45 tisuća, 2008 48 tisuća, znači u godinama konjunkture je porast dobiti po zaposlenom je bila 2% a onda 40% u godinama krize na 68 tisuća kuna neto dobiti. Kako to uklopiti i sve ovo što se sada događa nego kao sastavnica jedne mizantropske, ekonomske politike koja samo dovodi do … [[Govornik se ne razumije.]] radnika. I kada promatramo plaće koje nisu pokrile ni troškove života ni porast cijena onda vidimo da je na dijelu doista … [[Govornik se ne razumije.]] samo čovjeka u hrvatskoj. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Damir Kajin.
Ta ekonomska politika nije nova, ta ekonomska politika nije izum ja bih rekao ove ekipe koja je danas na vlasti 2 ili 3 godine nego je naprosto jedna konstanta od tamo 90.-tih godina. Slažem se i ponoviti ću još jedanput, da, uvjeti u Hrvatskoj su vjerojatno kada je riječ o poslovanju jedinstveni. I nemojte vi misliti da ja ili bilo tko ovdje u ovom domu nije za jednu ekonomiju sa ljudskim licem barem onakvu kakva je bila tamo do '90.-ih godina iako smo svjesni da ni ona ekonomija nije mogla izdržati sud javnosti pa se ne samo ona urušila nego i zemlju za sobom povukla. Točno je ono što spominjete oko dobiti ali ja bih rekao još jedan mali detalj. Dolazi polako vrijeme da će se manje vladati ovom zemljom temeljem glasova koje će netko usvajati na izborima već Vlada će se preko kapitala do kojeg su pojedinci došli '90.-ih godina ili uglavnom '90.-tih godina i preko samih medija. I to je nešto o čemu bi trebali naprosto razgovarati. I vladati će se novcem a ne izbornim glasom. Moram ići na presicu.
Posljednja replika Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Kajin vi ste rekli da taj crni, liberalni kapitalizam u kojemu poslodavci, tajkuni i svi ostali stječu dakle ogromne dobiti a radnika u Hrvatskoj je sve manje, nije izum ove ekipe nego je to i od ranije. Naime, od Hajeka i Hajekove grupe u Švicarskoj i liberalnog kapitalizma koji je usvojen kao takav zapravo ova Vlada se je jasno izjasnila za taj liberalni oblik kao nitko do sada. No, kada ste govorili o sindikalcima i njihovoj poziciji pa zatim o poslodavcima i njihovoj poziciji da su oni da kažem ušančeni u svoje rovove, ja bih rekao da je Vlada postupila zapravo kako se kaže, da bi mi se oprostilo, donijela ovaj Zakon ni "vrit ni mimo", tako da budu donekle zadovoljni i jedni i drugi ili kako reče kolegice light kompromisan zakon koji se evo danas nalazi na ovim klupama. Ekonomija sa ljudskim licem još će biti daleka, daleka želja naših ljudi pogotovo kada znamo da npr. 5 dana u tjednu je ukupno 120 sati. Ako ljudi spavaju 8 sati dnevno to je 40 sati, ostaje 80, od toga 50 dakle se dopušta dakle ovim Zakonom da se radi. Što sve drugo čovjek može obaviti sa 30 sati ostatka? Zadovoljiti sve svoje potrebe, imati život sa tzv. ljudskim licem o kojemu govorimo i o ekonomiji sa ljudskim licem. To je vrlo usko povezano i sa onim što je govorio a nije rekao don Ivan Grubišić da je demografija, da je ovaj Zakon usko povezan i sa demografijom i sa demografskim gubicima koje Hrvatska ima. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara Damir Kajin.
Ja bih volio gospodine Grubišić da onaj mali prije svega poduzetnik koji je čak i u 10 puta goroj situaciji od radnika koji radi kod njega ima nešto više, da mu se njemu izlazi u susret kao što se izlazi velikim gospodarskim sustavima, da ranik u ovoj zemlji bez obzira radio li u realnom ili javnom servisu ima puno više a da oni koji su do svega došli bez ičega, bez svega toga i ostanu. Jedino tako se mogu prilike u ovom zemlji početi mijenjati.
Za riječ se sada javio ministar rada i mirovinskog sustava, poštovani Mirando Mrsić, izvolite.
Hvala lijepa. Nema uvaženog potpredsjednika Sabora, akademika Reinera ali da neke stvari razjasnimo oko pitanja povratka trudnica na radno mjesto i zaštite trudnica i muškaraca i djeca koji koriste porodiljni dopust. U Zakonu je maksimalna zaštita trudnica. Prema tome u Zakonu nije mijenjana niti jedna odredba koja štiti trudnice i naš Zakon je na to na vrlo visokoj razini gledajući Direktivu Europske unije, naša zaštita trudnica, žena koje doje je izuzetno visoka. Ovdje dakle mi smo u prijašnjoj, prvoj verziji Zakona htjeli baš ono onemogućiti što je uvaženi potpredsjednik Sabora i rekao da žene kada se vrate sa porodiljnog da onda mogu dobiti otkaz jer to je u sadašnjoj verziji Zakona, dakle Zakona važećega. Mi smo u prvoj verziji Zakona to pokušali riješiti na način da poslodavac može ponuditi i drugo radno mjesto koje je sukladno kvalifikacijama. Međutim, to je naišlo na veliki otpor i nevladinih udruga i sindikata i u dogovoru sa socijalnim partnerima smo vratili postojeće rješenje. Prema tome to nije ništa novo nego to je postojeće rješenje. Ono što nas život uči je pitanje situacije kada se tvrtka likvidira, dakle kada tvrtka više ne postoji. S obzirom da nije bilo zakonske mogućnosti te zaštićene kategorije radnika su ostajali zaposleni u tvrtci koje nema. Formalno su imali poslodavca kojeg nemaju i nitko im nije mogao dati otkaz jer poslodavca nema. Dakle jedina promjena je da kada se tvrtka likvidira, to znači kada se završi proces likvidacije, kada se ona briše iz registra u trgovačkom sudu tada automatski prestaju ugovori o radu zaštićenih kategorija. Prema tome nitko ne može dati otkaz trudnici, osim u slučaju sudske likvidacije tvrtke i to je onda po sili zakona, dakle ne poslodavac, ne bilo tko nego po sili zakona. Prema tome da potpuno jasno ovdje još jedanput naglasimo, nije bilo i nema sniženja zaštite trudnica, niti smo u ovom zakonu bilo šta mijenjali kada govorimo o zaštiti trudnica. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba SDP-a govorit će poštovana potpredsjednica Doma gospođa Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala. Ministre, kolegice i kolege. Zakon o radu važan je za razvoj poduzetništva, a istovremeno njegove odredbe moraju biti u funkciji zaštite rada od prekomjernog iskorištavanja. Da je radno zakonodavstvo važan dio europskog prava govori i čitav niz direktiva Europske unije koje se odnose na radne odnose, ravnopravnost kod zapošljavanja, zaštita mladih na radu, roditeljske dopuste, kolektivni višak radnik, savjetovanja, informiranje radnika i slično. Kao članica Europske unije Hrvatska mora dosege europskog zakonodavstva unijeti i u svoj pravni sustav što ovim prijedlogom i činimo jer su nabrojene sve direktive koje su vezane uz radno zakonodavstvo. Zakon o radu definira minimalne standarde ispod kojih poslodavac ne može koristiti radnika i on ne isključuje druge mogućnosti kroz kolektivno pregovaranje. Država mora urediti odnos kapitala i rada definiranjem prava i obveza koja osiguravaju pošten odnos u udruživanju rada i kapitala iz kojeg proizlazi novostvorena vrijednost koja ima tržišnu valorizaciju. Pri tome nužno treba zadovoljiti tri važna kriterija koja se odnose na rad i radnike. To je organizacija i provođenje radnog vremena, sigurnost i zaštita zdravlja radnika i pravo na slobodno udruživanje odnosno sindikalno udruživanje. To je paket zakona kojeg ćemo mi danas raspravljati, a Zakon o radu je prvi od nekoliko zakona. Pri tome ne smije doći do narušavanja procesa rada, odnosno tehnološkog procesa u specifičnim djelatnostima te međusobnih dogovora poslodavaca i radnika u postupcima kolektivnog pregovaranja, odnosno nastanka problema u poslovanju. Hrvatska se teško bori s nezaposlenošću. Ona je potencirana dugotrajnom krizom, ali i strukturom gospodarstva i neadekvatnim obrazovnim sustavom, posebno u srednjem obrazovanju. Imamo nisku stopu zaposlenosti, visoku nezaposlenost, posebno kod mladih ljudi. Udio industrijskog sektora kontinuirano opada, pogotovo u vrijeme krize, a najveći dio izgubljenih radnih mjesta u godinama krize bio je u prerađivačkoj industriji, građevinarstvu i trgovini, preko 100 000. Aktivne mjere zapošljavanja, posebno mladih bez radnog iskustva daju rezultate, ali za zapošljavanje na dulji rok potrebne su mjere za podizanje konkurentnosti, za investiranje i otvaranje novih radnih mjesta koje stvaraju realnu vrijednost. Dakle najvrjednija su radna mjesta u realnom sektoru. Ovim prijedlogom zakona utvrđeni su sljedeći ciljevi koje zakon treba osigurati: brzu prilagodbu stanja na tržištu rada, potaknuti fleksibilnije oblike zapošljavanja, jasnije urediti pojedine postojeće institute, odnosno harmonizirati u domaće radno zakonodavstvo europske direktive koje reguliraju ovo područje. Kroz dosadašnju raspravu najviše prijepora izazvalo je uređenje radnog vremena, prekovremeni rad i preraspodjela radnog vremena te agencija za privremeno zapošljavanje, odnosno ustupanje radnika. U raspravi u prvom čitanju zakona klub SDP-a je podržao intenciju novog Zakona o radu jer smo ocijenili da u dobroj mjeri regulira odnos rada i kapitala, ali smo imali određene sugestije upravo na uređenje radnog vremena i ustupanje radnika. Stoga ističemo da je dobro što je u konačnom prijedlogu zakona došlo do određenih korekcija upravo u člancima koji reguliraju ova dva instituta. Hrvatska se nalazi u procesu prekomjernog deficita pa se uvažavajući preporuke Europske komisije vezane uz europski semestar, ovaj zakon uvedena i dva nova instituta radnog zakonodavstva koje do sada Hrvatska ne poznaje. Tako je u članku 10. dodan stavak koji regulira ustupanje radnika kad poslodavac nema potrebe za njegovim radom, povezanom društvu na najdulje 6 mjeseci uz pisani sporazum povezanih poslodavaca. A u člancima 61. i 62. osigurana je mogućnost dopunskog rada radnika koji radi puno radno vrijeme, najduže 8 sati tjedno odnosno 180 sati godišnje, uz uvjet da ima suglasnost poslodavca i da kod njega ne radi prekovremeno. Od izmjena u odnosu na prvo čitanje izdvajamo sljedeće izmjene upravo one koje smo mi sugerirali da bi ih trebalo izmijeniti, a to je ugovor o ustupanju radnika ne smije se zaključiti za poslove koje su obavljali radnici kojima je otkazan ugovor o radu temeljem poslovno uvjetovanog otkaza u prethodnih 6 mjeseci, zatim da se regulira naknada plaće ustupljenog radnika zaposlenog na neodređeno vrijeme kada nije ustupljen na način da se utvrđuje u iznosu prosječne plaće u prethodna tri mjeseca. Jednostranom promjenom rasporeda radnog vremena poslodavca radnik može raditi najviše 50 sati tjedno uključujući i prekovremeni rad ali u razdoblju od 4 mjeseca i to prosječno tjedno ne smije prijeći 45 sati. To je također naša sugestija, odnosno primjedba da se i to raspravi. Tu je došlo do smanjenja od šest, prosječno 6 sati tjedno. Socijalni partneri nadalje imaju primjedbe na određene odredbe i u takvoj situaciji potreban je kompromis na kojeg oni očito ne žele pristati. Zato i ove promjene koje donosi novi Zakon o radu nisu radikalne i ne trebaju ni biti takve kakve bi zacijelo željeli poslodavci koji kroz Hrvatsku udrugu poslodavaca ukazuju da on neće pridonijeti otvaranju novih radnih mjesta. Činjenica je da zakoni ne otvaraju radna mjesta niti sami po sebi podižu gospodarsku aktivnost. Uz zakone dobro okruženje gospodarske mjere i potpore potrebna je i društvena klima koja podiže ukupnu društvenu efikasnost. U najvećem dijelu ovog prijedloga Zakona o radu nema bitnih izmjena koje se odnose na štetu radnika, a odnose se na otpremnine i otkazne rokove, a neki instituti su poboljšani. U dijelu izmjena u smislu fleksibilnijeg organiziranja radnog vremena i načina zapošljavanja posebno ustupanja radnika ocjenjujemo da je bolje da čovjek bude u svijetu rada nego nezaposlen jer mu to pruža dodatnu mogućnost za stalnim zaposlenjem. Hrvatska kao članica EU i u dijelu radnog zakonodavstva, ali i prakse mora koristiti europska iskustva jer je to pretpostavka za poticaj domaćim i stranim ulagačima da otvaraju radna mjesta i podižu efikasnost domaćeg gospodarstva. O provođenju Zakona o radu u praksi veliku ulogu trebaju u budućnosti imati i socijalni partneri, ali i država kroz svoje inspekcije koje trebaju suzbijati nelegalnu zaposlenost i iskorištavanje rada. Klub SDP-a će prihvatiti Zakon o radu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. Prvo poštovani Mladen Novak.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Pa uvažena predsjednice Hrvatskog sabora, odmah na početku ste spomenuli da je riječ o usklađivanju sa zakonodavstvom EU. To definitivno ne stoji jer i do sad je postojeći Zakon o radu je bio usklađen sa direktivama EU. Prema tome, to jedno s drugim nema veze. Ovo je čisto hir naše Vlade. Spomenuli ste paket radno pravnih zakona, pa ću onda ga i ja spomenuti. Jučer sam naletio na podatak da Zakon o reprezentativnosti koji će danas također doći na red jednom sindikatu koji je itekako medijski prisutan u ovo vrijeme, a riječ je o Hrvatskom liječničkom sindikatu se praktički onemogućava da bude reprezentativan sindikat. Da li to znači da ste na mala vrata našli načina da izgurate nekoga tko je zločest, tko ne želi slušati, tko ne želi doći k vama po svoje mišljenje. Govorili ste još o ovim dobrim rješenjima, pa ću vam ja ukazati na jedno jako zgodno rješenje između ostaloga otkazni rok, odnosno zakonodavac to obrazlaže jer ne postoji obveza radnika dolaska na rad i obavljanje rada. Zbog toga sad recimo godišnji odmor ulazi u otkazni rok. Pa i inače kad je čovjek na godišnjem odmoru nema obavezu dolaska na posao i obavljanja redovitog rada, pa tako da to sa zdravom pameću nema dodira. Ali ima još jedan detalj. U obrazloženju zbog vršenja dužnosti građana u obrani. Pa zar to nije malo predaleko otišli? [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] Znači ako ste mobilizirani, idete braniti svoju Domovinu vama otkazni rok ide. Mislim da ste s ovim stvarno pretjerali.
Na repliku odgovara potpredsjednica Doma, Dragica Zgrebec. Izvolite.
O zdravoj pameti ne bih komentirali tko ima, tko nema. Ali činjenica jeste da se ukupno naše zakonodavstvo, pa onda i radno zakonodavstvo mora harmonizirati sa europskim zakonodavstvom i ovdje je nabrojeno 14 ili 15 direktiva koje su primijenjene u konačnom prijedlogu Zakona o radu. Naravno da se Zakon o radu i prije usklađivao u tijeku dok je Hrvatska pregovarala o punopravnom članstvu u EU, djelomično. U nekim segmentima djelomično, u nekim segmentima u potpunosti, a danas kao članica EU mislim da je dobro da koristi sva pozitivna iskustva u zakonodavnom smislu i u praksi kao što to čine i druge članice EU. A ovako u segmentima kad govorite izvlačite nešto iz zakona. Činjenica jest da ako je tvrtka u problemima i ako ćete tražiti da radnik radi još šest ili tri ili dva mjeseca ona nema za njega posla to znači da će cijela tvrtka doći. Dakle, i onaj dio radnika koji bi mogao raditi u probleme. I u takvoj situaciji i poslodavci i radnici se dogovaraju kako će riješiti određene probleme, odnosno na koji način će otići s otpremninama. I sama sam imala takvu situaciju u tvrtci i moj najveći i najduži staž je proveden u realnom sektoru. I znam da je većina poslodavaca vrlo cijeni svoje radnike i nikad ga neće zakinuti i sigurno je da u, na jednom dugoročnom poslovanju jedne tvrtke taj odnos rada i kapitala mora biti dobar da bi se moglo dugoročno poslovati.
Repliku će sada iznijeti poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Hvala vam lijepa potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolegice Zgrebec evo upravo ste završili ovu repliku sa rečenicom odnos kapitala i rada. Nekoliko puta na samom početku ste spominjali kapital i rad. Međutim, i ova rasprava i inače naš govor u Saboru i Zakon o radu je pun terminološkog zbunjivanja. Kako to da oni koji imaju kapital su poslodavci, a koji imaju rad su radnici? Valjda su oni koji imaju kapital kapitalisti, a mi smo im počeli tepati sa poslodavcima. Jer njihova jedina zadaća, cilj i svrha je davanje posla radniku, a ne stjecanje profita. To ste u velikoj zabludi. Druga stvar koja je, najveća podvala je to da je hrvatsko radno zakonodavstvo jedno od najvećih prepreka za ulaganje u Hrvatsku. To je laž. Tek na šestom mjestu, vi ste, vaša Vlada je prepreka jer niste stvorili okvire koji bi omogućili ulaganje u Hrvatsku. I sad preko leđa radnika želite izvući zemlju iz krize, a to nećete uspjeti. Druga stvar, velika podmetačina je to da ovo što se sad radi da usklađivanje sa europskim zakonodavstvom recite mi molim vas u kojoj direktivi piše da mi trebamo imati Agencije za zapošljavanje? Treću kategoriju radnika? Radnika novovjekog roba? U kojoj to direktivi piše? Vi ste prihvatili, Milanovićeva Vlada je prihvatila neoliberalni kapitalizam koji jest ugrađen u većinu zemalja u Europi. I vi jednostavno ste sljedba tog neoliberalnog kapitalizma.
Na repliku odgovara potpredsjednica Doma, Dragica Zgrebec.
Ja nikad nisam bila ničija sljedba pa niti neoliberalnog kapitalizma, ali da sam radila u realnom sektoru i znam što znači raditi u realnom sektoru i na tržištu o tome mi nitko ne može držati predavanje. Poslodavci nisu, ne moraju biti kapitalisti, niti kapitalist ne mora biti poslodavac. On može uložiti svoj kapital, dati menadžeru da ga vodi i onda je taj menadžer poslodavac. To vi ne morate znati [[Upadica Vukšić: Ne, to vi ne znate.]] To vi ne znate. Ja nisam rekla da je Zakon o radu da će on otvarati radna mjesta, rekla sam suprotno. Nijedan zakon ne može otvarati radna mjesta, nijedan zakon neće dizati gospodarstvo ako nisu ukupno društveno okruženje takvo da se to može raditi. A što se tiče rada i kapitala on je uvijek suprotstavljen jer ima različite ciljeve. A kad govorimo u okviru jedne države onda imate tri cilja. Jedan je cilj koji ima kapital, koji hoće se oploditi uz najmanji trošak, imate cilj rada ili radnika koji hoće što bolju plaću, imate cilj države koja hoće što više radnih mjesta jer kroz to dobije i veće prihode u proračun i s druge strane ima manja socijalna davanja iz toga proračuna. I nikad nećete imati suglasnost između rada i kapitala i nikad nećete donijeti Zakon o radu ni u jednoj državi koji će imati konsenzus između radnika i poslodavaca, odnosno vlasnika kapitala.
Iduća replika, uvaženi Zlatko Tušak.
Hvala potpredsjedniče. Kolegice Zgrebec u svojoj diskusiji vi ste se osvrnuli na krizna vremena, između ostalog ste nabrajali i gubljenje radnih mjesta pa ste naznačili da je u sektoru graditeljstva izgubljeno negdje oko 100 tisuća radnih mjesta. Je, ja se sa vama slažem, ali tu u jednom dijelu gubljenje radnih mjesta je kriva i ova Vlada i postojeći ovaj ministar. Ja sam neki dan vidio i pročitao u medijima da je Sindikat graditeljstva i Udruga poslodavaca izašli su u javnost sa fer cijenama u graditeljstvu, a između ostalog upozorili su na jedan problem. Problem je dumping cijena na javnim natječajima i dio onih koji se javljaju na natječaje javljaju se sa podizvođačima i snižavaju cijenu, a Sindikat graditeljstva i Udruga poslodavaca graditeljstva blizu negdje godinu dana uputila je prijedlog ministru za proširenje granskog kolektivnog ugovora i on to do dan danas nije napravio. Nije napravio da bi metnuo sve poslodavce u graditeljstvu u isti položaj, da bi svi pod jednakim kondicijama mogli sudjelovati u javnom natječaju nego praktično se desilo da upravo zbog dumping cijena dio graditeljskih tvrtki je propalo i završilo u stečaju. Evo, tu je i dio krimena koji ide i na ovu Vladu.
Na ovu repliku odgovara poštovana potpredsjednica Doma, Dragica Zgrebec.
Nije u graditeljstvu izgubljeno 100 tisuća radnih mjesta, ja sam rekla da u tri grane, u trgovini, prerađivačkoj industriji i graditeljstvu je oko 112 tisuća radnih mjesta izgubljeno u 5 godina krize. Ali, građevinarstvo je za hrvatske potrebe predimenzionirano. Zašto je ono predimenzionirano? Previše je radnika radilo u tom sektoru. Zato što su se ubrzano gradile autoceste s jedne strane, a s druge strane smo imali veliki boom u nekretninskom biznisu koji je danas zapravo najveći problem velikog broja poduzetnika a posebno građevinara gdje su se gradile skupe nekretnine koje danas nemaju kupca na tržištu.
Posljednja replika, poštovani Dragutin Lesar.
Kolegice Zgrebec, rekli ste da je jedan od ciljeva ovog Zakona o radu omogućiti brzu prilagodbu stanju na tržištu rada. Time ste zapravo dali i definirali svjetonazorsku ideološku pozadinu osnova na kojem se temelji ne samo ovaj Zakon o radu nego ukupne politike Vlade. Što je funkcija države? Da se uvijek brzo, efikasno prilagođava stanju na tržištu ili da i prevenira, ispravlja, popravlja zablude, pogreške i nepravde koje zakoni tržišta, u ovom slučaju tržišta rada, sami sa sobom donose. Ako prihvatimo tezu da je uloga Vlade i Sabora da kroz zakone ozakonjuje ono što su zakoni tržišta sami po sebi donijeli, onda ne treba ni zakone, ni Parlament, niti inspekcijske nadzore nego samo jedna odredba. U Hrvatskoj vrijede isključivo zakoni tržišta, tržišta rada, tržišta roba, tržišta kapitala. Ja polazim od toga je uloga i ovog Sabora i Vlade, a posebice ovog Sabora da uočava pogreške tržišta, zakona i tržišta i da kroz zakone ili prevenira, a kad da do pogrešaka dođe ispravlja te nepravde. I tu im nepravdama koje u sebi Zakon o radu nosi cijelo vrijeme govorimo i upozoravamo na to.
Odgovor na repliku i poštovana potpredsjednica Dragica Zgrebec.
Nije to nikakav svjetonazor. Činjenica jeste da cilj svakog Zakona o radu mora biti u jednom segmentu, i brza prilagodba na tržištu rada, a to po definiciji znači da ako čovjek ostaje bez posla da mora imati mogućnost bržeg zapošljavanja a ne da je on dugogodišnje nezaposlen, dugo godina na zavodu za zapošljavanje ili da u nekim godinama života uopće više nema ni mogućnost da se zaposli. Nema više puno tvrtki, ni u Hrvatskoj neće bit da čovjek provede cijeli svoj radni vijek u jednoj tvrci ili na jednom radnom mjestu. Dakle, to nije svjetonazor, to je mogućnost da se čovjek ako ostane bez posla što brže može zaposliti na određeno, neodređeno vrijeme, ali bitno je da radi.
Zahvaljujem. Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba SDSS-a govorit će poštovani kolega Milorad Pupovac.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine ministre sa suradnicima, poštovane kolegice zastupnice i zastupnici. Nije lako biti ministar rada u Hrvatskoj. I bez obzira što se u mnogim stvarima ne mogu složiti sa radom ministarstva kad je u pitanju ovaj zakonodavni prijedlog, ali biti ministar rada u Hrvatskoj je doista težak posao. Ali kako je do toga došlo da je ministar rada gotovo ministar radnih stečajeva ili stečajeva radnih prava, kako je do toga došlo? Tako što smo stvarali kapitalizam u kojem je država trebala biti dobra da se stvore kapitalisti, da li njih 200 ili 250 ili 300, svejedno, ali država je odlučila da stvori svoje kapitaliste. Cijena toga je bila gubitak posla, cijena toga je bila privatizacija za koju se nije znalo što će iza nje biti, cijena iza toga je bila naravno razaranje industrije i razaranje ekonomije. Država je bila tu da osigura tu privatizaciju i da stvori nove kapitaliste, država je bila tu da one koji su ostali bez posla primi u mirovinski sustava, država je bila tu da stvori pretpostavke za to. I da nas kada taj kapitalizam treba osigurati da nacija može funkcionirati, da ljudi mogu imati posla se kaže ne to nije moguće zato što je cijena rada u Hrvatskoj prevelika, zato što su radnička prava u Hrvatskoj prevelika. I od 2003. godine kad smo donijeli prvi Zakon o radu na ovamo, mi neprestano bilježimo zapravo smanjivanje radničkih prava, ali ne bilježimo porast radnih mjesta, ne. Gospodine ministre to je empirijska činjenica za koju nismo zaslužni ni vi ni ja, ali odgovorni jesmo svako iz svoje pozicije. Najprije odgovorni prema činjenici da to konstatiramo, da smanjivanje radničkih prava nije urodilo stvaranjem većega broja radnih mjesta, na žalost. Jesu li radnici krivi za to? Nisu, nisu ni oni u javnom sektoru, a nisu ni oni u realnom ili privatnom sektoru. Je li država pokušala stvarati pretpostavke da zaštiti i stvori mogućnosti da poslodavci imaju bolje uvjete? Jeste, uključujući i ovu Vladu, uključujući i bivšeg ministra financija i sadašnjeg ministra financija. Druga stvar zbog čega je teško biti ministar rada u Hrvatskoj, teško je biti zato što ministar rada treba biti i ministar gospodarstva i ministar regionalnog razvoja i ministar malog poduzetništva, pa ako je moguće i ministar financija, ono što jedino ne smije, a ne smije biti guverner Narodne banke, čini mi se. Ali sve ovo drugo smije, na veća ili na manja vrata, sve ovo drugo mu Vlada odnosno poslodavci, odnosno kapital namjenjuje i od njega traži a on to objektivno ne može biti i ne smije biti, ne smije ni po zakonu, a ne smije ni po članku 55. i 56. Hrvatskog Ustava I zato pomognimo ministru da ga se rastereti od onoga što on objektivno ne može biti, a to je da ne može preuzeti uloge drugih ministarstava niti može preuzeti uloge drugih aktera u društvu. Iz tog razloga, gospodine ministre, mi kao klub koji je predložio da se nastavi socijalni dijalog i da se nakon prvog čitanja ovoga zakona pokuša usuglasiti pitanje radnog vremena, modele rada privremenih i povremenih poslova, zapošljavanja posredstvom agencija te status i karakter radničkih vijeća, možemo reći da se nešto postiglo, ali možemo isto tako reći da treba postići i nešto više. Dakle, nešto se postiglo kod radnoga vremena i u tom smislu je to dobro. Ono što kod radnog vremena treba još i tu nam se čini da su zahtjevi sindikata opravdani, a to je da se jasno utvrdi razlika između rasporeda radnog vremena, nejednakog rasporeda radnog vremena te preraspodjele radnoga vremena. Isto tako privremeno zapošljavanje posredstvom agencija ili putem agencija, dakle prihvaćene primjedbe nisu dovoljne i trebalo bi, mi u klubu samostalne demokratske srpske stranke smatramo da je neophodno i zbog ustavnosti i zbog zakonitosti da se ne pravi razlika i ne pravi diskriminacija između onih koji rade na neodređeno vrijeme i onih koji rade na određeno vrijeme kad je u pitanju obim njihovih prava. Iz tog razloga, gospodine ministre, predlažemo da razmotrite do kraja ove rasprave i do izglasavanja ovoga zakona primjedbe koje su iznesene kada je posrijedi pitanje produženja vremena rada, od 1 godine na 3 godine i definiranja koji su to opravdani uvjeti pod kojima je to moguće napraviti i koje su to okolnostima u kojima se može dogoditi da poslodavac zbog nedovoljno jasnih odredbi zakona počne manipulirati mogućnošću da zapošljava nakon 3 godine još 3 godine pa onda opet 3 godine kao što imamo već sada u praksi. Isto tako mislimo da je iznimno važno da se isključuje mogućnost i da se kolektivnim ugovorom mogu ugovoriti niža prava agencijskih razlika od prava koja su utvrđena Zakonom o radu. To je prva stvar koju mislim da bismo mi kao zastupnici u Saboru u skladu sa odredbama članka 55. i 56. Ustava RH trebali ovdje sami i po vlastitoj savjesti i po vlastitoj odgovornosti pomoći ministru da uključi u ovaj prijedlog zakona i da prihvati sugestije od sindikata, bilo posredstvom amandmana koji će tu doći, bilo posredstvom Vladinih amandmana. Treću stvar, pitanje je statusa i karaktera radničkih vijeća. Dakle, tu nije došlo ni do kakvog poboljšanja i ostalo se na tome da je poslodavac obavezan informirati radnička vijeća, ali ne i savjetovati se s njima, a kamoli suodlučivati s njima. Mi smatramo da je barem savjetodavna uloga radničkog vijeća neophodna, u protivnom onda je bolje da se ukinu radnička vijeća nego da im se zadrži u tom statusu u kojem oni zapravo samo su primatelji informacija o tome što se kani poduzeti. Dvije stvari koje su uvedene koje u ranijem prijedlogu nisu postojale, a to je ustupanje radnika povezanom poslodavcu i pitanje dopunskoga rada, smatramo gospodine ministre da kroz ovu raspravu treba drugačije definirati i mi ćemo kroz naše amandmane koje ćemo kao Klub zastupnika predložiti, inzistirati ili da se to isključi iz prijedloga zakona ili da se drugačije definira jer zakon koji će ići na to da svaka nova mlada generacija u RH može računati s tim da zapravo je, ne privilegija dobiti posao, nego da je privilegija imati posao na neodređeno vrijeme i da je privilegija imati prava … i da je privilegija imati zaštićen status kao radnik. Ja mislim da Hrvatski sabor, sad to više nije pitanje hoće li se postići, hoće li sporazum postići poslodavci i radnici i hoće li Vlada arbitrirati u tom sporazumu, sad po mom mišljenju na redu je Hrvatski sabor koji u ovih nekoliko ključnih odredbi treba reći svoje mišljenje. To posebno želim napomenuti kolegicama i kolegama iz SDP-a. Ja znam da je danas teško biti socijal demokrat i ovdje i na mnogim drugim mjestima, ali isto tako vam želim reći da je vrijeme da se bude socijal demokrat jer sa ovakvim smanjivanjem prava nije ugroženo samo pojedinačno pravo radnika pojedinih grana, sa ovakvim smanjivanjem prava je u pitanju ova nacija. I kad netko kaže da će nas spasiti investicije, neće, one će nas ponovo porobiti sa ovakvim načinom i zato je vrijeme da se drugačiji, da počnemo stvari promatrati drugačije, a ne da smo u klopci politike koja je uspostavljena kao novo jednoumlje i ovdje u Hrvatskoj, a i u širim razmjerima u kojima kada se govori o socijalnim pravima onda se govori vi ste socijalist i vi biste htjeli zadržati socijalizam. Pa što? Što je to bilo loše u tome što su ljudi imali zaposlenost, što je to bilo loše što su ljudi imali pravo, što je to bilo loše što su mogli imati i fuš i što su mogli raditi kod kuće na svojim njivama, što je to bilo loše što je zemlja bila u situaciji da može biti takmac u svjetskoj utakmici i kada su u pitanju njezini modeli upravljanja radom, ali isto tako kada su u pitanju njezini modeli međunarodnih politika. A ne da nam svaki dan stiže pitanje ili ćete napraviti to i to ili neće biti investicija. Ja mislim da je vrijeme da budemo i socijaldemokrati, a istovremeno vrijeme je za novu vrstu patriotizma u ovoj zemlji. Hvala vam.
Zahvaljujem. Za repliku se javila poštovana kolegica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Pupovac, rekli ste da nije lako biti danas ministar rada u RH, spominjali ste i prošle dane, ja se slažem nije bilo lako biti ministar rada i gospodarstva ni u prošloj ni u pretprošloj vladi, nikada nije bilo lako na toj poziciji. Podsjećam vas, a vi dobro znate jel ste bili dio vladajuće koalicije, ministar rada je u prošloj vladi imao probleme i sa među ostalim i pregovorima u poglavlju 8 oko rješavanja teškog jednog od najtežih pitanja brodogradilišta, probleme naravno očekivane sa Škveranima gdje je svake sekunde prijetilo da se iskra pretvori u plamen koji nitko više neće moći savladati, sa željezarama gdje su se radnici penjali na dimnjake jer je ministar rada uvijek ministar svima, ali i nezaposlenima, dakle onima i ministar rada i ministar danas i za svakoga od onih više od 303 tisuće nezaposlenih koji su na Zavodu za zapošljavanje. I zato je to možda jedna od najtežih pozicija u svakoj vladi. Ističem, osobito je to bilo teško u prošloj vladi koja je pokušavala i zatvoriti pregovore, ali se naravno boriti i sa facebook prosvjedima i sa svakom vrstom nezadovoljstva i skupljenim potpisima za referendum protiv izmjena Zakona o radu. Zato se slažem s vama da pokušamo ovdje danas u Saboru ali i u ovoj raspravi, ali u konačnici kada se bude glasalo o amandmanima skupiti snage i zaista postići neku vrstu suglasja i donijeti Zakon o radu koji će biti u stanju pomoći i da se otvaraju radna mjesta za one koji su danas na burzi rada.
Na repliku odgovara uvaženi Milorad Pupovac.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovana kolegice Kosor, da sjećam se tog vremena kada je bila posrijedi rasprava Zakona o radu, imali smo neku ulogu u tome i pokušali smo pronaći rješenja koja su u tom trenutku bila i politički i drugačija najoptimalnija. I sjećam se naravno napada koja ste i vi kao predsjednica Vlade i vlada proživljavali zbog toga što niste išli u izmjenu Zakona o radu. I to je bio jedan od razloga što ste izgubili izbore kao što će izmjena Zakona o radu možda biti jedan od razloga što će ova Vlada izgubiti izbore, a opet će biti kriva. Ono što sam htio kazati jeste sljedeće, ponoviti iz govora, ovaj Sabor sada ima odgovornost da pomogne ministru Mrsiću i da pomogne tako što će izglasati određeni broj amandmana koji će ovaj zakon učiniti boljim kompromisom kada je u pitanju zaštita prava radnika negoli što je to on ovoga trenutka.
Drugu repliku iznijet će uvažena Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Kolega ono što govorite o socijaldemokraciji i nedovoljnoj inkorporaciji tih temeljnih vrijednosti u ovaj zakon, mislim da stvar o kojoj vi govorite je vrlo ozbiljna i složena i o njoj treba početi govoriti ovdje na nacionalnoj razini i na drugim razinama s obzirom da smo članica EU. To je pitanje radničkog suodlučivanja, reforme kapitalizma i diktature tržišta koja je na toj razini ukorijenjena. I to je nešto o čemu se počelo govoriti i na tim razinama. Ali ovdje kod Zakona o radu on može govoriti samo o realnostima u kojima smo se mi našli temeljem Zakona o trgovačkim društvima koji je acquis EU. I dok god ne reformirano, a slažem se da mi bi bez obzira što smo mala zemlja, ali imamo pozitivno iskustvo o kojima ste vi govorili o dobrim stranama u kojoj imamo na ovim političkim prostorima i šire i kao Hrvatska imamo što reći o toj zaštiti i takvoj radničkoj participaciji u samom početku, a ne ispravljanje nepravde negdje kroz poreznu reformu ili kroz veće ili manje oporezivanje. Onda je već kasno da bi se ispravila nepravda koja već u startu mora biti inkorporirana u sudioništvu radnika i u drugačijoj raspodijeli dobara pogotovo novčanih vrijednosti.
U ime Hrvatskih laburista govorit će poštovani Dragutin Lesar.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, ministre. Većina ministara u ovoj Vladi bije glas da ne ispunjavaju obećano. Ministar rada, gospodine ministre vi ste jedini član ove Vlade i ministar koji se može pohvaliti da će izvršiti ono što nije obećano a to je novi Zakon o radu. Još prije godinu dana Vlada je bila izričito jasna da nema namjeru intervenirati sa novim Zakonom o radu. Nije, krenuti ću od zabluda koje se nameću, ponavljaju kao mantre, nije Zakon o radu uništavao radna mjesta ni u Hrvatskoj ni u Europi nego su radna mjesta uništili vagabundi iz financijskog sektora koji su proizveli, produžili i stvorili ovu krizu. A iz podataka o ostvarivanju dobiti velikih kompanija unazad 4 godine vidljivo je da nikada veću dobit nisu imali nego u godinama krize. I u obrazloženju Zakona i raspravom ali i sadržajem u Hrvatskoj se pokušava instalirati vrijednosni sustav u kojem je privilegija imati posao pod bilo kojim uvjetima. To je doista pokušaj uvođenja diktature, diktature tržišta i o tome ne mogu i ne smiju odlučivati ni samo sindikati, ni poslodavci, ni Vlada nego to mora biti zadnja na tom području, zadnja riječ mora biti riječ Hrvatskoga sabora. Hrvatska udruga poslodavaca pokušava pomoći Vladi i ministru usvajanje ovog Zakona jer hini nezadovoljstvo ovim Zakonom. Oni su itekako zadovoljni ovim Zakonom. A dokaz o tome je da pred Hrvatski sabor nisu došli ni s jednim konkretnim amandmanom. Dakle, smatram da su samo javno hinili nezadovoljstvo i time pokušali ojačati poziciju Vlade u obrani ovog Zakona u Hrvatskom saboru. I ovaj Zakon o radu ponavlja povijest, 2003. uoči izbora ili nekoliko mjeseci uoči izbora tadašnja Vlada je donijela novi Zakon o radu s istim argumentima, obrazloženjima i velikim obećanjima njegovog efekta u Hrvatskoj i naravno i zbog takvog Zakona o radu izgubila izbore. Nekoliko puta do sada s ove govornice pitao sam vladajuće da li se doista ne boje da ovakvim upravljanjem državnom da će na vlast vratiti, ne vratiti, pokloniti HDZ-u. Smijuljili su se, meškoljili, cinično smijali, sada, danas sam čuo iz redova vladajuće koalicije otprilike istu takvu poruku prije par minuta. U obrazloženju ciljeva ovog prijedloga Zakona Vlada je jasno napisala a po redoslijedu ako se ne varam radi se o 8. cilj smanjiti indeks zakonske zaštite zaposlenja kako bi se olakšalo otpuštanje a time i zapošljavalo odnosno otvarala nova radna mjesta. Olakšavanjem otpuštanja i tobože zapošljavanja ne otvaraju se nova radna mjesta omogućava se tek zamjena radnika. Kojih? Starijih, bolesnijih, s puno ili više djece, naročito ako se radi o ženama čija djeca češće pobolijevaju ili kako ih kapitalisti nazivaju nekonkurentnom radnom snagom. I samo će doći do zamjene tih kategorija sa drugim koji s obzirom da smo im nametnuli i nameće se pravilo da je privilegija imati radno mjesto prihvaćaju nepovoljnije uvjete rada od onih koji su sada zaposleni. Koje države u Europi imaju najveći indeks zakonske zaštite zaposlenja? Austrija, Njemačka, Belgija, Nizozemska, Skandinavske Države u kojima je broj nezaposlenih najmanji u Austriji, Njemačkoj, Državama Beneluksa i Skandinaviji. To je samo dokaz da je indeks zakonske zaštite zaposlenja, skretanja nezaposlenosti ne mora imati apsolutno nikakve veze. Druga dogma koja se stalno ponavlja radnici u Hrvatskoj su preskupi, imaju prevelika prava, bruto trošak rada je preveliki i premalo se radi. I to godinama. Ne samo sada, ne samo za vrijeme vlasti ove koalicije, to je uvijek prisutno. Oporezivanje rada u Hrvatskoj je po stopi, od ukupnih poreza 40,7%, Europska unija ima 51. Oporezivanje potrošnje u Hrvatskoj je 49,1, Europa ima 28,5. Oporezivanje kapitala u Hrvatskoj je 10,3%, Europska unija ima 20,8%. Prosječna neto satnica u Hrvatskoj je 4,7 eura, u Europskoj uniji 23,7. Ukupni bruto trošak po satu rada u Hrvatskoj je 8,8 eura, u Europskoj uniji 23,7. Dakle naši radnici sa 8,8 bruto troška po satu rada i 4,7 eura prosječne neto satnice su jedinim i glavnim razlogom nekonkurentnosti hrvatskog gospodarstva. I zadnji podatak u prosječnom kretanju prosječne plaće pokazuje da je pala ispod 5300, ona će i nadalje nažalost padati. A kada pogledate podatke u distribuciji plaća čak 32% zaposlenih prima plaću do 3700 kuna, do 3700 kuna neto mjesečno. To je podatak za sve one koji imaju radni fond sati od 160 do 200 mjesečno. Zadnja dva dana aktualan je prijedlog i tema da će doći do povećanja plaća u Hrvatskoj ako država ukine poreznu stopu na dohodak od 40%. Kao da su poslodavci povećavali plaće kada se porezna stopa s 15 smanjila na 12 i s 45 na 40. Četvrta prijevara i podvala građanima i zaposlenima u Hrvatsko … samom definicijom kaznenog djela neisplata plaća su uzeti u zaštitu i to moram ponoviti da je to laž jer je kazneno djelo prema sadašnjem zakonu samo onda ako poslodavac ima novac, a iz obijesti recimo ne želi isplatiti plaće. Ako ne može raspolagati svojim sredstvima ili nema dovoljno novaca neisplata plaća prolazi nekažnjeno. Ministar je u uvodu rekao da ovaj zakon stimulira kolektivno pregovaranje. Ovaj zakon ovako postavljen stimulira stvaranje žutih tvorničkih sindikata i tobože kolektivnih ugovora kako bi se niz mogućnosti smanjenja radničkih prava takvim tvorničkim kolektivnim ugovorima utvrđivali niže od zakonom utvrđenih, a posebice kod agencijskog zapošljavanja. Druga konstanta je ugovor na određeno koja će postati privilegija, jer smo rekli privilegija je imati posao pod bilo kojim uvjetima. Treće, agencijsko zapošljavanje, točke zloupotrebe u formulacijama, ista prava ako rade na istim poslovima pa tri godine isti radnik kod istog poslodavca na istim poslovima. Naravno da će nakon tri godine biti slični poslovi, a ne isti i da će agencijski radnici raditi na sličnim a ne istim poslovima. Radi se zapravo o vođenje i zakonjenje dumping cijene na tržištu rada jer ti radnici nemaju prava, na materijalna prava iz kolektivnih ugovora što doista jeste suprotno direktivi 104 od 2008. jer pod pojmom plaće u Europi u ugovornom funkcioniranju Europske unije pod plaćom se podrazumijeva ne samo redovna, osnovna i minimalna plaća nego sva primanja, odnosno davanja poslodavca prema zaposlenom u novcu ili naturi. Razorne posljedice agencijskog zapošljavanja i njihovog širenja uvidjeli su i prepoznali i u Njemačkoj i ograničili na 18 mjeseci. Oni valjda znaju jer su se opekli na svom iskustvu zašto to rade. A kako to već u Hrvatskoj izgleda, primjer vam je Zagrebački Holding i ponašanje navodno budućeg gradonačelnika Hrvatske kako se vrši zamjena postojećih radnika kroz agencijsko zapošljavanje. Valjda je ta odredba u Zakonu o radu i ušla da bi se pogodovalo Zagrebačkom Holdingu. Invalidi koji više ne mogu radit kod tog poslodavca mogu dobiti, bez obzira na razlog nastanka invaliditeta, otkaz. Kažu ne smanjuju se radnička prava, a-a, uopće. Probni rad. Ako radnik koji je na probnom radu ode na bolovanje to je zakoniti razlog za otkaz, bez prava pristupa sudu za svoju zaštitu. Raspored radnog vremena. Jednaki raspored, nejednaki, preraspodjela radnog vremena i dopunski rad. U 36 amandmana koje smo podnijeli na ovaj prijedlog zakona pokušavamo Vladi pomoći da neke od tih odredbi budu jasnije, čišće, preciznije, nešto što su propustili regulirat da se regulira, kao dokaz da nismo a priori protiv bilo kakvih promjena nego onih koje u sebi nose pravednost. Međutim ne mogu razumjeti naprosto i prihvatiti činjenicu da se dopunski rad ili pravo na dopunski rad od 8 sati tjedno predstavlja kao pravo radnika da dodatno može zaraditi, a onda u zakonu imate odredbu da mu poslodavac mora dat suglasnost za takav rad. Pa ako je to pravo radnika što njegov poslodavac ima onda s tim da će on dopunsko raditi. Bojim se da iza toga postoje nečasne namjere onih koji su takvu formulaciju ugradili u zakon. Radni tjedan i njegovo raspoređivanje kaže da se utvrđuje kolektivnim ugovorom, sporazumom, pravilnikom. Ako svega toga nema onda poslodavac svojom odlukom. To je jako velika zaštita. I ono što vidim da ministar rada ne razumije nikakvu vezu između stanja na tržištu rada, prava žena, njihove zaštite. Nikako da shvati da brojka od ispod 40 000 novorođene djece, ispod 20 000 novosklopljenih brakova i čak 6000 rastava braka je djelomično posljedica stanja na tržištu rada, posebice žena, posebno raspored radnog vremena u toku dana i u toku tjedna. Ali zbog vremena ne mogu ministru objasniti da su to razlozi koji dovode do problem stanja u obitelji, ne samo kao što neki dan kaže obrazovni sustav i ovim Zakonom o radu doista poslodavci ne pokazuju niti minimum društvene odgovornosti, a morali bi, ne zbog teorije, ne zbog parole, ne zbog floskule nego činjenica da ova država već godinama, ne dvije, ne tri, ne pet, nego 20-ak godina veliku količinu javnog novca ulaže u privatni sektor. 5 i pol milijardi kuna u prošloj godini subvencija, 53000 zapošljavanja uz niz pogodnosti na teret javnog novca. 19 i pol tisuća onih koji su radili za 1600 kuna. Desetke milijardi kuna otpisanih poreznih dugova. Ako to nisu dovoljni razlozi da zahtijevamo i da poslodavci moraju biti društveno odgovorni prema stanju na tržištu rada i radnicima ne znam što ću, a oni koji to ne razumiju bit će zadovoljni. I pamtite, poslodavci će biti zadovoljni samo onda kada u državi bude samo Zakon o minimalnoj plaći bez Zakona o radu i kolektivnih ugovora. To oni zovu fleksibilno tržište rada i mogućnost brže prilagodbe [[Upadica Stazić: Privedite kraju.]] Priveo sam kraju gospodine potpredsjedniče [[Upadica Stazić: Hvala.]] Hvala vama.
Imamo dvije replike. Poštovana Ingrid Antičević Marinović, izvolite.
Kolega, kada u svojoj raspravi napominjete radnike u stvari govorite o radnoj snazi i u tome dijelu se slažem s vama kad govorite o sveukupnoj njihovoj zaštiti i o težnji kapitala, tj. kapitalista da kako ste vi kazali imaju iz njih i izvuku najveći profit. To je dakle, jedan temeljni problem i kako razriješiti taj problem. Još ću jedanput ponoviti. Ovaj zakon ne može riješiti sve te probleme koji su suštinske naravi. On odgovara na realnu situaciju kako je u realnoj situaciji najbolje moguće zaštititi radnike a ne omogućiti poslovne aktivnosti. Međutim, ono što vi govorite i to sam govorila i kad sam replicirala kolegi Pupovcu to je ozbiljan problem. Ali onog trenutka kad radnik, a to ono podrazumijeva i drugačiji ekonomski, drugačiju ekonomsku politiku pa i drugačije ekonomsko uređenje. Kad radnik neće biti radna snaga i trošak poslovanja nego kad će radnik biti sudionik poslovnog proizvodnog procesa koji zaslužuje svoju plaću i ne samo za sebe, nego i za čitavu obitelj jer će plaća biti obiteljska plaća da može normalno prehraniti svoju obitelj. Ali ona podrazumijeva drugačiji odnos, … [[Govornica se ne razumije.]] drugačiji odnos. Ponovit ću o čemu se razmišlja s obzirom da ovakav način i diktaturu tržišta nije moguće ostvariti temeljnu takvu vrstu pravednosti moguće je jedino na razini EU izmijeniti taj acquis koji je i nama u Zakonu o trgovačkim društvima vezao ruke. Ali za takve promjene ja vjerujem s obzirom da iste rasprave dolaze i sa lijeve i sa desne strane i od vas da je moguće u tom smislu da postignemo jedan konsenzus.
Na repliku odgovara uvaženi Dragutin Lesar.
Kolegice Antičević, replika je mada ste se dosta složili sa mnom, ali ja polazim od toga da ni jedan zakon, pa ni Zakon o radu ne smije imati za cilj i polaziti samo od trenutnog stanja na tržištu. On mora nekad imati ciljeve, on mora nekamo voditi k nekakvom boljitku. Jer ako zakonom samo propišemo ono što jeste danas stanje na tržištu onda napretka neće biti, o tome sam govorio. I slažem se s vama da samo Zakon o radu ne može razriješiti sve probleme u odnosu vječitog sukoba rada i kapitala. Vječito će njega biti, nikad nije postojao poredak u kojem tog sukoba nije bilo. Ali Zakon o radu je prvi ili prvi korak bi trebao biti, a kroz naše amandmane koje nisam obrazlagao u javnoj raspravi vidjet ćete da upravo i nudimo da ovaj Zakon o radu bude taj prvi korak. Naravno da bi iza Zakona o radu mogli početi otvoriti raspravu recimo o monetarnoj politici koja je jedan po mom sudu od razloga zašto su takvi odnosi na tržištu rada u Hrvatskoj prisutni.
Druga replika, poštovana Nadica Jelaš.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolega Lesar, vi ste u svojoj raspravi rekli da je nelogična intencija zakonodavca da olakša otpuštanje radnika radi lakšeg zapošljavanja. Dakle, sada poslodavci zbog složene procedure otpuštanja ne nude ugovore na neodređeno. Gotovo isključivo se nude ugovori na određeno radno vrijeme. Znamo da otprilike 90% svih ugovora su u posljednje vrijeme, posljednjih godina ugovori na određeno vrijeme. A znamo isto tako vrlo dobro da radnici koji imaju ugovore na određeno vrijeme su na neki način zapravo građani drugog reda, jer zbog te činjenice ne mogu se kreditno zaduživati. Dakle, ne mogu dobivati bankovne kredite i ostvarivati neka druga prava. Drugim riječima, ako se procedura otpuštanja olakša što doista jest jedna od intencija ovoga zakona, dakle ako se ta procedura pojednostavi pretpostavka je zakonodavca da će poslodavci više upravo zapošljavati na neodređeno radno vrijeme, odnosno da će zaposlenici doći u tom slučaju u poziciju da između ostalog steknu i mogućnost da se kreditno zadužuju. Hvala.
Na repliku odgovara uvaženi Dragutin Lesar.
Kolegice Jelaš, kada sam ja prošli put u prvom čitanju Zakona o radu rekao da je oko 80% ugovora o radu na određeno vi ste rekli sada 90, tada su me proglasili lažljivcem, da lažem, da to nije točan podatak. Sad što će vama reći ne znam, ali nije me ni briga. Recite mi koji vrst otkaza, o kojem vrstu otkaza ka olakšavanja i otpuštanja govorimo o poslovno uvjetovanom, osobno uvjetovanom otkazu ili otkazu skrivljenim ponašanjem radnika. Kao uvjeti ili razlozi zašto su se ugovori sklapali na određeno a ne na neodređeno. Što kod osobno uvjetovanih otkaza treba liberalizirati u odnosu na sadašnje rješenje? Ne možeš raditi, otkaz. Skrivljenim ponašanjem radnika? Pa pogledajte sadašnje rješenje Zakona o radu pa i sudske prakse. Dolazimo do poslovno uvjetovanih otkaza. Poslodavci do 20 zaposlenih nikakva ograničenja, nikakva nisu imali. Otpuštanje bez programa, bez prava, bez poštivanja bilo kojih prava iz Zakona o radu. A takvih je više od jedne trećine, 324 tisuće ako se ne varam. Dakle, trećina problema je riješena. Kod ove dvije trećine samo jednu stvar, ako je dobit od velikih korporacija rasla 40% u 4 godine krize i otpustili su 43 tisuće radnika po kojem zakonu? Po kojem zakonu ako je to bilo tako teško, a otpustili su 43 tisuće radnika 320 najvećih kompanija u Hrvatskoj, a 40% dobiti im je povećana.
Nastavljamo raspravu po klubovima. Stavove kluba HDZ-a iznijet će poštovani Đuro Popijač.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege, poštovane kolege iz sindikata. Evo pred nama je danas konačni tekst Zakona o radu, nakon proteka 5 mjeseci od prvog čitanja. Prvo bih želio konstatirati da dakle Zakon o radu predstavlja temeljni pravni okvir kojim se reguliraju odnosi na tržištu rada između poslodavaca i posloprimaca ili kako ovaj zakon definira zaposlenika, uposlenika, službenika, djelatnika a u konkretnom životu taj se odnos na pojedinačnoj razini zasniva na ugovoru. Dakle, ugovor o radu između poslodavaca i radnika. I jednako je ovaj zakon značajan i za stranu poduzetnika, poslodavaca kako i za stranu radnika. No međutim, po svojoj važnosti i posljedicama koje izaziva ovaj zakon premašuje definiranje okvira odnosa poslodavaca i radnika i već u bitnom određuje gospodarska kretanja, konkurentnost i uspješnost nacionalnih gospodarstava. Upravo zbog činjenice da se donošenje ovog zakona forsira u uvjetima potpunog sloma hrvatskog gospodarstva ključno pitanje i ovdje mora biti u kojoj mjeri ovaj zakon pridonosi gospodarskom oporavku zemlje i u kojoj mjeri pridonosi smanjivanju dramatičnog broja nezaposlenih? Čuli smo danas oduševljenje oko brojke od samo 303 tisuće nezaposlenih, nažalost danas, međutim valja napomenuti da se nikad nije dogodilo, i u godinama najveće krize, 2009., 2010., 2011. da se tokom 7. i 8. mjeseca ta brojka prelije iznad 290 tisuća. To je stvarna činjenica oko uspjeha ove Vlade. Isto tako kada govorimo o rekordnom broju zapošljavanja sezonaca, pitanje je koliko zapravo mladih ekonomista, pravnika, inženjera i liječnika danas radi po hrvatskoj obali poslove za koje se nisu školovali, koje je zajednica financirala. I to kažem i kad kažem nikako ne podcjenjujem bilo koji posao. Hrvatski sabor je 28.02.2014. prilikom prvog čitanja donio zaključak kojim je pozvao Vladu i sindikate da obnove dijalog i da postignu suglasnost u spornim pitanjima. Danas, 5 mjeseci nakon toga na klupama imamo i rezultate tog dijaloga. 21 stranicu primjedbi sindikata i 47 prijedloga amandmana. E sad, zar vi zaista ikoga možete uvjeriti nakon ovoga da ste imali socijalni dijalog i da ste se bilo što usuglasili, a jutros slušamo najavu jednog sindikalnog čelnika ako se nešto ne dogodi u fazi ove rasprave i ako Hrvatski sabor donese ovaj zakon kako je predložen da će biti štrajkova, nemira kako kaže, ustavnih tužbi itd. Mi ovdje ne govorimo o 5 mjeseci, mi govorimo o 2,5 godine u kojima mrcvarite ovaj zakon i glumite socijalni dijalog. E sad, čovjek bi s obzirom na stav sindikata, na količinu primjedbi koja premašuje sve ono što smo dosada vidjeli u ovom Saboru mogao i pomisliti da je Vlada odlučila napraviti dramatičan zaokret i u potpunosti prihvatiti stajališta poslovne zajednice. Međutim, evo za mene osobno iznenađujuća dolazi objava HUP-a, dakle socijalnog partnera u Gospodarsko-socijalnom vijeću, koja govori sljedeće, evo kratak citat: "HUP – Hrvatska udruga poslodavaca zaprimila je 24. lipnja 2014. godine tekst ZOR-a koji je usuglašavan sa nadležnim resorima. Nažalost, konačni prijedlog razlikuje se od onoga koji je bio upućen na koordinaciji Vlade RH te ga HUP u tom obliku ne može podržati." Dakle, na koordinaciji Vlade i na Vladu šalje se drugačiji tekst zakona nego što je poslan socijalnim partnerima na raspravu. Pored toga kažu da u uvjetima niske stope konkurentnosti, padu investicija i teških uvjeta poslovanja ovaj zakon ne pridonosi ublažavanju efekata krize u gospodarstvu, ne poboljšava uvjete poslovanja i neće dati nužan poticaj novom zapošljavanju. O čemu se sad ovdje radi? Koliko znam u prvom čitanju HUP je podržao ovaj zakon, a kako bi sada konstatirali da zakon ne pridonosi ublažavanju efekata krize u gospodarstvu, ne poboljšava uvjete poslovanja i neće dati snažan poticaj novom zapošljavanju? A i pitam se onda na temelju čega nas evo i gospodin ministar i vi sa ove strane uvjeravate u suprotno? I da se ponovno zapitamo kako to da Vlada nije uspjela socijalnog partnera na strani poslodavaca uvjeriti da ovaj Zakon o radu pridonosi gospodarskom oporavku? Posve je jasno zašto, zato što je činjenica da ovaj zakon ne pridonosi ničemu. Svaka rasprava oko ZOR-a izaziva društvene tenzije, negativnu društvenu energiju koja sama po sebi ima loše posljedice za gospodarska kretanja. A kada se još potencira i ovakvim ponašanjem Vlade onda je potpuno jasno zašto smo u ovakvom stanju. Jednom riječju svjedočimo nažalost da se i na ovom prevažnom području izgubilo 2,5 godine u jednom potpuno bezuspješnom pokušaju da se učini promjena u segmentu koji u bitnom uređuje gospodarski okoliš s konačnim potpunim fijaskom. Mi na stolu dobivamo tekst zakona koji se reklamira kao velika reforma tržišta rada, a koji ga ključni dionici i sudionici u procesu ocjenjuju neprihvatljivim, lošim i gorim od postojećeg. Pa što je onda smisao toga, koja je to tajna formula ovog zakona koju ne vidi nitko osim ove Vlade i one koji je podržavaju. Naravno da sada slijedi već viđeno, većina u Saboru donosi zakon, Vlada i ministri se hvale reformama a mi tonemo sve dublje. I uzalud govori oporba, uzalud upozoravaju sindikati, ukazuju gospodarstvenici, objavljuje i Financiale times, Europska komisija, Svjetska banka. Ovaj je vlak bez voznog reda vozi i dalje i bez strojovođe i bez skretničara, a kako to sam predsjednik Vlade obećava kaže nastavljamo dalje još žešće i ustrajnije ali nažalost on ne čuje i ne vidi da je i na krivom kolosijeku i da vozi u krivom smjeru. Jedno istraživanje poslovne zajednice ocijenilo je stanje 12 ključnih područja koje u najvećoj mjeri određuju uvjeti u kojima gospodarstvo funkcionira, među njima je i tržište rada i odnosi koje definira ZOR. Od 12, 11 područja je izuzetno negativno ocjenjeno, pa i tržište rada, i kako kažu smatra se da su u kritičnom stanju. Ali potpuno je jasno da svaka pojedinačna intervencija u neki zakon može samo pogoršati situaciju i ovaj pokušaj to još jednom i potvrđuje. Mi već 2,5 godine svjedočimo jednoj seriji nasumičnih promjena zakona. Često u istoj godini jednih te istih, ili predstečajne nagodbe i porezne zakone itd. što jasno pokazuje da nema jasne i konzistentne ekonomske politike koja definira širi ekonomski reformski kontekst. Kada bi postojao sveobuhvatan plan provođenja reformi, kada bi postojao okvir jasne ekonomske politike tada bi se i oko važnih promjena Zakona o radu i lakše postizavalo razumijevanje socijalnih partnera, za argumente druge strane, za zahtjeve, za očekivanja. Evo, tu je bio i spominjan zakon koji je, Zakon o radu kada se je upravo tako radilo i promjene koje smo činili u prošloj Vladi. Moj prvi zakon koji sam branio ovdje je bio Zakon o radu krajem 2009. godine i on je bio usuglašen sa socijalnim partnerima i dobio je suglasnost gospodarskog socijalnog vijeća. Sve dalje i sve kasnije sve promjene su i bile dio konteksta jednog sveobuhvatnog plana reformi i plana gospodarskog oporavka. Ovo sada što se događa, kada se ne zna što se želi postići novim zakonom, koji su efekti i ciljevi, onda je logično da se svi zakopavaju u svoje rovove, koriste tešku artiljeriju, pokušavaju trgovati sa zahtjevima i popuštanjima, dakle prilagođavaju se pravilima igre koje je nametnula ovu Vlada. Rezultat takve igre je ovo što danas imamo na stolu, opće nezadovoljstvo socijalnih partnera i takav zakon koji nije riješio ništa, ne postiže nikakve ciljeve, a pridonio je novim podjelama, pogoršao odnos prema poduzetništvu a očito i bitno narušio neka prava radnika definiranih postojećim zakonom. Čitavim ovim procesom učinjena je i velika društvena šteta. Više puta smo svjedočili i prekidu socijalnog dijaloga, pa onda kvazi nastavku socijalnog dijaloga, a pri tom se ne razumije da upravo socijalni dijalog mora biti ključan instrument upravljanja društvenim promjenama. No, međutim svjedoci smo nažalost koja razina danas dijaloga postoji unutar same vladajuće strukture, pa je potpuno jasno da Vlada društveni dijalog nije u stanju niti poticati, a niti ga voditi. Ovaj će zakon kao i sve do sada većina u Saboru donijeti, ali ako mislimo da smo s tim završili moram vas nažalost podsjetiti na preporuke Europske komisije od 2.6.2014. godine, na 9 strani točka 3. piše "Obveza da se mora provesti druga faza reforme Zakon o radu." i to sljedeći konzultacije sa socijalnim partnerima, i to prvenstveno u pogledu radnog vremena, otpuštanja, preveniranja dalje segmentacije itd. E sad, zar zaista, evo do ovog datuma u 7 mjesecu niste barem to mogli napraviti da se opet ne iscrpljujemo sljedećih nekoliko mjeseci na provođenju druge faze reforme Zakon o radu. Obveza za ovo je ožujak 2015. godine. Ali čini mi se da vi zapravo vjerujete da više to nećete morati raditi jer će tak i tako doći druga Vlada, sposobnija koja će preuzeti ono za što vi niste sposobni. Evo, iz navedenih razloga ovaj zakon ne možemo podržati. Hvala.
Na ovo izlaganje kolega Popijač u ime kluba, imate replike iz tog istog kluba. Prvu će iznijeti Josip Borić.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče. Pa kolega Popijač, vi ste spominjali u svojoj raspravi broj nezaposlenih, on je danas 302 tisuće. Sad kad se vratimo samo 120 dana unazad, 4.3. broj je bio 385 147, znači u 120 dana 83 tisuće novozaposlenih, to vam je 700 radnih mjesta svaki dan, 700. I sad zamislite tu jureću ekonomiju koju modelira ova Kukuriku vlada i sljedećih 120 dana, znači mi već tamo krajem mjeseca 11 bi mogli pasti ispod 200 tisuća na ovakav način. Jer što se javlja, javlja se problem među zaposlenima koji se evidentiraju, a on kaže nešto drugo. u 5 mjesecu 2012. 1 389 tisuća, a u 5 mjesecu 2014. 1 342 tisuće, znači 47 tisuća manje zaposlenih. E sad, kad još kažete ono što je rekao i ministar danas, da ste otvorili i 180 tisuća novih radnih mjesta, mi se jednostavno pogubimo u tim brojkama i možemo zaključiti da je naš ministar Mrsić uspio nemoguće, znači i ono što muči i cijelu Europu, a to je logika jer ako raste broj nezaposlenih, pada broj zaposlenih. On je omogućio istovremeno da može padati i broj zaposlenih i broj nezaposlenosti, to je novi hrvatski patent kojeg ćemo kao i fiskalizacija vjerojatno morati izvesti izvan granica ove lijepa naše jer to veze sa stvarnim stanjem nema, to zaista veze sa stvarnim stanjem nema, to su nekakvi recepti iz male radionice Miranda Mrsića, kao i ovaj zakon.
Na repliku odgovara poštovani…
Hvala lijepo. Poštovani kolega, ja neću uspjeti ponoviti taj recept jer je očito vrlo složen, no međutim činjenica je dakle mi dinamiku kretanja stope zaposlenih, nezaposlenih imamo svake godine jednaku, dakle, nažalost u ovoj prekratkoj sezoni uvijek dolazi do značajnijeg upošljavanja, evo, na poslovima koje traži turistički sektor, no međutim problem jest ove Vlade da je iz nepoznatog razloga, zapravo znamo zašto, to je rezultat cijele ekonomske politike je u samo godinu dana broj nezaposlenih porastao za 80-ak tisuća. Dakle, ta sezonska, sezonski efekt to ne može nadoknaditi i problem je to što je upravo iz realnog sektora, dakle iz proizvodnje, iz područja stvaranja novih vrijednosti izgubljeno najveći broj radnih mjesta. Da li konobari, da li kuhari, da li spremačice, da li ovo. Naravno, ljudi su sretni da mogu raditi što god. Ali to ne rješava problem niti gospodarskog oporavka i to nije nikakav znak gospodarskog oporavka i ono što ministar govori da su zaposleni, Vlada ne zapošljava nikoga ili zapošljavana, nažalost ono što zapošljava u svojim resorima i ne otvara radna mjesta, radna mjesta kao što je danas već dosta ljudi rekli, otvaraju poduzetnici, gospodarstvenici, otvara nešto što treba stvarati novu vrijednost, a to se u Hrvatskoj nažalost ne događa u pozitivnom smjeru, mi konstantno bilježimo pad zaposlenih upravo u tom sektoru.
Druga replika, poštovana Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega, ja ću govoriti o nečemu što nisam čula da ste spomenuli, odnosno govorili jeste o današnjoj nesigurnosti koja postaje pravilo temeljem ovog zakona, recimo, prikriveni outsourcing člankom 10. ili u članku 12. zaista rad na određeno vrijeme je pravilo, a ne izuzetak. Pa članak 34. i članak 121. koji su kontradiktorni jedan o drugoga, a tu se radi upravo o trudnicama koje ne mogu dobiti otkaz po jednom članku u trudnoći, ali 15 dana nakon korištenja tih prava trudnoće oni ga mogu dobiti. Ono što je problematično, stvara se nesigurnost, stvara se, posebice kod žena, posebice kod mladih žena, kod trudnica. Ja bih rekla da bi se ovaj zakon mogao nazvati i zakon o depopulacijskoj politici SDP-a, a kao …, odnosno prvi članak bi trebalo biti da trudnoću treba proglasiti kaznenim djelom. Nažalost, kroz sve ove članke zakona nigdje se ne osjeća pravna sigurnost u radu žena u vrijeme trudnoće, nakon trudnoće, da dobije svoje radno mjesto, nemamo sigurnosti ni kod mladih, nema sigurnosti ni u čemu. I dobro ste govorili, ovaj zakon će vjerojatno većina izglasati, ali hvala Bogu, postoje izmjene i promjene zakona. Hvala.
I treća replika, poštovana Martina Banić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Popijač, evo moja ustvari replika je na tragu ovog što je rekla i kolegica Sumrak. Mene isto tako ustvari najviše zabrinjava položaj žena, prije svega mladih žena unutar Zakona o radu. Znamo da je trenutno 53% žena nezaposlenih, da žene su puno manje radno aktivne nego muškarci, a većinom kad rade, rade u potplaćenom sektoru. Ovim zakonom se ustvari dodatno mijenja položaj radnica, naravno na gore, produbit će se diskriminacija žena, uz to će se produbiti onda ekonomska ovisnost žena, a nakon te ekonomske ovisnosti naravno će se proširiti ekonomsko nasilje. Ono što posebno zabrinjava, to zabrinjava i mene ustvari, položaj trudnica, kao i položaj i drugih osoba koji koriste rodiljna i roditeljska prava, dakle nema nikakve zaštite uvjeta povratka na radna mjesta tih osoba. Ustvari ono što bih zaključno mogla reći, ovim zakonom se ustvari producira feminizacija siromaštva i na neki način se ruši sve ono što smo kao država napravili u području ravnopravnosti spolova.
Nastavljamo sa raspravom. U ime kluba Jadranke Kosor i HGS-a. Oprostite, gospođo Kosor, ministar bi se htio javiti za riječ. Ministar Mrsić, izvolite.
Ja ću drugi put izaći pa moram uvjeriti kolege iz HDZ-a da pogledaju sadašnji Zakon o radu, važeći i ovaj Zakon o radu pa neka mi pokažu gdje smo to pogoršali položaj trudnica, gdje smo omogućili da trudnica ne bude zaštićena. Ono jedino što smo dodali, a dodali smo u članku 34. u slučaju smrti poslodavca, fizičke osobe, prestankom obrta po sili zakona ili brisanjem trgovca pojedinca iz registra. I u dogovoru sa sindikatima smo dodali stavak 4 sa ciljem da ta trudnica i sve zaštićene kategorije koje nisu mogle biti brisane jer im zakon to nije omogućavao, da dobiju otpremninu i da dobiju otkazni rok. Gospodo, zaštićene kategorije u koje su spadale i trudnice, obzirom da im zakon nije dozvoljavao da im se otkaže, da im se da otkaz, su ostajale zaposlenice tog poduzeća koje više nije postojalo i one su, nisu imale više niti pravo na otpremninu, niti su imale pravo na otkazni rok, nego su čekale da tvrtka nestane i onda su još uvijek bili i ostali zaposlenici tog, nije im nitko mogao dati otkaz jer poduzeće više nije poslovalo, poslodavac je umro i one nisu od toga iskoristile, ono što su druge kategorije radnika iskoristile koje nisu bile zaštićene i tada su oni dobili ono … Prema tome, nigdje u ovom zakonu nismo pogoršali položaj trudnica, one su i dalje maksimalno zaštićene. Najviši stupanj zaštite, pogledajte Direktivu EU i naše zakonodavstvo vidjet ćete da je stupanj zaštite ostao visok. I ovdje smo ih zaštitili jer smo omogućili da dobiju otpremninu i da imaju otkazni rok, bez ovoga to nisu imali. Imali smo slučajeva da je poduzeće likvidirano prije 4 ili 5 godina, a da još uvijek ima formalno zaposlenih u tom poduzeću jer im nema tko dati otkaz. I nemojte iskrivljivati i buniti javnost, dakle nikakvo pogoršanje statusa trudnica u odnosu na postojeći zakon, ovaj novi zakon ne donosi. Dapače, na ovaj način rješavamo jednu pravnu prazninu i omogućavamo da te zaštićene kategorije ne samo trudnice nego i sindikalni povjerenici i svi oni koji su zaštićeni zakonom dobiju, imaju pravo na otpremninu. Napominjem da smo stoga i stavili u članku 34.stavak 4.
Na ovu intervenciju ministra imamo repliku Đurđice Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi gospodine ministre, ja sam u replici kolegi iz kluba, ali drago mi je da ste se javili, ja vas lijepo molim da nam objasnite tu koliziju članka 34.i članka 121. Implicira se kaže ovako i dalje je taj članak 34.i 121.kontradiktorni. Znači članak 34.zabranjuje otkaz trudnici, 15 dana nakon korištenja tih prava kada ima, ali članak 121.u stvarnosti govori o tome da samo otkazni rok ne teče za vrijeme trudnoće, što onda implicira da se trudnoj ženi može otkazati ugovor o radu. Bilo bi dobro da to malo bolje objasnite.
Na repliku odgovara ministar Mrsić.
Dakle … imate apsolutnu zaštitu dakle ženi koja je trudna ili poslodavac koji ima saznanja da je žena trudna ne može otkazati trudnici. Žena ima apsolutnu zaštitu otkaza i to vam stoji u članku i to vam je u članku apsolutno stavljeno. Prema tome, nije kontradikcija definitivno i jedno i drugo dakle i u sadašnjem Zakonu o radu je apsolutna zaštita trudnica i u ovom zakonu je apsolutna zaštita trudnica. Prema tome imate u članku 34.gdje se potpuno zabranjuje davanje otkaza onim i trudnicama i svima onima koji su zaštićene kategorije. I ja tu ne vidim problema, nemojmo stvarati problem tamo gdje ga nema jer članak 34.vrlo jasno kaže da poslodavac ne može dati otkaz trudnoj radnici.
Sada smo to objasnili. Nastavljamo sa izlaganje u ime klubova. U ime kluba Jadranke Kosor i HGS-a govorit će poštovana gospođa Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicima. Počet ću sa vašom konstatacijom iznijetom na početku današnje rasprave kada ste počeli obrazlagati predloženi Zakon o radu i kada ste kazali "činjenica da su sve strane jednako nezadovoljne pokazuje da je Zakon o radu izbalansiran". Mislim da imamo problema sa tom konstatacijom odnosno sa tom porukom jer moje mišljenje je da ako su svi nezadovoljni, a budući da se govori o svima pa pretpostavljam da u ovom socijalnom partnerstvu jedan od partnera je Vlada, to bi značilo da je i Vlada nezadovoljna. Dakle ako su nezadovoljni pa je onda zakon izbalansiran iz toga izvlačim zaključak ipak da su ipak svi nezadovoljni. I mislim da to nije dobar start za Zakon o radu, tako važan zakon od kojega svi puno očekuju, o kojem svi puno govore pa poneki da ga nisu baš do kraja pročitali, ali svi imaju nešto za reći osobito u politici, dakako s punim pravom sindikati, radnici i poslodavci. Mislim da je Zakon o radu trebao biti uz koliko toliko postignuto suglasje, mislim da je bilo nužno da se o zakonu raspravi na Gospodarsko-socijalnom vijeću i to je jedan od onih zakona u čijoj raspravi kada se govori o prijedlogu toga zakona mislim da je nužno morao sudjelovati dakako uz resornog ministra i sam predsjednik Vlade, dakle u razgovoru sa partnerima i sa predstavnicima Hrvatske udruge poslodavaca i sa predstavnicima radnika odnosno predstavnicima sindikata. To bi bilo logično jer ovo je ogroman zakon koji dotiče i one koji su zaposleni i one koji su nezaposleni i one koji jedini otvaraju radna mjesta, a to su poslodavci. Dakle Zakon o radu po mom mišljenju, a mislim da je uredu govoriti uvijek u politici isto dakle ako smo pokušali Zakon o radu minimalno mijenjati, zapravo samo tri članka, a zapravo u samoj jednoj odredbi 2010.onda mislim da je to nužno i danas. Ne zbog Europske komisije koja kao što smo vidjeli i već je bilo spomenuto u svojim preporukama jasno traži intervencije u Zakonu o radu, dakle drugu fazu promjena i to do sljedeće godine. Ne zbog EU, ne zbog Europske komisije nego zbog hrvatskog tržišta rada. I naravno nitko nije i to je logično za to da se u tom smislu smanjuju radnička prava. Vraćam se poslodavcima, mislim da ne bi bilo dobro da iz ove rasprave proizađe neki zaključak o tome da isključivo govorimo o zaštiti radnika kroz prijedloge sindikata nego zaista da treba u tržišnom gospodarstvu a za to smo se davnih godina opredijelili štiti i sve one poslodavce koji časno, čestito, pošteno rade svoj posao jer je u konačnici poslodavac i država. Mogu li poslodavci raditi i biti uspješni, proizvoditi, prodavati, stjecati, širite se bez kompetentnih, kvalitetnih, obrazovanih, obučenih i dakako dobro plaćenih radnika? Ne mogu. Mogu li očekivati da će biti uspješni ako u svakoj prilici i u svakom trenutku žele učiniti sve da se što prije riješe svojih radnika? Ne mogu, tko će im proizvoditi. Može li država kao poslodavac bez obrazovanih i sposobnih državnih službenika, liječnika, medicinskih sestara, profesora? Ne može. Može li bez svih tih ljudi, a mogla bih nabrajati i vojnike i policajce ako nisu dobro plaćani, ako nemaju dobre uvjete, ako im poslodavac a to je Vlada ne omogući dobre uvjete za rad? Ne mogu. Dakle, moraju li radnici u svim tim situacijama biti dobro plaćeni? Naravno da da, kakvo je to uopće pitanje, ali ja ga postavljam jer o tome dakako govorimo danas, pogotovo političari o tome često govore, ekonomisti, mediji, udruge, dakle o nužnosti promjena radnoga zakonodavstva. I svi govore i svi traže i svi imaju svoje prijedloge. I koliko to traje? Traje godinama. Eto 2010. smo imali čak akciju sindikata u prikupljanju potpisa za referendum zahtjeve da se neke odredbe Zakona o radu koje smo tada predlagali, radilo se samo o dugotrajnosti kolektivnih ugovora i o tome da kolektivni ugovori ne mogu biti isti u trenutku kada primjerice BDP raste 6% ili kada pada 6% ili 7%, o tome se radilo. Prema tome mi se za sve ove godine dame i gospodo nismo zapravo pomaknuli osobito sa mjesta. Danas su za oni koji su bili protiv 2010. oko tih minimalnih promjena Zakona o radu. Mnogi od onih koji su tada bili za danas su protiv itd., ali dobro, politika je ta koja stvara okvire a sindikati su uvijek i tada 2010. i danas zapravo bili protiv. Ono što je činjenica u prvom čitanju ovoga Zakona Udruga poslodavaca je poduprla Zakon, sada je i Hrvatska udruga poslodavaca protiv. Moje mišljenje je da oni ne hine protivljenje ovom predloženom Zakonu, odnosno Konačnom prijedlogu Zakona nego da su zaista i stvarno nezadovoljni. Oni među ostalim ističu i žale se zbog prenormiranosti za male i srednje poslodavce, rasporeda radnog vremena, zbog prije svega pravne nesigurnosti a to je jedan od alarma koji treba zvoniti na uzbunu bez obzira govorili o tome poslodavci i sindikati. Ako se nekim zakonom otvara mogućnost za pravnu nesigurnost na bilo kojoj razini onda to jest velika prepreka za donošenje zakona. I provedivost samog zakona. Dapače, vidjeli smo da su se poslodavci žalili i Europskoj komisiji odnosno predstavnicima Europske komisije odnosno Europske unije i to nije dobro. Što predlažu sindikati? Evo pred nama je 47 amandmana od kojih neke sigurna sam i to ću sada potkrijepiti Vlada može prihvatiti odnosno vladajuća većina u Hrvatskome saboru apsolutno bez ikakvih problema jer su to prijedlozi amandmana koji zaista stoje na realnim nogama i zaista među ostalim predlažu i samo usklađivanje sa nekim drugim zakonima. Evo primjera, predlažu intervencije u članku 121. vezano za otkazni rok koji ne teče za vrijeme godišnjeg odmora, plaćenog dopusta i privremene nesposobnosti za rad, mislim da se to može bez ikakvih problema prihvatiti. Pa onda na članak 32., 34. i 35. gdje se radi međuostalim i o usklađivanju sa terminologijom Zakona o rodiljnim i roditeljskim potporama. Dakle, ne vidim niti jednog razloga zašto to u razgovorima sa predstavnicima vlade nije odmah i do kraja usuglašeno. Na članak 48. o korisniku koji ne smije koristiti rad istog ustupljenog radnika za neprekidno, te razdoblje duže od 1 godine. Pa onda članak 60. koji regulira, evo to je nešto što mislim da Vlada, odnosno vladajuća većina može zaista bez da se vodi ikakva rasprava prihvatiti jer se tu kaže, pojašnjava se što je radno vrijeme za vrijeme službenog puta i kaže se u prijedlogu sindikata da se radnim vremenom smatra vrijeme koje radnik provede obavljajući poslove za poslodavca a najmanje u skladu sa njegovim rasporedom radnoga vremena. I ima takvih amandmana još, dakle zanimljivo, evo zanimljivo i to je zaista vrijedno pažnje da sindikati, a koliko sam vidjela to su zapravo sve sindikalne središnjice predlažu amandman i na članak 86. da se u stavku 3. na kraju rečenice briše točka i dodaju riječi "ili drugoj životnoj partnerskoj zajednici". Znači tu sindikati već usklađuju Zakon o radu sa Zakonom o životnom partnerstvu. To je nešto što zaista zaslužuje posebnu pozornost, kako je Vlada predložila Zakon o životnom partnerstvu ne razumijem zašto onda Vlada primjerice evo tako jednostavan amandman nije prihvatila. Ono što me posebno zanima jest ona odredba, odnosno odredbe koje govore o zabrani noćnog rada gospodine ministre. Dakle zabranu noćnog rada treba vratiti za trudnice, roditelje djece do 3 godine odnosno za samohrane roditelje do 6 godina. I dobro je da je predlagatelj zakona odustao od prve verzije da poslodavac može ponuditi i drugo radno mjesto kad se govori o trudnicama. Na kraju, što se tiče tog noćnog rada, moj klub će predložiti i amandman i vjerujem da nikakvog problema oko prihvaćanja toga rada, jer vjerujem da se svi slažemo da trudnice, žene odnosno roditelji male djece, pogotovo kad govorimo o samohranim roditeljima zaista ne bi trebali raditi noću jer se tu otvara niz pitanja i mislim da je to nekako nulta točka od koje treba krenuti. Dakle na kraju, ako budu prihvaćeni ovi amandmani koje sam neke spomenula, a koje ćemo i predložiti, koji se zaista čine realni i za koje smatram da ni na koji način ne bi bili neprihvatljivi i poslodavcima, onda ćemo dakako razmisliti o potpori ili nepotpori konačnom prijedlogu zakona. Bilo bi vremena da zakon naravno ide u treće čitanje, da još jedanput za stolom svi zajedno, sva tri partnera sjednu i otklone ove nedoumice o kojima i mi, nadam se, zaista hladne glave danas govorimo ali s obzirom na rokove nisam uvjerena da taj prijedlog uopće ima ikakve šanse za proći. Ali bilo bi, ja sam inače protivnica trećih čitanja zakona, ali u ovom slučaju to bi zaista bio dobar korak. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Imamo prijavljenu repliku kolege Dražena Đurovića. Izvolite.
Pa evo vi ste na samom početku svog izlaganja istakli tu situaciju da zapravo ovaj prijedlog zakona na neki način nitko ne podržava i strana sindikata i strana poslodavaca i oporbe, pa i dio vladajućih ima određene primjedbe. Pa ja mislim da bi teško bilo zapravo naći bilo kakvu izmjenu radnog zakonodavstva u ovom trenutku koji bi većina podržala zaista, a posebno bi bilo zanimljivo vidjet kakva bi to bila izmjena Zakona o radu koji bi sindikat podržao ili naši hrvatski sindikati. S druge strane, možda u nekim boljim vremenima bi to sve zajedno bilo lakše, međutim današnja vremena su toliko konfliktna, toliko loša i toliko teška da se mi zapravo ne možemo manje-više kao društvo više usuglasiti ni praktički o državnim blagdanima ni o radnim danima, ni o nekim stvarima koje dotiču naše živote u osnovici, a kamoli o Zakonu o radu. Ono što bi se zapravo s vama složio to je da je ministar pokušao malo ovamo, malo onamo, a ono što manjka njemu po mom mišljenju u ovom prijedlogu zakona to je što mu manjka zapravo gospodarska politika. Ti ne možeš Zakonom o radu pokušavat definirat gospodarsku politiku. Ako nemaš gospodarsku politiku kao što je ova Vlada nema, onda ti pokušavaš podizat konkurentnost na račun radnika, ali zapravo ukupno gospodarstvo ne činiš konkurentnijim. I onda ovdje se na neki način i ministar nađe u neobranom grožđu jer zapravo kad bi promjene radnog zakonodavstva bile dio sustavnih mjera jačanja konkurentnosti hrvatskog gospodarstva vjerojatno bi i njemu bilo lakše zapravo branit ove pozicije.
Na repliku odgovara uvažena Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Poštovani kolega, kazali ste tko će zapravo prihvatiti izmjene Zakona o radu, bilo kakve izmjene. To bi međutim značilo da se odričemo bilo kakvih promjena, ali bi značilo još nešto, da vi smatrate a ja sam siguran da vi tako ne mislite, da je postojeći Zakon o radu idealan jer sjetite se vremena kad se donosio pa kako se mijenjao da je bilo puno onih koji su bili nezadovoljni. Prema tome, mi moramo mijenjati Zakon o radu, to je i u preporukama kao što znate Europske komisije u jednom dijelu, međutim ne zbog njih nego zato da učinimo sve da oni problemi na koje smo već do sada ukazivali, vidjeli i smatrali da nisu dobri, recimo ona dugotrajnost kolektivnih ugovora. Osobno smatram da to je nešto što zaista moramo mijenjati, moramo se na to prilagoditi, moramo svi prihvatiti da je to nužno jer nijedan poslodavac, ni država, ni privatnik, da to tako najjednostavnije kažem, ne može isplaćivati iste plaće i davati i sva ista zajamčena prava u trenutku kad je jako loše i kad je jako dobro. Dakle kad je jako loše moramo se stisnuti, kad je dobro moramo to nekako povećavati. Eto o tome se radi. Ali slažem se, često puta se i promjene ovako važnog zakona do krajnjih granica politiziraju, a to nije dobro.
Zahvaljujem. Do stanke ćemo još čuti stajališta kluba HSU-a koje će iznijeti poštovani Silvano Hrelja.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. HSU je naročito zainteresirana za kvalitetu ovog zakona jer smatramo da ovaj se zakon odnosno kvaliteta ovog zakona se reflektira na ovaj ili na onaj način na više od 2 milijuna i 700 tisuća građana, dakle svi oni koji su radno aktivni, ali i oni koji žive od minulog rada plus i oni koji su nezaposleni u ovom trenutku. Dakle, iz ovog zakona izvire mnogo kratkoročnih ali i dugoročnih prava građana Hrvatske i ovo je vrlo, vrlo ozbiljan posao. Hrvatska stranka umirovljenika je u prvom čitanju javno podržala prijedlog zaključka kluba SDSS-a da se obnovi socijalni dijalog u Republici Hrvatskoj jer je u tom trenutku bio u krizi i padale su teške riječi između socijalnih partnera naročito između jednog socijalnog partnera i ministra. Dakle, u takvoj atmosferi sigurni smo bili nije se moglo napraviti ili na neki način ispregovarati dobar Zakon o radu za drugo čitanje. Činjenica je da je u vremenu od prvog do drugog čitanja socijalni dijalog obnovljen što ne znači da je on bio kvalitetan. Formalno je zaključak Hrvatskog sabora ispoštovan i tu nemamo što prigovoriti. Da li je taj socijalni dijalog donio kvalitetu? Vidim da nije, a i po meni balans u nezadovoljstvu odnosno nezadovoljstvo svih sudionika nije nikakva potvrda da je zakon dobro izbalansiran. Znate možda jedan članak zakona je previše važan, a da pet drugih i potpuno nevažno je ne proizvodi nikakve učinke i nikakvu štetu ili se odnosi na vrlo mali broj zaposlenih. Prema tome, uvijek se može razgovarati da li smo stvarno uspostavili samo formalno ili stvarno socijalni dijalog i da li je socijalni dijalog u Republici Hrvatskoj proizveo kvalitetu. Čini mi se da nije. Ministarstvo ima pravo odlučiti kao što je odlučilo da unatoč nedovršetku socijalnog dijaloga ide sa prijedlogom zakona pred političare, pred saborske zastupnike. Ali mi sada preuzimamo i moramo preuzeti odgovornost da li ćemo prihvatiti ovaj zakon, da li ćemo usvojiti određene amandmane, određena poboljšanja ili nećemo. Dakle, loptica je prebačena ovdje i od današnjeg dana mi smo odgovorni kakav će biti Zakon o radu. Ja sam siguran da sve što je bilo nije lošije od onoga što je sada, da smo imali jedan kvalitetan Ured za socijalno partnerstvo i da se puno toga prije nego je došlo u Hrvatski sabor dalo, peglalo sve ove godine unazad u tom uredu, da su se strasti smirivale, da su se svaka točka i zarez usaglašavale i da ćemo se prije ili kasnije opet morati vratiti tom načinu rada. Niti će predsjednik Vlade, niti će ministar rada in prima persona pregovarati o svakoj točci i zarezu. I to nije ni potrebno, to nije ni potrebno. Socijalni partneri mogu puno toga riješiti i sami. Naravno, treba imati strpljenja i vremena, treba imati strpljenja. S obzirom na broj ovdje amandmana znači da je falilo možda još 6 mjeseci da se to uskladi. Ne bih rekao da su svi ostali na svojim stavovima i da su svi zabetonirali stavove. Postoji bitna razlika u ponašanju sindikalnih središnjica pred prvo čitanje i ovo drugo čitanje. Moram priznati da su profitirali, da su profitirali u svom odnosu prema ovoj materiji, da nikad do sada nisam dobio na stol ovako kvalitetno pripremljene prijedloge amandmana i da su javno priznali ministru ono što je dobro učinjeno. Dakle, nisu se postavili kao u mnogo drugih slučajeva, a priori protiv. Dakle, otvorena vrata za pregovore i nastavak razgovora. Opet ću ponoviti, pogrešno i ja griješim. Ispričavam se, koristiti termin pregovora za donošenje zakona. Ovdje bi trebali prije biti dogovori socijalnih partnera sa promišljanjem kamo mi to idemo. Da li svi instituti koji se u svijetu inoviraju, da li smo mi odmah spremni prihvatiti ih i ugraditi u zakonodavstvo. Ja još uvijek nisam dobio dovoljno dokaza da flex security je pojam koji može zajedno, da fleksibilnost i sigurnost mogu ići zajedno. Ali mi se volimo time igrati i clean start i outsourcing, puno engleskih riječi. Mi ih doduše prevodimo, nismo kao Talijani koji ih direktno ubacuju u svoje zakone. Hajde jedna mala prednost i na naše zakonodavstvo. Ali činjenica je da ne mora značiti da je naš odnos sa Europskom komisijom, sa Europskom unijom, odnos jednosmjerne ulice. Mi imamo pravo i obavezu promišljati naš svijet rada, imamo pravo i obavezu sačuvati svoje specifičnosti, a u ime Hrvatske stranke umirovljenika, naših članova i simpatizera kažem ovo je prevažno da bi se s ovim igrali. Nas interesira isključivo stabilna i sigurna radna mjesta. Na njima počivaju mirovinski sustav, zdravstveni sustav. Nas ne interesiraju prijevare u svijetu rada da je netko izmanipulirao radnike, da ih nije platio. Za to od nas nikad nećete dobiti podršku, ali treba težiti ka sigurnim oblicima rada. Bio sam nedavno na jednom sastanku u Rimu gdje se ponovno zagovara sigurnost zaposlenja kao temelj socijalne stabilnosti društva. Dakle, ne moramo biti stalno kreativci, stalno inovirati, ajmo držimo, ocijenimo ono što je vrijedno i unapređujmo to. Tražimo poslove koji nisu privremeni. Zar smo stali, zar nema kod nas kreativnosti nakon '80-ih da imamo inženjere, da možemo ići na svijet rada sa kvalitetnim i konkurentnim proizvodima? To ovaj zakon neće riješiti, problem je negdje drugdje. Isto tako mislim da ne treba u normiranju biti prenormiran. Ja bih u nastavku mog izlaganja malo obrazložio amandmane HSU-a na što smo se, nismo dali sve amandmane, zahvaljujem sindikatima dali su nam dobru podlogu i dobra obrazloženja. Siguran sam da ako ih 80% prihvati predlagatelj da neće pogriješiti, no njegova je volja koliko će ih prihvatiti, ja na taj dio ne želim utjecati ali po mom skromnom sudu 80% tih amandmana ima svoju glavu i rep i na mjestu je. Bilo da se radi o argumentaciji o boljem izričaju, bilo da se radi o onim institutima koji nisu bili u prvom čitanju. Dakle, u ovaj zakon su ugrađeni i instituti koji nisu bili u prvom čitanju, dakle oko njih nije moglo biti spora jer nisu postojali u prvom čitanju. Prema tome, opravdano se reagira na to da se danas raspravlja o nečemu o čemu se u usuglašavanju socijalnih partnera uopće nije razgovaralo. Dakle, imamo amandman na članak 10. koji je potpuno novi, radi se o ustupanju radnika poslodavcima između poslodavaca u povezanom društvu. Taj dio nije odrađen, to je novina. Ja ne kažem da je ona loša ali sigurno ne spada u članak 10., ona zaslužuje jedno potpuno novo poglavlje kako poslodavci unutar povezanih društava mogu jedan drugome ustupati radnike u slučaju da jedan nema posla. To nije ništa neobično, to nije zabranjeno, samo treba postojati određena sigurnost za plaću, da nema prekida radnog odnosa, da nema prekida u kontinuitetu, da kako je ono rečeno u obrazloženju da Inspekcija rada može pratiti sljedivost svih postupaka. Nadalje, naravno u članku 14. ako poslodavac je dužan prijaviti radnika na mirovinsko i zdravstveno u roku 48 sati onda je logično da je rok u kojem radniku dostavlja primjerak prijave za obvezno mirovinsko i zdravstveno osiguranje je predug od 15 dana i predlažemo da to bude 8 dana. Nadalje, imamo u članku 78. gdje je predloženo da radnik kojem prestaje radni odnos ima pravo na razmjerni dio godišnjeg odmora. To znači da on ne bi ostvario recimo da ode u 9. mjesecu on bi ostvario razmjerni dio godišnjeg odmora za 9 mjeseci. Praktički mislim da to nije korektno jer se pravo na godišnji odmor ostvaruje jednom i ako ne postoji prekid radnog odnosa više od 8 dana onda nitko nema pravo uskraćivati dane godišnjeg odmora sa razmjernim pristupom. A to i nisu neki veliki novci i nitko neće u tome uštedjeti ako radnik ide u mirovinu i sad mu uskrati 5 dana godišnjeg zato što ide u 9., a ne u 12. mjesecu. Formulacija sindikata je tu bolja i mi je predlažemo. Isto tako tehnička izmjena članka 79. koji je vezan uz taj članak zakona. Dalje, imamo u članku 112. amandman koji se odnosi i na dva stavka. Dakle, kada prestaje radni odnos? Piše smrću poslodavca, fizičke osobe ili prestankom obrta. Mi bi željeli dodati i još tako dalje željeli bi dodati i završetkom postupka likvidacije. Samim otvaranjem postupka ne znači da je prestao i život poduzeća. I u podstavku, odnosno u, da u podstavku 4. imamo nešto što piše, piše isto u podstavku 5. Piše ovako da radni odnos prestaje kada radnik navrši 65. godina života i 15 godina mirovinskog staža. Dodao bih najmanje 15 godina jer više može imati i zarez je osim ako se poslodavac i radnik drugačije ne dogovore. A pod točkom 5. imamo sporazum radnika i poslodavca. Dakle, jedno drugo isključuje. Ako piše pod točkom 5. ne treba ovo pisati u podstavku odnosno u točci 4., a odnosi se na isto. Dalje smo na članku 151., suodlučivanje i traži se prethodna suglasnost Radničkog vijeća. Naravno kada daje u podstavku 3. kada se daje otkaz radniku osobi sa invaliditetom smatramo da treba postojati suglasnost Radničkog vijeća. I u stavku 4. ovog članka da se doda na kraju i sudska ili arbitražna odluka koja nadomješta nedostatak suglasnosti Radničkog vijeća. Dakle, ovo su i tehnički ali bogme i dijelom suštinski amandmani. Opa, pri kraju sam s vremenom. Naravno imamo amandmane i na proširenje područja primjene kolektivnih ugovora gdje je bolja formulacija koja je predložena za članak 203.i za članak 232.kao što imamo i amandman na članak 225.gdje se u isti rang stavljaju svi sudionici u izbornom procesu, da mogu dobiti neplaćeni dopust ne samo vijećnici, zastupnici, kandidati za predsjednika nego i kandidati za župana, načelnika i gradonačelnika. I evo, naravno naše zadovoljstvo će biti tim veće što ovim zakonom, koliko nadležno ministarstvo i Vlada bude usvojila, jako dobro obrazloženih i utemeljenih amandmana odlučit ćemo o tome kad dobijemo informaciju o raspoloženju Vlade i ministarstva. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo prijavljene replike, ali njih ćemo čuti u 15 sati nakon stanke. Zahvaljujem.
Kolegice i kolege, nastavljamo sa raspravom. Na izlaganje kolege Hrelje imamo dvije replike. Đurđica Sumrak, izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Hrelja, zaista se mogu složiti u dijelu vaše rasprave. I kad sam govorila o rodiljama, odnosno porodiljinom dopustu, odnosno o problemima žena i zapošljavanja žena, onda sam točno znala o čemu govorim, a upravo je jedan dio i vaše rasprave vezan za to. Naime, govorili ste o sigurnosti rada i govorili ste o fleksibilnosti. Zaista ne može biti fleksibilnost, ako sigurnosti rada nema, a sigurnosti rada neće biti sve do trenutka kad se neće pokrenuti gospodarstvo i dok se ne počnu otvarati nova radna mjesta. I zaista jedna od temelja i stabilnosti društva jest sve ovo, i otvaranje novih radnih mjesta i pokretanje gospodarstva, a onda sigurnost rada, a onda možemo govoriti i o fleksibilnosti, onda možemo govoriti o tome da će se i pretpostavke za tu fleksibilnost i preraspodjelu učiniti i ženama, znači i majkama koje imaju malu djecu, da će se sva ona potrebna infrastruktura od škola, vrtića, igraonica, koje će imati radno vrijeme, gdje će žene moći svoju djecu poslati. Do tog trenutka je žena nezaštićena i zato sam ja govorila da se i ovaj, po tom pitanju ovaj zakon može nazvati depopulacijski zakon jer vlada nesigurnost, vlada, mladi ljudi odlaze, žene su nesigurne, neće rađati. Na neki način se, i kad sam rekla, da na neki način se stiče dojam da bi taj članak 1. mogao biti zaista u uvodu da je trudnoća kazneno djelo. Zbog toga, upravo zbog toga, sve što sam govorila, govorila sam ne samo iz iskustva, nego iz iskustva i drugih ljudi, iz iskustva mladih žena koje tek stupaju na tržište rada ili koje već jesu. Hvala vam lijepo.
Vrijeme kolegice Sumrak. Odgovor kolega Hrelja, izvolite.
Uvažena kolegice, ja sam govorio o sigurnosti radnog mjesta u generalnom smislu jer je to sigurno radno mjesto, dobro plaćeno radno mjesto je dobro za sve socijalne sustave, počevši od mirovinskog, zdravstvenog sustava, dakle i generalno dobro je za razvoj, za planiranje obitelji između ostalog, itd. Naravno da sam dvojio u svojoj raspravi da li je moguće uopće spojiti 2 termina sigurnosti i fleksibilnost, da li je to samo pomodarstvo ili doista postoji nešto tako, neki takav spoj koji je funkcionalan i efikasan. A ono što bih htio vama odgovoriti, ja znam da bi danas svi htjeli imati najbolje moguće uvjete za planiranje obitelji, međutim i nas i vas i mene je život naučio neke druge stvari i mi smo se rađali u nekim uvjetima koji nisu bili ni blizu ovoga, koji jesu ni blizu ovog standarda, bilo je i nesigurnosti, dakle ja se slažem da ovo utječe, ali nije presudni faktor za populacijsku politiku. Naravno trebamo se potruditi da učinimo što povoljnija rješenja, ali definitivno to ovisi još o mnogim drugim faktorima. Hvala.
Hvala i vama. Sljedeća replika, Domagoj Milošević. Nema ga. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime kluba HNS-a raspravu su podijelili Gjurković i Baranović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani ministre sa suradnicom i suradnicima, kolegice i kolege. Zakon o radu jasno je da je jedan od temeljnih zakona u Hrvatskoj, ne samo vezani za rad odnosa sindikata, odnosno djelatnika, radnika, poslodavaca, države, vlasti, Vlade, odnosno ovoga Hrvatskog sabora i nedvojbeno da u svim raspravama i do prvog čitanja i ovih 5 mjeseci dok smo dobili u biti drugo čitanje i nesuglasice koje i dalje postoje između predlagatelja i sindikata i poslodavaca kao ključnih, za koje je nama bila želja i namjera u onome zaključku koji smo donijeli zadnji put na raspravi na prvom čitanju je bila da se sjedne i da se nađe nešto što je najpovoljnije i najbolje. Najpovoljnije i najbolje naravno da nije samo, čuli smo u raspravama, to slobodno mogu reći u ime kluba HNS-a, nije samo gospodarski rast i razvoj. Ono najbolje je da u biti i štitimo prava radnika. Ovdje se često i raspravljalo o tome da li je ovaj zakon dovoljno štiti i trudnice, da li on je dovoljno prema osobama sa invaliditetom adekvatan u odnosu na na njihova prava na njihovu zaštitu u biti najviše zaštitu jer prava uglavnom svi imaju jednaka, samo je pitanje da li je zaštita koja je u datom trenutku potrebna za određene osjetljive skupine adekvatna današnjem vremenu. Da li je to današnje vrijeme koga mi zovemo često vrijeme otvorenog nekog tržišta kapitala u kojem kapital diktira sve? U biti nije. Dakle i ova Vlada jasno se postavlja da želi i gledajući kroz proračun i zaštitu mirovina i socijalnih prava zaista iskazati i pokazati ovaj svoj socijalni karakter i karakter gdje štiti one najosjetljivije skupine i najveće skupine što se tiče umirovljenika. Isto tako u odnosu na sve građane i građanke koje su u radnom odnosu ili trebaju ići u radni odnos ponaša se isto na isti način da maksimalno štiti i one najosjetljivije skupine građana. Međutim, očito je jasno da kada raspravljamo o ovome prijedlogu zakona da moramo voditi računa da se on mora i treba donijeti, on se ne mora donijeti zato što se traži iz EU neko usklađenje i imamo određene preporuke, nego mi zaista moramo unaprijediti taj Zakon o radu jer pa i većina klubova i sindikati i poslodavci su spremni i žele da se donese novi zakon, samo je pitanje koji je to tekst, koji su to uvjeti. Očito se ne mogu složiti u svemu i mislim da je kolegica Kosor jasno rekla nema mogućnosti ali zakon se mora donijeti, mora se unaprijediti i radi konkurentnosti i radi ispravaka određenih situacija i točaka i članova zakona gdje je i poštovani ministar govorio da se dodaju i određene rečenice kako bi se dodatno određene skupine zaštitile. Vidimo i od sindikata da su dali određene prijedloge čak što bi rekli, išli su malo ispred vremena u onoj socijalnoj sferi koja je vezana za životno partnerstvo. Dakle svi su participirali na određeni način, na jedan pozitivan način međutim očito da zakonodavac odnosno predlagač zakona Vlada RH je morala ići sa ovakvim prijedlogom koji sublimira ono šta svi kao žele, ne toliko dovoljno koliko poslodavci i sindikati žele ali ovaj zakon treba u svakom slučaju donijeti. Jako je puno amandmana i političkih stranaka i sindikata, nešto je slično, nešto se poklapaju, nešto podupiru, nešto je različito. Vjerujem da će Vlada sagledati određene članke, vjerujem da neovisno o predlagačima da kako ono obično biva idu uglavnom pozicije, a ne opozicije vjerujem da će ministar i Vlada sagledati sve amandmane i baš ima amandmana koje treba poduprijeti koji još unapređuju, daju jednu širu kvalitetniju sliku i za poslodavce i za sindikate. Naravno da sama činjenica ono što je najspornije, ono što se pokazalo najspornije u ovome zakonu, to je taj nejednak raspored radnog vremena. Kada gledamo iskustva zemalja u Europi koji su napravile određeni napredak gospodarski posebno konkurentnost, najčešće se spominje naravno Njemačka, mislim naravno da je teško uspoređivati uopće sva gospodarstva i nas u odnosu na druge jer su sasvim drukčije osnove i tog realnog sektora i udjela na tržištu i tehnologije i sama povijest u biti svih zemalja u smislu onog gospodarskog razvoja. Međutim možemo gledati jednu Slovačku kao možda jedan malo bolji primjer koji je lakši i bliži našim građanima kada govorimo o konkurentnosti gospodarstva, kada govorimo o nekakvom pravu radnika, zakonodavstvu vezano za rad gdje imamo iznimno veliku liberalizaciju po pitanju i otpuštanja i zapošljavanja kao što je slično u Njemačkoj, ali kažem spominjem čisto Slovačku zato što možda lakše možemo se uspoređivati sa jednom zemljom koja je i gospodarski bila iza nas onih šta neki kažu prije devedesetih, ušla je u EU prije nas i dobila je onu prednost što je ušla za vrijeme progresije, a ne recesije da tako kažem, ali sve isto su reagirali sa jednom liberalizacijom tržišta rada koje je omogućilo i zapošljavanje i otpuštanje i iznimno puno, ovdje što je isto tako sporno u svim raspravama kada se razgovara o ulozi agencija za zapošljavanje. Agencije za zapošljavanje su u Slovačkoj jedna sasvim normalna djelatnost koja funkcionira neovisno o Zavodu za zapošljavanju i o onim svim drugim načinima na koje posebno privatne tvrtke zapošljavaju građane. Sigurno da kada raspravljamo i u razgovorima sa sindikatima, poslodavcima moramo isto razmišljati i imati na umu i kod donošenja ovog prijedloga zakona da najveći broj radnika koji rade u privatnom sektoru,nemojmo to zaboraviti, on nije uključen u sindikat. Najveći broj danas nezaposlenih i mladih njih prvenstveno interesira kvalitetno zapošljavanje, dobri prihodi i mogućnost napredovanja. Prema tome kada razgovaramo od ova tri socijalna partnera koja su trebala maksimalno koliko je moguće, očito da je ovo maksimum koji je moguće dogovoriti u ovom trenutku. nemojmo zaboraviti da postoji jedan partner koji nije ovdje mogao sudjelovati ni organizirano, a taj partner su radnici s jedne strane pod A koji rade u privatnih poslodavaca i nisu sindikalno organizirani, a drugi partner su nezaposleni koji prvenstveno traže pravo mogućnosti na posao da bi mogli imati obitelj i dostojanstvo i stjecati ona četiri zida da bi mogli živjeti i stvarati u budućnosti. Tako da kada govorimo o tri socijalna partnera onda moramo voditi računa o onim građanima koji nisu uključeni u participaciju tih pregovora, zašto nisu jer nisu organizirani ali realno nisu i oni koji očekuju i čekaju posao imaju … [[Govornik se ne razumije.]] posao, oni koji žele sutra i doći će na burzu rada i njih interesira u biti samo da im se osigura dostojanstvena plaća. Nemojmo zaboraviti još jednu činjenicu, niti jedan poslodavac kvalitetnog radnika sigurno neće otpustiti, niti jedan poslodavac kvalitetnog radnika neće nestimulirati nego će ga stimulirati i dopustiti će u da dodatno stvar u interesu normalnog profita vlasnika ali i interesu radnika. Jel izgubimo se, mogu to slobodno reći u ime kluba HNS-a često u raspravama u kojima se pozicioniraju stvari da postoji samo profit i izrabljivanje. Ovo je Zakon koji osigurava da taj odnos bude profesionalan, korektan, da bude dostojanstven u tim odnosima i zaštitama prava i jednih i drugih. Po pitanju zapošljavanja putem agencija pa mislim da moramo jedno shvatiti da odlučili smo se sa ovom hrvatskom samostalnošću, odlučili smo se i za tržišno gospodarstvo. I na tržištu pružanja i usluga rada moramo otvoriti prostor i agencijama jer odabir građana koji će sutra raditi preko agencije za određenog poslodavca je ipak prvenstveno odabir tog građana. Niti jedna agencija nije vlasnik nikoga, niti će moći biti. Prema tome, ako otvaramo prostor i da agencije rade i zapošljavaju i da one stvaraju odnos sa poslodavcem to je ipak odluka onoga koji želi preko agencije raditi u odnosima da li su na određeno ili neodređeno vrijeme. Dosta sporno koliko vidimo su određene stavke oko tzv. ustupanja poslodavca po posebnom propisu radnika u tvrtku kćer ili drugom poslodavcu. Pa je li realno ako u danom trenutku krize bolje da taj radnik i djelatnik ima mogućnost da nastavi raditi 6 mjeseci ili bi taj poslodavac trebao proglasiti tehnološki višak i poslati ga na burzu. Na koga opet? Na teret države. Ta djelomična liberalizacija radnog zakonodavstva, pokušajmo ajde da ja to kažem realno razmišljati, pa ona je bolja nego da se proglasi radnikom tehnološkim viškom pa ga se pošalje na burzu pa ga se eventualno zove nakon 6 ili 9 mjeseci. Pa je li bolje da djelatnik bude u procesu kontinuiranog rada, kontinuiranog stjecanja znanja, komunikacije nego da se odvoji od radnoga procesa. Jel odvajanje iz radnoga procesa nije samo depresivno za osobu koja ostane bez posla nego nije ni kvalitetna za njegov daljnji napredak. Ovaj Zakon je samo dobra osnova, dobra osnova da pregovori između partnera se nastave, on je dobra osnova da unaprijedi postojeći zakon jel je potrebno da ga mijenjamo, ali je dobra osnova ako je moguće dogovoriti se i još dodatno unaprijediti ali njega moramo donijeti. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku Jadranka Kosor, izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani kolega Gjurkoviću govorili ste i vi o nužnosti socijalnoga partnerstva i spominjali st i onog četvrtog partnera o kojem malo govorimo a to su nezaposleni više od 303, 302 tisuće nezaposlenih. I zato podržavam vašu ideju također da a i osobno to zastupam da o Zakonu o radu raspravljamo lišeni svake demagogije jer evo i vi ste istaknuli jedan dobar primjer amandmana sindikata koji su vrlo korektni pa se evo referiraju i na Zakon o kojem ćemo sutra raspravljati u konačnom obliku znači o životnom partnerstvu. I ja mislim da jedan veliki broj tih amandmana zaista Vlada može prihvatiti. Ali kada govorim o demagogiji tko će se danas usuditi primjerice govoriti o predloženim amandmanima, odnosno primjedbama Hrvatske udruge poslodavaca teško da će tko jer bi onda ispalo da podupiremo one koji isključivo žele izrabljivati radnike a to nije tako. Jer evo poslodavci isto tako predlažu evo vezano za one poslodavce koji zapošljavaju 5 ili do 5 radnika da u slučaju otkaza ne moraju posebno obrazlagati npr. navodim taj njihov amandman i tu primjedbu. Tako da bi bilo dobro sve političke loptice spustiti apsolutno i potpuno na zemlju i bodriti Vladu da još jedanput sjedne prije konačnog glasanja o Zakonu. I da zaista sve one amandmane koji su na tragu i amandmana Udruge poslodavaca i amandmana sindikalnih središnjica prihvati. I da to ipak bude Zakon kojim će barem jedan dio zainteresiranih biti zadovoljan.
Hvala. Odgovor, kolega Gjurković.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovana kolegice realnost i racionalnost je nešto šta ja sam pokušao u ime kluba iznositi raspravljajući o ovom Zakonu o radu jer iznoseći i spominjajući nezaposlene koji u biti nemaju pravo uopće rasprave kao socijalni partneri, mi razgovaramo danas o 300 tisuća, bilo ih je 380, vjerujem sutra će biti i manje ali dolaze nove generacije koje nemaju pravo nego zatiču nešto što mi sutra ćemo donijeti, oni bi bili isto tako dobro uključeni u određene rasprave jer se radi sutra o njihovoj budućnosti. Isto tako kad raspravljamo o djelatnicima, radnicima u određenim privatnim tvrtkama koji nisu sindikalno organizirani, bilo to organizacija zato što su dva člana ili je pet članova, pitanje je da li će oni uopće i organizirat jer mogli su se oni i dan danas organizirat da su se stekli uvjeti, da su htjeli, da su ne znam šta. Ali da ne budem u ne znam šta, da budem u realnosti, realnost je ta da je manje organizirano u sindikatima nego što ih u biti radi u privatnim tvrtkama i to je jedna činjenica koju moramo isto znat i imat na umu kad donosimo ovaj zakon. Kad govorimo o predstavljanju onih koji su pregovarali i legitimitetu Vlade da predloži ovakav zakon koji nije definitivno usklađen sa HUP-om i sa sindikatima, ali da je Vlada ta koja s druge strane mora zastupat interese i oni koji nisu uključeni u sindikate i oni koji su nezaposleni, a žele radit. Jer ono što sam rekao da je primjer mladih danas jer su oni najugroženija skupina, ne mogu i ne žele raspravljat puno o Zakonu o radu nego žele samo radit, stvarat, primat plaću jer sama činjenica velikog interesa za 1600 kuna pokazuje da oni žele radit, da njima u ovom trenutku čak taj novac toliko nije…
Hvala. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime kluba DC-a Novog vala i Natalija Martinčević-Vesna Škare Ožbolt. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Danas je evo puno toga rečeno pa evo ja ću nastojati imati jedan malo drugačiji pristup. Mi danas naravno ponovo reguliramo odnosno dereguliramo Zakon o radu, na neki način ga usklađujemo sa onim što prevladava u Europskoj uniji. Međutim, kada se pogleda stanje i nezaposlenost i socijalna kretanja u samoj Europi u prošloj godini tada je Europa imala 27,3 milijuna nezaposlenih, dakle ¼ radno sposobnog stanovništva što je povijesni maksimum. Smanjuju se plaće, atipični oblici rada rezultiraju u rastu siromaštva i povećanju jaza između bogatih i siromašnih. Fleksibilni oblici rada, privremeno zapošljavanje i povremeno zapošljavanje, ograničeni broj radnih sati, niske plaće su nešto što dominira u radnom zakonodavstvu Europske unije. Cilj kako je rekao povjerenik za zapošljavanje i socijalna pitanja je da se mora voditi računa ne samo o stvaranju radnih mjesta, nego i o njihovoj kvaliteti kako bismo postigli održiv oporavak koji neće samo smanjiti nezaposlenost nego i siromaštvo. 60% zaposlenih u Europskoj uniji radi na određeno vrijeme ili povremeno želi, ali ne može pronaći stalan posao i tu su posebno ugroženi mladi u Europskoj uniji. Trend u Europi jest ograničene ovlasti agencijama za privremeno zapošljavanje koje ministar evo sa velikim angažmanom uvodi. Slovenija je npr. na 25% agencijskih radnika. Značajno smanjivanje socijalnih davanja odvelo je Bugarsku i Poljsku u dodatno osiromašenje. Npr. oni su totalno, potpuno odustali od potpore nezaposlenima, dok zemlje sa snažnijim sustavom pomoći nezaposlenima su imale daleko veće šanse za smanjivanje nezaposlenosti. Dakle u takvim uvjetima u Europi mi reguliramo naš Zakon o radu. Sigurno je da je naš Zakon o radu prilično rigidan i jedan od razloga zašto se naše gospodarstvo ne razvija kako treba, međutim nije jedini. Dakle ne mogu samo izmjene propisa o radu snositi odgovornost za lošu gospodarsku situaciju. Mi imamo, podsjetit ću, za razliku od drugih zemalja visoke troškove za mirovinski sustav, visoke troškove za zdravstveni sustav, visoke iznose doprinosa koji povećavaju trošak rada u Hrvatskoj. OECD je razvio metodologiju za mjerenje strogoće regulative u zaštiti zaposlenja i Svjetska banka isto tako unutar projekta "Doing bussiness". Prema njihovim pokazateljima Hrvatska pripada u skupinu zemalja sa prilično visokim rigidnostima na tržištu rada. Dakle oni nas svrstavaju negdje u skupinu sa zemljama Europske unije periferije, dakle Grčkom, Španjolskom, Portugalom i donekle Francuskom. Za razliku od njih, naši susjedi Slovenija i Mađarska imaju daleko bolju fleksibilnost tržišta rada. Dodatan argument da je hrvatsko tržište rada rigidno može se pronaći i na stranicama stranih agencija koje međunarodnim poduzetnicima i investitorima pružaju pravne informacije o potencijalnim investicijskim lokacijama. I jedna takva agencija na stranici na kojoj nudi kratak sažetak glavnih odredbi Zakona o radu napominje kako se Hrvatska i dalje suočava sa rigidnim i nekonkurentnim regulativama i troškovima jako izdašne socijalne države. Međutim, kakva je ustvari prava veza regulative i kretanja na tržištu rada? Zakonskim se tzv. rigidnostima koje mogu biti posljedica i Zakona o radu i kolektivnih ugovora i sudskih sporova i običajnih praksi, mogu praktički objasniti mehanizmi koji dovode do obilježja hrvatskog tržišta rada, kao što su niska stopa aktivnosti i zaposlenosti, visoka stopa strukturne nezaposlenosti, visoki udio nezaposlenosti mladih i dugotrajno zaposlenih, visoka zastupljenost zaposlenih u sivoj ekonomiji i niska elastičnost zaposlenosti na kretanje BDP-a. Stroga regulativa tržišta rada kroz odredbe o zaštiti radnog mjesta, plaća i ostalim beneficijama te radnim satima eksplicitno i implicitno povećavaju troškove zapošljavanja i otpuštanja, umanjuju poduzećima mogućnost prilagodbe na tržištu što dovodi do značajne segmente i dualizacije na tržištu rada. Kome to u stvari odgovara takva strogost? S jedne strane se nalazi tržište rada koje obuhvaća zaštićene radnike koji su sa ugovorima na neodređeno vrijeme i njima odgovara praktički stroga regulacija, dok na drugoj strani je to tzv. sekundarno tržište rada gdje se nalaze nezaštićeni radnici, radnici na crno, povremeno zaposleni mladi. Dakle, koje poslodavci ne žele regularno zaposliti zbog visokih troškova. Vlada se evidentno odlučila za reforme usmjerene na snažnu fleksibilizaciju tržišta rada, no podvlačim ona mora ovdje voditi računa o dvije temeljne pretpostavke. Dakle, mora poboljšati dijalog između socijalnih partnera i naravno nije dovoljno stalno mijenjati Zakon o radu, nego uz reforme na tržištu rada potrebno je provesti i druge reforme koje su usmjerene na jačanje poslovne klime i poduzetničkih aktivnosti u Hrvatskoj. U takvoj situaciji krize kakva vlada danas u Hrvatskoj poduzeća ulaze u procese restrukturiranja, ulaze u procese spajanja i preuzimanja, ulaze u procese izdvajanja dijelova poduzeća, dislociraju proizvodnju u druge zemlje, ulažu u tehnologiju i brendove i ne znam još štošta, ali najčešće zatvaraju poduzeće. I sad kakva je sudbina u tom slučaju radnika? Češće dolazi do promjene radnih mjesta, imaju međurazdoblja nezaposlenosti ili neaktivnosti. Neke skupine su prilično ranjive kao što su mladi na ulasku na tržište rada, žene, starije osobe, osobe sa posebnim potrebama, a kod nas gubitak posla gotovo uvijek znači i dohodovnu nesigurnost i prijetnja isključenosti na neki način iz društva. Sad da li je moguće ovim Zakonom o radu nekako pomiriti zahtjeve poslodavaca i radnika. Dakle, što poslodavci trebaju? Trebaju fleksibilnu radnu snagu koja je spremna na promjene i stalno prilagođavanje i učenje, a radnici trebaju više upravo one dohodovne sigurnosti i sigurnosti nalaženja novog posla. I sad se postavlja pitanje možemo li mi ta dva cilja i ta dva interesa ovim zakonom spojiti. Mislim da se mogu ako se osigura dovoljan stupanj fleksibilnosti za razvoj konkurentnosti i pružiti sigurnost onima koji su ovim procesom oštećeni, a to je tzv. fleks sigurnost. Kada se pogledaju druge zemlje u Europi pojam fleksibilnosti usko se vezuje uz pojam fleks sigurnosti i dakle usmjereno je na fleksibilizaciju tržišta rada uz istovremenu zaštitu radnika. Kada se pogleda na primjer kako je Njemačka riješila svoj krizni period. Oni su uveli mini jobs, dakle male poslove koji su pridonijeli smanjenju rada na crno tako da Njemačka danas ima negdje oko 2% rada na crno. Italija je uvela jedan pilot program, tzv. vaucher shemu. U poljoprivrednom sektoru su za vrijeme rada u poljoprivredi ograničili mogućnost rada maksimuma 30 dana uz naknadu u kalendarskoj godini 5000 eura koja je neoporeziva. Druge zemlje su isto tako unijele cijeli niz mjera kojima su povećali praktički zapošljavanje uglavnom na određeno vrijeme. U Poljskoj nema, većina Poljaka nema stalan posao nego rade na ugovor o djelu. Nemaju sigurno radno mjesto, pravo na godišnji odmor i doprinose za mirovinsko i zdravstveno osiguranje plaćaju sami i to naravno ako mogu. Mladi rade s privremenim ugovorom od mjesec, dva ili tri i zato su prošle godine imali demonstracije i tražili su novi Zakon o radu. Poljska gotovo bih rekla ima isti problem kao i mi. Nepovezanost potreba na tržištu sa obrazovanjem i gotovo ¾ poslodavaca imalo je u prošloj godini problema naći adekvatne kandidate za posao. 90% poslodavaca u Poljskoj služi se tzv. rotiranjem unutar firme kad trebaju popuniti kakvo novo otvoreno radno mjesto. Slovenija je prošle godine imala izmjene Zakona o radu u ožujku prošle godine i to nakon pet mjeseci pregovora sa sindikatima. Oni su svoj otkazni rok u Zakonu o radu skratili sa 120 na 80 dana. Uvedena je isplata otpremnina u slučaju viška radnika sa stalnim ugovorom o radu. Uvedeno je ograničenje na 25% za agencijske radnike. 38 mjera je Slovenija donijela u korist poslodavaca, a samo 15 u korist sindikata. Otpremnine su počeli smanjivali progresivno zavisno o godini staža. Naknade za mirovinu dobivaju oni koji odlaze u mirovinu, dakle koji su proveli u istoj kompaniji najmanje zadnjih pet godina. Vrlo su pojednostavili proceduru zapošljavanja i otkazivanja, odustali su od obveze prijavljivanja svakog slobodnog radnog mjesta u Službi za zapošljavanje. Uveli su privremeno zapošljavanje umirovljenika, uvedene su odredbe prema kojima je odrezak od plaće službeni dokument kojim se može provesti ovrha sudskim putem ako poslodavac nije platio socijalna davanja tri mjeseca za redom. Znači, zaposlenik može otići iz firme bez ikakve više obveze prema njoj i sa praktički papirom od plaće može se naplatiti na sudu ako mu poslodavac ne isplati plaću. To su na primjer zanimljive novine koje su naši susjedi uveli. Mi još nismo sa našim zakonodavstvom dobili tu fleksibilnost i u odnosu na ove zakonske, usporedne zakonske prikaze, naš zakon je doista mekan u svojim rješenjima. I ovdje je već bilo rečeno da je on u dovoljnoj mjeri izbalansiran. Gotovo bih se s tim složila, kada se pogleda oštrina rješenja kakva su u susjednim zemljama, u zemljama koje nas okružuju, u zemljama kojima danas pripadamo. Dakle, podržati ili ne podržati ovaj zakon, teško je između jednako i dobrih i loših rješenja izabrati. Kada se pogledaju amandmani sindikata oni doista imaju svojih opravdanja i mnoge od njih bi predlagatelj mogao uvažiti do glasanja i zato apeliramo možda ne da se ide u treće čitanje, ali da se ozbiljno razmotre amandmani i jedan dio tih amandmana apsolutno prihvati. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo tri replike. Dražen Đurović, izvolite.
E hvala. Na tragu ovog problema rigidnosti zakonodavstva sad je evo kad je ministar ovdje jedan primjer. Imamo Zakon o zadrugama, sad će biti u drugom čitanju, braniteljske zadruge. Voditelji braniteljskih zadruga hrvatski branitelji koji imaju niske mirovine i htjeli bi nešto zaraditi u ovom trenutku ne mogu ništa zaraditi, oni trebaju volontirati bez ikakve naknade voditi braniteljsku zadrugu. Što znači voditi jednu zadrugu? Zašto? Zato što rigidno hrvatsko zakonodavstvo, a mi smo i na odboru uputili prijedlog predstavnicima Ministarstva branitelja da razgovaraju sa ministrom Mrsićem, ne omogućuje tim ljudima primjerice da zadrže mirovine i da uz te braniteljske mirovine još mogu nešto zaraditi. To je sigurno recimo jedan od prostora zapravo te neke fleksibilizacije. Pa pustite ljude, ako imaju male mirovine i ako im mirovine smanjujemo i ako oni mogu i žele raditi kao hrvatski branitelji u mirovini otvori im prostor, daj im priliku da još nešto mogu legalno zaraditi. A ne da moraju raditi na crno, da moraju pisati fiktivne putne naloge i da moraju tražiti načine kako će zapravo lažirati državu jer im nismo otvorili prostor da mogu neki još dodatni prihod ostvariti. I više puta sam se vraćao zapravo na te naše resurse. To su neki resursi koje treba osloboditi i dati priliku zapravo ljudima u okviru tih fleksibilizacija da se zapravo nađe i za njih prostora da u nekim dodatnim oblicima još mogu ostvarivati zaradu i poboljšati zapravo svoje prihode jer smo svi svjesni da će zapravo prihodi iz mirovina, ma iz svih a posebno ovih koje nisu starosne redovne, biti manji i u godinama koje dolaze.
Hvala. Odgovor, kolegica Ožbolt. Izvolite.
Poštovani kolega ja se s vama slažem. Dakle, treba maksimalno fleksibilizirati mogućnost da ljudi koji nemaju dovoljno novaca ili koji jednostavno ne mogu sa svojim plaćama ili mirovinama ili već nekim prihodima osigurati normalnu egzistenciju da im se može uvesti ti tzv. mali poslovi gdje praktički mogu sebi osigurati dodatna primanja bez dodatnih oporezivanja ili nekakvih socijalnih davanja. Na primjer Njemačka 1,2 milijuna stanovnika koristi upravo mogućnost rada na tim malim poslovima i na taj način sebi osigurava ezgistenciju.
Hvala. Boro Grubišić, izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Škare-Ožbolt lijepo što ste nas informirali o praksi u EU, u raznim državama počevši od Italije, Poljske, Njemačke itd. i ovaj zakon naš ovaj zakonski prijedlog Zakona o radu nosi oznaku E. Što dosada čini mi se nije bilo u raspravi ni zabilježeno. Zakon o radu europski jel', a plaće da ne kažem albanske jel'. Ali, ono što sam htio reći da Europa poduzima i EU i druge mjere. Naime, u EU postoji 25 tzv. sms – small and little enterprises, dakle malih i srednjih poduzetnika za koje Europski parlament i EU izdvaja priličan broj milijuna eura kako bi svatko od njih zaposlio barem po jednoga čovjeka. To je 25 milijuna novozaposlenih ljudi. A to je onda upravo rješenje nezaposlenosti u EU, rekli ste da ih ima 27 milijuna. Gotovo bi se riješila nezaposlenost u EU. Jasno da to ide uz određene poteškoće, to ja znam, i znaju i oni to, da i ti programi baš ne uspijevaju do kraja. Ali to je prijedlog i nama kako otvoriti nova radna mjesta, kako povećati broj slobodnih radnih mjesta. Ne samo na ovaj način flexicurity kako vi kažete fleksibilnosti, pa ćemo radnika prebacivati i šutati nogom kako god hoćemo i u onu firmu i iz ove u onu itd. To nije rješenje, ni rad na mjesec dana ni rad na 15 dana i vaučer u poljoprivredi koji by the way ne uspijeva apsolutno, to gotovo da je zamrlo. Ali imamo i zadrugarstvo, imamo i ove male i srednje poduzetnike. I tu bi država trebala intervenirati kako bismo našli puno više … [[Govornik se ne razumije.]] , a onda i nije ni bitno toliko samo zakonodavstvo ako čovjek radi. Onda nema više ni apatije ni letargije kojoj smo podložni ukupno gledajući čak i mi ovdje u Saboru a kamoli stanovnici.
Hvala. Odgovor, kolegica Ožbolt. Izvolite.
Poštovani kolega Grubišić dakle kada pogledate našu strukturu i kako nas ocjenjuju i Europa i poslovna zajednica, govorim u svijetu, dakle imamo vrlo rigidno zakonodavstvo, vrlo kruto i jednostavno boje se, boje se investirati u Hrvatsku, boje se zapošljavati radnike u Hrvatskoj jer jednostavno zakonodavstvo je takvo kakvo je, rigidno. Kada pogledate sve ove druge zakone, rad zakonodavstva u drugim zemljama dakle za radnika ta zakonodavstva su puno gora nego što je hrvatsko. I s te strane je hrvatski radnik ovakvim Zakonom o radu, pa čak i ovim koji danas predlaže ministarstvo puno zaštićeniji, činjenica je da je zaštićeniji. Međutim, još uvijek, namjerno sam navela neke od samo zemalja, ima još dovoljno prostora da se npr. upravo kroz te male poslove, povremene poslove omogući ljudima da dodatno zarade, a da ne plaćaju doprinose državi koja ustvari i najvećim dijelom i koče neke bolje plaće u zemlji. Kada je riječ o radu na određeno vrijeme, mi danas tu govorimo o radu na određeno vrijeme od 3 godine, a druge zemlje su propisale, da rad na određeno vrijeme u 3 godine al se on može produžiti još na dva puta, dakle to vam je već rad na 9 godina, to je već nešto. Dakle, i danas u Hrvatskoj imate da svakih 10 godina otprilike zaposlenik mijenja posao. Prema tome, ta neka europska rješenja su puno bolja, ova koja mi sada uvodima, vani su puno bolje riješena nego danas ono o čemu mi raspravljamo.
Hvala. Posljednja replika Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa, hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovana kolegice Škare-Ožbolt, izvrsna je ideja bila da iznesete evo primjere iz nekih država članica EU, o tome se radi, o tome kako je regulirano zakonodavstvo u državama članicama EU jer je i Hrvatska članica EU. Ali posebno je naravno zanimljivo govorit o poljskim primjerima, zašto, zato što kao znamo u svim ovim godinama teške krize, Poljsku ta kriza gotovo da nije dotaknula. Je li jedan od odgovoran na pitanje zašto je to tako i u odredbama njihovih zakona, odnosno Zakona o radu i drugim zakonima. Možda jest, možda je to samo dio toga mozaika, ali činjenica da je Poljska na sjajan način znala iskoristiti i europske fondove. Da 80% njihovih autocesta su počeli graditi tek ulaskom u EU i apliciranjem na europske fondove. Činjenica da Poljaci žive iznimno skromno, da na njihovim ulicama teško da možete vidjeti preskupocjene automobile kakvih se na hrvatskim ulicama često viđaju. Dakle, naučili su živjeti s onim što imaju. I zato je dobro, s obzirom da i Europska komisija odnosno Europsko vijeće da su uputili preporuke Republici Hrvatskoj koje su vezane i za razno zakonodavstvo koje moramo uskladiti do 2015., da upravo na taj način raspravljamo govoreći o primjerima drugih zemalja, jer Hrvatska dakako nije otok.
Hvala. Odgovor, nećete odgovoriti? … [[Upadica se ne čuje.]] Drago mi je, hvala. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime kluba HDSSB-a Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Ja sam jutros primijetio ovdje na galeriji ljude iz sindikata, nema ih popodne iako ćemo mi i popodne raspravljati o istoj temi, i možda čak i zanimljivije nego u prvom djelu. Nadalje, možda vi ne primjećujete, ali meni se čini da interes ili zanimanje javnosti osim sindikata baš i nije prevelik za ovaj Zakon o radu. Da je ovaj Zakon o radu i da je javnost zainteresirana možda bi prijenos bio cijeli dan, jer ovaj zakon zaista zadire u srž problema hrvatskog društva. Međutim, društvo u kojem 20 tisuća ljudi, mladih ljudi odlazi, i preko 20 tisuća evo u zadnjih godinu dana u inozemstvo tražiti rad, njih više interesira ili zanima Zakon o radu u Njemačkoj, i u Austriji, i u Novom Zelandu, i u Australiji, i u Kanadi nego li u Hrvatskoj. Oni koji su ovdje ostali, kako kaže Aleksa Šantić, "Ostajte ovdje" ili pak ona "Daleko je sunce", oni pak su zapali u apatiju a neki i u letargiju. I zapravo Zakon o radu puno ih, i jednostavno kako mi ovdje odlučimo, a odlučit ćemo dizanjem ruku u petak, odnosno saborska većina, tako će biti, kažu eto neka je tako. Čije mi primjedbe i amandmane na ovaj zakon imamo pri ruci, dobro osim saborskih zastupnika imamo od sindikata, i od ovih nezavisnih i svih drugih saveza samostalnih sindikata itd. Imamo li mi amandmane poslodavaca na ovaj zakonski prijedlog, nemamo. Što to znači, da su poslodavci, govorim neizravno, zadovoljni sa ovim zakonskim prijedlogom, a da su sindikati dostavili brojne amandmane i to prilično utemeljene, konstruktivne i u životu ove naše države i u sferi rada provedive i primjenjive. Prema tome, apeliram i pozivam ministra i njegove suradnike da bez obzira što su razgovori i pregovori, dogovori, kako god hoćete reći, završeni između socijalnih partnera, da ipak još jedanput razmotre ove amandmane. Ja ih neću, neke ću možda i citirati još u svojoj raspravi, ali evo tu je, dobili smo mi kao zastupnici, ali sasvim sigurno i članovi Vlade, ministar rada na svoje klupe, na svoje stolove. EU i evo zakon koji dobiva oznaku E. Ne znam zašto je on označen kao E, nikada mi to neće biti jasno. Kada bi to tako bilo i kada bi bio europski, pa jeste li vi se ikada priupitali jesu li Nijemci ili Austrijanci nezadovoljni svojim Zakonom o radu? Ima li tamo bunta, revolucije, štrajka i tako? Nema, pa je li problem prepisati bilo čiji Austrijski ili Njemački Zakon o radu, i malo ga modificirati s obzirom na naše prilike i primijeniti ga kod nas, nego evo mi imamo zakon koji je kaže kao fleksi tarifa u telekomunikacijama, fleksi, pa još i security k tome, security pa su flesibilnost, fleksisecurity, ne znam kako bi se to zvalo. Kaže se da je socijalna pravda ili socijalna ravnoteža zalog mira u društvu pa onda smo čuli i ovdje izjavu da bi se u svakoj državi valjala i ekonomija sa ljudskim licem u kojoj zadovoljan radnik čini i sebi i svom poslodavcu i svojoj državi dobrobit, boljitak, kako bi zadovoljan radnik, bez zadovoljnog radnika nema zadovoljstva općenito u državi. Kao što kažu, bez zadovoljnog seljaka nema sretne države. No, za ekonomiju sa ljudskim likom treba nekakva druga životna ili radna filozofija, a mi ovdje imamo jasne izjave. Prvo ministra financija da je Hrvatska, dakle novog ministra financija, ne kažem gospodina Linića, da je Hrvatska jasno, izrijekom da je Hrvatska i građani Hrvatske da su u dužničkom ropstvu, to je jedno. I drugo, da je na djelu neoliberalni oblik tip kapitalizma. To je dakle ona grupa koja se sastala u Švicarskoj, sa … na čelu i odlučila kako će pokoriti, globalizirati svijet, novim imenom globalizacija koja je zapravo zamijenila neokolonijalizam pa su onda tvornice otvorili u Bangladešu, u raznim azijskim drugim zemljama, kako bi zbog jeftine radne snage imali što veći profit, a sada im se to vraća tako što im ljudi dolaze iz tih zemalja, iz afričkih zemalja u …, ali nećemo o tome. Kako hrvatsko gospodarstvo učiniti konkurentnim? Je li to se može učiniti i novim Zakonom o radu? A sad je ovih dana izišlo Izvješće Nacionalnog vijeća za konkurentnost i Agencije za investicije, Državne agencije za investicije i konkurentnost, tako se zovu, na kojemu su dvije hrvatske … regije, kontinentalna i primorska, svrstane na oko 230. mjesta, vrlo blizu, 2, 3 mjesta, od ukupno 260 europskih regija. I jedna i druga, i kontinentalna i ova morska su svrstane na 230. mjestu, … konkurentnosti. Pri tome moram reći da je moja velika žalost što je Brodsko-posavska županija zajedno sa Virovitičko-podravskom na zadnjem mjestu u Hrvatskoj po konkurentnosti. Što će se postići novim Zakonom o radu? Pa možda se nešto i postigne u tom smislu što je, kako sam rekao već prije, došlo do, ajde da kažem, određenih kompromisa između ove dvije strane, poslodavaca i sindikata i onda je Vlada prelomila preko koljena i kako se ono kaže, donijela, netko je ovdje upotrijebio izraz izbalansiran Zakon o radu, a netko je rekao light kompromisan, reklo bi se ni vrit ni mimo, kako kažu Zagorci. Oprostite gospodine potpredsjedniče, ali zapravo bi se to tako najbolje opisalo. I eto sad smo u dvojbi hoćemo li ovaj zakon usvojiti ili nećemo, može li se što bolje ili ne može, a evo predlažem da se još jedanput razmotre i ovi amandmani koji su nam došli na klupe od strane sindikata kako bismo možda i još mogli poboljšati jer vidite da na klupama nema prijedloga poslodavaca. Ili oni možda ne znaju da mi možemo nešto izmijeniti ovdje pa i ne pokušavaju putem sabornika, zastupnika u Saboru bilo što mijenjati u ovom zakonu. Kada govorimo o radnom vremenu vrlo je zanimljiva činjenica da se kaže da je 42 sata radni tjedan i još poslodavac može dati dodatnog posla radniku u trajanju od 8 sati, što je 50 sati tjedno ukupno. Već sam govorio ako 5 radnih dana, od ponedjeljka do petka ima ukupno 120 sati po 24 i provedemo 8 spavajući, netko spava manje, kao poput mene, ali uglavnom ajmo 8 sati uzeti za pripreme za spavanje i buđenje, dakle to je 40 sati, 120 minus 40, ostaje 80, ako 50 radi, što mu ostaje tome radniku i koliko mu sati ostaje za sve druge djelatnosti i potrebe? 30 sati. I za sportske i za rekreativne i kulturne i sve ostale djelatnosti, da ne kažem. Jelo i piće, to na stranu jer netko jede brzo pa onda, evo. Dakle, što smo mi dobili i što smo napravili od radnika? Sjećam se da je bilo prijedloga da se skrati radni tjedan od ove Vlade prije nekoliko mjeseci, kako bi se radilo samo od ponedjeljka do četvrtka kako bi se moglo zaposliti još ljudi, i takvih je prijedloga bilo ovdje. Odjedanput kao da to uopće nije bilo na dnevnom redu ili da se nije spominjalo i sad imamo novi prijedlog. Ova Vlada zaista luta u svojim prijedlozima, ne samo po pitanju Zakona o radu, negoli i po mnogo drugih pitanja i zakona koji ovdje dolaze na dnevni red. Kaže se da je za dobar Zakon o radu potrebna suradnja rada i kapitala. Ja neću citirati teoretičare rada i kapitala, poglavito ne one prijašnje da ne bih nekome prispojio sa određenim teoretičarima ekonomije i ekonomske i ostale politike, ali teško je pomiriti i reći da suradnja rada i kapitala, dakle može egzistirati ili opstati u tako dobrim odnosima, u jednim odnosima koji bi bili tako harmonični, tako složni, kako bi hrvatsko društvo išlo naprijed. To najbolje govori podatak koliko je zapravo dobiti poslodavaca povećana u vrijeme krize, u odnosu na vremena kada smo rekli da smo bez krize ili da će nas kako je rekao bivši premijer, jedan bivši premijer, kriza samo okrznuti, kako je rekao. Nažalost od tada je već, smo 5, 6 godina, kako je njega okrznuo Remetinec, tako smo mi 5, 6 godina u padu BDP-a. O samim ovim zakonskim prijedlozima trebao bih krenuti po ovome, ali htio sam se još nešto nadodati na izlaganje gospođe Škare Ožbolt koja je rekla da je ovaj zakon u odnosu na neke europske zakone o radu relativno mekši. Pa bili smo mi mekši i prije devedesete godine kada smo imali jedan oblik socijalizma koji se zvao samoupravni u odnosu na Češku, Bugarsku, Rusiju itd. i onda smo bili nekako mekši. Pa valjda nam je to u krvi da budemo drugačiji malo i mekši nego što je tada to bilo. Dakle HDSSB je predložio jedan amandman na sve ove uz uvažavanje amandmana sindikata i onih ostalih amandmana koje je su Laburisti čini mi se dijelom prepisali od sindikata ali, dakle u članku 65.dodali bi novi stavak 5. koji glasi "da iznimno stavci 3.i 4.ovog članka se ne primjenjuju u slučaju neposredne opasnosti odnosno elementarne nepogode". Naime, ovih dana smo svjedoci da je upravo u slučajevima elementarne nepogode niste mogli produžiti nekim službama radno vrijeme, a bila je takva situacija da su počevši od vatrogasaca pa ostalih bila situacija da se radi od jutra do sutra. Dakle predlagatelj nije u zakonskom prijedlogu uzeo u obzir stanje neposredne ugroženosti odnosno elementarne nepogode, a u kojim slučajevima je za pojedine djelatnosti postoji izvanredna potreba prekovremenog rada, npr. za vodno gospodarstvo i slično. Budući da slučajevi neposredne ugroženosti odnosno elementarne nepogode kao ni njihovo trajanje niti učestalost u vremenskom razdoblju od jedne godine ne mogu se predvidjeti potrebno je zakonom urediti i pitanje prekovremenog rada koje je kao takvo nužno da bi se spriječile ili pak sanirale posljedice neposredne ugroženosti odnosno elementarne nepogode. Mislim da je to dobro i primjereno trenutku i da je s obzirom na promijenjene klimatske i sve druge situacije koje se događaju počevši od prekjučer od Velike Gorice pa Slavonije da ne govorimo o poplavama u Cvelferiji da je ovakva formulacija dobra i mislim da bismo zamolili predlagatelja zakona da uvrsti u članak 65.ovaj naš stavak broj 5.kojim bi se regulirao taj prekovremeni rad radnika koji bi bili zaduženi na sanaciji i sprečavanju šteta od elementarnih nepogoda. Što se tiče žena, ovdje je bilo riječi o tome da se ne poštuju prava žena trudnica, rodilja, porodilja, dojilja itd. Ministar je branio zakon po onoj što je više kleveta i laži, zakon nam je miliji i draži. Dakle odgovorio je na sva pitanja u svezi toga pa je i meni osobno dao uvjerenje, uvjerio me uvjeravao me da nema ništa u ovom zakonskom prijedlogu gorega u odnosu na onaj stari, čak je i poboljšano da u slučaju likvidacije poduzeća da te žene, dakle prije same likvidacije dođu do određenih sredstava koja bi bila raspodijeljena, a da nema otkaza. E sada kome vjerovati? Ako laže koza, ne laže rog, ali evo ministar je to u članku 34.rekao stavak broj 4. Ugovor o radu osobe iz stavka 1.ovog članka tijekom provedbe postupka likvidacije u skladu s posebnim propisom može se otkazati zbog poslovno uvjetovanih razloga, čime se objašnjava njegov stav pa mi se čini da je to pa je meni uvjerljiviji negoli napadi ostalog dijela opore u svezi toga zakona.
Vrijeme.
Dobro. Ostalo ćemo u replikama.
Može. Hvala i vama. Prva replika Dražen Đurović.
Hvala. Vi ste spomenuli u prvoj polovici svoje rasprave zapravo dva pojma, jedan je pojam konkurentnosti, a drugi je pojam ekonomije s ljudskim licem. Nažalost mislim da je vrlo teško, ja bih spomenuo i treći pojam, to je šestogodišnja recesija u kojoj se nalazi RH. i sada ako želimo biti konkurentni a nalaziti se u šestogodišnjoj recesiji mislim da ćemo vrlo teško moći razvijati ekonomiju s ljudskim licem koja će moći stvarati konkurentne proizvode koji će biti, a kao država smo premali da bi se mogli zadovoljiti svojim unutarnjim tržištem. Dakle jedino tržište koje mi danas imamo to je tržište EU i eventualno okolnih država koje nam je zatvoreno. Da li mi u tim uvjetima možemo? Ja iskreno mislim da mi jednostavno pa i u pogledu radnog zakonodavstva, ali kao djela paketa svih mjera jednostavno se moramo suočiti sa realnošću, a to je da većina proizvoda koje mi danas koristimo i koje danas kupujemo dolaze iz ekonomija sa "neljudskim licem", dakle onih ekonomija koja imaju puno gora radna zakonodavstva i koja onda uspijevaju, ali puno konkurentnije uspijevaju nama većinu proizvoda za naš svakidašnji život prodat. A mi dijelimo samo u još gorem obliku dijelimo sudbinu Europe na neki način koja sve manje uspijeva proizvesti sama za sebe. A tu naravno opet bolje prolaze oni jači dok ovi opet najlošiji u tom društvu, a mi smo među najlošijima u tom društvu moraju se sami zbrojiti i vidjeti što i kako si mogu pomoći. Mislim da nema smisla gajiti iluzije.
Hvala. Odgovor, izvolite kolega Grubišiću.
Da, kolega Đuroviću shvatio sam što ste htjeli reći. Zapravo bez obzira na ideološki predznak, dakle svaka hrvatska Vlada mora ploviti između Scile i Haribde. Dakle mora ploviti između toga što bi povećalo konkurentnost, a opet i ekonomije sa ljudskim likom. Dakle to je dosta teško, ja shvaćam to. Međutim, imate vi odavna još u Južnoj Americi se javila tzv. teorija oslobođenja koju su provodili crkveni krugovi prije svega, učili su o teoriji oslobođenja. Upravo teorija ekonomije sa ljudskim likom. Što Hrvatska može napraviti? Pa evo i pliva na taj način da kako kažem, da sam rekao ovdje da je ovo kako reče Kajin light kompromisni zakon ili pak izbalansirani zakon između te Scile i Haribde i jednostavno treba uložiti više napora na investiciji i otvaranju novih radnih mjesta. A onda ćemo mi lako krojiti zakone ili ih pak mijenjati, dodavati, dopunjavati Zakon o radu kako budemo plovili, ako budemo dobro plovili tim moreuzom između Scile i Haribde.
Hvala. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Josip Borić, izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče, uvaženi ministre. Pa evo da i ja nešto kažem o ovom Zakonu o radu, ipak je ovo konačni prijedlog. Ali ću početi sa onom čuvenom rečenicom koju je danas rekao ministar Mrsić: "Poslodavci i radnici su nezadovoljni a to je znak da je Zakon dobar.". Kada izgovorite jednu takvu rečenicu ili misao onda ste svjesni da možete povući i nekakvu analogiju. To znači da i narod koji je nezadovoljan uvjerava Vladu da je ona dobra a narod kaže gotovo 90% uopće ne podržava politiku ove Vlade. I onda Vlada za sebe shvati da je ona dobra kao što je i ovaj Zakon dobar kada su svi nezadovoljni. Razumijete što hoću reći? Znači u tim analogijama i logikama izgubi se onda i sav smisao o čemu uopće mi danas govorimo. Jer ova priča o Zakonu o radu traje već, ajmo reći godinama, godinama. I zaista će ministar Mrsić biti prvi ministar koji ga je promijenio uz protivljenje svih. Ima sigurnu većinu, oni će to lijepo izglasati i svi će biti na neki način očito zadovoljni. Iako ja spadam u onu skupinu nezadovoljnih, znači i poslodavci i radnici nezadovoljni a i ja kao pripadnik naroda onih 90% sa općim smjerom ove Vlade i politikom koju oni vode. Jer sve je počelo na neki način ozbiljnije sa referendumom o radu 2010.. Sjećate li se pitanja na tom referendumu? Ono je glasilo: "Jeste li za zadržavanje važećih zakonskih odredbi o produženoj primjeni pravnih pravila sadržanih u kolektivnim ugovorima i otkazivanju kolektivnih ugovora?", to je bilo pitanje. I tko se prvi nacrtao? Premijer sadašnji a onda prvak oporbe gospodin Milanović, on je bio za punu primjenu svih pravila. On je rekao da, ja sam za to kao prvak oporbe. Ja sam za to i potpisao se. Skupilo se tada respektabilnih 800 tisuća potpisa a važećih 717, njegov je bio valjda važeći, vjerujem da je. I nažalost sada shvaćamo da je to bio potpis bez obveze u budućnosti. Znači kada postanem premijer to što sam ja potpisao više ne važi, gotovo. I naravno vrijeme koje je slijedilo izgleda nam danas ovako. Tada se iz središnjice poslalo priopćenje iz SDP-a koje glasilo: "Pozivamo sve građane da daju potpis za referendum jer se tiče svakoga iz svake obitelji. Važno je da se odazovete.". Današnji Zakon o radu se očito ne tiče svake obitelji, pojedinca, možda i nije važno da se odazovete, ustvari nitko se i ne buni previše protiv svega ovoga jer nažalost prolazimo, kažem ovu fazu na način da već na klupama imamo jedno ako sam uspio dobro prebrojiti preko 60 amandamna. Mi ćemo na glasanju napraviti još jednu raspravu. Samo Laburisti su dali jedno 30-ak amandmana, gotovo cijeli novi zakon, opet ćemo raspravljati. Ali evo, ministar je uvjeren da je to najbolje što je on mogao moderirajući između svih nezadovoljnika sa ovakvim tekstom kakav nam je dan na razmatranje. I sam premijer se sa time očito složio jer nakon takvog ponašanja što da se čudimo kada on sam kaže ja sam kao diplomata propao, a vidimo ovih dana da se ni kao premijer očito nikome nije dopao. Ja mislim da je to isto očito. Upravo zbog ovog ponašanja kojem svjedočimo protekle 2,5 godine jer ta politička taktike vrlo je jasna. Kako se uopće došlo do današnjeg rada i ove rasprave? Pa to traje već 2,5 godine. Malo se nešto sluša sindikate, pa ih se jedno veće vrijeme ignorira, pa se malo ugađa poslodavcima. Pa čak evo danas čujemo da i kolega iz kluba Nacionalne manjine iz SDSS-a poziva Vladu da postane socijal-demokratska konačno, da postane socijal-demokratska, da oni postanu socijal-demokrati ali očito da su to davno napustili. I naravno dok su se svađali ovi nezadovoljni, poslodavci i sindikati onaj treći iskoristi priliku i nadonese taj Zakon kako se ovdje u trenutku kada ga je donesla Vlada reklo gotovo preko noći, nitko ništa nije znao. Sindikati nisu ništa znali dok Vlada to nije njima dala 2 sata prije sjednice. A naravno da ne bi ni oni mogli to sve provesti, tj. Vlada da nema ministra jer on uporno nama ovdje tumače svoje politike, ja to mogu čak i često uživam slušati jer to su beskonačni razgovori ili govori koji traju onako po pola sata. Da li ima previše odgovornosti nakon toga pokazala je i ova današnja famozna rečenica: "Otvorili smo ili zaposlili smo 180 tisuća radnika.". Zamislite po starom zakonu koji je loš, kojeg treba mijenjati vi zaposlite u dvije godine 180 tisuća ljudi a tvrdite da treba mijenjati. A onda još smanjite broj nezaposlenih sa 385 na 300 u dva mjeseca ili tri mjeseca a zakon loš. Znači nešto ne štima u logici. Ili je zakon dobar i bio pa je ovo nekakva priča da se nešto promijeni ili zaista to ne valja ali onda ćemo imati problem kasnije jer po ovakvom tempu uslijedit će dvije godine i još 180 000 radnih mjesta. Pa mi smo gotovo bez nezaposlenih. Međutim kažem, sve to spada u onu …, sezona je evo pomalo počinje ljeto, sezona, u politici se to kaže sezona kiselih krastavaca i tajming je važan. Nije se ovaj zakon htio donijeti prije izbora za Europski parlament, sve se to nešto otezalo. Kad je to završilo idemo mi to sada na brzinu nekako donijeti pa nek se buni tko hoće i tako će svi biti negdje na moru, na odmoru, a radnici, oni moraju biti sretni što imaju radno mjesto i to smo danas čuli. To je novi doseg. Sve što je normalno u nekoj drugoj državi kod nas postaje posebno stanje. Moramo se zahvaliti Vladi što uopće radimo, imamo radno vrijeme i što oni na taj način brinu o nama jer o njima svi ipak ovisimo. Bilo je već puno riječi o tome što donosi u dijelovima ovaj zakon. Ja mislim da radnici teško uopće mogu razumjeti i neke termine iz ovog zakona i ono što im on donosi, dok im se ne desi određeno stanje. Dobiju otkaz, dobiju određena premještanja, na radnom mjestu budu kako često kažu šikanirani, mobingirani, pogotovo sada u sezoni. Tu su se pojavile sada i priča o trudnicama, jedni tumače to na jedan način, drugi na drugi način, ali činjenica je da upravo ona prva rečenica da su svi nezadovoljni a da je zakon dobar, kažem najviše oslikava uopće stanje u kakvom mi danas živimo. Na kraju ću završiti sa poznatom rečenicom gospodina premijera kad je potpisao i rekao, Zakon o radu štiti radnička prava u Hrvatskoj koja su danas ugrožena, trebao bi se mijenjati samo u iznimnim situacijama, a ne preko noći. Pa sad to usporedite sa vremenskim odmakom pa onda da svi zajedno shvatimo gdje mi zaista idemo sa ovakvom politikom u kojoj zaista oni na koje se to odnosi zapravo nikoga i ne interesiraju, prepušteni su sami sebi. Jedan veliki dio nezaposlenih riješila je Europska unija, čujemo i sami, 30-ak tisuća ljudi je otišlo iz ove države, to vam je manje na burzi. Vjerojatno će još jedan dio otići u sljedećem razdoblju, a ovaj zakon kažem ni do sada očito nije sprečavao određene aktivnosti između poslodavaca i radnika tako da ih ni ovaj sadašnji kako je predložen neće uvelike niti unaprijediti, niti će bilo što donijeti na tržištu rada. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Prelazimo na replike. Tomislav Klarić, izvolite.
Kolega Borić, u početku svog govora spominjali ste izjave ministra Mrsića. On je između ostalog rekao život piše zakone, prema tome zakoni ne pišu život. Ja mislim da je upravo ovdje suprotno prema ovom prijedlogu zakona jer eto sad po njemu imamo ovo što je i ranije bilo spomenuto kroz rasprave, imamo radnika na leasing, imamo radnike preko agencija pa ćemo imati nekakve outsourcing ili nekakve drugačije modele zapošljavanja ljudi o kojima praktički bi trebao brinut valjda nekakav privatnik i to biti servis svih naših javnih ustanova. Međutim, ono što ovaj zakon i u samom obrazloženju kad se govori o otvaranju radnih mjesta i zadržavanju zaposlenih, ne, ovaj zakon niti može niti je njegova namjena ta jer ovaj zakon prvenstveno treba štititi prava radnika i hrvatskih građana. Drugi su ti zakoni koji bi trebali omogućiti otvaranje radnih mjesta, a koji se definitivno niti pripremaju, niti ima strategije, a sa ovakvim načinom donošenja kako smo ih donosili definitivno se u Hrvatskoj stvorila nesigurnost za investitore koji ovdje trebaju investirat da bi se otvorila ta nekakva radna mjesta, a onda po ovom zakonu ljudi imali onda i sva prava koja bi im ovim zakonom trebala biti omogućena, međutim toga ovdje nema a govori se o tih 180 000 radnih mjesta što ste vi, koliko sam vas dobro razumio, predložili da bude izvozni proizvod naše države. Dakle sa izjavama premijera koji je danas u Gunji, evo sad gledam tu, izjavio da je sreća da su poplavljena samo Gunja, Rajevo selo i okolna mjesta, sa izjavama potpredsjednika Grčića u istom intervjuu da neće biti poreza, a onda da će bit poreza, mislim da šaljemo jednu poruku koja neće otvorit…
Vrijeme. Hvala. Odgovor, kolega Borić izvolite.
Kolega Klarić, radnici na leasing njima se leasing produžuje sada sa godinu na tri i više tako da evo to je jedno pravo koje su dobili, to im je ministar Mrsić namijenio vjerojatno opet kažem u nezadovoljstvu jednih i drugih, ali Bože moj, to je naša stvarnost. Jer svi mi dolazimo iz određenih mjesta iz krajeva naše lijepe i sad u jednom trgovačkom lancu recimo možete vi iz Osijeka raditi recimo na nekom otoku i tri godine i više. Tri godine i više i to je u redu, to ide u korist radnika. Znači da su i 500 i 700 km daleko od kuće, to se zove fleksibilizacija tržišta. E sad kažem, mi smo već vidjeli podosta tih malih tajni velikih majstora ove političke kuhinje, a i ta je ona koju sam danas već i spomenuo kad pričamo o broju nezaposlenih, da istovremeno može padati i broj zaposlenih i nezaposlenih i po tome je Hrvatska specifična, a naravno Vlada kaže mi smo za to zaslužni i naravno, tko ne bi povjerovao u to. Međutim, i danas ljudi govore i kažu dajte nam posla, nema posla, fali nam posla. To je osnovna misao s kojom ljudi u Hrvatskoj liježu i ujutro se bude. Zbog toga su važne i poruke koje se šalju radnicima, a ona je isto poslana i s ovim Zakonom o radu, ako ste zadovoljni gospodo radnici s ovakvim zakonom, onda ćete na izborima vi to, kad dođe vrijeme, jasno, lijepo honorirati, a ako niste, onda ćete reći i onu drugu stranu svoje priče.
Sljedeća replika Dražen Đurović. Izvolite.
Hvala. Vi ste kolega Borić iznijeli jedan vrlo dobar primjer političke nedosljednosti skupljanja političkih bodova bivših čelnika oporbe, a danas premijera i kako se to onda vrati, zapravo nazad kao bumerang nakon nekoliko godina, znači oko radnog zakonodavstva. Međutim, mislim da bi to trebao biti primjer iz kojeg bi trebalo učiti, a ne ga navoditi kao model koji bi mi onda trebali ponavljati samo u drugačijim okolnostima. Dakle, ako ćemo naučiti i prihvatiti da je to bilo zaista politiziranje koje se njima obija u glavu, što se mene tiče bilo bi glupo na isti način onda promišljati i u istim okolnostima se postaviti prema tom ili vrlo sličnom problemu koji se tiče radnog zakonodavstva. I kad govorite o problemu nezaposlenosti ili zaposlenosti, svi znamo da je taj indeks, broj umirovljenika i zaposlenih se sada kreće oko 1 naprema 1,12, 1,13 je već i to kad uzimamo sve zaposlene i u javnom i u privatnom sektoru… Mislim da novi podaci su još gori od 1,18. Prema tome ti su indeksi neizdrživi. Mi možemo verbalnom akrobatikom ovdje vrtiti teze i htjeti da budemo Švedska, Norveška, Finska, Njemačka, Austrija, ali nismo. Jedino što zapravo možemo ako ćemo biti pošteni prema sebi, onda vidjeti koji su to uopće načini da što više ljudi u ovoj državi radi. A isto tako onaj tko ne može, obnaša vlast kao ovi danas i posve je nesposoban da otvori ta radna mjesta, treba preuzeti odgovornost za to i platiti cijenu toga na izborima.
Hvala. Odgovor, kolega Borić.
Hvala lijepo. Pa kolega Đurović, prihvaćam vašu repliku i mislim da sam s razlogom naveo kako je to bilo u jednom vremenu prije punih 4 godine jer nije samo taj segment danas došao na naplatu SDP-u, došlo je sve ono ostalo što su radili. Pa i neki prijedlozi zakona koji su se tada predlagali, itd. Danas je to sasvim nešto drugo. Kada smo govorili o nezaposlenima, meni je fascinantna činjenica da smo mi u 3 mjeseca, nepuna, ajde skoro 4 mjeseca uspjeli smanjiti broj nezaposlenih za 80 tisuća, a znamo da cijeli turizam, ajmo, to svi tumačimo sezonski, zapošljava 80 tisuća radnika. Tu su i oni za stalno, itd. I mi stalno upozoravamo da su tom segmentu nešto radi, a običnom čovjeku i oku nije vidljivo. I zbog toga pratim onaj drugi dio, a to je broj zaposlenih. Raste li nam broj zaposlenih? Ne raste, on je u godinu dana manji za 47 tisuća pa kako to onda smo mi otvorili 180 tisuća nekakvih radnih mjesta? Pa to nema veze sa logikom. I zato je bolje ne reći ništa, nego izgovoriti nekakve tvrdnje iza kojih ne stoji apsolutno ništa kad te brojke demantiraju i govore sasvim nešto drugo. I mi se svi silno nadamo da će nam porasti i taj BDP i da ćemo konačno izaći ili moći reći da izlazimo iz te recesije, ali stanje nije takvo i danas je osnovna misao, ono što sam već rekao, svakog radnika i svakog čovjeka, hoćemo posao, dajte nam posao, hoćemo raditi i ne sekiraju se oni baš previše oko ovog Zakona o radu jer kažem, nema logike da ste na toliko, da ste otvorili toliko radnih mjesta, ali zakon je loš. Znači da on ništa ne regulira pa onda budimo manje revolucionarni, a poštujmo one koji zaista hoće raditi i ne pričajmo ono što ne stoji jer opet dolazi na naplatu…
Hvala. Za riječ se javio ministar. Izvolite ministre.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Dakle, samo da objasnim statistiku pa da vidimo kojim brojkama raspolažemo. Dakle, tržište rada je dinamično tržište u kojem se otpušta i prima i ako pogledate statistiku onda vidite da je u određenom vremenskom periodu dio ljudi izgubio posao, dio ljudi dobio posao i to je onih 180 tisuća koji su dobili posao, a u isto vrijeme su određeni njih izgubili jer se radi o sezonskom zapošljavanju. Ono o čemu ćemo razgovarati i imati konačno dobre podatke je pitanje evidencije iz Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje koji vodi evidenciju zaposlenih osoba i po prvi puta s obzirom na jedinstveni obrazac, dakle na JPPD obrazac ćemo konačno imati točni i evidenciju koliko je tko zaposlen, na koje radno vrijeme, gdje, u kojoj djelatnosti i pričekajmo te podatke da bi onda govorili oko toga gdje su nestali ljudi. Nije nitko nigdje nestao, nego je to stvar jednostavno dinamike tržišta rada. Prema tome, u ovom trenutku gledajući tržište rada, ono zapošljava, otvara se dio radnih mjesta, ali da bi imali trend i da bi taj trend potvrdili, treba pričekati cijelu godinu i onda tu cijelu godinu usporediti sa onim godinama prije, dakle od 2008. do danas pa onda vidjeti u kojem pravcu tržište rada ide. Nemojmo licitirati sa polovičnim rezultatima.
Hvala ministre. Imamo dvije replike. Josip Borić, izvolite.
Hvala lijepo ministre na tome što ste osjetili potrebu da mi replicirate, tj. da mi kažete što je istina, ali vi meni niste rekli. Znači, vi ste rekli samo jedan dio vlastite istine. Otvorili smo 180 tisuća radnih mjesta, kako je broj zaposlenih manji za 47, onda morate reći i ostatak. Izgubili smo 230 ili 227 tisuća radnih mjesta politikom koju vodite. To morate reći i za to smo mi krivi i odgovorni, kao vlast kao Vlada ili imamo znači mogućnost da se pohvalimo, ali onda da se i pokudimo malo, a ne mi smo nešto otvorili ha di su nestali onih 50000 koji su bili zaposleni više e to nas ne interesira. Ja ne smatram da baratam sa nekakvim lošim ili polu informacijama jer je ovo sve dostupno i vani je. Pa ne izmišljam ja ove brojke. Pogledajte usporedbe 2008. i 2011. pa ćete upravo vidjeti na broju zaposlenih što se dešava. A nezaposlenost, možemo je mi tumačiti sezonski, ovako i onako. Evo sada će izaći generacija koja je maturirala, sad su objavljeni rezultati mature. Vjerojatno neće svi na fakultet. Di će se vidjeti to njihovo prvo prijavljivanje na zavod. Nema ga. U Njemačkoj? U Austriji? Vjerojatno ne, ne dao Bog. Ali onda vi nama govorite koje su prave informacije zašto se skriva to. Ja opravdano sumnjam u ovih 80000 jer ne vjerujem da država dnevno može generirati 700 nekakvih novih radnih mjesta već 120 dana hajmo reći za redom. Ja ću se onda prestrašiti u 12 mjesecu će nas biti ispod 200 tisuća tako nezaposlenih, a to nije istina. Vidjet ćete brojku u 12 mjesecu.
Hvala. Odgovor na repliku, izvolite ministre.
Pa uvaženi zastupniče, dostavit ćemo vam evo pismeno točno od godine do godine, od dana do dana koliko je radnih mjesta otvoreno, koliko je radnih mjesta popunjeno, koliko ste u turističkoj sezoni zaposlili građana Republike Hrvatske. U ovom trenutku preko 50000 građana se zaposlilo sezonski u poslovima. Također ćemo vam dostaviti svu statistiku tako da se nadam da ćete onda moći i baratati sa brojkama koje razumijete. I s druge strane ćemo vam dostaviti i statistiku iz Državnog zavoda za statistiku usklađenu sa EUROSTAT-om o broju zaposlenih, o mjestima gdje su ti ljudi zaposleni, pa ćemo onda o tome moći razgovarati. Nitko nikakve brojke ne skriva za razliku od vas kada ste bili na vlasti, kada je na kraju mjeseca je bila opća panika da se objavi broj nezaposlenih pa se onda slalo ljude na obrazovanje 15000 ljudi 2011. je poslato u obrazovanje da se sakrije broj nezaposlenih pred izbore. Mi to ne radimo, nismo ni radili. Taj broj je javan, vidi se svaki dan i prema tome taj broj je vidljiv. U vaše vrijeme je taj broj bio skriven i o skrivanju podataka možemo onda razgovarati o tome tko ima podatke koji su javne, a tko je skrivao podatke i tko je frizirao podatke.
Sljedeća replika Tomislav Klarić, izvolite.
Pa uvaženi gospodine ministre, rekli ste nemojte licitirat nekakvim polovičnim rezultatima. Pričekajte da statistika odradi. Pa vi ste upravo izašli van sa podacima nismo ih mi izmislili, niti smo s njima licitirali. Spomenuli ste sad 2011. U to vrijeme aktivno radim na tome da se otvaraju nova radna mjesta, da se grade novi poslovni objekti i daj Bože da je sad situacija kao 2011. A što se tiče statistike i prikazivanja modaliteta statistike čuo sam jednu lijepu statistiku ovdje iznesenu od potpredsjednika Vlade koji govori da su recimo lokve u Gorskom kotaru ili općina Klana budući da dolazim iz Primorsko-goranske županije statistički razvijenije od nekakvog Bakra, Crikvenice ili ovog jer dijeli novac koji imaju u proračunu na broj stanovnika koji na žalost otpada. I to je statistika i tu ponavljamo opet onu priču o ukidanju statusa brdsko-planinskih područja. Sve je vezano jedno sa drugim. I ovaj vaš zakon i svi oni zakoni koji su donašani prije i svi oni po hitnom postupku koje mijenjamo i nesigurnost investitora da ovdje u Hrvatskoj ulažu i zato nam ne dolaze i zato se ne otvaraju radna mjesta. A što se tiče 2011. i stanja 2011. mislim da bi dobro bilo da smo sad u situaciji kakva je bila 2011.
Hvala. Odgovor, izvolite ministre.
Dakle, ja sam jasno rekao i ispravio sam se da nisam govorio o otvaranju radnih mjesta, nego o zapošljavanju preko Zavoda za zapošljavanje. Taj trend se nastavlja i ove godine u prvih šest mjeseci. Više se zapošljava nego se zapošljavalo prošle godine. Da li je to trend treba pričekati i ja ne bih licitirao i nisam licitirao sa time. Od mene niste nigdje čuli da to znači da se oporavlja tržište rada. Rekao sam da se stvari poboljšavaju, da su bolje, a da vidimo da kada stvari budu duže, kada imamo duže praćenje tada ćemo imati i bolje rezultate. Što se tiče 2015. da, broj nezaposlenih je bio friziranih. 15000 njih je bilo u obrazovanju koji su se onda u sljedeća tri mjeseca u 2012. vratili s tog obrazovanja na Zavod za zapošljavanje jer je tada važio zakon koji je rekao kada nekoga pošaljete na obrazovanje a on je nezaposlen, poslali ga na izobrazbu za zanimanje koje ne koristi niti njemu, a niti državi, niti bilo kome on se tada automatski brisao sa Zavoda za zapošljavanje. 2012. smo donijeli izmjene tog zakona gdje smo rekli ta osoba je i dalje nezaposlena bez obzira što je u obrazovanju i mi je i sada vodimo na spisku nezaposlenih, dakle ne brišemo. 2011. je bio ogromni pritisak na Zavod za zapošljavanje da se što više naših sugrađana koji su bili nezaposleni pošalje u bilo koji oblik obrazovanja samo da nije na listi nezaposlenih u vrijeme kada su bili izbori. Svi su se oni 2012. vratili na Zavod za zapošljavanje. Čiji je to rezultat naš ili vaš?
Hvala. Nastavljamo sa raspravom. Mile Horvat. Nema ga, gubi pravo na raspravu. Boris Blažeković, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre. O samom zakonu nešto više u ime kluba govorili su kolega Gjurković i kolega Baranović, a ja bih cijeloj tematici pristupio na jedan malo drugačiji način. Rad je fenomen ogromnog broja varijanti i aspekta koji nam omogućuju ponuditi ikakav jednostavniji odgovor na pitanje što je rad. To je rečenica iz uvoda vjerojatno najpopularnijeg suvremenog dijela koji tretira rad pod nazivom "Filozofija rada" norveškog filozofa Larsa Svendsena. Svendsen u 9 poglavlja svoje knjige govori o različitim aspektima rada, o njegovom značenju i smislu za ljudski život opisujući kakav je rad bio nekad, kakav je danas i u što će se možda pretvoriti u budućnosti. U trećem poglavlju rad i smisao raspravlja o važnosti pronalaska smisla u radu koji obavljamo. Prema grčkom mitu bogovi su osudili Sizifa da gura vječno kamen do vrha brda smatrajući da nema strašnije kazne od beznadnog i besmislenog rada. I doista, čovjek treba vidjeti neki smisao u onom što radi. Prema Emanuelu Kantu čovjek je jedina životinja koja ima egzistencijalnu potrebu za radom jer mu daje životni sadržaj. Polazeći od Maxa i Smitha koji su predvidjeli posljedice podjele rada obavljanje sve jednostavnijih operacija dovodi do toga da rad zapravo postaje besmislen. Iako nas danas rad puno više ispunjava jer nam daje priliku za razvijanje svojih talenata često postojanje tzv. … [[Govornik se ne razumije.]] poslova pruža vrlo malo mogućnosti razvijanja talenata i pronalaženja smisla u radu. Ukoliko želimo svoj rad iskusiti kao nešto zaista smisleno moramo pronaći neki unutarnji smisao u samom poslu. Suvremeni način života govori da je rad u načelu samo jedan od dijelova ljudskih djelatnosti i odnosa koji čine cjeloviti životni sadržaj. Osim rada u životu svakog pojedinca sve je važniji odnos prema obitelji, doživljaja obitelji. Kroz doživljaj i odnos spram bliže okoline, odnos prema zajednici, prema državi. Sve važnije su obrazovanje, zabava, osobna konzumacija kulture, participacija u kulturi, običaji, gastronomija, turizam, sport itd., itd. Danas, radimo manje nego ikad i imamo više nego ikad. No to ne znači da je dobro i da ne treba raditi da nam bude bolje. Današnji suvremeni život u zemljama tzv. zapadne demokracije potpuno je drugačiji nego što je bio prije 100 ili 200 godina. Suvremeni život pruža nevjerojatne mogućnosti svakom pojedinom čovjeku. Od rođenja smo zaštićeni i osigurana su nam zakonima praktički sva ljudska prava. Osigurani su nam svakom odgoj i obrazovanje i manje-više istovjetne polazne pozicije u društvu. I socijalna sigurnost nam je skoro potpuno osigurana, praktički do kraja školovanja, a mirovinskim sustavima do kraja života. Mogućnost rada, zapošljavanja su u ujedinjenoj Europi gotovo neslućeni. No, svjesni smo da su razlike ogromne i u pojedinim zemljama i u zemljama među članicama EU. Od država se stoga očekuje da svojim regulatornim i kontrolnim mehanizmima osiguraju što veću jednakost i napose sigurnost visokog standarda življenja svojim građanima. Društvena i gospodarska sigurnost predstavlja važan aspekt ljudske sigurnosti. U tom smislu pravo na rad i prava radnika igraju odlučujuću ulogu u ostvarenju ljudske sigurnosti. Ljudi koji nemaju mogućnost raditi ovisni su o socijalnoj pomoći ili nemaju nikakvih izgleda. Pravo na rad kao standard ljudskih prava seže mnogo dalje od pukog preživljavanja zbog toga što zadovoljenje osnovnih potreba nije dovoljno za povećanje ljudske sigurnosti. Prava radnika osiguravaju pristojne uvjete rada ali i štite od diskriminacije i izrabljivanja na radnom mjestu. Rad ne smije samo osigurati preživljavanje i blagostanje nego je tako jer je povezan s odnosom i sudjelovanjem čovjeka u društvu. Nadalje, rad je usko povezan sa samoodređenjem, samopoštovanjem, samoostvarenjem a time i s ljudskim dostojanstvom. Opasni, nezdravi ili nepravični uvjeti rada, nezaposlenost i zabrana radničkih sindikata osim što vode u osobnu nesigurnost također uzrokuju nemire i tako stvaraju nesigurnost i nestabilnosti u društvu. Zbog tih razloga promicanje standarda dostojnog rada bez izrabljivanja predstavlja preduvjet za povećanje ljudske sigurnosti. Nove tehnologije i globalna razmjena podataka imaju potencijal da dovedu do preobrazbe svijeta rada još i više nego industrijska revolucija. Liberalizacija svjetskog tržišta i kibernetička revolucija znači da mogućnosti u globalnoj ekonomiji silno rastu. U tom rastu su i neslućene mogućnosti za rad, zapošljavanje ali su odnosi postali vrlo složeni tako da su i ograničenja velika. Ukupno uzevši gospodarstvo, sadržaj i tehnologije informatizacije industrije, dostupnost na svim razinama pa i interesi su rasli i rastu dramatično i nesrazmjerno u odnosu na rast ljudske svijesti i samosvijesti u odnosu na rast ljudskih objektivnih i subjektivnih mogućnosti za transformacijom u modernost. Zbog toga Vlada i društvo u cjelini modernih europskih država moraju pronalaziti načine što hitnijih promjena većine društvenih paradigmi pa tako i radnih. Rad kao dio života pojedinca mora tom pojedincu dati osjećaj dostojanstva i samoostvarenja realizacijom ambicija i osvješćenje talenata. Preskočit ću ovdje ulogu poslodavaca i sindikata jer o tome je danas zaista bilo dovoljno riječi. Jedan sam od onih koji smatraju da je samo privatno poduzetništvo stvarno produktivno i društveno korisno poduzetništvo. Država se dokazala kao loš gospodar. Država je politika i čim se politika bavi poduzetništvom odluke su po svojoj naravi političke i nisu poduzetničke, nisu profitne i nisu dohodovne. U trenutno posebno popularnom obliku poduzetništva socijalno poduzetništvo neophodan je profit. Iako u tom obliku poduzetništva profit sam po sebi nije krajnji cilj. U socijalnom poduzetništvu cilj je zapošljavanje, rad i smislenost rada, relaksiran odnos spram rada, relaksirano upravljanje procesima rada. Uvjerenja sam da je samozapošljavanje i privatno poduzetništvo najkvalitetniji odnos spram samoga sebe, rada i ujedno spram zajednice. Osoba koja se sama zaposlila ili ima svoje poduzeće ili obrt najslobodnija je osoba. Samostalan rad, kad čovjek sam sebe uzdržava, kad sam odlučuje o procesima unutar rada te pozitivni rezultati tog istog rada su nenadmašan osjećaj samosvijesti, sigurnosti u samog sebe. Takva vrsta samoodređenja pruža osjećaj samopoštovanja i slobode. Takvi osjećaji ljude potiču na daljnju kreativnost, razvijaju pozitivne osjećaje, empatiju i brigu za širu zajednicu. Brojni su oblici samozapošljavanja i svaki mogući oblik, država mora pomoći i poticati. I da zaključimo, odnosi u radu spram rada i zapošljavanja su direktno vezani uz slobode i sreću pojedinca. Država ima obvezu zaštite rada radnika ali i obvezu pospješivanja normalnog povećanja produktivnosti i razvoja poduzetnika i poduzetništva. A Zakon o radu je jedan od posebno važnih ili čak ključnih instrumenta za usklađivanje tih procesa. A ja ću kao i moje kolege podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala i vama poštovan kolega. Imamo tri replike. Prva replika poštovane zastupnice Ingrid Antičević-Marinović.
Kažete kolega, ustvari progovarate o onim bitnim odrednicama rada i o potrebi čovjeka za radom, ne samo za zadovoljenje svojih ekonomskih potreba, onih svakodnevnih životnih potreba, nego ono što je bitno i što se nije danas imalo prilike čuti tijekom rasprava, a što je uvijek potrebno kada se o ovakvoj temi o Zakonu o radu progovara, kako je rad bitan i kako u biti čovjek radom postaje sve više čovjek, i koliko je rad potreban čovjeku i s tog aspekta. Ono što bih htjela posebno napomenuti je i to koliko, jer se ovdje postavilo i pitanje, koliko se danas može biti socijaldemokrat u ovim uvjetima neoliberalne Europe koja progovara i koja vidi o nekim svojim zabludama i koliko je taj put potrebno ispravljati, na toj razini i onda će biti olakšan taj put nama i na nacionalnoj razini. Nepobitna je činjenica da upravo takav način gospodarenja, neoliberalni put on sam po sebi stvara višak radne snage i gdje god se stvara višak radne snage onda čini mi se da nema takvog zakona koji može osigurati dobru zaštitu radnika i koliko je onda radnik prinuđen šutjeti i ne tražiti svoja prava. A nikada prava, bez obzira koliko ih zakon zagarantira, i koliko im mehanizmi zakonski osiguravaju ostvarenje tog prava, za prava pogotovo onih slabijih uvijek se treba boriti.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Boris Blažeković.
Hvala lijepo. Hvala kolegice što ste podržali moju diskusiju. A što se tiče oblika rada, rada, prava na rad, mogućnosti rada danas su poznati nebojene mogućnosti zapošljavanja, odnosno samozapošljavanja. I to je ono što bi ja u ovom trenutku htio naglasiti da i država tu mora pokazati puno više senzibilnosti da potiče samozapošljavanje, da potiče ljude u razne oblike, razgovarali smo i nedavno je bio i Zakon o zadrugarstvu, o socijalnom poduzetništvu. Postoje izuzetno brojni oblici i mogućnosti samozapošljavanja i od toga da smo kao što znate i smanjili cijenu otvaranja poduzeća i da postoji unutar države brojna financijska sredstva koja takva zapošljavanja omogućuju.
Poštovani zastupnik Domagoj Ivan Milošević, replika.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega Blažeković, pa vi ste u pravu. Postoji samo jedan problem da i vi i vaša stranka sudjelujete u vladajućoj koaliciji a da potpuno pogrešna ekonomska i porezna u protekle 2 godine je proizvela eksponencionalni rast javnog duga, neviđeni troška kamata koji se zbraja i rast deficita, kreditni rejting u smeću, država objektivno na rubu, nisam rekao preko ruba, ali na rubu bankrota, investitori nas zaobilaze, hrvatski poduzetnici odlaze iz Hrvatske, najugledniji svjetski, i najugledniji svjetski ekonomski dnevni list Finanicionale times nas proglašava najnefunkcionalnijom europskom ekonomijom. Zaista smo po mnogim parametrima nažalost već premašili u negativnom smislu Grčku. Dakle, ja bih sada mogao dugo nabrajati. Vi ste u pravu, međutim na ovaj način s ovom potpunom promašenom ekonomskom i poreznom, i svakom drugom politikom jednostavno nema šansi da krenemo u nekom novom smjeru. A na kraju, pa i rasprava proteklih tjedana zapravo govori da nakon 2,5 godine aktualna Vlada u kući kojoj je krov izgorio, gore zidovi, dogorilo je skoro do temelja briše prašinu.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Boris Blažeković.
Hvala lijepo. Hvala kolega Milošević, što mi govorite da sam u pravu. A što se tiče svega ovog drugog što ste rekli, pa valjda ne mislite da je ova Vlada stvarno kriva za ovu situaciju? Da se u proteklih 20 godina to sve fenomenalno odrađivalo? Pa da ste nam ostavili recimo stvar na 0, vi niste trebali ostaviti stvari na -1, nego na 0. Vjerujte mi da bi danas situacija sigurno bila drugačija, vjerujem da ćete se složiti samnom, da je bilo stavljeno na 0 da bi stvar bila potpuno drugačija danas nego što jeste. A uređivanje zemlje, inače definicija države užasno je jednostavna, država služi samo zato da bi svojim građanima život učinila jednostavnijim, ljepšim i sretnijim. Ali urediti državu, vodit državu to je jedan izuzetno složeni, komplicirani proces koji zahtjeva strahovito puno znanja, strahovito puno pozitivne energije, strahovito puno marljivosti. Ova Vlada ima sigurno marljivost i pozitivnu energiju. A ono što je njoj ostavljeno, to s čim se sve mora suočavati, svaka čast da to uopće ovako danas izgleda. A s tim da ovdje napominjem i molim vas da to zapamtite ovu rečenicu, zbrajat ćemo cijelu priču nakon četverogodišnjeg mandata.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega, reći ću vam samo nešto, dakle vlast, o bivšoj vlasti o kojoj govorit, HDZ ostavila vam je gospodarski rast iznad 0, smanjila porezna rasterećenja, odnosno godinu dana prije isteka mandata, dakle krizni porez više nije postojao. Ali eto ima nešto, ja znam da vi branite svoju koalicijsku Vladu, treba znate osim toga što nekad čovjek kaže hoću, ali treba i znati, treba znati, treba imati viziju. Govorili ste o ljudskom dostojanstvu i da imate pravo, jedna odgovorna Vlada, jedna Vlada koja zna što hoće, jedna Vlada koja se je pripremala za vlast, jedna Vlada koja je spremna na sve u ovoj situaciji o kojoj sada govorimo treba znati što su joj najosjetljivije skupine unutar društva, što one znače za ovo društvo. To su mladi kolega, to su skupine u ovom času je radni vijek do 40 godina. nakon 40 godina ako ostanete bez posla ne daj Bože, nikada ga više nećete naći. A sigurna sam da nakon 40 godina ima jako puno ljudi koji su ne samo radno, intelektualno i na svaki drugi način sposobni, a onda pogotovo ako ste žena, ajmo reći i mlada ova žena koja ne može dobiti posao, ako ste neudati nije dobro, ako ste udati sigurno ćete ostati trudni, ako ostanete trudni opet nije dobro. Tako da znate kada govorite o svemu tome jako je puno dobnih skupina u ovih tri godine osjetilo se da ne živi dostojanstveno.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Boris Blažeković.
Slažem se gospođo Sumrak sa vama da postoje brojne osjetljive skupine u ovom društvu koje posebno žive. I to jest briga i obveza svih nas da se za njih brinemo. Po mom dubokom uvjerenju ono što se Vlada i država na način na koji bi se trebali brinuti jest prvo socijalnu zaštitu kroz područje socijale, ali maksimalno omogućavati otvaranje novih radnih mjesta. Ne ne može Vlada, nije država ta koja treba zapošljavati nego treba omogućavati poduzetnicima da otvaraju nova radna mjesta i da im olakšavaju da šire svoje biznise da budu što konkurentniji na tržištu. I ono što sam već rekao kada sam odgovarao gospođi Antičević, a to je da treba snažno poticati samozaposlenje u svim oblicima i grupno samozaposlenje, ako hoćete samozaposlenje grupa ljudi iz razloga jer osim što se na taj način ljudima omogućava da privređuje, stvaramo jedan širi sloj samosvjesnih ljudi koji su onda koji čine tu uvjetno rečeno srednju klasu i nosioci su i pozitivnih i promjena, ali i pozitivnog ozračja cijelom društvu. I mislim da i ovim ugroženim skupinama treba omogućiti takav način zapošljavanja i rješavanja svojih problema. Hvala.
Hvala i vama poštovani kolega. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom zastupnika. Na redu je poštovani zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Slušajući današnju raspravu čovjek stekne dojam da nitko nije priviligeniraniji u Hrvatskoj od radnika, on je u izvanrednom položaju, zaštićeniji je i sada još donosimo zakon koji će ga dodatno zaštititi. A proučio sam stvarno i prvo i drugo čitanje, načitao se toga. Ima li ijedna stavka koja radnika štiti u odnosu na postojeće stanje? Nema. Ima li ijedna stavka koja je povoljnija u drugom čitanju za radnika nego što je u prvom čitanju? Nema. A stalno se govori kako sve to tobože donosimo zbog radnika, a i poslodavaca, a i poslodavci nezadovoljni. Kaže se zaboravimo formulu 3 puta 8, kao da je ta formula nastala iz rukava, kao da ona nije nikada bila na znanstvenim spoznajama utemeljena da je čovjek predviđen da 8 sati radi, da 8 sati spava i 8 sati druge društvene kreativne djelatnosti i aktivnosti obavlja i da se usavršava. Kaže zaboravimo. Zašto? Šta je zabranjeno biti čovjek? Ja znam da ekonomske vrijednosti pokapaju moralne vrijednosti, ali Zakon o radu ne bi trebao pokapati čovjeka i dostojanstvo čovjeka. Koliko je radni tjedan u Francuskoj? Nećemo čuti od predlagatelja. Koliki je radni tjedan u Njemačkoj? Nećemo čuti od predlagatelja. Znatno manji nego u Hrvatskoj. Ali mi u Hrvatskoj idemo u krajnost ili radnik nema pravo na posao ili onaj koji ima pravo na posao onda ćemo ga eksploatirati do krajnje granice. Pokušat ćemo vidjeti koje su njegove granice izdržljivosti. Nema bića koje nema potrebe, ali istinska potreba je ona pri kojoj biće se osjeća ono što jest. Za ribu je to plivanje, voda, za pticu je to let, za intelekt je to razmišljanje, a za čovjeka je to rad. Ali ne može se čovjek ono iz potrebe pretvoriti samo u potrebu i mi ga ovim zakonom pretvaramo u roba, a ne u čovjeka. Pa se pitam, kada će čovjek moći biti čovjek, kada će on biti roditelj, kada će on biti brat, kada ćeon biti sestra, kada će biti teta, ujak, prijatelj, otac, kada će čitati, kada će razmišljati, kada će jesti, kada će piti, kada će odmarati? Jedino ako ne radi, tako zakonsko rješenje mislim da nije dobro. Stalno se podmeće insinuantna teza da je u Hrvatskoj čovjek preplaćen i da je rad strašno skup. Pa s kojim to zemljama se uspoređujemo ako je prosječna plaća 5,5 tisuća kuna neto, a prije 10 godina bila 5 tisuća 200 u međuvremenu inflacija 35%, a sve poskupjelo 150%. S kojim zemljama se mi uspoređujemo? Možda opet kažem sa susjedima, sa Francuskom, Engleskom, Austrijom, Slovenijom. Ne. Rad je tamo puno cjenjeniji. A je li skup rad ili nije? Najbolji dokaz je doprinosi na radnika. U Danskoj su 48,1%, u Francuskoj 45%, u Italiji 55%, u Njemačkoj 39,1% a prosjek … [[Govornik se ne razumije.]] unije 39,4%. A u Hrvatskoj 35,7%. Dakle 20% manje nego u Italiji, 10% manje nego u Francuskoj, 13% manje nego u Danskoj. A stalo se podmeće teza da smo mi nekonkurentni jer smo skuplji od tih istih zemalja. Ali se neće nikada kazati u čemu smo stvarno najskuplji. U onomu što se prebacuje na krajnju potrošnju, na sve ljude i na neradnike i na radnike, PDV imamo 25%. Samo jedna država u Europskoj uniji ima više od Hrvatske i samo jedna ima koliko i Hrvatska. A što je onda u onim zemljama u kojima se pozivamo? Evo poslušajte. Njemačka 19%, Austrija 20%, Italija 22%, Slovenija 22%, hoćemo li malo na istok, Bugarska 20, Latvija 21, hoćemo li malo na jug, Španjolska 21, Malta 18 a Hrvatska 25%. To je problem. Visoka stopa PDV-a, 25%. To koči ekonomsku aktivnost i to koči otvaranje novih radnih mjesta. Naravno i uvjeti kompletno na tržištu. Zamislite mi i prednjačimo u Europskoj uniji. Niti jedna zemlja u Europskoj uniji, u godinama krize uzeti ću 2012. godinu nije ostvarila neto dobiti više od Hrvatske u odnosu na bruto društveni proizvod. 12% bruto društvenog proizvoda je isplaćeno neto dobiti nakon oporezivanja u Republici Hrvatskoj. To ni jedna država u Europskoj uniji nije imala, 36 milijarda kuna u 2012. godini neto dobit. E ali samo to onda ukazuje kolika je raspodjela nepravedna, koliko su to uzeli samo pojedinci koji su pretvorili Hrvatsku u svoje vlasništvo. Koliko su oni pridonijeli da umjesto društva u kojem će biti važan i razvijati se i dominantan homosapijens prevladava, dominira homoeknomikus, samo čovjek računice u Hrvatskoj vlada. Ali gdje se to toliko prekovremeno radi kao u Hrvatskoj, gdje se toliko ne isplaćuje plaća kao u Hrvatskoj, gdje se toliko prekovremenog rada ne plaća kao u Hrvatskoj? Nigdje. I ovim Zakonom još kažemo, još ćete više raditi prekovremeno, umrijeti ćete na radnom mjestu a još vas čeka i da nećete moći u mirovinu, produžiti će vam do 67 godine, nećete stići niti jednog dana uživati a kamoli godine. I što nam onda prijeti? Prijeti nam, ulazimo i sa ovakvim zakonima, ulazimo u proces rasčovječivanja čovjeka, to je društveno opasan proces. Društvo u kojem čovjek se ne osjeća kao čovjek, to je najgori oblik društvenog uređenja. Tigar se ne može detigrizirati ali čovjek se može dehumanizirati i na djelu je dehumanizacija čovjeka. Tigar ne može biti ne tigar ali čovjek može biti ne čovjek. Toliko poslodavaca se pokazuje kao nečovjekom. Ali srećom da ima poslodavaca onih koji pokazuju ljudsko lice i koji su najugroženiji ne zbog Zakona o radu nego upravo zbog drugih poslodavaca, zbog velikih, dominantnih. Onih koji kapitalom moći i funkcijom pokušavaju i ne samo više ne pokušavaju nego i vladaju. I ovdje prepoznajem rukopis takvih u ovakvom zakonu. Koji je to uspio sindikat ili radnik promijeniti jedan članak postojećeg zakona ili iz prvog čitanja u svoju korist? Niti jedan. Pročitao sam 10 puta svaki, niti jedan. Znači sve što smo izmijenili nepovoljnije je za čovjeka. Ne mogu dignuti ruku što je protiv čovjeka. Hvala lijepa.
Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović ima repliku.
Kolega kako ste započeli svoju raspravu obrušivši se na ovaj Zakon da pretvara radnika u roba i što niste li sve napričali na početku a ustvari zakasnili ste, takva je rasprava bila osnovana ali ste zakasnili sa njom preko 20 godina, '90.-tih godina i šteta da onda niste bili u Saboru kada se raspravljalo o Zakonu o radu jer takva rasprava je primjerenija takvom zakonskom prijedlogu koji je nažalost postao, bio i zakon. Međutim, bili ste i onda utjecajan i ugledan član svoje stranke pa ste i na takav način mogli reagirati da se to ne bi dogodilo. Međutim, pustimo sada takve jedne, to su više ovako političke ocjene, kvalifikacije ili diskvalifikacije koje mislim radnicima neće otvoriti radna mjesta. Međutim, rasprava ovdje mora ići u tom smjeru da upitate bi li, onog nezaposlenog koji stoji kući, bi li on radio na određeno vrijeme, bi li pokazao što zna, bili se iskazao kod poslodavca. I sami ste rekli da i poslodavaci ima, dobrih poslodavaca koji žude za dobrim radnicima kojima samo treba dati priliku. Pitajte se bi li takav radnik koji stoji kući ili kojem prijeti da zbog svog poslodavca ako i posluje sa drugim poslodavcem bi li bio on, bi li bi mu bilo rado da ide kući ili da bude ustupljen, dakle i da radi kod drugog poslodavca. Dakle što je nabitnije? Da radnik radi i da dobiva plaću. A vi ste i taj dobar institut koji postoji svugdje u svijetu ovdje jutros izigrali i ismijali, što mislim da nije korektno. Ali se slažem ovdje kod vas, s vašom tezom da je najbolje da radniku osiguramo sigurnost posla, od početka, otkad se zaposlio pa do kraja života, ali to je danas nemoguće. I kad smo se mi još zalagali, kad je još možda bila šansa da se to održi, vi ste onda nas nazivali komunjarama. Jesmo li sada, jeste li i vi komunjare?
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Goran Marić.
Kolegice Antičević, uvijek pamtim što govorim, nikada nikoga nisam niti u jednoj situaciji prozvao komunjarom, iako znam tko je takav. … [[Upadica se ne razumije.]] Ima, ali ne dijelim na grupacije nego samo na tu grupaciju. Hvala što ste me prozvali da sam u jednom dijelu dobro govorio, ali otkada sam u Saboru govorim o ekonomiji na isti način, i dok smo bili vladajući i kad smo u opoziciji i tome vi možete svjedočit. Vi ste tu sjedili i u prošlom sazivu, ali nisam mogao nautjecati nešto gdje nisam bio i kada nisam bio. To mislim da prozivati za neka prošla vremena mene nije opravdano. Kad kažete hoće li radnik raditi, naravno da hoće i da želi, ali je li bolje da jedan radnik radi što više prekovremeno i time onemogućuje drugog radnika koji je bez posla da se zaposli. S ovim zakonom ćemo pretvoriti polovicu ukupnog radnog vremena u prekovremeni rad i time onemogućavamo 50 000 novih radnih mjesta koliko će se koristiti ovi za prekovremeni rad, od kojih unaprijed tvrdim da neće više od pola biti plaćeno. Tko će se usuditi i koje jamstvo da ako radnik prozove poslodavca da mu nije platio prekovremeni rad, da će taj radnik biti zaštićen i da neće dobit otkaz i da će dobit novo zaposlenje. Završit će na cesti i neće ga nitko više htjeti primiti jer je otkucao poslodavca.
Hvala lijepa. … [[Upadica se ne razumije.]] Imamo dosta replika, čut ćete sve. Poštovana zastupnica Nadica Jelaš.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče. Kolega, vi ste u svojoj prilično reći ću depresivnoj raspravi rekli da su plaće radnika danas otprilike na razini 5500 kuna, dakle tek su nešto malo veće nego što su bile prije 10-ak godina, a da je u međuvremenu inflacija bila otprilike 30-ak posto. Željeli ste zapravo reći da plaće realno padaju, za razliku od plaća u nekim europskim zemljama kao što je primjerice, naveli ste ju, Njemačka gdje su plaće nekoliko puta više i konstantno rastu. Razumjeli smo vašu poruku i otprilike to što ste rekli je točno, međutim niste rekli koliki je bio gospodarski pad u Hrvatskoj samo u posljednjih 6 godina, dakle od predkrizne 2008. do danas preko 12%. U industriji kao najvažnijoj gospodarskoj djelatnosti koja i najviše zapošljava i producira najviše dobara za izvoz, taj pad je preko 20%. U građevinarstvu, isto tako važnoj gospodarskoj djelatnosti, preko 40%. Istovremeno Njemačka je imala kontinuiran gospodarski rast i to jest osnova za rast i povećanje plaća. S tim se morate složiti.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Goran Marić.
Kolegice Jelaš, ja sam prilično optimistična osoba i čovjek, ali podaci su depresivni i depresivniji su nego što sam ih obznanio, nego što sam ih komentirao. Još su depresivniji. Kao ekonomist ne mogu biti ne zabrinut ako s milijun i 550 tisuća zaposlenih spali smo na milijun 350 tisuća i isto toliko imamo umirovljenika. To laik zna da je neodrživo takvo stanje i da takav sustav ne može opstati i nije to depresivnost moja, to je depresivna situacija u koju smo došli. I ne govorim o uzrocima nego o načinu kako iz toga izići. Zašto sam naveo one podatke od dobiti? Zato što ne prepoznaje ekonomska politika suštinu problema, ne vidi gdje je problem. Slijepi su na probleme ili namjerno zatvaraju oči tamo gdje su očiti problemi. Očit je problem u distribuciji u hrvatskom gospodarstvu, očit je problem monopolističkih i kartelskih organizacija. To je očit problem. Institucije koje nadziru to ne reagiraju. Očit je problem i ministar zna da preko Student servisa radi na tisuće radnika u telekomunikacijskim tvrtkama, a nemaju pravo na to i to rade svaki dan. A ne možete popraviti telefon kad vam se pokvari jer vam se nitko ne javlja, a plaćate to najskuplje. U Hrvatskoj se hrana plaća najskuplje u Europskoj uniji, sa standardom koji nam pada. I nije to moja depresivnost, to je konstatacija na koju država mora reagirati. A na hrani se najviše obogatili u hrvatskom društvu, na onome bez čega čovjek ne može, na piću i hrani, na vodi koju Hrvatska daje, koja je voda svih nas. Na tome se kupuju druge firme i na tome se besramno bogati. A obrti vidite, 40 000 manje, u poljoprivredi 30 000 manje itd.
Hvala lijepa. Ima još replika, ništa se ne sekirajte. Poštovana zastupnica Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega, bez obzira što govore na način da ste depresivno govorili, ne, zaista govorili ste nažalost takvu situaciju kakva je. I nedavno kad smo razgovarali i sami ste rekli, jedan od ovih predloženih zakona unutar 2,5 godine ove Vlade nije pomogao da se otvori bilo kakva tvornica proizvodna, a jako dobro znamo da niti jedno gospodarstvo, niti jedna zemlja koja je pokušala izaći iz krize ili izlazi neće izaći bez proizvodnje. Još uvijek danas postoje radnici koji ne primaju plaću i to nije jedan ili deset. To je nekoliko tisuća radnika ili desetak tisuća. Govorili ste, recimo evo jedan mali primjer ja ću vam reći. Zatvoren je i uništen Imunološki zavod. Serum protiv uboda crne udovice kad ga je Imunološki proizvodio koštao je na tržištu 25 EUR. Danas, sada zbog te situacije jer se nije htjelo i nije željelo ili se imalo neke druge namjere on se uvozi i košta 500 EUR. Uopće je vrlo teško govoriti na način da ovaj zakon će bilo kako pomoći i vratiti i dobro je i to dostojanstvo ljudsko, ljudsko da može raditi, da zaradi i da od svog rada pošteno živi i da se ne boji, da se naprosto ne boji. Strah je nešto što je zaista kočnica svega.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolegice evo samo izvadio sam nekoliko službenih podataka za ovakvu prigodu pa sami procijenite jesu li depresivni ili nisu. 2008. je bila prosječna neto plaća 5200 kuna, danas je 5500 kuna. BDP je bio 343 milijarde, danas 326 milijardi, 15 milijardi manje. Dug države je bio 102 milijarde, danas 220 milijarda kuna. 120 milijarda kuna više nego što je bio 2008. godine, od toga samo u dvije godine 50 milijarda kuna. Tko ozbiljan ne može na to ne zamislit se, nego skamenit se? Rekao sam o broju zaposlenih. Nezaposlenih je bilo krajem prošle godine 345000 prosječno, a 2008. 236000. Znači, skoro 100 tisuća nezaposlenih više. U obrtu je bilo zaposlenih 264000 danas 206000, 60000 u obrtu manje. U poljoprivredi bilo je 38000 danas 25000, upola, prepolovili smo se. Ali istodobno opet o čemu nitko ne brine. U platnoj bilanci Republike Hrvatske se navodi pod stavkom neto propusti i greške su u iznosu milijardu eura. Da plastificiram, to znači da u platnoj bilanci se kaže da mi ne znamo što se platilo milijardu eura u jednoj godini dana. To doslovce za laike tako znači. I u posljednjih 15 godina 12 milijarda eura je plaćeno u inozemstvo da se ne zna što je plaćeno, 12 milijarda eura. Tako službeno piše u platnoj bilanci. I MMF na to upozorava. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeći kolega zastupnik Dražen Đurović, replika.
Hvala. Vi ste otvorili dosta tema. Evo vratit ću se na ovu koju ste u svojoj raspravi iznijeli. To je dehumanizacija. Nju ste spominjali, problem dehumanizacije i povezali sa radnim, problemom ovog radnog zakonodavstva da li ovih izmjena ili općenito radnog zakonodavstva. Slažem se s vama da mi danas živimo dehumaniziranije nego prije 20 godina. Sad koliki je utjecaj zapravo izravno radnog zakonodavstva nad dehumanizacijom među nama, da li zbog radnog zakonodavstva se naša djeca više ne igraju nogomet na livadama, naši roditelji se ne druže, susjedi ispred kuća se ne druže, međusobno se ne družimo, ne izlazimo. Dakle, nemamo cijeli niz interakcija koje smo imali prije 20 ili 40 godina. Iskreno nisam siguran da li je radno zakonodavstvo tome uzrok. Ali ono što je jasno i što zaista izaziva dehumanizaciju, što je nehumano ako ćemo tako to je, što se mene tiče nije problem koliko ću sati raditi. Ali da ti sati budu plaćeni da radim u normalnim uvjetima, a ne da se dogodi kao što gledamo sada nevjerojatnu scenu sa primjerice sa radnicima Konstruktora da su oni radili i da nisu primili da li 6 ili 10 mjesečnih plaća i da se to i dalje događa, iako su se mijenjali zakoni koji su to trebali sankcionirati da se takve stvari više ne događaju. Čak su i oni vrlo fleksibilni, oni dolaze s područja cijele Hrvatske, dolaze na ta gradilišta, budu cijele tjedne, rade koliko je god potrebno. Međutim, u ovom trenutku nema eklatantnijih primjera zapravo nehumanog ponašanja to je da radnike ne platiš da li pola godine ili 10 mjeseci. I da država nema alate da to jednostavno može stati tome na kraj, takve pojave sankcionirati.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Pa slažem se kolega s vama da nije problem u radnom zakonodavstvu, ali ovakvo radno zakonodavstvo produbljuje proces dehumanizacije. A kako ne utječe na čovjeka ne isplatit plaću? Kako ne utječe na čovjeka dobit plaću od 3000 kuna i raditi prekovremeno i za plaću i prekovremeno dobi 3000 kuna. Radi i subotom do ponoći. Pa zar to ne utječe na dehumanizaciju čovjeka? Zar to ne utječe na okolinu njegovu i na njegovu obitelj i na prijatelje i na društvo općenito? Kad se govori o nezaposlenosti, a nezaposlenost je najvažnija kategorija u ekonomskoj kategoriji kad je u pitanju gospodarstvo. Ono što je nezaposlenost za gospodarstvo, to je jednako kao temperatura za čovjeka, kao što temperatura pokazuje da nešto sa tijelom ljudskim nije dobro, da ima nekakav problem tako pokazuje nezaposleno stanje u društvu. I nezaposlenost se ne može i ono se mora rješavati. Ali u stručnoj literaturi kad se pojavi takav problem onda dijeljenje radnog vremena se povećava zaposlenost a ne prekovremeni rad. Prekovremenim radom se sprečava povećanje zaposlenosti, odnosno povećava se nezaposlenost. Obrnuto se radi. Mi da imamo problem zaposlenosti, da imamo manje nezaposlenih onda da se ide u ovakve prekovremene sate to bi bilo opravdano, nego mi imamo problem što je previše ljudi bez posla i onda u tome forsirati prekovremene sate, a ne angažiranje novih ljudi vidim zamku i zapravo jedan prostor za manipulaciju. A toga se uvijek bojim. Hvala lijepa.
Poštovani zastupnik Tomislav Klarić, replika.
Kolega Mariću potakli ste pravo pitanje koje je vezano i za ovaj zakon ali i čitavo funkcioniranje države. Mi ovdje u ovom časnom domu trebali bi biti upravo ovo kako ste vi krenuli uz taj jezik onih koji ne rade, onih koji ne primaju plaće, svih naših građana i ne samo vezano za ovaj izraz depresija. Koliko depresivan može biti čovjek, a srećemo ih svaki dan u našim hodnicima po gradovima i općinama, koji imaju primanja po 2000, 2500 kuna sa troje djece, kad primaju one bonove i socijalnu pomoć. Spomenuli ste i čitav niz zemalja i njihov PDV. Da li igdje u tim zemljama ima da nekakav poduzetnik plati tih 25% ili 21% ili 22% ili 19% koliko ste spomenuli prije nego što je naplatio sam svoj rad? I koliko on kad to plati može isplatiti nekome plaću ako nije naplatio ono što je trebao naplatiti, u što je uložio svoja sredstva, a to je slučaj kod nas. Da li je uopće moguće govoriti o novim radnim mjestima u državi u kojoj nema investicija, u kojoj je sve zamrlo? Da li uopće možemo govoriti da ovaj zakon može pokrenuti bilo kakvo zapošljavanje? Pa ovaj zakon prvenstveno bi se trebao baviti pravima radnika. I tu ne govorim ovo što je netko spomenuo socijalni … [[Govornik se ne razumije.]] ili ne znam kakvi, tu govorimo o ljudima, o našim građanima zbog kojih smo ovdje. Govorimo o njihovim pravima. Kako se osjeća moja kćer ili nečije dijete koje radi preko agencije pa joj sad produžuje tri godine i ne zna u kojem danu će ostati bez toga posla? I što si može u budućnosti planirati, a imamo 10 tisuća stanovnika manje rođenih nego što je umrlo? O tome se malo govori, a ovo je taj zakon. I masa drugih zakona o kojima ovdje raspravljamo, ponavljam opet koje donosimo po hitnom postupku i mijenjamo ih svaki čas preglasavajući se politički, a ne razmišljajući o onom problemu toga radnika, toga našeg žitelja koji nema od čega živjeti. Kolike su mu režije, koliki su troškovi školovanja njegove djece i kako će imati tu djecu sa plaćom od 2000, 2500, 3000 kuna?
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Pa kolega Klarić ako ne znate problem ne možete ga ni riješiti, ali ako i znate problem a ne upotrijebite ispravan alat i metodologiju onda ga isto tako nećete riješiti. Možete vi znati točan naziv bolesti, ali ako je ne znate liječiti to vam ništa ne znači. Zadaća države je kad donosi zakone da zakon mora izražavati opću težnju, mora promicati korist svih i mora biti u interesima nacije cijele. Zato kad donosi se zakon država stvara njime ravnotežu u društvu, a ne smije dovoditi do raspodjele u društvu. Ravnoteža u društvu između dobara i slobode. A zadaća ekonomije, ukupna zadaća ekonomije je razumno korištenje prirodnih dobara i ljudskih potencijala, razumno korištenje ne iscrpljivanje, ne smije se iscrpiti ni prirodno dobro ni čovjeka. I vidim u ovom zakonu nerazumnu upotrebu čovjeka, pretjeranu, korištenje pretjerane snage zapravo. O tome se radi, a ne prepoznaju se stvarni problemi i onda izostaju i stvarne reakcije kako izaći iz stvarnog problema. Zakonom o radu nećemo ništa poboljšati, samo ćemo radnika dovesti u nepovoljniju situaciju. Neće poslodavci ništa biti time bolji, pa to su iskazali i ovako. Ali gledajte jedan slučaj, inspektori rada, zaposli poslodavac čovjeka na određeno vrijeme i ne popuni rubriku razloge zašto ga je na određeno zaposlio, platio je 3000 kuna, a platio je i poreze i doprinose i sve i prijavio je radnika 3000 kuna kazne. A kad ga ne prijavi, kad na crno onda ništa ne plati. Dođu inspektori i kaže ne možemo mi, oni rade na crno, to mora netko drugi, to će carinici ili netko drugi rješavati.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ante Jerolimov, replika.
Zahvaljujem predsjedniče. Kolega Mariću, dobro ste govorili o prijedlogu ovog zakona i ne samo zakona nego o cjelokupnoj situaciji u našem društvu i ne depresivno nego onako kako priliči i kako je primjereno trenutku u kojem se nalazimo. Govorili ste i o ciljevima zakona, to smo jutros čuli kad je ministar govorio da svaki zakon kad se piše ima nekakve ciljeve pa ako se ti ciljevi ne ispune i ako oni nisu ugrađeni i usklađeni u ovom zakonu onda se postavlja pitanje pa zašto ga onda donosimo i za koga ga onda uopće donosimo? Jer kako smo čuli poslodavci kažu da ništa nisu dobili, sindikat kaže da radnici ništa nisu dobili, dapače da su izgubili, a ministar kaže da je ovaj zakon izbalansiran. Pa onda ja sad ne znam u čemu je on to izbalansiran kad su sve strane nezadovoljne. I ovo resorno ministarstvo i ova Vlada izgubilo je dvije godine, 2,5 godine na pisanje ovog zakona uzaludno bih rekao i ne da je izbalansiralo ovaj zakon nego bih rekao da je izblesiralo i poslodavce i sindikat, na kraju i sebe i sve radnike i cjelokupnu javnost a rekli bi za ništa. Također, u svojoj raspravi, s obzirom da ste se malo šire dotakli stanja u društvu spominjali ste i potrebe čovjeka. Pa mislim da je tu ključ problema i da mi se čini da je upravo filozofija ove Vlade živi da bi radio, a ne radi da bi živio. I to je ona razlika između nas.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Goran Marić.
Pa kolega Jerolimov, očito je, i predlagatelj je jutros kazao usuglasili smo se oko ovog prijedloga zakona, da na Vladi, Vlada se između sebe usuglasila. Poslodavcima je najvažniji problem što doista na neke elementarne probleme ne mogu ih riješiti, kako otpustiti nekoga ko je ukrao nešto u firmi? Neće ga moći ni po ovom zakonu otpustiti. Kako stvarnog neradnika otpustiti? Ali će moći otpustiti, u jednakom tretmanu su i pošten radnik i nepošten radnik, čak i onaj koji je sklon nešto odnijeti iz firme i onaj koji je sklon donijeti u firmu. Oni su u jednakom tretmanu i ništa se time ne pomaže poslodavcima. Ali sam protiv rješenja za sadašnja vremena na način da oni budu problemi sljedećih vremena. I mi stalno to, padamo u tu zamku, donosimo rješenja koja postaju problemi već sljedećih mjeseci a da ne kažem godina i to ogromni problemi. A istodobno zanemarujemo stvarne probleme i što možemo napraviti? Zašto sam iskoristio situaciju pa sam natuknuo neke probleme, zato što se na tome zatvara oči, a to su suštinski problemi. Kako je moguće, kao je moguće da je od 2000. do danas isplaćeno 304 milijarde kuna neto dobiti nakon oporezivanja u tako lošem gospodarstvu. Kako je moguće, ali to se isplatili samo neki, to je odabrani kartel ispatio. A porezna politika, ekonomska politika to opće nije prepoznala, pustila je jednak tretman i prema njima i onima koji grcaju u problemima i koji ne mogu podmirit, moraju se zaduživati da bi njima platili, da bi platili državi zato što oni njima nisu platili. A onda ide predstečajna nagodba koja oprašta upravo opet i velikima, a na štetu ovih malih kojih ionako cijelo vrijeme ugroženi. Hvala lijepo.
Hvala i vama kolega Marić. Boro Grubišić, poštovani zastupnik i njegova replika.
Hvala lijepo. Gospodine Marić, uvijek se oduševim, pošto nisam ekonomist, vašim poznavanjem procesa u ekonomiji i makroekonomiji i ocjeni stanja u državi i društvu, pa tak i povodom ovoga Zakona o radu. Zapravo u jednoj religiji kaže rad Božji, pa Zakon o radu ili Zakon o izrabljivanju zapravo bi tu bilo negdje nešto slično. Kada ste govorili u jednoj replici o telekomu, pardon o jednoj telekomunikacijskoj kući, kako zapošljava preko studen servisa a nama taj čelnik te kuće ovdje daje savjete i recepte kako izaći iz krize ekonomske. Moram reći da sam potrošio cijelu bateriju mobitela čekajući 45 minuta na jednom pozivu da mi se javi neko od operatera u toj telekomunikacijskoj kući, 45 minuta na besplatan broj. Dalje, kada govorite o prosječnoj plaći od 5.5 tisuća, vi kao ekonomist dobro znate šta je medijan i kada bismo našli medijan tih plaća onda bismo vidjeli da je 80 ili 90% ljudi koji primaju plaću ispod tih 5.5, to je prosječna plaća. Ali puno je onih koji primaju plaću menadžera ili ostalih, plaću od 20 do 200 tisuća kuna i to povećava prosječnu, iznos prosječne plaće. A kada bismo pogledali koliko stotina tisuća ljudi prima 2.5, 3 tisuće kuna vidjeli bismo da je to većina od ovih koji primaju kao prosječnu plaču 5.5 tisuća. Kamo sreće da imamo, svi oni koji su zaposleni odnosno svi zaposleni imaju 5.5 tisuća, kamo sreće. Ali nažalost nije tako. Dobro ste detektirali problem. Ova Vlada ili ne zna dijagnozu, a vi ste se poslužili i liječničkim, liječničkom terminologijom ili pak ako zna dijagnozu ne zna terapiju. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Goran Marić.
Kolega Grubišić, nitko sretniji od mene da imao uređenu državu ali mi se mučimo, strašno se mučimo sa državom. Zamislite na Božić, za vrijeme ručka u 2 sata, 3 na Božić sa vidnog mjesta iz garaže gdje prolaze ljudi usude se ukrasti sva 4 kotača s automobila, mog automobila. Da nitko do danas iz policije me nije nazvao i rekao čujte evo nešto smo pokušali, ali nije išlo, nitko nije kontaktirao. To je samo primjer kako država funkcionira. Ali u svakom slučaju, vi kažete nazvali ste telekomunikacijske kuće, pa ja imam faks mjesec i po dana je pokvaren, linija ne radi i nitko, mogu samo sa sekretaricom, tamo se javi neki dečko koji je došao, ne zna ništa, ne mogu se ljuti na njega, majstora više nema koji će doći popravit to, ne postoji. Sve je outsorcing, mi smo se pomodili, ali više ne funkcionira ništa, ali faks morate platiti. Pa vam dadne probno na 3 mjeseca, kao nudi vam se besplatno probno, vi kažete pa dobro ajde dajte, a onda kaže niste otkazali pa vam i dalje fakturiraju. Pa šta ću otkazivati nešto što nisam ni naručio. Ali vi ćete debelo to platiti. Nered je u svakom, kada govorite o plaćama, pa naravno da je većina plaća ispod prosječne plaće i cijeli život se pretvara kako se napregnuti i platiti režije, jer plaćamo ih najskuplje, ne samo hranu, nego i najskuplje režije u Europi. I onda kažu još ćemo uvesti porez na nekretnine kao da ne plaćamo već porez. Komunalna naknada je skuplja nego igdje u svijetu, porez na nekretnine, pa više se to ne može stvarno izdržati. Proračun raste, prihodi proračuna rastu, rashodi proračuna rastu, prihodi padaju i samo se opterećujemo, zato mi prebacujemo PDV jer to je na krajnjeg korisnika, to se nikoga ne tiče u ekonomskoj aktivnost, nego samo zadnji čovjek plaća sve.
Poštovani zastupnik, kolega Zlatko Tušak. Izvolite, rasprava pojedinačna.
Hvala predsjedniče Hrvatskog sabora. Da, Zakon o radu je jedan jako bitan zakon, on jasno da određuje sudbinu svih današnjih radnika, budućih radnika koji će raditi, ali i onih koji su završili radni vijek i žive u mirovini. Ove izmjene ili novi zakon ako ga uspoređujemo sa prijašnjim Zakonom o radu postavlja pitanje kome će donesti dobro? Da li će od njega imati koristi radnici ili će od njega imati koristi neki pojedinci drugi? Za primjer samo ću reći da trenutak kada donosimo zakon, a ovdje je kolega do mene malo prije spomenuo Konstruktor koji 9 mjeseci nisu primili plaću i planiraju od sutra da počnu sa štrajkom glađu, a već 9 mjeseci ne primaju plaću već su itekako gladni jel ne mogu živjeti, imamo i 55 tisuća radnika koji ne prima plaću u državi u kojoj imamo sve više i više siromašnih ali i postoji jedna manja grupa koja se itekako bogati i ima koristi. U državi u kojoj je potpuno nestao srednji sloj građana, a to je onaj srednji sloj koji bi trebao normalno živjeti, koji bi si trebao osigurati sve normalne uvjete da mogu prehraniti sebe, obitelji i da si priušte ono sve što im je najnužnije. Rezultati toga jasno da su dosta poražavajući o čemu se govori, a to je pitanje da zbog neimaštine sukoba imamo sve više problema u obitelji, imamo sve više rastava brakova, imamo sve više suicida i ubojstva i situacija u kojoj pojedinci jednostavno ne mogu naći izlaz iz ove situacije i imamo situaciju da donosimo Zakon o radu, a ministar kaže njime ne umanjujemo prava. Ja moram reći, možda ne direktno, ali ovim zakonom otvaramo prostor itekako da će se moći umanjivati prava radnika. prvenstveno to će se odnositi na njihova primanja jer otvara se jedan prostor da će morati raditi za manju plaću, da će morati šutiti, da će biti još i više u strahu. A ono sve što ministar kaže stvorili smo mehanizme da na neki način štitimo radnike, ja moram reći da tri puta više ima inspektora rada da ne bi mogao kvalitetno zaštititi radnike jel vjerojatno ovaj zakon je pisan kabinetski, a ne sa onim stvarnim stanjem u kojem se nalaze radnici i ono sve što proživljavaju i doživljavaju svaki dan. Mi imamo 320 tisuća radnika koji rade kod poslodavaca kod kojih je manje od 20 zaposlenih. Koja prava ti radnici imaju? Imaju samo ugovor o radu i moraju šutiti i slušati što im poslodavac kaže. Nemaju ni kolektivni ugovor, nemaju ni pravilnik o radu jel ih to ne obvezuje. Imaju svoje radno mjesto i ako ga hoće zadržati moraju šutiti. Jasno, neću reći da su svi poslodavci loši poslodavci, ima dosta u ovoj zemlji dobrih poslodavaca koji itekako znadu cijeniti rad radnika, itekako znadu da ono što oni stvaraju je stvoreno radom tih radnika, ali imamo podosta poslodavaca koji itekako gledaju da prođu što je moguće jeftinije, da zakinu radnika na svaki način i da sebi osiguraju što je moguće veći profit i veću dobit. I jasno da je to rezultat ovoga kojeg imamo u društvu. Nešto što nije bilo predmet prvog čitanja, a ni javne rasprave o Zakonu o radu, a to je pitanje ustupanje radnika kod povezanih poslodavaca u članku 10.ovog zakona. Sada ministar kaže je, ne smanjujemo pravo sačuvat ćemo na neki način radna mjesta ali ona odredba koja govori da se treba potpisati sporazum na 6 mjeseci ako se iznajmljuje taj radnik kod drugog poslodavca, pitanje je i plaće i ostalih prava. I što je onda ako mu se ponudi? Imaš tu soluciju da radiš za minimalnu plaću tamo ili ako ovdje ostaneš dobit ćeš otkaz. Što je to? Da li su to rješenja koja će pomoći radnicima, da li su to rješenja koja će osigurati veći dohodak i veća primanja radnika i da izađemo iz ove situacije da popravimo na neki način sliku Hrvatske, a ne da po statističkim podacima koju vidimo kupovna moć sve više pada, a jasno kada pada kupovna moć i onda što smo očekivali da ćemo kroz PDV ostvariti u proračunu to se ne ostvaruje i onda ulazimo u jedan začarani krug gdje nam nedostaje sredstva. Jasno da su onda u pitanju i ovaj dio i državnih službenika i namještenika na koje se isto odnosi ovaj zakon, jasno da su onda u pitanju i njihova primanja i jasno da onda imamo jednu situaciju iz koje ćemo se teško izvući. Drugo, pitanje je rješenje uz ovo što su i danas ostale kolege govorili, a to je pitanje rada mogućnost preko 40 sati kod drugog poslodavca. Ne bi to bio nikakav problem da mi nemamo ovoliko nezaposlenih radnika, ne bi to bio ni problem da nemamo situacija da netko unajmi kao za primjer vozača koji radi normalno radno vrijeme, a onda preko vikenda vozi autobus u drugu zemlju na izlet, slupa taj autobus dovede određene obitelji i živote u opasnost. E sada da li mi takva rješenja nudimo sa ovim zakonom i tko će to onda kontrolirati na ovaj način, ja mislim da je jako teško. Nadalje nešto što bi trebalo biti osnovica Zakona o radu a to je pitanje poticanja socijalnih partnera da sklapaju kolektivne ugovore, da stvaraju tržište koje će na neki način uravnotežiti pitanje cijene rada u Hrvatskoj, ne mi nastojimo taj dio anulirati prvenstveno zbog toga da imamo što je moguće jeftiniju radnu snagu, naši radnici bježe polako u druge zemlje jer tamo će dobiti veća primanja, ovdje su se školovali, ovdje su i dio sredstava za njihovo školovanje potrošeno ali itekako oni cijene i vrednuju svoje znanje i svoj posao, itekako dobro će zaraditi u drugim zemljama. A mi danas, sutra bez stručnjaka, bez onih koji će otići iz ove zemlje bojim se da nećemo imati velike šanse za izlazak iz ovakve situacije. A to je i primjer, pitanje koje sam i rekao u replici, pitanje i produženih kolektivnih ugovora, proširenje kolektivnih ugovora koji bi se trebali primjenjivati i na neki način stvoriti taj dio balansa, cijene rada u Hrvatskoj za iste poslove da bude osigurana nekakva minimalna cijena rada a jasno da svaki pošteni poslodavac koji itekako cijeni i drži do radnika itekako će ga stimulirati, itekako će ga nagraditi. Ali za to treba ovo što su i kolege prethodno govorili neke druge pretpostavke i neke druge stvari riješiti u ovoj zemlji a to je prvenstveno porezna politika, to je pitanje sigurnosti kapitala koji će doći. A kroz ovaj dio izmjene zakona nećemo riješiti pitanja o kojima mislimo da ćemo ih ovako rješavati nego ćemo imati još goru situaciju jer zakon upravo otvara taj dio prostora u kojem ćemo imati jeftiniju i nesigurniju radnu snagu. Zato mislim da kroz ovaj dio i klub Laburista koji je dio amandmana uzeo od sindikalnih središnjica koje idu u cilju popravljanja zakona i dio svojih amandmana dobronamjerno smo dali da se popravi ovaj tekst zakona i da bude kvalitetniji i da ovo o čemu sam govorio na neki način izbjegnemo u budućnosti.
Hvala. Replika poštovanog zastupnika Bore Grubišića.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolega Tušak, da, to sam već istakao da ste evo upotrijebili i ono što su sindikati dostavili nama zastupnicima a u smislu predlaganja amandmana. No, čini mi se da je ova kampanja koja se vodi još od prvog čitanja pa i prije toga i u međuvremenu između ova dva čitanja, dakle kampanja da su toj kampanji podlegli i sindikati. I da su ovi konstruktivni amandmani koje su oni predložili zapravo jedna samo eto toliko popravak teksta više kozmetske naravi nego li stvarne. I mislim da ovi prijedlozi koji su ovdje predloženi a amandmani u njih ne diraju nude nešto novo. Nekad se govorilo o radnom danu, o danu općenito 8, 8, 8, 8 sati rada, 8 sati odmora, 8 sati sna. Sada po ovom zakonskom prijedlogu kada gledamo nekako analogiju uzmemo onda je to 25% povećanje rada, radnog vremena i 25% smanjenje vremena za odmor, san je ostao jednak. Dakle, opet smo izvršili redukciju na štetu radnika i na štetu njegovog slobodnog vremena i zapravo svega onoga što život čini tome radniku i svakoj osobi. Od druženja, kulturne, športske i sve ostale nadgradnje koja je čovjeku potrebna kako kaže Marić da bi čovjek bio čovjek. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Zlatko Tušak.
Hvala. Pa kolega Grubišić pa upravo ministar rada je rekao zaboravimo tri osmice. Ja se sa time ne mogu umiriti da mi zaboravimo tri osmice jer mislim da u normalnim uvjetima svaki radnik mora se i odmoriti i mora se i naspavati. Ako to neće raditi a onda jasno da i njegova budućnost je neizvjesna, njegovo zdravlje je upitno i pitanje do kojeg vremena on može tako raditi. Da li je to onih 67 godina o koje govorimo da treba biti vijek za odlazak u mirovinu ili ćemo napraviti nešto drugo da ćemo sa druge strane imati u društvu veću štetu, još više bolesnih radnika, još više invalida, što jasno može imati i svojih posljedica. Jasno, pojedina radna mjesta omogućuju da se radi i više jer nisu fizički naporni, nisu možda toliko ni psihički naporni ali ima radnih mjesta koja itekako trebaju ove tri osmice. A mislim da ovo što smo predlagali sa amandmanima to je čisto dobronamjerno, čisto popravljanje teksta. I mislim da pojedine odredbe koje i stoje a tražili smo da se sada izbace iz Zakona o radu ne bi bile problem da budu sadržane u Zakonu o radu ali da budu na drugačiji način propisane, da štite određene radnike i da imamo onda određena pravila po kojima će se to odvijati. Ovako su one samo ubačene u Zakon o radu i otvaraju jednu veliku neizvjesnost i nesigurnost radnicima.
Poštovani zastupnik Silvano Hrelja, replika.
Uvaženi kolega Tušak, vi po vokaciji naravno morate biti kritični i morate tražiti i poboljšanje ovog zakona kao opozicijski klub i to je sve skroz u redu, ja se vrlo često s vama slažem. No mislim da bi trebalo neki put i reći ono što je stvarno učinjeno dobro između prvog i drugog čitanja a to je otkaz kod malog poslodavca. Znate, prijedlog poslodavaca je bilo da se taj otkaz uručuje bez ikakvog obrazloženja, vi znate da to nije prošlo i da u ovom čitanju imamo ono što je naš civilizacijski doseg i što treba biti da svaki radnik mora primiti obrazloženje na uručenje svog otkaza i mislim da to treba reći da je to u redu u ovom zakonu i da je to dobra pozicija u odnosu na prijedlog u prvom čitanju. Ono što bih se s vama isto složio, da pitanje dodatnih 8 sati za mogućnost zarade radnika nije primjereno odnosno bar primjer da će gazda dozvolit svom kuharu ili konobaru da radi kod drugog baš nije onaj pravi jer mislim da dobrog kuhara će si gazda čuvati od konkurencije, a neće mu dati da radi kod nekog drugog pa čak ni na svadbi, ali dobro. Mislim da u vremenu krize se radi solidarnosti jedno radno mjesto dijeli na dva radnika, a mi smo ovdje dobili možda neku ponudu i priliku za neku budućnost kada bude manjak radnika a više radnih mjesta, da jedan radnik može raditi na dva radna mjesta ili obavljati dva posla. Prema tome, mislim da je ovo ispred vremena i da neće to biti institut koji će imati neku strašno veliku primjenu. Možemo biti kritični prema njemu, međutim neće nas zbog toga puno bolit glava. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Zlatko Tušak.
Hvala. Pa kolega Silvano, ja ne znam jel' će vas boliti glava ali mislim da neke bude itekako bolila glava. Ja ukazujem na probleme onih kojima će se to itekako obiti o glavu, a dešavat će se to u praksi. I zato mislimo da ta rješenja trebaju biti drugačije riješena. A kada je u pitanju otkaz kod malih poslodavaca onda jasno, mi smo išli još i korak dalje. Išli smo da trebaju se na neki način poštivati tamo gdje je god moguće i socijalna situacija i imovinska situacija i da poslodavac i tu treba sagledavati ako otpuste. Mi smo za to da ako mu je jedino rješenje da opstane da otpusti radnika, ali onda to mora na pošteni i na pravedni način napraviti. I mislim da to treba biti sadržaj zakona i zato smo eto pokušali uz ovaj dio nekih amandmana prihvatiti i dati dio svojih amandmana prvenstveno u popravljanju teksta zakona.
Hvala lijepa. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Na redu je poštovani zastupnik Nenad Pleše.
Zahvaljujem predsjedniče Sabora. Svoje mišljenje o ovom zakonu već sam iskazao u replici ministru pa se ne bih htio ponavljati, a iskoristio bih ovih 10-ak minuta da to potvrdim i prolazeći kroz članke ovog zakona. Članak 10., sklapanje ugovora o radu i institut ustupanja radnika. U stavku 3. i 4. uvodi se institut privremenog ustupanja radnika. Poslodavac može privremeno ustupiti svog radnika s njim poveznom društvu, u smislu posebnog propisa trgovačkim društvima. Potpuno je nejasno uvođenje ovog instituta i to sa posebnim sporazumom koji traje do najduže 6 mjeseci, a sklapa se između povezanih poslodavaca. Radnik samo daje pisanu suglasnost, sporazum između dvaju poslodavaca, a ne i radnika ima uglavke kojima se određuje npr. mjesto rada, plaća, radno vrijeme. Kako je to moguće? Što se događa sa radnikom koji ne želi dati pisanu suglasnost? Hoće li to biti novi razlog za otkaz? Kako može netko drugi mijenjati, pa makar i na 6 mjeseci odgovorni odnos radnika i prvotnog poslodavca? Gdje je tu zaštita radnika kao slabije strane i pravna sigurnost istog? Članak 12. ugovora o radu na određeno vrijeme. Ugovor o radu na određeno vrijeme treba biti iznimka po hrvatskom pravnom sustavu, a u praksi se pokazuje kao često zloupotrebljavan institut. Ako je ugovor o radu na određeno vrijeme iznimka onda se ne bi smjelo događati slučaj da kod poslodavca većina radnika koji obavljaju djelatnost za koju je poslodavac registriran radi na određeno vrijeme jer je onda to pravilo, a ne iznimka. Za takve situacije je trebalo predvidjeti dodatnu kontrolu preko obveze poslodavca prijavi Inspekciji rada, prelazak određene granice udjela ugovora o radu na određeno vrijeme u ukupnom broju ugovora kod određenog poslodavca. Ovdje svakako treba napomenuti da se već kod prijave poslodavca na mirovinsko osiguranje daje podatak o ugovoru na određeno vrijeme, što znači da evidencija postoji. Članak 53. ugovaranje i trajanje probnog rada. U stavku 3. navedenog članka se određuje da je nezadovoljavanje radnika na probnom radu posebno opravdan razlog za otkaz, dok se u stavku 4. određuje da se na ovaj otkaz ne primjenjuju odredbe o otkazu iz Zakona o radu. Potpuno je nejasno ovakvo uvođenje, uređenije vođenje pravne nesigurnosti jer institut probnog rada može na ovaj način zlouporabiti posebno na najniža radna mjesta i konstantno mijenjanje radnika. Ovakvim uređenjima radnik nema pravo vraćanja na posao u slučaju nedopuštenog otkaza, jer se članak 124. koji to uređuje ne primjenjuje na ovu vrstu otkaza. Istodobno se ne primjenjuje ni članak 117. koji utvrđuje neopravdane razloge za otkaz što znači da je moguća situacija da radnik ne zadovolji probni rad zbog privremene nenazočnosti na radu zbog bolesti, te da zbog toga dobije otkaz. Članak 61. stavak 3. Potpuno je nejasno i nepotrebno uvođenje dopunskog rada u punom i nepunom radnom vremenu i to do 8 sati tjedno, odnosno 180 sati godišnje s opravdanjem dodatne zarade i suzbijanja rada na crno. U odnosu na dodatnu zaradu je zapravo u pitanju dostojanstvo same plaće što bi trebalo biti u interesu uređenja države. Radnik koji radi u punom radnom vremenu mora dodatno raditi jer mu je plaća premala. Isto tako je nejasno kako će se na ovaj način suzbiti rad na crno njegovim ozakonjenjem. Posebno dopunski rad treba imati u vidu zbog visoke nezaposlenosti i stanje na tržištu rada pri čemu se ozakonjenjem dopunskog rada sprječava novo zapošljavanje. Prekovremeni rad, uređenje prekovremenog rada je potpuno nejasno i neprovedivo na razumljiv način. Brisana je dosadašnja odredba od maksimalno 8 sati tjedno prekovremenog rada, te je određena nova odredba u stavku 3. Ako radnik radi prekovremeno ukupno trajanje rada radnika ne smije biti duže od 50 sati tjedno. Prekovremeni rad pojedinog radnika na razini godine može trajati do 180 sati, a kolektivnim ugovorom može se odrediti i do 250 sati godišnje. Kako prvo se postavlja pitanje kako ovo utječe na zapošljavanje novih ljudi? Svakako destimulirajuće. Kako utječe na zdravlje i sigurnost na radu, a posebno dozvola da se kolektivnim ugovorom može odrediti do 250 sati godišnje za pojedinog radnika. Na ovaj način se postavlja potpuno drugačije pregovaračka pozicija. Raspored u članku 66., raspored radnog vremena je toliko nejasan i nepotpun i nepredvidiv u praksi da će rijetko tko moći koristiti njegove odredbe i biti siguran da ih je pravilno primijenio. Trebalo je pojednostaviti uređenje i urediti jednaki i nejednaki raspored radnog vremena posebno stoga što je posebno uređena preraspodjela radnog vremena koja unosi dodatnu pomutnju u cjelokupno uređenje radnog vremena. Umjesto da institut radnog vremena služi fleksibilnom uređenju i potrebama organizacije rada ovakva odredba unosi nerad i nemogućnost provedbe. Razmjerni dio godišnjeg odmora. Novim uređenjem se utvrđuje da pravo na razmjerni dio godišnjeg odmora ima samo radnik koji se prvi puta zaposli ili koji ima prekid između dva radna odnosa duži od 8 dana, a nije prošao rok od 6 mjeseci neprekidnog rada, pretpostavlja se u toj kalendarskoj godini u kojoj zasniva radni odnos. To bi značilo da svi drugi otvaraju pravo na puni godišnji odmor, pa tako osoba koja je na primjer 1. travnja radila kod jednog poslodavca ostvaruje pravo na razmjerni godišnji odmor kod tog poslodavca koji će biti isplaćen u novcu, jer ugovor prestaje. Zaposli se bez prekida kod drugog poslodavca i tamo ostvaruje puni godišnji odmor. Osoba koja bi imala prekid duži od osam dana je potpuno u obrnutoj situaciji. Treba čekati 6 mjeseci kod novog poslodavca. Kako je to moguće? Upravo će poslodavci koristiti tu priliku i primati radnike u radni odnos s prekidom dužim od 8 dana. Sadašnje uređenje je puno bolje, konkretnije, obuhvatije i nije ga bilo potrebno mijenjati. Otkazni rok. Članak 121. stavak 2. je u proturječnosti s uređenjem članka 34. Naime, u stavku 2. se uređuje kada otkazni rok ne teče. Između ostaloga i za vrijeme trudnoće i ostalih nabrojanih roditeljskih prava. Članak 34. stavka 4. određuje da se takvoj osobi iako pod zaštitom može tijekom postupka likvidacije u skladu s posebnim propisom otkazati ugovor o radu zbog poslovno uvjetovanog razloga. Kako poslovno uvjetovani otkaz podrazumijeva i otkazni rok situacija se čini bezizlazna, pa je to potrebno urediti pri čemu treba voditi brigu da se provedba postupka likvidacije ne znači i prestanak postojanja pravne osobe pa bi se trebala preispitati mogućnost otkaza samo zbog činjenice provedbe postupka likvidacije. Moguće je urediti da ugovori o radu prestaju po okončanju postupka likvidacije. Da puno ne dužim reći ću na kraju da Prijedlog zakona u radu u puno odredbi je nedorečen, nejasan, neprovediv. Postojat će veliki problemi u praksi i u provedbi. Zbog svega navedenoga što predstavlja samo dio problematike potrebna je suštinska dorada jer postojeći Zakon o radu ne predstavlja trenutnu opasnost za ni jednu stranu pa bi sveobuhvatni pristup za razliku od ad hoc pristupa bio puno bolji. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani kolega. Poštovana zastupnica Marija Ilić, njezinih deset minuta.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre sa suradnicima. Naime, ja ću u svojoj raspravi i tako želim svratiti pozornost na radno-pravni položaj žena. Naime, prema podacima pravobraniteljice za ravnopravnost spolova oko 90% novozaposlenih žena radi na određeno vrijeme. Od toga 64,9% žena je u fertilnoj dobi, a 43,4% je bez djece iako ih želi imati. Kao najčešću vrstu spolne diskriminacije temeljem trudnoće i obveza prema djeci njih čak 34% navodi neproduživanje ugovora o radu. Od 176 ispitanica koje su se našle u situaciji u kojim nije produžen ugovor o radu njih 63,6% smatra kako im je poslodavac uskratio produženje ugovora o radu jer su zatrudnjele ili koriste rodiljna prava. Ženama je teško zadržati posao kao kada ostanu trudne. Negativne posljedice takve politike svakako društvo vrlo brzo osjeti što se i danas u nekoliko rasprava čulo. Novi Zakon o radu držim da radikalno ne sanira postojeće neravnopravne odnose u svijetu rada posebice pri sklapanju ugovora na određeno vrijeme. Proširuje pojam rada na određeno vrijeme na područje ugovora i na područje ugovora o djelu. I nadalje, nisu prepoznati problemi vezani za ugovor o radu na određeno vrijeme koji se u praksi često krši, a najviše na štetu žena jer prema dostupnim podacima 90% novozaposlenih žena potpisalo je ugovor o radu na određeno vrijeme. Predloženim zakonskim tekstom izostala je učinkovita zaštita žena od zlouporabe, a posebice trudnica zaposlenih na određeno vrijeme. Stoga je potrebno ugraditi dodatne mehanizme učinkovite zaštite žena i trudnica. Također je predložen nedopustivo kratak rok u kojem poslodavac ne smije otkazati ugovor o radu trudnici i osobi koja se koristi nekim od navedenih prava. Svakako je potrebno taj rok koji bi štitio od otkazivanja ugovora o radu od prestanka trudnoće, odnosno prestanka korištenja tih prava od predloženih 15 dana produljiti na najmanje 30 dana. Stoga mi se pomalo čini da postoji tendencija da se kao dominantni oblik zasnivanja radnog odnosa unese jedan atipičan oblik ugovora o radu, odnosno ugovora o radu na određeno vrijeme. Navedeno nije u duhu preporuke koju je prihvatio i EU parlament nedavno, a o tome da takav rad, misli se naravno na rad na određeno vrijeme treba predstavljati izuzetak, a ne pravilo. Međutim, prijedlog Zakona o radu člankom 12. stavak 1. i članak 16. predviđa mogućnost proširenja sklapanja ugovora na određeno vrijeme i na poslove koji obuhvaćaju predmet ugovora o djelu i sezonske poslove. Druge zakonske rješidbe o radu na određeno vrijeme nisu pretrpjele neke bitne promjene, tako da će stanje u ovom segmentu obavljanja rada ostati i dalje držimo ne bitno promijenjeno za žene trudnice, majke s malom djecom i samohrane roditelje. Podsjetimo zatim da su žene u Hrvatskoj manje plaćene od muškaraca i to prosječno za 10%, a nakon završetka radnog vijeka posljedica je da dobiju i 23% manju mirovinu od muškaraca iako imaju jednak broj godina staža. Već dugi niz godina statistike pokazuju da su žene na tržištu rada u Hrvatskoj u znatno nepovoljnijem položaju od muškaraca. Tržište rada je područje na kojem su žene itekako diskriminirane. Od trenutka kada izađu iz procesa obrazovanja i krenu u svijet rada žene se susreću sa diskriminacijom. To se najprije događa u procesu traženja posla kada ih se pita imaju li obitelj, a ako nemaju kada misle imati, odnosno kada misle ostati trudne i kako misle uskladiti svoje privatne i profesionalne obveze. Tu kreće priča, dakle o diskriminaciji žena u svijetu rada i time su žene automatski stavljene u nepovoljniji položaj od muških kolega. Stoga bi trebalo u zakon ugraditi odredbu kojom bi se zabranilo traženje od radnica podataka o trudnoću, planiranju trudnoće, bračnom i obiteljskom statusu i spolnoj orijentaciji. Posebno zabrinjava i ne zadovoljava niska stopa radne aktivnosti žena, još niža stopa zaposlenosti žena u hrvatskom društvu i činjenica da žene unutar svih obrazovnih skupina prve gube poziciju na tržištu rada i gube je u većem broju od muškaraca te povećanje stope nezaposlenosti među visoko obrazovanim ženama općenito i u usporedbi s muškarcima jer žene predstavljaju 60% visoko obrazovanog kadra proizašlo s visokih učilišta u zadnjih pet godina. Sadašnji Zakon o radu a u skladu sa Zakonom o ravnopravnosti spolova štitio je žene odredbama o zabrani diskriminacije. Sada su iz Zakona o radu izbačene anti diskriminacijske osnove jer one postoje u Zakonu o ravnopravnosti spolova ili u Zakonu o suzbijanju diskriminacije što zbog dugogodišnjeg lošijeg položaja žena na tržištu rada ne predstavlja napredak niti dobru volju predlagatelja. Jer mišljenja smo da Zakon o radu treba jasno odrediti i anti diskriminacijske osnove u skladu sa navedena ova dva zakona i konačno pokrenuti jače mehanizme za poboljšanje položaja žena. Hvala lijepa.
Hvala i vama. U ime kluba Hrvatske narodne stranke, pet minuta završno poštovani zastupnik Srđan Gjurković.
Hvala predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre, kolegice i kolege.
Izvolite, kasno. Pa nisam trebao prekinuti, ali dobro.
Uvaženi predsjedniče, vi možete biti tolerantni i dozvoliti kolegi govoriti, međutim prekasno se javio po našem Poslovniku. Prijavio se za raspravu u ime kluba prekasno. Pročitajte Poslovnik, promijenili smo ga.
Primam grijeh na vlastitu dušu. Valjda će izdržati [[Upadica Hrelja: Izdržat ćemo nema problema.]] A dobro, neka kolega Gjurković nastavi. Izvolite, pet minuta.
Dakle, danas smo raspravljali, odnosno mi u klubu HNS-a imamo jedan osjećaj da je rasprava isključivo o Zakonu o radu bila usmjerena dijelom, možemo opravdati ali ne konkretno jasno iz valjanih razloga da će ova fleksibilizacija katastrofalno se odrazit na trenutno zaposlene. A ono što je ključno za ovaj prijedlog zakona koji pokazuje u biti odlučnost Vlade da napravi nužne korake u poboljšanju zaposlenosti stanovništva. Svi većinom su raspravljali o utjecaju na zaposlene, a malo se raspravljaju o utjecaju na nezaposlene i osiguravanju mogućnosti veće zaposlenosti. Jer u ovom trenutku u Hrvatskoj od radno sposobnog stanovništva između 20 i 64 godine tek 60% njih ili radi ili aktivno traži posao, a stopa zaposlenosti za one od 15 do 64 godine ispod 50%, među najnižima u Europi. I to je jedan od ključnih razloga reformi i zakona o radu, a ne samo uvjeta zaposlenih, načina otpuštanja o čemu se danas raspravljalo. Ovaj ključan dokument da bi uspjeli podignut razinu zaposlenosti radno aktivnog stanovništva kako bi Hrvatska mogla ići naprijed. Kad govorimo o visinama plaća i uvjetima, svi smo vjerojatno realno svjesni da su plaće vezane za razinu produktivnosti, a manje za zakone, a da zakoni stvaraju uvjete da bi ta produktivnost i troškovi bili manji. Ako i Mađarska i Rumunjska, x zemalja ima minimum 10% veću zaposlenost radno aktivnog stanovništva i fleksibilnije zakonodavstvo, ako uspješne zemlje u Europske uniji imaju fleksibilnije zakonodavstvo i zakonodavni okvir koji je osigurao veću zaposlenost, onda je potpuno jasno da i ovaj Zakon o radu koji nema preveliku fleksibilnost o kojoj se pričalo kad se krenulo uopće u raspravu o ovome Zakonu o radu, ali on ako mi ne fleksibiliziramo ovaj postojeći, znači donosimo i vjerujem da ćemo donijeti ovaj Zakon o radu. Mi ćemo osigurat prostor da u konačnici i raste prihod zaposlenih postojećih i da bude novog zapošljavanja i gospodarskog rasta. I to je u biti ključ ovog zakona, otvorit prostor jednostavnijem i lakšem zapošljavanju i većem broju zaposlenih u Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani kolega Gjurković. Radi javnosti i zapisnika kolega Hrelja pročitat ćemo članak 233. stavak 6. tog članka i rastumačiti vašu primjedbu povrede Poslovnika. Nakon što svi zastupnici koji su se prijavili za raspravu završe svoj govor, predstavnici klubova zastupnika mogu ponovno zatražiti riječ i tada mogu govoriti najviše 5 minuta, neovisno o tome je li predstavnik kluba zastupnika već sudjelovao u toj temi dnevnog reda. Ne treba tumačiti, mislim da je jasno svima da povrede Poslovnika nije bilo. A sada u ime predlagateljice Vlade Republike Hrvatske ministar rada, poštovani Mirando Mrsić, završna riječ.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora. Ja se zahvaljujem svim klubovima na amandmanima koje su nam uputili. Mi ćemo se o tim amandmanima očitovati i hvala lijepo na raspravi.
Hvala i vama poštovani ministre. Time smo raspravu o tekstu zakona završili. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o radu, drugo čitanje, P.Z.E. br. 606. Rasprava o tekstu zakona je završena. Vlada je podnijela amandmane nakon roka utvrđenog Poslovnikom. Sukladno članku 199. Poslovnika dajem na glasanje prijedlog da glasamo i odlučujemo o amandmanima Vlade RH. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je sa 84 glasa za i 20 protiv smo odlučili da raspravljamo o amandmanima Vlade. Molim ministra Miranda Mrsića, ministra rada i mirovinskog sustava da obrazloži amandman br. 1..
Obzirom da su poslovi Inspekcije rada preuzeti od strane Ministarstva rada i mirovinskog sustava nepotrebno je propisivati obvezu da Ministarstvo unutar svojih organizacijskih jedinica dostavlja i razmjenjuje podatke.
Otvaram raspravu. Nema prijavljenih. Molim da se izjasnimo o prijedlogu amandmana koje je dostavila Vlada. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je amandman prihvaćen sa 83 glasa za i 20 protiv. Amandman br. 2. na članak 66.
Ako se nejednaki raspored radnog vremena kolektivnim ugovorom ugovara kao ukupan fond sati, odnosno banka sati tada se na tako ugovoreni rad ne primjenjuju ograničenja o najdužem tjednu rada radnika. … [[Upadica se ne čuje.]] A, pardon, malo sporije. Može. Ako se nejednaki raspored rasnog vremena kolektivnim ugovorom ugovara kao ukupan fond sati odnosno banka sati tada se na tako ugovoreni raspored ne primjenjuju ograničenja o najdužem tjednom radu radnika kako iz stavka 6. članka 66, tako i stavka 7. istog članka u kojem je smislu potrebno nadopuniti odredbu stavka 9.
Otvaram raspravu. Kolega Dragutin Lesar, izvolite.
Gospodine ministre ako sam dobro razumio ovo.
Izvolite za govornicu.
Ako sam dobro razumio obrazloženje koje je ministar sada izgovorio i napisao u vezi ovog amandmana ovom igrom i ubacivanjem još jednog stavka iz članka 66. Vlada zapravo nakon rasprave u Saboru i pregovora sa socijalnim partnerima omogućava uvođenje radnog tjedna i duljeg od 60 sati, bez ograničenja iz stavka 6. i 7. članka 66. I to uz uvjet da je to tako ugovoreno tobože kolektivnim ugovorom. To znači da poslodavac, dakle jasnom mi je na čiji zahtjev ovo Vlada dolazi ovim amandmanom. Ali mi doista nije jasno da li razumiju što rade. Ovo je ovim malim ispravkom članka 66. potiče se stvaranje tvorničkih žutih sindikata sa 10 članova koji će imati jednu jedinu funkciju potpisati kolektivni ugovor da radni dan traje 13 sati i tako 6 dana u tjednu. 12, 15, kako god želite. Ovo je nevjerojatno da 2014. sa ovakvim amandmanom na svoj prijedlog zakona nakon svekolike javne rasprave, rasprave u Saboru radni tjedan dozvoljavamo povećavati i iznad 60 sati uz izgovor ako je tako uređeno kolektivnim ugovorom. Ne zabilježena situacija u državi u kojoj Vlada tobože potiče kolektivne ugovore a sada se zapravo vidi da potiče stvaranje žutih tvorničkih sindikata, tvorničkih kolektivnih ugovora kao smokvin list za uvođenje radnog tjedna duljeg od 60 sati. I onda će vjerojatno ovi super sposobni brojni vozilima i tehnikom opremljeni inspektori rada krstariti Hrvatskom i nadzirati takve kolektivne ugovore i tako nejednako raspoređeni fond sati u tijeku jednog tjedna u dijelu kalendarske godine. Ako je i postojeći članak 66. bio već previše za progutati zbog nejasnoća ova intervencija ovim amandmanom od ovog Zakona o radu posebice zbog radnog tjedna i prava poslodavca da tako raspoređuje radno vrijeme zaista je prevršila svaku mjeru i prelila čašu tolerancije prema predlagatelju zbog činjenice da sa amandmanom dolaze nakon kompletne provedene javne rasprave. Očito je nakana ove intervencije bila prisutna od samog početka ali se čekalo da Sabor završi raspravu i javna rasprava sa socijalnim partnerima, da Sabor završi raspravu i onda uleti sa ovakvim amandmanom nekoliko minuta prije glasanja o zakonu. Ovo je skandalozno ponašanje i ministra i Vlade u cjelini.
Nema više prijavljenih predstavnika klubova. Molim da se izjasnimo o amandmanu Vlade br. 2. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je amandman Vlade prihvaćen sa 76 glasova za, 24 protiv i 2 suzdržana. Molim ministre amandman br. 3. na članak 162.
U članku 162. stavak 4. broj 220 zamjenjuje se brojem 219, dakle ispravlja se pogrešno pozivanje na članak zakona.
Otvaram raspravu. Nema prijavljenih. Dajem na usvajanje amandman broj 3. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je amandman usvojen s 82 glasa za i 21 protiv. Amandman broj 4 na članak 190.
U amandmanu se ispravlja pogrešno pozivanje na članak zakona.
Otvaram raspravu. Nema prijavljenih. Molim da se izjasnimo o amandmanu. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je s 82 glasa za i 22 protiv prihvaćena amandman broj 4. Amandman broj 5 na članak 203.
Budući da razina na koju se sklapa kolektivni ugovor određuje prilikom sklapanja kolektivnog ugovora navedeni pojam nije moguće povezati s institutom proširenja kolektivnog ugovora s obzirom da se kolektivni ugovor čije se proširenje zahtijeva proširuje na područje djelatnosti, a ne za određenu razinu.
Otvaram raspravu. Nema prijavljenih. Dajem na usvajanje amandman. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je s 83 glasa za i 22 protiv prihvaćen amandman broj 5. Amandman broj 6 na članak 224.
Amandmanom na tekst članka 224. nomotehnički i horizontalno usklađuje se s izričajem cjelokupnog zakona.
Otvaram raspravu. Nema prijavljenih. Dajem na usvajanje prijedlog amandmana. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je s 83 glasa za, 8 protiv i 14 suzdržanih, prihvaćen amandman. I amandman na članak 229.
Obzirom da je najduže trajanje upućivanja radnika u povezano društvo u inozemstvu u odredbi članka 18. stavka 4. produženo na dvije godine, neophodno je i činjenični opis prekršajnog djela iz članka 229. stavak 1. podstavak 5. uskladiti s matičnom odredbom zakona.
Otvaram raspravu. Nema zainteresiranih. Dajem na usvajanje amandman. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je s 83 glasa za i 23 protiv prihvaćen amandman Vlade. Sada ćemo preći na amandmane koje su podnijeli zastupnici i odbori. Imamo posebnu tablicu koja je podijeljena na klupe. Molim ministre da se izjasnite o amandmanima. Odbor za zakonodavstvo, amandman broj 1 na članke 1. i dalje.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio zakona. Amandman Kluba zastupnika HSU-a na članak 10.
Ne prihvaća se. Mogućnost ustupanja radnika između povezanih poslodavaca potpuno je pogrešno shvaćeno i protumačeno isključivo s aspekta mogućih zlouporaba i neučinkovitog inspekcijskog nadzora jer je cilj tog instituta očuvanje radnih mjesta i ostanak u statusu zaposlenosti onih radnika koji bi zbog prestanka potrebe za njihovim radom mogli dobiti poslovno uvjetovani otkaz. Cijeneći pri tome okolnost da takvo ustupanje nije moguće bez pisane suglasnosti radnika, mišljenja smo da u toj situaciji radnik samostalno donosi odluku da li će dati suglasnost i raditi određeno vrijeme za povezanog poslodavca ili će se izložiti riziku prestanka radnog odnosa u kome smislu tada u cilju zaštite prava radnika ne treba provesti postupak savjetovanja s radničkim vijećem, već ga o tome treba samo obavijestiti jer se ne radi o jednostranoj odluci poslodavca.
Kolega Silvano Hrelja u ime predlagatelja.
Ne želim sumnjati možda i u moguće dobre izlaze i primjenu ovog instituta, međutim ovaj institut ustupanje radnika povezanim poslodavcima došao je u ovaj između dva čitanja i u nedovoljnoj je mjeri raspravljen sa socijalnim partnerima i nisu nam bile prezentirane projekcije. Prema tome, smatramo da bi suglasnost zaposleničkog vijeća na cijeli takav postupak, ne na pojedinačno pravo bilo dobro. Prema tome, ostajemo kod svog stava i tražim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 3 Kluba zastupnika SDSS-a, amandman broj 4 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista i amandman broj 5 zastupnik Gorana Marića su identični pa sukladno Poslovniku članku 202. stavku 6. o takvim amandmanima se ne izjašnjava jer smo se izjasnili o amandmanu koji je predložio klub HSU-a. Amandman broj 6. Kluba zastupnika SDSS-a.
Ne prihvaća se. Prijedlog izmjena u odnosu na članak 12. nije prihvatljiv jer iz njega proizlazi da se u slučaju prvog ugovora o radu na određeno vrijeme dužem od 3 godine ne bi uopće moglo zaključiti sljedeći ugovor na određeno vrijeme, čak ni u slučaju zamjene privremenog nenazočnog radnika, a što nikako nije svrha ograničavanja. Ograničenje se propisuje isključivo iz razloga sprječavanja zloupotrebe uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme kada za to nema nikakvog objektivnog razloga, ali to ne smije imati za posljedicu da radniku koji je na određeno vrijeme radio duže od tri godine kod istog poslodavca mora prestati radni odnos čak i u slučaju kada za sljedeći ugovor postoji objektivni razlog dopušten zakonom ili kolektivnim ugovorom.
Mile Horvat u ime predlagatelja.
Zahvaljujem se. Gospodine ministre, prema našem viđenju stvari radni odnos na određeno vrijeme je inače bio vrlo podložan raznim zloupotrebama. To kažu neka iskustva nas koji smo radili. Zato smo mi u našem amandmanu ovaj radni odnos definirali kao izniman radni odnos, izniman model radnog odnosa. Mi smo u njemu, u tom amandmanu predvidjeli i razne životne situacije koje bi taj model radnog odnosa na određeno vrijeme moglo opterećivati, a osnovna je stvar što mislimo da on ne bi ukupno trebao biti duži od tri godine. Ponavljam imamo situacije da neki ljudi rade i 15 godina i raznim zloupotrebama tog modela oni su stalno na određeno vrijeme. Zato mislimo da s ovim amandmanom mi trebamo, dakle nastojimo izbjeći mogućnost da zloupotrebom radnog odnosa na određeno vrijeme neki ljudi dočekaju i penziju. Tražim izjašnjavanje.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 7. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista i amandman broj 8. zastupnika Gorana Marića su identični i već smo se o njima izjasnili. Amandman broj 9. Kluba zastupnika HSU-a. Molim vas ministre na članak 14.
Prihvaća se.
Time su prihvaćeni i amandmani broj 10. koji je podnio klub Hrvatskih laburista. Broj 11. Klub zastupnika Hrvatskih laburista na članak 15.
Ne prihvaća se. Odredbom članka 15. stavka 1. podstavka 8. obuhvaćeni su svi dodaci na plaću a koji su u tekstu zakona i posebno uređeni posebnim odredbama u poglavlju plaća, a isti mogu biti uređeni i drugim izvorima radnog prava. Kad bi se dodaci taksativno nabrojili kako je predloženo radnik ne bi mogao ostvariti moguće dodatke iz drugih izvora. Obzirom da su plaće i dodaci za plaću za velik broj radnika u sustavu javnih i državnih službi uređeni posebnim propisima nije jasno što bi se na iste primjenjivalo kada bi se to u odredbi Zakona o radu brisalo.
U ime predlagatelja Dragutin Lesar.
Poštovani gospodine ministre, plaća, dodatak na plaću i povećana plaća nisu iste stvari. Plaća i dodatak na plaću su jedna kategorija, a pravo radnika na povećanu plaću za otežane uvjete rada, prekovremeni rad, noćni rad, rad nedjeljom, blagdanom ili drugim danom kojim je propisano da se ne radi nije regulirano zakonom na dostatan način. Jer samo piše da radnik ima pravo na povećanu plaću, ne na dodatak na plaću, nego povećanu plaću. Teoretski to znači da poslodavac za prekovremenu satnicu može isplatiti jednu lipu povećanu plaću i da je time izvršio zakonsku obavezu. Ali ovaj naš amandman odnosi se na obvezatni sadržaj ugovora o radu. Dakle, mi smo predložili da ugovorom o radu poslodavac osim plaće i dodatka na plaću mora ugovorom regulirati naročito ako nema kolektivni ugovor ili pravilnik i povećane plaće za ove slučajeve. Ako to nije ugovorom o radu regulirano, a podsjećam vas da 325000 radnika radi kod poslodavaca koji ne moraj donositi Pravilnik o radu. To su oni mali poslodavci na što se radnik može pozvati kada je u pitanju njegovo pravo na povećanu plaću recimo za rad nedjeljom ili prekovremeni rad. Odbijanjem obvezatnog sadržaja ugovora o radu za povećanu plaću zapravo ostavljate mogućnosti lova u mutnom. I pozivanje na druge zakone se zloupotrebljava na način da ugovor o radu u kategoriji, u klauzuli plaća piše u skladu sa Zakonom o minimalnoj plaći. I time omogućavate sklapanje ugovora o radu na minimalnu plaću. Vi to znate, to su vas inspektori na to upozorili ali namjerno prešućujete tu činjenicu. Tražim glasanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 12. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 18.
Ne prihvaća se. Ako se omogući ustupanje radnika unutar povezanih društava u tuzemstvu nužno je dozvoliti i ustupanje radnika unutar povezanih poslodavaca sa sjedištima u raznim državama gdje povezana društva ostvaruju pravo po osnovi poslovnog nastana osobito vodeći računa i o činjenici da je područje Republike Hrvatske sada samo jedan dio europskog gospodarskog prostora na kojem uvjeti poslovanja moraju biti jednaki, odnosno nediskriminirajući po osnovi sjedišta. Time se omogućava osiguravanje poslova za naše tvrtke u inozemstvu, a time i očuvanje radnih mjesta i njihovih zaposlenih radnika.
U ime predlagatelja Dragutin Lesar.
Ministre, vi ste u pravu da se članak 18. zapravo odnosi i vezan je na članak 10. U članku 10. kojega ste amandmane odbili ste uveli radnike na leasing u Hrvatskoj, a člankom 18. taj isti leasing ili radnika na leasing uvodite i za inozemstvo. I oni koji su pisali amandmane na članak 10. a propustili članak 18. su praktički napravili pogrešku da bi zabranili leasing u Hrvatskoj, ali dozvolili za područje EU, odnosno inozemstvo. Vi se vjerojatno ponosite ovakvom odredbom. Ali ja vas podsjećam da je i u dosadašnjoj praksi taj leasing se koristio na tri stupa, tri poduzeća međusobno povezana u koje su radnici bili prebacivani ono povezano društvo koje nije imalo ništa. Imovina u poduzeću A, poslovanje preko poduzeća B a radnici u poduzeću C. I svaki pokušaj naplata radničkih potraživanja za plaće ili bilo koja druga materijalna prava propadao je na činjenici da poduzeće nema nikakvu imovinu niti sredstva iz kojih se mogu naplatiti. Vi ste tu praksu, zloupotrebu, manipulaciju tih hijena na tržištu rada koje vi zovete poslodavci a zapravo su pljačkaši, u manjem su dijelu prisutni na svu sreću, zapravo sada ozakonjujete i širite izvan granica Hrvatske. Tražim glasanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 13. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 26.
Ne prihvaća se. Smatrajući da je autonomno pravo poslodavca da organizira poslovne procese i organizaciju rada mišljenja smo da je njegovo autonomno pravo da odlučuje o svim onim pitanjima za koje ocjenjuje da ih je nužno urediti Pravilnikom o radu. obzirom da Pravilnik o radu poslodavac donosi uz savjetovanje sa Radničkim vijećem dakle u suradnji s predstavnicima radnika ne nalazimo nikakvu dodatnu potrebu da u članak 26. konačnog prijedloga propisujemo da ministar u suradnji sa socijalnim partnerima propisuje obvezni sadržaj Pravilnika o radu koji može ovisiti o nizu konkretnih okolnosti svakog pojedinog poslodavca.
U ime predlagatelja Zlatko Tušak.
Upravo suprotno ministre, mislimo da sa socijalnim partnerima treba dogovoriti što je to minimum što treba biti regulirano pravilnicima o radu kako bi se ujednačila prava i obaveze koje proizlaze iz Pravilnika o radu za sve one poslodavce koji moraju donijeti Pravilnik o radu a zapošljavaju preko 20 zaposlenih radnika. Ovako ćemo imati situaciju da ćemo imati različite situacije i različite obaveze koje proizlaze iz zakona što nije dobro u ujednačenoj praksi minimuma ono što mora poslodavac propisati svojim pravilnicima o radu. Molim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 14. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 28., odnosno novi članak 28.a.
Ne prihvaća se. Materija mobinga na radnom mjestu nije predmet uređenja Zakona o radu koji primarno uređuje odnose radnika i poslodavca. Problem mobinga trebalo bi rješavati i u okviru Zakona o zaštiti na radu ili posebnog propisa u kojem smislu se razmatraju mogućnosti normativnog uređenja tog područja.
Dragutin Lesar, u ime predlagatelja.
Gospodine ministre, hrvatsko zakonodavstvo osim jedne odredbe Kaznenog zakona ne poznaje kategoriju zlostavljanja na radu. Ja ću vam sada pročitati, a to ste i vi morali znati, preporuku br. 28. pučke pravobraniteljice. Ministarstvo rada i mirovinskog sustava da institut zlostavljanja na radu, odnosno mobing normira u okviru radno-pravnih propisa bilo odredbama Zakona o radu ili posebnim propisom uvažavajući pritom razliku između uznemiravanja kao oblika diskriminacije i zlostavljanja na radu. Spomenuo sam Kazneni zakon koji poznaje kazneno djelo zlostavljanja na radu ali ako je ono na štetu zdravlja radnika. Ali nemamo ni kategoriju ako je na štetu recimo profesionalnog položaja zaposlenog radnika. I zbog toga smo predložili da u Zakonu o radu zaštitu od zlostavljanja uvedemo kao normu i kasnijim odredbama ako ste pročitali naš amandman da se posebnim zakonom zaštiti od mobinga ili zlostavljanja ono detaljnije regulira. Vi odbijajući ovaj amandman odbijate i preporuku pučke pravobraniteljice iz dokumenta koji je ovaj Sabor usvojio. I drugo, zašto se bojite zaštititi radnike od zlostavljanja na radu? U čemu je problem? Koji su to argumenti da ne želite u radni zakon imati jednu normu koja će omogućiti donošenje posebnog Zakona o zaštiti zlostavljanja na radnom mjestu? To je bio amandman, omogućiti poseban zakon na tu temu i to smo vam tako u amandmanu napisali. Ali vi očito i vaši suradnici amandmane ne čitate. Jer bi onda shvatili da tim amandmanom zapravo otvaramo mogućnost posebnog zakona. Odbijate čak i to. Naravno da tražim glasovanje.
Hvala. Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 15. Kluba zastupnika SDP-a.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman br. 16. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 32.
Ne prihvaća se jer je prethodno prihvaćen sadržajno isti amandman Kluba zastupnika SDP-a u različitom izričaju.
Prihvaćamo obrazloženje i povlačimo amandman.
Hvala lijepa. Amandman je povučen. Isti amandman je i amandman br. 17. zastupnice Jadranke Kosor pa o njemu se nećemo izjašnjavati. S obzirom da je prethodni amandman povučen kolegice Kosor izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Budući da je duh prijedloga prihvaćen onda povlačim amandman. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. I amandman br. 17. je povučen. Amandman br. 18. Kluba zastupnika SDP-a.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Broj 19. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista – Stranke rada na članak 34.
Ne prihvaća se, u članku 34. stavak 1. jer je prethodno prihvaćen sadržaj isti amandmanom Kluba zastupnika u različitom izričaju. Što se tiče stavka 3. ne prihvaća se izmjena amandmana. Prihvaćanje amandmana moglo bi dovesti do smanjenja prava posebno zaštićenih kategorija radnika za koje je omogućeno otkazivanje ugovora o radu tijekom postupka likvidacije. Naime, postupak likvidacije pokreće se s namjerom brisanja poslodavca iz odgovarajućeg registra tijekom kojeg se podmiruju sve obveze i naplaćuju sva potraživanja a radnici na temelju poslovno uvjetovanog otkaza ostvaruju pravo na otkazni rok i otpremninu. Kada bi za te kategorije radnika propisali da im ugovor o radu prestaje danom završetka postupka likvidacije, tada isti kao i u slučaju smrti poslodavca fizičke osobe, prestankom obrta po sili zakona i brisanje trgovca pojedinca iz registra ta prava ne bi ostvarili jer bi im ugovor prestao po sili zakona.
Zlatko Tušak u ime predlagatelja.
Pa ne mogu prihvatiti ovaj dio obrazloženja kada se govori o postupku likvidacije, jer u samom postupku likvidacije ako se otkaže ugovor o radu, a što ne znači da sama likvidacija nije završetak, ovo je proces, a postojanje ove tvrtke, zato smatramo da po završetku postupka likvidacije tek onda može prestati ugovor o radu radnika. I molim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 20 kolegice Jadranke Kosor je isti kao prethodni o kojem smo se već izjasnili. Amandman broj 21 Kluba zastupnika SDP-a na članak 35.
prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman broj 22 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članaka također 35.
Ne prihvaća se, jer je prethodno prihvaćen sadržajno isti amandman od kluba zastupnika u različitom izričaju.
Zlatko Tušak.
Prihvaćamo obrazloženje i povlačimo amandman.
Hvala lijepa. Amandman je povučen. Amandman 23 kolegice Jadranke Kosor, isti je kao prethodni.
Da, i ja povlačim amandman jer prihvaćamo ovo obrazloženje i jednako tako kao i klub laburista.
Amandman broj 23 je povučen. Amandman broj 24 Kluba zastupnika Hrvatski laburista na članak 41.
Ne prihvaća se. Amandman u odnosu na nadomještanje suglasnosti radničkog vijeća na otkaz ugovora o radu iz članka 41. konačnog prijedloga nije prihvatljiv iz razloga što su sudski postupci u sporovima te vrste trajali predugo, dok će sada predloženi postupak arbitraže biti mnogo ekonomičniji i brži, a radnik će i nadalje moći štiti svoja prava u sudskom postupku. Te, stoga što će u slučaju da arbitražna odluka nadomjesti suglasnost radnik moći osporavati dopuštenost i zakonitog otkaza koji na temelju te suglasnosti dobio. Dopuna članka 41. nije prihvatljiva iz razloga što pravo na dvostruku otpremninu imaju samo radnici koji su pretrpjeli ozljedu na radu ili su oboljeli od profesionalne bolesti a nakon liječenja, oporavka i profesionalne rehabilitacije poslodavac im ne može osigurati odgovarajuće poslove.
Zlatko Tušak u ime predlagatelja.
Hvala. Radi se o radnicima sa smanjenom radnom sposobnošću ili neposredne opasnosti o nastanku smanjivanja radne sposobnosti i zato smatramo ako radničko vijeće uskrati suglasnost za otkaz radnika da se mora omogućiti pristup i sudu a ne samo arbitraži ovako kako je propisano. I mislim da svatko ima pravo pristupiti sudu i birati hoće li svoje pravo ostvarivati putem suda ili arbitraže. A što se tiče, u slučaju otkaza mislimo da ta kategorija radnika itekako treba biti sa jedne strane zaštićena i u slučaju da im se date otkaz da imaju pravo na otpremninu u dvostrukom iznosu od običnih radnika jel to bi bila kompenzacija prvenstveno jel ti radnici vrlo teže dolaze do novog zaposlenja. Molim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman kojeg Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 25 Kluba zastupnika Hrvatski laburista na članak 42.
Ne prihvaća se. Prijedlogom amandmana se za određene kategorije radnika znatno podiže razina otpremnina jer ova kategorija radnika već sada ostvaruje dvostruku otpremninu o odnosu na ostale radnike.
Zlatko Tušak u ime predlagatelja.
Pa isto kao u prethodnom slučaju, ali ovdje se radi o radnicima koji su pretrpili ozljedu na radu i smatramo da u slučaju da poslodavac ne može osigurati novo radno mjesto na kojem će ti radnici raditi ako ostanu bez posla da ih se treba obeštetiti na način da im se dade veći iznos i to je u trostrukom iznosu otpremnine na osnovu ostalih radnika. I molim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman kojeg Vlada ne prihvaća. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 26 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 45.
Ne prihvaća se. Amandmani na članak 45. konačnog prijedloga ne doprinose poboljšanje instituta već samo sadržajno opterećuju dokumentaciju jer je do odstupanja radnika bitno koje će poslove ti radnici obavljati a ne koja će znanja i vještine ustupljeni radnici trebaju imati, niti prijedlog da se kroz kolektivne ugovore utvrđuju poslovi na kojima se ne može koristiti rad ustupljenih radnika, nije prihvatljiv jer je protivan odredbama članka 4. stavka 1. Direktive Europskog parlamenta i vijeća od 19. studenog 2008. o radu putem agencija za privremeno zapošljavanje koja zabranu ili ograničenje korištenja rada ustupljenih radnika omogućuje samo zbog općih interesa ili zaštite zdravlja i sigurnost na radu.
Zlatko Tušak u ime predlagatelja.
Ovakvom odredbom ugovorom o ustupanju radnika vezano za agencije između agencije i korisnika u kojoj neće biti definirano propisane vještine i znanja za pojedina radna mjesta, neće se moći ispoštivati članak 49. gdje agencija mora upoznati radnika sa obavezama na poslu koje on mora raditi. I nadalje, ovaj dio agencijskih radnika itekako će se zlorabiti i ti radnici će morati raditi i na onim radnim mjestima za koje nisu osposobljeni. I zbog toga tražim glasovanje o amandmanu prvenstveno da se zaštiti ovaj dio kategorije agencijskih radnika koji mora biti regulirano između poslodavca, između agencije i korisnika s kojim se sklapa ugovor sa agencijama. Molim glasovanje.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 27 Kluba zastupnika SDSS-a na članak 46.
Ne prihvaća se. Amandman na članak 46. konačnog prijedloga nije prihvatljiv jer nije u skladu s direktivom Europskog parlamenta i vijeća od 19. studenog 2008. o radu putem agencija za privremeno zapošljavanje, obzirom da su njome točno navedeni uvjeti rada koji za ustupljenog radnika moraju biti jednaki kao i za usporedivog radnika samog korisnika, kao što previđa i mogućnost kolektivnog pregovaranja za razinu agencija i sindikata. Obzirom da razina prava ugovorena kolektivnim ugovorom ovisi o pregovorima, interesima obiju ugovorenih strana, upravo bilo kakvo ograničavanje ili zabrana kolektivnog pregovaranja bila protivna međunarodnim ugovorima kojih je RH stranka. Osim toga ne … niti u kojem smislu bi se pojavila moguća diskriminacija vezana uz naknadu plaće za razdoblje u kojem radnik nije ustupljen jer radnik koji je zaposlen na određeno vrijeme radi ustupanja korisniku tu naknadu neće ostvariti jer će mu po isteku razdoblja ustupanja ugovor o radu prestati.
U ime predlagatelja, Mile Horvat.
Zahvaljujem se. Gospodine ministre, mi smo inače u raspravi o ovom zakonu rekli stajalište kluba o radu agencije, ja ga sad neću ponavljati. Ovim našim amandmanom mi smo rekli da u razdoblju kada ustupljeni radnik nije ustupljen korisniku ima pravo na naknadu plaće utvrđeno na način iz članka 93., dakle hoćemo izjednačiti sve kategorije radnika u toj agenciji koji se ustupaju. Ako ih već ustupamo i ako smo već prihvatili institut ustupanja radnika, ne vidimo razloga da se pravi diskriminacija između radnika na određeno i radnika na neodređeno vrijeme. Dakle, mi mislimo da i ovi radnici na neodređeno, odnosno na određeno vrijeme imaju pravo na naknadu plaće do čekanja novih radnih zaduženja u institutu ustupanja. Dakle, i kad sam govorio o amandmanu na članak 12. vezano za radni odnos na određeno vrijeme, upozorio sam da institut rada na određeno vrijeme je vrlo podložan raznim manipulacijama i da on dovodi do diskriminacije radnog odnosa, odnosno radnika zaposlenih na određeno vrijeme. Zato molim glasanje o ovom amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 28 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 46., stavak 3.
Što se tiče stavak 3 obrazloženje smo već u prethodnom amandmanu obrazložili. U stavku 4, podstavku 7 iza riječi plaću dodaju se riječi pravu na povećanu plaću … uvjete rada. Ne prihvaća se podstavkom 7, stavka 4 su obuhvaćeni svi dodaci koje će ustupljeni radnik dobivati po bilo kojem izvoru radnog prava, kad bi se dodaci taksativno nabrojili kako je predloženo, radnik ne bi mogao ostvarivati moguće dodatke iz drugih izvora. Uvjeti rada ustupljenog radnika moraju se uspoređivati sa usporedivim radnikom koji radi upravo iste poslove i zaposlen je kod korisnika jer bi diskrecijska ocjena sličnih poslova mogla dovesti do zlouporabe. Osnova i svrha ovih izmjena zakona je poticanje zapošljavanja na neodređeno vrijeme u agencijama, stoga članak, prijedlog Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 44. ne prihvaćamo.
Dragutin Lesar, u ime predlagatelja.
Namjera je da pojačate i stimulirate zapošljavanje na neodređeno vrijeme. To je vaše obrazloženje. U amandmanu smo predložili da naknada plaće za radnike, agencijsko …, bilo da je na određeno ili neodređeno bude ista, da se u ugovor o radu mora upisati pravo radnika na povećanu plaću za prekovremene, noćni, blagdanski rad. Da se doda uz iste ili slične poslove na kojima radi kako bi se spriječila zloupotreba poslodavaca u smislu tumačenja istih ili sličnih i izbjeglo seljenja nakon 3 godine na drugo radno mjesto i time omogućavalo držanje ne 3, nego 33 godine. I da se kolektivnim ugovorima ne mogu utvrđivati manja prava nego što je utvrđeno Zakonom o radu. Čemu kolektivni ugovor ako se dozvoljava da se u njemu utvrđuju manja prava od Zakona o radu? I vaše obrazloženje odbijanja amandmana da želite da poslodavci preko agencija radnike zapošljavaju na neodređeno vrijeme. Zašto bi oni zapošljavali na neodređeno kad im omogućavate da jedno te istog radnika kod sebe drže u firmi 33 godine, a bude im jeftiniji 40%, otprilike. Agencijsko zapošljavanje i mogućnost uvođenja takvog tumačite kao mogućnost otvaranja novih radnih mjesta. Samo ćete postojeće radnike u radnom odnosu na neodređeno vrijeme prevesti na agencijske radnike, a vjerojatno i ova odredba je usuglašena sa vašim prijateljem Bandićem jer u Zagrebačkom Holdingu to se već masovno počelo raditi i upravo zbog toga tražim glasanje o ovom amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 29 Kluba zastupnika SDSS-a na članak 48.
Ne prihvaća se. Amandman kojim se skraćuje najduže trajanje odstupanja u članku 48. nije moguće prihvatiti obzirom da je na cijelom europskom području to razdoblje dulje od jedne godine, a trajanja proizlaze iz pravila koordinacije sustava socijalne sigurnosti te bi se skraćivanjem tog razdoblja Hrvatske agencije stavile u tržišno znatno nepovoljniji položaj od agencija drugih država članica.
Milorad Pupovac, u ime predlagatelja.
Poštovani gospodine ministre, poštovane kolegice i kolege, Klub zastupnika SDSS-a smatra da ne prihvaćanjem ovog amandmana koji izražen i u stajalištu sindikata, Vlada RH zapravo stvara pretpostavke, prvo za proširenje kruga rada na određeno vrijeme koje se sada omogućava sa ovlastima koje dolazi kroz zapošljavanje putem agencija. Drugo, stvaraju se pretpostavke za diskriminaciju među radnicima između onih koji imaju ugovor na neodređeno vrijeme i onih koji imaju ugovor na određeno vrijeme. i treće, na ovaj način Vlada RH usvaja zakonsku odredbu koja je suprotna direktivi Europskog parlamenta i Vijeća od 19.11.2008.godine koja kaže "Nakon savjetovanja sa socijalnim partnerima države članice im mogu ponuditi na odgovarajućoj razini i podložnim uvjetima koje države članice utvrde mogućnost da zadrže ili sklope kolektivne ugovore u kojima uz istodobno poštivanje opće zaštite za radnike zaposlene kod poduzeća za privremeno zapošljavanje u pogledu uvjeta rada i zapošljavanja radnika zaposlenih kod poduzeća za privremeno zapošljavanje mogu utvrditi odredbe koje se mogu razlikovati od odredaba iz stavka 1.". Gospodine ministre, sa ovom stipulacijom pitanje rada i pitanje statusa radnika se još više proširuje u status privremenosti. Hvala lijepo što ste me slušali, molim da budući da ste i do sada iskazali interes za ove amandmane kao što ste ga sada iskazivali tokom mojega obrazloženja gospodine ministre, ja naravno nemam nikakvu nadu u to da nakon to je provedena. … [[Upadica se ne razumije.]] Gospođo potpredsjednice, budući da me ministar nije slušao onda ćete mi dati priliku da kažem to što trebam. Budući da je provedena privatizacija sredstava sada se još dodatno provodi privatizacija rada ljudi preko sistema agencija za zapošljavanje.
Tražite glasanje. Tko je za amandman kojeg Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Isti tekst su amandmana Kluba zastupnika Hrvatskih laburista, 31 zastupnice Jadranke Kosor i 32 zastupnika Gorana Marića i o njemu smo se već izjasnili. Amandman 33 zastupnice Jadranke Kosor na članak 60.
Ne prihvaća se amandman da se člankom 60.uredi i pitanje računanja radnog vremena tijekom službenog puta je logičan i bio bi prihvatljiv kada bi se navedeno pitanje moglo urediti opće primjenjivom odredbom, međutim to nije moguće. Naime, obzirom da se u praksi pojavljuje niz različitih oblika službenih putovanja koji se obavljaju pod različitim uvjetima i na različite načine način računanja radnog vremena rješava se kroz tumačenja za svaku vrstu službenog puta posebno.
Jadranka Kosor u ime predlagatelja.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre, rad radnika na službenom putu uopće nije reguliran i često njegovo trajanje je puno duže od radnoga vremena i zato smatram da je nužno regulirati to. Gdje? Upravo u Zakonu o radu, na taj način da stipulacija glasi za vrijeme službenog puta radnim vremenom smatra se vrijeme koje radnik provede obavljajući poslove za poslodavca, a najmanje u skladu s njegovim rasporedom radnog vremena. Molim glasovanje.
Tko je za amandman kojeg Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 34 Kluba zastupnika SDSS-a na članak 61.
Ne prihvaća se, amandman nije moguće prihvatiti jer je članak 61.stavak 2.u odnosu na članak 160.stavak 3.posebna odredba koja omogućuje da se kroz sporazum utvrdi trajanje punog radnog vremena jer isto poslodavac ne može uređivati jednostranom odlukom, te bi u slučaju kada kod poslodavca ne djeluje sindikat poslodavac bio onemogućen da puno radno vrijeme utvrdi u trajanju kraćemu od 40 sati tjedno. Omogućavanje dopunskog rada predloženo u odredbama članka 61.i 62.konačnog prijedloga nema niti će u praksi dovesti do dijeljenog radnog mjesta odnosno do omogućavanja rada jednog radnika na dva radna mjesta jer se istim omogućuje obavljanje onih poslova koji su povremeni, jednokratni i kratkog su trajanja te uopće nemaju sva bitna obilježja radnog mjesta. Ocjenjujući da se takva vrsta poslova i do sada obavljala, ali na crno, te zbog velikog interesa kojeg su u vezi dopunskog rada iskazivali radnici koji rade u punom radnom vremenu zaključujemo da postoji potreba za takvim oblikom rada na tržištu. Stoga je u cilju suzbijanja svih pojavnih oblika rada na crno od kojih je najzastupljenije upravo obavljanje jednokratnih povremenih poslova kraćeg trajanja, predloženim se institutom takav rad omogućuje uz istovremenu zaštitu prava radnika. Naime, dopunski rad bi bio omogućen u najdužem trajanju od 8 sati tjedno i do ukupno 180 sati godišnje pod uvjetom da poslodavac odnosno poslodavac za koje radnik radi u punom radnom vremenu daje svoju suglasnost na takav rad jer bi isti u protivnom mogao biti obuhvaćen i institutom zakonske zabrane tržišnog natjecanja s poslodavcem. Ograničavanjem sati omogućenog dopunskog rada i istovremenom zabranom njihovog prekovremenog rada ti radnici se štite od prekomjernog rada na istovjetan način na koji se radnici štite od prekovremenog rada. Ocjenjujući dobre rezultate provođenja novog instituta zapošljavanja sezonskih radnika na privremenim odnosno povremenim poslovima u poljoprivredi koji je dotadašnji rad na crno u poljoprivredi na odgovarajući način normativno i legalno uredio i omogućavanje dopunskog rada moglo bi imati utjecaj na suzbijanje sive ekonomije.
U ime predlagatelja Milorad Pupovac.
zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre. Dakle budući da je člankom 160.stavkom 3.utvrđenog zakona utvrđeno kako se sporazumom između poslodavca i radničkog vijeća ne može uređivati pitanje trajanja radnog vremena, to je stavak 2.na koji ulažemo amandman ovog članka potrebno uskladiti s predmetnim utvrđenjem na način da se riječi sporazumom sklopljenim između radničkog vijeća i poslodavca brišu. Dopunski rad omogućen je samo onima koji imaju status radnika i zadovoljava potrebu radnika za dodatnom zaradom. Time se produžuje radno vrijeme i radni sati u tjednu što znači da ćemo raditi duže i više nakon višestoljetne borbe za kraći radni tjedan. Dopunskim radom se nažalost i ovakvim prijedlogom ne rješava pitanje nezaposlenosti jer vidimo da druge zemlje u takvim uvjetima upravo skraćuju radni tjedan. To iz tih razloga kao i iz razloga da Vlada s jedne strane zagovara da se jedan posao dijeli na dva a u ovom slučaju zagovara da se dva posla obavljaju od jednog izvršioca. Prema tome, Vlada je i ovim primjerom pokazala da zapravo više udovoljava potrebama pojedinih poslodavaca nego li zaštiti radnika što je osnovni smisao i osnovna svrha ovoga Zakona. Molim glasanje.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 35. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista je identičan pa smo se o njemu već izjasnili. Amandman 36. Kluba zastupnika SDSS-a na članak 62. stavak 3.
Ne prihvaća se. Obrazloženje smo dali kod članka 61. … [[Govornik se ne razumije.]]
Milorad Pupovac, u ime predlagatelja.
Iz istih razloga iz kojih Vlada odnosno ministar ne prihvaća ovaj amandman mi tražimo da se prihvati. Dakle dopunski razlog omogućuje da samo onima koji imaju status radnika dakle rade temeljem ugovora o radu ili u punom ili nepunom radnom vremenu a onima koji to nemaju njima se nažalost to ne omogućava, na taj način se produžuje radno vrijeme i radni tjedan, radni broj sati u tjednu. Što znači da ćemo raditi opet duže i da ćemo vjerojatno raditi za manje novca. Iz tog razloga tražimo glasanje o ovome amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandmani 37. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista i 38. zastupnika Gorana Marića su identični i o njima smo se već izjasnili. Amandman 39. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 65.
Amandman Vlada ne prihvaća. Nepotrebno je skraćivanje, da usmeni nalog za prekovremenim radom poslodavac mora radniku dati u roku od 48 sati jer se evidencije o radnicima o radu i radnom vremenu vode na tjednoj razini. Amandman o trajanju tjedno prekovremenog rada od 8 sati nije moguće prihvatiti zbog redizajna instituta rasporeda radnog vremena koji omogućuje i duži prekovremeni rad u tjednima kada radnici rade kraće od svog punog radnog vremena što je u skladu sa Direktivom Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenog 2003. a određen je aspektima organizacije radnog vremena koja ne ograničava prekovremeni rad već u cilju zaštite radnika ograničava tjedni intenzitet rada radnika. Nije prihvatljiv niti prijedlog da se kolektivnim ugovorima ne može ugovoriti veći broj prekovremenih sati na godišnjoj razini kao i banka sati jer će o tome tada pregovarati i suglasnim voljama odlučivati sindikati i poslodavci u kojem smislu ne nalazimo da bi kroz taj izvor prava radnici mogli biti nezaštićeni.
Zlatko Tušak u ime predlagatelja.
Hvala. Pa prekovremeni rad do sada je bio najvećim dijelom manipulacija poslodavaca sa radnicima gdje im nije bio plaćen prekovremeni rad. Vi sa odredbom da kada je naložen prekovremeni rad poslodavac tek nakon 7 dana treba dostaviti ispravu da je naložen prekovremeni rad i dalje omogućujete tu manipulaciju da radnici ne budu plaćeni za prekovremeni rad. I praktično unutar ovih odredbi gdje ne dozvoljavate da prekovremeni rad bude maksimalno 8 stati tjedno ostvaruje se ono vaše obećanje da zaboravimo tri osmice, tri, 8 sati rada, 8 sati odmora i 8 sati sna. Sa odredbom ovog zakona itekako će se stvoriti moguća manipulacija poslodavaca sa radnicima zato tražim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 40. Kluba zastupnika SDSS-a na članak 65. stavak 3.
Obrazloženje kao i za prethodni amandman. Ne prihvaća se.
Mile Horvat, u ime predlagatelja.
Zahvaljujem se. Ja bih se gotovo mogao pridružiti u svom obrazloženju kolegi iz kluba Laburista. Dakle, naš prijedlog ovog amandmana jeste da se stavak 3. mijenja i glasi: "Prekovremeni rad pojedinog radnika ne smije trajati duže od 8 sati tjedno.". Mi mislimo da je ovo i humanija a mislimo da je i bolja formulacija prekovremenog rada od onoga što predlaže Vlada. A Vlada predlaže 50 sati, mi sasvim logično tražimo nekakvu normalnu definiciju 8 sati tjedno, to je nekih 48 sati. Na kraju tako je to i do sada bilo. I ne vidimo razloga zašto bi to trebalo mijenjati i šta dobivamo na kvaliteti prekovremenog rada ako prihvatimo prijedlog Vlade. U svakom slučaju podržavam kolegu koji je rekao da smo se davno, davno udaljili od onog ideala tri osmice koje smo nekada imali. I ovakvim definicijama se trudimo da poprilično, poprilično cijelu ovu stvar oko tri osmice zaboravimo. Molim glasanje.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 41. zastupnika Gorana Marića je identičan prethodnom i o njemu smo se izjasnili. Amandman 42. Kluba zastupnika HDSSB-a na članak 65. i novi stavak 5.
Ne prihvaća se obzirom da sam prekovremeni rad nije ograničen u svom trajanju, on u slučaju nužde može trajati i duže. Ali ne mora uvijek biti prekovremeni rad jer se kroz institut nejednakog rasporeda radnog vremena može svesti na redovne radne sate.
Boro Grubišić u ime predlagatelja.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre, bilo je potrebno zakonom urediti iznimno pravilo prekovremenog rada u trajanju duljem do predloženog u članku 65., stavcima 3. i 4. upravo iz razloga što smo svjedoci evo i ove godine a i ranijih godina stanja neposredne ugroženosti odnosno elementarne nepogode u kojim slučajevima je za pojedine djelatnosti, kažem pojedine postojala izvanredna potreba prekovremenog rada. Na primjer za vodno gospodarstvo i slično. Nažalost evo vidim da ste odbili ovaj amandman. Tražim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 43 je identičan amandmanu 39 koji je predložila kolegica Jadranka Kosor i o kojem smo se već izjasnili. Amandman 44 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 66.
Vlada ne prihvaća. Institut rasporeda radnog vremena uređen je jednim člankom na smisleni kronološki poredan način kako bi se korištenje tog instituta u primjeni jednostavnije i učinkovitije nadziralo. Predloženi amandman samo nomotehnički nepotrebno razdvaja jedan pravni institut u dvije norme.
Zlatko Tušak u ime predlagatelja.
Hvala. Ovako kompliciran članak 66. on je praktično podmetnut, nejasan, upravo zato da bi se moglo raspored radnog vremena zlorabiti. Zato smo i predložili da on bude jasnije, da bude obuhvaćen kroz dva članka i da se jasno uređuje raspored radnog vremena i najduže trajanje radnog vremena jer ovakva odredba itekako se može zlorabiti. I radnici su upravo najviše zakinuti zbog toga što u tom području nije jasno utvrđena definicija oko rasporeda radnog vremena, a … moram se upozoriti i na prihvaćanje amandmana kojeg je Vlada dala na članak 66. radnicima praktično ostaje jedina zaštita EU direktiva, a to je da propisano je minimalno 11 sati odmora i 24 sata tjedno, a minimalni tjedni odmor tada je 24 sata u 7 dana što znači da će radnici raditi i po 13 sati ako to bude regulirano kolektivnim ugovorima, dnevno 6 sati što znači maksimalno i do 78 sati tjedno, kako je to propisano i uređeno sadašnjim odredbama članka 66. Molim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 45 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 67. stavak 10.
Vlada ne prihvaća. Kod preraspodjele radnog vremena obveza je poslodavca da radnikovo radno vrijeme za razdoblje ukupne preraspodjele svede na njegovo ugovoreno puno odnosno nepuno radno vrijeme, a sve što bi se ukazalo kao višak sati u odnosu na radnikov puni fond sati uvijek će se smatrati prekovremenim radom.
Dragutin Lesar u ime predlagatelja.
Ministar kaže da će se uvijek smatrati prekovremenim radom. Dakle o čemu se radi? Preraspodjela radnog vremena je radnik po nalogu poslodavca, ne dogovorom nego nalogom radi 50 sati tjedno i nakon tri mjeseca prestane radni odnos recimo zbog smrti radnika, prestanka poslodavca, bolesti radnika, osobno uvjetovani otkaz. Predložili smo amandman prema kojem bi u Zakonu o radu jasno pisalo da oni određeni sati u toku preraspodjele radnog vremena se moraju smatrati prekovremenim satom. A ministar odbijajući taj amandman veli da će se to tako smatrati. Pa ako će se to tako smatrati zašto onda to ne bi upisali u zakon jer znamo kakve probleme u zadnje vrijeme imate sa tumačenjem zakona pa ćemo vjerojatno i autentično tumačenje ove odredbe Zakona o radu uskoro morati davati. Ali još jedno želim primijetiti, kada se amandmani predaju oni dobivaju oznaku redoslijeda predaje urudžbenom zapisniku, P.Z. 606/1, /2, /3, /4, /5. Amandmani kluba Laburista bili su predani pod brojem 2, a danas prilikom izjašnjavanja i ovom zbirnom pregledu oni koji su bili predani pod brojem 6, 7, 8 su najedanput pod brojem 1. Zašto? Naročito amandmani SDP-a. Da se ministru omogući da prihvati amandmane SDP-a koji su po sadržaju isti ili slični kao oporbeni. Samo zato su napravili manevar da ne dovodu ministra u situaciju da mora prihvatiti neki oporbeni prijedlog. I onda su išli tako daleko da su redoslijed amandmana pomicali mimo redoslijeda predaje. Jel se toliko bojite prihvatit neki oporbeni amandman da čak i tu manipulaciju radite u Hrvatskom saboru?
Hvala lijepa. Tražite glasovanje?
Da.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 46 zastupnice Jadranke Kosor na članak 70.
Ne prihvaća se. Ovo pitanje je već uređeno Zakonom o rodiljnim i roditeljskim potporama te je kao ovaj zakon horizontalno usklađen sa tim propisom.
Kolegica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Gospodine ministre, poštovana gospođo potpredsjednice. Pozivam sve kolegice zastupnice u Hrvatskom saboru prije svega da podupru ovaj amandman. Što on traži, samo da se zabrani ženama trudnicama, ženama koje doje, ženama koje su nedavno rodile da rade noću ako one to same ne zatraže i ako to ne odobri liječnik. Naime, ako ne prihvatite ovaj amandman onda će Zakon o radu u ovom dijelu apsolutno biti u protivnosti sa Ustavom Republike Hrvatske koji jasno kaže da država na poseban način štiti što, majčinstvo, djecu, obitelj. Majčinstvo, Ustav štiti majčinstvo. Samo žene mogu biti majke, samo žene mogu roditi, samo žene mogu dojiti, samo žene onda treba zaštititi. Ako one to ne žele da u tom razdoblju dok su trudne, dok doje i dok su im djeca jako mala ne rade noću. Molim glasovanje o ovom amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 47 Kluba zastupnika HSU-a na članak 78.
Vlada ne prihvaća. Amandman nije prihvatljiv jer bi takva izmjena iziskivala odgovarajuće izmjene i ostalih članaka kojima je uređen institut godišnjeg odmora te bi u tekstu zakona imali kontradiktorne odredbe kojima se uređuje navedeni institut.
Silvano Hrelja u ime predlagatelja.
Predložena izmjena članka 78. je identična postojećem članku zakona koji je po meni što se tiče razmjernih dana godišnjeg odmora bio sasvim u redu i nije predstavljao nikakav problem, pretpostavljam ni poslodavcima, ni sindikatima, ni samim radnicima. Sada imamo članak zakona koji proizvodi učinak da ako radnik ide u mirovinu u rujnu mjesecu da će dobiti samo razmjeni dio godišnjeg odmora, a ne i cijeli godišnji odmor koje pravo imao je do sada. Iako tu postoji u zakonu i odredba da ako mu poslodavac dozvoli godišnji odmor u prvom dijelu godine, da cijeli godišnji odmor da nema pravo potraživanja novca nazad jer će ga pripadati samo razmjerni dio. Mislim da je postojeće rješenje i u još uvijek važećem zakonu bolje i zato tražim glasanje o ovom amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 48. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista identičan i već smo se izjasnili. 49. Klub zastupnika HSU-a na članak 79.
Vlada ne prihvaća obzirom da nije prihvaćen amandman na članak 78. ne može se prihvatiti niti predloženi amandman.
Silvano Hrelja u ime predlagatelja.
Amandman je doista tehničke prirode pa povlačim amandman.
Amandman 49. je povučen. Amandman 50. zastupnika Gorana Marića na članak 83.
Vlada ne prihvaća prijedlog da o načinu korištenja godišnjeg odmora radnik mora podnositi pisani zahtjev. Smatramo nepotrebnim administriranjem, jer poslodavac ionako utvrđuje raspored korištenja godišnjeg odmora uvažavajući želje radnika bez njihovog posebnog pisanog zahtjeva.
Goran Marić u ime predlagatelja.
Pa ne čudi me da niste prihvatili, ali vam obrazloženje ne stoji. Nemate argumenta za obrazloženje. U prvom dijelu članka 83. štitite radnika na način da kažete ako radnik koristi godišnji odmor u dijelovima onda tijekom kalendarske godine mora za onaj dio koji ostvaruje pravo na godišnji odmor iskoristiti najmanje dva tjedna neprekidno. Tu ga štitite mora iskoristiti. A u drugom dijelu omogućavate manipulaciju i obespravljivanje tog istog radnika, jer ako bude pod pritiskom poslodavca onda on to ne može koristiti nego mora prenijeti u sljedeću godinu. Ovim amandmanom se isključivo dodatno još želja za zaštitom radnika da se ne može jedino ta izmjena klauzula početkom 83. … [[Govornik se ne razumije.]] može mijenjati na inicijativu radnika, a ta inicijativa se može dokazati samo pisanim putem i ne vidim razloga zašto to nema u zakonu. To bi moralo biti u zakonu ako se želi štititi radnika. Ako se želi obespravljivati radnik onda ostavimo ovako kako je. Tražim glasovanje. Hvala lijepa.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 51. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 94.
Vlada ne prihvaća slijedom svih dozvoljenih izvora prava. Jasno je da se povećana plaća utvrđuje ugovorom o radu, kolektivnim ugovorom ili Pravilnikom o radu u kojem smislu tu dopunu smatramo nepotrebnom sa aspekta izvora radnih prava. Međutim, treba istaknuti da bi ovaj dodatak isključio mogućnost da se navedeno povećanje uređuje nekim drugim, posebnim propisom kao što je na primjer za Oružane snage.
Dragutin Lesar u ime predlagatelja.
Danas će u Hrvatskoj udruzi poslodavaca moći otvoriti šampanj, a vas proglasiti počasnim predsjednikom HUP-a. Članak 94. zakona glasi: "Za otežane uvjete rada, prekovremeni noćni rad, te za rad nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim danom za koji je zakonom određeno da se ne radi radnik ima pravo na povećanu plaću." Mi smo predložili dodatak toj odredbi. Iznos povećane plaće iz stavka 1. ovog članka određuje se ugovorom o radu, kolektivnim ugovorom ili Pravilnikom o radu. Inače nije točno da se kolektivnim ugovorima utvrđuju ta prava i Pravilnicima o radu jer nigdje nije propisani i napuštena je odredba iz Zakona o radu o tzv. obvezatnom sadržaju kolektivnih ugovora kao što je nekad bilo. Toga više nema. I kako će radnik kod poslodavca do 20 zaposlenih kojemu u ugovoru o radu ne piše postotak povećanja plaće za prekovremeni ili nedjeljnji rad u slučaju spora dokazivati opravdanost svojeg zahtjeva ako u ni jednom dokumentu nema tog iznosa povećanja. A ugovorom o radu, a odbili ste amandman poslodavac to ne mora opisati, nego se jednostavno može pozvati na svoju odluku koju u pisanom obliku radniku ne mora dostaviti. Dakle, ni tu intervenciju da se obavežu poslodavci da u ugovoru o radu upišu postotno povećanje, da to unesu u Pravilnik o radu ili kolektivni ugovor ne prihvaćate kao institut naknade zaštite radnika u slučaju potraživanja za neisplaćenu povećanu plaću. Što vas to boli? Što vas smeta? Tražim glasanje.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 52. Kluba zastupnika HSU-a na članak 112.
Vlada ne prihvaća. Prihvaćanje amandmana moglo bi dovesti do smanjenja prava posebno zaštićenih kategorija radnika za koje je omogućeno otkazivanje ugovora o radu tijekom postupka likvidacije. Naime, postupak likvidacije pokreće se s namjerom brisanja poslodavca iz odgovarajućeg registra tijekom kojega se podmiruju sve obveze i naplaćuju sva potraživanja, a radnici na temelju poslovno uvjetovanog otkaza ostvaruju pravo na otkazni rok i otpremninu. Kad bi za te kategorije radnika propisali da im ugovor o radu prestaje danom završetka postupka likvidacije oni bi ostali u radnom odnosu do tada i kao i u slučaju smrti poslodavca fizičke osobe prestankom obrta po sili zakona i brisanje trgovca pojedinca iz registra, te na taj način ne bi ostvarili prava jer bi im ugovor prestao po sili zakona.
Silvano Hrelja u ime predlagatelja.
Ne zbog obrazloženja nego zbog podstavka koji sam napisao u amandmanu i previdio jednu mogućnost da radnik ostane u radnom odnosu i preko 65. godine ukoliko se on i poslodavac tako dogovore odustajem od ovog amandmana.
Amandman 52. je povučen. Amandman 53. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista, također na članak 112.
Vlada ne prihvaća. Obrazloženje je kao i za prethodni.
Zlatko Tušak, u ime predlagatelja.
Upravo ministar ovdje kaže da dolazi do brisanja poslodavaca u postupku likvidacije. Do brisanja poslodavaca dolazi tek po završetku postupka likvidacije i zato i predlažemo da ugovor o radu može prestati tek po završetku postupka likvidacije. Molim glasovanje.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 54. zastupnika Gorana Marića.
Vlada ne prihvaća zbog predugog i prekompliciranog postupka otkazivanja kao i dugotrajnosti i mogućnosti dokazivanja u sudskim postupcima nije prihvatljivo zadržavanje obveze poslodavca da prije otkazivanja zbog osobnih ili poslovnih razloga mora radnika obrazovati ili osposobiti za rad na nekim drugim poslovima jer je to samo dodatni trošak onom poslodavcu koji najčešće zbog financijskih i gospodarskih poteškoća otkazuje ugovore svojim radnicima.
Goran Marić, u ime predlagatelja.
Gospodine ministre da je moj amandman na očitu gramatičku grešku vi ga ne biste prihvatili, a kamoli ovo. A taj amandman je upućen na članak 115. koji govori o redovitom otkazu ugovora o radu. Da se samo otkaz može dati ako se utvrdi da ne može tog radnika i na drugom mjestu zaposliti. I u čemu je problem? Što to stvara trošak nekom poslodavcu ako se utvrdi da ga ne može ni na jednom drugom poslu zaposliti? Ali da se dobiva otkaz onom radniku koji je na neodređeno zaposlen i ima mogućnost se zaposliti na drugom poslu on dobije otkaz a netko drugi će se zaposliti na to mjesto gdje se omogući. Samo ovim daje se nekakva sigurnost u kontinuitetu, ovako ovo je jedan dokaz dezorijentiranosti u cijelom društvu, a kamoli u ovom poslovnom svijetu. Poslodavcima se onemogućuje dati otkaz za neradnika i za lopova, a omogućuje mu se manipulirati sa dobrim radnicima. Pa zar je to prihvatljivo? Ali vama očito je. Tražim glasovanje. Hvala lijepo.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 55. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 115.
Vlada ne prihvaća. Nije prihvatljivo rješenje da u navodnike "mali" poslodavci tijekom otkazivanja moraju voditi računa i posebno obrazlagati razloge koji se odnose na trajanje radnog odnosa starosti i obveze uzdržavanja koje terete radnika jer kod malih poslodavaca te okolnosti ne mogu ni na koji način utjecati na redovito otkazivanje ugovora o radu.
Zlatko Tušak, u ime predlagatelja.
Upravo radi se kod onih poslodavaca koji zapošljavaju manje od 20 radnika i koje štiti jedino zakon. I kada govorimo o poslovno uvjetovanom otkazu onda smatramo da odredba koja stoji da poslodavac nije dužan voditi računa o trajanju radnog odnosa, starosti radnika ili obavezno uzdržavanju koje tereti radnike bi trebalo brisati iz zakona i ti poslodavci koji zapošljavaju manje od 20 radnika zbog društvene pravednosti moraju o tome voditi računa jer se radi o 320 tisuća radnika koje štiti isključivo samo Zakon o radu. A ovime neće imati ni tu zaštitu. Molim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 56. zastupnice Jadranke Kosor identičan je amandmanu 54. o kojem smo se izjasnili. Amandman 57. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 121.
Vlada ne prihvaća zbog dosadašnjeg uređenja prekidanja tijeka otkaznog roka zbog svake opravdane nenazočnosti radnika na radu kao što je privremena nesposobnost za rad, godišnji odmor, plaćeni dopust i druge slučajeve opravdane nenazočnosti radnika na radu u praksi se često događalo da pravne posljedice otkaza odnosno istek otkaznog roka i odjave iz doglednih osiguranja nastupe i nakon proteka vrlo dugog razdoblja od donošenja odluke o otkazu što se i zloupotrebljavalo. Navedeno je dodatno negativno utjecalo na složenost i dužinu trajanja potrebnih restrukturiranja i prilagodbe poslodavca na tržišne uvjete zbog čega nije prihvatljiv predloženi amandman na članak 121. konačnog prijedloga. Pri tome treba istaknuti da privremena nesposobnost za rad prekida tijek otkaznog roka ali se sada propisuje najduže trajanje od 6 mjeseci za prestanak radnog odnosa od dana uručenja odluke o otkazu radnika u kojem je otkazni rok prekidan i nije tekao zbog bolovanja.
Zlatko Tušak, u ime predlagatelja.
Pitanje otkaznog roka za vrijeme godišnjeg odmora ne teče, jasno da se ne možemo sa time složiti, ovo što tvrdi ministar. Ali i protivimo se u ovom slučaju kada je stvarna nesposobnost za rad i radnik se nalazi na bolovanju da mu prestaje radni odnos nakon 6 mjeseci jer taj radnik može biti i nakon 6 mjeseci bolestan i neće biti u mogućnosti ni tražiti novi posao ni zapošljavati se dalje. Jer sa ovim odredbama ti radnici se stavljaju u stvarno nepovoljnu, bezizlaznu situaciju. Zato smatramo da za vrijeme stvarne nesposobnosti za rad otkazni rok ne može teći. Tražim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 58. zastupnice Jadranke Kosor na članak 121.
Vlada ne prihvaća, obrazloženje je kao i za prijedlog br. 57.
Kolegica Jadranka Kosor u ime predlagateljice.
Nema smisla više obrazlagati zato tražim glasovanje.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 59. zastupnika Gorana Marića, identičan je prethodnom o čemu smo se izjasnili. Amandman 60. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 125.
Vlada ne prihvaća, obzirom da je amandman na članak 125. interesno pitanje o kojem nije postignut konsenzus socijalnih partnera predlagatelj je predložio razumnu i primjerenu visinu naknade štete koja je i sada bila najčešće dosuđivana u sporovima o sudskom raskidu radnog odnosa.
Zlatko Tušak, u ime predlagatelja.
Smatramo da u slučaju da je poslodavac dao nezakoniti otkaz radniku, da sudski raskid takvog ugovora o radu radniku se nadoknadi šteta od 3 do 8 plaća je neprimjereno. I smatramo da bi minimum trebalo biti 6 do 15 plaća jel na ovaj način će se stimulirati poslodavci upravo da daju nezakonite otkaze radnicima, jer neće trpiti nikakvu štetu. Tražim glasovanje o ovom amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 61 Kluba zastupnika Hrvatski laburista na članak 135.
Vlada ne prihvaća. Predloženi amandman nepotrebna je dopuna članka 135. konačnog prijedloga zakona iz razloga što se sudski postupak provodi sukladno Zakonu o parničnom postupku u kojem je vrlo jasno načelo da je teret dokaza u sporu uvijek na strani koja dokazuje pozitivne činjenice. U tom smislu će se i u ovom sporovima teret dokaza o postojanju činjenica biti na strani poslodavca.
Dragutin Lesar, u ime predlagatelja.
Dakle, radi se o odredbi zakona koja govori o teretu dokazivanju u slučaju spora. I mi smo predložili da terete dokazivanja nije na radniku, nego na poslodavcu, ako se radi o sporu dokazivanja da je ugovor sklopljen ili ne, ili umjesto toga izdana potvrda od strane poslodavca u sporu da li je poslodavac izdao ispravo o plaći, naknadi plaće i otpremnini. Čak ni u tim elementarnim stvarima teret dokazivanja se ne želi prebaciti na poslodavca, a radnik ne može dokazivati dali je dobio ugovor ili nije, da li mu je poslodavac umjesto plaće dao potvrdu da mu nije isplatio plaće ili mu nije. Kako to radnik može dokazati? Dva svjedoka mora dovesti da dokaže da je radio cijeli mjesec, nije dobio plaću a poslodavac mu nije izdao ni potvrdu. Ali radnik mora to dokazati po sadašnjim odredbama. I onda kontradiktornost, odbijajući naše amandmane ministar se poziva na zakon koji govori o postupanju pred sudom, ali u zakon jesu unijeli tri slučaja kad su teret dokazivanja na poslodavcu a ne na radniku. Pa ako se uvijek smatra da je teret dokazivanja na poslodavcu, odnosno onom ko podnosi tužbu, zašto onda ova izuzeća u članku 135. koje je Vlada pripremila. Odbijanje amandmana zapravo iza sebe krije sljedeće, otežati dokazivanje činjenica da ugovor nije sklopljen, da radnik potvrdu nije dobio, da nije dobio plaću i da nema ispravu o plaći prebacivajući to na teret radnika zapravo obeshrabruju radnike da traže sudsku zaštitu. I na taj način licemjerno pogoduju onim poslodavcima koji u ovom trenutku u Hrvatskoj državi drže 55 tisuća radnika bez plaća. Tražim glasanje.
Ko je za amandman koji Vlada ne prihvaća. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 62 Odbora za zakonodavstvo na članak 147.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman 63 Kluba zastupnika HSU-a na članak 151.
Prihvaća se u izmijenjenom obliku. U stavku 1. podstavku 3. iza zareza dodaju se riječi "odnosno otkazu radnika, radniku s osobi s invaliditetom". Amandman je prihvaćen u izmijenjenom obliku na način da je dio koji se odnosi na osobe s invaliditetom prihvaćen, dok dio koji se odnosi na postupak sudskog nadomještanja suglasnosti nije prihvatljiv iz razloga što su sudski postupci u sporovima te vrste trajali i predugo, dok će sada predloženi postupak arbitraže biti mnogo ekonomičniji i brži, a radni će i nadalje moći štiti svoja prava u sudskom postupku. Te stoga što će u slučaju da arbitražna odluka nadomjesti suglasnost radnik moći osporavati dopuštenost i zakonitost otkaza koji je na temelju te suglasnosti dobio.
Silvano Hrelja, u ime predlagatelja.
Prihvaća se u izmijenjenom obliku.
Amandman je prihvaćen u izmijenjenom obliku i postaje kao takav sastavni dio zakona. Amandman 64 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista također na članak 151.
Što se tiče članka 151. stavka 1. to smo prihvatili u izmijenjenom obliku temeljem amandmana Kluba zastupnika HSU-a, što se tiče stavka 4.iza riječi "nadomjestiti" da se doda riječ "sudska". Obrazloženje je kao i za amandman HSU-a.
Zlatko Tušak, u ime predlagatelja.
Zato što smatramo da u svim odredbama Zakona o radu mora se dozvoliti pristup sudu, a strankama koje su u sporu da se bira hoće li svoje spor rješavati putem arbitraže ili suda. Tražim da se glasa o amandmanu jel smatramo da se svakome treba dozvoliti pristup sudu.
Tko je za onaj dio amandmana koji Vlada nije prihvatila? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 65 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 187.
Ne prihvaća se. Nije prihvatljivo stoga što su se u praksi učestalo počeli pojavljivati slučajevi da kod poslodavca započne djelovati sindikat koji kod tog poslodavca ima samo jednog člana i koji je tada povjerenik sindikata za zaštitu samo svojih interesa. U tom je smislu potrebno propisati kriterij broja članova čiji će povjerenik ostvarivati posebnu zaštitu.
Zlatko Tušak, u ime predlagatelja.
Pa ja moram ministra upozoriti na odredbu stavka 2. tog članka i pročita ću je ovdje, kaže ovako: "Sindikati koji imaju najmanje 5 zaposlenih kod određenog poslodavca mogu imenovati ili izabrati jednog ili više sindikalnih povjerenika." Pa nemaju sindikati 5 zaposlenika, imaju poslodavci valjda, sindikati imaju samo članove. Zato molim glasovanje o ovom amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 66 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 188.
Vlada ne prihvaća. Amandman nije prihvatljiv iz razloga što su sudski postupci u sporovima te vrste trajali predugo dok će sada predloženi postupak arbitraže biti mnogo ekonomičniji i brži, a sindikalni povjerenik će i dalje moći štiti svoja prava u sudskom postupku, to stoga što će u slučaju … odluka nadomjestiti suglasnost sindikalni povjerenik moći osporavati … i zakonitog otkaza koji je na temelju te suglasnosti dobio pred nadležnim sudom.
Zlatko Tušak, u ime predlagatelja.
Osim priče da će nešto biti brže, ne postoji ni jedan drugi argumenat o kojem vi ministre pričate jer pitanje arbitraže ili sudskog spora upravo, trebali su se u Hrvatskoj uvesti radni sporovi koji su trebali brzo rješavati određena pitanja radnika i na ovaj način brisanje mogućnosti da stranka pristupi sudu, onda se dovodi na način da se isključivo moraju sporovi rješavati arbitražom što nije dobro. Zato smatramo da stranka mora imati mogućnost da bira hoće li svoj spor rješavati arbitražom ili sudskim sporom. Tražim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 67 Kluba zastupnika SDP-a na članak 192.
Prihvaća se.
Postaje sastavnim dijelom zakona. 68 Kluba zastupnika HSU-a na članak 203.
Ne prihvaća se. Nije prihvatljivo zadržati sada postojeći institut proširenja kolektivnih ugovora iz razloga što je takvo uređenje instituta u praksi dovodilo do situacija u kojoj je jedan poslodavac bio obvezan primjenjivati dva ili više kolektivnih ugovora čija je primjena proširena. U takvoj situaciji i uz primjenu za radnika najpovoljnijeg prava, radnici su mogli birati iz oba kolektivna ugovora ono pravo koje su ocijenili za sebe povoljnijim. Stoga je predložena izmjena kriterija i postupka donošenja odluke o proširenju kolektivnog ugovora.
Silvano Hrelja, u ime predlagatelja.
Bez obzira što je Vlada svojim amandmanom već reagirala na članak 203., korigirala razinu za koju se sklapa kolektivni ugovor i područje primjene, biranje povoljnijeg prava ne bi smjelo biti problem u Zakonu o radu, prema tome mislim da je po izričaju postojećem zakonu bolji nego što se sada predlaže. Tražim glasanje o ovom amandmanu.
Tražite glasanje? Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 69 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista, identičan prethodno i o njemu smo se izjasnili. Amandman 70 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 205.
Vlada ne prihvaća. Ukoliko poslodavac odbija pristupiti pregovorima tad je već započeo interesni kolektivni spor te je posve jasno da u toj situaciji reprezentativni sindikati koji mogu organizirati i provesti štrajk zbog sklapanja izmjene ili obnove kolektivnog ugovora mogu postupiti u tom smislu.
Dragutin Lesar, u ime predlagatelja.
Ministre, vi kad pišete zakon puno toga smatrate, a onda sudske presude idu u krivom smjeru i nastaju problemi. U zakon ste upisali da u slučaju spora o sklapanju izmjeni ili obnovi kolektivnog ugovora, sklapanja izmjena i obnova pravo pozvati na štrajk imaju samo oni sindikati koji imaju reprezentativnost i koji su pregovarali, to je kumulativni uvjet, oba uvjeta moraju zadovoljiti i znači kumulativni uvjet. A radi se o … kolektivnom ugovoru, nije bilo prije pregovora, sindikat poziva poslodavca na kolektivne pregovore, on odbija čak i odgovoriti na to. Ako ne prihvatite ovaj amandman i ostaje kumulativni uvjet, svaki štrajk kojega će organizirati sindikat koji nije sudjelovao u pregovorima kojih nije bilo, imat će zabranu pozvati organiziranje štrajka jer ste u odredbi članka 205., stavka 2 upisali da oba uvjeta sindikat mora zadovoljiti. Ja vjerujem da ste vi mislili jedno, vaši suradnici drugo, ali je problem da i zakon koji omogućava i sad vas upozoravamo na različita tumačenja i probleme u primjeni, dobar ministar ga popravlja, izbjegava moguće sukobe i različita tumačenja. Ja ću tražiti glasanje, znam da amandman neće biti prihvaćen i … gospodine ministre će imat loš Zakon o radu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 71 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 213.
Vlada ne prihvaća obzirom da je institut isključenja s rada jedina mjera kojom poslodavac može odgovoriti na štrajk, smanjenje broja radnika koje bi poslodavac mogao isključiti s rada interesno je pitanje o kojem do sada nije bilo razgovora sa socijalnim partnerima.
Dragutin Lesar, u ime predlagatelja.
Tzv. lokaut, odgovor poslodavaca na štrajk. Uđe u štrajk 1000 radnika, a poslodavac po ovom zakonu 500 može isključiti iz rada. I sad vas ministre pitam, mi smo predložili jedna trećina, razumna granica i mjera, dozvoljavate li vi lokaut 50% zaposlenih i u štrajku solidarnosti? Kada u tom štrajku može sudjelovati 50 tisuća ljudi. Znate što radite? Zakonom omogućavate otpuštanje, odnosno isključenje iz rada lokautom pola od njih jer ste zaboravili na različite kategorije štrajka, različite uzroke i povode štrajka. Vjerojatno ste mislili na štrajk svog osoblja u ministarstvu, kad se kod vas bi pobunilo pa ste rekli pola ću vas isključiti onda ako ćete slučajno štrajkati. Ali postoji recimo štrajk solidarnosti, zakoniti. Vi omogućavate isključenje iz rada pola zaposlenih, … slobodu štrajka uz lokaout 50% zaposlenih. Svaka vam čast.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 72 Kluba zastupnika HSU-a na članak 225.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman 73 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista-Stranke rada na članak 225.
Prijedlog amandmana nije prihvatljiv jer je na članak 225.već prihvaćen prijedlog amandmana u drugačijem izričaju.
Dragutin Lesar u ime predlagatelja.
Ministar nije obrazložio što nije prihvatljivo.
Rekao sam da je prihvatljivo u drugom izričaju.
A prihvatili ste one amandmane koji su nakon našega podnijeti jel? to hoćete reći.
Dakle prihvaćen je amandman HSU-a u drugačijem izričaju koji pokriva i vaš amandman.
Koalicijskog partnera, to hoćete reći. Odlično. Kolega Silvano hvala što pokrivaš nesposobnost pa onda pomažeš ministru da prihvaća koalicijske amandmane a ne oporbene. Tražim glasanje o amandmanu.
Tko je za amandman kojeg Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 74 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 225. Molim zastupnike da uđu u dvoranu jer ćemo uskoro glasati, a da omogućimo da obrazlože kolege amandmane ove preostale koje još imamo. Dakle ministre amandman 74 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista na članak 225.
vlada ne prihvaća. Pravo na sudjelovanje u radu predstavničkih lokalne i područne (regionalne) samouprave ne ostvaruju radnici već demokratski izabrane osobe čija se prava uređuju posebnim propisom.
Dragutin Lesar u ime predlagatelja.
Sada ja ne znam da li ste vi član iste Vlade kao vaš kolega Bauk ili što se dogodilo. Klub zastupnika Hrvatskih laburista skoro ponudio je Saboru da se problem radnika u radnom odnosu zaposlenih ljudi koji su općinski, gradski vijećnici i vijećnici u županijskim skupštinama omogući da obavljaju svoje vijećničke poslove na način da u zakonu piše da mu poslodavac to mora omogućiti. Radnici koji za vrijeme radnog vremena idu na sjednice, a radnici rade i u drugoj smjeni ne samo u prvoj, nemojte mi reći neki sazovu sjednicu na večer, nemaju nijednu zakonsku mogućnost pozvati se na bilo što da od poslodavca zatraže da ga pusti na sjednicu županijske skupštine. I ako mu ovaj kaže ne možeš, ne možeš. To je pravo izabranog vijećnika. Ovdje kada se utvrđivali godišnji odmori za kandidate e to je onda pravo radnika. kada izabrani vijećnik koji je radnik, a nije kapitalista ili nezaposleni ili penzioner mora ići na sjednicu u Hrvatskoj nema propisa tog prava. Pa smo predložili dopunu Zakona o lokalnoj samoupravi i Vlada je rekla neslužbeno to nije područje Zakona o lokalnoj samoupravi, predložite da se to unese u Zakon o radu. Sada predlažemo amandman da to uđe u Zakon o radu, sada ministar rada veli da to nije područje Zakona o radu nego drugih propisa. Kojih za boga mila? O pobačaju? Kojim propisom to moramo regulirati? Kako možete nijemo promatrati činjenicu da u Hrvatskoj imamo ozbiljne probleme? Vijećnici ne mogu na sjednicu jer ih poslodavac ne pusti, uostalom i u vašoj partiji ste te probleme imali pa zbog toga padali kvorumi i skoro i proračuni. Izabranom radniku ne želite zakonom omogućiti pozivanje na zakon kada traži da ide na sjednicu i kažete to nije pravo radnika. Pa onda brišite one godišnje odmore van. Tražim glasanje.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 75 Odbora za zakonodavstvo na članak 228.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 76 Kluba zastupnika HSU-a na članak 232.
Vlada ne prihvaća. Trenutno su u proširenoj primjeni 4 granska kolektivna ugovora sklopljena na neodređeno vrijeme. Neki od tih ugovora su od njihovog proširenja pretrpili izmjene i dopune koje nisu proširene tako da sada u istoj grani jedni poslodavci primjenjuju osnovni prošireni kolektivni ugovora, dok drugi poslodavci primjenjuju izmijenjen ili dopunjen kolektivni ugovor, a što može narušiti načela tržišnog natjecanja. Cijeneći okolnost da su se izmijenili i kriteriji za proširenje kolektivnih ugovora nužno je izvan snage staviti odluke o proširenju svih kolektivnih ugovora, tim više što prijelazni rok od 6 mjeseci smatramo primjerenim za sklapanje novog sa Zakonom o radu usklađenog kolektivnog ugovora. I to smo komunicirali sa socijalnim partnerima i ja se nadam da će to omogućiti da svi kolektivni i prošireni ugovori usklade se sa Zakonom o radu kojeg danas donosimo.
Silvano Hrelja u ime predlagatelja.
Ja ću vam povjerovati da ste to uskladili sa socijalnim partnerima i da tu neće biti problema, iako sam načelno protiv ovakvog ograničavanja važenja odluka o proširenju primjene kolektivnog ugovora. Ovaj put ćemo vjerovati. Povući ćemo amandman.
Amandman 76 je povučen. Amandman 77 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista također na članak 232.
Vlada ne prihvaća. Obrazloženje je kao i za amandman 76.
Zlatko Tušak u ime predlagatelja.
Hrvatski laburisti ne prihvaćaju obrazloženje ministra rada jel kolektivni ugovori trebaju regulirati prava radnika i samim time ukidanje kolektivnih ugovora koje prestaju važiti nakon 6.mjeseci koji imaju važnost proširene primjene mislimo da je neprimjerno. To je protiv socijalnog partnerstva, protiv kolektivnih ugovora i protiv prava radnika, zato tražim glasovanje o amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. I amandman 78 Odbora za zakonodavstvo na članak 234.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. Sada ćemo pristupiti glasanju o Konačnom prijedlogu Zakona. Za to je potrebno 76 glasova zastupnika. Dajem na glasanje Konačni prijedloga Zakona. Tko je za? [[Upadica: Pjesma sa galerije.]] Molim vas, molim vas, molim vas da u tišini napustite galeriju. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je sa 80 glasova za i 34 protiv prihvaćen Zakon o radu.
A sada ćemo prema dogovoru klubova zastupnika u Hrvatskom saboru objedinjeno raspravu voditi - Konačni prijedlog zakona o europskim radničkim vijećima, drugo čitanje, P.Z.E. br. 604 - Konačni prijedlog zakona o sudjelovanju radnika u odlučivanju u Europskom društvu (SE) i u Europskoj zadruzi (SCE), drugo čitanje, P.Z.E. br. 608; Predlagateljica oba zakona je Vlada Republike Hrvatske. Raspravu su proveli o Zakonu o europskim radničkim vijećima Odbor za zakonodavstvo i Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Isti odbori su proveli raspravu i o drugom prijedlogu zakona. Da li želi predstavnik predlagateljice dati uvodno obrazloženje? Da. Poštovani ministar rada i mirovinskog sustava Mirando Mrsić. Izvolite ministre.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo vrlo kratko. Zakone su već raspravili u prvom čitanju. U okviru reforme radnog zakonodavstva jedan od ciljeva nam je bio i normativno rasterećenje Zakona o radu, odredbi kojima se uređuje postupak sudjelovanja radnika u odlučivanju na transnacionalnoj razini, odnosno putem Europskog radničkog vijeća te se predlaže navedenu materiju urediti posebnim propisom. Navedenim zakonima materija sudjelovanja radnika u odlučivanju jednostavnije i preglednije je uređena u odnosu na važeće odredbe, dok se nije izmijenila niti jedna odredba koja bi bila interesne naravi. Uvažene su primjedbe nakon prvog čitanja te konačni prijedlog zakona je nomotehnički poboljšan slijedom prijedloga Odbora za zakonodavstvo. Ovim zakonima se radnicima koji rade kod poslodavca, koji posluju u dvije ili više država članica omogućava da budu prikladno obaviješteni i savjetovani o pitanjima o kojima ovisi njihov materijalni i socijalni položaj. U Ministarstvu rada i mirovinskog sustava vodit će se evidencija osnovanih europskih radničkih vijeća. Napominjem da je ovaj zakon zakon za budućnost, vjerojatno u onim vremenima kada hrvatske kompanije budu imale svoje tvrtke kćeri u drugim zemljama Europske unije, a i drugim zemljama okruženja. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani ministre. Da li predsjednici radnih tijela Hrvatskog sabora žele iznijeti svoja izvješća o ovim prijedlozima zakona? … [[Upadica se ne razumije.]] Nema potrebe, slažem se. Otvaram raspravu onda. Idemo u raspravu po klubovima zastupnika. Na redu je Klub liste nezavisnih zastupnika u Hrvatskom saboru, poštovani zastupnici Ivan Grubišić i Damir Kajin. … [[Upadica se ne razumije.]] Nije moguće? Hvala lijepa. Gube pravo na raspravu o ovoj temi. Kolegica Vanja Posavac u ime kluba SDP-a u Hrvatskom saboru. Izvolite poštovana kolegice.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Klub SDP-a podržat će prijedlog Zakona o europskim radničkim vijećima kao i donošenje Zakona o sudjelovanju radnika u odlučivanju u europskom društvu i europskoj zajednici. Naime, cilj osnivanja europskih radničkih vijeća je unapređivanje prava radnika na obavješćivanje i savjetovanje koje se mora uspostaviti kod svih poslodavaca koji obavljaju gospodarsku djelatnost i ispunjavaju zakonom utvrđene uvjete. Putem Europskog radničkog vijeća radnici ostvaruju pravo na sudjelovanje u odlučivanju, u vezi s njihovim gospodarskim i socijalnim pravima i interesima. Da bi se kod poslodavca osnovalo Europsko radničko vijeće poslodavac koji obavlja gospodarsku djelatnost na razini EU i u državama članicama mora ispunjavati zakonom propisane uvjete. Postupak osnivanja Europskog radničkog vijeća pokreće se na pisani zahtjev najmanje 100 radnika ili predstavnika radnika zaposlenih kod najmanje dva poslodavca ili dvije podružnice u različitim državama članicama ili na inicijativu središnje uprave. Ako nitijedna strana ne pokrene inicijativu Radničko vijeće neće biti osnovano i u tom slučaju će se primjenjivati supsidijarna prava. Postupak uspostave Europskog radničkog vijeća također može biti prekinut od strane pregovaračkog odbora koji može donijeti odluku da ne otvori pregovore ili da prekine već započete pregovore. Ovim zakonskim prijedlogom što se tiče europskih radničkih vijeća usklađuje se zakonodavstvo RH sa zakonodavstvom EU. I evo vrlo kratko i o odlučivanju u europskom društvu i europskoj zajednici. Naime, europska društva i europske zadruge osnivaju se prema zakonodavnom okviru EU, a ne prema odredbama nacionalnog zakonodavstva država članica. Europska društva i europske zadruge ne mogu se pravovaljano osnivati niti registrirati ukoliko prethodno s radnicima nije zaključen sporazum o načinu njihovog sudjelovanja u odlučivanju. Postupci sudjelovanja radnika u odlučivanju na transnacionalnoj razini uređuju se sporazumom stranaka, središnje uprave, pregovaračkog odbora sastavljenog od predstavnika radnika. Stranke imaju slobodu pregovaranja i ugovaranja svih detalja o načinu sudjelovanja radnika u odlučivanju, sastav, funkcija, način djelovanja, postupke i financijskih sredstava tijela predstavnika radnika. No isto tako omogućava da se ostvarenje prava radnika na sudjelovanje u odlučivanju prilagode svojim prilikama i potrebama. Naime, radnici imaju pravo biti obaviješteni i savjetovani o onim pitanjima transnacionalnog karaktera. Sudjelovanje radnika u odlučivanju provodi se samo o pitanjima koja bi mogla imati učinak na gospodarska i socijalna prava i interese radnika u najmanje dvije države članice. Time je ograničen djelokrug rada Vijeća radnika u europskom društvu ili drugog predstavničkog tijela radnika na transnacionalnoj razini od djelokruga predstavničkih tijela radnika na nacionalnoj razini. Ono što je promjena i u jednom i u drugom prijedlogu zakona od prvog čitanja, a to je da je na inicijativu odbora upravo Odbora za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo došlo do promjene u članku 9., a to je da je izmijenjen način izbora predstavnika radnika iz RH u pregovarački odbor kako bi se način izbora izjednačio s načinom izbora predviđenim za izbor predstavnika radnika u pregovarački odbor za pregovore o sudjelovanju radnika u odlučivanju putem Europskog radničkog vijeća koji je uređen posebnim zakonom. Također, dopunjen je ono što se tražilo i članak 39. predloženog zakona kako bi se omogućilo da se na započete postupke izbora radnika u pojedina tijela predstavnika radnika primjenjuju odredbe važećeg Zakona o radu a da mandat već izabranih predstavnika radnika traje do njegovog isteka. Ovim se zakonom zaista prenose određene direktive EU i zbog svega što sam iznijela klub SDP-a podržat će donošenje i jednog i drugog zakona. Hvala.
Hvala i vama poštovana kolegice Vanja Posavac. Poštovani zastupnik Đuro Popijač u ime kluba HDZ-a u Hrvatskom saboru. Izvolite poštovani kolega.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, ministre, kolegice i kolege. Dovoljno smo danas evo vremena govorili o regulativi koja uređuje tržište rada i zaista Zakon o radu jedan od temeljnih pravnih odrednica kojim se to tržište rada i uređuje. S obzirom da su u ovom prijedlogu zakona promijenjene odredbe vezane za uključivanje u europska radnička vijeća i vezano za uključivanje u europsko društvo stoga je i bilo potrebno da se naprave ovakvi posebni zakoni koji će i dalje regulirati ovo područje. I sam ministar i kolegica Posavac je manje-više sve rekla što se tiče temeljnih odredbi zašto se to radi. Naravno mi smo dio sada već jedinstvenog manje-više pravnog sustava, dio Europske unije, dio jedinstvenog tržišta, dio pravnog sustava koji uređuje i tržište rada naravno, a pogotovo ono što se odnosi na poslovanje trgovačkih društava. Ali možda je zanimljivo s obzirom na ovaj drugi pojam europskog društva i europske zadruge. Dakle, to je jedan specifičan oblik tipa pravnog nastanka, odnosno nastana gdje se pokušalo još 1959. godine napraviti trans ili super nacionalno trgovačko društvo. Ono je isključivo temeljeno na dioničkom kapitalu. I ono što je zanimljivo najniži iznos temeljnog kapitala za ovakav oblik društva je 120 tisuća eura. I očito da je taj oblik društva zaista formiranja i organizacije društva uglavnom namijenjen najvećim društvima i povezanim društvima. Isto tako zanimljivo je da se način formiranja tih europskih društava uredio statutom odnosno uredbom koja ima samo 70 članaka. I neki naravno daljnji pravni oblici, način formiranja postupanja se uređuju na nacionalnoj razini pa je onda i ovaj zakon o uključivanju radnika jedan od tih temeljnih preduvjeta da, i ako bi se kada dogodilo da se u Hrvatskoj dogodi taj oblik europskog društva da je i taj pravna forma zadovoljena i da se zna kako će se radnici uključivati na onoj razini kako je to i predviđeno. Obzirom, kažem na tehničke karaktere ovih dvaju zakona koji manje-više prenose direktive EU na ovom području, mi ćemo te zakone podržati. Hvala.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Na redu je klub Hrvatske stranke umirovljenika u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Dakle, Hrvatska stranka umirovljenika će podržati donošenje ova dva zakona. Moram reći da sam i osobno zadovoljan i kao i predsjednik odbora što su uvažene određene primjedbe Odbora za radi, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo u smislu ujednačavanja kriterija za izbor u pregovarački odbor i u jednom i u drugom zakonu. Mi imamo relativno malo iskustava sa Europskim radničkim vijećem, osobno znam neke ljude koji su imali iskustva u tome prije ulaska u EU, bili su jako impresionirani kada su ih pozvali u Njemačku na razne edukacije i tako malo im objašnjavali strategiju firme itd. No, naravno da je to dobro iskustvo, sada je to malo drugačije s obzirom da smo punopravna članica Emalo U moći ćemo nešto i reći, a ne samo da se ide na eventualno turistička putovanja. Mislim da ovi zakoni jesu relativno malog obuhvata da će se odnositi na mali broj ljudi i mali broj tvrtki u ovom trenutku što ne znači da sutra ulaskom i zemalja regije u EU a ti procesi su u tijeku, ne znamo dali će to biti za 5 ili 10 godina, ovdje doista se može, ovi zakoni mogu imati i širu primjenu jer bi barem ako smo pametni u tom dijelu trebali postati lideri regije bilo da se radi o europskim društvima ili o europskoj zadruzi. Prema tome, ovo su zakoni sigurno za budućnost, ako budućnost bude išla u smjeru u kojem mi predviđamo, na to naravno utječe mnogo čimbenika i u svakom slučaju korektno su napravljeni, prošla su kroz dva čitanja i doista nema ni jednog razloga da ovi zakoni jednoglasno ne budu usvojeni u Hrvatskom saboru. Hvala lijepa.
Hvala lijepa poštovani kolega Silvano Hrelja. Poštovani zastupnik Boro Grubišić u ime kluba HDSSB-a u Hrvatskom saboru. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Konačni prijedlog Zakona o Europskim radničkim vijećima te konačni prijedlog Zakona o sudjelovanju radnika u odlučivanju u europskom društvu (SE), iako mi nije jasno, odmah da kažem na početku zbog čega se upotrebljava španjolski izraz societas europea kada imamo i uobičajeno englesko izražavanje u ovim prijevodima pa tako i onda Europska zadruga societas cooperativa europea SCE. Ajde sad možda malo učimo i romanske jezike pa da i to usvojimo kao jednu od mogućnosti. Dakle, idemo prvo, s obzirom da je objedinjena rasprava, konačni prijedlog Zakona o europskim radničkim vijećima. Ovdje je danas bilo riječi o tome kako je potrebna i poželjna suradnja rada i kapitala. Čitajući ove članke ovoga zakona, zakonskog prijedloga čini mi se da je upravo u člancima ovoga zakona upravo postignuta ta suradnja rada i kapitala. Naime, govori se, kada govorimo o kapitalu, o središnjoj upravi ili predstavnicima središnje uprave i onda o pregovaračkom odboru i dakle koje čine Europska radnička vijeća. I onda su vrlo kratko, jednostavno, jasno i konkretno u vrlo da kažem kratkom tekstu i relativno malo članaka potpuno jasno, evo 37 članaka, je iskazano sve ono što je potrebno upravo za rad Europskog radničkog vijeća ili Radničkih vijeća koje trenutno u Republici Hrvatskoj s obzirom na, kako neko reče, na transnacionalni karakter ovih vijeća, dakle najmanje dvije države, najmanje 1000 radnika od toga 150 u jednoj od država, ajde recimo u Hrvatskoj a ostatak od najmanje 850 u nekoj drugoj, dakle je trenutno neće biti u velikom broju. Međutim, evo s obzirom na moguća proširenja koja će uslijediti a moramo biti jasni da prije 2020. godine prema odluci Europskog parlamenta nema novih proširenja EU. Dakle, nekakve nade i tlapnje, želje nekih ovdje da se to dogodi, neću govorit s kim i sa kojim susjedima, nemaju šanse jer je Europski parlament donio odluku da nema proširenja do 2020. godine, tako da je svima to jasno. Pa možda tek tada bude ovaj zakon primjenljiv u nešto većoj mjeri pa je ovo zakon recimo za budućnost. Isto tako i o zadrugama i o sudjelovanju radnika u odlučivanju u europskom društvo kako ovdje kaže societas europea ili pak societas cooperativa europea gdje je također u relativno malom broju članaka, 40 propisano sve ono što je potrebno za odlučivanje i za rad, a taj rad se odnosi prije svega, kaže ovako, na savjetovanje, na obavješćivanje, dva glavna elementa, poglavito kod radničkih vijeća i u pregovaračkim odborima. Evo, to bi, nema razloga da klub HDSSB-a također ne bude za kod glasovanja za ove zakone europske jer su oni zaista, kada bismo imali ovako jasne, koncizne, jednostavne, kratke i korektno napisane i naše zakone, također ne bi bilo problema. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Iscrpili smo listu prijavljenih klubova zastupnika za rasprave po ovoj temi. Ministar također neće završnu riječ dati jer će imati priliku kod izglasavanja zakona, ima nekih amandmana. Glasovat ćemo o tome kad se steknu uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o Europskim radničkim vijećima, drugo čitanje, P.Z.E. br. 604; Rasprava je zaključena. Dajem na glasanje Konačni prijedlog Zakona. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je sa 111 glasova za i 3 protiv prihvaćen Zakon P.Z.E br. 604.
ćemo prijeći na - Konačni prijedlog Zakona o reprezentativnosti udruga poslodavaca i sindikata, drugo čitanje, P.Z. br. 601 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog zakona ste primili. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje, to su članci 194. do 202. članka Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu o ovom prijedlogu zakona proveli su Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad i mirovinski sustav, socijalno partnerstvo. Izvješće ovih radnih tijela Hrvatskog sabora ste primili. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani ministar rada i mirovinskog sustava, Mirando Mrsić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora. Ono što smo i naglasili kad smo donosili Zakon o kriterijima za sudjelovanje u … tijelima reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje 2012. da ćemo u godini dana … zakona pomno pratiti i njegove učinke i to je ono što smo predvidjeli i sa ovim Zakonom o radu o kojem smo danas raspravljali i sa Zakonom o zaštiti na radu, dakle želimo sve zakone pratiti u praksi i vidjeti koje se učinci sami po sebi, samim zakonom dešavaju. Osnovna svrha ovog Zakona o reprezentativnosti je bila poticanje sindikata na suradnju, jačanje kapaciteta socijalnih partnera te poticanje kolektivnog pregovaranja. Napominjem da se ovaj zakon pokušavao donijeti desetak godina i da je to zakon koji definira kolektivno pregovaranje u ime sindikata i poslodavaca i bilo bi logično da se taj zakon donese u pregovorima između ta dva socijalna partnera, međutim u 10 godina pregovora se nije uspjelo donijeti taj zakon. Uspjeli smo nakon intenzivnih pregovora 2012. taj zakon usvojiti i pred vama je danas konačni prijedlog zakona koji je u ovih proteklih mjeseci također doživio određene izmjene, poboljšanja, uz dogovore sa socijalnim partnerima i većina stavaka, većina rješenja u ovom zakonu je donešena u suglasju. Jasno da nekih rješenja u ovom zakonu koji je pred vama nisu donešena u suglasju, pretežno zato što nije bilo suglasja među socijalnim partnerima, ali i unutar samih socijalnih partnera, pogotovo kada govorimo o ovoj stopi reprezentativnosti, dakle koliko članova sindikata je potrebno da sindikat ima reprezentativnost, dakle kada smo donosili 2012. onda dvije središnjice su bile za 10%, dvije središnjice za 20%, sad se taj omjer smanjio na 3, za 10%, jedna za 20%. Međutim u provedbi samog zakona smo vidjeli da ova stopa od 20% nije dovela do nikakvih problema. Dapače zakon je polučio očekivane rezultate u odnosu na … udruga sindikata, više razine. Nakon stupanja na snagu zakona, udružile su se dvije sindikalne središnjice pa ih je prema posljednjem provedenom postupku otuđenja reprezentativnosti 4 umjesto nekadašnjih 5. S druge strane zakon je potaknuo sindikate na zajedničku suradnju u procesu kolektivnog pregovaranja što potvrđuje činjenica da se sindikati u velikoj većini slučajeva sporazumijevaju o broju i sastavu pregovaračkog odbora sindikata, a u manjoj mjeri se koriste postupci za utvrđivanje reprezentativnosti putem povjerenstva za utvrđivanje reprezentativnosti što isto tako govori da i ova stopa od 20% nije zapreka za vrlo efikasno formiranje pregovaračkih odbora. Govoreći u postocima, u preko 90% slučajeva su sindikati zajedno sjeli i dogovorili se o pregovaračkom odboru bez obzira koliko tko ima članova. Na temelju do sada važećeg Zakona o reprezentativnosti … reprezentativnih sindikata koji … pred Ministarstvu rada i mirovinskog sustava, upisana su 302 sindikata koji su jedini na području za koje se pregovara. Sklopljeno je 98 sporazuma sindikata koji uključuju ukupno 291 sindikat, a do sada je provedeno 50 postupaka utvrđivanja reprezentativnosti. S obzirom da je dosadašnja primjena zakona pokazala da je pojedine odredbe zakona trebalo doraditi radi jasnoće primjene nekih odredbi i radi popunjavanja pravilnih praznina u suradnji sa socijalnim partnerima, Ministarstvo rada i mirovinskog sustava pristupilo je izradi novog teksta zakona kako bi zakon bio bolji i jednostavniji u primjeni, te kako bi se riješile sve nedoumice koje su postojale u primjeni postojećeg zakona. Konačni prijedlog zakona izmijenjen je u skladu s prijedlozima i primjedbama saborskih zastupnika i masi članova odbora te iznijetim prijedlozima i primjedbama članova Povjerenstva za utvrđivanje reprezentativnosti i također u suradnji sa socijalnim partnerima. Na jasan i precizan način utvrđeno je razdoblje trajanja reprezentativnosti čime će se izbjeći dvojbe oko potpisnika izmijenjenog i dopunjenog kolektivnog ugovora posebice u situaciji u kojoj pojedini reprezentativni sindikati nisu potpisnici oba kolektivna ugovora što je čest slučaj u javnim službama. S obzirom da su dosadašnja iskustva u provođenju postupaka utvrđivanja reprezentativnosti ukazala na problem razlikovanja razine na kojoj se sklapa kolektivni ugovor od razine za koju se zahtjeva utvrđivanje reprezentativnosti, jasno je propisano da se reprezentativnost sindikata za kolektivne pregovore može utvrditi samo na razini jednog poslodavca ili udruge poslodavaca. Uvažavajući specifičnosti pregovora u javnim službama prihvaćene su primjedbe Povjerenstva za utvrđivanje reprezentativnosti vezane uz način i kriterije za utvrđivanje sastava i broja pregovaračkih odbora sindikata za pregovore o sklapanju temeljnog kolektivnog ugovora za javne službe. Ujedno su uklonjene određene dvojbe koje su postojale u odnosu na provedbu postupaka utvrđivanja reprezentativnosti u praksi. Uređenje tko može biti strankom kolektivnog ugovora pa time i pravo na štrajk horizontalno je usklađeno sa novim Zakonom o radu. Ovom prilikom treba naglasiti da su socijalni partneri u postupku usuglašavanja teksta konačnog prijedloga zakona imali i određenih prijedloga koji su bili interesne naravi. Napomenuo sam ovaj odnos cenzusa za stjecanje reprezentativnosti. S druge strane je bilo pitanje da se pojedinim sindikatima omogući povoljniji položaj da se ugovori strukovno pregovaranje, stav socijalnih partnera i sindikata i poslodavaca je bio da se strukovni kolektivni ugovori u Hrvatskoj ne zaključuju nego da kolektivno pregovaranje treba biti vezano uz temeljne kolektivne, granske kolektivne ugovore i kolektivne ugovore na razini poslodavca. S obzirom da Vlada smatra da je nužno uložiti napore u jačanje kapaciteta socijalnih partnera za socijalni dijalog kako na nacionalnoj tako i na regionalnoj razini uvjereni smo da je ovaj zakon pravi korak u tom smjeru i da ovaj zakon koji je već na snazi od 2012.kao što sam naveo, polučio svoje rezultate, a glavni rezultati su okrupnjavanje sindikalne scene i povećanje broja kolektivnih ugovora. Nismo zadovoljni sa brojem kolektivnih ugovora u realnom sektoru i na tome svi zajedno trebamo poraditi da se u tom dijelu naše ekonomije i našeg društva sklope što više kolektivnih ugovora. Samo uz kvalitetan socijalni dijalog koji je temelj stabilnih industrijskih odnosa možemo očekivati uspostavu povoljnog poslovnog okruženja koje je pretpostavka održivom i jačem gospodarskom napretku RH, a time boljem i materijalnom i socijalnom položaju radnika u Hrvatskoj. Ovaj zakon je neke stvari razriješio, omogućio, a na svima nama je da kolektivno pregovaranje i socijalni dijalog bude nešto što je uobičajeno, a ne iznimka. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani ministre. Da li predstavnici radnih tijela Hrvatskog sabora žele iznijeti izvješća? Ne. Otvaram raspravu po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub zastupnike Nezavisne liste i poštovani zastupnici Ivan Grubišić i Damir Kajin. Još uvijek ih nema. Klub HSU-a i poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Naime, danas sigurno neću biti ni približno kritičan kao što sam bio 2012.godine kada smo imali ovdje raspravu o Prijedlogu zakona o reprezentativnosti udruga poslodavaca i sindikata, iako se nikada neću složiti da moramo raditi po metodi pokušaja i pogreške ili metodama vlastite kože. Mislim da bi morali promišljati jedan razvoj socijalnog dijaloga odnosno odnosa na tržištu rada. Ali neću ni previše pametovati nego ću pohvaliti napretke koje donosi ovaj Prijedlog zakona o reprezentativnosti udruga poslodavaca i sindikata dakle uočeno je puno grešaka koje su ispravljene. Naravno da je ovaj zakon i podloga i sutra za raspodjelu sindikalne imovine. To je nešto što se u ovoj zemlji čeka punih 24 godine, dugo se to priča i mislim da bi tome konačno trebalo doći kraj. Ono što je bitno za reći ovdje će vjerojatno neke kolegice i kolege dati amandmane vezane upravo za postotak koji je ministar spomenuo jer se predlaže niža razina reprezentativnosti za učešće u kolektivnom pregovaranju sa spuštanje razine sa 20 na 10. To vjerojatno ne bi bio neki problem da ne postoji realna opasnost da se u Hrvatskoj onda ako se spusti ta granica uvede strukovno kolektivno pregovaranje, a Hrvatska se nije opredijelila za takav način pregovaranja. Po mom mišljenju potpuno ispravno jer toga ima rijetko gdje u svijetu i ne doprinosi solidarnosti i u sindikalnom organiziranju i djelovanju i solidarnosti među zaposlenima i među strukama. Lijepo je gledati samo svoj posao, međutim taj posao nam nikada ne ovisi samo o nama. I kod liječnika su potrebne medicinske sestre i laborantice i osoblje koje skrbi o higijeni i o čistoći prema tome nije to samo jednosmjerna ulica i misliti samo o sebi. Postoji način u kojem se konkretno liječnički sindikat može sigurno uključiti u kolektivno pregovaranje. I mislim da nije nikako upitno dignitet struke u samom kolektivnom pregovaranju. Prema tome mislim da amandman koji je ovdje dat, naravno pretpostavljam da ga Vlada neće prihvatiti. A nisam ni jučer na odboru primijetio toliku ajmo reći, toliko snažan zahtjev predstavnika sindikalnih središnjica, bili su relativno neutralni u odnosu na taj zahtjev. Prema tome, naravno dozvoljavam pri tome da svatko od zastupnika drugačije misli i ima drugačiji pogled na reprezentativnost. Ono što mislim, mislim da je prijedlog zakona, naravno uvijek može biti bolji i uvijek će nas iskustva koja ćemo steći u nekom narednom vremenu učiti, odnosno tražiti od nas promjene. Mislim da je zakon dobar. Iako se ja ajmo reći u jednom dijelu ne slažem da treba država jačati kapacitete socijalnih partnera. Oni moraju investirati u sebe, oni jesu i jedni i drugi nevladine udruge NGO-i ili udruge civilnog društva na samom financiranju si to treba poštivati, oni su jedine udruge civilnog društva, prave udruge koje se ne love na proračune ni države, ni gradova, ni općina, ni županija nego na samofinanciranju su. Naravno taj novac koji oni okreću njima je dobra podloga da napreduju i da jačaju svoje kapacitete. Dakle oni su pozvani i da se udružuju i da budu jači i da više utječu na događanja u svijetu rada. Lijepo je da država brine da oni ojačaju svoje kapacitete ali mislim da dugoročno oni sami moraju jačati svoje ajmo reći, svoj potencijal i svoje pregovaračke kapacitete. Hrvatska stranka umirovljenika cijeni da je ovaj prijedlog zakona korak naprijed i podržati će donošenje ovoga Zakona. Hvala lijepo.
Unatoč svega, jedna replika poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepa. Gospodine Hrelja ne bih htio raspravljati s vama u svezi umirovljeničkih prava itd., ali ono što ste izrekli da su dakle rad medicinskih sestara i liječnika, govorimo o liječničkom sindikatu i o ukupnom granskom sindikatu, to je točno. Međutim, to da su interesi u svakom slučaju jednaki to nije točno. Evo, primjera najboljega. Gospodin, bivši ministar Ostojić je dakle proveo smjenski rad koji jasno sestrama potpuno odgovara u bolnicama i one rade smjenski, 12, 24 i 12, 48, a taj isti pokušaj kada se primijenio na liječnike potpuno propao i nemoguć je. Prema tome, nemojte govoriti o tome da ukoliko rade skupa, ukoliko postoji interes kod pacijenta zajednički za njegovo zdravlje da su interesi po pitanju sindikalnih prava i nekih drugih prava potpuno jednaki i to nije točno. I sasvim sigurno da ovaj Zakon stavlja u nepovoljan položaj, potpuno nepovoljan položaj liječnike i otići će nam ne 4 stotine liječnika, nego 4 tisuće liječnika iz Hrvatske zbog ovakvih stvari. To je jedna od stvari a ostale su plaće i druge neke stvari.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Silvana Hrelja.
Nisam govorio o jednakosti interesa ali zagovaram da kroz solidarnost cijele djelatnosti trebaju svi ostvariti svoje interese. I ako nema solidarnosti u struci gdje je potrebno biti, odnosno u djelatnosti gdje je ona itekako bitna jer se radi o životima ljudi onda ne znam gdje će biti više, gdje je potrebno više solidarnosti. Jer naravno svi su samo ljudi, svi imaju pravo na grešku i nitko ne smije, dakle svoju poziciju graditi na uštrb nečije tuđe. Dakle, ne zagovaram nešto što nije prirodno u svijetu nema takvih, ima vrlo malo strukovnih pregovaranja. I ocjena je cijelog svijeta sindikalnog organiziranja da jednostavno to kolektivno pregovaranje ruši sustave a ovdje je potreban dobar, kvalitetni i funkcionalni sustav u kojem svi sudionici jesu zadovoljni sa svojim pozicijama i imaju zadovoljene interese u mjeri u kojoj je to moguće.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima. Na redu je klub Socijal-demokratske partije Hrvatske i poštovani zastupnik Hrvoje Nekić.
Uvaženi predsjedniče Sabora, ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. S obzirom da je kasno, ja ću zaista nastojati biti kratak, reći par općenitih riječi a i možda par riječi o ovoj točki, točci prijepora oko ovog postotka kod utvrđivanja reprezentativnosti. Dakle dosadašnja primjena zakona je pokazala da zakon ima pozitivne učinke na suradnju sindikata s obzirom da se u velikom broju slučajeva temelji na sporazumu svih sindikata. Postupak za utvrđivanje reprezentativnosti je ubrzan i pojednostavljen a sve izmjene i prijedlozi koji proizlaze iz zakona temelje se na dosadašnjim iskustvima i praksi primjene zakona. Zakon će za posljedicu imati jačanje i okrupnjavanje sindikata što je bitan preduvjet kvalitetnog socijalnog dijaloga. Važeći zakon o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje donijet je 18. srpnja 2012. godine nakon niza sastanaka i konzultacija sa socijalnim partnerima jer su aktivnosti oko izrade ovog zakona započele još 2008. godine. Zakon je u primjeni nešto manje od dvije godine dana što omogućuje ograničenu analizu njegovih učinaka. Iako je važeći zakon djelomično ostvario očekivane učinke, u njegovoj su primjeni uočeni određeni problemi i dvojbe ili nedostaci zbog kojih je potrebno neke institute zamijeniti, pojasniti ili dopuniti, a osobito iste u potpunosti uskladiti s propisima koji su također u postupku donošenja, osobito s općim propisom o radu. Budući da je navedena izmjena zahtijevala značajne nomotehničke intervencije u tekst zakona bilo je nužno donijeti novi zakon u cilju jednostavnije primjene i učinkovitog nadzora. Zbog horizontalnog usklađivanja s općim propisom o radu ovim se zakonom na drugačiji način uređuju instituti stranaka kolektivnog ugovora, a što ima i utjecaj na institut štrajka uređena općim propisom o radu te se na poseban način uređuje područje pregovaranja i sklapanja kolektivnih ugovora u državnim i javnim službama. Polazeći od dobrih rezultata provedenih postupaka utvrđivanja reprezentativnosti i dosadašnjih iskustava u primjeni važećeg zakona u tekstu novog zakona unijeti su svi oni prijedlozi o uređenju pojedinih instituta koji će doprinijeti kvalitetnijoj primjeni zakona. Isto tako još bih rekao i osnovnu misao donošenja ovog zakona, ministar je već spominjao, dakle to je poticanje sindikata na suradnju, na jačanje kapaciteta socijalnih partnera te naravno poticanje kolektivnog pregovaranja. Do sada se u praksi pokazalo da je zakon polučio očekivane rezultate u odnosu na okrupnjavanje udruga sindikata više razine. E sad, ono što je zbilja poticajno, a poticajne su koalicije. Što se tiče ovog samog rješenja oko postotka reprezentativnosti sa 20% znači samo rješenje spuštanja sa 20 na 10% ili sa 10 na 5% to je samo možda neko brojčano rješenje koje bi nekima možda zasigurno riješilo njihove probleme, ali bi u nekima stvorilo probleme. Sama ta situacija možda bi stvorila novu strukturu nezadovoljnih jer bi oni koji možda sad imaju 9% znači isto tako tražili da i oni postanu reprezentativni. Znači ozbiljno društveno promišljanje naših sindikata bio bi rad na koalicijama, sporazumima i usuglašavanju na strani sindikata, što bi zasigurno doprinijelo kvalitetnijem rješavanju njihovih problema.
Hvala lijepa kolega. Nastavljamo raspravu po klubovima zastupnika. Na redu je klub HDZ-a u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovani ministre sa suradnicima, cijenjene kolegice i kolege. Malo je poodmaklo vrijeme, a još imamo jednu točki pa ću nastojati biti kratak odmah na početku. Ovaj prijedlog zakona je znatno poboljšanje u odnosu na postojeće stanje i samo malo mu fali da bude odličan. Ministre, fali mu 10%, ništa više. I ovo ako riješimo tih 10% podržat ćemo ovakav prijedlog zakona. /Smijeh./ Zamislite u koliko smo došli. Imam i više zamjerki [[Upadica Predsjednik: To je rigorozno kolega Mariću.]] Naime, došlo je i do velikog broja smanjenja poduzetnika i poslodavaca i zato činilo mi se prikladnijim da recimo u članku 2. bude umjesto 3000, 1000 udruženo poslodavaca i umjesto 5 udruga poslodavaca da budu 3, ali to nije toliki problem. Koncentrirat ću se samo na ono što je čini mi se vrlo uočljivo u ovoj izmjeni zakona, da se jednom iako nikada ne bih želio isticati bilo koju djelatnost, bilo koje zanimanje, bilo koju struku i bilo koje zvanje, ne pada mi na pamet ni moju struku isticati, ali jedna zaslužuje da je se ističe zbog društvene važnosti, zbog posebnog mjesta koje ta struka ima, a to je liječničko zvanje i liječnička struka. I mislim da se ovim zakonom, a već ranije kolektivnim ugovorom su reducirana liječnička prava, a ovim zakonom im se zapravo onemogućuje sudjelovati u pregovaranju i neće moći činiti reprezentativni dio. Zašto su liječnici toliko bitni i toliko različiti, ne treba trošiti riječi. Rade iznimno odgovoran posao i bez obzira što ima u svakom segmentu i u svim dijelovima i neprofesionalnosti i neodgovornosti, ipak velika odgovornost leži na liječnicima, a ima i zvanja koja nisu sklona sindikalnom organiziranju sama po sebi. Zbog drugih opredjeljenja recimo samo rijetki su od liječnika, od ekonomista, sveučilišnih profesori, možda svaki tisućiti ali puno češće su sveučilišni profesori i liječnici u svojoj struci. Zabrinjava situacija oko zdravstva posebice u Hrvatskoj, ali i statusu liječnika. Mene je zaprepastila činjenica da je sveučilišni profesor Barišić odlučio napustiti Hrvatsku, ugledni sveučilišni profesor. Ne znam može li se takav znanstvenik i stručnjak za 20 godina nadomjestiti. Ne znam uopće može li se ikako nadomjestiti. Koliko vremena treba Hrvatska ispaštati da bi nadomjestila ono u što je čovjek u sebe ulagao i u što je društvo ulagalo u njega toliko vrijeme da bi. Sto liječnika je napustilo Hrvatsku u godinu dana, a 4000 liječnika treba zdravstveni sustav, a 600 liječnika je pripremilo dokumentaciju za odlazak u inozemstvo. Ne treba biti, nema kolegice Nadice depresivan da bi se znalo da je ovo depresivan podatak, zabrinjavajući podatak na koje društvo ne može odšutjeti. Kad se, i malo prije smo čuli da nema prakse u zemljama EU kolektivnog ugovora. Pa Slovenija je prije 15 godina uvela strukovni kolektivni ugovor za liječnike i nije time otvorila nove probleme niti se otvorila pandorina kutija, niti je ponukala druga strukovna udruženja da krenu istim putem. Zaista treba razumjeti specifičan posao koji liječnici imaju. Nije dobro i ne može nikako biti dobro da o interesima i pravima liječnika odlučuju oni koji ne dijele s njima ni struku, ni odgovornost, ni stručnost, ni znanje, a to se u praksi događa i to će se primjenom ovakvog zakona još više događati. O liječnicima odlučuju oni koji su tužili Republiku Hrvatsku i time doveli do raskidanja kolektivnog ugovora kojima je onda se izmjenom liječnička prava reducirala i ukinula. Uveli su i smjenski rad da ne pitaju liječnike uopće. Netko drugi je odlučio o smjenskom radu koliko posljedica je izazvao smjenski rad o tome vjerojatno u javnosti neće nikada doći točna informacija više nego što se u javnosti govorilo. Koliko je problema u sustavu zdravstva je više nego što se govori i što se govorilo. Koliko je problema u sustavu zdravstva je više nego što se govori i što se govorilo. Ministre evo ja vas molim da izmijenite taj članak 8. i umjesto 20 stavite 10%, jer se odnosi i na vas. I vi ste liječnik i vi ste sveučilišni profesor i ovo ide u prilog vama, vašoj struci, vašoj profesiji, vašem zvanju, vašem pozivu. I ako to napravite klub HDZ-a će podržati ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Nije dozvoljeno sentimentalno prilaziti ministrima. Molim lijepo! Dobro, ali da se zna. Ovo se radi o općem interesu, a ne o interesu ministra. U ime kluba Hrvatske stranke Slavonije i Baranje, jel' tako? [[Upadica Grubišić: Glavaševe.]] E Glavaševe, ako vi tako zovete.
Tako nas zovu Glavaševa stranka. Ja se tog ne stidim i evo i ovaj bedž nosim trajno u znak poštovanja.
Ja sam mislio, nemojte da vam ja kažem na koga sam ja mislio da vi nosite. Svatko može imati svojeg heroja kolega.
I za Gotovinu isto. Evo hvala lijepo. Gospodine ministre, danas ste ministar. Za godinu i pol ili možda i prije nećete biti ministar, ali bit ćete liječnik uvijek i to uvaženi liječnik, poštovani, sa respektom, profesor na sveučilištu. I vas će ovaj vaš zakon kojega ćete donijeti u petak također da kažem kačiti. Jeste li vi spremni priznati da su svi oni koji su u granskom ugovoru, pardon u granskom sindikatu jednako važni u svojoj struci kao vi, kao ja, kao bilo koji liječnik ovdje ili bilo gdje u bolnici, da ima isti rizik poslovanja i rada kao vi, kao ja, da operira ljude, da izvodi po stotine operacija godišnje, da je odgovoran za te ljude daleko više nego bilo koja medicinska sestra i bilo tko drugi. Da ima znanje isto kao vi, ne može. Ne možete reći da je to tako i nije tako. Prema tome, možete vi ovo ostaviti na 20%, ali kao što je Slovenija našla načina da sklopi strukovni ugovor sa liječnicima koji su da kažem PV kako se to označava za rudna bogatstva u državi Hrvatskoj posebna vrijednost kako reče Marić ovdje također PV ove države i ovoga društva počevši od Domovinskog rata. Znamo sve što je bilo, znamo i o ratnim bolnicama, znamo o spašenim životima i mnogobrojnim spašenim i ekstremitetima i svemu onome što se tada događalo, pa razmislimo malo o svemu tome. Nemojmo biti administrativci. Bit će 20% i gotovo kolektivni ugovor za granske sindikate. Tko nema 20% ne može biti reprezentativan za razgovore i pregovore i sklapanje kolektivnih ugovora sa Vladom Republike Hrvatske. Jesmo li toliko kruti i toliko da kažem birokratski nastrojeni ja ne znam. Ja ne bih bio, jer danas jesi sutra nisi. Danas jeste ministar, sutra nećete biti ministar. Bit ćete liječnik također na Rebru. I na kraju krajeva da kažem kada se radi o tome da su svi liječnici jednoglasno, dakle nema iznimke. Ovdje imamo i dopis, dakle koji su potpisali predstavnici Hrvatske liječničke komore, Hrvatskog liječničkog zbora, Hrvatskog liječničkog sindikata, koordinacije Hrvatske obiteljske medicine i Hrvatske udruge bolničkih liječnika HUBOL takozvani najnovija organizacija sa potpisima svih tih predstavnika koji vrlo često i nisu baš u najboljim odnosima međusobno kada govorimo o nekim tako stvarima među nama liječnicima, ali ovaj puta su bili svi solidarni i zajedno potpisali dopis zastupnicima Hrvatskoga sabora u kojemu kažu da prijedlog Zakona o reprezentativnosti isključuje liječnike kao nositelje zdravstvenog sustava iz socijalnog dijaloga i kolektivnog pregovaranja. Zato predlažu da se kao uvjet reprezentativnosti ako ne može nikako drugačije dakle sindikata odredi 10% umjesto predloženog ili da odredimo nekakav drugi način kako bi liječnici imali pravo na kolektivno pregovaranje sa Vladom RH. Ili se vi bojite liječnika kao struke, kao grupacije? … [[Upadica se ne razumije.]] I ja se bojim injekcije. Dakle, u čemu je problem? U čemu je tu problem? Je li strah od kompaktnosti te grupacije, od zajedničkih interesa koji se vode? Pa nisu liječnici da kažem takvi da traže nekakve iznimke silne u tom kolektivnom ugovoru. Znamo što se dogodilo sa onima koji su da kažem izrazili nezadovoljstvo sa smjenskim radom, prof. Patrlja znate i sami dobro što se dogodilo na Dubravi, KB Dubrava. Prvog i najboljeg transplantera da kažem u RH, najjačeg igrača. Zato što je došao na Cvjetni trg na manifestaciju nezadovoljstva liječnika, zbog toga. I što ga je kamera snimila. Smjenski rad i gospodin Ostojić, vaš kolega ministar, također liječnik, pa potpuno je jasno da neke grane, a poglavito operativne ili operacije kako god se ne mogu raditi u smjenskom radu. Sestre mogu i to im odgovara. Rekao sam rad 24-12-48 ma idealno! Dva dana slobodno, dođeš kasnije odradiš dan pa si dan i noć slobodan, mila majka. Još ti plati noćni rad posebno. To je odlično. Ali ne može liječnik ne vidjeti pacijenta kojega operira dva dana da ga ne vidi, da mu dren ne izvadi, da ga ne previje. To se ne može tako raditi. To se još radilo od Austrougarske. Nažalost, novi suci na Banja Luci kako kažu neki iz našeg susjedstva, i došli su tada i odjedanput uveli smjenski rad liječnicima. Jesu li mogli liječnici kolektivno pregovarati oko toga? Nisu. Jer to gospođama koje su predstavljale granske sindikate njima to odgovara. Kako su mogli unutar tog granskog sindikata izboriti liječnici se za svoja prava. Nikako jer su ovi u većini. Dakle, idemo za tim da svedemo ili da izbacimo potpuno mogućnost liječnika da kao grupacije za kolektivno pregovaranje sa Vladom RH. Ja se nikada s tim neću složiti, nikada. A ne bi trebali ni vi gospodine ministre, poglavito predlagati ovakav zakon. Kaže Marić da je 100 liječnika otišlo, ja imam informaciju da ih je otišlo više i da je 600 u pripremi sa dokumentacijom za odlazak iz Hrvatske. Koga ćemo dovesti ovdje umjesto njih? Da, one koji teško da i razumiju hrvatski jezik. To je i intencija valjda ove Vlade. Ja drugačije ne razumijem ovu situaciju, ja drugačije ne mogu pojmiti da se to radi nego tako da je. Promijenimo to, promijenimo cijelu Hrvatsku, dovedimo sve sa strane, a Hrvati nek idu trbuhom za kruhom u bijeli svijet kao '65. godine privremena reforma. Na privremeni rad zauvijek. Je li to cilj ove Vlade? Je li to cilj da i liječnici tako odu? Uništili ste potpuno srednju klasu gdje spadaju i liječnici. Nisu oni nikada ni bili u ovoj državi niti će biti viša klasa, niti to žele biti. Ali su uništeni. Ta srednja klasa je uništena, ne samo financijski, ne samo materijalno nego na svaki drugi način. Pogledajte plaće! Osim toga zabranili ste primanje i novo zapošljavanje u bolnicama. 3500 medicinskih sestara čeka na biroima za zapošljavanje, zavodima za zapošljavanje, a potrebe su preko 10 000. Što čekamo mi s njima? Nema novaca ili što? Je, znam da nema. Čekamo da odu u seniore centrume od … [[Govornik se ne razumije.]] Manheima, Hamburga itd. Tako čekamo da nam mladi ljudi u fertilnoj dobi odlaze zauvijek iz Hrvatske. To je cilj, uništenje Hrvatske zapravo na jedan perfidan način. Ali lako je to prozrijeti i vidjeti što se radi. Pa vi pišite ovdje 20%, a ja ću glasati protiv i HDSSB, a vi gospodo iz Kukuriku koalicije glasajte za. Nećete dugo. Hvala lijepo.
Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Grubišić u potpunosti se slažem sa vašom raspravom i razumijem vas zbog toga jer ste i vi ta struka, ne razumijem naravno ni našeg uvaženog gospodina ministra koji je cijenjen u svojoj struci bio dok je radio svoju struku, jednako tako i bivšeg ministra. Ne razumijem da može dozvoliti da se ponižava liječnička struka. Ja ću vam reći samo jedan primjer, neću navoditi imena ali vjerojatno će se to znati, vrhunski neurokirurg koji će sigurno vrlo skoro otići u mirovinu iza sebe je želio ostaviti troje svojih specijalizanata koje je obučio za vrhunsku neurokirurgiju i kada je počela ova kampanja, antiliječnička kampanja, kada je počelo to ponižavanje, smjenski rad, prekovremeni i ne znam koliko je 35 kuna, on kaže kako će taj mladi čovjek ostati kad čistačica koja čisti, a uvažavajući njezin trud, čisti njegov odjel ima plaću, ima satnicu 40 kuna i naravno to troje mladih specijalizanata odlaze. Mi smo imali sreću, dosada, zaista u Hrvatskoj imali smo sreću da su nas liječili i da smo imali mogućnost otići kod vrhunskih liječnika, svjetski priznatih liječnika, kod specijalizanata koji obučavaju takvi naši svjetski priznati liječnici da bi danas ta struka bila svedena na jednu razinu, pa ja bih rekla ispod svake kritike. Gledala sam jednu emisiju ovog novog, nova ova udruga bolničkih liječnika, njih je 91 je otišlo već sada. Aha, e hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Kolegice Sumrak, nisam do kraja razumio vašu repliku, ali moram reći da imam i sina u struci i kada je došao raditi, kad je završio staž, pripravnički staž i nakon godinu dana položio državni ispit počeo je raditi u bolnici u kojoj je također moja sestra medicinska sestra, instrumentarka imala veću plaću od njega. I dajte raspitajte se kod medicinskih sestara jesu li one za to da liječnici budu zaseban sindikat i da se bore za svoja prava, reći će ma ne to su, uglavnom imaju da ne kažem loša mišljenja ili su indiferentni prema problemima liječništva, indiferentni, nisu uopće, oni su neutralni, borite se vi sami za sebe, a mi ćemo za sebe. Dakle, ne može se nitko bolje boriti za prava liječnika nego li sami liječnici. Prema tome, ili liječnički sindikat ili Hrvatski liječnički zbor i komora, oni su jedinstveni, ovdje se pokazuje jedinstvo liječnika i imaju i pravo što su jedinstveni. Unatoč toga što sam rekao da se povremeno ima trvenja među dužnosnicima tih udruga, komore, zbora itd. ali su zajedno potpisali dopis ministarstvo i svim zastupnicima Hrvatskog sabora. Ja ne razumijem i nikada neću razumjeti ovo nerazumijevanje od strane ministarstva i Vlade Republike Hrvatske, nikada mi to neće biti jasno, a prijeti se, postoji prijetnja, postoji mogućnost da ostanemo uskoro, pa kolike će biti liste čekanja ako od 600 doktora u inozemstvo, kolike će onda biti liste čekanja?
Marija Lugarić, replika.
Vi ste u svojoj raspravi kolega Grubišić, govorili o mnogim stvarima, većina njih nije imala konkretno veze sa zakonom. Govorili ste i sindikalno na što imate pravo iz pozicije svoje struke, no međutim ja nekako očekujem od zastupnika u Hrvatskom saboru, pogotovo kad govori u ime kluba, da zapravo govore cjelovito i da govore o sustavu. Mi u ovom djelu imamo zapravo 2, pa reći ću gotovo suprotstavljena koncepta. Jedan je ovaj za kojeg se vi zalažete, čini mi se da je to rekao kolega Marić, da je u istoj zapravo priči, a to je da se zapravo taj proces kolektivnog pregovaranja usitni. Ja ću ovdje sad govoriti o javnim službama, jer o tome u principu više-manje samo svi govorili. Suprotna tendencija, to je onda za koju se ja zalažem, na toj liniji nije ovaj zakon nego je negdje između, je ta da se zapravo uopće dokine dvije razine pregovaranja. Mi imamo sad temeljni kolektivni ugovor, govorim za javne službe i državu i gradske kolektivne ugovore. Pojavljuju se zahtjevu i za strukovne kao treću razinu. Ja mislim da je nama to usitnjavanje donijelo mnoge probleme i da bi nama rješenje bilo da to vratimo razinu gore. Ja bih voljela, bila bih sretnija da smo raspravu vodili na taj način o sustavu i o konceptu a ne o pojedinim sindikalnim zahtjevima. Jer nama i takvo, ja ću sad reći ružnu riječ koja nije primjerena sitničarenje, to nije sitničarenje to su legitimni zahtjevi pojedinih struka, nas je i dovela do problema koji sad moramo rješavati između ostalog i ovim zakonima. Nadam se da ste razumjeli, jer je doista bilo dobronamjerno.
Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolegice Lugarić, mislim da ste u krajnjoj onoj, u dnu duše iskreni i dobronamjerni jer vidim o čemu se zapravo radi iz vaše replike. Hoćete reći da bi jednostavno trebalo mijenjati sustav, tako je da ne odlučuje tih 10%, 15%, 20%. Ako su liječnici liječnici ako imaju svoj sindikat, bez obzira na broj, na brojnost ili sudjelovanje u granskom sindikatu sa brojem s njima se treba razgovarati, i pregovarati, dogovarati. To je bit, hoće li to biti 10%, 15%, ma nebitno je, neka Hrvatski liječnički sindikat ima pravo na razgovore i dogovore bez obzira na granski sindikat. Kako će se odrediti stope, kvote ma to mene ne zanima, niti liječnike. Ali znajte samo to da je u Njemačkoj propisana osnovna plaća, pardon minimalna plaća od 1500 eura prije par dan, 1500 eura je minimalna plaća. Znate li koliko dobije hrvatski liječnik kada završi staž i položi državni ispit i dođe na odjel raditi, 7000 kuna, ni 1000 eura. Čistačica u Njemačkoj ima 1500.
Kolega Marić, vi ste se kasno javili. … [[Upadica se ne čuje.]] Izvolite, replika.
Hvala lijepa. Kolega Grubišić, kad sam prije 36 godina upisivao fakultet pitali su mnogi što ćeš upisati? Rekao sam ne znam još, ali što god upišem završit ću u roku, ali samo jedno neću, siguran sam da neću medicinski fakultet upisati. Nisam imao hrabrosti, to priznajem, nisam imao hrabrosti baviti se time jer time bi preuzimao odgovornost za nečiji život. Zato iznimno cijenim i poštujem one koji su to imali i koji su se tijekom karijere izgrađivali i toliko uložili u sebe i u društvo. Kirurzi spašavaju živote, njihove ruke vrijede bogatstvo i sad se takvi ljudi odricat ili ih bacati u strano. To neću nikada na to pristati. Što ste govorili da Hrvati sele, nekada su morali iz političkih i ekonomskih razloga seliti, a sad iz ovakvih bizarnih razloga. A nekada se nisu smjeli vratiti u Hrvatsku iz političkih razloga, a sad se ne mogu vratiti iz ekonomskih razloga jer ih odmah čeka porez na njihove imovine koje su stekli vani. Takvu politiku ne razumije jednostavno. Ali ovim zakonom i ovakvom reprezentativnošću se onemogućuje i pravo na štrajk liječnika, to je najvažnije. Iako je štrajk liječnika u mirovanju, on nije prestao, ali ovim će se onda ukinuti i pravo na taj štrajk. Osobno ne volim štrajkove, ali kakvo je stanje i kakav je odnos prema njima, stvarno imaju razloga i štrajkati. Hvala.
Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Hvala lijepo kolega Marić. Naime, štrajk liječnika je zapravo, bez obzira na naše bijele kute, itd., odijela, bijeli štrajk. Ipak su liječnici radili za vrijeme tog štrajka, bio on u mirovanju ili bio potpuno aktivan. Nije posao falio, ne, nije, iako je štrajk bio proglašen. Nadalje, i ja sam 1971. godine kada sam upisivao Medicinski fakultet kojega sam želio upisati išao i na ekonomiju pa sam položio i prijemni na ekonomiji, ali sam se odlučio ipak za medicinu ne znajući što me čega, ali čovjek se navikne, navikli bi se i vi na liječnički posao, samo vjerojatno da se ne bi mogli naviknuti na ovakve nepravde kao što ova Vlada i ova država čini ih prema liječnicima. Oni bi jasno sa ovom odredbom, zašto je i došla, jednostavno kao završili sa liječničkim štrajkom i nikada ne bi ni dopustili liječnicima da više imaju prava na štrajk, nikada. To je gotovo, zauvijek. Ali da mi provedemo liječnici pravi štrajk kao što provode i u Italiji, kao što provode u drugim zemljama, daleko bi se prije riješio status liječnika kada bi se samo primali hitni slučajevi, a stajalo sve drugo i sav onaj pogon hladni kad bi stajao, sasvim sigurno bi se sve riješilo, nego mi smo ipak emotivno vezani uz naše pacijente, uz naše građane pa ipak radimo i u štrajku, to znamo svi, znate i vi, znam ja, znamo svi. Nažalost, kada bismo bili tako, ajde da kažem, kao kad su jednoga, moram u ovoj replici … dovezli našega pomorca u New Yorku sa broda jer ima upalu slijepog crijeva, nije mogao se operirati, trebalo je položiti 5 tisuća dolara pa je posada skupljala novce da bi platila. Pa kod nas bi ga odmah primili, ima on novaca ili nema, ti moraš liječiti slijepo crijevo čovjeku. Tko će platiti? Pa vidjet ćemo poslije. Tako se radi u našoj medicini, tako požrtvovno se radi u našoj medicini. Nemam što više dodati.
Nisam shvatila kakve to ima veze s reprezentativnosti sindikata i operacija slijepog crijeva. Završna riječ ministra Miranda Mrsića.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Ja jesam liječnik po struci, ali neću, dakle, svoje staleške interese nikad staviti iznad općih interesa i o tome, i to od mene kao ministra neće nikad dobiti. Moj osobni interes niti staleški interes nikada neće i neće biti iznad općeg interesa. Kada govorimo o strukovnom pregovaranju, onda se sjetite vremena kada je ministar zdravlja ili zdravstva Andrija Hebrang potpisao strukovni kolektivni ugovor sa liječnicima i Vlada ga je isti čas opozvala. Jedan od razloga je što socijalni partneri, dakle i poslodavci i sindikati i u ovoj slučaju i onda i u gospodarsko socijalnom vijeću koje je nadležno i odgovorno za socijalni dijalog i kolektivno pregovaranje je stalo na stanovište da strukovni i kolektivni ugovori u Hrvatskoj ne mogu biti iznad granskih kolektivnih ugovora, iznad temeljnih kolektivnih ugovora niti iznad ugovora koji su vezani uz poslodavce. Kad govorimo o strukovnim kolektivnim ugovorima, koja je razlika između liječničkog strukovnog kolektivnog ugovora, pilotskog, strojovođe i bilo koje druge struke koja ima snagu štrajka? Nikakva. Stoga ovim zakonom mi nikome od tih struka ne branimo štrajk. Tko vas je informirao, informirao vas je krivo. Dakle, mi ne želimo da ovim zakonom rješavamo osobne probleme između vodstva dvoje sindikata i dvoje sindikalnih vođa. Ovim izmjenama koje vi predlažete mi bi ovim zakonom rješavali njihove osobne … i probleme. Svugdje je moguće da sindikati kada ulaze u pregovore sa poslodavce sklope sporazum o pregovaračkom odboru i to je ovaj zakon polučio kao što sam vam na uvodnom izlaganju rekao, ovaj zakon je omogućio i da to se radi i radi se o velikom broju slučajeva. S druge strane ovo o čemu je bilo govora kad govorimo o plaćama liječnika, kada govorimo o smjenskom radu, to nije problem kolektivnog pregovaranja, nego organizacije sustava, struke i svega ostalog. Napominjem da je jedan kolektivni ugovor koji je zbog formalnih razloga srušen imao dobra prava za liječnike, a onda se u pregovaranju za drugi kolektivni ugovor taj dio prava nije ostvario, vjerojatno i zbog samih problema u samom provođenju kolektivnog pregovaranja. Jasno da svakom poslodavcu pa i Vladi je u interesu da te skupine koje imaju snagu štrajka, dakle one koje mogu dovesti do … sustava da s njima sklopi socijalni mir. Jasno da svakom poslodavcu je to u interesu i zato ne treba zakon kojim će se ozakoniti da se može segmentirati sindikalna scena. Napominjem da sindikalne središnjice nisu jedinstvene oko ovog pitanja i da nema suglasja. Opet se vraćam na nedaleku prošlost kada je HDZ bio na vlasti i kada je gospodarsko socijalno vijeće jasno se odredilo da u RH nema strukovnog pregovaranja. Ima gransko i kroz gransko se može ostvariti i specifični interesi koji su vezani za pojedinu struku. Napominjem, ja sam liječnik i uvijek sam radio u timu, jasno da je liječnik šef tima, ali u timu su i medicinske sestre i instrumentarke i anesteziološki tehničar i bez njih mi liječnici ne bi mogli napraviti ništa. Dakle, bez obzira na naše znanje, sposobnosti bez tog dijela medicinskog kadra mi ne bi mogli napraviti ništa i zato jesmo tim i zato je medicina struka u kojoj tim rješava probleme. I zato i u ovim pregovaranjima i pregovorima treba početi od tima, dakle da svaka struka koja sudjeluje u tome ima svoj dio specifičnosti i da se kroz granske kolektivne ugovore ta specifičnost normira. Ja vjerujem da će u pregovorima za novi granski kolektivni ugovor koji su upravo u tijeku sve te specifičnosti koje su vezane za pojedine struke biti prepoznate i riješene na obostrano zadovoljstvo. Ovaj zakon ne sprečava nikoga da štrajka, uvijek svaka struka, svaki sindikat može štrajkati zbog svojih ugroženih prava, smanjenih plaća, svega onoga što je u kolektivnom ugovoru i to zakon ne priječi. Također zakon ne priječi da pristupite kolektivnom pregovaranju jer se pregovarački odbor sastavlja dogovorom, sporazumom, a tek ako se ne može dogovoriti onda se ide na prebrojavanje. U javnim službama to nikada nije slučaj. Uvijek je bilo da se za granski kolektivni ugovor, a to će biti i u buduće pregovarački odbor sastavlja od onih sindikata koji zastupaju sve struke koje sudjeluju u samom procesu rada. Tako je bilo i za prvi kolektivni ugovor, dakle onaj koji je bio poništen, tako je bilo i za ovaj koji je tako završio kao što je završio. Prema tome, tražiti da se ovaj zakon podredi jednoj struci, a da zaboravimo druge struke kao što su npr. piloti, kao što su npr. strojovođe da ne pominjem neke druge struke koje također imaju veliku snagu štrajka. Strojovođe kada prestanu voziti vlakove stane promet. Vozači tramvaja također staje promet u Zagrebu. Prema tome, ovim zakonom nikad nijednoj toj struci ne omogućavamo pregovaranje niti ne onemogućavamo da se izbore za svoja prava pa i štrajkom. S druge strane u provođenju ovog zakona u proteklih godinu i pol dana nije bilo nikakvih problema da strukovni sindikati izraze svoju volju i da izbore svoja prava. Sjetite se štrajka stjuardesa Croatia Airlinesa iako je uspio tek u onom trenutku kada se uključio Sindikat pilota. Prema tome vrlo jasan je način i mogućnost kako se stvari rješavaju. U medicini je tim taj koji pobjeđuje, jasno na čelu sa liječnikom koji je vođa tima. I mislim da u ovom pregovorima koji nam sada predstoje ćemo naći soluciju za sve one probleme koje sada imamo. Napominjem da što se tiče samog smjenskog rada i načina organizacije rada, to nije problem kolektivnog pregovaranja. Kolektivno pregovaranje je vezano uz onaj dio koji je vezan uz plaću, dodatke na plaću i sve ono ostalo što ide uz to. Hvala lijepa.
I dvije replike. Goran Marić. Izvolite.
Gospodine ministre, ovim sada ste pokušali podmetnut nam da mi tobože ne cijenimo vozače tramvaja, medicinske sestre, strojare ili pilote, ali uspoređujete neusporedivo. Cijenim medicinske sestre do neba, imaju iznimno težak posao. Ne znam kako uopće mogu funkcionirati u današnjim uvjetima. Ali ne može netko tko ne dijeli znanje, zvanje i odgovornost odlučivati o onomu drugom. U ovom slučaju se konkretno to odlučuje. Nisam vas prozivao zbog interesa promijenite i prihvatite ovaj predloženi amandman, nego zbog općeg interesa. A mislio sam da ćete ga razumjeti jer ste tog zvanja, te profesije, te struke i zato sam vas jer ste i vi dio toga zašto inzistiram. Ne zbog osobnog interesa jer nije ovo interes ni njihov, ovo je interes nacionalni. Pa nacionalni interes je da ne napušta nitko Hrvatsku u kojoj vrhunski znanstveni stručnjak, a Hrvatska vapi za takvima i koje treba 30 godina da se nadoknadi. Odlazak jednoga profesora sveučilišnog ili kirurga kao što sam spomenuo ili Barišića ili sutra Rudeša ili Kovača profesora bilo kojega da ne nabrajam sada je nenadoknadiv i nenadomjestiv, a barem treba 20 godina proći da uopće vidimo jel to moguće nadomjestiti. I zato mislim zbog ozbiljnosti situacije i zbog dugoročnog i općeg interesa da prihvatite ovakav prijedlog, a da ne gledate to samo tako uskogrudno i nemojte uspoređivati nešto što je neusporedivo. Jer neke se struke mogu nadoknaditi u roku 2 mjeseca, a neke struke ne trebaju Hrvatskoj nikako, to treba priznati.
Odgovor na repliku, ministar MIrando Mrsić.
Pa ja ne znam govorimo li mi o istoj stvari? Dakle, za zakon koji donosimo ista je i liječnička struka i piloti, dakle pitanje mogućnosti štrajka i efikasnosti prisiljavanja poslodavca da se ostvare određeni materijalni razlozi, bilo plaća, bilo dodaci na plaći. Dosadašnjim zakonom nije se niti u jednom trenutku onemogućilo bilo kojoj struci koja ima potencijal štrajka da to izbori na svoj način koji može izboriti. Opet se vraćam na drugu stranu da u medicini je važan tim i da u medicini su jednako važni i ona instrumentarka i ona čistačica koja čisti operacijsku dvoranu ili sterilnu jedinicu, da nam je jednako važna medicinska sestra koja se brine o pacijentima kojima ste vi liječnik, prema tome važan je tim. U izboru prava da se izbore jedna, druga ili treća strana važno je da se sve struke izbore za bolju poziciju unutar sustava za sebe, ne samo za liječnike nego i za medicinske sestre i da se u kolektivnom ugovoru prepoznaju specifičnosti i jednih i drugi i trećih. I bile su prepoznate i trebaju se prepoznati. I sasvim sigurno je da kolektivnom ugovoru koji će se potpisati će se sve te specifičnosti uvažiti. Odvojimo pitanje organizacije rada, ono nema veze sa kolektivnim pregovaranjem da li će biti smjenski drugi, to je stvar ministra i organizacije rada. Ovdje govorimo o kolektivnom pregovaranju i pregovaranju o određenim materijalnim pravima. I do sada su liječnici sudjelovali u tome i od sada će sudjelovati, nitko ne priječi nikome pristup pregovaranju.
Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Gospodine ministre postoji vrlo bitna razlika u shvaćanju između vas i mene, pa i kolege Marića i vas. Naime, vi pretpostavljate da ja iz svog liječničkog kao i vi rakursa gledam na ovu stvar a ne na opći interes. Pa opći interes je upravo ono što vam je gospodin Marić rekao i ja potvrđujem. Pa to je opći nacionalni interes, državni interes da liječnici ostanu tu i da budu zadovoljni. Pa nije to da budete vi zadovoljni ni ja, ni bilo tko drugi nego da liječnici budu zadovoljni. To što mi radimo timski sa našim sestrama i svim ostalima u ekipi, to je posao. Jedno je posao a drugo je kolektivno pregovaranje. Nije to ista stvar. … [[Upadica se ne čuje.]] Pa nije, pa ne možete govoriti mi smo tim. Mi jesmo tim u poslu i uvijek ćemo biti tim i poštujemo naše sestre i sve ostale koji rade s nama. Ali kada se radi o kolektivno pregovaranju onda to nije ista stvar. Dalje, kažete da se vi nadate da će se uvažiti sve specifičnosti liječničke struke i da će to fino strukovni sindikat formulirati u razgovorima, pregovorima i kolektivnom ugovaranju. Pa vi ste poput Grčića, on je, kod njega je sve fino, krasno, u krasnoj vjeri napredujemo, ide naš izvoz naprijed i mila majka. On je optimist po rođenju valjda kao i vi. Pa nemojte tako govoriti kada nije tako, kada vi sami znate da nije tako. I na kraju rekli ste još nešto, čak ste priznali da postoje osobni animoziteti u voditeljima strukovnih, sindikata, ovog strukovnog sindikata pa kako onda ne vidite da iz tog animoziteta ne proistječu posljedice kolektivnog ugovaranja, pregovaranja. Iz tog animoziteta, neću sada govoriti poimenično ali znamo o kome se radi i tog našega da kažem sindikalca liječničkoga. Pa iz tog animoziteta proistječu posljedice po kolektivno ugovaranje liječnika i to je vama jasno. Ali vama to odgovara zapravo, u tome je cijeli problem što to vama odgovara. I zato i postoji strukovni sindikat [[Upadica: Hvala. Vrijeme je isteklo.]] da koči i stopira Hrvatski liječnički sindikat.
Odgovor na repliku Mirando Mrsić.
Pa rekli se točno, samo niste to shvatili šta ste rekli. Dakle i kolektivno pregovaranje i tim je i jedno i drugo. Dakle sestra koja ima plaću koja njoj odgovara, instrumentarka koja vama dodaje instrumente, koja je zadovoljna sa svojim poslom pa naravno da je i to vama u interesu kao liječniku jer ćete imati uspješniji tim. I zbog toga je to kolektivno pregovaranje bitno da se pregovara zajednički. I mi ovim zakonom ne želimo da sada rješavamo probleme animoziteta između predsjednice jednog sindikata i predsjednika drugog sindikata jer članovi sindikata i jedni i drugi imaju isti interes da bude im bolje i da imaju bolja materijalna prava ispred poslodavca. Dakle, ono što se desilo sa prvim kolektivnim ugovorom i sami znate da su liječnici bili u boljoj poziciji znači tada je odgovaralo kolektivno pregovaranje a sada ne odgovara. Sasvim sigurno ja se nadam da će se sve te animoziteti koji jesu će se prevladati i da ćemo dobiti kolektivni jer jedini kolektivni ugovor u zdravstvu nije usklađen sa svim ostalim kolektivnim ugovorima. I predstoje nam sada pregovori i sasvim sigurno će i u pregovore biti uključen liječnički sindikat. Ali ovo bi bio ja mislim presedan bilo gdje u svijetu da zakonom rješavamo interne probleme vođa dvaju sindikata, to nigdje u svijetu nije bilo pa neće ni u Hrvatskoj.
Zaključujem raspravu. O prijedlogu Zakona glasati ćemo naknadno. Konačni prijedlog Zakona o reprezentativnosti udruga poslodavaca i sindikata, drugo čitanje, P.Z br. 601; Rasprava o tekstu Zakona je završena. Amandmane su podnijeli Klub zastupnika HDSSB-a i zastupnik Goran Marić. Molim ministra Miranda Mrsića da se izjasni o podnesenim amandmanima. Najprije ćemo Klub zastupnika HDSSB-a. Amandman 1. na članak 8.
Vlada ne prihvaća. Snižavanje kriterija reprezentativnosti sa 20 na 10% nije prihvatljivo iz niza razloga a nije na tragu ciljevima koji se ovim zakonom žele postići. Kao prvo kriterij od 20% nije previsok ukoliko se procjenjuje u odnosu na podatke da je u Republici Hrvatskog sindikalna pokrivenost oko 45% a pokrivenost kolektivnim ugovorima oko 50%. U kom smislu upravo takav kriterij omogućuje da kolektivnom ugovoru pregovaraju sindikati sa najvećim brojem članova. Obzirom da je cilj ovog Zakona okrupnjavanje sindikata i jačanje njihove sinergije i međusobne suradnje smanjivanje kriterija dovelo bi do daljnje fragmentacije na sindikalnoj strani i poništilo dobre učinke važećeg zakona temeljem kojega je preko 80% sindikata svoju reprezentativnost za kolektivno pregovaranje steklo na temelju sporazuma potpisano od svih sindikata koji djeluju na razini za koju se pregovara bez potrebe za prebrojavanjem. Slijedom svega navedenog ni u ovom Zakonu nema zapreka da i mali ili strukovni sindikati ne ostvare svoju reprezentativnost temeljem sindikalnog sporazuma.
Boro Grubišić u ime predlagatelja.
Gospodine Mrsić, vama je liječnički sindikat trn u oku. I činite sve pa i upotrebljavate i represivni aparat kako biste, kako reče ovdje kolega začepili usta liječničkom sindikatu i problemima u zdravstvu koji su vrlo, vrlo bremeniti. Predloženim zakonom kojega ste vi predložili o reprezentativnosti izbačen je stavak 3. članka 8. važećeg Zakona kojim se liječnike isključuje kao nositelje zdravstvenog sustava iz socijalnog dijaloga i kolektivnog pregovaranja. Smatramo da bi liječnici trebali ostati sudionicima socijalnog dijaloga i kolektivnog pregovaranja oko granskog i kolektivnog ugovora. Podsjećamo da u ovome trenutku u Republici Hrvatskoj nedostaje veliki broj liječnika te da će nemogućnost liječnika da putem kolektivnog pregovaranja utječu na svoja socijalna i materijalna prava biti dodatni poticaj za odlazak liječnika iz Republike Hrvatske što je proces u kontinuitetu nažalost. Ja ne znam kako vi kao liječnik ne shvaćate, ja sam vam to rekao i u raspravi i iako su sve liječničke udruge i Hrvatski liječnički zbor i Hrvatska liječnička komora i sindikat i Hrvatska udruga bolničkih liječnika, dakle svi su, ovaj puta jedinstveni u tome vi ste uporni da ne kažem tvrdoglavi u vašoj odluci ali to će vam se obiti o glavu. Hvala lijepa. Tražim glasovanje o ovome amandmanu.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. Sada ćemo prijeći na amandmane kolege Gorana Marića. Amandman 1 na članak 1.
Vlada ne prihvaća. Predmet ovog Zakona je propisivanje kriterija i postupka utvrđivanja reprezentativnosti udruga poslodavaca i sindikata više razine za sudjelovanje u tripartitnim tijelima na nacionalnoj razini odnosno u Gospodarsko-socijalnom vijeću i utvrđivanje reprezentativnosti sindikata za kolektivno pregovaranje. Slijedom navedenog predmeta ovaj se zakon primjenjuje na udruge radnika i poslodavaca a ne na radnike niti na skupine radnika koji imaju neka zajednička obilježja. Obzirom da se ovaj Zakon ionako ne primjenjuje na liječnike kao osobe povezane zajedničkim zanimanjem predloženi amandman nije povezan sa predmetom zakona u kom smislu je sam po sebi bespredmetan. Napominjem da je Gospodarsko-socijalno vijeće i Vlada Republike Hrvatske jasno i zajedno sa poslodavcima i sindikalnim središnjicama jasno se odredila prije otprilike 10 godina da u Hrvatskoj strukovnog pregovaranja nema i da se može sve ono što se zahtijeva da se obilježi struka, da struka dobije prava, može riješiti granskim kolektivnim ugovorima i do sada se rješavalo, a rješavat će se i ubuduće na taj način.
Goran Marić u ime predlagatelja.
Hvala lijepa. Poštovani ministre, već strukovni kolektivni ugovori za liječnike postoje u mnogim zemljama Europske unije i evo samo preko Bregane ako pređemo vidjet ćete da je u Sloveniji tako već 15 godina. Ovaj amandman sam podnio radi namjere da se izbjegne neugodna i neprirodna situacija, da o pravima liječnika odlučuju oni koji s njima ne dijele niti kompetentnost niti odgovornost, ali vi to uporno pokušavate, odnosno ne pokušavate nego namjeru ste izvršili, da o tim pravima odlučuje netko drugi, a ne liječnici. Ne prepoznajete važnost liječnika u društvu uopće, ne prepoznajete važnost tog segmenta, iako volite u Vladi koristiti engleske izraze outsourcing, spin off itd., vjerujem da znate i za brain draining koji kaže isušenje mozgova, a vi ovim vršite i otvarate prostor isušivanju mozgova u Republici Hrvatskoj jer je 100 liječnika u koje su uložili visoku profesionalnu karijeru i država koja je uložila, koji su nenadomjestivi i za 20 godina, pitanje je i 30 godina hoće li se ikad moći nadomjestiti. Već je stotinu takvih liječnika otišlo u inozemstvo, a 600 ih je pripremilo dokumentaciju, sve zbog neprepoznavanja i otvaranja i nekih niskih pobuda i dogovora sa nekim drugim sindikatima i udara na liječnički sindikat. A ovaj kolektivni ugovor je nefunkcionalan i nepravedan, baš u odnosu na liječnički sindikat i vi kao liječnik radite protiv njih. Tražim glasovanje, a vama svaka čast. Hvala lijepo.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. I amandman broj 2 na članak 8.
Obrazloženje kao i na amandman koji je podnio klub HDSSB-a. Vlada ne prihvaća.
Goran Marić u ime predlagatelja.
Slijedeći logiku cijeli dan, logično je da ne prihvaćate ali se opet nelogično dovodi da oni već sindikati koji su ugledni već postali, ovim zakonom zapravo ne mogu biti reprezentativni sindikati i opet će se legitimitet dovesti u pitanje Liječničkog sindikata i vi mijenjate postojeći zakon da biste podigli razinu koja bi isključila Liječnički sindikat. Kad bi svi liječnici bili u Liječničkom sindikatu što je nemoguće jer nema takve djelatnosti, oni opet ne bi mogli po ovom zakonu biti reprezentativni sindikat. I zar je to onda dobro rješenje? Nije, ne može nikako dobro rješenje biti ni za Vladu ni za nas u Saboru, a ni za Hrvatsku, a to je najvažnije. Tražim glasovanje.
Tko je za amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. I sad ćemo se izjasniti o konačnom prijedlogu zakona. Dajem na glasanje Konačni prijedlog zakona. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je sa 83 glasa za i 26 protiv prihvaćen zakon P.Z. br. 601. I još večeras ćemo raspraviti: - Konačni prijedlog Zakona o potporama za očuvanje radnih mjesta, drugo čitanje, P.Z.E. br. 666; Predlagateljica Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili. Kod donošenja Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje Zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Uvodno će prijedlog obrazložiti ministar rada i mirovinskog sustava dr. Mirando Mrsić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kasno je a obzirom da je oko ovog Zakona bilo usuglašeno i slaganje skoro svih i da je potrebno da se donese ovaj Zakon, ja ću vrlo kratko. Dakle ovim Konačnim prijedlogom Zakona utvrđuju se uvjeti, visina i način ostvarivanja potpora za očuvanje radnih mjesta odnosno dvije vrste potpora, potpora za skraćivanje punog radnog vremena i potpora za obrazovanje ili osposobljavanje kao potpore male vrijednosti. Potpore za očuvanje radnih mjesta dodjeljivati će se onim poslodavcima koji tijekom privremenog pada poslovnih aktivnosti odnosno nakon ostvarenog gubitka u poslovanju izrade program za očuvanje radnih mjesta a regulirali su obveze poreza i doprinosa. U odnosu na prijedlog zakona koji je bio u prvom čitanju u Hrvatskom saboru Konačni prijedlog Zakona razlikuje se u sljedećem. Rok za prikazivanje ostvarenog gubitka u poslovanju skraćuje se za jednu godinu pa će poslodavac dokazivati gubitak u poslovanju na temelju negativnog financijskog rezultata poslovanja u godišnjem financijskom izvještaju koji prethodi godini u kojoj se podnosi zahtjev za potpore. Na ovaj način postiže se pojednostavljenje postupka za dodjelu potpore budući da će poslodavac morati dokazati gubitak u poslovanju samo za prethodnu godinu. Maksimalno smo smanjili potrebnu dokumentaciju i pojednostavili dokumente koje poslodavac treba dostaviti sve sa ciljem da ovaj institut bude dostupan što širem broju poslodavaca. Također radi pojednostavljenja postupka za dodjelu potpore propisano je da je poslodavac dužan izraditi samo jedan program i to program za očuvanje radnih mjesta. Naime, program poslovnog oporavka i program za očuvanje radnih mjesta sadržajno su slični pa je radi olakšanja postupka poslodavcu propisano da je isti dužan utvrditi samo program za očuvanje radnih mjesta, a ne i program poslovnog oporavka. Dakle, u ovim izmjenama u odnosu na prvo čitanje smo išli maksimalno na pojednostavljenje cijelog procesa. Preciziran je postotak broja radnika do 25% ukupnog broja zaposlenih radnika kod tog poslodavca koji neće iz opravdanih poslovnih razloga raditi u razdoblju od najviše 6 mjeseci, a koji će biti uključeni u obrazovanje ili osposobljavanje. Radi dodatnog pojašnjenja dopunjene su odredbe kojima se utvrđuju obveze poslodavca u razdoblju korištenja potpore pa se propisuje da poslodavac koji koristi potpore u razdoblju korištenja potpore ne smije isplaćivati nagrade, bonuse, stimulacije, odnosno druga davanja u naravi ili novcu, osim ako se te isplate odnose na redovito poslovanje. Također propisuje se da poslodavac može zaposliti novog radnika u drugoj organizacijskoj jedinici ako poslovi u toj organizacijskoj jedinici mogu obavljati radnici za koje se koristi potpora, obzirom da posjeduju odgovarajuća znanja i vještine, ali isti nisu iz objektivnih razloga u mogućnosti obavljati te poslove. Primjerice, ako je druga organizacijska jedinica, jedna je u Zagrebu, druga je u Splitu, onda je logično da nije niti isplativo da radnici iz Zagreba onda idu raditi u Split. Donošenjem ovog zakona ostvarit će se učinci na području rada i zapošljavanja, kao što je prestanak negativnih trendova ulaska u nezaposlenost onih osoba čija su radna mjesta mogla biti očuvana te povećanje razine korištenja potpora i njihova bolja ciljanost, posebno u odnosu na radno intenzivne sektore i to utvrđivanjem realnih kriterija za korištenje potpora, kao što su uvjeti, visina i način ostvarenja, a također ovim zakonom postižu se i značajni gospodarski, socijalni i financijski učinci. Napominjem da je ovaj zakon usmjeren i prema intenzivnim granama, dakle tekstilna industrija, drvna industrija i cilj je da radnici koji bi inače zbog pada potreba, odnosno pada narudžbi bi onda bili otpušteni i završili na zavodu za zapošljavanje, ostat će u toj tvrtci i nakon povratka narudžbi nastaviti dalje raditi. Socijalni učinci su naročito značajni jer se odražavaju na očuvanje socijalne sigurnosti radnika i njihovih obitelji, jačanje utjecaja predstavnika radnika ili sindikata na postupke utvrđivanja uvjeta za korištenje potpora, a time i na osiguranje socijalnog mira. Za ovaj zakon smo dobili potporu svih socijalnih partnera i govoreći o učincima smatramo da će ovaj zakon sačuvati otprilike oko 2000 radnih mjesta. Želja nam je da se on maksimalno koristi i za ove ostale zakone pratit ćemo učinkovitost zakona i eventualne probleme rješavati u hodu. Sa ovim zakonom završavamo cijeli set radnog zakonodavstva i zaokružujemo zakonodavni okvir koji regulira tržište rada u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala ministre. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. Prvi na redu je klub Nezavisnih zastupnika u ime čije trebali su govoriti kolege Grubišić i Kajin, nisu prisutni pa gube pravo rasprave po ovoj točci. U ime Kluba zastupnika SDP-a kolegica Vanja Posavac. Izvolite kolegice.
Poštovana potpredsjednice Sabora, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Naime, zakon je i u prvom čitanju uistinu dobio široku potporu, a naravno u kontekstu cjelokupne reforme radnog zakonodavstva i slijedeći pozitivna iskustva drugih država članica Europske unije koje su zakonodavstvom uredili ove područje te posebno ističem uz potporu socijalnih partnera jer su i sindikati na zadnjem Odboru za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo dali potporu ovom zakonu. Dakle uistinu postoje svi uvjeti da se pristupilo izradi novog Zakona o potporama za očuvanje radnih mjesta, kojima se u odnosu na raniji zakon uvodi niz poboljšanja koja bi trebala potaknuti poslodavce da koriste potpore i očuvaju radna mjesta, a radnicima da poboljšaju svoju zapošljivost i položaj na tržištu rada. Ovim zakonom potrebno je urediti uvjete, visinu i način ostvarivanja potpora za očuvanje radnih mjesta skraćivanjem punog radnog vremena i obrazovanjem ili osposobljavanjem radnika tijekom razdoblja u kojem ne rade iz opravdanih razloga. Uređenjem novog sustava potpora moglo bi se postići da se kroz institute skraćivanja punog radnog vremena do 40%, odnosno do 16 radnih sati tjedno očuva zaposlenost i radna mjesta u razdobljima smanjenih poslovnih aktivnosti i smanjene potrebe za radom radnika koja bi mogla dovesti do otpuštanja dijela radnika. Mjerom obrazovanja i osposobljavanja radnika u razdobljima kada ne rade iz opravdanih razloga omogućilo bi se poslodavcu da zbog restrukturiranja promjene u poslovanju ili tehnološkim i poslovnim procesima očuva zaposlenost na način da se ti radnici obrazuju odnosno osposobe za potrebe njegovog poslovnog procesa ili da steknu znanja i vještine koje se na tržištu rada i traže. Predloženim potporama očekuje se očuvati barem 2% onih radnih mjesta s kojih su radnici nakon kratkog vremena boravka u nezaposlenosti ostvarili novo zapošljavanje, a to bi trebalo biti oko 2000 radnih mjesta. Potporama za skraćivanje radnog vremena utvrđuje se kao razmjerni dio iznosa plaće za broj radnih sati za koje je radniku skraćeno radno vrijeme, a najviše do iznosa minimalne plaće prema posebnom propisu. S ciljem usklađenih prava svih radnika u razdobljima kada ne rade, visina potpora je ujednačena na razini minimalne plaće jer se uz njezinu primjenu omogućuje ostvarivanje radnih prava u punom radnom vremenu. Cijeneći pritom i okolnost da je više od 50% osoba koje su u nezaposlenost ušle iz radnog odnosa ostalo bez radnog mjesta u djelatnostima prerađivačke industrije, građevinarstva i trgovine koji imaju nisku razinu plaća najveći broj radnika koji bi mogli biti obuhvaćeni mjerom skraćivanja radnog vremena neće imati većih razlika u plaći prije i nakon skraćivanja. Potpora za obrazovanje i osposobljavanje usklađena je s potporom koju tijekom obrazovanja i osposobljavanja ostvaruju nezaposlene osobe odnosno radnici tijekom obrazovanja ostvaruju svoju propisanu ili ugovorenu plaću ali im dio u visini novčane pomoći kao i nastale putne troškove vezane uz obrazovanje isplaćuje Hrvatski zavod za zapošljavanje. Donošenjem ovog zakona ostvarit će se učinci na području rada i zapošljavanja kao što je prestanak negativnih trendova, ulaska u nezaposlenost osoba čija su radna mjesta mogla biti očuvana te povećanje korištenje potpora i njihova bolja ciljanost. Gospodarski učinci odražavat će se na održanje zaposlenosti i radnih mjesta tijekom restrukturiranja posebice u sektoru prerađivačke industrije, trgovine i građevinarstva. Upravo slijedom svega što sam rekla klub SDP-a podržat će ovaj zakon.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HSU-a kolega Silvano Hrelja. Izvolite.
Hvala potpredsjednice, poštovani gospodine ministre sa suradnikom, zamjeniče, kolegice i kolege. Evo, kasno je ali pred nama je Konačni prijedlog Zakona o potporama za očuvanje radnih mjesta i ono što treba reći sigurno da je ovo dobar zakon i svi oni koji su ovdje za ovom govornicom rekli da bi možda trebalo ići samo po hitnom postupku jer je dobar, primjenjiv i potreban nisu dugo čekali od prvog do drugog čitanja, prošlo je vrlo kratko vremena da je od prvog do drugog čitanja, do konačnog prijedloga. Naravno, konačni prijedlog je još poboljšanija verzija, dakle i kako je rečeno smanjeni su i rokovi i postupci tako da nema razloga, ovo je jedan od zakona koji bi doista mogao biti jednoglasno usvojen u Hrvatskom saboru. Ne vidim za to u ovom trenutku prepreka. Ono što sigurno je dobro, to ne znači da će dobar zakon polučiti i dobre rezultate. Dakle, on se aplicira na previše životnih situacija da bi se moglo unaprijed reći bit će dobar, imat ćemo povećanje intervencija, očuvat ćemo toliko i toliko radnih mjesta. Prognoze su uvijek u ovom dijelu nezahvalne ali mislim da je dobro što ovaj zakon ima potporu socijalnih partnera i što su se socijalni partneri na neki način usuglasili da je potrebno pratiti provedbu ovog zakona i po potrebi intervenirati. Ja bih se čak zalagao da postoji jedno njihovo malo vijeće koje bi možda moglo sutra predložiti neku proširenu primjenu jer siguran sam da će život nas suočiti sa određenim životnim situacijama koje se ne daju predvidjeti. Još vrijedi pohvaliti još jednom ovaj konačni prijedlog zakona, to je jedan od zakona koji je došao na saborske klupe nama u ruke koji je izuzetno dobro argumentiran, koji nije skrivao nijednu činjenicu. Prema tome, svi oni koji su željeli dobiti određene podatke i stvoriti sliku o području koje ovaj zakon pokriva mogli su je stvoriti. Klub HSU-a će sa zadovoljstvom poduprijeti donošenje Konačnog prijedloga Zakona o potporama za očuvanje radnih mjesta. Šteta da možda pred 20 godina kada smo imali industriju u jednoj fazi koja se mogla očuvati nismo imali ovakvog pristupa očuvanju radnih mjesta. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolega Domagoj Milošević. Izvolite.
Hvala gospođo potpredsjednice, uvaženi ministre sa suradnikom, uvažene kolegice i kolege. Pa prije svega treba reći da cijenimo od zadnje rasprave napredak iako je izgledalo da će ostati za jesen da evo prije ljetne stanke ćete donijeti ovaj zakon kao i ovaj cijeli niz pojednostavljenja koji vidimo u ovom izmijenjenom prijedlogu zakona. Ono što ostaje ključna primjedba nakon svega, a to je da mislimo i dalje da je 5 milijuna kuna na proračun koliki imamo i dalje premali iznos. Međutim, moram se malo osvrnuti jer danas cijeli dan na neki način govorimo o radnim mjestima, na nekoliko stvari. A to je, nekako se ipak danas smo se cijeli dan baveći se radnim mjestima i zapošljavanjem i otpuštanjem uglavnom smo zamijenili uzroke i posljedice. Uglavnom smo se bavili posljedicama, a nažalost kao i često dosada nismo se bavili uzrocima naših problema. A s druge strane nekako je bilo previše rasprava iz 20. stoljeća. Mislim da ćemo se na kraju dana morati odlučiti da svi zajedno i cijelo društvo uđemo u 21. stoljeće jer mislim da neke procese kao malobrojan narod i mala ekonomija nećemo zaustaviti. To je recimo proces globalizacije. Možemo jedino se odlučiti da li ćemo biti uspješni ili ćemo biti neuspješni u tom 21. stoljeću i u EU. Što se tiče samog zakona i ovog ali zapravo i sveg što smo danas raspravljali moram ponoviti ovdje da se nažalost nijednim zakonom ne može očuvati radna mjesta. To je jednostavno tako nemoguće. Da je bar tako, da donosimo zakon svi zajedno siguran sam da bismo ga podržali kako bi se ne samo očuvala radna mjesta nego se i otvarala nova. Međutim, radna mjesta se mogu i očuvati i o tom govorimo proteklih 2,5 godine pa i duže, mogu se očuvati poreznim rasterećenjem, mogu se očuvati podrškom privatnom sektoru, mogu se očuvati podrškom ulagačima i promjenama našeg zakonodavstva koje je užasno komplicirano i zapravo ima cijeli niz prepreka investitorima. Možemo očuvati reformom javne administracije i unapređenjem i reorganizacijom cijelog javnog sektora, možemo očuvati i stvarati uvjete za nova radna mjesta tako da cijela Vlada i cijela administracija budu puno više u funkciji i pristupa globalnom tržištu za naše izvoznike i za naše proizvođače i ne samo za proizvođače nego za cijele sektore hrvatske industrije. Možemo ih očuvati tako da ova Vlada stavi napokon u funkciju fondove za gospodarsku suradnju gdje leže milijarde kuna i umjesto da se Predstečajnim zakonom na neki način stvarala nova nepravda i uništavala radna mjesta malih i srednjih poduzetnika i obrtnika mogli su se uzeti novci iz Fondova za gospodarsku srednju, za što su bili osnovani pa su se mogli sačuvati kompanije kao što su DIOKI ili Gredelj. Nešto slično će se na kraju ipak, na sreću po svoj prilici desiti pozitivno a to je dalekovod. I na kraju, nije nevažno, a to je mogu se očuvati radna mjesta i tako da država brine o trošku kapitala, prije svega o trošku kamata. Čista je sreće i prekomjerna likvidnost na svjetskim tržištima da smo mi sad nedugo se zadužili zapravo uz nešto nižu kamatu. Međutim, s obzirom da smo punopravna članica EU, kad bi ova Vlada vodila potpuno drugačiju i ekonomsku i poreznu politiku onda mi bi danas imali još znatno nižu kamatu, ali ne samo država jer to ima izravnog utjecaja i na cijeli privatni sektor, na bankarske kamate, na kamate koje plaćaju građani, na 10,. 15, 20 i više godina. Dakle, to su sve mjere na neki način i sada da je ne dužim ovdje u 8 navečer, kako se zaista mogu očuvati radna mjesta. Međutim svjedočimo nažalost tome i to moram na kraju ponoviti i to mora sve zabrinut, bez obzira na kojoj strani ove sabornice i šire od sabornice sjede politički dužnosnici, a to je da je činjenica da mi jesmo danas argumentiramo proglašeni najdisfunkcionalnijom ekonomijom EU uz sve naše potencijale koje nedvojbeno, mislim da ćemo se svi složiti, imamo. Da su trendovi užasavajući i da je dug koji je rastao i prije ove Vlade naravno, ali je u potpunosti eksplodirao i van kontrole u protekle 2 godine, i bez gospodarskog rasta je nemoguće staviti pod kontrolu i nemoguće zapravo sanirati dugoročne i kontrolirat javne financije. I da nam objektivno ono što nam prijeti u slijedećih godinu dana, s obzirom da pojedini članovi Vlade, a koliko čujem danas i prva potpredsjednica je rekla vaše Vlade, da su gotove reforme i da ova Vlada nema namjeru provoditi reforme, ne znam samo koga čini glupim pa misli da će ona Vlada koja nije provela ni jednu ozbiljnu reformu, koja je urušila gospodarstvo, proizvela novih 60 tisuća nezaposlenih, dobit bilo čije povjerenje i s kojim uvjerenjem mislim da netko vjeruje da je ova ekipa u bilo kojoj budućnost spremna za provesti bilo koju reformu? Hvala.
Hvala. I završno ministar Mirando Mrsić. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Ono što je očekivano, nismo imali puno diskusije. Zahvaljujem se svima koji su diskutirali. Ja se nadam da će ovaj zakon biti podržan od svih klubova. I njegov cilj je očuvanje radnih mjesta jer je to ono što je najvažnije za radnike jer je najvažnije imati radno mjesto. Hvala lijepo.
Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona glasat ćemo naknadno. I sad da se dogovorimo za sutra, počet ćemo s konačnim prijedlogom Zakon o životnom partnerstvu osoba istog spola. I radit ćemo još sutra točku 14., 15., 16. i 17. Hvala lijepa i laku noć. Konačni prijedlog zakona o potporama za očuvanje radnih mjesta, drugo čitanje, P.Z.E. br. 666. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Molim ministra Mrsića da se izjasni o amandmanima. Amandman 1 na članak 2., 5., 6., 13. i 15.
Vlada prihvaća.
Amandman 2 na članak 15.
Vlada prihvaća.
Postaju sastavnim dijelom zakona. Nemamo više amandmana. Dajem na glasanje konačni prijedlog zakona. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je sa 89 glasova za, 16 protiv i 4 suzdržana, prihvaćen zakon P.Z.E. br. 666. Kolegice i kolege, želim vam dobar dan i započinjemo današnju sjednicu. Kolega Jasen Mesić.