Dame i gospodo budući članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, predsednice Narodne skupštine, odmah da kažem na početku da će poslanička grupa SVM – PDD glasati za izbor Vlade gospodina Vučića. Mi smo juče saslušali ekspoze, ali pre nego što budem rekao nekoliko rečenica u vezi ekspozea, ciljeva ekspozea, dozvolite mi da se malo osvrnem na rad prethodne Vlade. Tu Vladu smo isto podržavali mi iz SVM i učestvovali smo u njenom radu na nivou državnih sekretara. Pre nekoliko meseci su održani republički izbori. Proveren je legitimitet. Ovih dana će se formirati Vlada koju će činiti iste one stranke koje su podržavale ili činile i prethodnu Vladu, osim PDD, koja će sada prvi put biti deo vladajuće većine. Sada su u parlamentu prisutne praktično sve ideje koje imaju podršku među građanima Republike Srbije. Tu mislim na činjenicu da je u sadašnji saziv Narodne skupštine ušlo mnogo više stranaka nego što je to bio slučaj u prethodnom mandatu i to je sigurno dobro za reprezentativnost Narodne skupštine, ali kao što rekoh, Vladu će činiti isto one stranke koje su je činile i u prethodnom mandatu. Šta je glavni ili najvažniji rezultat prethodne Vlade, a ujedno, šta je ono što očekujemo od buduće Vlade? To je stabilnost. Prethodna Vlada je uspela da sačuva i političku i ekonomsku stabilnost, što nije uvek jednostavno u ovom našem regionu i to je svakako najvažniji rezultat prethodne Vlade i to je uslov svih uslova, i ekonomskog prosperiteta i nastavka pregovora sa EU i rešavanje svih onih pitanja i problema koji su bitni u životima građana Republike Srbije. Što se tiče prethodne Vlade, tu Vladu je krasila hrabrost, iskrenost i otvorenost. Mislimo da se drugačije ne može i ne sme govoriti, da se na ovakav način mora pristupiti rešavanju problema. Otvorena su poglavlja 23, 24, 32 i 35 sa EU. Ono što je za nas od prvorazrednog značaja, usvojen je tzv. ili posebni Akcioni plan u vezi položaja nacionalnih manjina i to je jedan dokument koji će biti plan zadataka buduće vlade, što se tiče ove tematike zaštite prava i sloboda pripadnika nacionalnih manjina. Vrlo je bitno što je ovaj dokument usvojen pre raspisivanja parlamentarnih izbora i u prethodnim mesecima su određeni prioriteti iz ovog dokumenta već ostvarivani, i to očekujemo i u narednom periodu. Što se tiče saradnje SNS i SVM i ostalih stranaka koje su činile prethodnu vladu Republike Srbije, ja bih istakao nekoliko konkretnih dostignuća. Kao prvo, ukinuta je kolektivna krivica i eliminisan je ovaj princip iz pravnog sistema Republike Srbije posle više decenija. To se učinilo ukidanjem dve odluke iz 1945. godine. To je svakako bitno zbog toga da bi Mađari koji su državljani Republike Srbije u većoj meri mogli da smatraju Srbiju svojom domovinom, jer u prethodnim decenijama su Mađari tretirani kao kolektivni krivci za neka dešavanja od pre nekoliko decenija. Takav princip ne može da opstane u pravnom sistemu jedne evropske države u 21. veku, ali nije bilo političke hrabrosti u prethodnim godinama za vreme prethodnih vlada da se ta kolektivna krivica eliminiše iz našeg pravnog sistema. To je učinjeno pre dve godine. Pored toga, stvoreni su okviri za srazmerno zapošljavanja pripadnika nacionalnih manjina i vođenje registra zaposlenih u javnoj upravi, s obzirom na nacionalnu pripadnost zaposlenih, što je preduslov za realizaciju principa iz Ustava Republike Srbije člana 77. u vezi srazmernog zapošljavanja pripadnika nacionalnih manjina. Pored toga, finansirani su određeni projekti za nas veoma bitni, a za koje nije bilo para u nekim prethodnim mandatima, u nekim prethodnim godinama i tu pre svega mislim na finansiranje izgradnje ili rekonstrukciju zgrade Narodnog pozorišta u Subotici, što je u prethodne dve godine učinjeno sa ukupno 90 miliona dinara, i to je učinjeno nakon sedam godina. U onih prethodnih sedam godina ranije vlade nisu izvršavale svoje ugovorne obaveze na osnovu tog projekta. Drugi projekat, koji nije važan samo Subotičane, samo za taj region, samo za Vojvodinu, nego za sve građane Republike Srbije, u nekoj meri i na neki način, to je taj tzv. ipsilon krak ili obilaznica oko Subotice i sa 197 miliona dinara u 2015. godini je izgradnja tog projekta finansirana opet nakon nekoliko godina. To je svega 10% potrebnih sredstava, ali mi očekujemo da se za vreme mandata Vlade, koja će biti izabrana u roku od nekoliko dana, taj projekat nakon 30-ak godina okonča. Ja sam rekao da je taj projekat bitan, na neki način i u nekoj meri, za sve građane Republike Srbije, a ne samo za taj region. Zbog toga što su Subotica i taj region, zbog geografskog položaja, veoma bitni i sa privrednog aspekta. Treba autoput, granični prelaz da se poveže sa slobodnom zonom, logističkim centrom itd. I jednostavno nije normalno da ti veliki šleperi decenijama prolaze kroz sam centar Subotice, što dovodi i do oštećenja kuća. Neki projekti iz oblasti železničke infrastrukture su isto pokrenuti. Naravno, pre svega, mislim na prugu Beograd – Budimpešta, ali i na prugu Segedin – Subotica – Baja i te pruge će dovesti do ekonomskog prosperiteta na tim delovima Republike Srbije, a i šire. Mi smo se suočili sa nekim izazovima u prethodnom periodu, a tu pre svega mislim na migrantsku krizu. Migrantska kriza je bila jedina tema na koju smo na drugačiji način gledali u odnosu na druge stranke koje su činile Vladu Republike Srbije, ali mislim da je to iz razumljivog razloga što su građani grada Subotice, opštine Kanjiža i drugih opština na severu Vojvodine bile u najvećoj meri, pored Beograđana, suočeni sa tim problemom. Čuli smo u ekspozeu juče da je u prethodnom periodu oko 700 hiljada migranata prošlo kroz našu teritoriju. To je 10% stanovništva Republike Srbije. To je užasno veliki broj. Ja znam da Srbija za to nije odgovorna, niti može da bude. Ja znam da je to užasno teško pitanje, ali bih opet apelovao na Vladu, i buduću, to sam činio i pre godinu dana, da na prvom mestu bude bezbednost građana Republike Srbije. Odlazak iz zemlje je isto veliki problem i o tome smo čuli juče jasne rečenice, a i o nekim planovima vezano za taj problem. Mislim da je zadatak svih nas da stvorimo jedno društvo ili državu iz koje ljudi neće bežati, u kojoj će oni ostajati, zasnovati porodicu, u kojoj će videti budućnost i zbog toga želimo da doprinesemo, na skroman način, radu i buduće Vlade, kao što smo to činili u prethodnom periodu. Što se tiče ekspozea i nekih konkretnih stvari iz ekspozea, izuzetno pozdravljamo plan u vezi rešavanja pitanja prodaje poljoprivrednog zemljišta strancima. Mi smo o tome u više navrata govorili i u nekim prethodnim mandatima, nismo nailazili na neki veliki stepen razumevanja. Jednostavno, poljoprivredno zemljište kao resurs treba zaštiti na način kao što su to učinile neke druge zemlje koje su pre nas ulazile u EU. Svakako podržavamo da Srbija pokuša da dobije barem sedam ili 12 godina za održavanje postojeće nacionalne odredbe koja ograničava prodaju poljoprivrednog zemljišta strancima. Neki pomaci su učinjeni u prethodnom mandatu kada je Narodna skupština izmenila Zakon o poljoprivrednom zemljištu i smatramo da treba propisati određene restriktivne uslove za to, za sticanje poljoprivrednog zemljišta koje bi važile i za domaća i za strana lica. Tu pre svega mislim na određeni broj godina, prebivalište i bavljenje poljoprivredom kao uslov za sticanja prava svojine nad poljoprivrednim zemljištem. Maksimalno tu podržavamo ono što smo čuli u ekspozeu. Ono o čemu nije bilo reči, ja ću ostati još na temi poljoprivrede kratko, to su doprinosi za obavezno socijalno osiguranje poljoprivrednih proizvođača. Mi smo o tome govorili u prethodnom periodu. Formirana je i međuresorna Radna grupa za vreme prošlog mandata. Mora da se izmeni Zakon o doprinosima obaveznom socijalnog osiguranja. Naravno, doprinose treba plaćati. Bez obzira ko se deklariše kao levičar, desničar, socijal-demokrata ili konzervativac, politika Vlade svakako treba da bude pravična. Ne možemo reći da je politika Vlade po ovom pitanju pravična ukoliko isti iznos treba da plaća poljoprivredni proizvođač koji ima hektar zemljišta i onaj koji ima 100 hiljada hektara zemljišta, i to je danas slučaj. To se mora izmeniti na način da onaj ko poseduje više, onaj ko ostvaruje veće prihode plaća veću stopu, ili veći iznos doprinosa, a onaj ko obrađuje manju površinu poljoprivrednog zemljišta isto treba da plaća, ali ta visina doprinosa treba da bude u skladu sa ostvarenim prihodima. Mi se za to zalažemo i nadamo se da će se nastaviti sa radom na tom pitanju i da ćemo iznaći rešenje koje će dovesti do toga da ne budu manji prihodi u budžetu Republike Srbije, ali da sistem bude pravičniji po tom pitanju. Što se tiče poljoprivrede pravilnik o malim poljoprivrednim proizvođačima nadam se da će se doneti. Izvršena je javna rasprava u prethodnom mandatu i taj pravilnik treba da omogući da mali proizvođači proizvode, prerađuju i plasiraju svoje proizvode u skladu sa odredbama Zakona o bezbednosti hrane. Što se tiče infrastrukture, čuli smo u ekspozeu da je u 2015. godini naša železnička mreža prevezla 17 miliona putnika i 12 miliona tereta. To su svakako pozitivni i ohrabrujući podaci, ali isto tako znamo da se ukida železnički saobraćaj na nekim regionalnim i lokalnim prugama. Mi se zalažemo za opstanak tih pruga i da ekonomičnost ne bude jedini kriterijum. Tu i lokalne samouprave treba da učestvuju u finansiranju opstanka tih pruga, ali svakako ne bi bilo dobro kada bi se masovno ukidale one linije koje građani koriste, prvenstveno ne bi bilo dobro iz socijalnog aspekta, jer znamo da je železnički saobraćaj najjeftiniji. Spomenuo sam rekonstrukciju pruge Baja-Subotica-Segedin, nadam se da će se naći sredstva za taj projekat, kao i za nastavak izgradnje ipsilon kraka, i o tome je bilo reči. Bilo bi dobro kada bi se izgradio intermodalni logistički centar blizu Subotice i razvoj Palića kao turističke destinacije je za nas od prvorazrednog značaja. Palić je danas jedan od najbitnijih, najlepši turističkih destinacija u Republici Srbiji. Nisu iskorišćeni potencijali, treba da se investira i siguran sam da ćemo u Vladi Republike Srbije naći partnera za to. Što se tiče drumskih prelaza, za vreme mandata prethodne vlade potpisana je izjava o namerama, o sveobuhvatnom razvoju infrastrukturnih veza između Republike Srbije i Mađarske. Tu ima vrlo dobrih konkretnih stvari. Bilo bi dobro kada bi određeni granični prelazi počeli sa radom od 0-24, tu pre svega mislim na Horgoš 2, na granični prelaz Đalu, Bačke vinograde, možda i na granični prelaz Horgoš. Svi znamo u ovim letnjim mesecima kakva je gužva na graničnom prelazu Kelebija, na graničnom prelazu Horgoš. To treba da se rastereti i to može da se uradi ukoliko se radno vreme ostalih graničnih prelaza produži. Što se tiče kulture, spomenuo sam bitnost završetka izgradnje ili rekonstrukcije zgrade Narodnog pozorišta u Subotici. Nadam se da će sledeće tri budžetske godine biti završeno, da će i pokrajina i Grad Subotica servisirati svoje obaveze, kao što će i Republika. U tom slučaju će taj vrlo značajan projekat biti završen. Što se tiče prosvete, mandatar je rekao da očekuje saradnju nacionalnih saveta sa Ministarstvom prosvete. Što se tiče Nacionalnog saveta mađarske nacionalne manjine, ako smem u njihovo ime da kažem, a verujem da mogu i u ime ostalih nacionalnih saveta, oni će biti otvoreni za tu saradnju, treba da se okončaju započeti procesi delimičnog prenosa osnivačkih prava određenih osnovnih škola. Veliki je problem metodologija učenja srpskog jezika. Po ovim planovima i programima nemoguće je u školi naučiti srpski jezik, to vam odgovorno tvrdim. Pre svega za one nacionalne zajednice čiji maternji jezik se u većoj meri razlikuje od srpskog jezika, tu treba da se reformišu planovi i programi i tu su određeni pomaci učinjeni, ali ti planovi i programi koji su nepromenjeni 20, 30 godina unazad, moraju da se promene i u tome će biti partneri, siguran sam, nacionalni saveti nacionalnih manjina kao što su bili i do sada. Što se tiče prosvete, još da kažem da moramo rešiti problem odeljenja sa malim brojem učenika. To je globalan problem, ali je izuzetno osetljiv za pripadnike nacionalnih manjina. Ubrzaću, pošto mi ističe vreme. Što se tiče socijalnih pitanja, izuzetno podržavamo plan da radno sposobne korisnike socijalne pomoći uključimo u proces rada radnom aktivacijom. To je svakako pravično to treba da bude. Uredba je doneta u prethodnom mandatu. Zalažemo se i za izmenu Zakona o socijalnoj zaštiti…
Vreme.
Završavam. Da bi se uskratila mogućnost višestrukim povratnicima u vršenju krivičnih dela da primaju pomoć. Podržaćemo Vladu i u narednim danima ćemo potpisati koalicioni sporazum.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Velimir Stanojević.
Poštovana predsednice parlamenta, uvaženi gospodine Vučiću, dame i gospodo članovi Vlade, koleginice i kolege narodni poslanici, poslanička grupa NS će glasati za novu Vladu i to ćemo učiniti iz više razloga. Jedan od razloga je zato što je NS od početka u koaliciji sa SNS kao stožerom ove vlasti. Učinićemo to zato što smo bili i deo izvršne vlasti od 2012. godine do današnjeg dana, znači učestvovali u radu ove Vlade i učinićemo to iz razloga zato što je Vlada od 2014. do 2016. godine, u prethodne dve godine stvorila mogućnosti i nadu građanima Srbije. Podržaćemo Vladu koja je praktično kontinuitet prethodne Vlade. Podržaćemo je zato što, kako to često umemo da kažemo se vidi sveto na kraju tunela. Ova vlada je zatekla zaista tešku situaciju i u javnim finansijama i u svim drugim segmentima društva. Ova vlada zaslužuje da dobije poverenje zato što je i u prethodnom periodu bila pre svega iskrena prema građanima Srbije i najavila da ćemo donositi beskompromisne mere, hrabre mere, i mere koje će uvesti red u državi, i koje će na kraju stvoriti uslove da ovo bude jedna moderna i demokratska zemlja. Mi smo često u situaciji kada je sport u pitanju ili neki drugi segmenti društva da kažemoda je ovo istorijski momenat. Ja taj izraz neću iskoristiti, ali u narednom četvorogodišnjem periodu pred ovom vladom, gospodine Vučiću, kao što i sami znate predstoje veliki problemi još dosta rada, dosta odricanja. Nažalost u ovoj zemlji se još uvek teško živi, ali građani su poštovali iskrenost ove Vlade, iskrenost vladajuće koalicije, znali su šta ih čeka i konačno smatram da na kraju mandata ove vlade ćemo svi zajedno kao partneri u ovom poslu moći da kažemo da građani Srbije žive bolje. Ova vlada ima misiju da ovu zemlju dovede na vrata EU, lično ne pripadam nekim ekstremnim evro fanaticima, ali sama činjenica da su najveće investicije u ovu zemlju upravo iz zemalja EU, da najviše izvozimo u EU, da smo geografski tu gde jesmo, prosto pripadamo porodici evropskih naroda i mesto nam je u EU. Pre svega, sada i poslednjih godina što smo stekli samo činjenicu da smo lider i najstabilnija zemlja sa najbržim rastom u regionu. Ali, ono što želim da kažem i što je specifičnost formiranja ove Vlade, što nije bio slučaj kada smo birali prethodne, uvek smo imali pre toga izmene Zakona o Vladi i Ministarstvima, znači, ostao je isti broj ministarstava sa istim nazivima. Ovo neka ne bude moja primedba, nego prosto sugestija, a obzirom da ste, gospodine Vučiću, najavili da ćete ili pri rebalansu ili pri donošenju novog Zakona o budžetu za 2017. godinu doći do izmene Zakona o Vladi i Ministarstvima, neko moje zapažanje ako ja pratim prethodnih 15 godina, a to je segment zaštite životne sredine. Vi znate koji nas problemi očekuju i koji izazovi u Poglavlju 27. u pristupanju EU. Znate kolike su primedbe bile na stanje u Sektoru zaštite životne sredine, doduše, to je sada nešto izmenjene i nešto bolje. Ali, da vas samo podsetim da je ekologija ili kako već zovemo zaštita životne sredine. U poslednjih 15 godina prebacivana od Ministarstva zdravlja do Ministarstva nauke i tehnološkog razvoja, do Uprave za zaštitu životne sredine, u jednom trenutku čak i u okviru prostornog planiranja. Ako je nešto dobro, onda je dobro da će ovaj sektor kao i u prethodnom periodu biti u okviru Ministarstva poljoprivrede, što lično mislim da je najlogičnije ako negde treba da bude, ali bez obzira da li zaštita životne sredine je bilo posebno Ministarstvo u perspektivi ili u okviru nekog Ministarstva treba svi zajedno da se borimo da to ne bude taj sekundarni segment u okviru nekog resora. Kada već pominjem poljoprivredu i zaštitu životne sredine, sada govorim kao član Odbora za poljoprivredu, šumarstva i vodoprivredu, mi smo Vladi uputili jedan zaključak da Ministarstvo poljoprivrede pored poljoprivrede nosi naziv kao i nekad – vodoprivrede i šumarstva, kao veoma bitni segmenti čitavog ovog resora. I sami ste juče pričali o svim problemima koje imamo u vodoprivredi zbog lošeg stanja u vodoprivrednim objektima, da smo imali katastrofalne poplave. Doduše to imaju i mnogo razvijenije zemlje od nas poput Francuske ili Nemačke, ali smatram da ulaganjem, doduše, velikog novca možemo ovaj segment dovesti u takav nivo da makar one elementarne nepogode koje se mogu sprečiti možemo i da regulišemo. Ono što je činjenica je da je fiskalna situacija daleko bolja. Činjenica je da je obezbeđena stabilnost, da je obezbeđena stabilnost u državi i da je obezbeđen prosperitet. Sigurno će u narednom periodu fokus biti na ekonomskom razvoju zemlje, zapošljavanju, a ja to vidim pre svega kroz tri, četiri segmenta. To su energetika, poljoprivreda, turizam i naravno uslov svega toga je razvoj saobraćajne infrastrukture. Kada govorimo o poljoprivredi mislim da će gospodin Nedimović od uvođenja višestranačkog sistema biti da li 19. ili 20. ministar poljoprivrede, ne znam tačno, ali hoću reći da su mandati dosadašnjih ministara poljoprivrede trajali kratko, ali ja to ne vidim to toliko kao personalni problem nego problem velikog problema u kojem se naš agrar nalazi. Uvek na početku svake kampanje ili početka nove Vlade govorimo kako je poljoprivreda nešto u čemu se možemo takmičiti sa svetom, da je to naša izvozna šansa, što naravno jeste ako učestvuje sa 10% BDP, ako učestvuje sa preko 20% u izvozu, zapošljava 20% radno sposobnog stanovništva. Moramo priznati da je naša poljoprivredna proizvodnja jako specifična, da je ova zemlja i ako po površini relativno mala da je odlikuju različite specifičnosti kada je poljoprivredna proizvodnja u pitanju, da su potpuno različiti uslovi bavljenje poljoprivredom u Leskovcu, Subotici, Bečeju ili na Pešteru. Ono što nismo radili u prethodnom periodu, bavili smo se strateškim stvarima, strateških odluka iz oblasti poljoprivrede, nismo doneli reonizaciju poljoprivredne proizvodnje, gde će posle toga država biti u prilici da posebno stimuliše one proizvodnje koje na datom području mogu davati najbolje prinose i najbolje benefite. Naravno, za sve to je potrebno vreme, ali kažem, uz ostala strateška dokumenta, mislim da je reonizacija jedan od ključnih problema gde možemo u poljoprivredi postići visoke prinose. Generalno gledano, našu poljoprivredu odlikuje ekstezivna proizvodnja, odnosno proizvodnja niskog nivoa prinosa po jedinici površine. Da ne govorim da naša mehanizacija i traktori su u proseku stari preko 20 godina, da su naša gazdinstva, domaćinstva usitnjena. Pozdravljam odluku buduće Vlade da fokus budu mala i srednja gazdinstva. To su prosto male fabrike na selu koje zapošljavaju, to su male porodične firme, ali naravno njima treba pomoći ne da primarni poljoprivredni proizvod, odnosno sirovina bude naš glavni izvozni artikal nego da jačamo prerađivačke kapaciteta, a uz to naravno i obnovu mehanizacije i sve ostalo. Pozdravljam ideju da se pre svega finansiraju mladi poljoprivrednici koji ostaju na selu. Pozdravljam ideju da se 60% iz budžeta sufinansira za nabavku mehanizacije i ostale opreme, kao izgradnja prerađivačkih kapaciteta, ali uz primedbu da Ministarstvo poljoprivrede i sve ostale službe, pre svega mislim na Ministarstvo finansija donekle da ublaže te procedure, jer ona je ipak takva da naši poljoprivrednici često odustaju kada vide šta sve treba da urade da bi dobili neki podsticaju u vidu mehanizacije ili nešto slično. Bilo je dosta primedbi zbog smanjivanja subvencija po jedinici površine. Međutim, tu smo prosto u dilemi da li to finansirati – na neki način potrošnju ili ćemo finansirati investicije? Ja sam uvek za investicije. Kada pričamo o turizmu drago mi je da imamo Egzit, da imamo Guču, ali uz svo uvažavanje to su manifestacije koje traju dva ili tri dana, ali sam se, gospodine Vučiću, iskreno obradovao kada sam vas video na Golubačkoj tvrđavi. To je destinacija koja može biti posećena maltene 365 dana u godini, ali zato treba da radimo i na osavremenjavanju naših banja. Treba da znamo da imamo i neznane banje i neznana izvorišta, da Srbija bukvalno leži na geotermalnim vodama, od krajnjeg juga Srbije do severa Bačke, da to ništa nismo iskoristili, a da ga možemo koristiti i u svrhu razvoja turizma i u svrhu grejanja, ali i u svrhu poljoprivredne proizvodnje. Ono što je uslov svih uslova je saobraćajna infrastruktura. Raduje da su u prethodnom periodu intenzivirani radovi na koridorima 10 i 11. Naravno, treba odati priznanje svima onima koji su tu počeli i koji su učestvovali u svemu onome. Shvatio sam juče opravdanost vaše ljutnje što deonica Koridora 11 od Preljine do Ljiga neće biti otvorena 25. avgusta nego u oktobru, ali ako vam je za utehu gde je avgust tu je i oktobar. Mislim da su građani zapadne Srbije imali priliku taj autoput da dobiju mnogo ranije, ali je tada političkom voljom oborena koncesija za autoput Horgoš-Požega. Po meni nije bitno, odnosno bitno je, ali treba naći meru, da li će to biti koncesija, da li će se graditi iz kredita, ali svakako građani zapadne Srbije su mogli taj auto put dobiti nekoliko godina ranije. Tada se govorilo da je to put koji vodi u ništa, a perspektivno izgradnjom Moravskog koridora od Preljine do Pojata, na tom prostoru živi negde oko milion ljudi, pa tek da vidimo šta ta mreža auto puteva može da znači u ekonomskom i svakom drugom smislu za razvoj ove zemlje. Na samom kraju, ono što je juče, gospodine Vučiću, bilo malo nejasno, a sada govorim kao neko ko je skoro devet godina bio gradonačelnik Čačka, pričali ste o stanju u finansijama u lokalnim samoupravama i govorili ste neke primere negativne prakse. Ne bih voleo da sve lokalne samouprave i sve odgovorne ljude, a ima ih valjda dosta, koji su ozbiljno radili svoj posao, znači da sve lokalne samouprave stavimo u isti koš. Znači, postoje oni koji su zaduživali i tri budžeta unapred, a postoje i oni koji su ostavljali likvidne budžete, odnosno trošili onoliko koliko imaju. Pozdravljam ideju da se utiče finansijskom kontrolom i drugim mehanizmima da to više ne može da se radi, ali mi je ostalo nejasno – da li nameravate da menjate Zakon o finansiranju lokalne samouprave, ili ja to nisam dobro razumeo, i u kom pravcu? Na samom kraju u samo jednoj rečenici da se dotaknem sporta. Mi smo prošle godine, tj. pretprošle doneli novi Zakon o sportu, ali on po meni nije definisao ono što je osnovno, a to je finansiranje sporta. Znam da je to krupan zalogaj, ali samo želim da vam kažem da naši sportski brendovi Partizan i Zvezda mogu da nađu sponzore, ali neki mali klubovi u unutrašnjosti to sve teže rade. Mislim da je neophodno da se donese konačno Zakon o sportu koji će definisati finansiranje sporta. Da li je to privatizacija, da li je to javno privatno partnerstvo, ne bih sad da ulazim u to, ali da kažem da je sport nešto po čemu je Srbija prepoznatljiva i dok ne definišemo finansiranje sporta, možemo graditi i atletske dvorane i sportske hale, ali plašim se da će mladi ljudi, talentovani ljudi odlaziti da igraju negde možda vanove zemlje, zato što prosto klubovi neće moći sami da se finansiraju. Na samom kraju, želim vam puno uspeha u radu. Pred vama su veliki izazovi. U poslaničkoj grupi Nove Srbije imaćete uvek odanog koalicionog partnera koji će podržavati sve vaše ideje. Mi smo u prethodnom mandatu i kao deo vladajuće koalicije podnosili veliki broj amandmana, ne zato da bi nešto naudili Vladi, nego prosto smo imali dobru nameru da te zakone popravljamo i vrlo često su ti naši amandmani bili usvajani. Uz sve to želim vam i mnogo sreće. Bez obzira koliko čovek radi, koliko se trudi, u svakom poslu mora da ima i sreće. Vi 2014. godine, na početku mandata niste imali sreće, imali ste stogodišnju poplavu. Nadam se da toga neće biti, ali sam siguran da će ovaj sastav vašeg kabineta ispuniti sve uslove i da će Srbija postati jedna moderna, demokratska zemlja, zemlja koja će biti poželjna za život, pre svega mladih ljudi. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Aleksandar Vučić. Izvolite.
Želeo bih na nekoliko pitanja da odgovorim. Prvo, gospodine Pastoru, očekujem i verujem da ćemo i ovaj sporazum da potpišemo, kao što smo to učinili svaki put i od obaveza i od reči koje smo dali ne bežimo. Vi ste pomenuli šta je započeto, ipsilon krak je važna stvar, ne samo za Mađare na severu Vojvodine i na severu Bačke, važan je za celu Srbiju. Važan je i za naše investitore, ako hoćete, posebno za ljude iz industrijske zone, jer su gotovo svi oni od Kontinentala do Svarovskog mi rekli da imaju probleme zbog prolaska kroz centar grada, a posebno oni koji imaju veće količine robe, zato što gube mnogo vremena, gube i na gorivu i na svemu drugom. Tako da, to je jedna od stvari, iako nam je teško zbog mnogo projekata da izdvojimo novac. Obično lepo zvuči, što vi i vaši ljudi koji su u Vladi Srbije dobro znate, obično svi kažu – stavi, napiši da se to uradi, a onda novac nedostaje. Toga smo bili svedoci. Mi smo nekada imali zakazanih projekata za 25 milijardi. To Srbija ne može da ispuni, to Srbija ne može da obavi. Mi u ovom trenutku, ako se ne varam, Vujoviću, imamo 3,6 milijardi i u problemu smo zbog toga. Naravno, mi znamo da to neće da bude gotovo za godinu dana, da neće da bude gotovo ni za dve godine, ali vam govorimo da, uz sva smanjenja koja smo radili, opet imamo nepokriveno sve o čemu smo govorili. Reći ću vam, jutros sam pogledao izveštaj iz poreske uprave. Nažalost, svi u Srbiji, svi koji se bave politikom, ali i oni koji se ne bave politikom, čekaju da Srbija završi puteve, da država završi škole, da država plati nastavnike. Mi više izdvajamo za prosvetu nego mnoge druge zemlje. Ali, u stvari ne izdvajamo za prosvetu, izdvajamo samo za plate, jer imamo veći broj izvršilaca nego što imaju zemlje, čak dvostruko više nego zemlje sa sličnim brojem stanovnika. To vam govorim i za puteve. Gledao sam radost domaćina, seljaka, baš, gospodine Stanojeviću, u Dragačevu, u Goračićima, gde smo put napravili, i na mnogo takvih mesta. Ali, ljudi misle da država to može da uradi bukvalno u svakom zaseoku, što nije realno, iako smo u prethodne dve godine zaista uradili više nego ikada. Za to nije kriv i zaslužan ne znam ko od ranije ili od danas, nego prosto uredile se finansije, pa smo mogli. Ja sam od Mrkonjića svojevremeno slušao o Europolisu itd, kada smo svi sanjali i maštali o tome kako da spustimo Beograd na vodu itd. Tako da, hoću da vam kažem da mnoge ideje postoje od ranije, ali je nedostajao novac. E, tako sada i oko ovoga. Dakle, samo ljudi moraju da vode računa, koridori 10 i 11 su apsolutni prioritet. Da, mogli smo mnogo ranije i da radimo i da završavamo, ali nismo. Svaki put smo pričali da ćemo to da napravimo. Veoma komplikovana je gradnja kroz Sićevačku klisuru, veoma je komplikovana gradnja kroz Grdeličku klisuru. Znate da imamo sada problema u dva tunela na putu Preljina – Ljig. Dakle, otvorili bismo mi to 25. avgusta, ali možemo da otvorimo jednu cev, ne možemo obe cevi da otvorimo, i zato nećemo ni da otvaramo nešto što je nepotpuno, makar bilo nepotpuno samo na tih hiljadu metara koliko su ti tuneli. Ali, obećanje nije ispunjeno, da će biti 25. avgusta. Znam da je to mala razlika, da li će biti u mesec i po ili dva, i da to ljudima koji su čekali 50, 60 i 70 godina nije strašno, ali se meni postavlja pitanje samo to – zašto mi niste rekli istinu pre mesec i po dana kada ste to znali i tada? Dakle, to je pitanje. Znam ja da oni rade više nego što je rađeno ranije i dobro su i Azerbejdžanci radili, mnogo bolje nego mnogi drugi. Kinezi su sada naročito pojačali rad na deonici Lajkovac – Ljig, da bi mogli posebno Beograđani koji idu u centralnu i zapadnu Srbiju kod Ćelija da uđu na auto put u Lajkovcu i da iskoriste sve do Čačka da idu auto putem što je moguće pre. Dakle, nešto nam je važnije to nego deonica Ub – Obrenovac, koju takođe rade Kinezi u ovom trenutku, tako da smo ih i zamolili da ubrzaju ovu deonicu zato što znamo da ako nam naprave Ub – Obrenovac, i uz sve ono što smo mi uradili Ub – Lajkovac, mali je protok putnika i mali je saobraćaj na deonici od Obrenovca do Lajkovca. U svakom slučaju, ono što sam želeo vama da kažem oko finansiranja sporta, prvo oko gradonačelnika, ja sam juče rekao da ima sjajnih ljudi i sjajnih gradonačelnika. Nažalost, da se ne naljute svi drugi, to nije većina ni gradonačelnika ni predsednika opština. Da bih bio veoma korektan, Čačak je retko tražio i malo dobijao podršku i pomoć iz republičkog budžeta. Ja sam na tome zahvalan. Mnogi drugi su tražili mnogo više, ja sam neke primere rekao. Videćete danas u raspravi, biće vas, kao građane Srbije, sramota kada budete videli šta smo kao predsednici opština radili, šta smo plaćali i šta smo od pojedinih opština napravili. Verujte mi, biće vas stid i sramota. Ja sam to doneo danas samo da vidite zato što to normalnom čoveku ne bi palo na pamet da može da uradi, normalnom, ne pažljivom, ne savesnom, ne nekome ko je razuman i racionalan, normalnom čoveku to ne bi palo na pamet. Pa ćete da vidite da neko uzima fiktivne račune da je popio u jednom trenutku 165 „tuborg“ piva u istoj kafani, u istom trenutku, 165 „tuborg“ piva, 132 kafe i onda mu se taj „tuborg“ nije svideo pa je popio još 19 drugih piva. I to je sve platila opština. Hteo sam samo da vam kažem, da, naša je namera da menjamo Zakon o finansiranju lokalnih samouprava, pre svega zato što smatramo da je to veoma važan uslov za dobijanje podrške MMF-a i odobravanje i pete i šeste revizije MMF-a, što je važno za ekonomski napredak Srbije i sa druge strane zato što mislimo da se jedan deo novca neracionalno troši, a mi smo spremni, videćete i po tome, naravno, mi o tome tek treba da razgovaramo i sa novom ministarkom, ukoliko dobije vaše poverenje ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dakle, treba da vidimo, i mi ćemo uvek za investiciona ulaganja da izdvojimo značajno više od toga što bi pojedinim opštinama, ali će Beogradu biti uzeto najviše, da znate. Beograd je proporcionalno 23% po broju stanovnika, mi ćemo uzeti 30-35% od novca koji se bude uzimao, jer Beogradu i mi dajemo najviše. Dakle, mi dajemo Beogradu najviše u svakom pogledu i mi smo spremni da to vratimo kroz investiciona ulaganja, ali nemojte samo da bacate pare na način na koji su do danas bacane. Jedna veoma važna stvar i oko termalnih izvora. Mi u Srbiji imamo u ovom trenutku oko 1.000 termalnih izvora. Mi tek treba da se pozabavimo time da nađemo privatnike, da to damo u koncesije, javnoprivatna partnerstva, da vidimo šta po tom pitanju da napravimo jer nismo ništa uradili, a plašim se čim bismo krenuli u to da, znate i Srbiju, znate i kakve bi se sve priče rodile i dali smo naša prirodna bogatstva, kao da oni mogu da ponesu termalnu vodu negde ili ne znam šta sve, ali to ćemo svakako da radimo. Što se tiče Zakona o finansiranju sporta, ja se tu, poštovani gospodine Stanojeviću, ne slažem sa vama ili se delimično ne slažem. To sam pitanje čuo od mnogih sportskih radnika. Šta je njihova ideja? Ja prvo ne mislim da Zvezda i Partizan mogu da nađu sponzora, ne mogu da nađu sponzore. Oni ne mogu da nađu sponzore, oni uzimaju od države zato što je svima nama negde – ajde, reši problem da nekome ne viču: „spasi Srbiju i ubi se“, da nekome ne kažu: „pederu“, da nekome ne kažu ovo ili ono i onda tu svi urlaju i svi su srećni zbog toga, a da vam iskreno kažem, mi kao država plaćamo reket. Dajemo pare, ne znam na osnovu čega ih dajemo. Super, svi ovde navijaju za Zvezdu i Partizan, jedni imaju pedeset i koliko, drugi ovoliko i onoliko posto navijača i cela Srbija navija za njih, ali je problem u tome što nismo fer prema ostalima. Jer, ima pravo da se naljuti i Vojvodina, ima pravo da se naljuti i OFK Beograd i Borac Čačak i Lučani i Milanovac i Kruševac i Ivanjica i svako drugi ima pravo da se naljuti, ali ima nešto drugo. Naša ideja, zato to nismo doneli, gospodine Stanojeviću, zato što mi hoćemo od njih da uzimamo pare a ne oni od nas, a nemate šta da uzmete od nekoga ko potroši vaše ugovore do 2018. godine, zato što ih je eskontovao, uzeo od banke, banka uzela veliku proviziju i tako svaki put. Sad mi daj da potpišem ugovor ako je to moguće, sa Telekomom, sa NIS-om, sa EPS-om, sa bilo kim do 2020. godine, eskontovaćemo do 2019, da bi obični ljudi razumeli, unapred ćemo da potrošimo pare koje je trebalo da primamo u 2018. i 2019. godini, zato što nismo sposobni da novac zarađujemo na tržištu. Ako nisi sposoban da zarađuješ novac na tržištu, kani se ćorava posla. Najlakše je državnim parama upravljati, a biti veliki direktor i veliki predsednik i veliki ne znam šta. Mislim da je to teška bolest našeg društva od koje se nećemo skoro izlečiti i ja o tome namerno juče nisam govorio zato štoznam da nemam dovoljno snage, kao predsednik Vlade, a verujem da nemaju ni drugi da to provedu u delo. Dakle, nama je potrebna privatizacija u sportu. Pogledajte kad vi kažete –a što bi država platila za bilo koji klub i za Brajkovac i za Čibutkovicu? Ako ima ljudi koji su zainteresovani, neka plate. Državi je obaveza da obezbedi fizičko vaspitanje, da naša deca budu zdrava, onaj ko hoće da pravi klub, neka plati. To je njegova stvar. Onoliko koliko možemo da izdvojimo za sve i to nije veliki novac.Pogledajte Nemanju Matića, našeg slavnog fudbalera, mislim da u Engleskoj igra, on je sada uzeo klub na Ubu. On se, momak koji još igra, svako drugo veče uključuje „Skajpom“ i deci objašnjava gde da trče, kako da trče. Uložio je svoje pare. On hoće na toj deci da zaradi novac. Ponaša se tržišno, video je šta je biznis u Evropi, video je šta je biznis u svetu i niko mu ne smeta da to uradi i želim mu svu sreću ovoga sveta. Ali, on od nas nije dobio ni dinara, on od države nije dobio ni dinara. Eno, uređuje tribine tamo na stadionu „Jedinstvo“ u Ubu, ako je „Jedinstvo“, možda sam i pogrešio i računa čovek – napraviću privatni biznis. Kada treba klinca da motiviše, pusti ovog drugog fudbalera Azara, da se javi, da se uključi, da kaže, jer on brine o njima, hoće novac, hoće da zaradi. Kod nas je problem što će glavu da vam otkinu i reći će vam – može 49% neko da bude vlasnik, ali mi hoćemo da budemo 51%, da mi donosimo odluke, ali ovaj da daje pare. To nema nigde na svetu. Zamislite Berluskonija koji proda Kinezima ili ovaj koji proda Tajlanđanima ili ne znam kome i da kaže – ja sam ti to prodao, ali ja hoću da mi zajedno sa navijačima odlučujemo o svemu, a ti upravljaj pa tamo zarađuj pare ako možeš, a ako ne zarađuješ mi ćemo da te smenimo. To je veliki, veliki problem kod nas i ja ne vidim u ovom trenutku rešenje, a svako ko mi kaže drugi da bi to rešio, nemojte da vam govorim šta su radili i kako su ih Antiću odvodili u Zvezdu da bi prestalo navijanje: „Spasi Srbiju!“, pa plati šest miliona ovamo, pa plati pet miliona onamo, pa plati ovako, pa plati onako. Ja bar nikome ne plaćam da ne viče: „Vučiću, pederu!“. Vičite koliko hoćete. Neću da plaćam ništa za to. Ali, da li smo uradili neke druge stvari loše? Jesmo. I sam sam za to kriv. Što se tiče poljoprivrede, sve ste vi u pravu, i oko vodoprivrednih objekata. Više smo uložili u prethodne dve godine nego ikada ranije, ali nije dovoljno. Potrebno nam je još deset puta toliko. Što se poljoprivrede tiče, tu postoji već 30 godina, možda i više, i nisu za to ministri krivi, nisu za to ministri krivi uopšte, postoje u veterini i u Vladi Srbije i u pokrajini i na drugim nivoima i svi su oni uvezani, niko neće ništa da menja nikada. Ne možemo svinjetinu da prodamo nigde, zato se nikome i ne isplati da ima tovljenike, zato što mi nećemo da odustanemo od vakcinacije za svinjsku kugu, ono što je svuda u svetu. Ne možete da prodate nigde u svetu nijednu polutku ukoliko ne vakcinišete od svinjske kuge, ali ne možete to u Srbiji da progurate zato što će istog trenutka da vam kažu da ste uništili kompletnu stočarsku proizvodnju i to tako ide godinama, decenijama i verujem da ćemo nešto od toga moći da promenimo u narednom periodu. Vama sam zahvalan na podršci. Što se tiče autoputa i zahvalnosti kada ljudi budu mogli da dođu i do Čačka, kasnije i do Požege, pa i do Zlatibora, Zlatara, Mokre Gore za sat vremena brže nego što je danas i neuporedivo sigurnije i neuporedivo bezbednije, siguran sam da će biti zahvalni i da će znati da je država jedan posao dobro obavila. Da to ide lako, ne ide lako. Nije izgradnja puteva lak posao, pogotovo ne autoputeva, to je veoma komplikovana gradnja, skupa gradnja. Da bi ljudi znali, najjeftiniji kilometar autoputa je pet miliona evra, najjeftiniji, a negde vas kilometar autoputa košta i po 25 miliona evra. U Sićevačkoj klisuri nas prosečno košta oko 17 do 18 miliona evra. Samo vodite računa koliko je to novca. Treba pet kilometara, to vam je već 100 miliona evra. To je ogroman novac i za državu Srbiju, a ljudi kažu – ej, šta si išao tamo da otvaraš šest kilometara puta, auto-puta Grabovnica-Grdelica? A kako da vam objasnim da to košta 100 miliona evra i koliko je to para za državu Srbiju. U svakom slučaju hvala, a ovo ćemo gledati da ispravljamo. Ako budete imali ideje posebno oko finansiranja sporta dobro došle su, ali koje možemo da provedemo u delo, pošto šta da vam kažem, svi sve znamo, samo što to niko u Srbiji neće. To je sve što mogu da vam kažem. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak. Izvolite.
Hvala lepo. Veoma sam pažljivo juče slušao ovaj sažetak izlaganja gospodina Vučića, mandatara nove Vlade Republike Srbije. Ono što moram da primetim to je da ova nova Vlada u određenom smislu i nije tako nova, obzirom na činjenicu da je čini većina sa koalicionim partnerima koji su manje-više činili i prošlu Vladu. U tom smislu, da bismo razgovarali o novoj Vladi, mislim da bi bilo korektno da se progovori barem neka reč o rezultatima prošle Vlade, iz jednostavnog razloga što da je došlo do promena i da je neko drugi formirao Vladu, on bi sasvim sigurno se osvrnuo i na rad prošle Vlade, što ovde nisam siguran da će se dogoditi. Ovo govorim iz jednostavnog razloga što kada je prošli put mandatar Vučić davao ekspoze, on je napravio jedan, učinilo mi se tada gaf, ali sada očigledno to nije gaf, pošto se ponovilo, a to je da u svom višečasovnom izlaganju nijedan jedini put ne kaže reč Vojvodina. Ni jedan jedini put. Vojvodina nije samo pokrajina kako je premijer rekao, ona ima svoje ime. To može delovati kao semantičko insistiranje na detaljima, ali verujte mi da to nije tako, nego je mnogo dublji problem o kome želim da govorim zbog toga što, setimo se, da je pre godinu i nešto dana, u ovoj istoj sali razgovarano o pravljenju jednog ozbiljnog tima koji će se baviti promenama političkog sistema u Srbiji. Taj tim za pravljenje novog političkog sistema u Srbiji, cela ta ideja je jednostavno sa sve manje i manje javnosti i sa sve više i više ćutanja, jednostavno nestala, isparila. Sa velikom radošću moram reći, da sam pažljivo slušajući ekspoze mandatara, čuo mnogo zanimljivih, korisnih i nadam se tačnih informacija. Međutim, to su sve stvari koje su vezane za dnevno-političke stvari, a ne istovremeno i za sistemske promene u zemlji do kojih, koliko sam razumeo, mora doći. Pozdravljam promene u sastavu Vlade, jer neke ljude koji su novi u Vladi slučajno lično poznajem i mogu reći da su njihovi kvaliteti neupitni. Sasvim sam siguran da će gospodin Nedimović dati svoj doprinos ne samo razvoju poljoprivrede u Sremu, Banatu i Bačkoj, nego i u celoj Srbiji. Međutim, mene interesuje nešto drugo, mene interesuje pitanje mađarskog modela rešavanja pitanja poljoprivrednog zemljišta, koji je mandatar spomenuo. Mađarsko rešenje za one koji to ne znaju, rešenje za koje se između ostalog Liga socijaldemokrata Vojvodine između ostalih stranaka, bilo bi nepravedno reći da smo se samo mi za to zalagali, ali potpuno suprotstavljene političke opcije su se zalagale za upravo to da se donesu zakoni kojima će se zabraniti prodaja zemlje strancima, barem na određeni rok. U tom smislu, mađarsko rešenje je ono što veoma pozdravljam, ali postavljam pitanje, do mađarskog rešenja se došlo promenom Ustava Republike Mađarske, da bi u Ustavu bilo zapisano ovo o čemu sada govorim. Da li mađarsko rešenje koje je spomenuo premijer u svom ekspozeu podrazumeva i promenu Ustava? Ako podrazumeva promenu Ustava, onda je prestanak promišljanja izmene političkog sistema u ovoj zemlji veoma opasno. Ako će se Ustav samo menjati zato da bi se došlo do nekakvih dnevno-političkih poena, onda je to neodgovorno i mislim da se tako ne sme postupati, jer smo već jednom imali priliku da se Ustav, kao što se dobro sećamo donosi bez diskusije, bez javne rasprave i da se donese tako da je duže trajalo glasanje, nego rasprava o samom tom Ustavu. Pozdravljam prisustvo gospodina Kneževića u ovoj Vladi, ali bi bilo dobro takođe da gospodin Knežević upozna svoje kolege iz Vlade sa činjenicom da grad Zrenjanin iz koga on dolazi je bio uz grad Maribor najrazvijeniji industrijski centar u SFRJ, a sada tavori u osrednjosti nerazvijenog dela Srbije koji se zove AP Vojvodina. Mi smo došli u poziciju da upravo zbog toga sada moramo da otvorimo suštinu priče o tome šta se zaista politički događa u pozadini. Aktuelni premijer Vojvodine, gospodin Igor Mirović, je pokrenuo akciju da se vrati vojvođanska imovina u vidu vila koje je AP Vojvodina imala u Hrvatskoj i Sloveniji. Nisam primetio da je to spomenuto. Da li postoji možda razlika u mišljenjima premijera Vojvodine i premijera Srbije o tome? Da li je pitanje, pitanja povraćaja vojvođanske imovine preko koga se ćutke prešlo u stvari dokaz mogućnosti postojanja vojvođanske imovine? Ako vojvođanska imovina može da postoji onda ne mora biti samo u nekretninama, ona može biti i u novcu. Ako imovina može biti u novcu, onda može postojati i dug. Ako postoji dug, onda ja postavljam pitanje – šta se dogodilo sa ostalim delovima vojvođanske imovine u koju spadaju vojvođanska pošta, vojvođanska železnica, „Elektrovojvodina“ itd. Da ne spominjem sve ono o čemu sam i razgovarao bio u prošlom sazivu sam sa ministrom finansija oko toga koliko je Vojvodina zakinuta nepoštovanjem ustavne odredbe o veličini budžeta Vojvodine i na taj način su Vojvođani uskraćeni za preko milijardu evra. Sve ovo govorim zbog sledećeg. Treba biti svestan da su problemi sa kojima će se ova Vlada suočavati veoma duboki. Sa jedne strane imamo pitanje recimo sporta koje naizgled nije toliko u suštini političkog pitanja koje ja sada pokušavam da ovde kandidujem, ali postavljam drugo pitanje kako je moguće da toliko bure digne jedna olimpijska medalja, zlatna medalja devojke sa Kosova i pitanja da li treba joj čestitati ili ne treba na sportskom uspehu, kada u Novom Sadu imate čoveka koji se zove Nenad Pagonis, Novosađanin, koji je više puta bio svetski prvak u kik-boksu, nego što je Rasim Ljajić puta bio ministar. Mrtva je trka, ali čovek je deset puta bio svetski prvak u kik-boksu. Sve u svemu, ako imamo takvu situaciju ako u Novom Sadu živi devojka koja je sa 15 godina kadetski svetski prvak u karateu i to se ne spominje, a jedna olimpijska medalja koju je osvojila džudistkinja sa Kosova je bila razlog da Olimpijske igre umesto da budu mesto na kome će se razlike prevazilaziti postaje mesto gde se razlike potenciraju i upravo zbog toga mislim da su politička pitanja koja treba otvoriti mnogo dublja nego što to izgleda. Ja ne sumnjam u dobre namere ove Vlade, ne sumnjam u dobre namere mandatara, ne sumnjam u to da će ova Vlada dati šta god može od sebe da ljudi u Srbiji žive bolje, jer da sumnjam u to ne bi sedeo u ovoj sali. Međutim, ja sam sa gospodinom ministrom zdravlja, gospodinom Zlatiborom Lončarom, razgovarao pre više od pet meseci o pitanju zdravstvenog pregleda koji je sada obavezan da bi se dobila dozvola za kupovinu oružja. Taj zdravstveni pregled je toliko komplikovan da je komplikovaniji od zdravstvenog pregleda koji je potreban za dozvolu da bi se upravljalo spejsšatlom. Naš sastanak je bio kratak. Trajao je svega par minuta, gospodin Lončar je rekao da je to ozbiljna glupost i da to treba hitno promeniti. Sastanak je bio u petak, on je rekao da će to biti urađeno u ponedeljak. U ponedeljak mi je rečeno da ne može da se promeni, nego će trebati ipak nekoliko dana. Posle toga se došlo u situaciju da tih nekoliko dana se pretvori u par meseci. Raspisani su izbori i onda mi je gospodin Lončar doslovce rekao sledeće – birokratija neće da radi, jer ne zna šta će biti. U međuvremenu je od izbora prošlo još nekoliko meseci, taj predmet i dalje nije rešen, i vi ste u poziciji da bukvalno pola godine od nečega što smo pokrenuli kao inicijativu se ništa ne desi zbog toga što je birokratija uzela da upravlja ovom zemljom. To su stvari za koje bih ja ljubazno molio da mi se da elementarni odgovor da li postoji politički program ove Vlade kako ova zemlja treba da izgleda, jer je vrlo lepo govoriti o auto-putevima koji se zidaju i koji se prave, ali imam jedno pitanje koliko kilometara tih autoputeva će biti u Vojvodini? Koliko kilometara na mestu gde se najjeftinije zida auto-put gde mu je najmanja cena, a istovremeno je potrebno povezati, recimo, Banat između svojih značajnih mesta, povezati se sa Temišvarom i sa svojim istorijskim pravcima istok-zapad? Da bi se to uradilo potrebno je mnogo manje sredstava, ali kao da smo došli u poziciju da kao što se ne izgovara reč Vojvodina da se ne izgovara ni pitanje dugova prema Vojvodini, da se ne govori o tome šta da se radi u Vojvodini. Ja o ovome govorim zato što sam iz Vojvodine i mislim da svako mora reći na ovom mestu šta on misli da treba da se uradi tamo odakle je da bi se od toga napravila jedna zemlja koja je svugde jednaka, svugde jednaka u pravima i svugde jednaka u obavezama. Ovako, smo u poziciji da gospodin premijer, predsednik Vlade prošle i mandatar sledeće, preuzima na sebe da iz Beograda upravlja celom zemljom. To nije put kojim se može ići iz jednostavnog razloga što tim putem ćemo doći u poziciju da kancelarija premijera i ova Vlada postanu usko grlo u odlučivanju u ovoj zemlji, i da kroz to usko grlo ne može da prolazi normalan život. Pa, bih vas molio par odgovora na ovo što sam postavio. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima mandatar.
Pre svega, poštovani gospodine Čanak, vaš zdrav humor sam uvek podržavao, na moju žalost bio je sažetak izlaganja, uglavnom zbog mojih nedovoljnih fizičkih mogućnosti, ali svejedno mislim da su građani mogli da steknu uvid u jedan sveobuhvatan i ozbiljan plan i program. Naime, podsetiću vas da je najduži pre mog ekspozea iz 2014. godine ekspoze imao Vojislav Koštunica od 90 minuta, da su neki imali, verovali ili ne, zamislite, iznosili su svoj program i plan rada Vlade u 20 minuta. Dakle, pročitali četiri strane, četiri šlajfne teksta i to je bio plan i program za Vladu. Ja se time hvalim, ja se time ponosim, za razliku od onih koji bi, ja nisam rekao da to vi činite, koji se sprdaju i koji govore da je to nešto loše ili strašno. Možete da mislite koliko je rada nekome potrebno, koliko sati i koliko dana kada je morao da čita ili imao da čita za devet ili deset sati, koliko je rada, koliko truda i koliko energije morao da uloži da bi to napisao i koliko puta to da iščita. To mislim da pokazuje i odnos prema građanima, pokazuje i marljivost i posvećenost. Nažalost, u Srbiji je postao neki trend da se ljudi šale, da se ljudi ismevaju sa onima koji su vredni i koji bi mogli da rade. Valjda je najbolje da budeš lenčuga i da po ceo dan sediš u kafiću i da kritikuješ sve one koji nešto rade. Kada kažete - nije tako nova; Vlada je nova, svaka Vlada posle izbora je nova, Vlada je i drugačija, a logično je da ima ljudi koji su bili u Vladi iz prostog razloga što smo tako izašli na izbore i tako tražili poverenje. Bilo bi prevara građana Srbije da smo doveli sve druge. Da budem iskren, da nisam išao u kampanje sa pričom da ću biti premijer, teško da bih bio premijer, iz nekih potpuno drugih razloga, ali bi bila prevara građana da to nismo učinili na takav način, jer sam išao, govorio građanima – glasajte za našu listu ukoliko želite da budem predsednik Vlade Srbije. Naravno da su tu ministri, i drugi ministri su radili dobro posao, ali potrebna je uvek neka svežina, neka nova krv, kao što to radi „Koka-kola“ u Atlanti, oni svake godine 15% ljudi promene da bi se pokazalo da dođe nova energija, nova ambicija. Mislim da je napravljen dobar balans između iskustva, znanja, svežine. Vi ste pohvalili dvojicu novih članova Vlade i verovali ili ne, to im neće smetati u njihovoj karijeri, iako sam video da ste se zabrinuli obojica kada ste ih pohvalili, ali želim da vam kažem da smo to uradili na taj način da čini mi se postavimo ljude koji su iskusni, ne ljude koji ne znaju ništa o tom poslu i kada ste pomenuli Zrenjanin i rekli kako danas Zrenjanin tavori, tačno je, zato što neki koji su došli na vlas 2000. godine pre toga nije bilo mnogo dobro od 1990. godine do 2000. godine. Počelo je urušavanje. Oni koji su došli 2000. godine na vlast, rešili su da rasprodaju sve što im je palo na pamet i od veoma uspešnih preduzeća u Zrenjaninu, od industrije mesa koja je bila poznatija od Mitrosa, Sremsko Mitrovački kakva je „Bek“, do mnogih drugih kompanija. Sve je razoreno, uništeno, rasprodano i ne postoji ništa. Goran Knežević je doveo Drekslmajer kao gradonačelnik u Zrenjanin, to ga je između ostalog preporučilo, jer je znao kako se sa investitorima na najbolji način postupa. Ti ljudi iz Drekslmajera su došli pre nekoliko dana kod mene, želim da vas obavestim, oni sada uvećavaju svoj biznis, uvećavaće broj zaposlenih i očekujemo da taj broj zaposlenih bude uvećan u naredne dve, dve i po godine u Zrenjaninu, što će dodatno značiti i Skupštini grada Zrenjanina i Zrenjanincima, ali to nije dovoljno, biće potrebno još investitora da bi Zrenjanin mogao da bude onakav industrijski centar kakav je bio. Može okolina Zrenjanina, možete od Mužlje do Jankovog Mosta da živite od poljoprivrede, ali ne možete da imate stotinu hiljada ljudi, od tih stotinu hiljada ljudi da vam 70.000 živi u gradu Zrenjaninu ako nemate snažnu industriju. Radićemo na tome. Menjaćemo stvari, popravljaćemo ih i mislim da će biti bolje nego što je bilo pre nekoliko godina. Što se tiče rezultata, i ja sam se osvrtao na taj rad i veoma sam ponosan na rad. Naravno da uvek stvari možete da učinite boljim i da ih napravite da budu bolje. Sam imam bezbroj primedbi. Čini mi se da sam i najoštriji kritičar, ne kritičar iz kreveta u 10.15 kad ustanem , pa mogu da objavim jedan tvit i da kažem: „Au, al sam mu rekao“, već kritikujem ono što gde nismo pokazali dovoljno energije, dovoljno rada i dovoljno truda. Ali, uradili smo velike stvari i mnogo dobrih stvari i zato mislim da je važno da to uradimo i u narednom periodu. Da vas obradujem oko promene političkog sistema. Upravo zbog te, rekao bih, krizne političke situacije i globalno i regionalno, pa i u našoj zemlji, ako hoćete, u kojoj nismo mogli da se bavimo tim suštinskim političkim pitanjima, vreme je da od jeseni krenemo u te razgovore i, ne kao premijer, već kao u ovom trenutku predsednik važne stranke u Srbiji, spreman sam da prihvatimo taj dijalog i da razgovaramo o tome, da bi i regionalne stranke mogle da budu zastupljene u parlamentu, da vidimo da li ćemo da imamo četiri, pet, šest, sedam, da sami razgovaramo, da otvorimo dijalog, potpuno sam spreman. Nemam nikakav papir na kojem je nešto napisano. Sa praznim papirom doći ćemo i pred vas i pred svakog drugog u Narodnoj skupštini i da sednemo da razgovaramo o tome. Spremni smo da o tome pričamo zato što bismo u tom slučaju imali i bolju reprezentativnost u Narodnoj skupštini, nego što imamo danas, a razume se, i u svim drugim izvršnim organima vlasti. Dakle, na to smo apsolutno spremni. Ne znam da nisam izgovorio ime Vojvodine, ali sam govorio o Vojvodini, govorio o pokrajini. Možda je, kako vi kažete, semantička greška što nisam, jer sam posebno govorio o Kosovu i Metohiji, dakle, bez ikakve namere. Vojvodinu volim jednako kao vi. Ne dozvoljavam da je vi volite nimalo više, kao što se ne bih usudio da kažem da je volite manje od mene. Koliko su vaši koreni iz Vojvodine, slučajno su i moji i zbog toga ne mislim da sam bolji od bilo koga iz Kraljeva, Užica, Čačka, Niša, Leskovca ili bilo kojeg drugog mesta u Srbiji, ali zbog toga sasvim sigurno nisam ni gori. Posao je naš da jednako tretiramo svaki deo Republike Srbije. Mislim da sam da se tako ponašao. Mislim da sam posetio svaki deo Republike Srbije. Ako hoćete, gospodine Čanak, nisam siguran da mi ljudi u centralnoj Srbiji to ne bi zamerili, jer smo mi subvencionisali dolazak najvećeg broja investitora upravo na teritoriju AP Vojvodine. Dakle, i u prethodne dve godine, a ja sam doneo ovde kompletan spisak, videćete da je najviše investitora stiglo na teritoriju opština Ruma, Sremska Mitrovica, Pećinci, u Srem, ali bogami i u severnu Bačku, naročito na teritoriju grada Subotice, ali i u Zapadnobački okrug i u Sombor i u Apatin i u Odžake, gde je Vlada Republike Srbije to subvencionisala mnogo više, a imamo čak mislim tri okruga, tri okruga cela u centralnoj Srbiji u kojoj ni jedan od investitora koje je subvencionisala Vlada Srbije nije stigao. Tako da, i ta priča ne stoji. Što se tiče priče o prihodima i rashodima AP Vojvodine, mi smo spremni da tu priču otvorimo, kao što sam rekao, što je moguće pre. Ali, vi govorite samo o pravima i o prihodima, ali ne govorite o rashodima i ne govorite o obavezama. Ja ću vam reći da u nekom ranijem mandatu, mislim 2008. ili 2007. godine, Antiću, su preuzeli drugokategorisane puteve ljudi iz AP Vojvodine. Znate li šta su uradili? Nisu uradili ništa. Onda su rekli – mi nemamo pare za ovo, hajde Republiko, hajde Srbijo radi nam te puteve. I Srbija je radila i te puteve, toliko da znate. Nemojte da mi govorite o tome da nije bilo para, pošto je bilo para za sve funkcionere i predsednike opštinskih odbora koji su iznenada osnovali, i potpredsednike, koji su osnovali nevladine organizacije pojedinih političkih stranaka i umesto da se grade putevi ljudima u Vojvodini, pare su se bacale u bunar. Nemojte da vam govorim o nekim drugim stvarima. Ja sam, čini mi se, i sa vama, pominjali smo Nenada Pagonisa, i ja sam i neke poruke ostavio i voleo bih da vidim u čemu je problem, ako postoji, iako kikboks nije olimpijski sport, mislim da smo dužni gospodinu Pagonisu sve što možemo kao država da učinimo. Mislim da bolji odnos prema sportistima, posebno prema vrhunskim imamo i to možete sve njih da pitate. Svi će vam to potvrditi, svaki čovek, i ovi naši divni veslači i kajakaši, svi će vam reći da nikada veću podršku države Srbije nisu imali, nikada veću podršku. Reći ću vam zašto. Zato što kod nas ne morate da čekate na novac u trezoru, zato što ministar da nalog i on dobija novac odmah, zato što je finansijska situacija bolja, zato što mi ne ostajemo dužni ni dana. Kada dobijete nalog, tog dana se isplati. Mislim da je Vanja, kao složićemo se jedan, ja mislim, najveći, ali jedan od trojice ili četvorice najvećih vaterpolista svih vremena, čekao po godinu dana. (Radoslav Milojčić, s mesta: Posle Šapića.) Molim? Mislim da je čekao po godinu, godinu i po dana da dobije obećani novac koji je bio neuporedivo manji nego što je danas, za zlatne medalje koje je osvajao. Danas njegovi drugari, njegove kolege ne čekaju ni dan. Onog dana kad nam dostave papire, za to im je potrebno tri ili četiri dana, petog dana taj novac dobijaju. Što se tiče gospođe ili gospođice Keljmendi, vidite, ja mislim da ste tu vi preterali, gospodine Čanak, a ne neko drugi, a ne Marko Đurić, iako sam se trudio da ćutim i da ništa o tome ne govorim u javnosti, upravo zbog olimpijskih načela, upravo zbog sporta i upravo zbog toga što nam ta mlada žena ama baš ništa nije skrivila i niko nam ništa nije skrivio. I bežao sam od toga da komentarišem gluposti lažnih analitičara, lažnih novinara koji govore da je to potpisano u Briselu itd, kao da ne znaju ljudi kako i na koji način je Kosovo postalo članica Međunarodnog olimpijskog komiteta i razne te polupismene stručnjake koji su u stanju i veru i naciju da promene da bi dobili nekakvu funkciju, koji nam drže predavanja po tom pitanju, sve sam prećutao. Ni reč nisam rekao o njoj. Samo sam rekao da mi je interesantno bilo da su u roku od minut ili dva posle toga VVS i SNN objavili informaciju istorijsku o tome itd, kao da su samo čekali na to, ništa više od toga. Vi ste rekli Marku Đuriću da je to tako Hitler radio. A šta to? Time što je rekao da je neko izdvojio deo teritorije Republike Srbije, što je njegova ustavna obaveza, kao direktor Kancelarije za Kosovo i Metohiju, kao svaki član Vlade? Mi se ovde zaklinjemo na Ustav Republike Srbije. U Ustavu Republike Srbije Kosovo i Metohija je deo Republike Srbije. Možda će ga jednog dana neko promeniti. Možda će ne znam šta prekosutra da se dogodi. Možda ja ne budem predsednik Vlade, možda neko drugi pobedi na izborima za mesec dana, ako se dogode. Nikakav to problem nije, ali to u ovom trenutku nije moguće. Vi ste njega optužili da je Hitler zato što je poštovao Ustav Republike Srbije. Zato što je poštovao Ustav Republike Srbije nekome ste rekli da je Hitler. Nemojte da se ljutite, gospodine Čanak, to je ono što je bilo neprimereno. Ni na koji način nismo uvredili tu očigledno veoma uspešnu i vrednu sportistkinju, njen trud, njene napore, marljiv rad, kapa dole. Kakve to veze ima sa tim što je neko primio Kosovo kao nezavisnu zemlju, jer po statutu možete da ih primate samo kao nezavisnu zemlju? Prekršili su statut, kao članicu Međunarodnog olimpijskog komiteta. Kao što je to uradila UEFA, direktno kršeći sopstveni statut, jer samo članice UN UEFA ima pravo da primi. I UEFA ih je primila iako nisu članice UN. Sad ako neko sutradan kaže da se ne radujemo pobedi fudbalskog tima Kosovo, vi ćete da mu kažete da je Hitler, Hitler zato što štiti Ustav svoje zemlje, zakone svoje zemlje, zato što štiti svoj narod. Pa, valjda je to njihov posao da rade. Pri tom, nemojte da mi kažete da sam nešto radio protiv Albanaca, jer smatram da je strukturni i strateški dogovor Srba i Albanaca od ključnog značaja. To su dva najveća naroda na zapadnom Balkanu. Prvi put sam se video sa albanskim premijerom posle Envera Hodže i Tita od 1946. godine. Oni koje ste podržavali, koji su bili mnogo hrabri, nisu imali hrabrosti da to urade, zato što znam da nam je važan mir sa Albancima, ali to što nam je važan mir sa Albancima ne znači da ću da se odreknem Ustava svoje zemlje, zastave svoje zemlje i da kažem da teritorija naše zemlje po Ustavu Republike pripada nekom drugom i sada se radujem njihovim medaljama. Zato ću da budem Hitler? Da li je to glavna karakteristika Hitlera? Primer sa Džesi Ovensom nikakve veze nema. Da li je neko njoj govorio da je ovakva ili onakva, da je druge boje, druge rase, druge nacije? Niko joj nije zamerio koje je nacije. Samo smo pričali o tome kojoj državi pripada i ničemu drugom. Ja mislim da je to bila njegova obaveza. Da je drugačije postupio, mislim da bi to bila katastrofa. Nemam ja ništa protiv vašeg stava, samo imam protiv toga da nekoga nazovete Hitlerom, posle miliona i miliona ubijenih ljudi u svetu, ko nije ubio nikoga, nekoga kome to nije ni namera. Malo je bilo preoštro i bilo je štetno za našu zemlju, bilo je štetno za našu zemlju. Nemojte da vam govorim da ste bili glavna zvezda u prištinskim medijima, a to nije zato što su vam bili zatvoreni ovdašnji, jer ste i ovde svuda citirani, već zato što su Albanci pomislili kako to njima odgovara u borbi protiv Srba. Samo to hoću da vam kažem i zato mislim da je to bila greška. Što se tiče imovine javnih preduzeća i što se tiče onoga o čemu ste govorili, železnicama, Elektrovojvodini, da, došle su promene u EPS za koje mislim da su dobre. Da biste vi znali šta se nama dešavalo, nikada to ne bismo promenili i to nije imalo veze sa Elektrovojvodinom ili Elektroistokom ili bilo kojim drugim delom, Elektrošumadija. Svako od njih je bio potpuno nezavistan od svoje centrale i oni bi naručivali brojila, transformatore i mi imamo po 1.500 komada u Elektroistoku, Elektrovojvodina ih nema i ona pravi tender, i troše nam državne pare i obrnuto. Troše nam državne pare u istom preduzeću, ali oni ne razgovaraju jedni sa drugima. U istom preduzeću imamo višak, ali ovaj pravi tender i troši naše pare. To danas ne može. To nema nikakve veze sa autonomijom Vojvodine, već ima veze sa dobrim funkcionisanjem EPS, čijim funkcionisanjem i dalje nismo zadovoljni, ali je bolje i značajno bolje nego što je to bio slučaj ranije, a što potvrđuju i MMF i Svetska banka i svi ostali koji zajedno sa nama po tom pitanju rade. To nije političko pitanje, već je to ekonomsko pitanje. Što se tiče predloga sistemskih promena, mislim da je bilo mnogo predloga sistemskih promena. Što se tiče mađarskog modela, govorio sam i o mađarskom i o poljskom, ne znam da li ćemo i koliko ćemo imati snage, ali borićemo se, borićemo se zajedno sa vama i super ako budemo podržani za to, da sačuvamo da to bude naša zemlja suprotno odredbama i direktivama EU. Ukoliko to bude moguće, mi ćemo dati sve od sebe. Izdržali smo i neke teže stvari i tako ćemo se ponašati. To nema veze sa tim što bih ja da podržim nekog ili što bi neko drugi da podržava tajkuna, a da mi priča o ugroženosti malih poljoprivrednika, a sve ih drži jedan te isti tajkun u jednom mestu i onda ih izvede na ulicu kada to njemu odgovara. Gledaćemo da pomognemo stvarnim poljoprivrednim proizvođačima, koliko god je moguće, ali moraće i oni da menjaju svoje navike, kao što ćemo i mi da se menjamo, ali to nema veze sa poljoprivrednim zemljištem i ne pada nam napamet da donosimo zakone po kojima ćemo dati dozvolu da se prodaje poljoprivredno zemljište. Da li će za pet, šest, sedam, osam godina, kada neka nova Vlada bude ovde, neko donositi drugačije odluke? To pitajte njih, za naredne tri, četiri godine, za mandata ove Vlade o tom pitanju nemojte da brinete. Hvala najlepše.
Hvala. Gospodine Čanak, imate dva minuta.
Zahvaljujem na iscrpnom odgovoru, ali samo bih nekoliko opaski morao da primetim. Prvo, očigledno je da ste iz druge ili treće ruke pratili ovu moju polemiku. Ja nikoga nisam nazvao Hitlerom. Rekao sam da je ta ideja da se diskvalifikuje bilo čiji sportski uspeh zbog njegovog porekla ili čega takvoga ima svoje korene u davnom 1936. godini, pa smo imali 2006. godine da reprezentacija Hrvatske siđe sa pobedničkog postolja jer je tu bila reprezentacija SRJ. Sećate se toga dobro kao i ja. Znate vrlo dobro da je to tačno ono o čemu sam govorio. Imam dva pitanja, ako smo već krenuli o Kosovu i Ustavu. Prvo pitanje – da li je Srbija uložila službeni protest Olimpijskom komitetu zbog učešća Kosova i ako jeste koji je odgovor bio Olimpijskog komiteta? Drugo pitanje, govorite o tome da se poštuje Ustav, ali u vašem ekspozeu koji ste juče izneli, Kosovo se nalazi u prvoj tački između članstva u EU, spoljne politike, nacionalne bezbednosti i odnosa sa dijasporom. Drugim rečima, AP Kosovo spada u kombinaciju spoljne politike, nacionalne bezbednosti i odnosa sa dijasporom, a što je u punoj koliziji sa onim što ste rekli da se isključivo držite Ustava. Ako se držite tako Ustava, kao što kažete, onda Kosovo ne može biti deo pitanja dijaspore, niti spoljne politike, niti ima veze sa članstvom u EU.
Izvolite.
U pravu ste, gospodine Čanak, ali ste zaboravili da kažete da je išlo tačno iza nacionalne bezbednosti. Da, Kosovo i Metohija je ključno pitanje nacionalne bezbednosti i tako stoji u ekspozeu, a sada ćete da mi kažete šta je išlo pre nacionalne bezbednosti. Kakve veze ima? Išao je moj uvod o tome kakav je to politički okvir u kojem se nalazimo. Kosovo i Metohiju možete da vezujete za šta hoćete. Govorio sam u okviru nacionalne bezbednosti, vezao za nacionalnu bezbednost, gde mislim da je najprimerenije. Mislim da sve što sam rekao je tačno. Nisam samo shvatio, sem formalne primedbe, jer ste napravili bućkuriš, unoseći nešto što je ispred i iza, a u meritum stvari niste ušli, ali o.k. Što se tiče diskvalifikacija zbog porekla, nije Marko Đurić komentarisao njeno poreklo, ni jednom rečju nije bilo ko pokušao da diskvalifikuje znanje, posvećenost, rad i marljivost gospođe ili gospođice Kiljmendi. Dakle, alal vera, kapa dole za veliki uspeh. Kakve to veze ima sa tim što je MOK dao dozvolu nečemu što nije država da bude predstavljen na Olimpijskim igrama? Da, uložili smo protest MOK. Kakav im je odgovor? Ne znam. Znam da smo uložili protest UEFA, i to je uradio Fudbalski savez. Nisu ni odgovorili, evo kaže mi ministar. Dakle, nisu ni odgovorili, a šta će UEFA da vam odgovori koja je direktno prekršila svoje statute? Šta će da vam odgovori? Na najdirektniji način, vrlo precizan član ima koji to reguliše, da prekrši i baš ih briga. I ništa, šta da radite? Očigledno je da je u pitanju politička odluka. Ne možete tu da se suprotstavite. Imaćemo, pretpostavljam, jednu zatvorenu da vam kažemo šta se danas dešava po tom pitanju i da postoje trenutno pritisci na devet zemalja, veliki pritisci, da priznaju nezavisnost Kosova, a kojim rukovodi jedna zemlja, važna zemlja i sada tu postoje različite finansijske stvari i mnogi drugi problemi, a o čemu ne bih da govorim u ovom trenutku, ali naravno da Vlada brine i to je naš posao. Nisam vam odgovorio u prvom delu na nešto što je veoma važno, a to su putevi kroz Vojvodinu. Da, kroz Vojvodinu imate, od Beograda do Horgoša, oko 190 km auto puta, imate od Šida do Beograda takođe auto put. Kreće izgradnja puta Novi Sad – Ruma – Šabac. Takođe razgovaramo o tome i sa Rumunima, da vidimo da li postoje tu dve ideje kako da spojimo Zrenjanin, ali i Vršac sa Temišvarom. Razgovaramo o tome kako da napravimo brze puteve, odnosno šnel štrase za Beograd, Zrenjanin, posebno posle izgradnje Pupinovog mosta koji je skratio taj put i, čini mi se, u mnogome pomogao ljudima koji žive u srednjem i tom delu južnog Banata. O tome i te kako razmišljamo, radimo, kao što mislim da smo u otvaranju graničnih prelaza pomogli građanima Kikinde, kao što mislim da smo pomogli građanima Kikinde tako što smo zajedno sa rukovodstvom MSK, posle četiri i po, pet godina, zatvorene, ključne, najvažnije fabrike u Kikindi … danas ta fabrika radi i ponovo vidite dim na ulazu u Kikindu, u sedište severnog Banata. Dakle, mislim da smo uradili dosta i mislim da su ljudi u Vojvodini to videli i da to umeju da poštuju i da to umeju da cene, a za sva ova druga pitanja, mi smo otvoreni za razgovore sa vama i nikada nećete imati problem, da dođemo da pričamo i mislim da smo spremni da neke od vaših ideja prihvatimo po pitanju političkog sistema i određenih promena o kojima govorite. Hvala još jedanput.
Gospodine Čanak, nema više replike. Imate šest minuta kada prođu svi, znači negde ujutru otprilike. Reč ima Marko Đurišić.
Hvala predsednice. Poštovani gospodine mandataru, kandidati za ministre, kolege poslanici, gosti, imali smo prilike juče da slušamo najduži ekspoze u istoriji srpskog parlamentarizma. Skoro šest sati mandatar je čitao iscrpno plan kako je on sad rekao plan rada Vlade u naredne četiri godine. Mi smo slušali taj ekspoze očekivajući da čujemo konkretne rokove, zakone koji će biti doneti u određenom periodu i šta je to što će razlikovati ovu Vladu od svih prethodnih vlada u kojima je ova većina učestvovala u prethodne četiri godine. Zbog toga su bili i raspisani izbori. Tada je premijer, sada mandatar rekao – potrebni su nam izbori da bi dobili hrabriju, odlučniju Vladu, Vladu sa više energije koja će morati brzo da počne da radi na rešavanju problema građana. Onda posle izbora, desilo se nešto što nije objašnjeno, ni juče, ni u prethodnih 100 i više dana od izbora. Šta se čekalo? Zašto je bilo potrebno toliko vremena da dobijemo predlog o sastavu Vlade i program te Vlade? I u tom programu nema te obećane i najavljene brzine. Ne vidimo tu energiju, ne vidimo nove ideje. Većina ministara, odnosno članova Vlade dve trećine su stari, jedna trećina su novi, da li je to dovoljno za situaciju u kojoj se Srbija nalazi? Ne. Ono što smo mogli da čujemo u ekspozeu juče bile su mnoge stvari koje smo slušali pre dve godine. Ali, sada sa novim rokom, opet negde u nekoj daljoj budućnosti. Recimo, plate, mandatar je pre dve godine, malo više od dve godine kada je formirana prethodna Vlada rekao – smanjiće se plate u javnom sektoru za 10%, a onda ćemo do kraja 2016. godine imati veće plate u javnom sektoru nego što ih imamo danas. Da li će to obećanje biti ispunjeno? Da li će plate na kraju 2016. godine biti veće nego što su bile u aprilu 2014. godine? Neće. To znamo. sada imamo nova obećanja mandatar kaže – na kraju mandata ove Vlade plate će biti veće nego ikad u modernoj srpskoj istoriji. Kada je stvar u infrastrukturi, u infrastrukturi evo i premijer je govorio neimenujući tačno krivca, kašnjenje na otvaranju prve deonice na Koridoru 11 iako je u ekspozeu pre dve godine rekao da će autoput Beograd – Boljare biti završen za četiri godine u mandatu te Vlade. Danas tog obećanja i više nema. Govori se o tome da će biti završeno 50 kilometara od Obrenovca do Preljine, da je dogovoreno nešto za izgradnju od Surčina do Obrenovca, a da će se videti na koji način će se rešiti deonica od Preljine do Požege. Dalja izgradnja do Boljara do Crne Gore, ne spominje se u ekspozeu, kao što se ne spominje ni izgradnja puta od Novog Sada, Rume prema Šapcu. Toga u ekspozeu nema. Rekao je sada premijer, ali nije rekao i nije napisao u ekspozeu. Sad je rekao. Kao što je bilo rečeno, do aprila 2017. biće završena oba kraka na Koridoru 10, sada govorimo o sredini 2018. godine u ekspozeu piše – do sredine 2018. godine, ne terajte da sada otvaram i čitam ovde na kojoj strani piše, piše do sredine 2018. godine. Ja negde mislim da se to neće desiti ni tada, jer je to manir i rezultat rada ove Vlade u prethodne četiri godine. Neprekidna davanja obećanja, ljudi više i ne znaju kad je šta rečeno, stalno odlaganje tog boljeg života. Nasuprot toga imamo povećanje siromaštva koje sada poprima ozbiljne dimenzije u Srbiji. Naime, 150.000 građana Srbije više danas živi ispod granice siromaštva, 650.000, a 150.000 više nego pre dve godine, a dva miliona ljudi je ugroženo od siromaštva. U ovom ekspozeu nema ni jedne jedine reči o tome na koji način će se Vlada uhvatiti u koštac sa ovim problemom. Nema najave neke strategije, plana, konkretnih mera, nešto što bi doprinelo da se preokrene jedan loš trend koji traje već četiri godine. Ja pozivam mandatara da to bude jedan od prioriteta njegove Vlade, borba protiv siromaštva. Danas je 1/3 mladih ugrožena od siromaštva, 100.000 dece živi u porodicama koje ne mogu da im obezbede ni osnovne prehrambene namirnice. Mi imamo i po analizi Svetske banke neefikasan sistem socijalne zaštite, 25% najugroženijih samo 24% sredstava, a 1/4 dobrostojećih građana dobija 28% iz ukupnih socijalnih davanja. Mi imamo neefikasan sistem koji nije reformisan godinama. On jeste nasleđen, ali nije urađeno dovoljno u prethodne dve, odnosno četiri godine da se to promeni. Postoje u toj analizi Svetske banke predlozi za konkretna rešenja. Ono što bi moglo da pomogne u toj borbi je povećanje minimalne cene rada. To je jedino o čemu je mandatar juče govorio. Govorio je – probaćemo, videćemo, možda. Minimalna cena rada je povećana poslednji put 2014. godine, na 121 dinar po satu, pre toga je bila 114. Danas ljudi koji rade za tu minimalnu cenu rada su socijalno ugroženi. Mi moramo da promenimo sistem da ljudi koji rade ne budu socijalni slučajevi, makar 10% povećanja minimalne cene rada i sam mandatar je o tome govorio, doprinelo bi minimalno povećanje boljem, dostojnijem životu građana Srbije. Ali, mandat se nije obavezao da će to uraditi, ni u ovoj godini, ni u sledećoj, ni u nekoj drugoj. Ponovo smo slušali analizu i optužbe ko je kriv za loše stanje u zemlji. Opet su se koristile stotine i stotine puta iznošene neistine, ali sada i neke nove. Rekao je gospodin Vučić kako je povećan porez na dobit 2011. godine, što je dovelo do toga da imamo manja ulaganja, da se kapital iz Srbije izvlači. To nije istina. Porez na dobit preduzeća povećana je 2013. godine. Znači ova većina je uradila to povećanje sa 10% na 15%, efektivno sa 6% na 15% i dovela do toga da neke kompanije, domaće, strane odustanu od ulaganja u srpsku privredu, zato što su tražile neko mesto gde im je povoljnije i gde je porez na dobit manji. Govorio je premijer o tome kako je bila loša politika privrednog rasta zasnovanog na potrošnji i na razvoju sektora usluga. To jeste istina, ali ta politika je promenjena 2008. godine., Ona je važila do 2008. godine, 2008. godine je Vlada krenula sa pronalaženjem investitora koji će ulagati u proizvodnju u Srbiji. Taj investitor je „Fijat“, najveći izvoznik. Slažem se sa premijerom da smo propustili šansu da ojačamo industriju dobavljača koji bi proizvodili ovde delove za „Fijat“, a ne da najveći deo tih delova koji se i dan danas uvozi. Ali, to je radila Vlada četiri godine, jedna do 2012. godine, a ova Vlada je imala četiri godine da to promeni. Nije uradila ništa. Ono što želimo da kažemo - ponovo je ponovljena priča da nam je potrebno veće ulaganje i kako je poljoprivreda najveća šansa za razvoj Srbije. Ali, šta su efekti u prethodne, možda nije najveće, izvinjavam se, nije najveća ali sigurno jeste šansa poljoprivreda, to slušamo iz mandata u mandat, ne samo ove Vlade, svake Vlade u prethodnih 20 i više godina. Poljoprivredna proizvodnja smanjuje svoje učešće u BDP Srbije. Godine 2011. bila je 9%, sada je 7,7%, i ta šansa ostaje neiskorišćena. Da li će ova Vlada i novi ministar umeti da iskoriste tu šansu - videćemo. Ono što je prethodna radila, radila je na smanjenju subvencija. Veštim izmenama zakona, menjanjem samo jedne reči koja kaže – subvencije se utvrđuju u iznosu od…, pa neke cifre, menjanjem te reči - od u reč - do subvencije su smanjivane sa 12 hiljada po hektaru, recimo, na četiri hiljade koliko je za 2016. godinu. Ono što je smatramo važno i o čemu je mandatar nešto govori to je obrazovanje kao način da postanemo konkurentniji, kao način da zadržimo mlade u Srbiji i kao jednu važnu novinu najavio je uvođenje dualnog obrazovanja. Ovo nije prvi put i pre dve godine je najavljeno uvođenje dualnog obrazovanja. Očigledno da prethodni ministar nije bio za to, jer postoji jedan deo javnosti koji smatra da to nije dobro rešenje. Smatramo da dualno obrazovanje ima smisla i može da ostvari efekte o kojima se govori ovde, a to je smanjenje nezaposlenosti mladih, razvijanje duha preduzetništva i sve ostalo što stoji ovde, samo ako se ispune određeni uslovi. Bez toga dovešćemo do daljeg urušavanja obrazovnog sistema, pravljenja još većih nepravdi i napravićemo još veću štetu za budućnost Srbije. Nismo čuli da li će i na koji način, toga nema ni u ekspozeu, nije o tome detaljno ni govoreno, a moglo je da se nađe u tih šest sati govora, na koji način tačno ova Vlada želi da uvede dualno obrazovanje. Da li postoji zainteresovanost privrede, to je prvi preduslov. Mora da postoji privreda koja će da prima mlade ljude da rade. Da li je ta privreda spremna da plaća te mlade ljude koji će tri, četiri dana raditi i biti plaćeni više nego što je socijalna pomoć, kao što je i u drugim zemljama u kojima dualno obrazovanje funkcioniše? Mladi ljudi koji su u tom sistemu obrazovanja su plaćeni od strane poslodavca. Njihovo obrazovanje uz rad traje četiri do šest godina. Da li imamo spremne majstore koji će ih obučavati, koji moraju da imaju diplomu pedagošku da bi mogli da rade taj posao? Da li će biti i na koji način regulisana mogućnost da ti mladi ljudi na jedan efikasan način, ukoliko imaju želju, ambiciju se vrate u normalan sistem obrazovanja, polože maturu i nastave dalje univerzitetske studije ili strukovne studije? To su vrlo važne stvari i preduslovi koji moraju da se ispune da bi dualno obrazovanje imalo smisla. Mi smo spremni da sarađujemo sa ministrom i sa Vladom u tom projektu i da ponudimo znanje i iskustvo. Ono što ovu Vladu obeležava već na samom početku je mnoštvo afera, afera članova koji su bili do sada ministri, neke afere članova koji danas, odnosno sutra, kada god, treba da postanu ministri u Vladi Republike Srbije. Mislim da nam to govori o tome na koji način i šta će nam se dešavati u budućnosti i to nas ne čini optimistima i to je jedan od razloga zbog kog sasvim sigurno naša poslanička grupa Socijaldemokratske stranke neće glasati za ovu Vladu. Govorio je mandatar o tome kako je razvoj preduzetništva šansa za razvoj Srbije, kako je ovo godina preduzetništva… (Aleksandar Vučić, s mesta: Rekao sam svaka godina.) … kako treba da bude svaka godina i ja se slažem sa vama, ali hajde da vidimo onda u čemu je problem, gospodine mandataru i gospodine ministre finansija – zašto dve godine nema nove uredbe o utvrđivanju poreza za paušalne preduzetnike? Zašto mali privrednici koji paušalno plaćaju porez plaćaju taj porez po rešenjima iz 2014. godine? Zašto nisu izdata poreska rešenja za 2015. i 2016. godinu? Šta ćemo sa onima koji su u ove dve godine započeli svoj posao? Oni nemaju nikakvo poresko rešenje. Bez tog poreskog rešenja oni ne mogu da uđu u sistem, ne mogu da traže, ne mogu da dobiju kredit, ne mogu da razviju taj svoj posao kojim žele da se bave. Kada će to biti doneto, gospodine Vučiću? Možete da nam kažete sada i kako će sada ako dođu u narednih nekoliko nedelja ta poreska rešenja, naravno kumulativno za dve godine, kako će ih ti ljudi platiti, kako će im Vlada olakšati da oni razviju taj svoj posao? O reformi Poreske uprave stoji i u ovom ekspozeu i stoji u svakom. U mandatu ove Vlade imali smo četiri, pet promena na mestu direktora Poreske uprave, v.d. stanje. Uglavnom su dolazili kadrovi iz BIA. Ne znam odakle je ta politika smatrana dobrom politikom da ljudi iz BIA mogu na najbolji način da vode Poresku upravu? Mislim da je to loš put i da rezultati o tome govore. Kratko je govoreno nešto o razvoju kulture, o potrebi da kultura bude u svakom gradu i sa tim se slažemo. Zaostavština o stanju medija prethodnog ministra je po našem mišljenju je katastrofalna. Premijer je rekao da slobodu medija mora da prati odgovornost. Sa tom rečenicom se sasvim sigurno slažem, ali je problem danas u Srbiji što su najneodgovorniji tabloidni mediji koji podržavaju Vladu u kojima svako ko kritikuje rad Vlade će se naći provučen kroz najgoru kaljugu. Smatram da to dolazi od samog vrha. I danas smo čuli, rekao je gospodin Vučić kako oni koji njega kritikuju spavaju do deset sati, leže po ceo dan i ne rade ništa. Svako ko kritikuje danas u Srbiji je neradnik, neznalica i nesposobnjaković i u takvoj atmosferi srpsko društvo ne može da napreduje. Želim da se priključim pozivu gospodina Čanka, a o tome nije bilo reči u ekspozeu i o tome sam hteo da govorimo, o potrebi za reformom političkog sistema. Ona je potrebna u mnogim segmentima. Imali smo jednu farsu prošlog leta ovde u parlamentu, stvoren je akcioni tim za reformu političkog sistema. Imao je nekoliko sednica i nikakvog rezultata. Nas, kao što znate, po akcionom planu čeka i promena Ustava do kraja 2017. godine i mislim da je dijalog o reformi političkog sistema, a samim tim i Ustava, potreban što pre.
Hvala vam. Potrošili ste vaše vreme.
Hvala vam, predsednice.
Hvala vama. Samo nemojte, molim vas, ništa u vezi parlamenta da nazivate farsom, ja bih vas molila, zato što ste i vi deo parlamenta i sami sebe ponižavate takvim karakterisanjem rada ovog doma. Reč ima Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, razmišljao sam i zbog činjenice što sam juče izrazio naročitu zahvalnost ljudima koji ne pripadaju većini, a koji su bili u sali i koji su slušali ono što govorim, da li da uopšte odgovaram onima koji nisu želeli da slušaju, a to im je obaveza, ono što govorim, da li da im uopšte odgovaram. Odgovoriću, ne zbog vas, jer vidim da zaista niste slušali ono što sam govorio. Očigledno vam je bilo naporno da pratite čak i televizijski prenos. Rešio sam zbog građana Srbije i ozbiljnosti tema da vam ipak odgovorim, uz zahvalnost što ste, pogrešno razumevajući ili ne slušajući ono što sam juče govorio, potvrdili neke od teza koje sam izneo. Naime, da ste slušali šta sam govorio o poljoprivredi, upravo sam govorio o promeni učešća u BDP i o tome kako je u Americi danas 2% onih koji daju doprinos poljoprivredi, a bilo je 47% 1905. godine. Promenila se struktura privrede. Govorio sam o neophodnosti reindustrijalizacije, pre svega pametnoj industriji. Sve što ste rekli bila je potpuna izmišljotina. Citirali ste sebe od nekud, ne mene. Ništa o onome o čemu ste vi govorili ja nisam govorio, pogotovo ne na takav način. Poljoprivreda mora da se modernizuje. U poljoprivredi mora da se urade mnoge druge stvari. Ne zaboravite, tačno je, nisu smanjivane subvencije, pošto vidim, verovatno ste lapsus napravili, nema to veze samo sa hektarima, to ima veze sa novcem. Dakle, u pitanju je 4.000, od 4.000 do 9.000 ili 11.000. Dakle, u dinarima je reč, a ne o hektarima. Tačno je to, samo je to razlika, dinari i hektari, nije mnogo važno, ali ste brojeve pogodili. Dakle, suština je u sledećem. Mi smo napravili jednu grešku oko kombajna i traktora. Iako sam juče rekao da smo to uradili, to ćemo da ispravimo u najkraćem mogućem roku. To su nam službenici napravili grešku u ruralnom razvoju oko podzakonskih akata i to ćemo najbrže da ispravimo. Lično ću da razgovaram sa seljacima o tome da takvu priliku koju će ima Vlada Srbije ponuditi apsolutno iskoriste. Dajemo, naravno, subvencije za sitnu mehanizaciju u voćarstvu i ne zaboravite da smo isplatili ono malo što smo obećali, da smo sve isplatili bez dana kašnjenja i da smo isplatili preko 10 milijardi starih dugova. Dakle, mi smo čistili sve ono što je zaostalo i što je napravljeno. Nikada neću nikome da se dodvoravam, pa ni seljacima, niti bilo kome drugome. Mislim da je važno da vidimo šta je to, koliko i na koji način možemo da pomognemo, a naravno da to bude usklađeno sa našim finansijskim mogućnostima. Postavili ste pitanje i govorili ste o tome da je strašno što smo čekali Vladu. Dakle, ne znam šta je to toliko strašno, jer smo sve vaše vlade čekali mnogo više i mnogo duže, do poslednjeg trenutka. Čekali smo ih dotle i do tih granica, podsetiću neke ovde, da su dolazili i molili i iz neke druge stranke i iz vaše stranke, molili nas još kada smo bili u onoj zgradi Narodne skupštine da vam pustimo da izglasate Vladu do ponoći pošto će država morati da ide na privremeno finansiranje, jer ste čekali poslednji dan zakonskog roka u ponoć da formirate Vladu. Vi danas kada mi imamo vremena koliko hoćete, nigde ne žurimo, mesec dana pre isteka bilo kakvog roka, vi mi prebacujete što Vlada nije formirana. Vlada je radila, aktuelna Vlada je radila. Nismo se ni kupali, ni brčkali. Nismo ni lenčarili, niti bilo šta drugo. Radili smo i nijedan posao nismo propustili. Sve što je trebalo za državu da se uradi, mi smo uradili, mi smo napravili. Vi ste rekli ovde – nova obećanja, plate i penzije. Da, plate će im biti, pre svega za prosvetne radnika i za zdravstvene radnike, mislim pre kraja ove godine onakve, ali na zdravim nogama, kakve su imali nekada kada govorimo o javnom sektoru. Već danas mi imamo ukupno plate veće nego što smo imali, zato što je porastao privatni sektor. Valjda se i za to zalažete. Valjda sve zakone koje donosimo i sve što smo radili donosili smo zbog toga. Situacija je potpuno drugačija, nije uporediva. Kada govorite o trendovima, svi trendovi su dobri, pogotovo ekonomski. Ne postoji nijedan loš ekonomski trend. O tome govori i MMF i Svetska banka. O tome govore svi. Da li Srbi žive bogato? Ne žive. A kada su živeli? Što, da nismo između dva svetska rata živeli bolje nego Hrvati i Slovenci? Pa, pogledajte analize, nismo. Pogledajte šta piše o tom periodu i Milan Stojadinović, pogledajte šta je govorio. I tada smo bili neuporedivo slabiji ekonomski, neuporedivo bedniji. Danas ćemo polako da ih stižemo i ubrzano ćemo da ih stižemo. Neke od njih ne možemo, a neke od njih ćemo i da prestignemo u roku od pet-šest godina ukoliko se baš ovakav trend nastavi, posle decenija i decenija. Nisam razumeo, pošto nisam nikakva posebna nova obećanja davao, ali vi niste razumeli kako funkcioniše socijalni dijalog. Ne mislim da vam je bila loša namera. Ja bih juče rekao šta će Vlada da prihvati i koliko povećanje minimalne zarade, bili biste zadovoljni, ali ja ne bih imao pravo da to kažem, jer to mora da bude rezultat socijalnog dijaloga sindikata i poslodavaca. Mi hoćemo da čujemo šta će oni da kažu, i jedni i drugi. Čuli smo sindikate koji traže povećanje sa 121 na 140 dinara. Poslodavci kažu – spremni smo na 123-124. Naravno da zavisi dobrim delom od Vlade. Vlada hoće da vidimo dokle i koliko oni mogu da se dogovore. Onda ćemo mi izaći sa našim predlogom. Da sam vam ja juče rekao tačno u dinar koliko smo mi spremni da prihvatimo, vi biste mi rekli – uzeo si nadležnosti poslodavaca i sindikata. Onda dođemo do toga da u Srbiji u stvari šta god da uradite to nije dobro i ne valja. Da sam to rekao bio bih kriv za ovo, a danas sam kriv zato što nisam rekao precizno. Šta god da napravite krivi ste. To jeste prokletstvo posla kojim se bavim. Nemam nikakav problem sa tim, samo budite pošteni, pa recite da je to tačno. Tačno je da je to tako. Da sam rekao, vi biste mi rekli – kako ste to mogli da kažete, a niste održali socijalnoekonomski savet, nije bilo socijalnog dijaloga između poslodavaca i sindikata? Iako sam nedvosmisleno najavio, i to kao dobru vest za građane – e, ići ćemo na povećanje minimalne zarade, a to nije laka odluka. Nije laka odluka i reći ću vam zbog čega. Ne zbog državnih finansija, ne zbog javnih finansija, nemamo problem sa tim, za nas sitnica, za državni sektor, apsolutno sitnica. Kao da smo dobili dve medalje više, ništa više od toga. Bukvalno sitnica. Nemamo mnogo njih na minimalnoj zaradi u javnom sektoru. Dakle, reći ću vam ja gde je problem. Ako često povećavate, zato je bila pametna odluka da se to ne povećava u 2014. godini i zato imamo uvećan broj novih investitora u prethodne dve godine, posebno autokomponentaša ovde, zato što su videli sigurnost i stabilnost, zato što su između ostalog mogli da računaju kolika je njihova zarada ukoliko imaju ovakvu minimalnu zaradu. Da toga nismo imali ne bi došli ovde. Sada smo spremni to da menjamo, ali moramo da razgovaramo i sa njima, jer nećemo da nam odu i oni koje ste vi doveli, a koje danas vidim da je vrlo moderno da kritikuju svi, kao što je „Jura“ itd. Ja ih ne kritikujem. Ja branim i ono što ste vi uradili, zato što mislim da je to dobro za Srbiju. Zato što oni hrane šest i po hiljada usta. To što je zavladao nekakav ludački, tačnije ludistički pokret u Srbiji, znate, po Nedu Ludu iz istorije, kada su uništavali mašine radnici, kada nisu znali šta da rade nezadovoljni uslovima rada, ja sam apsolutno protiv toga i mislim da je to katastrofa i boriću se protiv toga. To kao – ej, strašno je što imam produženo radno vreme. Pa šta ako imaš produženo radno vreme? Plaćeno je. Ima mnogih koji imaju neplaćeno produženo radno vreme, pa šta? Da li je to najstrašnije? Pa nije, pa nije. Šta treba? Da uništimo sve, da razorimo sve, da oteramo sve iz Srbije, da sklonimo sve iz Srbije, da takav signal pošaljemo nekome. Apsolutno sam protiv toga i zato ću da štitim takve investitore, zato što oni izdržavaju veliki broj porodica u našoj zemlji. Šest i po hiljada zaposlenih ima „Jura“ u ovom trenutku, od Rače do Leskovca. Malo li je za nama siromašan kraj u kojem nismo imali fabrike? Kao što treba da kažem isto za „Kromberg i Šubert“ koji dolazi u Kruševac, koji treba da ima dve i po, pa četiri hiljade posle toga. Rekli ste da nisam pomenuo, to mi je bilo onako najinteresantnije, kažete – nisi pomenuo „Ruma“ Šabac. Pa, nisam jer sam preskakao određene stranice juče. Prvo me kritikujete zašto mi je ekspoze dug, a onda me kritikujete što baš nisam sve izgovorio u tom ekspozeu. Trebalo je onda da govorim 12 sati. Šta god da sam uradio,vi biste našli razlog da napadnete. Vama sam potvrdio za „Ruma“ Šabac danas, pre nego što ste se vi javili govorio sam o tome i ni to vam nije bilo dovoljno. Bio sam kriv što nešto nisam izgovorio, iako sam govorio šest sati stojeći, poštujući Narodnu skupštinu, a vi ste izašli napolje i teško vam je bilo i da sedite i da slušate to što sam govorio. Kažete – veći broj siromašnih nego ikada. Pa upravo u toj studiji Svetske banke o kojoj ste govorili, upravo u toj studiji Svetske banke koju ste pomenuli govori se da je u Srbiji smanjeno siromaštvo za 1,6% u prošloj godini. Pa nije dovoljno, naravno da nije dovoljno. Naravno da imamo veliki broj siromašnih, ali baš studiju koju ste citirali i o kojoj ste govorili, baš u njoj o tome piše, a posebno piše da je odlično targetirano, da su srpski zakoni odlično targetirali lica kojima je potrebna socijalna zaštita posebno siromašnima. Naravno da ima nedostataka, ali ne zaboravite da mi svakog isplaćujemo za 3,3 miliona lica, kada pričamo o socijalnoj zaštiti, 166 milijardi dinara i ni jedan dinar nikada ne kasni, ni 10 ni 15 ni mesec dana i bez smanjenja je bilo, bez smanjenja. Sve vreme smo brinuli o najsiromašnijima. Bez smanjenja, kada su svi ostali građani morali da plate cenu katastrofalne vladavine iz prethodnog perioda, razaranja javnih finansija i bez inflacije. Kada kažem – oni koji su radno sposobnosti, pa za to što dobijate 11.000 dinara, 8.000 dinara, ovoliko ili onoliko, pa izađi pa ponekad počisti lišće, pomozi svojoj državi koja ti to daje. Onda je glavna kritika – ej, pa sada će morati da rade oni koji primaju socijalnu pomoć. Stvarno? To kao da je rad postala neka otprilike najstrašnija stvar na svetu. Zamisli, moraće i da rade nešto za pare koje dobijaju od države. Super, ako ti je lepo bez države, nemoj da dobijaš pare od države. Onda ne moraš da radiš ništa. Nikakav problem nemamo. Mi želimo da niko ne dobija pare od države, pa neka radi privatno, to je naš ideal, za to se zalažemo, za to se borimo. Nego što smo ovde u Srbiji godinama i decenijama lagani svi i svi su lagali govoreći samo – dajte da pričamo, narode, evo pare, ima ovde, daćemo ti pare. E, ja ne mogu da rešim pitanje privatizacije srpskih klubova i to vam priznam, a vi mi kažete – možete li i što niste? Ne mogu da rešim. Jači ljudi, jači. Mali sam i nedovoljno snažan da to izguram i priznajem – katastrofa. Šta da radim? Vi kažete – šta da promenimo oko godine preduzetništva? Kažete, rekao sam – ovo je godina. Ne, ja sam rekao – svaka je godina preduzetništva. Sve suprotno od onoga što ste vi rekli. Zato što je razvijanje preduzetničkog duha koji smo izgubili negde 60-ih, 70-ihjoš u samoupravnom socijalizmu, a onda u 90-im i radne navike, gde je „kombinacija“ postala reč koja zamenjuje rad, od 2000. lopovluk, pljačka i korupcija zamenila je i tu reč. Posle toga se postavlja pitanje – a šta da radimo? Moramo da objašnjavamo ljudima. Ja sam upravo juče govorio o onome o čemu ste vi govorili da nisam govorio, o našim majstorima, o našim vodoinstalaterima, o variocima, kojih nemamo više, nemamo ih više. Zato što je postojao ideal da doneseš diplomu i da kažeš – meni država mora da da posao. Za to smo svi krivi. Za to niste krivi ni vi ni ja i znate da sam u pravu. Za to smo svi krivi, zato što je tako bilo lakše. E, ne može više da bude lakše. Neko je to morao da kaže našem narodu – ne može da bude lakše. Bolje je da bude teže da bi nečeg uopšte bilo. Da smo nastavili po tome da bude lakše i da kupujemo i koalicione partnere i da kupujemo biračku volju, mi danas ne bismo imali da isplatimo ni penzije ni plate, niti bilo šta drugo. To takođe dobro znate. Sve što ja govorim ja znam da vi dobro znate i znate da govorim istinu. Super je prihvatam kada to radite iz političkih razloga, to je politika, sve razumem. Samo ne mogu da razumem da govorite da sam nešto rekao što nisam rekao ili da nešto nisam rekao što jesam rekao. O dualnom obrazovanju, hvala na tome što ste rekli da hoćete da učestvujete, to je ogroman pomak. Ne možemo bez toga. To nam razvija preduzetnički duh. Govoriće vam neko drugi to i za 20 godina u Srbiji, biće nerazvijeno, to je u kolevci, to je bukvalno u kolevci. Mi to nećemo moći za četiri godine gotovo da pomerimo, da bude možda dva puta bolje nego danas, što će takođe kolevka da bude. To su teške promene. Svi su protiv toga, Marko. Pokažite mi tog u našem prosvetnom, obrazovnom sistemu koji nije protiv toga. Hoćete li sad da vam pričam zbog čega su sve protiv toga? Svi su protiv toga. Jesu li zbog toga u pravu? Ne, nisu, pokazuju rezultati. Tačno je, kriv sam zato što hoću da izguramo nešto protiv čega su svi. Samo što, znate, dva puta u mesecu dobijam izveštaj iz Trezora koliko smo platili za penzije, pa gledate koliko ste platili za plate i kakvo je stanje na računu. Neko mora da odgovara za 1.760.000 penzija i neko mora da odgovara za još 800.000 plata u javnom sektoru. To morate da isplatite bez sata kašnjenja svakog meseca, pa onda morate da vodite računa kako će to da bude i za mesec dana i za godinu dana. A onome ko misli da sve s neba pada, tu mislim na mnoge ljude u našoj zemlji, njima je lako, šta ih briga, mogu kako hoće. Što se puteva tiče i poreskih rešenja, da time pokušam da odgovorim na sve, nekoliko činjenica. Nesumnjivo je ubedljivo najviše izgrađeno u ovom mandatu, nesumnjivo. Kada poredite godine, to nije bukvalno za poređenje, to je u najmanju ruku tri, četiri, pa čak i pet prema jedan. Da li sam ja zadovoljan? Ne, nisam. Bilo bi loše kada bih bio zadovoljan. Da, ove godine će biti, umesto 25. avgusta, u oktobru. Bilo bi i 25. avgusta, da sam ja pristao na prevaru da u dva tunela otvorimo jednu cev. Nisam hteo da pristanem na tu vrstu prevare i da kažem narodu: „evo vam, gledajte kako je lep put“, a dva tunela, mogli smo samo s jedne strane pa da idete u jednoj traci kroz ta dva tunela. Na to nisam hteo da pristanem. Završićemo sledeće godine Koridor 10, koji je najvažniji za Srbiju i koji će nam povećati broj turista, koji će pored naših usluga dramatično da poveća potencijal, dakle, završićemo i jedan i drugi. Da li kasni? Hoćete li da vam pričam kakvih problema ima i u jednom i u drugom tunelu, kakvih problema ima u Bancarevu, kakvih problema imamo oko vašeg ponavljanja tendera u Dimitrovgradu, oko loše dokumentacije, ali to će svako da vam priča, svaki put će to da vam govori. Zato to i ne tražim kao izgovor i ne tražim da vam pričam šta nam se u Malajnama dogodi i gde vam voda iscuri i šta vam se desi. Šta ćete, to je život, time se bavite. Ali, da li je bolje? Pa jeste bolje, mnogo je bolje, neuporedivo je bolje. Neuporedivo je bolja i razvijenija infrastruktura nego što je bila, to ljudi mogu da vide, i to na najtežem području geografskom u Republici Srbiji. Što se tiče poreskih rešenja, to ste u pravu. Upravo to završavamo i sada će biti uredba usvojena. Međutim, tu imamo jedan problem, a to je otpor advokata. Zašto smo se inače mučili? Mučili smo se zbog taksista. Imali smo borbu višemesečnu da pomognemo taksistima koji nisu plaćali porez, pa smo gledali kako darešimo pitanje reprograma, pa nas je MMF pritiskao, pa nam je to stavio u prior action. Ne damo vam reviziju samo zbog taksista itd. Borili smo se bukvalno šest meseci svakoga dana za taksiste, svakoga dana. To je bio razlog zašto smo se tako ponašali. A danas zašto kasni, kasnizbog toga što advokati to ne žele. Da vam to otvoreno kažem i da to ljudi u Srbiji znaju. Dakle, nisu to stvari tako jednostavne. Ja znam da i vi to znate i mnogi drugi to znaju, samo što je najlakše da ide preko leđa – ej, Vučiću, kako god da uradiš, kad ne uradiš, ja ću da te kritikujem, a kad uradiš onda ću da kažem - advokati su u pravu. Jel tako? Pa tako je. Nažalost, to je problem u Srbiji. Zato što svi znate probleme sa kojima se suočavamo, samo niko to neće da kaže. Kada viknu „Vučiću pederu“, na stadionu, vi još kažete – nisu samo te grupice, svi su vikali, kao treba da budete ponosni što su vikali „Vučiću pederu“. I, to je vaša izjava zvanična, super majstore! Zašto tako niste izjavljivali kada su govorili „Spasi Srbiju i ubi se“, jedan, drugi, treći, peti, deseti. Vidite, meni ne smeta da o tome govorim, mrtav hladan i baš me briga. (Vojislav Šešelj, s mesta: Ipak je teže ovo da se ubije. ) Dakle, i prihvatam našu krivicu za još jednu stvar, oko onog dijaloga za koji je Maja rekla. Zato ćemo to da nastavimo i da donesemo konkretne rezultate do kraja godine, jer to je važno da o tome razgovaramo. Neću da vam odgovaram oko tabloida i svega drugog, to mi pokazuje da to ne posmatrate i baš ne pratite sve, nego samo gledate ono što vas boli. Onaj drugi deo ne vidite. Jer, neke novine koje vam se sviđaju, koje glume da su ozbiljne, su mnogo gore od tabloida i po uvredama na račun pojedinih porodica i po uvredama najtežim, najglupljim, a lažima i izmišljotinama, da ne pričam. Tako da je bolje da to ne merimo, to su privatni vlasnici, njihova stvar, neka rade šta hoće. Bolje je to, a svako ima pravo da pravdu zatraži pred nadležnim sudskim organima i čini mi se da je to normalno. Ono što se promenilo gospodine Đurišiću, to je da od problema niko ne beži i što, kad kažemo da postoji problem, to zaista doživljavamo kao izazov i to hoćemo da rešimo i te stvari rešavamo. Ja znam da možete da navedete bezbroj problema, naveo bih ja ako bi to bilo moguće, a nije, i više od bezbroj, ali bar neke od tihproblema smo rešavali jer rešavamo i neke smo rešili. Ako ništa, i na današnji dan imamo suficit u budžetu Republike Srbije, a deveti je, ili 10. avgust, ne znam tačno. Kažite mi, molim vas, kada se to dogodilo, ali nemojte da mi pominjete onu jednu godinu, koja je to bila Đorđeviću, kada je Dinkić zatvorio Trezor i nije dao da se isplaćuje bilo šta da bi mogao da kaže, uprkos svim velikim privatizacionim prihodima, da bi mogao da kaže da je bilo suficita? Nema toga u našoj savremenoj istoriji. (Čedomir Jovanović, s mesta: Godina 2007. ) Nije, to je mogla da bude šesta ili sedma Čedo, ne moguće osma, osma je bila katastrofa. To je moglo da bude šeste ili sedme, kada smo imali velike privatizacije koje su vam se računale kao budžetski prihod, a mi sada bez ikakve privatizacije, bez prodaje aerodroma, bez bilo čega vam govorimo da imamo suficit. Govorimo vam o čistim, zdravim, trajnim merama koje su dale rezultate. E to je velika promena. Zato vam govorim, ljudi to mogu da vide, da osete. Da su neki bili na vlasti, oni bi navijali da naši ne osvoje nigde ni jednu medalju, jer ne bi mogli da plate nikad. Mi navijamo da naši osvoje 100 medalja, sve možemo da platimo. Nikakav problem nema, i to istog dana. (Vojislav Šešelj, s mesta: E, da nisi Tomu poslao tamo.) Gledajte gospodine Šešelj, koliko od subote, kad naši počnu da nižu medalje i ne brinite, za sve to ćemo moći da platimo i to istog dana. Hvala.
Replika. Reč ima gospodin Đurišić.
Poštovani gospodine Vučiću, 100 metara odavde ima bilbord koji govori o tome da je 2016. godina, godina preduzetništva. To je bio jedan od predizbornih programa ove Vlade. Ne kažem ja da je to loše i ne kažem da ne treba da bude i sledeća i svaka naredna godina, ali govorim o tome šta Vlada radi, konkretno u godini preduzetništva da pomogne preduzetnicima. Vi ste sada naveli kako postoje problemi i koji su sve problemi i zašto skoro dve godine nije izmenjena uredba i nema novih poreskih rešenja. Ali to je vaš posao, to je vaš posao, da rešite te probleme, zato ste se kandidovali, tražili podršku građana i dobili koliko ste dobili, da, nećemo da govorimo o načinu na koji je to ostvareno. Govorili ste kako je najviše do sada izgrađeno autoputeva i ja se slažem sa vama. Ali, ne znam da li možemo da se složimo da je svaki kilometar tog autoputa, da je finansiranje toga, projektovanje započeto još 2008. godine, 2009. i 2010. godine, i danas se završavaju i Kinezi i Azerbejdžani na Koridoru 11. Ko je to dogovorio? I radove na Koridoru 10, ko je, u koje vreme to dogovorio. A ja pitam vas, koji ste to kilometar autoputa vi dogovorili? Imali ste u kampanji najavu kako ćemo sa Kinezima da uradimo ovu deonicu od Surčina do Obrenovca. Da li je potpisan, da li je krenulo projektovanje? Drago mi je da to čujem.
Vreme. Hvala.
A šta ćemo sa ostalom infrastrukturom? Hvala.
Vreme. Hvala. Branka Stamenković, Poslovnik. Izvolite.
Molim vas, povreda Poslovnika, član 107. stav 2. definiše da u Narodnoj skupštini nije dozvoljeno direktno obraćanje narodnim poslanicima. Ja vas u tom smislu molim, da shodno članu 109. opomenete, kako narodne poslanike koji međusobno jedan drugog oslovljavaju, tako i mandatara koji direktno ulazi u komunikaciju i obraća se direktno narodnim poslanicima. Hvala.
Dobro, hvala. To je ne moguće, pošto ovaj poslanici se obraćaju danas mandataru, onda se on trudi da uvaži poslanika, da ga gleda u oči, pa da mu odgovori. Nema replike između nas dve, samo pokušavam da vam pojasnim. Reč ima Aleksandar Vučić. Puna je lista poslanika koji su se javili, odnosno ovlašćenih, pa samo molim za izvinjenje pošto ću mnoge morati da izbrišem. Izvolite.
Dakle, samo da vam odgovorim, nadam se da vas nisam uvredio što sam vas oslovio imenom. Ne razumem što su morali da se pojave drveni advokati, ništa nisam ružno rekao, po imenu sam oslovio čoveka koga poznajem deceniju i više, tako da ne razumem o čemu se radi, ali valjda, tek da bi nešto rekli. Dakle, da vam odgovorim na ovo. Što se „Godine preduzetništva“ tiče, ovo jeste „Godina preduzetništva“ i to sam juče rekao, ali sam rekao da nije ovo godina već da su sve godine preduzetništva jer nam je to najvažniji posao. A u „Godini preduzetništva“ kada kažete šta smo uradili, izdvojili smo 16 milijardi kao Vlada Republike Srbije kao podsticaj za preduzetništvo. Izdvojili smo samo za, od toga, da znate, kada kažem 16 milijardi, četiri milijarde su bespovratna sredstva. Četiri milijarde je 35 miliona evra. Trideset i pet miliona evra poklanjamo za start-apove uglavnom za žene, 50% od neophodnog ulaganja za žene preduzetnice, 30% za sve ostale. Zaista smo mnogo dali i to i dalje nije dovoljno. Voleo bih da je tri, četiri puta više, ali je ipak razlika, ipak smo pokazali da smo nešto po tom pitanju napravili. Dalje što se auto-puteva tiče, onaj ko vam je to rekao nije vas dobro savetovao, jeste vi ugovorili, imao bih određenih primedbi, ali nikada o tome neću javno da govorim. To možemo negde, jer znate kada državu vodite imate važnije stvari od političkih udaraca, to je oko Koridora 10, oko deonice Ljig-Preljina, oko visine ugovorene, oko ugovora koji je potpisan. Tačno, projektovanje je rađeno uglavnom loše zato smo morali da radimo preprojektovanje u više navrata. Nije to vaša krivica. To će uvek da se dešava zato što to svi naši, neretko se dešava da naši instituti prave greške, da imamo problema, da ne izađu na teren na najbolji način, da jedno nacrtaju, a drugo je stvarno stanje, itd. Ali vi morate da razumete jednu stvar, za to što ste vi govorili, vi niste platili ni dinara, vi ste dogovorili da država plati 300 miliona, a to mi plaćamo. Mi plaćamo, mi radimo. Vi ste rekli – ovo bi bilo lepo da bude tu i to toliko košta; a mi dajemo pare i mi radimo. Eto, samo je to razlika, ništa više od toga. Drugo, upravo zbog tih problema o kojima govorite imamo muka na obilaznici oko Dimitrovgrada. Upravo zbog tih problema. Nemojte da vam pričam o proseku Bancarevu, Čifliku – Staničenju putu. Svakoga dana me glava boli samo od toga, što ne znači da nekoga u budućnosti neće da boli glava od problema koje mi ostavimo, ali nije se dovoljno uradilo, a znam da je bila namera. Hoćete da vam kažem zašto, Marko, se nije dovoljno uradilo? Ne zbog želje ovoga ili onoga, napravljen je čak bio i dobar tim koji je želeo to da uradi, stručan tim. Ne može da se uradi zato što nema para. Zato što su javne finansije bile u haosu i u neredu. Zato nije moglo, ne zato što nije postojala želja, ne zato što Mrkonjić ne ume da radi auto-puteve, ume bolje nego svi, ne zato što je ovo ovako ili onako, nego zato što nema para. Ne može da finansirate. Zato što možete da naterate na silu jedanput domaće izvođače radova da odu i da vam rade Feketić, Novi Sad ili Feketić-Subotica. Oni posle toga stanu i ne mogu više da urade ništa, jer nema para. Danas ima para, danas mi situaciju za situacijom plaćamo. Znate šta su mi rekli za jednu od tih deonica? Kažu – krivi smo mi što nismo isplatili, kasnili smo 34 dana. Tu se ne slažu baš u danima. Zamislite kad je došlo dotle da vas strašno kritikuju zbog kašnjenja od 34 dana. Koliko je bilo nekada, 13 godina smo kasnili u plaćanju svi zajedno. Trinaest godina. Sada 34 dana. Ovo su činjenice i zato vam ja govorim nije bilo u pitanju loša namera. Razumeo je Tadić koliko je važna infrastruktura. Odlično je razumeo i odlično je to znao. Meni to nije teško da govorim. Ja za razliku od vas nisam satkan od mržnje i da uvek moram nešto da kažem protiv i da mrzim. On je to odlično znao, ali nije mogao da uradi zato što u Trezoru nema para i kraj priče. To je bio ključni problem. Još nešto. Rekli ste, dobili ste koliko ste dobili, a o načinu nećemo. Mi hoćemo o načinu. Mi hoćemo i uveren sam da i u ovom parlamentu hoćemo da otvorimo debatu i razgovor po tom pitanju. Baš hoćemo o načinu da se razgovara, jer kada pričate o načinu samo dve godine ranije ili tri godine ranije, svejedno, vodili ste takvu kampanju, najodvratniju kampanju koju sam u životu video. Podsetiću građane sa onim odvratnim spotovima protiv Tomislava Nikolića koje ste emitovali po 5.000 puta dnevno na najgori mogući način. A ko je to radio protiv vas? Niko. Ko je to radio na bilo koji način? Pa niko. Imali smo čistu kampanju, imali smo dobru kampanju, poštenu kampanju. Odlično vi to znate. Ali, nema te kampanje, nema tog političkog sistema koji je nekima mogao da donese više od tri, pet ili šest posto. Ne pomažu tu ni televizije, ni avioni ni kamioni, tu ima samo jedan problem, u svemu ste bolji, mnogo vas vole svi, samo je problem u tome što narod kada dođe vreme za glasanje, za vas neće da glasa.
Molim vas poštovani poslanici da u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine vas obavestim da će se danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da izaberemo Vladu Republike Srbije u zakonskom roku. (Vojislav Šešelj, s mesta: Po Poslovniku.) Izvolite, po Poslovniku.
To je po članu 106. Poslovnika. Vi imate ovde poslaničku većinu od skoro 170 poslanika, možda i više. Poslovnik kaže da niko ne može da prekida govornika, ali ne može niko ni sprečiti poslanike da aplaudiraju. Vas ima toliko da su vaši aplauzi daleko najjači. Zato ja zahtevam da predsednik Narodne skupštine upozori goste koji su ovde da ćute i posmatraju i moraju da budu objektivni, neutralni, da ne mogu da aplaudiraju, jer onda je ispalo, ne mogu gosti da aplaudiraju, osim na svečanim sednicama, kao što ne mogu da glasaju. Oni su ovde da kontrolišu rad Narodne skupštine, a ne da se izjašnjavaju. Onda ispade da ste vi dva puta više dobili glasova na izborima. Onda ste vi dobili 120%. Zahtevam da se upozore gosti da ne mogu da aplaudiraju i da dobacuju.
Zahvaljujem. Svakako molim, dakle, goste koji su, a i ako su, ja stvarno nisam obraćala pažnju, tapšali su poslanici sa liste Aleksandar Vučić – Srbija pobeđuje, što nije zabranjeno, ali nisam zaista obratila pažnju da li je neko od prisutnih na galeriji tapšao. Molim vas da to ubuduće ne činite, iako među pozvanima, unapred se izvinjavam, ima i predstavnika različitih ambasada ovde, tako da se na njih pretpostavljam to i ne odnosi. (Vojislav Šešelj, s mesta: Sutra kada bude polaganje zakletva.) Videćemo kada će se polagati zakletva, ali molim prisutne da ne komentarišu izlaganja i ne tapšu nikom. U članu 106. istine radi nije definisano tapšanje. Ako ćemo se držati Poslovnika. (Vojislav Šešelj, s mesta: Može biti ometanje.) U članu 106. nema ni toga, ali idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Vučiću, teško da postoji veća razlika između ozbiljnosti situacije u kojoj se nalazi čitavo društvo i atmosfere u kojoj protiče ova rasprava o vašem Ekspozeu i o samoj Vladi. Vaša uverljiva pobeda na izborima, sve ono što je usledilo u ova tri meseca nakon njih, a potom ono što ste juče rekli na prvi pogled Srbiju opisuje kao zemlju u kojoj se sve zna, kao zemlju u kojoj je budućnost apsolutno izvesna, upravo onakva kako ste vi najavili u svom jučerašnjem nastupu. Meni nije bio problem da vas slušam. Nikad nisam izlazio iz Skupštine, a uvek sam činio sve u granicama onog što je normalno da u Skupštini budem što jači. To je vaše pravo, dali su vam ga građani Srbije da govorite 20 minuta, kao svojevremeno Mirko Cvetković, šest sati ili onoliko koliko smatrate da je potrebno da bi uverili parlament i zemlju da nisu pogrešili, da vi znate šta je ono što treba da se uradi i da ste sposobni to da uradite. Vaših šest sati gospodine Vučiću proteklo je u detaljnim analizama poslova koje ste radili manje ili više precizni, možda čak često i previše preopširni opisima onog što želite da uradite. Meni je to više ličilo na neku gotovo stručnu raspravu koja se vodi u okviru svakog resora. Ne mislim da ste to uradili slučajno. Mislim da ste time želeli da uverite i ljude i nas da ste vrlo ozbiljni i da znate šta je ono što se mora uraditi u vremenu koje je pred nama. Reći ću vam šta smatram velikim nedostatkom. Šest sati, a tako malo politike, gospodine Vučiću. Ne mislim da je to slučajno. Nema puno ljudi, mislim da se mogu nabrojati na prste jedne ruke u ovoj sali koji imaju dovoljno političkog iskustva i svakako ste vi među njima. Ne mislim da je to bilo slučajno, i to je ono što me brine. Kada smo prvi put razgovarali ovde u parlamentu vi kao predstavnik koalicije koja dolazi na vlast, a ja kao predstavnik opozicione stranke 2012. godine, to je bila oštra polemika, nije bila nepristojna, nije bilo svađe, ali je bila oštra polemika, zbog velikih političkih razlika koje su tada postojale među nama, mislim da je na „Jutjubu“ jedna od najgledanijih i dan danas. Danas ste vi o politici ćutali ili govorili vešto izbegavajući klizav teren, a ja o njoj želim da govorim i pri tom ne verujem da se više tako puno razlikujemo. To nije zato što ste vi uspeli posle Radulovića da mi date neki kredit, niti je to zbog toga što nema nekog drugog političkog puta pred nama, nego zato što ste kada ste došli na vlast vi otvoreno vrlo često govorili na isti način o problemima u zemlji kako smo mi činili oduvek. Zbog toga želim da nas vratim na tu politiku, jer treća Vlada vaše stranke i vaše vladajuće koalicije govori o pregršt problema. Neki su delimično rešeni, neki se rešavaju, neki nisu dotaknuti, ali gospodine Vučiću, ne govorimo o uzroku svega toga. Često ste ovde i danas i juče, čak niste ni apelovali, to je bio imperativ, insistirali na promenama, govorili da nešto više ne može i da ni po koju cenu na takvo ponašanje nećete pristati. Mislim da ste govorili o mentalitetu ove zemlje i o potrebi da se on menja. Ali, gospodine Vučiću, svi ti naši problemi, ti nedovršeni putevi, ta pruga kojom se putuje sporije nego pre gotovo 200 godina, to uništeno obrazovanje, propala industrija koju ćemo reindustrijalizovati. Evo, gospodin Knežević dolazi iz Zrenjanina. Amerikanci su snimali filmove o „Servo Mihalju“, a „Servo Mihalj“ je hranio, proizvodio 20% hrane u zemlji od gotovo 25 miliona stanovnika. Sve to što je propalo i što je danas problem ima uzrok u pogrešnoj politici. Nismo puno razgovarali, svakako ne skriveno u ovom međuvremenu, ali mislim da vi vrlo dobro znate, zato bih želeo da o tome nešto kažete. Na koji način ćemo mi rešiti, dati odgovor na tri ključna pitanja od kojih zavisi budućnost ove zemlje, od kojih zavisi dolazak nekog novog investitora, od kojih zavisi procena nekog mladog čoveka da ostane ovde da živi, a ne da ode, lekara da nastavi da leči, a ne da potraži sreću na nekom drugom mestu, i da ne nabrajam sve ono što je ta negativna statistika Srbije danas. Kosovo, Bosna, Evropa ili Rusija, to su tri velika politička pitanja. Na njih smo delimično odgovarali onda kada smo povlačili ispravne poteze. To samo po sebi nije bilo dovoljno, a danas, čini mi se, da u ovako komplikovanim okolnostima više nemamo ni prostor za manevrisanje koji smo imali do sada. Pa, posle toga, vrlo komplikovan odnos u regionu i na kraju, a zapravo najvažnije, naši međusobni odnosi. Ovako tragično podeljena zemlja, ona ne može ništa drugo osim da bude neuspešna, jer ideje iza kojih vi ovde stajete u svom ekspozeu su ideje koje traže vreme i traže spremnost društva da se tim ciljevima posveti, a obavezu političara da ih ne osporavaju, nego da se samo takmiče, pa da, recimo, ja kritikujem izbor nekog vašeg ministra, uz poruku da bi možda neki iza kojeg ja stanem napravio brže autoput, brže završio „Kostolac“, efikasnije reindustrijalizovao Srbiju, efikasnije pregovarao oko kredita nego što to čini vaš ministar finansija, ali ne da osporavamo u startu sve ono što je vaša namera. Mi danas nismo takva zemlja. To se videlo na čudan način i juče. To ne može da promeni opozicija. To morate da promenite vi. Od vaše spremnosti da se tom poslu posvetite zavisi i budućnost ove zemlje. Vi o tome niste govorili. Često ste komentarisali kritike kojima ste izloženi, uz stav da vi to možete da podnesete, ali da smatrate da je tako nešto nekorektno. Vrlo dobro znate kakva je naša politika i da niko od nas zapravo ne može za sebe reći da je u njoj pronašao bog zna kakvo zadovoljstvo i sreću. Meni je žao što mi nismo uspeli da se dogovorimo, ne oko toga da LDP bude u Vladi, ili da ja zauzmem neko mesto ministara koje danas predlažete, nego što nismo uspeli kao društvo da se dogovorimo oko načina na koji ćemo zajedno odgovoriti na te ključne probleme, jer do sada u tome nismo bili uspešni. Koga briga, gospodine Vučiću, kako se zvao onaj ko je devedesetih bio dužan da se stara o interesima ove zemlje, pa da postavi pitanje rečenice, ako ne znamo da radimo, znamo da se bijemo, malo morgen, ješćemo korenje, nećemo se saginjati. Šta to danas više znači? Koliko je bila besmislena moja rasprava sa vašim nekadašnjim predsednikom, a danas ovde opozicionim šefom poslaničke grupe gospodinom Šešeljem, oko devedesetih i onog što je tada on radio? (Vojislav Šešelj: Kakvi besmislena, vrlo smislena.) Hoću da vas pitam, ako ste već to prećutali juče, da li možete danas da nam kažete šta ćemo uraditi sa tim gordijevim čvorom Kosova, koje mi imamo u svojoj preambuli, a većina sveta na Olimpijskim igrama kao nezavisnu zemlju u Brazilu? Ja ne znam ni za jednu državu koja je sama po sebi tako nešto prihvatila i odrekla se dela svoje teritorije. Ali, ne znam ni za jednu zemlju koja je sebe dovela u takvu situaciju, a posebno ne znam da bilo ko ima pravo, a sebi smo davali u prošlosti za pravo, da rizikuje opstanak čitavog naroda zbog nespremnosti da to društvo menja kako bi ono bilo u stanju da prođe test realnosti. Nismo mi ovde kakvi smo danas slučajno. Mi danas svojim životom plaćamo cenu pogrešne i neodgovorne politike. Podržao sam vas 2013. godine kada ste potpisali Briselski sporazum. Nikad nisam rekao da mislim da je loše to što vrlo često, sa više ili manje sličnosti zapravo iznosite stavove koje smo mi iznosili godinama, pa bi bilo besmisleno da oko toga polemišemo. Možemo oko nečeg drugog, da li bi mi to uradili efikasnije, ali svakako ne možemo da polemišemo oko opredeljenja da se čuva mir u Bosni, da se pronađe neki način normalne komunikacije i odnosa sa Hrvatskom i da se prevaziđu podele ovde u Srbiji. O tome mi danas treba da razgovaramo. Doveli ste jednog od najvećih investitora u svetu ovde u zemlji i jedinog ko je bio spreman da uloži novac u projekat koji je nazvan „Beograd na vodi“. Imali smo i drugi projekat na reci. Iza njega su stajali Mišković i Beko. Uložili su 100 miliona evra. Nije od toga bilo bog zna šta, velika osuda, sumnje i na kraju propast. Kako smo uspeli da od nečega što je velika šansa za zemlju napravimo generator unutrašnjih podela koje nas opisuju kao društvo koje nije sposobno da se dogovori unutar sebe oko onog što mora da uradi? Kako mislite to da prevazi… Jutros ste pomenuli te tri šupe. Zamislite kakve su to te tri šupe kada su jedno od ključnih političkih pitanja na koje vi svakog dana odgovarate, a dobili ste 50% na izborima. To su ozbiljni problemi, to moramo da rešimo. Odnos sa Evropom i sa Rusijom. Vrlo teško pitanje. Na njega u ovoj zemlji niko nije odgovorio do sada. Kada govorite o političkim uzorima, kada navodite primere koji vas inspirišu da ovde tražite podršku za određene programe, vi pominjete zemlje koje su uglavnom na Zapadu. Govorite o obrazovanju u Švajcarskoj, u Austriji, o tome da sada Amerika pokušava to da uhvati… Kako ćemo mi rešiti tu podeljenost unutar samih sebe? Šta ćemo da radimo u ovako komplikovanom vremenu ukoliko nastavimo da insistiramo na toj politici koja je strateški neodrživa? Šta ćemo uraditi kada, recimo, komplikovanu situaciju u Bosni potpuno izgubimo kontrolu nad njom zbog toga što je ona u međuvremenu evoluirala i što prevazilazi naše sposobnosti? Ko je taj ko će nam pomoći u prevazilaženju tog problema? Bio sam prošle nedelje u Busijama, naravno. Ali, koliko tih „busija“ mi imamo u svom životu? Možemo li mi da kažemo jedni drugima da smo osigurali budućnost ove zemlje na takav način da makar naša deca u njoj mogu da žive lišena tog iskustva koje smo imali i mi i svi pre nas? Vi znate da mi godinama insistiramo na članstvu Srbije u NATO. Znate da je prepreka za to mnogo ozbiljnija od jedne Deklaracije, koja je usvojena u ovom parlamentu, u kojoj se kaže da ćemo biti vojno neutralna zemlja. Moramo otvoreno o nekim pitanjima da razgovaramo. Bez te otvorenosti, ona će ostati bez odgovora, a ne znam onda koliko poslanika i procenata na izborima treba da dobije neka buduća vlada da bi mogla da bude sposobna da ih reši. Više vremena za to nemamo. Dosta toga ste ovde rekli o ekonomiji, o zdravstvu, pominjao sam obrazovanje, infrastrukturu, pominjali ste pravosuđe… to su poslovi koji traže neki kontinuitet. Nećemo valjda od Vlade do Vlade menjati Ustav ove zemlje, programe obrazovanja. Ne znam šta da vam kažem za taj Klinički centar. Odrastao sam u ovom gradu u kom se 40 godina priča o Kliničkom centru koji će se završiti. Ne znam koliko tendera, koliko pokretanja radova, koliko propasti, ali očigledno to je problem koji prevazilazi sposobnost jednog ministra ili jedne Vlade. Zašto je to tako ne mogu da vam odgovorim, kad ni vi sami ne možete da kažete gde nestaje milijarda iz budžeta za zdravstvo. Mogu da vam kažem da sve to ovu zemlju opisuje kao nedovršenu i društvo kao društvo koje previše luta. Zato nam je potrebna jasna Vlada, politički jasna. O tome želimo da se danas razgovara. Ne mogu ja da polemišem sa vama kad kažete rušićemo deficit budžeta. Pa, naravno da to treba da se radi. Ne mogu da vas optužujem. Neki vas optužuju što se zadužujete i traže da se povećaju plate i penzije. Ja ne znam ko je to još uspeo u svetu. Mi na tome ne želimo da poentiramo. Ne znam kako može da funkcioniše ekonomija u kojoj je rast društvenog proizvoda u ovom trenutku npr. tri puta manji od kamata pod kojima smo uzimali kredite pre pet godina? Ne znam jeste li vratili onaj od 10% koji je uzet 2011. godine negde u Americi? Uzmete 10%, a imate u tom trenutku jedan rast društveni proizvod. Pa kako to može da se vraća? Šta da pričamo o agraru? Pedeset godina nije urađena komesacija zemlje. Hoćemo navodnjavanje. Kako kad zakupac koji zakupljuje zemlju ima hiljadu hektara na 30, 40 parcela? Svake godine izlazi ponovo i traži zemlju u zakup. Kako može da kupi mehanizaciju kada nije siguran da će opet obrađivati? Kako može da bude u kooperaciji sa nekim kada nema izvesnosti u svemu tome? Hoćemo dualno obrazovanje, ali to sve zavisi od sposobnosti ministra da izdrži sve ono što čeka ministra prosvete u vremenu koje je pred njim. Zašto nam u svakoj Vladi ministri prosvete odlaze? Šta je to bilo? Neki ministri ovde više nisu ministri. Imali ste Tasovca. Kada je došao u Vladu, on je došao kao jedna od najcenjenijih javnih ličnosti. Došao je sa Udovičićem, koliko se sećam, 2013. godine. Uspešan direktor Filharmonije, jedna od najuticajnijih javnih ličnosti. Za razliku od mnogih, ja mislim da je on dobro radio svoj posao. Ja mislim da je dobro radio svoj posao i da je rezao tamo gde baš boli. Ne znam kakav će biti novi ministar, ne želim da o tome da… Nemam na osnovu čega da govorim. Zašto su ti ljudi promenjeni? Gde su pogrešili? Da li su odustali? Ako su odustali, zbog čega? Ili ste vi pogrešili kada ste ih izabrali. Ne bi vam bio prvi. Imali ste i druge ministre koje ste birali, pa niste znali šta ćete sa njima. To je vaša odgovornost. Imajući u vidu to o čemu sam nekoliko puta govorio prethodnih godina, bojim se da vi sa ovakvom Vladom ne možete sami da rešite te probleme, a pomoć ne tražite. Hoćete da vam kažem kako se to završava? Ja sam bio u Vladi u kojoj je dvoje ili troje ljudi pokušavalo sve da uradi, jer je bilo prinuđeno na to, pa i u stranci u kojoj je važilo to pravilo. Na kraju smo bili neuspešni. Sve ono što je urađeno bilo je pozitivno. Ostalo je drugom planu pred onim poslovima koje nismo mogli sami da završimo. Kako mislite da date odgovor na ta ključna politička pitanja? Naravno da piše u Ustavu da je Kosovo deo Srbije. Naravno da u Briselskom sporazumu piše – pravo srpske zajednice na Kosovu na svoju zajednicu, ali toga nema u stvarnosti. Ne važe ni sporazumi koji su potpisani sa drugim državama: demarkaciona linija sa Crnom Gorom. Da li očekujemo stabilnost u perspektivi? Ne. Da li svet ima vremena za nas? Nema. Ko će onda biti vaš partner u svemu tome? (Vojislav Šešelj, s mesta: Replika.)
Vreme. Gospodine Šešelj, nemate pravo. (Vojislav Šešelj, s mesta: Replika, pomenuo me je.) Reč ima mandatar. (Vojislav Šešelj, s mesta: Po Poslovniku imam pravo na repliku, jer me je direktno pomenuo.) Dobro, ali o replici odlučuje predsedavajući.
Da li vam odgovara, da ne bi bilo problema, da vas spomenem, pa da dobijete opet repliku? (Vojislav Šešelj, s mesta: Hoću svoja dva minuta.) Čim ja završim, dobićete. Da li je to u redu? Dakle, gospodine Jovanoviću, nekoliko ste ozbiljnih stvari izneli i neću biti u stanju da na sve odgovorim. Ne zato što ne bih mogao da odgovorim u četiri oka, već postoje stvari o kojima ne mogu da govorim. Odgovoriću najpre na ovo poslednje oko grešaka i postavljanje ministara. Uvek to imate kao grešku, pri čemu ne mislim da je greška bio Tasovac, ni Verbić. Bili su greška neki drugi, i to sam uvek priznao i nikada taj problem nemam. To mi se moguće dogodilo danas ili juče. Ne mislim da je to nešto ne ljudski, nešto što nije normalno. To je život. To vam se uvek dogodi. Ako nemate previše takvih grešaka, onda ste dobar posao napravili, a mislim da izbor Vlade pokazuje da takvih grešaka nije bilo mnogo, jer ja nemam šta loše da kažem ni o Verbiću, ni o Tasovcu. Ne zaboravite da je Verbić imao hrabrosti da uđe među prosvetne radnike kada je bio štrajk i on se saglasio sa stavom Vlade, što izuzetno cenim, kada je shvatio da upravo zbog deficita o kojem ste govorili moramo da idemo na mere fiskalne konsolidacije i pretrpeo, naravno, najteže kritike i najteže napade u njegovom sektoru i kantu vode, ne znam šta već, i sve to. U svakom slučaju ponekad je potrebno donositi odluku i po tome kako da menjate energiju i kako da unesete nešto svežine. Ne mislim da neko mora da bude loš da ne bi bio ministar. Nije ministar Nikola Selaković zato što je bio loš, mislim da je bio dobar, ali postoje neke druge stvari i neki drugi razlozi i profesionalni i lični i svakojaki zbog kojih takvu odluku donesete. Mislim da Vlada od 2014. do 2016. godine će svakako i o tome sam razgovarao i sa Vujovićem koji je nesumnjivo jedan od najvećih, bolje da ja ne kažem najveći stručnjak za finansije u našoj zemlji, ali jedan je od najvećih svakako i nekima koji su pravili Vladu u senci je mentor njihovim ministrima i učitelj itd. Čovek je 26, 27 godina proveo u Svetskoj banci i MMF, mislim da će ta Vlada ući u istoriju zbog načina na koji je rešila probleme u javnim finansijama, pre svega oko deficita i razume se, zbog brzog oporavka privrede, neočekivanog brzog oporavka privrede bez uticaja potrošnje na rast, dakle samo sa uticajem investicija i izvoza. Sada da dođemo na ono što ste vi suštinski rekli i postavili kao ključna pitanja na koja neću moći u celini da vam odgovorim. Govoriću onoliko koliko mogu. Mi smo ta pitanja pokretali i u našim razgovorima, pitanja Kosova, Bosne i Hercegovine i našeg odnosa prema Evropi i Rusiji. Što se tiče pitanja Kosova, jedino rešenje, trenutno koje bi preseklo Gordijev čvor je da mi to otvoreno kažemo našem narodu i našim građanima bi bilo da Vlada učini priznanje Kosova. Vlada to ne može, Vlada to neće i mislim da ste u pravu, mi tu imamo mnogo problema i sa ove moje patriotske strane gde lažemo jedni druge da nam je to najcenjenija reč, a kada ih pitate kada ste poslednji put bili u Glogovcu, ne znaju ni gde je Glogovac i ne znaju da nema ni jednog Srbina odavno. I pre nego što je došlo do sukoba na KiM je svega nekoliko Srba živelo koje smo postavljali samo da bi upravljali opštinom. Kriminalci koji nam prave fantomske firme, razni kriminalci, prave fantomske firme gde napišu da su tu firmu osnovali u Srbici zato što misle da je to srpsko mesto, jer ima u osnovi reči srb, ne znajući da tamo sem u manastiru Devič nema ni jednog Srbina. Nije ih bilo mnogo ni pre rata, taman koliko u Glogovcu. Zato je tačno da nas neznanje dobrim delom vodi u ekstremizam kojim volimo da aplaudiramo i kojem se divimo, ali to ne znači da imamo pravo da prihvatimo da se odreknemo onoga što je naša teritorija, jer dozvolićete po tom principu i u mnogim drugim zemljama u okruženju bi se menjale granice mnogo brže nego što bi se menjale granice Republike Srbije. Zato to Vlada Srbije ne može da prihvati, ali zato sam svestan i zato dobro znate da smo radili težak i najgori posao. Profesionalno mi je najteži dan bio kada sam dan posle Briselskog sporazuma jer je Dačić imao obavezu u Americi ako se ne varam, morao da odem u Kosovsku Mitrovicu i da objasnim svim Srbima šta je Briselski sporazum. Tada sam im rekao jednu rečenicu. Ceo dan i celu noć sam trpeo uvrede, psovke, fizičke napade. To je moj posao kao predsednika Vlade da trpim od svog naroda. Tada sam im rekao jednu rečenicu – Zapamtite, kao što smo napadali Dejtonski sporazum i danas sam mogao da nađem gde nam je Grahovo, gde nam je Drvar, gde nam je Petrovac, šta nam je sa Ključem, šta nam je sa Glamočem, šta nam je sa okolinom Sarajevom gde su Srbi živeli od Ilidže, Vozuće, Rajlovca do mnogih drugih stvari. Danas nam je Dejton sveto pismo koje štiti prava Srba, koje štiti pravo Republike Srpske i koje čuva Republiku Srpsku. Njima sam tada rekao – Pozivaćemo se na Briselski sporazum, biće nam kao sveto pismo. Pogledajte danas, danas se događa to da albanska strana ne ispunjava Briselski sporazum. Mogu da vidim i zašto. Čitam prevedeno, ne mogu da se pohvalim da znam albanski jezik, ali čitam prevedenu i albansku štampu sa Kosova i sve drugo, vidim kakve su razmirice, kakve su tenzije među njima i kako to izgleda, ali oni dugo neće imati bolju političku situaciju da bi mogli da isporuče ono što je dogovoreno u Briselu. Oni naravno, svaki dan koriste priliku da nas napadnu, ja to i prećutim, jer kada pričaju o nekim dogovorima oni ih drugačije tumače, nije ni važno. Mi sa njima moramo da radimo i moramo da razgovaramo. Onaj ko neće da razgovara i ko misli da će se to rešiti, što pričaš ti sa njima. Dobio bih bezbroj aplauza da sada kažem dosta je bilo razgovora, sada ćemo to da isečemo i nema više. To su takve gluposti da nemam reči. Tamo živi veliki broj ljudi, kada biste im rekli sutradan da ovde hoćete da imate 60 poslanika Albanaca sa Kosova, a da vi ne budete poslanike, odjednom bi se svi uhvatili za glavu i rekli bi stani malo. Nećemo baš to tako, da budemo sasvim iskreni i tu ste u pravu. Zato nam je potrebna i zato mislim da su to ljudi razumeli, potrebna nam je ozbiljna i odgovorna politika sa jedne strane nacionalno odgovorna u smislu zaštite i naše granice i naše teritorije. Sa druge strane nacionalno odgovorna iz ugla o kojem ste vi govorili koji će da znači ne sukobe i ne pogled sa visine da smo mi iberales i da su oni niža rasa i niži narod što kad pogledate istraživanja vidite da jedan deo naših ljudi na takav način razmišlja, pre svega o Albancima. Moramo da se borimo za to da imamo više Albanaca u centralnoj Srbiji, da prolaze kroz Beograd, a ovde ostavljaju novac. Kada to na takav način kažemo, kada se tome suprotstave plašim se da ne razmišljao dovoljno o svojoj budućnosti. Albanci su narod u narastanju, trenutno su drugi po veličini za zapadnom Balkanu, mi smo najveći narod, što neće biti slučaj za 40 godina ako sebe ne promenimo i ako ne uradimo nešto i po pitanju nataliteta i po drugim ključnim pitanjima. O tome neko mora da vodi računa. Kao što vi znate, a znam da znate jer znam sa kojim strancima možete da razgovarate, oni svi prave strategiju srpsko-albanskom odnosu zato što znaju da u narednih 130-140 godina, jer oni za taj period gledaju, to će biti dva ključna naroda na zapadnom Balkanu. Mi sa tim ljudima moramo da razgovaramo. Mi sa tim ljudima moramo da tražimo rešenje u budućnosti. Onaj ko ne želi da traži rešenje i onaj ko ne želi da razgovara taj ne može da razume dobro kakva je budućnost Srbije. To nije pitanje šta želi zapad, to je pitanje našeg odnosa sa ljudima sa kojima živimo. Ne vidim da je u ovom trenutku moguće da vodimo bolju politiku, ali ste u pravu za jednu stvar, potrebno je da se više ljudi uključi u to. Biće vremena i da se razgovara, biće vremena i da se radi. Što se BiH tiče situacija je komplikovanija, mnogo komplikovanija i mnogo teža zato što uključuje i dva spoljna faktora iz regiona, to su Republika Srbija i Republika Hrvatska, kao garanti Dejtonskog mirovnog sporazuma. Nemamo nikakvu krivicu, neću da prihvatim da smo mi isti. Nikakvu krivicu nemamo za današnji odnos sa Republikom Hrvatskom, ni u čemu nismo isti. Ništa im nismo uradili. Postoje neki drugi razlozi o kojima neću da govorim ovde pred ljudima, postoje neke stvari koje kao predsednik Vlade i neko ko je šef službi pa to znam šta su i različiti razlozi i naša je stvar da pomognemo našem narodu. Uspeli smo da obezbedimo da Republika Srpska ima dobre odnose sa Republikom Srbijom, da izađe iz nekoliko političkih turbulentnih kriza. Zajedno smo to radili i mi i oni. Takođe smo uspeli da sa predstavnicima Srbija u Hrvatskoj imamo najbolji odnos, a oni su kao što znate sve samo ne ekstremisti. Vidite, za razliku od drugih koji su u Busijama mogli nešto da vam opsuju ili da dobace ili ne znam šta da kažu, ja sam veoma zadovoljan što ste vi bili u Busijama. Nije mi teško da to kažem javno. Mislim da je to bio odličan signal i voleo bih da je više ljudi došlo iz različitih političkih partija u Busije i da pokaže poštovanje prema srpskim žrtvama i poštovanje prema onima koji su bili naterani da pobegnu iz Krajine u to vreme. Ja nemam problem sa tim. Ja se ne opredeljujem prema ličnostima i prema tome da li mi se nečije lice manje ili više dopada. Opredeljujem se prema postupcima, prema onome ko nešto čini ili ne čini za Srbiju. Ovaj Gordijev čvor nemoguće je preseći. Ta borba, ta bitka će da traje, ali je važno da mi dobro znamo šta je realno i da u skladu sa realnošću povlačimo svoje političke poteze. Mislim da smo na takav način političke poteze povlačili, tako ćemo da činimo i u budućnosti i u skladu sa onim što sam juče govorio. Rekli ste o nečemu takođe važno, a razmislite o tome gospodine Jovanoviću, a neću vam odgovoriti do kraja. Dokle bi nas dovelo da vodimo drugačiju politiku, a dobro znate kakav je odnos našeg naroda kada pričate o različitim svetskim silama. Ovo je jedini način vođenja politike da ne izgubimo sve druge i da ne budemo samo uz jedne. Jedini mogući način vođenja politike je da Srbija održava dobre odnose sa svima, da ima svoj strateški cilj - EU, ali da drži najbolje odnose i sa Ruskom Federacijom, da pitate narod … [[aplauz]] (Nataša Jovanović dobacuje.) …da pitamo, Čedomire, narod na referendumu, ja bih izgubio sigurno. Šta je, što vam toliko smeta što ljudi aplaudiraju, pristojni ljudi, normalni? Nemojte ko boga vas molim, aplaudirajte njima kad govore da dobiju malo više snage da pomisle da su jači. Nemojte da se sekirate. Biće to u redu.
Nije, nego poslanička grupa SNS ima mnogo poslanika …
Jel treba zbog replike? [[Vojislav Šešelj, s mesta: Ja hoću repliku Čedomiru Jovanoviću, a ne tebi.]] Hoće Čedi repliku, a ne meni.
Da, da samo da završi mandatar. Jeste li završili obraćanje?
Nisam još. Dakle, nisam siguran da bi politika koju sam predstavio juče, da je na takav način ogolimo dobila većinsku podršku, a da ne dobije većinsku podršku plašim se da bi bila predstavljena na drugačiji ili ogoljeniji način, plašim se da bi izgubili Srbiju. Sa druge strane govorili ste o podeljenosti u društvu. Ja ne vidim podeljenost u društvu, vidim ostrašćenost u društvu. Vidim prvo, nemamo dva dela, imamo različite i polove, imamo i centralni deo, ali vidim ostrašćenost i kada govorite potpuno ste u pravu za „Luku Beograd“, ma šta ja mislio o tim ljudima, potpuno ste u pravu i za „Beograd na vodi“ sve je tačno. Nemam šta da dodam. Šta god da dodam pogrešio bih. Oko tri šupe, nije problem u tri šupe, u pravu ste. Nikada šupe nisu bile problem. Nikada nisu bili ni oni koji su tu dovodili autobuse protivzakonito da se parkiraju, naplaćivali im parkiranje, a da za to nisu imali pravo. Nikakav problem što su se bavili kriminalom, ništa. Problem je u tri šupe ne zbog toga. Problem je u tome što je problem Aleksandar Vučić, ja ću da vam kažem. Nije problem Siniša Mali, nije problem taj i taj. Neko da uloži tri miliona dolara u kampanju za tri šupe, uložio je tri miliona dolara zato što je hteo nečiju drugu glavu. To je suština. I nisu važne te tri šupe, naći će nove tri šupe, naći će i dve šupe, naći će šta god hoće da se pozovu i da nađu nešto kao dovoljan razlog. Ima dovoljnih razloga koliko hoćete. Kao što nikada nisam razumeo sve što je pričano oko helikoptera. Nikada nisam razumeo. Stavljao sam se u cipele onih koji su to radili i rekao sam – ja ovo nikada ne bih uradio. Ne razumem o čemu se radi. Onda sam video kako je pomagana kampanja za helikoptere takođe sa strane i onda sam shvatio da je to neko osetio kao politički projekat isto kao što su u Rumuniji radili, isto kao što su i u Albaniji radili, isto kao što su u Slovačkoj radili. Nećete verovati, na isti način ista priča o helikopteru, slučajno helikopteru. Sve na isti način. Zašto je to potrebno? Pa to je potrebno kada ne možete da nađete ozbiljnu argumentaciju, onda neko mora da se služi neistinama, neko mora da se, pri tom uopšte ne govorim o vama naravno, da se služi lažima i da koristi to za svoju najprljaviju moguću kampanju, da koriste strast i emocije, jer ništa drugo nemaju. I došli smo dotle da ljudima smeta - šta mene briga što nemamo deficit, super, najbolje da imamo uništene javne finansije. Najviše smetaju ljudi oni koji su najmarljiviji, koji su najvredniji. Dotle smo došli u Srbiji. E to je problem ostrašćenosti zato što neki ne mogu da rade, bore se za svoje izgubljene pozicije. Ja sam juče pročitao podatke. Koje god ubistvo da se desi, nema zemlje, nema grada u kojoj se to ne desi. U Baltimoru u jednom mesecu ste imali 83 ubijena, u Čikagu 65. Mislim da je to bio prošli mesec. Slušajte ljudi, u Srbiji to nemate za po četiri meseca, pet meseci, u celoj Srbiji. Baltimor je mnogo manji od Srbije pa ste imali to na mesečnom nivou. Prvo objašnjenje je svuda –vratile se devedesete. Što su se vratile devedesete? Zato što ne znamo šta drugo da kažemo. Zato što bismo voleli da vidimo naše na vlasti, moramo da im pomognemo, mi ćemo tako da živimo bolje i nemoj da ti, kojeg smo toliko mrzeli tih 15, 20 godina nešto provodiš u delo. To nema veze sa ozbiljnom argumentacijom. Trudio sam se da čujem ozbiljne primedbe, da postoje ozbiljne primedbe. Za mene me politika život. Bavio sam se životnim stvarima juče, ali ste u pravu oko pitanja iz užeg domena politike. Neka sam namerno preskočio. To nije bilo KiM. Bežim koliko mogu kao predsednik Vlade. Znam šta su nam obaveze oko Republike Srpske, a bežim koliko mogu od pitanja odnosa sa Bosnom i Hrvatskom. Bežim i da odgovorim. Bežim da kažem bilo šta. Hoćete da svaki dan nekoga pitam – a gde su vam oni koji su hteli da me linčuju u Srebrenici? Hoćete da vam kažem šta je to što mi sve znamo o tom napadu i šta je bio krajnji cilj i šta je bila namera i ćutim i nijedan čovek nije odgovoran. Nijedan čovek nije odgovora. Niko ništa ne govori. I mi ćutimo. Idemo u Mostar, sretnem se sa Bakirom. Pružim ruku i razgovaram o svemu kao da se ništa nije dogodilo. Zamislite da se to nekom drugom državniku dogodilo negde u svetu, pa mi ne bismo mogli da idemo napred, ne bi nam – dobar dan rekli u narednih 15 godina. A ja kažem – nema problema. Zaboravio sam sve, pustite me, nikakav problem nije. Dođe njihov sledeći – sada ti zabranjujemo pošto si nam ukrao šou od prošle godine. To je bio šou kao da sam ga ja organizovao. Ja sam hteo svoje sopstveno ubistvo da organizujem i opet ćutite. Zato sam ćutao i juče, rekao sam to u tri rečenice i zato sam pričao o ekonomiji četiri sata, zato što ćutim, zato što hoću da sačuvamo mir i stabilnost, zato što hoću da to odbranimo. Vama hvala na primedbama. Bile su veoma ozbiljne i suvisle. (Vojislav Šešelj, s mesta: Da li mogu sada?)
Zahvaljujem se. Samo momenat. Malo strpljenja da ja to izgovorim. Znam da bi vi da vodite parlament, ali ne može. Pomno sam proučavala član 104. Jedino mogu da vam dam repliku jer mi je skrenuta pažnja da je poslanik Jovanović rekao da je vodio sa vama besmislene rasprave ili raspravu. (Vojislav Šešelj, s mesta: Nema veće uvrede od toga.) Iako je ta rasprava bila pre 20 godina, ali izgleda da je bol neizmerne razmere ako vi to pamtite 20 godina. Dva minuta i to je to.
To vam iskreno govorim, nisam imao pojma da Čedomir Jovanović ovoliko želi da bude ministar i da uđe u ovu Vladu. Zaista nisam znao. Nisam bio na ovom skupu velikom, komemorativnom u Busijama jer me niko nije pozvao, a žarko bih želeo da odem. Busije sam ja formirao svojevremeno kao naselje, takoreći sam. I tamo je bila prilika da se sretnem sa Čedom Jovanovićem i da me on zamoli da urgiram kod svog nekadašnjeg političkog saradnika …
Poslaniče vi ste dobili repliku da objasnite zašto vas boli besmislena rasprava.
To me boli.
To vas boli?
Da urgiram kod Aleksandra Vučića, kako on reče, čiji sam stranački šef bio. Mada, kod nas u stranci nisu poznate te kategorije šefova, mi nismo kao demokrate. Da mi je to rekao Čedomir Jovanović, ja bih zaista potražio Aleksandra Vučića, na koji način, našao bih ga valjda nekako i zamolio ga da uzme Čedu Jovanovića u Vladu, i da Čeda opet dovede Čumeta i da asfaltiraju celu Srbiju. Kad je Čume radio te poslove, to je najbolje funkcionisalo. Ja bih predložio umesto Zorane Mihajlović, koja i tako nije želela da ostane u ovoj Vladi, da bude Čeda Jovanović, a da bude pomoćnik ministra Čume, i da vidite kako se radi. Ne bi se onda žalili što se ti putevi sporo asfaltiraju. Sve je to išlo kao podmazano. E, sada je mojoj duši lakše, i nisam puna dva minuta iskoristio.
Hvala, ako sam nešto pomogla. Reč ima Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospodine Vučiću, ipak ne možete da prećutite tako ozbiljna pitanja kao što su ona o kojima smo razgovarali…
Čekajte, poslaniče Jovanoviću, vi Šešelju odgovarate ili…?
Ne, ne.
Vi tražite na ono prvo. Izvinjavam se.
Naravno da ja o njima ne mogu da ćutim, ne zato što je to neki moj hir, nego prosto mislim da je to moja obaveza. Vi ste u pravu kada opisujete reakcije našeg društva, ali sam siguran da niko u Srbiji ne bi odbio predlog koji su odbili Švajcarci kada im je Vlada na referendumu ponudila 2500 evra po stanovniku da podigne potrošnju. Rekao sam za naše društvo da ne prolazi test realnosti, i to nije slučajno. To je posledica politike koja se ovde vodila, ne prethodne četiri godine, koja se vodila od kada se mi bavimo politikom. Zato smo naknadno jako pametan narod. Sada razumemo značaj ponude iz devedesete, evropska zajednica za mirno rešenje jugoslovenske krize. Sada razumemo značaj Dejtona. Šta bi sada dali za Rambuje? Šta bi dali za Ahtisarijev plan kada ga uporedimo sa Briselskim sporazumom? To je sve posledica činjenice da politika u Srbiji nikad nije imala snagu da bude konkretna u meri u kojoj to traže okolnosti u kojima se zemlja nalazi. Ja sam zato i rekao da je ova rasprava vrlo čudna. Naizgled takva moć, puna sala, jaki aplauzi, a sa druge strane vi morate da zaobilazite ta pitanja. Hoćemo li sutra biti jači? Ako ćemo biti, hajde recite – bićemo jači zbog toga i toga, pa ću se sa vama složiti. Znam da je teško o tome pričati. To utiče presudno na Srbiju.
Vreme. Hvala vam, poslaniče. Hoćete vi kratko? Izvolite.
Samo nekoliko rečenica. Da, mislim da će biti Srbija jača onoliko koliko bude ekonomski snažnija. Mislim da smo na dobrom putu što se toga tiče. Znate, kada idete čamcem ili brodom, a na jednoj obali imate „Pragu“ koja puca u vas, a na drugoj obali trocevac koji čeka, a vi treba brod da provučete, ne morate da govorite i da javljate jednima i drugima da upravo prolazite tu, nego gledate da to izbegnete, da brod provučete do sigurne luke. To je ono što mislim da je ne samo najbolja, već jedina moguća politika. Nažalost, protiv licemerja, i zato meni nije teško da ponekad kažem da ste u pravu, kao što mi nije teško da kažem da ponekad niste u pravu, ali licemerja je u našem društvu koliko hoćete. Za iste izjave dobijate optužbe da širite nacionalizam, a evo čujem da me je bivši predsednik optužio da izjavom da više neće biti „Oluje“ širim nacionalizam u regionu. Zamislite, valjda je trebalo da kažem – potrebna nam je još jedna „Oluja“, ili - potrebno nam je još jedno stradanje našeg naroda, da bi on bio zadovoljan i da bi bio veliki mirotvorac. Znam ja zašto je on to rekao, dodvorava se nekim drugima, da bi neko mogao da pomisli kako Vučića treba da smene jer ugrožava stabilnost u regionu, a on će to vrati i ponovo će Srbija da bude poslušna zemlja koja će da ispunjava sve naloge. (Narodni poslanik Vojislav Šešelj dobacuje s mesta.) Upravo je to saopštio pre deset minuta, upravo je to rekao doslovce, citirao sam ga, dakle nisam parafrazirao, da izjavom da neće više biti „Oluja“ protiv srpskog naroda ja širim nacionalizam u regionu. Evo, ja mu ponavljam još jedanput – Srbija više nikada nikome neće dozvoliti da se dogodi „Oluja“ i da protera neko 250 hiljada ljudi. Mislim da je to politika mira, a ne politika sukoba, zato što je „Oluja“ bila politika sukoba, politika napada, politika ubijanja i proterivanja. Jedno vaše pitanje lebdi u vazduhu iz prvog vašeg izlaganja, a to je - da li smo osigurali budućnost zemlje? Nismo, kao što kada završimo fakultet nismo završili sa učenjem i nemamo dovoljno znanja, već moramo da učimo svakoga dana. Nismo nikada osigurali našu budućnost, posebno u uslovima i političkom okviru u kojem se Srbija kreće, u kojem Srbija živi. Mi imamo bezbroj problema gde god da se okrenete. Uređivanje javnih finansija, nešto povoljniji ekonomski ambijent danas nego što je bio pre dve, tri, četiri godine, ili šest-sedam. Znači, ali nije dovoljno. Za čas bilo kakva politička nestabilnost to sve uništi i uništi za narednih deset godina. Zato ste u pravu da moramo da pažljivo gledamo i da vodimo računa šta radimo u budućnosti. Ali, oko ovoga unutar Srbije, samo razmislite do čega bi tako na nož postavljeno pitanje dovelo u našoj zemlji, kakvi bi nam zaključci bili i gde bismo završili? Mi ovde više ne bismo pričali o deficitu, mi bismo ovde pričali o našim unutrašnjim ratovima i sukobima. Pitanje je da li bismo i oružje izbegli, a o spoljnjem faktoru i o regionalnoj stabilnosti više i da ne govorim. Zato mislim da je ovo bila najmudrija politika, najbolja politika, ne zato što sam mnogo pametan ili bilo ko od nas je mnogo pametan, već zato što se to nametalo kao jedino moguće, realno, racionalno, ozbiljno i nacionalno odgovorno rešenje.
Hvala. Predlažem da idemo dalje. Reč ima Dragan Marković Palma.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo kandidati za ministre, poštovani poslanici, Jedinstvena Srbija će podržati Vladu, kao što je podržavala i prethodne dve vlade. Tada nismo imali ministre, direktore javnih preduzeća, nećemo imati i u ovom narednom mandatu od četiri godine, ukoliko bude trajala Vlada četiri godine. Ali, ja neću govoriti onako kako sam se pripremio, nego ću govoriti onako kako je premijer u poslednjih 15-20 minuta govorio i davao odgovore na pojedina pitanja. Šta je najvažnije za napredak jedne države? Politička stabilnost. Kada postoji politička stabilnost, postoji i ekonomska stabilnost. Vi se niste time hvalili, predsedniče Vlade, da je stabilnost dinara najvažniji za razvoj jedne države. I, jeste vi, odnosno mi smanjili plate i penzije, ali se nisu rate za kredit povećavale građanima koji su uzimali kredit u poslednje dve godine. Kreditna sposobnost je bila -do 30% od plate vam odlazi na ratu. Ti korisnici kredita koji su uzeli kredite pre sedam-osam godina došli su u situaciju da im je rata kredita i 70% od plate, a oni koji su uzimali kredite pre dve godine ostala im je ista rata. Ali, najvažnije za privredne subjekte i za velika, srednja i mala preduzeća koji nekada kada uzmu kredit, kursna razlika im pojede i zaradu i zato takva preduzeća su odlazila u stečaj i kasnije u likvidaciju. Ta ekonomska stabilnost i stabilnost dinara privlačila je strane investitore i bez stranih investitora danas Vlada Republike Srbije ne bi imala suficit u budžetu, hteli mi da priznamo ili ne. Dobro je što ste vi u vašem ekspozeu rekli da će ista prava imati i domaći investitori, ukoliko žele da imaju siguran program isplatljiv, da će da zapošljavaju radnike, imati ista prava kao i strani investitori. Spomenuli ste Hrvatsku. Hrvatska je velika prepreka Srbije na evropskom putu, ali Srbija je članica EU i ja sam to više puta govorio, da Hrvatska ne radi sama, jer srpski narod pamti i Ante Starčevića, odnosno Ante Pavelića i Ante Gotovinu, koji je počinio najveći genocid nad srpskim narodom posle Drugog svetskog rata, koji je prvo osuđen u Haškom tribunalu, a onda veliki svetski lobiji i oni koji su stisli dugme da se bombarduje Srbija su ga oslobodili. Jedinstvena Srbija ima svoj stav o tome i o Haškom tribunalu, da je Haški tribunal napravljen kao sud za Srbe. Ono što posebno želim da istaknem je da je bilo tu i nekoliko viših sila koje su indirektno uticale na ekonomski razvoj i stabilnost Srbije, Bregzit. Kada je u pitanju Velika Britanija, mi vrlo dobro znamo kako je Velika Britanija naklonjena prema Srbiji, Turska i azilanti. Srbija je bila jedna od najgostoprimivijih država gde su azilanti prolazili u tranzitu. Kada sam kod azilanata, želim da pohvalim našu policiju i vojsku, koja se nije ponašala kao policija i vojska Hrvatske i Mađarske, i da tuku azilante. Mnogo mi je drago što ste u vašem ekspozeu rekli da će biti povećana plata i vojsci i policiji. Isto tako mi je drago što ste u ekspozeu rekli da će da se povećaju penzije. Vi imate veliku odgovornost, ali to za vašu partiju, naravno, ne za moju koaliciju. Možda smo i mi malo tu oštećeni jer nismo govorili u izbornoj kampanji da će posle izbora, u roku od šest do osam meseci, biti povećane penzije i plate. Znači, ne verujem da li bi neko na svetu od političkih partija, lidera, prećutao to. I vi i mi kao vaši bivši i budući politički partneri govorili smo da je teško, da će biti bolje. Ali, da smo tada to rekli, predsedniče Vlade, veći broj stranaka danas ne bi bio u parlamentu. Šta je ono što je još važno za Jedinstvenu Srbiju i ono što ćemo mi da podržimo i podržavamo? Dualno obrazovanje. Mogao sam da vidim na terenu da smo došli u situaciju da više nemamo zanatlije, da ne možemo da zaposlimo po fabrikama one srednjoškolce, svi su sa fakultetima. Ko nije završio fakultet, a radi u državnim u javnim preduzećima, taj doškoluje, završi fakultet i mi nemamo srednjoškolce, majstore, koje ćemo zaposliti u fabrikama. Isto tako, predlažem da oni koji završe srednje škole i fakultete, ako bi im dali da rade test, a da u testu budu stručna pitanja iz struke koju su završili, ti mladi ljudi nisu stručni jer nisu imali praksu, nisu oni krivi za to. Predlažem da svi oni koji završe srednju školu imaju ili stručnu praksu ili već kako ćemo da nazovemo, dok se ne promeni način obrazovanja, da pola finansira lokalna samouprava tri meseca, a tri meseca država, da šest meseci ta praksa osposobi tog mladog čoveka da bi ga neko od privatnika primio. Ne postoji urgencija kod privatnih preduzeća i da sad možete da pozovete i vi ili ja ili bilo kod od ministara i da kaže – zaposli mi ovog momka ili ovu devojku. Kad ode na razgovor, ako nema pojma o tom poslu, taj poslodavac neće da zaposli takve mlade ljude. To nam je u ovom trenutku najveći problem. Kada je u pitanju poljoprivreda, pod hitno mora da se uvede neka kontrola za nakupce jer su nakupci, a ne država, najveći krivci što je cena žita bila pri žetvi 17 dinara, a 15 dana posle 14 dinara. I građani i poljoprivrednici misle da je zbog toga kriva Vlada. Isto tako, proizvođači mleka zbog nakupaca, ako je neko imao pre deset godina 20 krava, svake godine gubi po tri krave kroz razliku u ceni. To je ogroman problem, a Vlada Republike Srbije i resorni ministar, bivši i budući, to sam ne može da reši. Šta je još bitno, ono što vi niste rekli, a da je ogroman rezultat prethodne Vlade? Vi ste prodali jednu fabriku koja se zove fabrika, a to je olupina „Sartid“ u Smederevu, kao neki brod ili čamac koji stoji na obali mora ili neke reke 20 godina. To je ogroman uspeh, imajući u vidu da proizvodni artikli koje proizvodi „Sartid“ ne mogu da se plasiraju u Srbiji i u Evropi samo, a da ste doveli vlasnika te fabrike koji ima kupce i tržište u celom svetu. Šta je danas najvažnije za stabilnost jedne fabrike i jednog preduzeća? Tržište. Tržište se ne dobija marketinški za šest meseci i da vi osvajate velika tržišta. Isto tako, saradnja sa Kinom i sa predsednikom Kine je izuzetno velika stvar za Republiku Srbiju. Tako da, poljoprivrednici su se našli u velikom problemu, ali ne krivicom Vlade. Šta je važno za poljoprivredne proizvođače? Da ubuduće, a to do sada nikada nije rađeno a nije teško, pošto statistika postoji, koji su to proizvodi koji su deficitarni a poljoprivredni koji se uvoze i samo se na vreme sada u ovom mesecu septembru kaže poljoprivrednicima – sledeće godine možete da sejete žito, kukuruz ili da čuvate telad, jagnjad ili svinje. To nije teško za Vladu. Pa isto nakupci, predsedniče Vlade, su činili da su povećali cenu svinja i kratko je trajalo da bi te svinje, nekoliko samo, pošto nije bilo u velikoj masi, otkupili i da sada mi u ovom trenutku nemamo dovoljno svinjskog mesa i moramo da uvozimo. Zbog toga takođe nije kriva Vlada i resorni ministar. Kada kažem resornog ministra, mislim i na Rasima Ljajića, gospodina koji možda ima neku odgovornost kada se prave marketi, a onda nam u tim marketima roba u rafovima iz celog sveta, najmanje iz Srbije, ali imamo i Ceftu, imamo i Sporazum o pridruživanju i stabilizaciji. Nije ovo kritika, gospodine Ljajiću, nemojte da mislite da je kritika, ovo je moja konstatacija. Siguran sam, zbog toga ste vi toliko u vlasti što ste stručni i što ste sposobni. Da niste sposobni, ne bi bili toliko godina u vlasti, tako da nije kritika. Poljoprivrednim proizvođačima treba kredit, ali kredit koji nije skup, kredit bez kamate ili neko da kamatu servisira. Banke su uništile i poljoprivrednike, strane banke. Te banke koje zarade pare ne prave fabrike od tih para zarađenih u Srbiji, nego nose pare u zemlje odakle su. Ne znam za šta će biti ovaj gospodin sledeći ministar, ali nemoj da zagovarate premijera, poljoprivrede, ovo su sve resori koji su bitni za vas. Nemojte vi samo kao gospodin Veselinov, a nadam se da niste takvi, on se toliko razumeo u poljoprivredu da je ulazio u njivu samo kada je bio na autoputu pa mu se išlo u WC, a nije bilo blizu nigde hotela, i noću kada je išao u lovokrađu, nadam se da ste vi malo stručniji. Nije znao da razlikuje kravu od bika. Ali, to je istina. Turizam, „Beograd na vodi“, ja kada sam video projekt „Beograd na vodi“, radovao sam se zato što je to nešto novo, nešto novo što nema nigde u Evropi. Nešto novo što će da zaposli veliki broj radnika i nešto novo što će da pomogne i ostalim turističkim gradovima i opštinama u Srbiji. Jer, šta to da pokaže predsednik Vlade ili resorni ministar ako mu dođe neko u goste, nešto što je napravljeno novo, nešto što je lepo i tako oni koji dođu da ulažu u našu državu, imaju i određeno poverenje. Mi smo imali pre dve godine, predsedniče Vlade, poplave koje su uništile mnogo gradova u Srbiji i nije tačno da je nama pomogla Evropa i nadoknadila nam kompletnu štetu, pa su tada kritikovali kako ne znam koliko ljudi se udavilo itd. a kiša je padala 20 dana. Samo za jednu noću u Makedoniji je poginulo 25 ljudi, nastradalo u poplavi i nestalo ne znam koliko ljudi. I, ne možete da snosite takvu odgovornost i krivicu, a dosta je urađeno na sanaciji obala pored reka koje su poplavile određene opštine i gradove. Međunarodna politika, vi i Ivica Dačić, ste bili najbolji predstavnici srpskog naroda svih vremena, od kada je Srbija vodila međunarodnu politiku. Dozvolite mi samo da vam kažem, 56 država je prošle godine došlo u Srbiju, njihovi predstavnici, na samit ili ne znamo kako ćemo taj skup da nazovemo, Ministarski savet, kada je Srbija predsedavala OEBS-om. Ostavili smo najbolji utisak kao organizator od svih predsedavajućih zemalja, poslednjih 30 godina koji su imali ulogu kao Srbija. Sve to, najviše zahvaljujući vama, ali i vašem prvom potpredsedniku Ivici Dačiću. Mogu da vam čestitam na mudrosti, jer ja znam vaš mentalitet, kakvi ste vi bili pre i da vi ne zastupate u poslednje vreme interes i ideologiju, nego interes građana Srbije. Ono što se vama desilo u Srebrenici niko ne bi to tako prećutao, da ste posle doveli onog Alinog sina i vodili ga kroz Knez Mihailovu, da vidi miroljubivi i pošten narod i da vidi koliko je građana Srbije, odnosno Srba proterano sa prostora gde je on sada glavni šef, a nekada njegov tata. Tako da vam čestitam na tome i to je nešto što rukovodi jedinstvenu Srbiju da glasamo za Vladu i za ministre, jer stvarno ne mogu da vam zamerim ništa. E, sada, dozvolite mi da kažem i ovo. Novinari me zovu, ali ja neću da idem tamo, šalju mi poruke, kako ću sada ja da glasam za damu koja je predstavnik LGBT populacije. (Vojislav Šešelj, s mesta: E, to nas interesuje.) Evo sad ću da vam kažem. Jedinstvena Srbija ija lično, nemamo ništa protiv tih ljudi, ako su stručni neka vode određene resore, ali nikada nećemo prihvatiti i podržati gej paradu i nikada nećemo prihvatiti i podržati legalizaciju homoseksualnih brakova. I to i vi treba da aplaudirate sada, hajde aplaudirajte malo, jer mislite da ćutite ali nema veze. Očekujem i pozivam damu da poseti Jagodinu, nećemo da pričamo o …. (Vojislav Šešelj, s mesta: O seksu.) …pričaćemo o razvoju lokalnih samouprava, tako da jednostavno, gospodine Vučiću, vama se obraćam i vi mnogo što-šta u životu niste voleli ali ste prihvatili. Da li je tako? U interesu građana Srbije? Ja se zalažem da u brak uđe muškarac i žena, da se deca rađaju i da se borimo protiv bele kuge, jer vi ste rekli da svake godine u Srbiji nestane grad veličine Zrenjanina, a to je ogroman problem, da će Srbi kroz 50 godina u Srbiji biti nacionalna manjina. Tako da mi ne zamere i pripadnici LGBT populacije ili već ne znam kako se zovu, iako su me tužili i plaćao sam kaznu, platiću nema veze, ali moj stav nije promenjen. Gospodine Vučiću, najviše sam imao problem sa vašim poslanicima, to je njihovo bilo pitanje na svakih deset minuta, a kako ćeš sada da glasaš, a šta ćeš, baš ovi koji sede sa moje leve strane. Evo, sad ste čuli kako ću da glasam.
Molim vas, vreme.
Nije valjda da je gotovo. Dobro, na kraju još jednom JS će podržati Vladu Republike Srbije i maksimalno pomoći ono što mi znamo, a dosta toga možemo da pomognemo. Hvala vam.
Hvala vam. Pošto ekrani ne pokazuju vreme, važi samo moj sat. Izvolite, mandatar.
Kratko ću, nešto manje izgubimo od onoga što ste vi pomenuli, grad veličine Negotina ili Prijepolja, ali svejedno ogroman gubitak i plašim se da to svi govorimo kao statistički podatak, a pokušaćemo po prvi put nešto da preduzmemo. Makedonija je nešto uspela, ne dovoljno, deo njihovih iskustava iskoristićemo možda i tog stručnog čoveka kojeg sam upoznao, koji je radio za Makedonsku vladu da ga angažujemo, da vidimo šta je to, jer to nema veze, pošto ljudi obično govore da je to sa pravima, dečijim dodacima, porodiljskim pravima. Ona su kod nas veća, izraženija i bolja nego u Nemačkoj. Tamo posle tri meseca ili šest meseci morate na posao, ovde možete i dve godine da ne idete na posao. Nije to u pitanju, u pitanju je svest pre svega, to što smo postali sebičniji i mnogo toga što moramo kod sebe da promenimo da bismo tu napravili bolji rezultat. Što se tiče Ane Brnabić, ja sam odgovarajući na pitanja rekao sve što imam, a onda ću nešto i oko ovog gospodina Nedimovića. Dakle, Anu smo izabrali, to je moj predlog, dakle, nije mi došao neko ko bi mi rekao, to je moja ideja i zamolio sam ostale da tu ideju prihvate zato što Anu poznajem kao veoma stručnu, veoma mraljivu osobu i ženu koja se nije plašila izazova. Nikada sa njom, a videli smo se čini mi se, preterano je da kažem stotinu puta, ali desetinama puta smo se videli na različitim i konferencijama, imali razgovore i na sastancima i tako dalje, nikada o toj temi nismo razgovarali. Razgovarali smo poslednji put, prvi i poslednji put i što se mene tiče završili razgovore po tom pitanju zato što je ona bila vrlo i ljubazna i pristojna, govorili smo o tome šta mogu da budu primedbe, pa smo znali da će jedna od primedbi možda da bude i ta, više meni, pretpostavljam nego njoj, kako si ti to. Ona je bila toliko fer i toliko ljubazna da je rekla – e, a ko je to problem, oni će to verovatno da pokrenu. Ja sam rekao da to meni ne predstavlja nikakav problem, to je njena stvar, ovo je slobodna zemlja. Ali to ne znači, da kažem onima koji govore kako smo već legalizovali homoseksualne brakove, pa valjda time plaše narod i time dobijaju deo glasova. Niti smo to uradili niti postoji bilo kakav plan, niti postoji bilo kakva ideja. To nema veze sa pravima ljudi koja ćemo da garantujemo i za koja ćemo da se borimo i da ih štitimo, a Ana nije, kako su neki mediji preneli LGBT ministar, ona je ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu i ona je tu u Vladi Republike Srbije, kad bude izabrana, ona je tu zato što vredi, zato što je marljiva, zato što ima znanje, obrazovanje, zato je tu, a ne zbog toga što je muškarac ili žena, ili zbog toga što je ovakve ili onakve seksualne orjentacije. Dakle, to ima veze prosto sa, inače tim što čujem te, kao nekad u vreme konfederalnih zalaganja, te ključ varijante. Mora da bude toliko žena, mora da bude toliko. Biće nekada više žena, nekad manje, biće nekad ovih više, nekad onih više u zavisnosti od toga ko to zaslužuje i takvu ćemo politiku da vodimo. Vi ste u pravu gospodine Markoviću oko poljoprivrede. Oko cene žita, nikakve veze nema to sa Vladom Srbije. Postoji berza, postoji tržište. Da li su radili neki nakupci nešto, ako možete da nam pomognete, nadležni organi bi to rado ispitali. Sa druge strane, što se mleka tiče, toliko smo pomogli mlekarskoj industriji i ministarka Bogosavljević se mnogo angažovala da to uradimo. Uvodili smo, rekao sam vam već, određene mehanizme i prelevmane za koje smo dobijali po ušima od EU po pet puta, i ozbiljne prigovore i ozbiljne proteste i sve drugo. Mi smo izdržali na tome zato što je to bio jedini način da zaštitimo našu industriju mleka i mlečnih proizvoda. Ne kažem da su uslovi idealni, nismo mi ni Francuska da možemo da ponudimo subvencije, ali nisu ni troškovi kao što su u Francuskoj. Obično vam kažu - poljoprivrednici, znate, oni dobijaju po toliko i toliko evra centi, toliko i toliko evra po grlu, po litru, po ne znam čemu sve. Pa jeste, ali sve što je potrebno za hranu je neuporedivo jeftinije ovde nego tamo. Samo što to uvek preskočimo. Naravno da uslovi nisu sjajni, gledaćemo da ih poboljšavamo i da ljudi mogu lakše da žive, ali i oni moraju da gledaju u budućnost i sebe da menjaju, kao što to činite vi, kao što to činim ja, kao što to čini svako od nas. Što se tiče Nedimovića i onoga o čemu je govorio, pričali smo o svinjskom mesu. O tome sam vodio razgovor i sa Rasimom Ljajićem. Mi smo mogli istog sekunda da intervenišemo iz robnih rezervi, tu nemamo problem, ali nećete valjda na svaki poremećaj tržišta, u ovom slučaju je tu reč o evropskom poremećaju tržišta, da biste svi znali o čemu se radi. Kinezi su došli i kupili su, pre tri meseca, 20 miliona svinja u Nemačkoj. Kada kupite 20 miliona svinja u Nemačkoj, dođe do poremećaja tržišta, posebno u zemlji koja nema svinjskog mesa dovoljno za sopstvene potrebe, samo što to niko neće da kaže. I naravno da dođe do manjeg poremećaja. Već za 10 dana tog poremećaja neće biti. Razume se da smo opet prisustvovali patološkom licemerju u kojem, i kada je povećana cena, proizvođačima nije dovoljna i nije dobra, nego se napravi da opet to ne valja ni proizvođačima. Ne znam kako ne valja i tako uvećana cena. Naravno, ne valja ni potrošačima. Evo, vratiće se cena sada i opet ćete da vidite da ćemo da budemo suočeni sa kritikama zato što to ne valja proizvođačima. I uvek je tako. Naravno, naša je proizvodnja veoma plitka svinja, zato smo insistirali. Govorio sam vam o svinjskoj kugi i šta god ja ovde da kažem, oni će da mi kažu – e, ali treba. A znate zašto treba? Pa zato što nismo napravili uslove za svinje kakve imaju u svim drugim evropskim zemljama i tamo nema bojazni od svinjske kuge i zato mi moramo da vršimo vakcinaciju. I zato ne možemo da izvezemo ni jednu svinju. Zato ne možemo sa Kinezima koji su nam izvanredni prijatelji, sa kojima možemo da se dogovorimo i oko jagnjetine i oko teletine, ne možemo da se dogovorimo oko svinjskog mesa, upravo zbog ovoga, zato što ne ispunjavamo uslove koje bilo koja druga zemlja propisuje. Samo što mi to nećemo da kažemo. Zato što nikada nećemo da pođemo od toga. Kažite mi Dragane, kada je, vi i bilo ko drugi, kada se u Srbiji dogodilo da je neko od političara ko nije u Vladi u tom trenutku, neko od medija, bilo kojeg, Vladinog medija, više ih nema, ima Javni servis, ko je rekao nešto protiv nekoga ko štrajkuje? Svaki put je onaj ko dođe da štrajkuje, makar došao sa najidiotskijim razlogom na svetu, uvek u pravu. Jel tako? Pa jeste. Zato što je u Srbiji najlakše biti protiv i reći – ja sam ugrožen. A niko ga ne pita – čekaj, čekaj, da vidimo to. A onda kažete – pa što mu ne daju pare? A sutra me pitate gde su mi plate i penzije. Pa zato što iz istog tog iz čega isplaćujemo, imamo jedan ćup znate, iz tog jednog ćupa treba sve to da isplatimo i da u tom ćupu ne bude manje para, da ne zafali, da ne prebacujemo iz nekog drugog da bismo morali više da vratimo. I nismo vratili još te kamate od 7,50 i 7,65%. Još nismo mogli da ih roloverujemo. Još to nismo mogli da uradimo zato što nisu jednostavna pravila. A kritikovali su nas, i ovde u parlamentu, sećate se, kritikovali su nas kada smo uzeli dugoročne kredite, ne trogodišnje, petogodišnje, nego desetogodišnje na kamatu od 2%. Znate šta bismo dali? Uštedeli bismo da to možemo da uradimo ukoliko odmah, negde oko 800, 900 miliona, da samo to možemo da zamenimo, a ne možemo. Nego što to ljudi koji ne znaju, nemaju pojma o državi pričaju gluposti. Tako im se svidelo. Sede ispred televizora – au, kako bih ja ovome odgovorio, i šta bih ja uradio da ga sretnem na ulici. I veze nemaju, pojma nemaju ni o čemu i to se tako dešava. To su problemi. To su problemi koje ne možemo lako da rešimo. U pravu ste. Ovo za Sartid, Bog nas pogledao. Radili smo naporno. Ja uvek kažem, neće sam Bog, morate vi da mu pomognete, morate napornim radom, ali jeste, tačno nam se poklopilo da su Kinezi, naši prijatelji, želeli u to da uđu. Niko drugi ne bi. Pogledajte koliki su gubici „Tate“ u Britaniji. Pogledajte koliki su „Mitalovi“ gubici svuda u svetu, najvećeg u svetu. I Kinezi u takvim uslovima dolaze ovde, uprkos najavama EU za antidamping mere. I evo, sad su i Kinezi njima uveli antidamping mere, ubiše ih, što se izvoza čelika u Kinu tiče, ubiše ih. A nama otvorena vrata, i ovamo i onamo. Jesmo zaslužni, radili smo, borili se, ali pogledao nas je i Bog, ako to tako, tim rečima mogu da nazovem.I uopšte ne bežim to da kažem. Kao što smo negde, takođe, naporno radili, bili na ivici, kao što je bio „Fap“ Pribojski, nije uspelo. Borili smo se i borićemo se. I nastavićemo da radimo. Što se stručne prakse tiče, imamo jedan problem, Dragane. Neće kompanije naše, morali bi to da organizujemo sa komunalnim preduzećima na lokalnom nivou. To hoće ove strane kompanije. One su zato zainteresovane za dualno obrazovanje. Meni je Šimon Perez, kada sam ga sreo, živa legenda dakle, teškaš u svetskoj politici, on mi je rekao - za neku godinu i ko to prvi uradi, biće ispred ostalih. Radnici će morati da rade šest sati dnevno, a dva sata dnevno da uče, a učenici će morati pet sati da uče i tri sata da rade. I onaj ko to prihvati, taj će biti uspešan, onaj ko bude poslednji u tome, taj je propao, i taj nestaje. Kao što vidite, bio je potpuno u pravu. Pogledajte pokazatelje Danske, Švajcarske, Nemačke i Austrije, videćete da su pregazili i po stabilnosti i po zapošljavanju i po svemu drugom, ostatak Evrope. I velike sile neke ne mogu da se mere sa njima. Hoću da vam se zahvalim na podršci. Mi smo uvek spremni da čujemo, saslušamo vaše primedbe, da na njih odgovorimo, da pomognemo ako negde nekada možemo, a očekujemo i vašu podršku i pomoć i u idejama, znanju i energiji koju imate. Hvala još jedanput.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.00 sati.
Da li je u sali Milorad Mijatović? Da pređem na listu ako se niko od ovlašćenih ne javlja? Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Gospodine Lapčeviću izvolite, mikrofon je vaš.
Ako možete da mi vratite vreme, ako nije problem. Poštovana gospođo Gojković, dame i gospodo narodni poslanici, kandidati za buduće ministre u Vladi, gospodine mandataru, na početku ću da kažem da smo mi juče negodovali zbog načina na koji je sazvana ova sednica. Naime, čekali smo tri meseca da dođe taj poziv za zasedanje, a onda na prečac od 24 sata bez valjane pripreme otpočela je sednica. Smatrali smo da je bilo svrsishodno da dobijemo i sastav Vlade i vaš Ekspoze nekoliko dana ranije, da imamo valjane pripreme i da na te valjane pripreme budemo spremni da odgovorimo na sva ona pitanja i nedoumice koje možemo da vidimo u vašem Ekspozeu i da damo neke konstruktivne predloge. Ne razumemo zašto je ovako na prečac sazvana ova sednica, a takođe i nemamo odgovore na pitanja zašto se čeka ovoliko za formiranje Vlade, obzirom da smo stalno slušali razloge da je potrebno ubrzati reforme, da je potrebno što pre sastaviti Vladu, a i vaša obećanja da već u maju mesecu imate sastav Vlade i da vam fale još dva, tri ministra i da će do kraja maja, pa onda do sredine juna, pa do kraja juna, pa do Pariske konferencije, pa pre britanske vlade, pa do evo 10. avgusta smo dogurali, dakle, čitava tri meseca razmišljanja o tome kakva će biti Vlada. Šta su pravi razlozi za to? Da li ste se dvoumili oko toga šta će biti ta vaša nova sveža krv u Vladi ili su to neki drugi razlozi, možda neki drugi pritisci sa strane, kako pišu mediji i koji pritisci, ko vas je to pritiskao? Zbog čega ste imali problema da sastavite Vladu kada imate apsolutnu većinu? Takođe, više puta smo čuli od vas da vi ne dozvoljavate da iko vrši pritisak na vas, pa nam je prosto nespojivo da postoje pritisci kada ste vi čovek na koga niko ne može da vrši pritisak. To su važna pitanja koja bi mogla da budu rasvetljena u javnosti. Takođe, nije nam se dopao ni vaš odnos prema Narodnoj skupštini i narodnim poslanicima. Naime, cenimo vaš trud i vašu sistematičnost da tri meseca sastavljate program Vlade, da je taj program na više od 350 strana. Cenimo takođe i to što ste juče šest sati ovde neprekidno izlagali. Mi smo uprkos mnogim neslaganjima i oko sadržine i oko načina sedeli ovde i strpljivo slušali šta ste imali da nam kažete. Ali, potpuno nam je neprihvatljivo i neshvatljivo da kada posle toliko pripreme jednog sveobuhvatnog programa, kada posle šest izlaganja vašeg, vaša poslanička većina na moj zahtev da se dobije duplo vreme za raspravu kako bismo mogli da kvalitetno analiziramo šta ste to napisali… Molim vas, ako biste mogli da primenite član 104.
Član 104. je replika, pa ne bih da im dajem sad.
Dobro, ali postupite po Poslovniku, molim vas, da bude red u sali, ako nije problem.
Bila je jedna emisija „Postupite po naređenju“ kad smo bili mali. Ne mogu da postupim po Poslovniku, ali svakako ću ih zamoliti da malo tiše negoduju.
Dakle, zaista je uvredljivo to da posle toliko sveobuhvatnog izlaganja vaša poslanička većina glasa protiv toga da dobijemo duplo vreme i da možemo da raspravljamo na valjani način o svemu onome što ste predvideli u vašem programu Vlade. To samo pokazuje da vi želite da budete potpuno dominantni i da imate više vremena i da više vremena vaše izlaganje traje nego celokupna rasprava svih poslaničkih grupa i svih poslanika u Skupštini. Dakle, pet sati je predviđeno da sve poslaničke grupe razmatraju vaš Ekspoze, a samo vaše izlaganje je trajalo šest sati. Mislim da to nije primereno i da nije u redu. Mislim da će to ući u istoriju kao nešto što je negativno. Vaš Ekspoze je juče bio mešavina demagoških fraza, parola opštih opisnih mesta, do nepotrebnih, opterećujućih detalja o tome šta je sve Vlada radila. Mi cenimo šta je Vlada radila, ali zaista, ne vidimo razlog zbog čega bi se iznosili faktografski podaci koliko je vrata promenjeno, koliko je prozora promenjeno, koliko je okrečeno. To valjda treba da rade ministri, a mandatar treba da nam da strateške pravce u kojima će njegova Vlada u narednom periodu raditi. Najavili ste pokretanje pitanja izmena političkog sistema. Mi se slažemo da naš politički sistem nije najidealniji i da treba da se o tome raspravlja, ali ste prećutali u svom ekspozeu da pričate o tome da li će biti promena Ustava, a više puta ste u javnosti i vi i vaša većina to najavljivali. Da li zato što je to škakljivo pitanje i što nameravate da iz preambule izbacite Kosovo i Metohiju ili zbog nečeg drugog? To je takođe važno pitanje. Govorili ste o vašem strateškom opredeljenju, odnosno vašem strateškom opredeljenju da Srbija treba da ide u pravcu daljih evropskih integracija, da otvara nova poglavlja i da do 2020. godine završi pregovore, iako je prethodno obećanje bilo da to bude do 2018. godine i o tome da će Srbija uprkos tome razvijati svesrdnu saradnju sa Rusijom i ekonomsku i političku i svaku drugu. Ja vas pitam kako je to izvodljivo? Kako je to moguće? Na koji način mislite da razvijate, da idete dalje u evropske integracije, ako Poglavlje 31, koje govori o zajedničkoj spoljnoj bezbednosnoj politici, predviđa da Srbija mora da uskladi svoju spoljnu politiku i da je, naravno, bilo zahteva i do sada da uvede sankcije Rusiji. Kako ćemo razvijati te dobre odnose ako idemo dalje u evropske integracije? Takođe, govorili ste o tome da ćemo uprkos našem strateškom opredeljenju da idemo ka EU očuvati integritet države i sačuvati Kosovo i Metohiju i raditi za naš narod. Nismo mi ovde veverice. Svakog dana po neki zvaničnik EU i javno govori o tome da Srbija ne može da uđe u EU dok ne prizna Kosovo i Metohiju. Dakle, to su stvari koje ste ovde izneli u ekspozeu, a koje naravno, očigledno nisu tačni i ne mogu da budu sprovedene. Demokratska stranka Srbije se apsolutno protivi daljim evropskim integracijama zemlje zato što su one štetne po nas. Nisu štetne samo po naš suverenitet i to što EU želi da nam otme taj deo teritorije, štetne su i po naše ekonomske interese. Ne treba da napominjem podatke o tome koliko smo izgubili na carinama, PDV-u tokom ovih godina, a nakon potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i ne treba da pričam koliko smo indirektno izgubili time što smo otvorili tržište i bez carina uvozimo i poljoprivredne proizvode, pa je danas stanje u poljoprivredi daleko gore po naše poljoprivrednike nego što je bilo prethodnih godina. Što se tiče ekonomije kojoj ste najviše pažnje posvetili, možemo da kažemo da je obećanje koje ste dali 2014. godine o tome da ćete stabilizovati javne finansije i da ćete smanjiti deficit u najvećoj meri ispunjeno i tu vam pružamo podršku. Dakle, ne može Srbija da se bezglavo zadužuje i da stalno ide u budžetski deficit, ali ima i na desetine drugih stvari koje ste takođe obećali, a to niste ispunili. Ja ću samo pomenuti neke. Godine 2012. ste rekli u izbornoj kampanji da ćete doneti u Srbiju 100 milijardi evra investicija. Naravno, tih 100 milijardi evra investicija, da, vaš bivši predsednik Tomislav Nikolić i vaša stranka su to obećavali na izborima 2012. godine, kao što su i obećavali kanal Dunav-Morava-Vardar-Egejsko more. Znamo da su to samo šarene laže, da su to bili načini kako će građani da se prevare da glasaju za vas. Takođe, obećali ste da ćete smanjiti cenu struje za 20%, vaša ministarka koja sedi sa vaše desne strane, i da ćete uvesti jeftiniju tarifu. Umesto toga, dobili smo povećanje struje za više od 30% u dva navrata i uvođenje akciza na struju. Kao da je struja neki luksuz, kao da je u 21. veku luksuz imati struju, pa morate plaćati porez na luksuz, odnosno akcizu. Ukinućemo tv pretplatu, jer je to naša obaveza. To ste jednom izjavili. Televizijska pretplata je ukinuta 2014. godine, a 2015. godine je uvedena tv taksa. Dakle, još jedno lažno obećanje i prevara. Rešili smo FAP. Mercedes dolazi u Priboj, proizvodićemo najmodernije kamione, biće zaposleni ljudi, rešili smo problem, Finci ulaze. Nažalost, od toga nije bilo ništa. Proizvodićemo najmodernije autobuse, Mercedesove u „Ikarbusu“, naravno samo u izbornoj kampanji. Danas toga nema. Ne mogu da obećam da ćemo povećati penzije, ali vam garantujem da penzije neće biti smanjene. To ste rekli 2014. godine. Dva meseca nakon tog vašeg obećanja penzije su smanjene od 10 do 20% u zavisnosti od kategorije. Izgradićemo jeftinije stanove, njihova cena će biti 380 evra, do kraja 2015. godine. Takođe je to bilo vaše obećanje. Naravno, od tih stanova nema ništa. Rešićemo problem sa menadžmentima u javnim preduzećima, odnosno izvršićemo profesionalizaciju menadžmenta u javnim preduzećima. Gospodin Bajatović, koji je deo vaše vladajuće većine, je najbolji primer kako ste to uradili i kako ste stabilizovali to javno preduzeće i njegove dugove i kako ste profesionalizovali menadžment u javnim preduzećima i eliminisali partijski uticaj u njima. Biće veća izdvajanja za nauku. To je pisalo u vašem ekspozeu 2014. godine. Ne da nije bilo većih izdvajanja za nauku. Naprotiv, izdvajanja za nauku su smanjena i to je bila poruka mladim istraživačima, naučnicima i obrazovanim ljudima da nemaju šta da traže u ovoj zemlji, već da se spremaju da otputuju negde gde će biti vrednovani, pa je više desetina hiljada ljudi zadnjih godina, što se nastavlja još od 90-ih godina, ali čini mi se da je zadnjih godina ubrzan, da najpametniji mladi ljudi odlaze iz zemlje. Niste raspisali konkurs, odnosno vaše Ministarstvo za prosvetu za naučno-istraživačke projekte dve godine, a onda kada ste ga raspisali, raspisali ste ga tako da je taj konkurs morao da padne. Važeći konkursi za naučno-istraživački rad su oni iz 2014. godine koji se svake godine produžavaju, naravno, mimo zakona. Još mnoga vaša predizborna obećanja koja nisu ispunjena mogu da se nabrajaju, ali za to nemam dovoljno vremena. Dakle, mi kada se opredeljujemo za to da li ćemo vam dati podršku za vaš program ili ne, opredeljujemo se na osnovu onoga što je vaš program koji je zapisan u ekspozeu i na osnovu onoga ko taj program iznosi i kakva su nam iskustva sa njim. Očigledno je da su iskustva takva da ne možemo da se pohvalimo da ono što ste obećali da ste i ispunili. Naprotiv, mnogo je više onoga što niste ispunili, nego što jeste. Takođe, ne možemo da podržimo ni vaš ekspoze, ni da podržimo vaš predlog za sastav nove Vlade iz razloga što ste najavili da ćete rešiti problem prodaje zemlje strancima, a mi smatramo da je katastrofa za zemlju Srbiju da se prodaje zemlja strancima. Dakle, nikakva prodaja zemlje strancima ne dolazi u obzir, kao što ne dolazi u obzir nikakva proizvodnja genetski modifikovane hrane u Srbiji. Smeta nam to što se razumete u sve, pa i u genetski modifikovane proizvode. Pustite, neka o tome govore stručnjaci i nemojte da pravite lapsuse dok pričate o tome kako se gaji i kako je dobijen čeri paradajz, kada to nije istina. Dakle, iz svih navedenih razloga, a najviše zbog toga što se ne slažemo sa strateškim opredeljenjem koji ste ovde izneli, mi nećemo podržati vaš predlog za izbor nove Vlade, jer je to ista ona stara Vlada koja je bila od 2014. godine do danas, isti su koalicioni partneri za koje ste vi pričali da vam smetaju i da su najgori na svetu, i to je još jedna predizborna obmana građana Srbije i zato što ste Vladu centralizovali i sastavili uglavnom od ministara iz Beograda i Vojvodine. Imate samo dva ministra koji su ispod Save i Dunava, a nijednog sa juga Srbije. Nijednog. Kao da taj deo Srbije ne postoji i kao da taj deo Srbije koji je najsiromašniji i najugroženiji ne treba da ima svog predstavnika i ne treba da se smanje regionalne razlike u odnosu na druge delove zemlje. Ostaviću još ta tri minuta u narednom izlaganju.
Hvala. Sad reč ima Milorad Mijatović.
Zahvaljujem uvažena predsednice.
Izvinjavam se, poslaniče Mijatoviću. Nisam videla da mandatar hoće da odgovori. Izvinjavam se, moja je greška.
Sa zadovoljstvom.
Dakle, pokušaću da odgovorim i ako bi možda komentar „šta reći“ bio najsmisleniji u ovom trenutku. Šest minuta ste govorili o tome kako ste čekali tri meseca. Pa, ja sam sve vaše Vlade čekao do poslednje ponoći. Nikad niste došli ni tri dana ranije, a kamoli mesec dana ranije. Mi smo došli mesec dana ranije. Svaku vašu Vladu sam do ponoći čekao. A molili su me iz vaše stranke da prestanem da govorim da se ne bi išlo na privremeno finansiranje. Hajde, uradite za Srbiju nešto, molimo vas. Nemojte da govorite danas da izglasamo Vladu pre ponoći. Kako vas nije sramota da nam vi govorite ovde da je mesec dana ranije kasno, a da je u ponoć u redu veče pre, ili ste zaboravili šta ste i kako ste uradili. Ili, valjda svi mislite da svi treba da vas se plašimo zato što ste protiv i zato što je to popularno ili lepo da se kaže. Svrsishodno je da je dobijen ekspoze ranije, kažete. A kad ste nam ga dali? Kad? Sećate li se vi, ovi drugi vaši, ovi treći vaši? Svi derivati razni, nekih drugih. Kad ste nam ga dali ranije? Niste nam ga dali nikada i nijednom. Juče sam govorio šest sati, niste imali raspravu posle toga, imali ste ceo dan pauze do danas. I šta god da se dogodilo vi biste rekli da ne valja. Da sam govorio 20 minuta, kao neki, ceo im program stane u 20 minuta ne znaju šta bi da kažu, vi biste rekli da nisam imao ništa da kažem. Šta god da sam uradio uvek biste isto rekli. Zato što ste tu da biste bili protiv, makar izmislili argumente, makar nemali nikakve argumente. I, znači, ustanovili smo – ekspoze nikada niste dali, nikada na vreme niste formirali Vladu. Nikada niste Vladu formirali mesec dana ranije. Odakle vam pravo, odakle vam obraz da nas pitate šta to mi radimo i kako to radimo? Još nam držite pridike, kao držimo predavanje s visine, otprilike, sad ćemo mi da ti objasnimo. I to što sam trpeljiv i strpljiv i što ću svaku primedbu, moja je obaveza da saslušam i da odgovorim, nažalost po Poslovniku danas članovi Vlade ili predloženi članovi Vlade nemaju pravo da odgovaraju, samo ja imam pravo da odgovaram, pa moram na sve da odgovorim. Kažete – demagoške floskule. Pa, sve što ste izgovorili su najgore demagoške floskule. Prvo, nisam nikakav lapsus napravio. Odlično znam šta samrekao i za čeri paradajz i za ne znam šta još. Samo što vi ništa o tome ne znate, kao ni oni koji se prave da znaju. Baš ništa ne znate o tome. Sve sam tačno rekao juče, baš nikakav lapsus nisam napravio. Pošto vidim da je to izazvalo smeh i sprdnju kod neznalica. Dva puta mi se jezik prelomio pa sam nešto pogrešno izgovorio, ali ovo baš nije bio ni lapsus lingve. Kažete – niste pomenuli promenu Ustava, pa nisam zato što sam bezbroj puta rekao da je promena Ustava stav dogovora političkih subjekata. Ne može da se menja Ustav ukoliko se ne dogovorimo i sa vama i sa nekim drugima ovde koji su jači od vas. Što hoćete da neko oktroiše Ustav, da ga na silu donosimo? Ne pada nam na pamet. Ustav mora da bude izraz najširih narodnih težnji. Ne donosi se Ustav za godinu i ne donosi se Ustav za četiri godine. Ustav se donosi za 20, 30 i 50 godina. Ako možemo da ga donesemo, donećemo ga. Ako ne možemo da ga donesemo nikom ništa. Zato ga nisam pominjao. Zato što bi ste mi rekli, blokirali bi ste donošenje Ustava, a onda bi ste mi rekli – ti to nisi ispunio. Zato ga nisam pomenuo. Promena Ustava nam je uslov za ulazak u EU. Kada budemo pred vratima, onda ćemo o tome da govorimo, ali to mora da bude najširi dogovor različitih političkih subjekata. To ne može da bude ono što želi Vlada. Mi sami u društvu moramo da vidimo šta je to što nam je važno i da se dogovaramo. Nego, eto, išli smo u kampanji pa smo pričali, e oni hoće da ukinu preambulu o Kosovu, a vi ćete da ga zaštitite, vi u čije je vreme Kosovo dobilo nezavisnost. I kako ste ga štitili, sa dva saopštenja. Sada mi držite pridike patriotske. Izdali ste cela dva saopštenja. Tako ste se žestoko borili. O Crnoj Gori da ne pričam. Jel nešto dobacujete? Ne, oni vole da kradu, oni ne vole pivo. Ovi drugi vole pivo. Što se ovoga tiče, kažete da ste protiv evropskih integracija, to je fer. To je čist stav. Nisam saglasan sa takvim stavom, ali je lepo da ste to ljudima rekli. Dobro je da im to kažete. Dobro je da kažete svim zaposlenima u stranim kompanijama koje dolaze iz EU, zato što ni jedna ne bi došla da nije Srbija na evropskom putu. Ni jedna. To je prvo pitanje koje postavi i Kromber Šubert, čak i turski „Teklas“, a Turska nema veze sa EU ili nije član, na evropskom je putu već 50 godina, tačnije 53 godine. Dakle, ni jedna ne bi došla u Srbiju. Dobro je da kažete ljudima da ne bi imali posao. Dobro je da kažete ljudima da ne bismo mogli da izvezemo našu robu. Dobro je da kažete ljudima da bi teško prehranili svoje porodice. Veoma sam zadovoljan zbog toga. Istovremeno, ne možete da mi kažete da smo uradili nešto loše, vezano za Rusku federaciju, jer sam recimo predsednika Putina video četiri puta više nego vaš predsednik stranke, dok je bio na vlasti, a bio je mnogo duže nego ja. Da ne govorim da sama Rusija kaže da ima najbolju saradnju sa Vladom Srbije i sa Srbijom uopšte u savremenoj istoriji. Eto, uspeli smo. Pitate kako, uspeli smo. Što se tiče poglavlja 31, obaveza je da se usaglasimo sa kompletnom evropskom spoljnom politikom i bezbednosnom politikom tek kada postanemo članovi EU. Do tada, pustite da radimo svoj posao. Pustite da uradimo ono što je najbolje za našu Srbiju. Pustite da radimo i da razgovaramo sa svima i da izvlačimo najviše što možemo za našu zemlju i da čuvamo našu nezavisnost i naš suverenitet, jer takvo opredeljivanje bi skupo koštalo građane Srbije. Lepo zvuči mnogima koje poznajem i volim kada tako nešto čuju, samo što to ne bi trebalo vi da govorite, jer to nije ni ozbiljno, a nije ni odgovorno. Vi nama kažete šta smo izgubili oko različitih ugovora od kada smo na evropskom putu. Vi ste slavili Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Vi ste ga slavili u Knez Mihajlovoj ulici, prolazio sam, šetao sa ćerkom svojom, vi mi davali letke, Aleksandar Popović i danas je sa vama, delio je letke, „SSP – nada u budućnosti ili nada u sigurnost, tako nešto“, „izvodljivo je“. Za sve ono za šta ste vi krivi iz vašeg ugla, danas smo vam mi krivi, ali nemojte da se smejete, daću vam jedan loš argument. Poljoprivreda je loše pregovarana. Baš je poljoprivreda loše pregovarana, ali da ostavimo to po strani, to je donelo dobre stvari za Srbiju. Evo da vas ja pohvalim, pošto vi sebe napadate svo vreme. To je donelo dobre stvari Srbiji, jer smo dvostruko uspeli da umanjimo deficit trgovinski sa EU u tih osam godina, naravno, najviše od 2013. godine do danas, ali svejedno, dvostruko smo uspeli da umanjimo taj trgovinski deficit. Hajde to tek tako da kažemo zato što smo to pet hiljada puta ponovili, a nema nikoga ko može na to da nam odgovara na dnevnom nivou. Pričate o kanalu. Nikada nisam kanal pomenuo. Nikada kanal nikakav nisam pomenuo. Nikada sto milijardi nisam izgovorio zato što ja znam šta je sto milijardi, nego ste našli jednog člana naše stranke da to izgovorite. Pričate o struji i kažete narodu kako ste vi nam dali mnogo jeftinu struju i ne znam šta sve. Znate li za koliko procenat ste uvećali cenu električne energije od 2000. do 2008. godine, da ne kažete da su neki drugi krivi koji su bili od 2008. do 2012. godine? Znate li za koliko procenata? Dakle, 970% naspram 15% i još da nam držite pridike ovde, a pri tom struja je danas 30% jeftinija od najjeftinije struje u Evropi, od bilo koje zemlje. Uvećali ste 970% cenu električne energije. Ima li to smisla? Kažete, autobus „Ikarbusa“. Malo prođite po Beogradu, dođite i prođite po Beogradu pa ćete videti „Ikarbusove“ autobuse sa „Mercedesovom“ šasijom. Lepi su i čisti, uredni i dobri autobusi. Inače, prodato ih je 81, ako se ne varam, prošle godine, a ove godine očekujemo 125 i to ste promašili, a to je samo od mržnje. To je samo zato što nisu važni argumenti nego koliko te mrzimo, toliko ćemo glasnije to da izgovorimo. Nije važno koliko to nije istina. Kažete, penzije između 10 i 20%. U ukupnoj masi penzije su smanjene sa 5,11%. Danas je 3,28% smanjenje od trenutka kada smo povećali penzije, pri čemu trebate da imate u vidu da 60% penzionera ima veće penzije nego ikada i da se to odnosilo pre svega na penzionere u velikim gradovima i to na 40% njih. Nikada nisam bežao od toga da o tome govorim, a to sam morao da uradim zbog vaše neodgovorne politike, između ostalog, i jednih i drugih. Zajedno ste vladali 10, 12 godina. Jedni podržavali na ovom nivou, druge na onom nivou. Svejedno. Nisam neku veliku razliku pravio. U pravu ste za jeftine stanove. Imali smo određene razgovore. Sada smo te razgovore nastavili. Razgovaramo sa više naših stručnjaka koji govore da postoji interes više inostranih kompanija pa ćemo da vidimo. Nadam se da u sledećoj godini možemo da raspišemo tender i da ćemo da stvorimo uslove da to uradimo. Vidite, meni nije teško da priznam. Nije mi teško da priznam, a to sam rekao zato što sam već razgovarao i bio siguran da to možemo da uradimo. U tome se razlikujemo. Super je što ste primetili da je deficit pod kontrolom i da imamo uređene javne finansije, pošto je i to retkost, i to ljudi gledaju kako i na koji način da kritikuju iako ceo svet hvali. Što se tiče menadžmenta u javnim preduzećima, ne vi nego mi smo doneli Zakon o javnim preduzećima. Nema partijskog zapošljavanja. Nema partijskog zapošljavanja i nema zapošljavanja uopšte. Što se tiče promena u javnim preduzećima, ja sam najkritičniji, ali stanje i u EPS i u „Železnicama“ je desetostruko bolje. Drugo, da znate da naše železnice više ne idu samo 26 km na sat kako su išle u vaše vreme. Danas pođite prugom Beograd-Vršac pa ćete ili 110 ili 120 km na sat. Prođite novim vozovima da vidite kako su udobni i kako drugačije izgledaju. Da li je loše? Jeste, loše je, ali ćemo da uradimo i da izgradimo mnogo toga u naredne tri ili četiri godine da ljudi mogu time da se diče. Postoje ljudi koji žele uvek da vide sve loše, koji nikada ne žele da vide ništa dobro. Postoje ljudi kojima je cinizam životna karakteristika i ništa više od toga i to samo njih muči. Vidim dobro loše stvari, verujte mi, mnogo bolje nego vi, ali vidim i one koje su dobre i kojih je mnogo više nego što ih je bilo ikada ranije. Zato sam siguran da nema onoga o čemu je govorio gospodin Jovanović – spoljnih problema, problema u regionu, problema vezanih za političku stabilnost spolja, bio bih siguran, apsolutno siguran u izvesnu i stabilnu budućnost Srbije. Govorili ste o mladima. Čini vam se da više odlaze. Meni se ne čini. Manje odlaze, ali i dalje mnogo odlaze i nećemo to moći da zaustavimo lako i niko to ne može da zaustavi lako. Zemlje EU imaju u proporcionalnom broju stanovnika petostruko veći odliv nego mi. I Poljska i Rumunija i Bugarska i Hrvatska, zato što imaju radne dozvole i mogu da rade u najbogatijim zemljama EU i da zarađuju veće plate i to je proces koji ne možete da zaustavite ni vi, ni ja, ali možemo da ga usporimo i možemo koliko je naše da kažemo ljudima – znamo da vam je teže u Srbiji, nešto je bolje i biće bolje i molimo vas pomozite svojoj zemlji. To je ono što možemo da uradimo. Da mi obezbedimo da Srbija bude bolja od Nemačke neće u 100 godina, u 100 godina narednih nećemo ni vi ni ja, ni svi mi zajedno. Hajde da nikoga ne lažemo više. To je jedan proces koji se događa i koji se događa svuda u Evropi. Ceo svet se seli u Evropu. Sada je sav Saharski deo počeo da prelazi u Evropu i zato imamo problema sa migrantskom krizom. Ne možete da ih zaustavite. Baš ih briga za njihovo korenje, za njihovu rodnu grudu, za bilo šta. Tamo se ratuje i tamo imaju problem i oni dolaze u najbogatije evropske zemlje i neće da idu ni u Mađarsku, ni u Češku, ni u Slovačku, koje su veoma bogate, nego hoće da idu u Nemačku, Austriju, Holandiju i Dansku. Na kraju, pošto ste rekli da ćemo se nešto oko zemlje, video sam da ste tu mantru, tu neku priču sve vreme ponavljali u kampanji, nikada nisam razumeo o čemu pričate, pošto ni po jednom našem zakonu nije dozvoljena prodaja zemlje strancima. Kažem vam da ćemo se truditi da to sačuvamo po ugledu na to kako se to radili Poljaci i Mađari i vi meni kažete – ne, ne, mi smo protiv prodaje zemlje na svaki način. Ja nisam baš tako čvrst i tvrd. Ima tu drugih stvari. Time ćete deo investitora da zaustavite, da ih ostavite da nikada ne dođu u vašu zemlju, a ne znam gde bi tu zemlju poneli, verovatno negde na Mars, u nečijoj glavi. Ima nešto drugo. Aman, ko dade onom Todoriću onoliku zemlju u našoj Vojvodini? Ja ili vi? Ko dade Todoriću tu zemlju, ko dade onu zemlju u Odžacima? Vi ili ja? (Poslanici dobacuju.) Mislite na ono što ste davali onim kriminalcima Jerkoviću i ostalima, što ste davali lopovima Šarićevim pa su doveli firme u stečaj, pa te firme koje su posle toga date nekom drugom više nisu u stečaju, nego isplaćuju dobre plate i pristojne plate tim ljudima i uzgred im je direktor član DS, šta da radite, to vam tako dođe, ne znam već koje. Šta smo sada? Dokle smo došli? Pričali smo nešto, pričali smo tek onako što nema mnogo veze sa istinom, ali to je moglo da prođe zato što nije bilo nikoga ko može da odgovori. Nemam problem. Svakog meseca ću da dolazim da vam odgovaram i uopšte nisam uplašen, zastrašen time kada na „Tviteru“ neko kaže – ja ću da uradim to i to, svašta ću da mu napravim ili kada neki drugi kaže - pravi muškarci mere nešto drugo, a ne znam šta mere. Ovde merimo znanje i energiju, a ne znam šta ti veliki muškarci mere i ne razumem tu vrstu primitivizma. Nisam nešto fasciniran pravo da vam kažem tom vrstom bahatosti i osionosti, ponajmanje zbog činjenice što vidim da tu znanja ne nedostaje. Ovo se nije odnosilo na vas i molim vas da mi to ne zamerite, a za ovo drugo ću sve da vam odgovorim svaki put. Još nešto ste rekli. Mislim da sam bukvalno na sve odgovorio. Mislim da sam na sve odgovorio. Da, rekli ste oko televizijske pretplate, da ne bude da izbegavam neko pitanje koje mi je nezgodno ili teško. Tačno je, rekao sam i tada nije bilo televizijske pretplate. Onda su drugi nezavisni organi, za koje da sam vršio pritisak da ne bude televizijske pretplate vi biste rekli – evo ga, vrši pritisak na nezavisne organe, oni su rekli da je to najbolji način, jer ako bi se finansirao RTS iz budžeta onda bi time Vlada uticao na politiku RTS. Rekao sam – dobro, nema problema. Napravite to kako god hoćete, šta god hoćete, ionako za razliku od svih vas mi ni jednog novinara nismo doveli na RTS, a kamo li urednika i ponosan sam što smo i sa tim i takvim RTS i sa svim problemima sa kojima se suočavamo, sa svim neistinama, falsifikatima, lažima uspeli da dobijemo značajno više glasova nego svi vi zajedno, što će vam se dogoditi i sledeći put. Hvala. (Milan Lapčević, s mesta: Replika!)
Izvolite, morate se prijaviti. Reč ima Milan Lapčević, dve minute. Izvolite.
E ovako, ekspozei prethodnih vlada. Tri meseca se čekalo na vlade u naše vreme, ali te vlade su bile koalicione i pravljene su od više stranaka. Vi ste imali ovde apsolutnu većinu i obećavali ste da će ona biti sastavljena pre toga. Kad ste dobijali ekspoze? Isto kad ste i vi danas dali, ali ste i vi to isto kritikovali. Mržnja, cinizam. Nemam razloga nekoga da mrzim. Zašto bih vas mrzeo, i vas i bilo koga? Cinizam. Pa, ne znam šta da vam kažem. Nekako kad god se pomene reč cinizam, setim se vas i vaših govora u Skupštini i pre 2000. i posle 2000. godine. SSP studio izvodljivosti u naše vreme. Ne, gospodine Vučiću, zaboravili ste da je SSP potpisao Božidar Đelić i da je to bio kamen razdora zbog koga nismo mogli dalje da sarađujemo sa Demokratskom strankom. To se desilo 2008. godine, a to što pričate, to je bila studija izvodljivosti 2005. godine. U naše vreme je Kosovo dobilo nezavisnost. Koliko ja znam, i danas valjda Kosovo nije nezavisno, ili ste napravili lapsus verovatno? Kosovo je proglasilo nezavisnost, ali izvinite, kako da sprečite nekog da proglasi nezavisnost? I tražili smo tada nacionalni konsenzus oko toga i vi ste učestvovali u tome što smo tražili nacionalni konsenzus. Zašto se sada perete od toga? Mislim da to nije u redu. Ne napadam vas ja ni za šta, već samo govorim i citiram ono što ste vi pričali, a što se nije desilo. Dakle, struja od 2000. do 2008. godineje povećana koliko procenata? Pa, da li znate, a znate naravno kolika je inflacija pre toga bila i kolika je bila devalvacija. Nemojte da pričate nešto što ne stoji.
Hvala, vreme. Izvolite.
Najpre da vam kažem, čak nije bila tačna informacija ni za nauku. Svake godine je povećavana za nauku od 11,4 do 11,5 i 11,7 milijardi. I to čak nije bila istinita informacija. Sad sam dobio informaciju iz Vlade Republike Srbije oko budžeta i trezora. Što se tiče koalicionih vlada, ja na to nemam šta da vam odgovorim. I ovo je koaliciona Vlada, ali to mi je objašnjenje onako bilo dovoljno za sebe. Što se tiče Kosova i Metohije, nije to kod mene bio lapsus, jer vi govorite o tome kako su tobože svi drugi napravili nezavisno Kosovo, iako mi ne govorimo o tome. Vi stalno pričate o tome, a ja sam vas samo podsetio na to da se to dogodilo u vaše vreme, a da vas mi ni tada ni sada nismo optuživali da ste za to krivi. Ne daj bože da se to dogodilo u naše vreme. Pa, mi bi visili po Terazijama. Dogodilo se u vaše vreme, i nikom ništa. Od sve borbe i zaštite srpskih nacionalnih interesa izdali ste dva, možda i tri saopštenja u sedam dana. Četvrto već bi bilo suvišno. Što se tiče cinizma, u pravu ste. Ali, ne baš cinizma, ja sam bio nešto drugo. Neretko sam grešio i meni, za razliku od vas, to nije teško da priznam. Ja sam bio borac i time se ponosim. Borio sam se za ono za šta sam se zalagao. Ali, nije mi teško da priznam ni kada pogrešim. Nije mi teško ni da priznam da sam preterao u napadu na nekoga. Nije mi teško da priznam mnoge stvari. Možda se čovek godinama promeni, ja sam verovatno stariji od vas, ali ja ne mislim da je to loše, naprotiv. Samo, pre nego što krenem nekoga da kritikujem za to, ja kažem da sam ja tako nešto napravio kao grešku, da mu ne bih držao moralne pridike, nego mu ukazujem da neko slično nešto ne učini. U tome je razlika. Ne mislim da je strašno pogrešiti, strašno je ne uvideti da si pogrešio. Kao što ne mislim da je strašno pasti, svako od nas pada, ali je veoma važno da ustanete posle toga i da nastavite da se borite. Što se Srbije tiče, mislim da je, imajući u vidu saradnike koje sam predložio, ali i saradnike koje sam imao, u dobrim rukama. Mislim da smo dobro brinuli o interesima našeg naroda. Kao što ste videli, svi pokazatelji i svi trendovi su pozitivni. Da li je sve idealno? Pa, neće biti ni za 30 godina. Nije ni u Nemačkoj. Samo vas molim, da biste razumeli moje reči, razmislite šta bi se dogodilo da je naš avion pun putnika, našeg operatera sa 200 putnika, negde pao kao što se dogodilo Angeli Merkel. Da li bih ja to preživeo? Ne politički. Angeli Merkel niko ništa nije ni rekao. Šta bi bilo da imamo toliki broj helikoptera koji su pali u nesrećnim slučajevima, ne oboreni, kao što ih imaju Rusi i Amerikanci? Šta bi bilo da imamo toliko stradalih u poplavama kao što ih imaju Nemci i Francuzi? Ja vam to govorim da vidite samo kakva je naša priroda i koliko smo nefer prema ljudima koje smo izabrali, što sam ponekad i ja bio, ali mi zato danas nije teško, bez obzira na najgore stvari koje sam čuo od Tadića, da za nešto kažem da je bilo u redu, a čuo sam strašne gluposti. Oko „Oluje“ da ne govorim. Je li to znači da je sve loše? Pa ne znači. Zato je samo potrebno, i to je ono o čemu sam govorio sa gospodinom Jovanovićem, nije u pitanju podeljenost, u pitanju je samo ostrašćenost. Nadam se da sam cinizam izgubio, iako sam i dalje borac, možda ponekad preteram, možda sam ponekad preoštar, a i gde ga ima i kad ga ima, svaki put me upozorite, gledaću da ga kod sebe isečem, jer džangrizavost je zdrava, a cinizam je nešto što baš nije dobro i najmanje prija onome ko je takav. Hvala još jedanput.
Hvala. Reč ima Milorad Mijatović. Izvolite.
Hvala, uvažena predsednice. Nadam se da ću ovaj treći put i završiti svoje izlaganje. Treća sreća. Uvažena predsednice, uvaženi kandidati za članove Vlade, uvaženi kandidati za potpredsednike, uvaženi budući predsedniče Vlade, pažljivo sam slušao vaš ekspoze i mogu da kažem da sam tu izvukao četiri ključne reči, a to su: stabilnost, kontinuitet, reforme i rezultati. Upravo te četiri ključne reči karakterišu današnju Srbiju. Srbija je stabilna zemlja, bez obzira na sve izazove koje imamo, izazove u ovom turbulentnom svetu, izazovi koji su veoma veliki. U ovoj Srbiji nema suzavaca, nema nereda. U ovoj Srbiji postoji poštovanje Ustava, poštuju se zakoni. U ovoj Srbiji se na sve izazove nalaze pravi odgovori. Imamo migrantsku krizu koja potresa Evropu, a Srbija daje prave odgovore na migrantsku krizu. Kroz našu zemlju je prošlo 700.000 ljudi, smešteno, nahranjeno, lečeno. Ti ljudi nemaju nikakve primedbe kako se ponašaju prema njima u Srbiji. Čak naprotiv, hvale Srbiju. Mi nismo stavili žice i nećemo ih nikad staviti, ali isto tako ćemo znati da vodimo ovu našu zemlju, da je držimo i čuvamo stabilnom. Možda to nekom ne odgovara, ali moram vam reći da Srbija jeste stabilna zemlja. Izazovi su veliki i od naših suseda. Uvek dajemo pravilne odgovore, nikad ne prihvatamo nekakve njihove izazove koji su bili za to da se poremeti situacija. Naprotiv, govorimo da mi imamo svoj put. Srbija je zemlja koja želi dobrosusedske odnose sa svima. Srbija je zemlja faktor mira na zapadnom Balkanu. Da, to je ta Srbija za koju se mi borimo. Drugi kvalitet koji sam naglasio, druga ključna reč, jeste kontinuitet, da u aprilu građani Srbije su rekli da žele da ova Vlada nastavi svoj posao, da ova vlada nastavi da radi ono što je do sada radila, ali sa novom energijom, sa novim rezultatima, da se ti rezultati pojačaju. Taj kontinuitet su rekli građani Srbije, to oni žele, priznao to neko ili ne. Taj kontinuitet će biti, ja sam siguran, i u sledeće četiri godine, upravo te četiri godine, gde mi moramo da završimo sve ono što je zacrtano i što je prethodna Vlada 2014. godine počela. Naravno, sve smo to počeli kroz reforme. Reforme su zaživele. Da li dovoljno, možemo o tome razgovarati, ali osnovne reforme postoje i te reforme su u potpunosti promenile i menjaju ovu zemlju Srbiju. Naravno, iza toga stoje rezultati. O tim rezultatima mi malo govorimo. Malo govorimo o tome kako smo uspeli da sredimo fiskalni deficit. Znate, 2014. godine, kada nam je fiskalni deficit bio 6%, ili kako nam je premijer rekao 8% sa opštim dugom države, mi smo stigli sada na manje od 3%, a već sanjamo da nam on bude između 0,5% i 1%. Taj rezultat retko ko pominje, ali je on veoma bitan, veoma važan. Niko ne pominje rezultat koliki nam je BDP i kako smo uspeli sa onih minusa da dođemo do plusa. To su rezultati o kojima moramo govoriti, iz prostog razloga što nisu došli sami od sebe, niti mogu da dođu sami od sebe. To je rezultat velikog rada. Upravo zbog tih rezultata mi imamo veoma značajan rezultat oko evropskih integracija. San svih političkih stranaka koje su za EU jeste da se otvore poglavlja. Vi znate kada smo potpisivali SSP, kada smo sve radili, ali poglavlja nisu bila otvarana. Koliko je rada i koliko je truda trebalo da prođe da se otvore poglavlja 32, 35 i ova dva krucijalna poglavlja – 23 i 24. Otvaranjem ta dva poglavlja potpuno sam siguran da je put Srbije u EU neumitan, to znači nema više prepreka. Ostaje samo da radimo i da do kraja mandata ove vlade otvorimo i skoro većinu poglavlja i zatvorimo. Naglašavam, a to namerno govorim ovde u Narodnoj skupštini, Socijaldemokratska partija Srbije je za EU i ostaćemo uvek za EU. Zašto? Mi znamo da to nije rajska bašta, ali nama EU treba jer Srbija je u Evropi i ona mora biti sastavni deo te zajednice naroda. Nama trebaju standardi i kriterijumi EU. Upravo tada će se Srbija promeniti, a mi hoćemo da je menjamo i promenili smo je. Zašto to naglašavam? Zato što ti standardi treba da žive ovde u ovoj našoj Srbiji, a Srbija je u Evropi. Zbog toga ćemo zaista uvek insistirati da se menjamo, da se menjamo, da budemo bolji.Naravno, doneli smo mi čitav set zakona, zakona koji su reformski, zakona koji su proevropski. Odmah da vam kažem, zakoni ne mogu sve da promene. Najteže je menjati našu svest. Najteže je menjati naše gledanje da smo mi specifični, da smo mi uvek nešto posebni i drugačiji od drugih. Ne. Znate, reč reforma se puno pominje u Srbiji. Ja sam puno godina bio u reformi školskog sistema, reformi privrede, reformi reformi, ali se uvek negde odustajalo. Ova vlada, a ja verujem u nju, neće odustajati od reformi. Neće odustajati od evropskog putai ono što smo zacrtali to ćemo i realizovati.Mislim da ima te kapacitete, da ima tu energiju i da će se to realizovati u narednom periodu. Ovo je upravo zbog Srbije, da ne postanemo nedovršena država, da uvek nešto započinjemo, a ne završavamo. Ako smo počeli Koridor 10, nismo ga 30 godina završili. Ako smo počeli Koridor 11, još ga nismo završili. Mnogo toga smo počinjali i odustajali kada smo naišli na prvu prepreku. Isto tako, moram da naglasim da u našoj zemlji zaista se ne živi lako. Teško je. Životni standard ne možemo lako i brzo popraviti, ali ono što uvek Socijaldemokratska partija insistira, to je da se može trošiti samo ono što je zarađeno. Dakle, nema novih zaduženja, nema kupovine glasova, nema kupovine građana, može se samo trošiti samo ono što je zarađeno. To je alfa i omega svakog posla, svega onoga što mi radimo i što ćemo dalje raditi. Isto tako, kad naglašavam šta smo sve menjali, a to znači da se moramo menjati i u drugim pogledima, posebno ističem jednu činjenicu koju je premijer u svom ekspozeu rekao. Rekao je reč socijalni dijalog. Pošto je moj bekgraund sindikalni, ja veoma poštujem i volim tu reč. Da, treba se dogovoriti najniža cena rada. Kao što je objašnjeno, najnižu cenu rada dogovaraju poslodavci i sindikati, a Vlada je samo neko ko posreduje da bi se do tog dogovora dolazilo. Kad govorimo o socijalnom statusu zaposlenih, naravno da se on treba popravljati, ali postoji tržište i na tom tržištu moramo znati ko šta može da proda skuplje i gde šta više vredi, hoćemo li ići na one grane, na one oblasti gde se znanje može bolje prodati. Upravo na tome treba insistirati, a bilo je govora ovde i o IT tehnologijama i o svemu ostalom. Kada govorim o svemu ovome, moram da naglasim jednu drugu stvar. Jutros su me iznenadile naslovne strane naših novina. Piše svugde – Vučić povećava plate i penzije. Nigde ne piše da to Vučić nije rekao. On je rekao – radili smo dobro, imamo sredstava i spremni smo, u skladu sa onim što smo zaradili, da povećavamo plate i penzije, da povećamo upravo onima koji imaju najmanje. E, to je mesto gde se naša svest najteže menja. Mi smo navikli da od države samo treba uzimati, državi ne treba davati. Od države ne možete uzimati ako vi ne date državi. Upravo tu svest mi moramo menjati unarednom periodu, a to je moguće, naravno. Mnogo toga je urađeno, ovde je bilo reči oko toga. Ja ne bih govorio koliko je bilo stranih direktnih investicija prošle godine, milijardu i 850 miliona, gde smo na Duing listi, šta smo sve uradili, koliko je radnih mesta otvoreno. Naravno, niko nije zadovoljan što plate nisu veće, ali dajte radna mesta, a dalje ćemo kroz konkurenciju tražiti i bolje plate. Ono što je isto tako važno i što Srbija čini i radi, to je da smo primer u regionu, u saradnji sa našim susedima, u tome što izbegavamo sve razlike koje postoje, a vodimo računa o interesima naše zemlje. Isto tako, vodimo računa i o tome da imamo i nastavak dijaloga sa Prištinom, naravno, da nađemo najbolje rešenje koje možemo da imamo da bi nam bilo bolje. Kad govorimo o Srbiji, ne mogu kao socijaldemokrata da ne naglasim da postoje veoma velike razlike, socijalne razlike koje se sve više produbljuju. Ima načina, mnoga bogatstva su stvorena korupcijom i u ime Socijaldemokratske partije pozdravljam donošenje Zakona o poreklu imovine. To naglašavam zbog toga jer su mnogi došli do veoma velike imovine sa malim platama, a upravo to je ono gde postoji prostor da mnogo više i pravednije naplatimo od onih koji imaju, a da bismo onda mogli finansirati ono što nam treba. Tu mislim na zdravstvo, tu mislim na školstvo i na sve druge oblasti koje su nam u dosta teškoj situaciji, a za koje mislim da ćemo naći prava rešenja. Naravno, prava rešenja postoje, postoje i mislim da ih tražimo. Ako se budemo orijentisali kako smo išli rezultati koje smo postigli biće sve bolji i bolji, jer imamo dobru osnovu, ali ne smemo odustati, ne smemo na bilo kojoj prepreci, bilo šta da se desi odustati od onoga što smo zacrtali. Naravno, ovde je bilo govora šta su nam prednosti, gde su prednosti u poljoprivredi, ja bih posebno istakao prednosti koje imamo u turizmu. Znate, u našoj zemlji prvi put ćemo imati milijardu evra od turizma, u Novom Sadu i Beogradu, vi ne možete da prođete koliko je stranih gostiju. Dakle, nešto što smo uradili posebno i sa vaučerima, dakle, turizam kao jedna od razvojnih šansi, kao što su IT i tehnologije, sve je to što mi insistiramo. Uvek sam naglašavao SDP je sastavni deo ove vladajuće koalicije. Mi smo partija koja se bori za društvo jednakih šansi, da svako svojim radom može da radi da zaradi i da izdržava svoju porodicu. Isto tako smo za konsenzus. Isto tako smo za mogućnost da oko nekih pitanja napravimo dogovora, a da možemo ići dalje i da možemo ići napred. Rekao sam, ova Vlada ima rezultate, treba ih istaći. Ova Vlada je isto tako u vašem ekspozeu koji ste izneli juče, a ja imam ekspoze koji ste izneli 2014. godine, dobro sam ga čitao prethodnih dana, analizirao šta je sprovedeno, jasni su ciljevi i jasni su zadaci. Isto tako u ovom novom ekspozeu imamo jasne ciljeve i jasne zadatke. Naglašavam SDPS daje punu podršku ovoj Vladi, očekuje novu energiju, realizaciju novih zadataka i očekujem da ću 2020. godine moći reći, da završen je Koridor 10, Koridor 11 do Čačka, zatvorena su sva poglavlja za EU i to je već istorijski uspeh. Naravno, želim da joj u svim oblastima da imamo šansi, a to su i poljoprivreda, a gledam i novog ministra poljoprivrede, mog Sremca i veoma mi je veliko zadovoljstvo da se nadam da će puno učiniti pošto dobro poznaje šta znači poljoprivreda, šta znači stočarstvo i šta znači ostalo. Još jednom naglašavam nema populizma, ova Vlada radi i ima rezultate i SDPS će sa zadovoljstvom glasati za novu Vladu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Samo da vidim ko se javlja, odjavljujete se, javljate se, moram po redu, po veličini poslaničkog kluba. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovane kolege narodni poslanici, pomaže Bog svima. Želeo bih da u ime poslaničke grupe Srpskog pokreta Dveri, kažem jedan uvodni kontra ekspoze na ono što je imao da nam kaže mandatar za sastav nove Vlade. Naime, na pitanje šta misli o vašoj vlasti, veliki sprski dramski umetnik Petar Božović, rekao je da Aleksandar Vučić dao ogroman doprinos dramskoj umetnosti. I, zaista, gospodine Vučiću ima u toj vašoj glumačkoj crti nečega što poprilično preteruje, jer nije realno da tri meseca ne možete da formirate Vladu, a onda zakazujete sednicu Skupštine za 24 sata. Sa druge strane, sve više sam uveren da vam je ideja da Narodna skupština bude ponižena i marginalizovana, a da Vlada Srbije i vi lično preuzmete svu političku moć u državi. Stvari stoje potpuno obrnuto. Vi ćete biti izabrani od strane Narodne skupštine i nama ćete odgovarati za svoj rad. Analizu vašeg programa rada Vlade započeće onim čega nema u vašem ekspozeu i sastavu rekonstruisane Vlada Republike Srbije, jer da se odmah razumemo, nije ovo nikakva nova Vlada, ovo je najobičnija rekonstrukcija Vlade koju ste mogli da uradite i bez izbora. Izbacite loše ministre, ubacite nove za koje mislite da će bolje raditi. Zašto ste onda išli na izbore? Da biste sakrili vašu odgovornost za izbor loših ministara i da biste dobili šest meseci apsolutne vlasti bez kontrolne funkcije Narodne skupštine. Ja sam gospodine Vučiću vas juče pažljivo slušao šest sati, nisam napustio salu. Da li je moguće da vaše kolege narodni poslanici ne mogu da saslušaju mojih 20 minuta.
Poslaniče, mandatar ćuti i sluša vas. Nemojte da stvarate takvu sliku o javnosti kada ne stoji.
Pa, to je slika SNS i opozicije koja pokušava da bude korektna, ali to ne može da dobije sa druge strane istu tu korektnost. Ako mogu da nastavim. Hvala.
Apsolutno, bilo bi lepo, zaista i korisno.
Dakle, ne zaboravimo, prema Poslovniku o radu Narodne skupštine vi ste obavezni da odgovarate na poslanička pitanja i da svi vaši ministri na svaka tri meseca podnose izveštaj o radu nadležnim skupštinskim odborima. Vi ste dakle bili pola godine na vlasti bez ikakve kontrole u tehničkom mandatu. U vašem programu nema ministarstva za brigu o porodici, nema borbe protiv bele kuge i podsticajnih mera za podršku rađanju, mladim bračnim parovima i porodicama sa više dece. I ako sami konstatujete veliki problem što smo za deset godina izgubili četiri stotine stanovnika. Ako vi gospodine Vučiću, ne shvatate da rešavanje demografskog izumiranja srpskog naroda treba da postane državni prioritet, vi nam kao predsednikVlade niste potrebni. Vi ste omašili ključnu ulogu koji je trebalo da ima vaša Vlada. Podsećam vas da bez demografske obnove nema ni ekonomije ni bezbednosti ni budućnosti Srbije. Rodna ravnopravnost i posebna prava za LGBT populaciju su vama u ekspozeu očigledno važnija od porodice i nataliteta. Nije predložena nijedna konkretna mera pro porodične politike. Nema ministarstva za porodicu, nema majčinstva kao zanimanja, nema poreskih olakšica za višedetne porodice, niti subvencija države za sticanje porodičnog doma i pokretanja porodičnog biznisa. Vaš ekspoze je na ovom najvažnijem pitanju apsolutno podbacio. Isto se odnosi na Ministarstvo za Srbe van Srbije koga nema. Vi ste potpuno zaboravili da trećina Srba i državljana Srbije živi van granica Srbije u bivšim jugoslovenskim republikama i širom srpskog rasejanja. Srpska dijaspora putem doznaka investira u Srbiju više milijardi evra godišnje i spada u najvećeg stranog investitora pod znacima navoda. A šta dobija za uzvrat? Niste ih udostojili ni ministarstva, da ne govorim o olakšanom biračkom pravu, podsticajnim merama za investitore iz rasejanja ili očuvanju nacionalnog identiteta putem razgranatog sistema dopunskih škola u dijaspori. Kome je to olakšano dobijanje državljanstva za naše sunarodnike van Srbije, ali molim vas, šta ste uradili po tom pitanju za četiri godine vaše vlasti? Četiri godine ste vi na vlasti, gospodine Vučiću, ne zaboravite to. Nije ovo nova Vlada. Vi ne možete dve godine da izaberete direktora Uprave za dijasporu koja ste od ministarstva sveli na običnu kancelariju u okviru Ministarstva spoljnih poslova. Dve godine. Za vas su naši sunarodnici širom sveta stranci, još gore od toga, jer su stranci ovde dobrodošli kada investiraju, a srpskoj dijaspori ne nudite ništa. Takođe, ne čujemo dovoljno reči sa vaše strane kada su ugrožena ljudska, manjinska i nacionalna prava Srba u okolnim zemljama. Ne susretne te se čak sa njima kad odete u posete u okolne države. Napisali ste nekoliko praznih reči o slobodi medija, a mediji nikada nisu bili zatvoreniji za javnu raspravu nego danas. Najbolji dokaz tome, odmah da preciziram, da vi lično od kada ste došli na vlast pre četiri godine, niste izašli ni na jedan jedini direktni televizijski duel sa nekim ko drugačiji misli od vas. Treba li još dokaza? Ono što posebno želim da istaknem jeste da ne vidim nikakvu promenu Dinkićeve neoliberalne ekonomske politike koju forsirate već četiri godine. I dalje dajete naše pare stranim firmama koje dolaze u Srbiju samo da bi uzeli državne pare iz budžeta, jeftinu radnu snagu i sav profit iz inostranstva, često i na to vas posebno upozoravam i to smo dokazali, neplaćajući porez čak i na ostvarenu dobit u Srbiji, jer mnogi od njih lažno prikazuju svoje poslovanje u Srbiji sa gubitkom da bi izbegli plaćanje poreza. Hoćete li gospodine Vučiću da mi kažete da su strane firme došle u Srbiju da posluju sa gubitkom. Ništa ne menjate ni u odnosu prema bankama. Nema dodatnog oporezivanja stranih banaka koje iznose ekstra profit iz ove države sa najvećim kamatnim stopama u Evropi. Ovu meru nisam izmislio ja, već ju je prvi primenio vaš prijatelj Viktor Orban, pa ne vidim zašto ne biste i vi. Nema dodatne misije državnog novca koja bi bila uložena u velike infrastrukturne radove, domaće bankarstvo, domaću privredu, domaću poljoprivredu. Nema podrške zadrugarstvu, obnovi domaćih poljoprivrednih kombinata, obnovi domaće industrije, poljoprivredne mehanizacije, nema garancija da nećete dozvoliti uvoz promet i proizvodnju genetski modifikovane hrane. Naprotiv, ovde smo vas juče videli u ulozi lobiste za GMO, iako je 127 gradova i opština, ako ne grešim, 127 gradova i opština u Srbiji je donelo deklaraciju za Srbiju protiv genetsko modifikovane hrane. Znači, ne poštujete većinu Srbije. Nema najvažnije pitanja za Srbiju danas, a to je zaustavljanje bankarske pljačke građana Srbije i zaštita prezaduženih porodica. Niste ponudili rešenje za porodice koje su u dužničkom ropstvu prema kreditima indeksiranim u švajcarskim francima koji posle deset godina otplate kredita imaju da vrate više nego na početku kreditnog zaduženja. Kako se to zove, gospodine Vučiću? Nije bankarstvo, to je zelenašenje i pljačka. A vi i Narodna banka Srbije to dozvoljavate. Predlagali smo vam i da uvedete institut ličnog stečaja i tako zaštite prezadužene porodice od oduzimanja porodičnog doma od strane privatnih izvršitelja, ali toga nema. Predlagali smo vam obnovu Zavoda za obračun plaćanja i da naše pare ne idu u strane banke nego preko naših finansijskih institucija i osnivanje državne razvojne investicione banke, ali od toga nema ništa. Ponovo ste pomenuli ispitivanje porekla imovine svih političara i tajkuna ali ko više da vam veruje? Gde ste bili četiri godine da donesete taj zakon? I to što nema tog zakona simbol je vaše lažne borbe protiv korupcije i kriminala Najavljujete da ćete oporezovati imovinu za koju ne može da se dokaže poreklo, ali to nije samo oporezovanje, već i legalizacija nezakonito stečene imovine. Ta pokradena imovina treba da bude oduzeta, a lopovi krivično gonjeni. Kažete da je neko uništio i opljačkao državu posle 2000. godine. Ko, gospodine Vučiću? Zašto nije u zatvoru? Uhapsili ste stotine ljudi. Ne vidim ni jednu sudsku presudu. Dovoljno je da vam navedem primer ekonomskog ubice Mlađana Dinkića, koji je vaš najbliži saradnik, koji je uništio i upropastio domaću privredu i bankarstvo i koji je i dalje na slobodi. Pa i vi ste ovde mahali robijaškim njegovim odelom. Kad ćemo konačno da mu stavimo to odelo, gospodine Vučiću? Postoje dve Srbije. Jedna u vašem ekspozeu, druga u realnosti. Vi ste realno stečajni upravnik Srbije. Od kada ste vi na vlasti, javni dug povećan je za devet milijardi evra i dostigao 72 i nešto posto našeg BDP. Spoljni dug povećali ste za šest milijardi a unutrašnji za tri milijarde i još se hvalite rezultatima. Vi ste, ekonomski gledano, Dinkićevac. Zadužujete državu prema MMF-u i Svetskoj banci i nije slučajno da ste okruženi kadrovima G 17 plus, kao i Demokratske stranke i SPS koje često napadate da su krivi za ovo ili za ono, a uzimate njihove kadrove. Ne vidim logiku u tome. Naravno, nema više varnica između vas i LDP, pošto vam je politika ista. Lepo ste rekli, ne smemo narodu da ogolimo sve za šta se zalažemo i u čemu smo istih shvatanja kao LDP jer bismo izgubili izbore. Kažete sami da biste izgubili na narodnom referendumu pa zato narodnog izjašnjavanja u Srbiji odavno nema. Nema u Briselskom sporazumu, nema o NATO sporazumima, nema o GMO. Zar je moguće, gospodine Vučiću, da u državi koju vi vodite, radnici u stranim firmama nose pelene na radnom mestu da ne bi prekidali rad i na kratko izašli u toalet? Zar je moguće da neki fantomi sruše čitavu jednu ulicu u centru Beograda, a da četiri meseca ne može da se otkrije ko je počinilac? Zar je to budućnost u koju treba da verujemo? Da svi radimo kao robovi kod stranog gazde a fantomi vladaju našim životima i rade šta hoće sa našom imovinom. Lično cenim vašu marljivost i vašu radnu energiju, ali sam dužan da vam skrenem pažnju da previše i neodmereno kritikujete sopstveni narod kao lenj. Vi ste ceo život na državnoj plati i nikada niste radili u privatnom sektoru, treba da se poklonite pred domaćim privrednicima koji pune budžet i da pred njih izlazite tako blagonaklono i sa tako velikim podsticajima kao što izlazite pred stranog investitora koji ovde dolazi samo da nas opljačka i da odnese sve u inostranstvo. Navedite mi, gospodine Vučiću, pošto se često predstavljate kao veliki ekonomski stručnjak, koju državu na svetu su razvile strane investicije? Samo mi to navedite i biću veoma zadovoljan. Koju državu na svetu su razvile strane investicije? Ili su se sve razvijale drugim ekonomskim modelima iz domaćih izvora. Šta znači privremeno smanjenje plata i penzija koje traju već tri godine? Mnogi penzioneri neće dočekati kraj vašeg privremenog smanjenja plata i penzija a kamoli povećanja. Uostalom, to nije nikakvo povećanje nego početak vraćanja opljačkanog. Pokazali ste snagu, gospodine Vučiću, na sirotinji i srednjem sloju. Što niste uradili recimo na banke, kada ste tako jak i moćan političar? Što niste udarili na tajkune koji nisu platili stotine miliona evra poreza ovoj državi? Što niste udarili na strane firme koje ovde, kao što sam vam rekao, prikazuju poslovanje sa gubitkom i lažnim knjigovodstvom i iznose profit u inostranstvo? O tome ćutite. Napadate državne službenike. I da u ovom prvom delu svog obraćanja kažem još nešto o vašoj spoljnoj i nacionalnoj politici. Vi ste poslednji evrofanatik u Evropi. Niko više ozbiljan ne veruje u EU. Nemojte, da kao što smo bili poslednji Jugosloveni, komunisti, kada se komunistička Jugoslavija raspadala na naše oči, sada budemo poslednji evrounijati i evrofanatici, kada se EU raspada na naše oči. Dakle, posle Bregzita, verovati u EU nema apsolutno nikakvog smisla. Sklapate sporazume sa NATO-paktom koji nas je bombardovao i prećutkujete posledice gađanja bombama osiromašenim uranijumom od kojih imamo ogroman porast kancerogenih oboljenja u našem društvu. Toga nema u vašoj zdravstvenoj politi. Kako ćemo tu da se spasemo? Od vaših prijatelja sa zapada i posledica bombardovanja Srbije. Vi hoćete i saradnju sa Rusijom, a priznajete Krim kao deo Ukrajine. Pa to ne može, gospodine Vučiću. Ono što je važno, šta ste odgovorili Vladimiru Putinu na poziv da počnete pregovore sa Evroazijskom ekonomskom unijom? Da li to ne smete zbog Brisela da se javite Putinu, kao što niste smeli da odgovorite na njegov poziv da pojačamo ekonomsku saradnju i organizovanije nastupimo na upražnjenom ruskom tržištu nakon uvođenja ruskih sankcija evropskim proizvođačima hrane. Na slepom putu u EU, vi ste očito spremni da žrtvujete svaki nacionalni i državni interes. Dveri vam kažu, prava politika je manje EU, više Rusije. Budućnost Evrope u Evropi nacija koje neće komandovati otuđeni centar moći iz Brisela. Razmišljajte hitno o Evropi posle EU i naše mesto u njoj. Razmišljajte hitno o Rusiji kao novom međunarodnom centru moći koji nas nije nikada bombardovao, koji se bori za očuvanje Kosova i Metohije u sastavu Srbije i koji nam nudi saradnju u političkom, ekonomskom i vojno-bezbednosnom smislu. Ono što vi ne smete da kažete građanima Srbije, ja smem. Evropska unija nas je opljačkala kroz sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Ukidanjem carina na uvoz strane robe, mi smo uništili domaću proizvodnju i sav profit predali stranim multinacionalnim kompanijama. Kada nam kažete – EU nam dala to i to, taj i taj milion nam poklonila; a ja vam kažem – opljačkali su milijarde a poklonili milione. Šta tek da kažem za nacionalnu politiku i odnos prema Kosovu i Metohiji? Ukinuli ste Ustav Srbije, ukinuli sve državne institucije na Kosovu i Metohiji, predali vlast Albancima, u vašoj biografiji koju ste dostavilistoji da ste pomogli u aprilu 2013. godine da dođe do potpisivanja Briselskog sporazuma, čime je prvi put do 1990. godine stvorena realna osnova da srpski narod koji živi na Kosovu i Metohiji uspostavi institucije koje će biti priznate od međunarodne zajednice. Danas je 2016. godina, posle tri godine nema nikakvih srpskih institucija na Kosovu i Metohiji. Dakle, vi ste prevarili građane Srbije koji žive na Kosovu i Metohiji i jedino rešenje je poništavanje anti-ustavnih briselskih sporazuma, prekid pregovora o Kosovu i Metohiji u Briselu i povratak pregovora u Savet bezbednosti UN. Vaša priča o zabrani partijskog zapošljavanja je još samo jedna velika laž. Zaposlili ste hiljade Naprednjaka širom EPS i Telekoma, po ugovoru o privremenim i povremenim poslovima i tako kršite sopstvenu uredbu o zabrani zapošljavanja. Budžet za kulturu je sve manji, jedino radnicima, službenicima u toj oblasti niste povećali plate, ne zaboravite, to mora neko da progovori u njihovo ime. Koliko puta ste prevarili prosvetare da ne pominjem. Ćirilica vam je manjinsko pismo u sopstvenoj državi, ne možete ni to da uredite da svaki javni natpis mora da bude na ćirilici u ovoj državi. Mora da bude na ćirilici u ovoj državi. Sporite se sa Hrvatima, bolje bi bilo da napravite jedan ozbiljan muzej žrtava genocida, pa da kada dođu vaši prijatelji sa zapada imaju šta da vide i da im ispričate istoriju srpskog stradanja u NDH. Apsolutno se protivimo vašim neprestanim planovima i pokušajima privatizacije strateških državnih preduzeća i prirodnih bogatstava Srbije. Protiv smo prodaje Telekoma, protiv prodaje EPS, protiv prodaje Galenike, protiv prodaje aerodroma, protiv prodaje PKB i naših izvora čiste pijaće vode, poljoprivrednog zemljišta, rudnih i drugih bogatstava. Naši najveći fondovi nisu u EU, već na Kosovu i Metohiji koje nam otimaju zato što i Kosovo i Metohija leže na bogatstvima svih vrsta, posebno rudnim i vodnim koja vrede stotine milijarde evra, više nego što ćemo ikada dobiti od EU nama leži na Kosovu i Metohiji. Budžet za poljoprivredu je i dalje skandalozno mali i ne ispunjava zakonski minimum od 5% ukupnog budžeta. Srpski seljaci osećaju se ostavljenim od svoje države koja više pomaže dolazak velikih stranih trgovinskih lanaca, nego domaću poljoprivredu. Prvo, drastičnim smanjenjem subvencija, a onda niskim otkupnim cenama. Lekari i medicinske sestre odlaze svakodnevno u inostranstvo i uskoro kada određeni broj lekara ode u penziju, nećemo imati specijaliste da nas leče. Vi hoćete da budete ministar u svim ministarstvima, gradonačelnik u svim gradovima i predsednik u svim opštinama. Ko će onda biti predsednik Vlade? Zašto rade loše čelnici lokalnih samouprava? Ja ću da vam kažem. Zato što sede na balkonu Narodne skupštine dok mi ovde raspravljamo, odbornici raznih opština beogradskih, čelnici Grada Beograda i ne rade svoj posao, koji bi danas trebalo da rade, nego ovde sede, aplaudiraju vam i gube vreme na sednici Skupštine Srbije. I za kraj ovog dela, srpski pokret Dveri ne vidi boljitak u vašem ekspozeu, sve radite po starom. Vaša politika je prevaziđena i poslanička grupa Dveri glasaće protiv izbora vaše Vlade.
Poslaniče, evo sad ću vam dati reč. Vidim da je povreda Poslovnika. Mandatar želi da vam odgovori, itd. Samo sam dužna da vam kažem nešto. Vidim sve znate, ali ovo ne znate. Član 108. Ustava – predmet referenduma ne mogu biti obaveze koje proizilaze iz međunarodnih ugovora, pa nemojte više nikada tražiti referendum za nešto što je po Ustavu zabranjeno.
To nije međunarodni ugovor, to je politički ugovor. Ustavni sud je rekao.
Ne znam, ja sam pravnik, ali ne znam kako da vam objasnim i da vam pomognem da …
Sami kažete, to nije međunarodni ugovor, nego politički.
Nemojte vikati. To je moja dobra želja da pomognem poslanicima u edukaciji da ne iznose tako nešto, pošto zaista, svi moramo da poštujemo Ustav ili da ga bar dobro poznajemo pošto smo poslanici ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pa, nemojte da izgovarate takve reči, da dovodite građane Srbije u zabludu da nešto može kad ne može. Lepo je to u Ustavu definisano.
Mislite ono što je Ustavni sud prećutao?
Pa dobro sad, kandidujte se i za predsednika Ustavnog suda, nemam ja ništa protiv. Ja hoću samo vama da pomognem, jer sam dobre volje i predsednik sam parlamenta.
Pa, nemojte više pomagati.
Polako samo, polako. Biće sve u redu. Reč ima Aleksandar Martinović. Povreda poslovnika ima prednost. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 107. koji govori o dostojanstvu Narodne skupštine. Ne znam, gospodine Obradoviću, da li vam je taj govor, pošto vidim da gotovo niste podigli glavu, pisala Jasmina Vujić, koja radi kao stručni saradnik, ako se ne varam, u nuklearnom programu američke vojske. Ne znam odakle vam hrabrost da nekome spočitavate kako radi u javnom sektoru. Pa, prva stvar koju sam ja uradio kao predsednik Administrativnog odbora, to je da vam potpišem rešenje o zasnivanju radnog odnosa kao narodnom poslaniku sa danom 3. jun 2016. godine. Kažite mi, gde ste vi pokazali tu vašu kreativnost? Gde vi radite? Koje je vaše radno iskustvo? Odakle vama znanje o svim tim oblastima koje ste pominjali? Juče je čovek lepo rekao da je demografija, da nam je negativan prirodni priraštaj veliki problem. Lepo je rekao da će gospođa Slavica Đukić Dejanović u novoj Vladi Republike Srbije kao ministar bez portfelja, biti zadužena za bavljenje demografijom i rešavanje ovog velikog društvenog problema. Vi ste taj koji ste izašli na izbore u koaliciji sa strankom koja je sprovela najgoru moguću pljačkašku privatizaciju u periodu prve i druge vlade Vojislava Koštunice. Od 24 sporne privatizacije, na koje nam je ukazala Evropska komisija, ako se ne varam, 23 su sprovedene u vreme kada ste Republikom Srbijom vladali vi i vaši koalicioni partneri iz DSS. Vi ste kao vrhunac političke genijalnosti došli na ideju da se dan nakon što je premijer Vučić otvorio pogon jedne turske kompanije u Vladičinom Hanu, slikate i fotografišete ispred te hale i da kažete – ovu halu treba srušiti i treba vratiti na stanje kada je tu stajalo zarđalo gvožđe i kada nijedan radnik nije radio. Kamo lepe sreće da vi ne vladate Srbijom. Pa, za 24 sata ova država je propala. Pa, mi bi menjali spoljnu politiku iz dana u dan.
Vreme, poslaniče.
Ne tražim da se glasa o povredi Poslovnika zato što to nije korektno prema vama, gospođo predsednice, niste vi za to krivi, ali sam bio dužan da reagujem na laži i neistine koje građani Srbije nisu dužni da trpe.
Hvala vam. Ja sam i htela da vam odgovorim da zaista ne mogu da sprečim da neko iznese neistine. To nije do mene. Ne mogu da budem cenzor, ne piše tako u Poslovniku. Izvolite, gospodine Lapčeviću.
Član 104. Gospođo Gojković, ako neko govori o povredi Poslovnika, treba da govori na šta se ta povreda odnosi, a ne da vređa i proziva druge poslanike ili poslaničke grupe. Iznošenje neistina, grubih neistina i falsifikata od gospodina Martinovića nas nije iznenadilo i nije prvi put. Ako postoje, gospodine Martinoviću…
Član 104. je replika. Nije se vama obraćao, ne znam kako ste se vi prepoznali u svemu tome.
Jeste se uvredljivo izrazio o poslaničkoj grupi.
Onda morate da tražite repliku. Znači, sedite, član 104. nije. Tražite repliku, daću vam repliku. Član 104. nije. Govori o nečemu stotom, tako da to ne može.
Replika. Ako je bilo, kako kažete…
Nemojte molim vas vi da uzimate reč kad kome padne na pamet. Molim vas, ovo je sednica Narodne skupštine Republike Srbije. Nisam vam dala reč, nego vas nisam prethodno isključila. Evo, da isključim. Recite mi vašu nameru. Član 104, to ste promašili. To se odnosi na nešto potpuno drugo. To je ukazivanje povrede Poslovnika. Okrenuli ste se prema poslaniku Martinoviću i počeli direktno njemu da se obraćate. Hajde da se ozbiljno vratimo na raspravu i da dozvolimo mandataru da odgovori Bošku Obradoviću. Ja sam ubeđena da on želi da čuje odgovor i ako bude bilo potrebno da njih dvojica razmene političko mišljenje o stavovima. Vi sad to sprečavate povredama Poslovnika. Evo, ja ću vam dozvoliti još jednom, ali da ne bude tih zloupotreba povreda Poslovnika, jer i za to postoji lek u Poslovniku, a ne bih da kvarim dobru atmosferu. Izvolite. Koji član?
Član 107.
Ne može, to je bilo. Piše u Poslovniku da ne može više puta jedno te isto.
Bilo je u prethodnom, ali nije bilo sada.
Hvala vam. Da ne bih oduzimala vreme poslaničkim grupama, ne želim da budem gruba i da to ovako izgleda. Bolje da se uzdržite. Izvolite, mandatar da odgovori Bošku Obradoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je veoma važno da ljudi u Srbiji čuju gde bismo završili da su neki drugi dobili poverenje građana. Gospodine Martinoviću, vi ste preterali. Ta zemlja bi nestala, bukvalno bi nestala u roku od 10 sati, ne 24 sata. To je tako i toliko skandalozno neozbiljno. To je na nivou deteta od deset godina. Ja nemam reči šta sam slušao. Ja sam mislio da je to nemoguće čuti u modernoj Srbiji. Samo sam sa jednom stvari saglasan, ko god da je iz grada Beograda, bilo kojih struktura, napravio je najveću grešku što je gubio vreme slušajući to 20 minuta ovde. To je katastrofalna greška. Počeli smo od toga šta kaže neki dramski umetnik. Dobro, kaže dramski umetnik, kaže i drugi dramski umetnik još gore i treći još gore. To kad imaju o nekom nešto da kažu. O vama nema ni dramskog, ni bilo kojeg drugog umetnika koji bi trošio reči. Da odgovorim na sve neistine i gluposti koje ste izgovarali. Pričate o ličnoj moći i apsolutnoj moći. Pa, vi ne poznajete ni Ustav ni zakone. Predsednik Vlade u tehničkom mandatu ima mnogo manje moći i mnogo manje vlasti nego u punom mandatu. Pojma nemate. Mi mnoge odluke ne možemo danas da donosimo koje ćemo moći od sutra ili od prekosutra. Šta to vas briga. Ništa ne znate, ništa niste pročitali, a važno je da čitate i da govorite što je moguće brže i što je moguće glasnije. Snaga argumenata ne meri se snagom decibela koju proizvodite, već nečijim znanjem i obrazovanjem, već nečijim poznavanjem stvari. Kažete – mogli ste rekonstrukciju Vlade. Mogli smo. Mogli smo da nemamo ni rekonstrukciju Vlade, ali smo smatrali da je najbolje da imamo izbore, da pokažemo ljudima da vi koji ste bez koalicije imali 10% gotovo ste pali na manje od pet ili na pet posto, svi zajedno. Još ćemo da pričamo o tome šta se dešavalo one izborne noći itd, i to ćemo dugo da govorimo o tome, o raznim pritiscima i spolja i iznutra i ko je koga tamo jurio da tuče, da udara žene i ne znam šta sve, da pokazuje svoje junaštvo tako što će ženama da zavrće ruku. Veliki junak. Bela kuga o kojoj govorite, tačno je, je ozbiljan problem, veoma ozbiljan problem i nemamo rešenje, nemamo gotovo rešenje. Sva rešenja koja sam do sada čitao nisu dovoljno uverljiva i mnogo bogatije nacije od nas nemaju rešenje i ne znaju kako da reše taj problem. Zato smo se dogovorili da se jedan član Vlade bavi tim problemom, da nam donese ono što se pokazalo do sada u svetu kao najbolje moguće rešenje, da pokažemo, da vidimo šta je to što je moguće da uradimo kao država. Šta ste nam vi ponudili kao rešenje? Ministarstvo za brigu o porodici, da trošimo još malo narodnih para. Bolje da damo nekoj majci pare i za neko dete da izdvojimo pare, nego da imamo još službenika koji će da rade u nekom novom ministarstvu. To je vaše rešenje – dajte ministarstvo za brigu o porodici, samo da trošimo pare, pa daj još jedno ministarstvo za Srbe van Srbije, pa da imamo 50 ministarstava. Nećemo. Ne treba nam ministarstvo, nego nam trebaju rešenja. Trebaju nam rešenja, a ne ministarstva. Kažete – ministarstvo za Srbe van Srbije. Kažete da se ne sastajem sa srpskom dijasporom. Gde se to nisam sastao sa srpskom dijasporom? Nedavno sam imao sastanak gde smo doveli sve najuglednije Srbije iz celog sveta i prvi premijer koji je to uradio sam bio ja. Prvi premijer. Nedavno sam to uradio. Gde se to nisam sastao u regionu. Nikada nisam otišao u Crnu Goru od kada sam premijer. Kako vas nije stid i sramota. Znači, i to ste slagali i svaku stvar koju ste izgovorili izmislili ste. Naravno da ću da se sastanem sa Srbima u Crnoj Gori kada odem u Crnu Goru. Bio sam u Albaniji i sastao sam se sa Srbima iz Albanije kojih je malo. Bio sam u Makedoniji i sastao se sa Srbima. Sa Miloradom Dodikom sam imao više sastanaka nego što su vaši lideri telefonskih poziva ikada imali sa Republikom Srpskom i sa Željkom Cvijanović. Uspeli smo da uradimo to kao Vlada da su Srbi konačno složni, da nikakvih problema nemamo, da ne govorimo ništa protiv bilo koga drugog, ono što nikada Srbi nisu imali. Ne znate šta ćete od svojih praznih i izmišljenih priča u koje ste se uživali i na kraju sami u to poverovali. Nešto izmislite i sami verujte u to, ma kako nemalo veze sa istinom. Koja je to zemlja u kojoj se nisam sastao sa Srbima? Nema je, zato što ste izmislili i zato što to možete tako da ponavljate i mislite to što ćete da vičete po stotinu puta i mislite to što ste glasniji da ste time uverljiviji. Nema te zemlje. U Americi sam se sastao sa Srbima, verovali ili ne, i to dva puta sam se sastajao sa Srbima. Pored svih obaveza koje sam imao sastajući se sa američkim zvaničnicima. Dva puta sam se sa njima sastajao. O Srbima u Hrvatskoj da ne govorim, na različitim nivoima, sa različitim ljudima. Sa Srbima u Rumuniji, takođe. Svuda gde god ima Srba sa njima sam razgovarao. Govorite o neoliberalnoj politici. Lično ne bih imao ništa protiv liberalne politike, ali nažalost to je nesprovodivo u savremenom svetu. U Srbiji nikada neće biti sprovodivo zato što mi Srbi volimo uplitanje države u sve i volimo da nam država rešava sve problem, tako da ovo… sve samo ne liberalna država i ne liči na nju, ali ne bih da razgovaramo o teorijskim modelima. Što se tiče lobista, nisam nikakav lobista za GMO, ni protiv toga, osim što sam vam juče rekao istinu. Inače je to mutacija ribe list. Mislio sam jedne druge ribe i zato nisam hteo da govorim. Mutacija ribe list i paradajza i to se pojavilo 1994. godine prvi put na američkom tržištu i prvi put priznato na takav način. Nikakav lapsus nisam napravio, niti sam bilo kakvu glupost izgovorio. Čak ni to ne znate koji se time toliko tobož bavite. Govorite o bankama. Šta biste vi da uradite? Da zatvorimo sve banke? Da nam odu sve banke? Znate li koliko smo se borili u trenutku kada je Frenklin Templton počeo da povlači svoj novac početkom godine, da nam ne utiče na devizni kurs, da nemamo probleme? Za jedan dan biste uništili Srbiju. Za jedan dan biste imali desetostruko uvećanje kursa. Nestala bi Srbija za jedan dan takvim ponašanjem, kako vi državu zamišljate. To je toliko neodgovorno i toliko neozbiljno da jednostavno nemam reči. To je na dečijem nivou. Sa bankama morate da radite najpažljivije. Ne sme da se ugrozi pravna sigurnost. Morate da vodite računa o ulozima za koje država garantuje. Morate da vodite računa o ulozima u privredi. Morate, bukvalno, kao po jajima da gazite kada o tome pričate. Ne zaboravite, vi nam govorite o kamatama. Kamate smo spustili za tri puta. Tri puta su niže nego pre četiri godine. Tri puta niže, i to smo uspeli ne zahvaljujući samo politici kamatnih stopa, već smo uspeli zahvaljujući makroekonomskoj stabilnosti, pre svega, zahvaljujući fiskalnim rezultatima. To biste za jedan dan da porušite. To biste za jedan dan da uništite, jer to tako lepo zvuči – odem ja negde, pa kažem – ej, mi i Rusi, mi kada to rešimo, mi ćemo sa ovima, a mi i Rusi smo tako da ni jednog Rusa nije video nikada, pogotovo ne nekog važno. Mislite da ih je primio nekad Putin? Mislite da ih je primio Medvedev? Njih nije, ali mene jeste već devet puta. To je samo mala razlika, znate. Možda će Angela Merkel da ih primi. Kažu nismo uveli lični stečaj. Znate li šta misle pod ličnim stečajem? Da se zadužiš koliko hoćeš. To je njihova ideja. Pokušao sam da im objasnim da tako kako zamišljaju je nemoguće. Lični stečaj je dobra ideja. O tome smo mi pričali, ali ako hoćete da to uvedemo, ja znam da to Srbi neće, a reći ću vam i zašto neće. Zato što Srbin neće da odgovara svojom imovinom. Oni bi hteli lični stečaj, ali da Srbin ne odgovara svojom imovinom, nego da odgovara nečijom tuđom imovinom, državnom imovinom, da se zaduži, da potroši pare, ali da odgovara mojom imovinom, a ne svojom. Tako bi oni hteli i tako su zamislili lični stečaj, verovali ili ne. Lični stečaj kakav postoji u Sjedinjenim državama, u svakoj ozbiljnoj zemlji, takav stečaj Srbi neće, posebno ne ovi velikosrbi, tobož. Kažu - zadužuju se prema MMF. Nismo uzeli ni dinara, nego vi to ne pratite. Ima to i u vestima, ponekad jave. Nismo ni dinara uzeli. Šta ćete, to je… Rekli ste jednu stvar koju neću da vam oćutim, koja je bila notorna laž i u našim medijima. Govorite da u Srbiji naši radnici nose pelene na radnom mestu. Opet neke žalopojke, opet nešto plačete, kukate za ljudima koji bi trebalo da rade. Nigde se to nije dogodilo. Izmislili ste na licu mesta, kao i jedna novina koja je to objavila. I sindikati iz te kompanije znaju da je laž, ali šta vas briga, lepo vam zvuči. Šta je smisao toga što ste vi rekli? Hajde da vidimo smisao toga što ste vi rekli. Smisao toga što ste vi rekli, prvo, hajde nemojte da radite, drugo, ja sam tu da vas zaštiti, jer mi kada dođemo na vlast padaće pare sa nema, pošto nećemo imati strane investitore, nećemo imati nikoga, ali će s neba da dolazi nešto, pa će da nam doda i Jasmina Vujić nešto. Do sada je, doduše, uzimala, nije davala, ali sada će da daje ubuduće, nikakav problem nije, a onda ćemo tako mi svi lepo i bogato da živimo. Gde to ima? Kako to ima? Kažete – kažite mi jednu zemlju koja je uspešna zahvaljujući stranim investicijama. Ne postoji ni jedna koja je uspešna, a da nije zasnovana na stranim investicijama. Evo, navešću vam ja primer kako vi odgovarate. Nemačka, nastala na maršalovom planu i američkim parama posle Drugog svetskog rata. Nemačka, najmoćnija evropska zemlja, sva zasnovana na stranim investicijama, ali vi to ne znate, a što biste i da znate. To piše u knjigama, a knjige su višak ponekad. Pustite to, ili recimo Singapur da nije nastao od ne znam koga. Makedonija koja se uspešno, relativno se uspešno razvija. Razvija se zahvaljujući stranim investicijama, a to što se krstite, krstite se u crkvi nemojte u Skupštini svako ima svoje mesto gde treba da se krsti i neće vam pomoći da pročitate neku knjigu to što se krstite, tako da ne brinete. Nemojte mene, ne brinite više sam crkava pomogao u životu nego vi. Mnogo više crkava sam pomogao nego vi samo što o tome nisam pričao. Od Raniluga do Gračanice, Dečana do svih drugih. Ne, njima to da se krste služi u Skupštini, a ne u crkvi. Oni idu u onu sektašku, onu što se odvojila od Srpske crkve. Da, tu stižu pare, valjda. Dalje, nisam vas razumeo oko evro fanatika. Ja nisam nikakav evro fanatik i uopšte ne bih imao ništa protiv, da jesam branio bih tu poziciju. Nisam. Samo sam čini mi se vrlo racionalan, vrlo realan i ozbiljan i odgovoran prema našoj zemlji i našem narodu. Znam gde izvozimo najviše, znam ko proizvodi najviše, znam gde možemo da uradimo i šta najviše možemo da uradimo za svoj narod. Onog sekunda kada počnu da rade protiv naših nacionalnih interesa, prvi se isprsim i kažem ovo ne može i ovo nije tako i nikakav problem nemam sa tim. To je ozbiljna politika, a to da delim ljude evrofanatike, ovakve i onakve zato što sam ja to zamislio u svojoj glavi, jer ne bih mogao drugačije da predstavim neku svoju politiku, pa, to mi ne pada na pamet. Kažete da nam EU nije dala pare nego nas je opljačkala. Nije nas opljačkala. Ja danas nisam odgovorio Draganu Markoviću, a trebalo je. Samo za poplave dobili smo na različite načine 120 miliona evra. Naravno, da to nije sve. Ja govorim o direktnom, ono što sam ja video kroz račun, a verovatno i više i to bespovratnog novca. Sto dvadeset miliona evra pokažite mi šta su to uzeli u Srbiji, šta su to opljačkali? A, gde mi to zarađujemo 120 miliona evra? Ko je to napravio 120 miliona evra u Srbiji, pa smo mogli da uzmemo? Mi imamo obavezu bar da kažemo – hvala, da budemo pristojni domaćini da kažemo – hvala na tome što ste nam pomogli. Da li to znači da ću da im kažem sve je izvanredno što ste nam predložili u Briselu. Pa, nije. Naprotiv. Odbio sam im bezbroj ideja, bezbroj planova, to ću da činim i ubuduće. Uvek ću da se ponašam u skladu sa interesima naroda, u skladu sa interesima građana. Kažete nema srpskih institucija na Kosovu i Metohiji. Pa, vi govorite isto kao što govori Edita Tahiri, citirali ste Editu Tahiri, ni u čemu se ne razlikujete od Edite Tahiri, to i ona govori. Kakve mi to kliničke centre, bolnice, domove zdravlja i kakve škole plaćamo na Kosovu i Metohiji? Pa, mi damo 500 miliona evra godišnje za naš narod na Kosovu i Metohiji. Vi ne govorite nema institucija, 500 miliona evra izdvajamo za naš narod na Kosovu i Metohiji. Pa, kako to radimo? Preko čega i preko koga? I govorite mi vi koji ste u koaliciji sa onima u čije vreme je došlo do proglašenja protiv pravnog nezavisnosti Kosova i Metohije. Mesečno imamo 40.000 davanja za naše ljude na Kosovu i Metohiji, mesečno, pa vi gledajte. Još nisam video da nam se negde dogodilo da je neko odustao od toga ili da su nam se smanjili zahtevi. Govorite o podsticajima, izjednačeni su podsticaji za domaće kompanije i za strane kompanije. Bio sam nedavno u dve kompanije, mislio sam da gledate vesti, domaće kompanije kojima smo dali podsticaj veći nego stranim kompanijama. Svaka kompanija koja ispuni uslove i koja nam da određene garancije u smislu zapošljavanja ljudi, dobiće novac. Samo moramo da vidimo da taj kompanija postoji, a ne da dajemo fantomskim kompanijama, izmišljenim kompanijama, koje uzmu novac i nikad ga ne vrati. Kompanijama koje nemaju ni tržište ni robu, jel se tako ozbiljna država ponaša i vodi računa o svom novcu? Kažete – hajde kada si jak, ja nisam jak, ja sam samo predsednik Vlade. To vi volite da govorite i nemojte da cokćete vi što kradete, dakle… Oni kad kradu to rade sa osmehom i tako i cokću sa osmehom. Što se vas tiče, ne udaram ja na bilo koga, ali se nisam plašio vaših najvećih saveznika i onih koji su izdržavali vaše koalicione partnere godinama, nisam se plašio da se suprotstavim najvećim tajkunima u ovoj zemlji i danas plaćam tu cenu i kroz različite medije i kroz sve drugo što oni finansiraju. Kao što ste primetili neke presude su i stigle. Nije istina da nema presuda. I za te presude ste rekli da su političke, ja sam ćutao. Zato što kada ih nema krivi smo, kada ih ima krivi smo. Kako god okrenete krivi smo. To neću da vam dozvolim. Možemo da budemo za jednu stvar krivi, ali za sve krivi, to je apsolutno nemoguće. Nikoga se od njih nisam uplašio, ni tajkuna, ni banaka i nikada ih se neću uplašiti. I tajkuni za razliku od perioda vladavine vaših partnera, danas Srbijom ne vladaju. I to je velika promena. Danas vladaju građani Srbije kroz svoje legalno i legitimno izabrane predstavnike. Takođe, govorite o ćirilici, na svakom mestu zato što je to moje opredeljenje, ne znam zašto ste baš to meni rekli. Prvo, uvek koristim ćiriličko pismo. Na svakom mestu govorim o potrebi zaštite ćiriličkog pisma, ali mi imamo dva ravnopravna pisma, ćiriličko i latiničko. Da neko ne misli da sam pogrešio, kaže se ćiriličko, a ne ćirilično. Dakle, imamo dva ravnopravna pisma, hoćete da rušimo table, cepamo platna sa latiničkim natpisima? Nećemo da radimo ono što rade neki drugi. Ponosan sam na to što štitim oba pisma, što su oba pisma naša i što nikakvih problema nemamo sa tim. Hoćete da uništimo 25.000 kompanija koje su svoje firmarine istakle na latiničkom pismu? Da? Ja neću. Ja ću sebi da pišem ćirilicu sve vreme. Gledao sam u Vladi, negde 70% ljudi koristi ćiriličko pismo, 30% latiničko, svako ima pravo da radi šta hoće. Moj je posao da radim, da naučim svoje potomke da pišu ćirilicu i to ću da uradim. A da teram sve druge, ne pada mi napamet. Mislim da je toliko lepo pisati i koristiti ćiriličko pismo da nema potrebe da nema potrebe da bilo koga teramo da to radi. Mislim da je to toliko lepo, toliko dobro pismo da mi ne pada na pamet, kao što nikoga neću da teram da pripada ni mom rodu niti bilo kome drugom zato što se dobro i odlično osećam u svojoj koži. Što bih bilo koga terao, on ima pravo da se bolje ili jednako dobro oseća na drugačiji način. Na kraju, pomenuli ste muzej žrtava genocida, koliko nije fer sve što ste govorili, u ovome se najviše oslikavalo. Vidite, za razliku od svih ostalih prethodnih Vlada i stranaka onih Vlada sa kojima sarađujete, zbog kojih ste ušli u ovaj parlament, koje ne samo da nisu napravile muzej žrtava genocida, nisu ni spomenike pravili. Mi smo tek sada pokrenuli inicijativu za spomenik Stefanu Nemanji, ovde u Beogradu. Neću da vam govorim da smo mi podigli spomenik Gavrilu Principu. Neću da vam govorim da smo mi počeli da obeležavamo „Oluju“ kao jedan od najtežih zločina i najveće etičko čišćenje posle Drugog svetskog rata i da to sve zajedno radimo sa Republikom Srpskom. Želim da vas obavestim da upravo radimo i pripremamo i projektujemo muzej žrtava genocida i zločina koji se radi na Starom sajmištu i to Skupština Grada Beograda već uveliko radi, zajedno sa našim jevrejskim prijateljima po uzoru na „Jad Vašem“ i Ministarstvom, Aleksandrom Vulinom… Tako da nikoga ne vređajući, samo da svakoga možemo da posetimo šta je to kroz šta je prošao i naš narod. Hvala na pažnji. Izvinite što sam ovoliko odgovarao, ali je bilo zaista nekih neverovatnih tvrdnji. Izvinjavam se ako sam u dužini odgovora preterao. Hvala najlepše. (Boško Obradović, s mesta: Replika.)
Ima vas u sistemu. Izvolite.
Ukazujem na povredu Poslovnika, član 107. koji kaže da govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, da nije dozvoljeno neposredno obraćanje drugome i da nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza. Mandatar za sastav nove Vlade je nebrojeno puta danas upotrebio izraz- „ništa ne zna“, „pojma nema“, „laže“, „krade“, „lopovi“, „ovi“, „oni“… To je masa uvredljivih izraza u srpskom jeziku, na ćiriličnom ili latiničnom pismu. Ja od vas tražim, predsednice, da upozorite sledeći put mandatara da na takav način ne može da se obraća poslanicima. Poslanici su domaćini u ovom domu. Ministar, predsednik Vlade, mandatar su gosti i iz ličnog vaspitanja bi trebalo da poštuju ovaj dom. Ali, ako to već ne čine, ja vas molim da sledeći put vi upotrebite ono što je vama dato u zadatak kroz član 108. ovog Poslovnika. Hvala vam. (Boško Obradović, s mesta: Replika.)
Momenat. Član 107, član 108. Želite li da glasamo o povredi oba člana, 107. i 108.? (Da.) Zauzeli ste sada dva. Da vidimo ko još? Marijan Rističević, povreda Poslovnika. (Boško Obradović, s mesta: Replika.) U Poslovniku piše ovako. Znači, davno smo počeli da radimo, ja vas sve molim da proučavate Poslovnik i da ne vičete na mene svaki put kad hoću da vodim sednicu po Poslovniku. Znači, prednost uvek ima povreda Poslovnika. Molim vas, bili ste protiv onog seminara, a izgleda da nije baš bio tako uzaludan. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se čudim da neko ko je proveo toliko vremena u biblioteci nije uspeo da pročita Poslovnik. Član 103. posebno stav 8. Moj kolega poljoprivrednik, kolega u pokušaju reklamirajući Poslovnik, povredu Poslovnika, a možda je hteo i povredu vinograda je grubo zloupotrebio svoje pravo i izrekao klasičnu repliku. Stoga ja tražim da se shodno tome primeni odredba iz stava 8. i da mu se oduzme vreme za koje je zloupotrebio Poslovnik, govoreći o svemu samo ne o zloupotrebi Poslovnika. Hvala.
Odnosno, samo ne o povredi Poslovnika. To ste mislili? Da li smatrate da treba da glasamo? (Ne.) Znači, to je opomena meni. Reč ima Milan Krkobabić. (Boško Obradović, s mesta: Replika. Molim vas, replika. Repliku sam tražio pre 10 minuta. Da li je ovo povreda Poslovnika ili šta?) Viču na mene. Ne znam da li da popustim pod vikom. Budimo korektni da damo, pa ću vam dati. Daću prednost pristojnosti nad vikom nadamnom, pa ću vama dati posle reč. (Boško Obradović, s mesta: Nema prava.) Ima prava. Normalno da ima pravo. Svi smo jednaki, 250 jednakih.
Gospođo Gojković, gospodine Vučiću, uvažene kolege narodni poslanici, građani Srbije, sada govorim kao šef poslaničke grupe i poslanik. Naravno, nadam se da se mandatar nije predomislio još kod predloga kandidata. Program poslovanja Vlade Srbije u narednom periodu bio je sveobuhvatan, temeljan i ja bih rekao utemeljen na zaista čvrstim činjenicama. Pažljivo sam slušao šest sati. Nisam slao poruke, nisam komentarisao i mislim da je vredelo da se to čuje. Razgovarao sam sa mnogim ljudima koji dele to mišljenje. Imali smo šta da čujemo, ali danas u ovoj diskusiji imali smo zaista šta da čujemo. Nadam se da ćemo još čuti. Ovde su na delu različite političke opcije i to je potpuno legitimno i to je, rekao bih, za državu Srbiju veoma korisno. Ovde smo da razmenimo mišljenja, da zauzmemo stavove i da krenemo u akciju. Šta predstavlja ovaj program? Po meni to je jedan energičan otklon od višedecenijske ekonomije bede, otklon od višedecenijskog, takođe bih rekao, strogo kontrolisanog haosa i to je dobro. Dobro je danas i bilo pitanje gospodina Čedomira Jovanovića, veoma dobro. Ima li tu politike? Ima je i odgovori mandatara su bili veoma dobri, ne u vrednosnom smislu da ja procenjujem te odgovore, nego dobra dopuna izlaganju programa koga smo imali priliku juče da čujemo. To su bitna pitanja za nas. Odnos sa okruženjem. Možda bih dotakao onaj drugi aspekt politike. To je odnos u ovom programu rada i kapitala. Gde je ovde rad, u prevodu zaposleni, penzioneri, korisnici socijalne pomoći, a gde oni koji organizuju proces proizvodnje. Šta iz ovog svega mogu da očekuju jedni, a šta mogu da očekuju drugi i to je jedno veoma bitno pitanje. Rekao sam da smo mi ovde različite političke orijentacije. Ima nas i levih i desnih i onih na centru. Sklon sam da poverujem da levica mislim da uvek mora da bude levo od desnice. Ne šalim se. Problem je kada desnica postane suviše i primakne se levoj strani. Danas su kod nas stvari izmešane. Od ljudi sa desnice čućemo ekstremne levičarske stavove i obrnuto. Možda je to ostatak shvatanja politike 20 veka. Ovo je 21 vek. Danas osnovni imperativ grupacije o kojoj želim da govorim, to su zaposleni, to su penzioneri. Poštovani prijatelji, to je dugoročna stabilnost. Ništa drugo sem toga. Dakle, 800 hiljada ljudi koji su ovoj zemlji ostali bez posla danas sa tugom mogu da se sećaju da nemaju posao i neće ga dobiti skoro ako ne uradimo konkretne stvari koje ovaj program predviđa. Mogu da kukaju, mogu da se žale, mogu da lamentiraju, ne vredi. Čak milion 700 hiljada penzionera dali su svoj solidarni doprinos. Neko će me pogledati sa čuđenjem – da li je neko nekoga pitao. Naravno da nije, ali su povučene određene mere. Preuzeta je odgovornost da se te mere povuku jer osnovna dilema bila je ne kolike će penzije biti 10%, 20%, ne, nego – da li će ih biti ili neće biti. To je bila dilema. Za ozbiljne, odgovorne ljude, to je ono što je lebdelo. Odgovor je dat – ako ne damo taj solidarni doprinos, ja ga ponovo zovem solidarni, a znam da je to teški udar na te ljude, nije lako izvući nekom iz džepa 10 ili više posto u masi, premijer kaže da je to nešto preko 5%. Naravno da nije lako, ali, evo, ozbiljni smo ljudi, vodimo i poslove, radili smo, da li neko ovde misli da je postojala neka kratkoročna mera koja je mogla da da bolji rezultat ili efekat? Da, reći će neko – mogli smo da oporezujemo tajkune. Možemo li mi to da uradimo za dan, dva ili tri, ili kad ih stavimo u proces kako će se taj proces završiti i kada ćemo to naplatiti, a mera mora da bude kratkoročna, brza? Mogli smo da pokušamo još neke druge stvari, ja ne bežim, ali odgovorno tvrdim da nijedna mera kratkoročna, ponavljam – kratkoročna, ne srednjoročna, ne dugoročna, nije mogla da da ovakav rezultat i dala je rezultat. Čuli smo iz ekspozea parametra, nema potrebe da ih ja ponavljam. I MMF i Svetska banka i svi ljudi iz struke su rekli da su odrađene prave stvari. Ne bežimo od toga uvek da prihvatimo i neka druga rešenja iza kojih stoje zaista ubedljivi razlozi i opravdanja. Penzije i plate, čini mi se da je negde oko 380 miliona evra uštede na tome. Da li smo je mogli dobiti tako što ćemo javna preduzeća dovesti u red? Mogli smo, srednjoročno i dugoročno. Imamo podatak da su nam javna preduzeća u ovoj godini, ako se ne varam, dala negde oko 8,5 milijardi dobit u prošloj godini. Je li tako? To je mnogo bolje nego prethodne godine. Da li je to zadovoljavajuće? Naravno da nije. Samo jedno od njih, ne moram sada da imenujem koje, kada bude dovedeno u sklad i red, moći će da ubaci i pola milijardi evra u budžet Republike Srbije. Zašto da ne ubaci? Ko osniva preduzeće a da nema dobit? Ni privatnik, ni država. To je osnovni motiv, pogotovo ako su ta preduzeća, ponavljam, tržišno pozicionirana.ma i onih koji moraju da odrade samo posao, protočni bojler. Koliko smo u njih ubacili para, oni će da pruže toliko usluga. Od njih i ne možeš da očekuješ. Naravno da reforma javnih preduzeća predstavlja ključ svih ključeva i premijer je precizno to definisao. Tu će biti težište, ali i tu gledamo površinski, ja bih rekao. Sve se svodi na to ko će biti direktor, kakav će biti direktor, ili kažu da bude profesionalni. Ljudi, ja ne znam danas da li javnim preduzećima u Srbiji upravljaju volonteri, rade do tri sata u rudniku, pa onda posle tri dođu da vode preduzeća. I te kako su to profesionalci kada treba da prime platu. Ali, da li su im rezultati profesionalni, to je već nešto drugo. Tu će biti puno posla i sviđa mi se ono u ekspozeu, ako ste pratili, najavljuje tu mandatar nešto novo. Iz faze iščekivanja idemo u fazu očekivanja. Definišu se stvari, koja i u kojim rokovima preduzeća će biti zadržana, a koja privatizovana. Zašto je to nužno? Nužno je da bi ta preduzeća javna, koja se pripremaju za privatizaciju, mogla da povuku odgovarajuće mere koje će ih dovesti do uspešnog transfera vlasništva. Naravno, pitanja koja su vezana za bankarski sektor su nezaobilazna. Mislim da je i o njima predsednik Vlade govorio. Nenaplativa potraživanja su veliki balast i to je nešto što je potencijalna mina. Ja znam da je on toga svestan i da će preduzeti ozbiljne korake. Kažu da je gotovo 3,5 milijardi u tim nenaplativim potraživanjima. Ima domaćih banaka, ali i gro stranih banaka. Pazite, uspeli smo nešto što niko nije uspeo, da upropastimo i neke strane banke. To je deo onog mentaliteta o kome premijer često govori, pa sada takva potraživanja imaju i banke koje su u potpuno stranom vlasništvu, što je potpuno nezamislivo. Sada se postavlja pitanje i tu apelujemo na predsednika Vlade da odmereno, onako kako zna i ume, ceh za sve to ravnomerno rasporedi, ili rasporedi na pravi način. Ishitreni potezi nisu potezi. Nama trebaju strane banke, treba nam svež kapital, treba nam ono što je on potencirao, a niko danas nije. Treba nam finansijsko tržište, treba nam tržište kapitala. Reći ću vam, promet Beogradske berze prošle godine je simboličan – 176 miliona evra. Treba nam tržište kapitala, mora da se uradi. I to smo čuli u ekspozeu kao najavu. Hoćemo da sopstvena sredstva koja imamo, a imamo ih, 8,5 milijardi građani Srbije drže na štednji u poslovnim bankama, stavimo u funkciju našeg razvoja. To nikako ne znači da sprečimo dotok stranih investicija. Nešto su manje od tri milijarde, a ja ću biti srećan kada pređu te tri milijarde, jer od kada znam za sebe uglavnom se priča – tri milijarde stranih investicija i 3% deficit. To je ona mantra. Dobro, deficit smo tu i investicije su negde približno. To je nešto što obećava, što nam budi nadu. Poštovani prijatelji, pre svega građani Srbije, penzioneri, čuli smo i kakva je sudbina te populacije. Milion i sedamsto hiljada ljudi čeka poštara dva puta mesečno i ne dao bog da im on ne dođe. Ali, Bog sa tim nema mnogo, ako ova Vlada ne obezbedi ta sredstva u budžetu Republike Srbije. Reći ću vam interesantan podatak. Kada uđemo u Poštu Srbije, kada otključamo vrata, trošak tog dana iznosi između 500 i milion evra. Znači, taj dan moraš završiti bar sa jednim evrom iznad toga. Ne znam, tu je ministar finansija, trenutno nije ovde, koliko košta jedan dan države Srbije. Moramo da isplatimo 1.700.000 penzionera i 800.000 ljudi koji rade. To je ozbiljan zadatak. To je ta odgovornost, to je taj imperativ. Oni čekaju i očekuju. Zato kažem i ponavljam ključno – dugoročna stabilnost nema alternativu. To je redovnost i sigurnost isplate plata i penzija. Na nama je, na budućem sastavu da povuče oštre poteze, da reformski kurs nastavi. Biće otpora, tu nema nikakve dileme. Pojedinačni i grupni interesi su više nego prisutni i oni se suzbijaju, ali ne smeju da se potcene. Imamo i nešto što se zove spoljni faktor. Ovde se često govori, ne znam da li je danas rečeno, da li je ova Vlada levice, desnice ili centra, da li je proruska, proevropska, proamerička. Ja sam siguran da je ona srpska, kao što sam siguran da je i koncept ekonomske politike naš koncept ekonomske politike. Neka Ivica Dačić ne likuje, to nije onaj NEP Lenjinov nove, nego naše ekonomske politike. Zato neću više oduzimati vreme, zaključiću tako što ću citirati gospođu Danicu Popović. Jednom je rekla – ono što se broji je samo rezultat, šta si zatekao i šta si ostavio. Vučić je zatekao čuli smo šta pre dve godine, a za dve godine šta je ostavio. Ostavio je nešto što je solidno za jedan novi početak, ali zajedno sa svima nama. Hvala vam.
O replici odlučuje predsednik parlamenta, član 104. stav 3, a ja sam odlučila pre 15 minuta. Izvolite. Poslanice, izvinite, ne znam vam ime, a niste u sistemu. Marija Janjušević. Izvolite, poslanice.
Prijavljujem povredu Poslovnika član 27. stav 2. – predsednik Narodne skupštine stara se o primeni ovog poslovnika. Da vas uverim da brzo učimo, jer ovo sam od vas čula na prvoj sednici, podsetiću i na to da predsednik poslaničke grupe Dveri nije vikao kada ste mu uskratili ili nadam se odložili samo repliku, već je negodovao. Još me zanima kako je moguće, jer novi smo pa možda nisam dobro razumela premijera, zapravo kandidata za premijera, da je rekao da kandidati za Vladu ne mogu da govore, pa me zanima – kako je moguće da smo slušali hvalospeve gospodina Krkobabića? Zahvaljujem.
Hvala vama. Ipak treba malo više iskustva i rada, član 27. tačno ste ga citirali, te ga ja i primenjujem. Znači član 104. stav 3. je ključ svega, da bi shvatili šta je suština Poslovnika i zašto uopšte neko sedi ovde na ovom mestu, a ne u klupama. (Vojislav Šešelj, s mesta: Kada ćemo dobiti novi poslovnik?) Znači, jednog dana sigurno. Uopšte nije loš, iako ga je donela Demokratska stranka, samo ga treba primenjivati i ja se trudim da ga primenjujem što više, uz pomoć, naravno, svih vas poslanika. Kad bolje razmislim, treću godinu, uopšte nije loš Poslovnik. Što se tiče ovog što ste dalje govorili, moram samo nešto da vam kažem, prvo da izaberemo predsednika Vlade i Vladu, onda ćemo im postavljati pitanja. Trenutno nemamo kome da postavljamo pitanja, a ostali će to kroz diskusiju, ovako ne možemo da ustanemo pa da ga nešto ispitujemo. (Boško Obradović, s mesta: Replika.) Nema replike, član 104. stav 3. uzmite pročitajte. Dakle, neko mora i da odlučuje u ovom parlamentu. (Boško Obradović, s mesta: Ja sam jedini šef poslaničke grupe koji nema pravo na repliku. Znači, svi imaju prava sem mene.) Ne, vi imate privilegije da vičete na mene koliko god hoćete, drugima čak ni to ne dozvoljavam. Vi ste mi nešto malo simpatičniji, pa slobodno vičite na mene, ali mi ćemo da nastavimo da radimo. Nada Macura me je jutros upozorila na jutarnjem programu da ću imati verbalni stres danas i ja se trudim da to izbegnem, jer ja svako jutro se i takopripremam za svoj posao. Dajem reč sada poslaniku Vojislavu Šešelju, koji strpljivo čeka već satima. Nemojte vikati, zloupotreba Poslovnika, dve minute manje, ja vas upozoravam. Izvolite, poslaniče Šešelj, ja znam da ćete se vi snaći i da ćete biti glasniji. (Boško Obradović, s mesta: To je vaš odnos prema opoziciji. Deset sati ste do sada govorili, a ne date dva minuta.) Jao, nemojte, molim vas. Nemojte ometati poslanika Vojislava Šešelja. Svidelo vam se ili ne, on ima pravo da govori u ovom parlamentu, ima određeni broj glasova. On je vas slušao. (Boško Obradović, s mesta: Neka gospodin Šešelj kaže da li sam u pravu.) Poslaniče, trudim se da vam dam reč. Eto šta je solidarnost.
Dame i gospodo narodni poslanici, sa velikom pažnjom sam juče strpljivo slušao ekspoze mandatara Vučića, a noćas sam ga još jednom prostudirao. Nažalost, nisam dobio ta ostala dva dela jer juče su nam rekli da ćemo dobiti ukupno 240 strana. Ali, ovo što sam proučio dovoljno mi je da mogu da kažem osnovno mišljenje o programu i politici Vlade, kako je to mandatar Vučić zamislio za sledeći mandatni period. Neodoljivo me je taj ekspoze podsetio na 1982. ili 1983. godinu, kada je ondašnji režim doneo jedan programski dokument koji se zvao Dugoročni program ekonomske stabilizacije Jugoslavije. To je bilo u četiri toma, koliko me sećanje služi, oko dve hiljade strana. Šta se sadržao taj dokument? Ja sam to kao mlad antikomunistički disident proučavao i vadio iz toga stvari da bih se obračunavao sa komunističkim poretkom. Dakle, nisam bio tako blizu vlasti kao sad, nego iz daljine. Oni su uspeli skoro sve probleme da sagledaju. Oni su uspeli da sagledaju potrebe društvene. Oni su planirali da sve ostvare što su zamislili i da državom poteče med i mleko. Jednu stvar su izgubili iz vida, a to je osnovni problem koji je stvorio ondašnju krizu, a to je društvena svojina i socijalističko samoupravljanje. Niko se još nije usuđivao, osim mene lično, da udari i na to. Slušam tako juče mandatara Vučića i vidim da je on svestan skoro svih problema srpskog društva i, naravno, od izražava želju da reši te probleme, ali njegov pristup nije konzistentan i koherentan. On, na primer, ne određuje ekonomsku filozofiju s kojom nastupa, pa ne možemo izvući jasan zaključak je li on za neoliberalizam, jer ima elemenata neoliberalističke filozofije u njegovom elaboratu, da li je za državni intervencionizam, ima i tih elemenata, da li je za socijalnu državu, ima i tih elemenata, i posebno nije razrešio pitanje ako je za sve to, kako da ove tri ekonomske filozofije udruži i iskombinuje u jednu i da definitvno odgovor na ono što su društvene potrebe. Iz ekonomske filozofije se izvlači politička ekonomija. U svetu je poznato nekoliko, to gospodin Vujović verovatno zna, sistema političke ekonomije. Oni se zasnivaju na teorijama o višku vrednosti, to je u osnovi svake političke ekonomije. Marksistička je višak vrednosti sagledavala u proizvodnji. Zato je komunizam propao. Pokazalo se da višak vrednosti nije u proizvodnji jer vi možete raditi najbesmisleniji posao i zato je pogrešno govoriti – raditi, raditi, raditi i samo raditi. Džaba vam je taj rad ako ne možete da tržištu da ga realizujete. Pobedili su oni koji su smatrali da se višak vrednosti stvara na tržištu. Dvadeseti vek je bio gigantski obračun, obračun dva giganta – Marksa i Kejnza. Džon Majnard Kejnz je oborio na pleća Karla Marksa i na tome je pao komunizam. Treba sada videti zapravo kako izaći iz svega ovoga. Videli smo i mi sami koliko rad može biti uzaludan kad nam seljaci proizvedu mnogo hrane, mnogo voća, mnogo povrća, ne znamo šta da radimo s tim i onda propada, baca se. A u isto vreme se uvozi najviše iz Evropske unije to isto i prodaje po paprenim cenama, zato što su vrata naše granice na izvolte Evropskoj uniji. Pošto valjda više nismo pristalice teorije da se višak vrednosti stvara u proizvodnji nego na tržištu, mi moramo pre svega da zaštitimo svoje tržište. E, o toj zaštiti srpskog tržišta, nažalost, ništa nisam čuo u ekspozeu mandatara Vučića. Voleo bih da jesam. Naravno, on se tu nije ni na moderne neke ekonomske doktrine osvrtao. Postoji i kod nas ugledni naučnici koji su se bavili problemom tranzicije, objavljeno je više knjiga na tu temu Jovo Dušanić je jedan od ostalih koji je o tome pisao, o ruskom tranzicionom iskustvu, jer je Rusija najstravičnije doživela tranziciju. Ono što se mora odati priznanje Miloševiću da je zaustavio tu naopaku tranziciju nakon pada Ante Markovića, da je sačuvao industrijske kapacitete i onda kada dođoše Osmanlije, onda su sve razorile, sve uništile. I, danas je sve uništeno. Veoma malo postoji u odnosu na ono što je postojalo. Veoma malo radi u odnosu na ono što je radilo. Kada je reč o ekonomskoj politici, ona je morala biti zasnovana na jednom jasnom određenom sistemu i morala je biti kompletna. Mi ovde s jedne strane vidimo spisak lepih želja, s druge strane, dobre namere, s treće strane ukazivati na probleme, ali nema celovitog rešenja unutar sistema. Vidite, u ekonomskoj politici koja je veoma razvijena kao nauka i razlikuje se bitno od političke ekonomije i ekonomske filozofije, umni ljudi su razvijali paradigme. Imamo i u politici pokušaj pravljenja paradigmi. Svaka ideologija je vezana za određenu paradigmu na kraju krajeva. Šta znači to? Razvijali su idealan obrazac kako bih neki projekat trebalo realizovati, idealan obrazac. On nikada ne može u potpunosti u stvarnosti biti pretočen, ali mora u što većoj meri. Bilo je tu kroz istoriju, kroz novije istorije i nekih problematičnih situacija. Na primer, u Kini, kada je jedna paradigma veštački stvorena u jednom kineskom selu koje je odabrano za uzor svim drugim selima. Selo se zvalo Tačaj. Osnovna parola je bila – učiti od Tačaja. Tačajsko iskustvo je bila paradigma. Šta je naš problem danas? Što i mi imamo jednu sličnu paradigmu. Šta je ta paradigma? To je fabrika „Fijatova“ u Kragujevcu, na kojoj bi trebalo staviti parolu – učiti od Fijata. To je još nekoliko fabrika, valjda Velenje u Valjevu, u Pirotu, pa onda ima južnokorejska „Jura“, u Ralji, u Leskovcu, pa sada ova fabrika obuće u Vranju itd. Mi imamo paradigmu koja je zla, koja je besmislena, koja nas definitivno upropašćava. Nema nijedne ekonomske politike. U savremenom svetu koja je uspela ovim što su započele osmanlije, a nastavlja je naprednjačka vlast. Šta je to? To je plaćanje stranim fabrikama ogromnih suma novca da otvore pogone u našoj zemlji i to je obično oko 10.000 evra. „Fijat“ 10.000, plus 1.000 za do obuku rada, pa i „Jura“ je dobila oko 10.000 itd. Pa, je „Fijat“, ja sam najbolje proučio „Fijatov“ slučaj, jer sam se na nelegalan način dočepao kompletnog ugovora i čim sam se dočepao odmah sam izašao na konferenciju za štampu pre nekih godinu i po dana. Država se odrekla svih poreza i doprinosa na plate. Zašto onda radi ta fabrika? Zato što je to bilo potrebno da osmanlijama u predizbornoj kampanji i ove druge fabrike koje su naprednjaci otvorili po istom obrascu mogu biti samo propagandno sredstvo. Ne mogu, malo strpljenja gospodine Vučiću, ja sam pažljivo slušao vaše elaborat, nikada vam nisam upao u reč osim kada ste se vi prvi našalili, pa makar se znojenjem ili nečim drugim. Dakle, mislim da je ozbiljna rasprava, da joj se ozbiljno mora pristupiti. I, osnovna stvar koja se mora preispitati, to je ova stvar, šta je bolje ako već uzimamo kredit, zajam, dodatno se zadužujemo, pa imamo te pare za svakog radnika po deset hiljada, pa dati kredit tim radnicima, pa nek nešto pokušaju sa tim. Pa, podeliti im bespovratno na kraju krajeva, a ne dovesti strance, strancima dati pare. Evo, „Fijat“ je nedavno najavio odlazak iz Srbije, ne može da uspe. Niste uspeli ni da prodate „Fijatova“ vozila u Rusiji. Zašto niste? Zato što su vam odmah tamo rekli da to nije srpski proizvod. Svi delovi za „Fijatova“ vozila uvoze se u Srbiju, a kad se izvoze prikazuju se kao srpski izvoz. Ovamo imate uvoz, ovamo imate izvoz, a nemate zapravo ništa. Samo jedan deo se ugrađuje u „Fijat“ koji je proizveden u Srbiji, to je neka dizalica proizvedena u privatnoj fabrici u Svilajncu, ako me sećanje služi, sve ostalo je strano. I, zato, možda bi Rusija i dozvolila, ne daju njeni partneri tamo, jer je reč o stranoj robi. Ništa nas to nije usrećilo, ničem nije doprinelo. Mi imamo veštački rast stavki uvoza i izvoza. Kada uvezemo delove za taj Fijat, skoči nam naglu uvoz. Kada izvezem „Fijatova“ vozila, skoči nam izvoz. To nam povećava trgovinski saldo sa EU, a zapravo to je sve fiktivno. Rešenje koje mi nudimo srpski radikali, mora biti radikalno kao ono što sam nudio svojevremeno za dugoročni program ekonomske stabilizacije, ali sada drugačije. Prestanak insistiranja sa ulaskom u EU, ona nam ništa dobro ne može doneti. Jeste naš najveći izvoz danas u EU, ali mnogo je veći naš uvoz iz EU. Znači, veća šteta nego korist. Svaki uvoz je štetan, osim roba koje mi nismo u stanju nikako da proizvedemo. Svaki je uvoz štetan, a svaki je izvoz naravno koristan ukoliko se roba ne prodaje za bagatelu. Postoji štetan izvoz. Mi moramo da vodimo računa o ovome što je govorio mandatar, da se s vremena na vreme pojavljuje suficit u budžetu ili da on već sada postoji kao trajna kategorija. Iskreno da vam kažem, nisam razumeo šta to znači i malo mi izgleda neverovatno. Imamo ovamo rast spoljnog duga, negde oko 25 milijardi evra, imamo ukupnu bruto zaduženost, odnosno bruto društveni proizvod 75% i ovamo budžetski suficit. Odmah što mi pada na pamet, da je reč o podeljenom posmatranju budžeta za državnu upravu, za lokalne samouprave, za ovo, za ono, pa kad se ono što je najveći gubitaš i gde se najviše troši i gde se najviše propada izdvoji, onda imamo kao zdrave pokazatelje. To su nam ranije radili kod sanacije, naravno razmišljam o tome, nisam siguran da je tako, ali me posebno muči činjenica da u Srbiji od 2002. godine nije bilo nijednog zakona o završnom račun države, Republike. Nema završnog računa i ne mogu da govorim kompetentno o budžetu. Mogu da slušam priče ljudi i vlasti. Obično, mi opozicionari ništa ne verujemo novoj vlasti. Katastrofalno je bilo ukidanje carina za robu iz EU. Tadićev režim je ukinuo mnogo više nego što smo i bili obavezni po Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju i tu smo izgubili najmanje pola milijardi evra godišnje, a možda već i celu milijardu. Gde još gubimo? Ja sam ovde neke beleške pravio i dok je mandatar govorio, ali ne mogu baš sve da upotrebim što sam mislio, pošto mi nekako vreme suviše brzo protiče. Imam utisak samo meni da tako brzo protiče. Imamo još neke stvari koje su veoma problematične. Imamo agencije, 136 agencija, 170. Svaka vlast je najavljivala njihovo ukidanje u poslednjih deset godina. Ni jedna nije ispunila obećanje, a one troše po mojim nekim podacima oko 700 miliona evra godišnje. Da li ima neko bolji podatak? Neko reče i milijardu. Moramo se konačno opredeliti između EU i Rusije. Imamo sad veoma ozbiljne geopolitičke razloge. Rusija i Turska jačaju odnose, Amerika će biti potisnuta sa Balkana. Ako pobedi Tramp neće biti ni zainteresovana za Balkan. Priklonimo se na vreme definitivno Rusiji, potražimo njen zagrljaj da bismo sačuvali i ono što sad imamo i povratili ono što je bilo naše. Druge nam nema. Sada moram da skratim malo neću stići, govorio je mandatar i borbi protiv kriminala, o preispitivanju porekla imovine i tu imam svoje mišljenje izraženo detaljno, nemam vremena da ga saopštim. Nema borbe protiv kriminala dok ne pohapsite glavne kriminalce u ovoj zemlji, uključujući one koji su 5. oktobra upadali sa automatskim puškama u Narodnu banku i Saveznu upravu carina i Skupštinu koju su palili, pa nadalje. Imate 24 privatizacije koja je ustanovila Verica Barać, potpuni sam politički protivnik Verice Barać, pokojne, ali je ozbiljan i odličan posao uradila. Režim joj dao orden posthumno i zaboravio sve ono što je ona iznela. Nema borbe protiv kriminala i korupcije dok se sve 24 te privatizacije ne isteraju do kraja. Imate slučaj hapšenja ljudi osumnjičenih za ubistvo Đinđića, Dušana Spasojevića i Mileta Lukovića, koje su ubili policijski generali po nalogu režima, čelnih ljudi režima. Rodoljub Milojević, general Paja i Spasoje Vulević, on je još uvek komandant SAJ-a. Kakva borba protiv kriminala? Komandant SAJ-a. Kakva borba protiv kriminala kada se ne otvori pitanje Tomislava Nikolića i njegovih kriminalnih afera? Niko se ne usuđuje da mu sruši ove tri kuće u zabranjenom, zaštićenom pojasu reke Save, to je morala Zorana Mihajlović.
Dvadeset minuta, gospodine Šešelj.
Po pravu upravnog nadzora, to mora novi ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu po pravu …
Isteklo je vreme kolega. (Vojislav Šešelj, s mesta: I naravno moraju se te lažne diplome Tomislava Nikolića napokon…) (Milan Lapčević, s mesta: Replika.) Kolega Lapčeviću, po kom osnovu replika? (Vojislav Šešelj, s mesta: Skratili ste mi vreme.) Hoćete mi reči po kom osnovu je replika?
Po osnovu pominjanja poslaničke grupe.
Nije spomenuo ni jednu poslaničku grupu.
Premijer je malopre…
Jedino ako ste se vi identifikovali kada su spominjane 24 privatizacije. Pravo na repliku se traži odmah po sticanju osnova za repliku.
Da, da, tražio sam ali gospođa…
Reč ima mandatar Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, veoma sam zadovoljan što ću imati priliku da na ovo odgovorim i mislim, potrudiću se da iznesem snažnije argumente od onih koje je izneo gospodin Šešelj. Zahvalan sam još jedanput na tome što je juče slušao, nije tačno da nije dobacivao, nije ni važno. To je bilo sportski, fer i nemam nikakav problem sa tim. To je u duhu parlamentarizma i parlamentarne debate. Naime, pre svega da pođemo od programa i politike Vlade o kojoj ste govorili i o tome da se nismo odredili za bilo koji od tri poznata pravca, dakle, apsolutnog državnog intervencionizma, neoliberalnog koncepta ili socijalne države odnosno tzv. „the welfare states“ država blagostanja. Tačno je, odredili smo se za tržišnu privredu i naša politika u ekonomiji je politika pragmatizma i eklekticizma. Šta to znači? I to je ono što se danas primenjuje u modernoj ekonomiji i u savremenom svetu. Nijedna od ovih tri, ima i četvrta klasična ekonomska teorija u svom čistom smislu. Šta znači eklekticizam? To je inače filozofski pravac koji ne drži ni do jedne rigidne paradigme i upravo toga se drži i Republika Srbija i to je jedino moguće u današnjim uslovima. Danas se inače ekonomije dele u savremenoj Evropi i savremenom svetu na otvorene ekonomije i ekonomije koje žele zatvaranje kako političko, tako i u jednom delu ekonomsko i tu vidite podelu Evrope i na zemlje s jedne strane Nemačke i njenih najbližih saveznika i sa druge strane imate Mađarsku, uglavnom zemlje višegradske grupe koje imaju svoje različite drugačije političke interese. Tačno je jedna stvar gde je tržište to koje određuje vrednost, mislim da smo na to navikli. Sada odmah da odgovorim na vaše drugo pitanje oko zaštite srpskog tržišta, jer ja poštujem vašu brigu i to dobro zvuči kada građani slušaju, ali mi učestvujemo u jednom širem tržištu, u regionalnom tržištu za koje bi smo voleli da je još otvorenije, jer ako govorite o deficitu ili suficitu koji imamo u trgovinskoj razmeni, najveći suficit imamo upravo u regionu, najviše izvozimo, odnosno najveća je disproporcija u odnosu našeg izvoza i uvoza upravo u našem odnosu sa Makedonijom, Crnom Gorom i Bosnom i Hercegovinom. Imamo suficit i u razmeni sa pojedinim zemljama EU, i to pre svega zato što njihove fabrike, njihove kompanije rade u Srbiji i tu robu izvoze u te zemlje. Mi ne možemo da zaštitimo svoje tržište ne samo zbog onoga, kako ste vi rekli, što je neki prethodni režim preduzeo određene obaveze, izašli bi smo iz svih pravila, zatvorili bi smo svoju privredu, pretvorili bi smo je u utarhičnu i ne može da bude samodovoljna. Kažete, svuda gde imamo preveliku razliku, preveliki deficit, mi smo uspeli da smanjimo deficit pre tri godine, 2013. godini, mi smo uvoz izvozom pokrivali sa 58,9% sa zemljama EU. Danas na nivou EU 28, pokrivamo ga sa 77,8. Dakle, dramatično smo uvećali naš izvoz i to pre svega zahvaljujući dolasku kompanija iz tih zemalja. Danas smo u neuporedivo boljoj, smanjili dakle i trgovinski debalans, trgovinski deficit, smanjili i platni deficit, sve manje problema po tom pitanju imamo u odnosima sa EU zato što smo se negde uklopili u privrede EU. Upravo zato imamo, izvozimo 85% naših roba na tržište regiona i EU. Naravno da tu je bilo mnogo neopreznosti i posebno loše pregovaran SSP u delu oko poljoprivrede, ali šta da radite, kao država vi morate da poštujete sporazume koje su vaši prethodnici potpisali i parafirali. Malo pre nisam znao pošto ste mi rekli da su to neki drugi uradili, to je druga Koštuničina Vlada parafirala. Dakle, tu je bilo svađe oko potpisa ko će da stavi, ali su oni parafirali, da vam i to kažem. Dakle, mi smo na to morali da odgovorimo, čini mi se, jedino mogućom ekonomskom politikom. Ja sam zahvalan što ste videli trud, ali ovo što smo izneli, mi smo se borili da pronađemo neke druge mehanizme i neke druge načine, nema ih. Da nađete čistu političko-ekonomsku konzistentnost, odnosno jedan pristup, nemoguće je. To je prošlo vreme. To je prošlo vreme već 35-40 godina, nećete ga naći, posebno za male privrede i male zemlje kao što je naša. Jedini mogući pristup jeste pragmatizam i eklekticizam i to je naše. Nemamo rigidnih teorija kojih se držimo, koje bi mogle u pravno, ekonomsko,teorijskom smislu da budu potpuno konzistentne i koherentne. Dakle, ovo je ono što zaista jeste jedini mogući pristup i to tvrdim. Vi ste u pravu za neke stvari o kojima govorite. Ja bih o nekim stvarima mogao oštrije od vas da govorim jer sam bolje pročitao te ugovore i znam koliko para moramo da izdvojimo i ćutim kao zaliven, jer neću da nanesem štetu Srbiji, jer neću da nanesem štetu zaposlenim radnicima na pojedinim mestima, zato što hoću da se borim da te fabrike ostanu u Srbiji. Suštinski jeste, ali niste u pravu kada govorite o brojevima. Nije problem tu poreza i doprinosa. Možemo mi da damo tax holiday na deset godina. Ne bi nam bio problem ukoliko bi oni držali toliki broj zaposlenih ljudi ukoliko bi povećavali investicije, itd. Drugi su tu problemi. Naša ulaganja su tu mnogo, mnogo veća od toga, mnogo veća od toga, mnogo veća od poreza, doprinosa, mnogo veća od 10.000 evra. Što se tiče 10.000 evra samo u tri fabrike je dato 10.000 evra subvencije po radnom mestu. Mi smo dali ni u jednom ili u jednom. U svim ostalim slučajevima je to bilo ranije. Ali, sada vam kažem, analizirao sam taj slučaj „Jure“, to je tzv. labor intensive, oni uzimaju, niske su plate, veliki broj radnika, itd. Mi smo do sada već tri puta više naplatili od njih od onoga koliko smo im dali. Isplatilo se. Hvala im što su došli u Srbiju. Molim ih da ostanu u Srbiji. Čiste brojke ću vam dostaviti lično, dakle, isplatilo se. Jesmo li imali alternativu? Nismo imali ni ponudu od domaćih biznismena za to isto. Oni imaju tržište za svoju robu, sigurno tržište i oni hoće da zapošljavaju još ljudi ovde, kao što hoće i „Leoni“, nove dve fabrike hoće sad, jednu u Nišu, jednu opet da li u Doljevcu, Merošini ili Prokuplju, videćemo. Jesu li plate niske? Jesu. Ali su nama kao državi i kroz poreze i doprinose i kroz sve drugo što su uradili već uveliko vratili ono što im je država dala. To sada razgovaramo i sa „Kromber Šubertom“, koji će da zaposli inicijalno 2.500 ljudi u Kruševcu, zatim ide u Jagodinu, Kraljevo ili Leskovac da zaposli još 1.500 ljudi. To nam se uvek vraća. To je za nas pozitivno i daćemo vam sve elaborate da možete da vidite da je to za nas čisti dobitak. Zašto ne možemo bez toga? Da bi to ljudi razumeli, koji rade u malim i srednjim preduzećima, u privatnim kompanijama. Ne možemo bez toga, konkurencija će sve da nam otme. Oteće nam Bugarska, Makedonija i Rumunija. „Kontinental“ je 12.000 ljudi, kao jedna od dve, tri najmoćnije komponentaške firme iz Nemačke, ponos nemačke industrije, zaposlio 12.000 ljudi u Rumuniji. Klečim na kolenima svake nedelje, moleći ih da povećaju broj. Sada sam bio najsrećniji kada su mi javili da će za novih 400 ljudi da povećaju broj zaposlenih. Isti je slučaj i sa drugima. Svi oni nude mnogo više, Makedonci. Mi se tome ne radujemo, ali mi smo privukli sada veći broj od kada postoji neka vrsta vakuma političkog, nesigurnosti itd. investitora, jer je njihov ministar imao ovlašćenje i pravo da se dogovori kako hoće i šta hoće sa stranim investitorima. Mi to ne možemo. Mi se držimo zakona i uredbi. Mi ne možemo da se takmičimo sa njima. On kada vidi da je investitor došao u Srbiju, da je zatim otišao u Rumuniju, pa je zatim došao u Makedoniju, on mu ponudi uvek 10% više od onoga što smo mi ponudili, a mi ga gubimo i gubimo ga i u zapošljavanju radne snage i u porezu i doprinosima koje država pravi posle toga i ništa od toga nemamo i jačamo direktno našu konkurenciju, jer auto-komponentaši prate auto-komponentaše. „Teklas“ kada dođe, sada dolazi ovaj „Džosur“, „Džesur“, kako se zove, ide u Žitorađu sa 160 do 180 zaposlenih. Ne bi bio kod nas da je „Teklas“ završio u Makedoniji. Mi smo ga oteli Makedoniji. Zato Vladičin Han može da živi. Vladičin Han, gospodine Šešelj, ne bi mogao da živi, kao što znate, jer su sve uništili. Pet fabrika su u nizu zaredali koje su uništili, razorili i zatvorili, pet jedna za drugom, kao groblje fabrika. (Boško Obradović, s mesta: Ko?) Oni sa kojima ste vi izašli na izbore, i još neki. Dakle, što se tiče „Fijata“ i Rusije, odobriće nam, dolazi Medvedev ovde u oktobru i dobićemo odobrenje za izvoz „Fijata“ u Rusiju. Nije to njima razlog, drugi su razlozi. Tu ima i politike i svega drugog, da ne govorim o tome. Mi još nismo uspeli da obezbedimo iz naših razloga izvoz mleka i pojedinih vrsta sira. Verujem da ćemo i to pre dolaska predsednika ruske vlade uspeti da završimo. Imamo još proizvoda za „Fijat“ koji se proizvodi ovde. Imamo dizače za stakla u Sremskoj Mitrovici. Imamo oko 3.000 ljudi koji rade kao dobavljači za „Fijat“. To je vrlo pozitivna stvar. Borio sam se nedavno kada sam išao u Italiju, borio sam se i molio sam „Alta vilu“ da radimo i dalje. Ima nekih i pozitivnih stvari o kojima ne smem javno da govorim zato što oni ljudi neće da se o tome javno govori. Ja moram da se držim reči koju sam im dao. Ali, ja verujem da ćemo to uspeti da izguramo, jer je to važno za Kragujevac, jer je to važno za radnike u Kragujevcu, ali je to važno i za sve nas. Tačno je da nam razlika nije velika, da nam neto izvoz nije veliki. Zato ja ne razumem kada nam prave tabele na našim televizijama, kada nam govore o bruto izvozu, a nikada nam ne naprave tabelu neto izvoza. Šta je to što dobijamo od opreme i komponenti iz Srbije, a šta je to što dobijamo iz inostranstva? To bi bila prava tabela. Šta ćete kada to niko u Srbiji i ne zna i nikoga to i ne zanima. Što se tiče suficita i javnog duga, ja ću to da vam kažem. Naime, pošto sam slušao tu svakojake priče i svakojake neistine raznih ljudi, mi smo imali u avgustu, kada je Dinkić morao da uzme 2012. godine, morao da uzme, zato što je bilo sve potpuno prazno, ne bi bile penzije i plate isplaćene već u septembru, sve u čistoj nuli, likvidnost nepostojeća, keš flou ne postoji, morao je da uzme tri milijarde. To je bilo na 56% javnog duga. Danas je na 71,9, odnosno posle ovih kreditnih aranžamana koje smo morali da pokrijemo našim garancijama, 72,4%. Mi smo planirali da u ovom trenutku to bude negde na 77%, do kraja godine na 79%. Bolje je nego što smo očekivali. O tome govorim već dve godine. Bolje je upravo zbog suficita koji danas imamo u budžetu. Šta znači suficit u budžetu Republike Srbije? Najprostojim jezikom, naša prihodna strana u budžetu, i zbog građana, veća je od rashodne strane. Više smo stekli nego što smo potrošili, i na plate i na penzije. Najviše odlazi na penzije, ubedljivo, zatim na plate u javnom sektoru, zatim na robe i usluge i, naravno, na kamate. Mi smo već ove godine i sa tim što smo platili za kamate i anuitete, oko 780 miliona evra smo do sada platili, i sa tim što smo platili ove godine, mi smo u plusu. Prihodna strana nam je veća. Prihodi su nam bolji, i naplata PDV-a i naplata akciza i naplata od javnih preduzeća, dividendi, naplata svih vrsta poreza i poreza na dobit nam je veća za razliku od prošle godine. Dakle, svi ti brojevi nam idu dobro. Rashodi su takođe nešto niži za 3,1%, Vujoviću, ako se ne varam, od onoga što je planirano. Za 3,1% su rashodi niži. Zato imamo suficit. Za to je potrebna ogromna disciplina, ogromna odgovornost, zaista ogromna disciplina i odgovornost. Podsetiću vas i na vreme kada smo bili deo Vlade 1998-1999. godine. Sećate se da su svi morali, što je bio slučaj i sa ovima do 2010. godine, 2011. godine, dakle, morali smo da znamo nekoga u Trezoru. Moji nalozi po tri, četiri meseca stoje u Trezoru, ne mogu da budu isplaćeni zato što nema likvidnosti, zato što nema keš floa. Danas takvih problema nema. Keš flou je perfektan. Sve imamo. Jedan dan stigne nalog, istog dana se iz Trezora pare isplaćuju. Zašto su to dobre stvari? Šta to govori o javnom dugu? To znači da ukoliko nam BDP, a BDP raste u prvih šest meseci 2,6%, ako nastavi tako da raste, mi imamo slobodu da se, pošto je naš BDP oko 35 milijardi, a BDP znači ukupna vrednost imovine koju stvorimo na godišnjem nivou. Kada rastemo za 2,6%, kada to podelite, to je nekih 800 miliona, 750-800 miliona, možemo da uzmemo, da se zadužimo na finansijskom tržištu 750, 800 miliona, javni dug u odnosu na BDP nam neće rasti. Dakle, zato je važno da imamo rast BDP, rast privrede, a da istovremeno nemamo značajan deficit, jer time zaustavljamo rast javnog duga kao što smo već učinili i on počinje da pada. Naš je cilj da on bude spušten u naredne dve ili tri godine, da bude ispod 70% do 2023. godine, da ga držimo na nivou ako sam u pravu, ispravi me, Vujoviću, ispod 60%, jer ispod 60% je Mastriht, više nikakvih problema nemamo i možemo da razmišljamo samo o tome kako da dalje unapređujemo našu privredu. Mi to radimo zajedno za MMF i sa Svetskom bankom. Mi ćemo vam dostaviti svake godine završni račun i svaki naš rebalans će biti de fakto račun do tog dela godine kada ga budemo imali zato što svaki dinar nama kontroliše MMF, mi ne možemo dinar da potrošimo bez MMF-a. Tačno se zna gde je i šta je. Znači, da vam sad ja govorim da mi kada hoćemo da Poštanska štedionica finansira deo naše namenske industrije. Mi koliko lomimo koplja? Tri meseca lomimo koplja oko toga, zato što hoćemo da damo dodatnu finansijsku injekciju u našu namensku, u našu vojnu industriju. Znamo da ćemo to da pokrijemo, posebno što SDPR ima novca za to. Siguran je plasman iz Poštanske štedionice. Banka poslovna to ne može da uradi, ukoliko to MMF ne odobri. Dakle, naše su finansije pod apsolutnom kontrolom. Nema bojazni za to, ali nam to ne dozvoljava slobodu da možemo da trošimo novac više. Ja sam srećan što je to tako danas i srećan sam što će to tako traje još otprilike oko godinu dana. Posle toga mi smo slobodni da radimo šta hoćemo, ali bih voleo da i neko ko dođe posle mene bude jednako disciplinovan i da na ovakav način vodi računa o tome. Inače, od kada sam predsednik Vlade tada je javni dug bio 71% BDP-a, danas je 72,4 uz preuzimanje ovih garancija. Naravno, neko će da kaže datum, nemojte gledati datum po datum, nego godinu po godinu. Kriv je onaj ko je pravio budžet unapred. Ja sutra da ne budem predsednik Vlade, da me pregazi automobil ispred, bilo šta da mi se desi, niste vi krivi ili neko odavde ko će prekosutra morati da se zadužuje zato što nema likvidnosti u budžetu. Kad idete geometrijskom progresijom vam se povećava javni dug, kada imate obaveze koje kao država ne možete da ispunite. Oni su povećavali plate i penzije bez ikakvog ekonomskog rasta. Mi, ljudi, imamo minus 3,6 rast BDP-a, a povećavamo plate i penzije. To ljudi u Srbiji treba da znaju, to se nikada nije dogodilo. Minus 3,6. To je istorijski minus. Mi na to povećavamo plate i penzije i šta onda očekujete, šta onda očekujete, nego potpunu propast. Potpunu propast sistema, potpunu propast sistema, potpunu propast svega zato što su obećali nekome da mora da se vidi da koalicije koje prave donose rezultat. To je skandalozno, i to je neko morao da ispravi i zato nisam u kampanji govorio povećaćemo ovo, povećaćemo ono. Danas možemo da povećamo nećemo da osetimo. Ja ne dam. Ne dam zato što hoću da se hvalim disciplinom i hoću da napravimo da to bude trajno. Nama MMF priznaje povećanje prihoda u PDV kao trajno. Ne priznaje nam one of payment, priznaje nam povećanje PDV-a i priznaje nam akcize najvećim delom. Da li je tako, Vujoviću? To nam priznaju kao trajno povećanje na prihodnoj strani. Još nam ne priznaju u potpunosti trajno smanjenje rashoda. Još treba da se borimo da to dokazujemo, ali to znači da smo dobar deo toga uspeli da ozdravimo. Oko 24 privatizacije. Lično sam se time bavio i ponosan sam na rezultat onoga čime smo se tu bavili. Naravno naš deo kao izvršne vlasti je veoma ograničen, kao što znate. Vi možete u skladu sa PO koje dobije, to je zahtev za prikupljanje obaveštenja, policija od tužilaštva da vidite šta je policija kao deo izvršne vlasti radila. Policija je uradila sve na 24 predmeta. Taj čovek, kojeg smo smenili, je veoma dobro radio po tom pitanju, i Milović, i Pušić. Ja bih lagao ako bih rekao da nisu dobro radili, i Veljović i mnogi drugi. Zaista je policija obavila sve što je trebalo po tom pitanju. Mislim da su za tih osam predmeta, od ta 24, stigla utuženja, odnosno optužnice i optužni predlozi. Za nekih šest je rečeno da nema bića krivičnog dela. Dakle, kada je tužilaštvo tražilo PO, oni su im na takav način odgovorili. Za ove druge još nema odluke tužilaštva. Dakle, to je što se policije tiče, a što se istražnog smisla tiče, bukvalno je sve urađeno, bez zaštite bilo koga. Tu imate jedan Miškovićev predmet. To je „Del Real“ gde je policija rekla da nema bića krivičnog dela. To je čak i tužilaštvo reklo. Dakle, prosto postoje stvari. Ne možete nekoga da terate na silu, jer se borimo za to da pravosuđe bude nezavisno, tužilaštvo samostalno, ali smo se tome posvetili i radili vredno i marljivo, verujte mi, danonoćno smo radili. Koliko god i šta god mislili o meni, znate da nisam ni lenj, nego znate da kada kažem da smo nešto danonoćno radili da to jesmo tako radili. Želeo sam da pokažem narodu da ne mogu oni, koji su stekli ogromno bogatstvo i samo zato što su stekli to bogatstvo, da upravljaju Srbijom i da određuju šta je pravo i šta je pravda. Pravo i pravda su jednaki za sve u ovoj zemlji i tako ćemo da se ponašamo uvek. Još nešto. Vidite, oni su mene ubeđivali dve godine. dve godine sam ćutao i slušao sve sa strane kako mi govore – jel vidiš, ako Perčević ne stigne da isplati platu, kaži nekoj banci da da 10-20 miliona, ako ne stigne Mišković ovde da isplati tu i tu platu, kaži nekoj banci. To su radili i ovi pre toga. Oni su tako sve završavali, malo njima, malo ovamo, malo onamo, što imate iz „Agrobanke“, što možete da pogledate i da vidite. Ja sam ćutao, ćutao, ćutao, slušao, govorio pričate ljudi gluposti, ne, ne, propašće nam ekonomija, to su veliki sistemi. Evo kako smo se toga oslobodili, naša ekonomija je počela da raste. Kako oni više ne određuju ništa u svemu tome i kako nam ništa ne zavisi od toga koliko će banaka da reketiraju, a koliko će političara da potplate, naša ekonomija je počela da raste zato što postajemo normalna zemlja. Što se politike tiče, ja razumem vaše napade na Tomislava Nikolića. Vi se pripremate za predsedničke izbore. Ja mislim da je Tomislav Nikolić svoj posao kao predsednik Republike dobro radio, a što se tiče politike u kojoj treba da napustimo u potpunosti evropski put i da odemo u zagrljaj samo jednoj sili, ja razumem da je to vaša politika, na tome i dobijate glasove. Ja ne mislim da Rusiju volim manje od vas, ali mislim, niti sebi dajem za pravo da je volim više, da je politika koju vodimo jedina moguća, jedina racionalna, jedina realna. Kada bismo to uradili, samo mi recite – šta da radimo sa „Bošom“ sutradan, šta da radimo sa „Kontinentalom“ i „Simensom“, a šta da radimo sa „Štadom“ u Vršcu, šta da radimo sa svim tim kompanijama? (Vojislav Šešelj, s mesta: Oni će čekati i raditi za Rusiju.) Oni će svi da čekaju da rade za Rusiju. Neće ni jedan, verujte mi zato što oni imaju danas međusobne sankcije i vrlo loše odnose, a mi danas imamo priliku upravo zbog ovakve politike. Ono što proizvede „Kontinental“ u Srbiji, ono što „Simens“ proizvede, vetro generator u Srbiji, to je srpski vetro generator, piše „Simens“ made in Srbija. I to proizvedu radnici u Srbiji i ovde plaćaju plate radnicima u Srbiji. Još nešto, mi na ovaj način možemo bez carina da izvezemo našu robu na tržište od gotovo milijardu, od gotovo 500 miliona EU plus region, plus Rusija i još pet zemalja koje su sa njom u evroazijskoj uniji. Mi imamo najveći benefit od politike kojom se bavimo. Zašto mi sebi da isečemo noge na kojima stojimo? Zašto sebi da skraćujemo tržište? Zašto da ne možemo da izvozimo svoje proizvode negde gde to možemo da činimo? Zašto da sebi uskraćujemo uvoz koji nam je danas neuporedivo jeftiniji. Drugo, što se tiče svinjskog mesa i svake druge vrste mesa, pa stiže iz EU, ali stiže i iz drugih delova. U ostalom, imamo veći disbalans sa Rusijom, nego sa Nemačkom, posebno prošle i pretprošle godine kada su imali problema sa rubljom, kada nismo mogli skoro ništa da izvezemo. Nije svaki uvoz štetan, a odakle da uvezemo gas nego iz Rusije. Jedino iz Rusije možemo da ga uvezemo. Sve ostalo što smo slušao su prazne priče. Pričali su mi – uvezi ga iz Azerbejdžana, uvezi ga odavde… (Vojislav Šešelj, s mesta: Po kojoj ćemo ga ceni plaćati? Kada se integrišemo sa Rusijomplaćaćemo po ceni…) Ja volim da diskutujem sa vama i ne smeta mi. Ne smeta mi kada dobacujete i drago mi je … (Vojislav Šešelj, s mesta: Ja sam hendikepiran. Vi 25 minuta odgovarate na mojih 20 minuta.) Niste vi hendikepirani. Mi danas imamo gospodine Šešelj, najbolju moguću cenu sa Ruskom federacijom, 118 dolara preuzimamo na Berigovu gas, 118 dolara nam omoguće da radi MSK i Azotara. Nama je negde „brejk iven“ na 210, 220 dolara. Danas preuzimamo 118 na Berigovu. Ono što je naš problem i što mi pokušavamo sa predsednikom ruske Vlade da potpišemo su dugoročni ugovori sa cenom gasa. Oni se naravno nadaju povećanju cene gasa na svetskom tržištu, razumljivo je da neće da prave desetogodišnji ugovor. Mi bismo danas potpisali ne na 110, ne na 118, danas bismo potpisali na 180 na desetogodišnjem nivou, samo da možemo da računamo kolika je cena gasa. Imamo dobru cenu gasa. Danas imamo dobru, nikada bolju, a imali smo ne zaboravite, pre tri, četiri godine 420 dolara na 1000 kubnih metara. Ovo sam rekao zato što nam i drugi govore pravite interkonektore, pravićemo interkonektore, ali nema gasa. Zato morate da uvozite i zato je nama bilo uvek najlakše sa ruskim gasom. Zato mislim da sve o čemu smo govorili je na ozbiljan način napravljeno i da nije bio spisak lepih želja, nego da su ponuđeni odgovori. Neće biti sve idealno, biće problema, biće iskakanja, biće muka, nikada nigde ne teče mled i mleko. Ne teče mled i mleko ni u Nemačkoj, ni u SAD, ni u mnogo razvijenim zemljama nego što je naša. Da li stvari idu na bolje? Da, siguran sam da idu na bolje i siguran sam da će biti i da ćemo imati snage da stvari idu u još boljem smeru nego što su danas. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Gospodin Vučić je govorio 26 minuta. Nije bitno, ja ću za dva minuta da završim. Prvo, gospodine Vučiću, zalažete se za još veću saradnju sa civilnim društvom i razbacujete državne pare kao Vlada. Najveći broj organizacija civilnog društva je Peta kolona. Preuzele su prethodne vlade njihovo finansiranje od stranih agentura koje su ih ranije stvarale i finansirale. Finansirate RTS koji takođe predstavlja stranu agenturu, radi protiv Srbije. Dalje, kulturna politika Vlade, o tome je najmanje bilo reči do sada, čini promašaj za promašajem. Dajete ogromne pare za „Egzit“ i Vlada Srbije i Vlada Vojvodine i Vlada Novog Sada. Matica srpska ne može da štampa svoj letopis, najstariji srpski književni časopis. Ne pomaže se Srpska književna zadruga, najstariji srpski izdavač i čitav niz drugih kulturnih institucija bez kojih se ne može. Mislim da se bez „Egzita“ može i bez te droge koja tamo u tonama stiže. Nisam ja za to da se zabrani „Egzit“ nego da se vidi koliko para za stvarnu kulturu i kulturne vrednosti, a koliko za te belosvetske gluposti. Dalje, zalažete se za preispitivanje porekla imovine, u redu, ali u isto vreme vraćate imovinu koja je pre 50 ili 60 godina oduzeta nekadašnjim tajkunima. Jel su ti stari tajkuni bili pošteniji od ovih današnjih? Svi su tajkuni isti. Niko prvi milion dolara nije zaradio na pošten način, nemojte se sa tim igrati. Sada se otima od sirotinje da bi se vraćalo potomcima, praunucima onih nekadašnjih.
Dva minuta.
Još nešto, kratko. Mi smo gospodine Vučiću, na moju inicijativu u Vladi Srbije 1999. ili 2000. godine zabranili javnim preduzećima da daju bilo kakve donacije.
Zahvaljujem kolega Šešelju. (Vojislav Šešelj, s mesta: Zašto ne ukinete to pravo u javnim preduzećima?) Kolega Šešelj, dva minuta i 30 sekundi, bio sam tolerantan koliko sam mogao. Zahvaljujem se. Reč ima mandatar Vučić.
Samo da vam nešto kažem, nema potrebe da vičete. Zna gospodin… (Vojislav Šešelj, s mesta: Kako nema potrebe, kada mi je struju isključio.) Zna gospodin Šešelj da nema pravo. Drugo, vi dobro znate da vas se ja nimalo ne plašim. Možda vas se neko negde plaši, ja vas se nimalo ne plašim. I to i te kako dobro znate. Petnaest godina smo zajedno proveli. Nemojte ni da vičete, nemojte ni da mi pretite. Za razliku od nekih na Tviteru i ovamo i onamo, vi znate da se ne plašim ničega. Što se tiče pravila, poslovnička pravila postoje, a kao što vidite nemam nikakav problem, meni ova diskusija veoma prija, posebno što je argumentovana i ozbiljna. Nikakav problem nemam. Opet ste u nečemu u pravu, gospodine Šešelj, u nečemu niste. U pravu ste kada govorite za javna preduzeća. To je dramatično smanjeno. Desetostruko su smanjena ta davanja. Ono što nam ostaje kao problem, i nisu sva javna preduzeća, jer „Telekom“ vam nije javno preduzeće, ali svejedno, razumeo sam na šta mislite, ono gde država ima većinski kapital, makar bilo i akcionarsko društvo ili bilo šta drugo. Dakle, tačno je, mi dajemo novac odatle kao država pre svega sportskim klubovima i našoj reprezentaciji. Davali smo za košarkašku reprezentaciju i jednu i drugu. Davali smo za gotovo sve naše nacionalne timove, davali smo za Crvenu Zvezdu iPartizan. I ako me pitate da li je greška? Ja sam kriv za to. Greška je što smo davali za Crvenu Zvezdu i Partizan. Nemam snage da to odbijem, zato što će svako da mi kaže – postoje 70 godina, mnogo su uspešni, evo, pojavili ste se vi koji ste ih ugasili. Vi dobro znate da to ne radim zato što se bilo kome od njih ulagujem, jer me baš briga šta će da mi viču. Uopšte me ne dotiču ti koji takve stvari govore. Ne sekiram se ni najmanje. Ali, jednostavno nemam snage. I za to ste u pravu. Za ovo drugo niste u pravu. Što se tiče civilnog društva, manjim delom jeste, osim što se ja ne slažem sa pomenutim izrazima. Ali mislim da je neverovatno da se projekti dobijaju i da su komisije određivane tako da to budu politički komesari u pravom smislu reči, koji pre svega prave programe protiv države. A ako slučajno ne dobiju pare od te iste države onda im je država kriva za sve. A i ako dobiju pare država je kriva za sve. I to jeste naš problem. I to je radio više Grad Beograd nego država Srbija, ali je radila i država Srbija. Da li treba da ostane naša saradnja sa civilnim društvom? Da, treba. Mi smo zahvaljujući saradnji sa civilnim društvom, neke važne stvari i u pristupnim pregovorima i u skrininzima uradili, obavili, napravili i zbog toga nikome neću da se pravdam,na to sam ponosan i od tih ljudi smo mnogo toga naučili. Mi smo sarađivali i sa nevladinim sektorom kojem je pripadala i Ana Brnabić i ja sam od nje bezbroj stvari naučio. Ana je danas član Vlade Srbije i ja sam ponosan što je član Vlade Srbije. I nije mi žao što smo njihov rad pomagali na različite načine. Zaista smo mnogo od njih naučili i uspeli smo zemlju da pomerimo sa 91. na 59. mesto. I čuvali smo zemlju sve to vreme, zato neću da dozvolim nikome da bude ni veći Srbin, ni veći rodoljub, ni da više voli Rusiju, ni da više voli bilo koga drugog u svetu. Zato što smo je čuvali i štitili na najbolji mogući način. Zato što smo čuvali našu tradiciju, brinuli o našem narodu na svakom mestu, dali sve od sebe da sačuvamo njegov identitet, gde god naš narod živi i sve to radili u veoma teškim uslovima i okolnostima. I znam da to takođe znate, i znam da to takođe poštujete. Ja znam šta je politika, nije problem. Ali nije rešenje da sebi isečemo jednu nogu ili obe noge i da kažemo – tako ćemo napred. Tako ne možemo da trčimo mnogo brže nego što to danas radimo. Znam da je ovakva politika jedina moguća u ovom trenutku, jedina koja donosi prosperitet Srbiji, a ako ljudi misle u Srbiji da su jednostavna rešenja ili rešenja koja su potpuno konzistentna, a koja ne idu ka eklekticizmu, koji je jedini moguć za našu malu zemlju i ne samo u ekonomskom, već i u pravno-filozofskom smislu, političkom smislu, onda neka vlada neko drugi. Neka vlada neko drugi. To je bliže srcu ljudima što vi pričate. Ovo što ja govorim je jedino razumno. Ja to dobro znam zašto je bliže srcu. Odlično znam. Možda i najbolje i nije sporno, ali odlično znam šta je država i odlično znam šta je država i kada dođe da se isplate penzije, plate i znam kada dođe da se izmeri koliki vam je rast BDP, koliki vam je suficit, koliki vam je deficit. O tome ja brinem. O tome ja moram da brinem. Svako jutro mi to dođe na sto preko nego bilo šta. Tako se država čuva, štiti i brani i znate koliko volim državu i znate da državu stavljam ispred svega i znate da takođe dobro znam i poštujem vaš stav prema državi, makar se ne slagao sa tom politikom, što kod nekih ne poštujem. Zato sam pokazivao tu vrstu poštovanja, a ne govorio na način gde bih nekoga želeo da porazim ili nekoga da ismejem ili da napravim bilo kakav ciničan ili sarkastičan komentar. Srbija jeste na dobrom putu. Pred njom je mnogo izazova, mnogo teških izazova, mnogo teških političkih izazova. Oni mogu da nam poremete našu ekonomsku putanju. Naše je da budemo što je moguće jedinstveniji, da guramo napred stvari i da vidimo da možemo da se pohvalimo da smo jedna od prvih tri ili četiri zemalja po ekonomskom rastu u Evropi, ove godine ćemo biti u prve tri, četiri ili pet, a dogodine ćemo pokušati da budemo prvi, ali nama treba takvih 10, 15, ili 20 godina da bismo mogli da pristižemo ozbiljne zemlje. Verujem u ovu generaciju Srba i građana Srbije da će biti u stanju da to urade. Hvala vam. (Vojislav Šešelj, s mesta: Replika.)
Pravo na repliku, Vojislav Šešelj. Dva minuta traje replika.
Vrlo je nekorektno sa vaše strane što moje kritičke nastupe naspram Tomislava Nikolića objašnjavate mojom kandidaturom za novog predsednika Republike. Vi preduzmite zakonske mere na koje ste obavezni prema Tomislavu Nikoliću, a ja ću povući kandidaturu za predsednika Republike. Meni nije mnogo do toga stalo, ali mi je stalo da ovde u ovoj zemlji ovlada zakon, pravda, a to ne može dok se ne procesuira predsednik Republike. Vi znate, gospodine Vučiću, pre 10 godina da nije imalo kuče za šta da ga ujede, a da sada ima ogromno bogatstvo. Vi ste svedok njegovog naglog materijalnog uspona, tajkunskog uspona. Nedavno je priznato da je fondacija njegove supruge Dragice imala oko 10 miliona evra na računu i toliko potrošila. Ni jedna novina nije dobila podatke koliko je zaista prošlo preko tog računa, a osnovana je sumnja da je bar dva puta više od toga. Cela Srbija zna da on ima lažnu fakultetsku diplomu. Nećete se valjda vi praviti kao da ne znate da on ima lažnu diplomu. Nećete valjda reći, gospodine Vučiću – on je na pošten način diplomirao. Da li je i jedan ispit polagao? Ako mi vi kažete da jeste, ja podnosim ostavku na funkciju narodnog poslanika. Da li je i jedan ispit on u toku studija polagao?
Izvolite.
Pre svega oko fondacije gospođe Nikolić. Ona je uglavnom finansirana donacijama različitih kompanija, finansirana ponekada od naših prijatelja spolja i taj novac je trošen na porodilišta, trošen je na bolnice i na mnoge druge stvari. Ja nisam blagajnik i ne mogu da vam pokažem svaki dinar, ali ako imate bilo kakvu sumnju recite nam da je potrošen drugačije. Video sam samo mnogo majki, mnogo dece da se raduju onome što je ona uradila iako je najlakše to potcenjivati i kritikovati i to je najlakša tema, a nemam ništa protiv pa ćemo bez problema da proverimo svaki dinar gde je i kako otišao i siguran sam da je, uveren sam da je na potpuno čist način sve urađeno. Što se tiče predsedničkih izbora, kandidovaćete se vi gospodine Šešelj baš onako kako ja neću i to obojica znamo. Tako da znam ja vas dobro kao što i vi mene znate. Gospodine Šešelj, znate, za razliku od drugih ja sam svaki dan, ne da budete slučajno u rukovodstvu, svaki dan sam 15 godina proveo sa gospodinom Šešeljem i dobro ga znam i znam kada je ozbiljan, a kada nije. Tako da to što je rekao da neće da se kandiduje, to mačku o rep obesite. Kandidovaće se i te kako. Kao što sam rekao, ja se neću kandidovati. Hvala vam najlepše i srećan vam rad. (Milan Lapčević, s mesta: Replika.)
Gospodine Lapčeviću po kom osnovu?
Po osnovu pominjanja poslaničke grupe u sadašnjem izlaganju.
Nije vas pomenuo. Kolega Lapčeviću, spomenuta je bila Vlada Vojislava Koštunice, ko je potpisao SSP i ko se svađao. To znači ako neki poslanik ili mandatar spomenu ime Boris Tadić ne znam ko će da se javi, da li SDS ili DS. Znači, gospodin Koštunica više nije aktuelni predsednik DSS i molim vas, nemate pravo na repliku. Hoćete li po Poslovniku? Izvolite.
Član 104. stav 2. – ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe ili njegov zamenik. Molim vas, bilo je uvredljivih izraza i imam pravo na repliku.
Kolega Lapčeviću, ja sam vama skrenuo pažnju da u izlaganju mandatara ni jedan jedini put nije spomenuta DSS. Niste ni kao poslanik prozvani, ni na bilo koji drugi način. Spomenuta je Vlada Vojislava Koštunice, a on više nije član DSS. Tako da nemate osnov za repliku [[Milan Lapčević, s mesta: Šta je problem da dobijem repliku?]] Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine kandidatu za mandatara Vlade Republike Srbije, kandidati za ministre, dame i gospodo, gospodine mandatar je u više navrata vrlo grubo uvredio poslanike opozicije čime je pokazao da ili ne shvata princip podele vlasti ili, što je još gore, ne želi da ga prihvati. Ne prihvata supremaciju parlamenta i ne prihvata činjenicu da je ovo najviši zakonodavni dom u ovoj zemlji. Uvređeni su poslanici time što je samo 24 sata ranije zakazana ova sednica. Uvređeni su i time što je materijal za ovu sednicu, ekspoze u pisanoj formi stigao u trenutku kada je sednica već počinjala. Nakon što su poslanici opozicije, nemajući drugog sredstva iskazali svoj revolt i izašli iz sale, mandatar nastavlja da vređe karakterišući poslanike opozicije kao lenjivce, kao ljude koji su došli da uzmu svoje dnevnice i da odu, kao ljude koji se brčkaju i salvama uvreda je nastavio da ponižava ovaj dom i sve građane koji su glasali za poslanike opozicije. Mandatar dobro zna da dnevnice u ovom domu ne postoje još od 2009. godine. Mandatar vrlo dobro zna da u redovima opozicionih poslanika sede profesori, advokati, lekari, ljudi koji su dokazani u svojim profesijama i za razliku od njega imaju utemeljenje u struci i imaju karijeru mimo političke karijere. Gospodine Vučiću, Paul je rekao da sve političke karijere završavaju neuspehom. Poslanici koje ste vređali i koje ste okarakterisali kao lenjivce, kada završe političku karijeru makar imaju gde da padnu, za razliku od vas. Brčkanje i druge banalne kvalifikacije ne bih ni komentarisao, ali ću učiniti to zbog toga što je ta kvalifikacija posledica jednogodišnje prljave kampanje protiv mene lično, gde je gospodin Vučićević izmislio da sam bio u hotelu na Brionima, pa sam ga tužio i dobio u prvom stepenu satisfakciju zbog takve laži, a dobiću i u drugom stepenu. Zašto je čekanje od tri i po meseca neprihvatljivo za formiranje Vlade? Prvo, zbog toga što to čekanje nanosi štetu investitorima, jer nijedan investitor neće doći u zemlju ukoliko ne zna ni ko mu je sagovornik, ko će biti ministar privrede sa kojim će komunicirati. Poljoprivrednici ne mogu da planiraju ništa u poljoprivredi jer ne znaju kakva će biti agrarna politika. Naučni radnici, kojima su poništeni konkursi, a ima ih oko 11 hiljada, koji su konkurisali u različite vladine fondove, su u potpunoj neizvesnosti zato što Vlada još uvek nije konstituisana. Manjkava je argumentacija da je Koštunica čekao poslednji dan da se formira Vlada. Ne želim da budem advokat Vojislava Koštunice, ali ta Vlada je bila koaliciona Vlada i nijedna lista nije imala apsolutnu većinu i to prosto nisu okolnosti koje se mogu uporediti sa okolnostima u kojima vi imate apsolutnu većinu i mogućnost da u veoma kratkom roku formirate tu Vladu. Međutim, kada već to niste učinili, pošto se čekalo toliko dugo, očekivao sam da će kvalifikaciona struktura te Vlade biti daleko superiornija nego kvalifikaciona struktura prethodne Vlade. Ispostavilo se da danas imamo u Vladi tri ministra doktora nauka manje, jednog ministra magistra nauka manje, i uspostavilo se da iako koristite klepticizam u više navrata, a eklektikos je grča reč koja znači birati najbolje, taj princip niste primenili kod izbora kandidata za ministre, a taj princip ne primenjujete ni u političkom životu, jer zauzimate liberalan stav, posebno kada je u pitanju ekonomija. Govorili ste o tome da ste nasledili sunovrat i recesiju 2014. godine. Moram da podsetim i vas i javnost da ste vi već 2014. godine uveliko bili na vlasti i da ste na vlasti već petu godinu, da je prošlo vreme u kome se možete pozivati, u kome je primereno i umesno da se pozivate na Vladu Mirka Cvetkovića kao odgovornog za bilo šta što se u Srbiji danas dešava, jer Demokratska stranka je bila na vlasti pet godina, pre toga bila opozicija Vojislavu Koštunici i od toga četiri godine bila na vlasti u koaliciji sa SPS, jednu godinu u koaliciji sa DSS. Vi ste petu godinu danas na vlasti i kada govorite o sunovratu i recesiji u 2014. godini, govorite o onome što ste nasledili sami od sebe. Pominjali ste i izborni dan. Mislim da je važno da se o tome govori u ovom domu, ne kada je ova tačka u pitanju i mislim da niste trebali da pominjete na ovu temu izborni dan, ali veliko je pitanje koliko je „bugarski voz“ doneo glasova vladajućoj koaliciji i koliko parlament u ovom sazivu uopšte ima legitimitet. Razmišljali smo o tome da ne učestvujemo u radu parlamenta, da ne dajemo legitimitet izbornoj krađi, ali to u ovom društvu, sa ovako fragilnim institucijama, sa praktično odsustvom slobode medija, bi značilo samo nemogućnost da opozicija bude uopšte vidljiva i alibi za medije da u potpunosti ignorišu postojanje opozicije. Dirnulo me je nešto što ste pomenuli kada ste rekli da ćete se koncentrisati na živote građana. Mislim da to jeste zadatak izvršne vlasti, međutim, vaše vlade su omanule u prethodnim periodima kada je ta tema u pitanju. Potrošačka korpa u maju 2012. godine, samo da podsetim, koštala je 57.920 dinara. Potrošačka korpa u maju 2016. godine košta 67.117. dinara. Dakle, gotovo je 10 hiljada dinara više. Toliko o standardu građana Srbije. Pri tome su plate i penzije velikom broju građana smanjene i u tom smislu njihov standard dramatično je umanjen. Prema Evrostatu, dakle, ne prema podacima opozicije ili tezama medija, nego prema Evropskoj agenciji za statistiku, kupovna moć u zemljama regiona, kada je u pitanju evropski prosek, izgleda ovako. U Hrvatskoj je to 59% evropskog proseka, u Crnoj Gori 39% evropskog proseka, u Makedoniji 36% evropskog proseka, a u Srbiji samo 35% evropskog proseka. Dakle, gledamo u leđa i Makedoniji i Crnoj Gori. Ja bih voleo da su tačne vaše teze da mi u nivou razvijenosti po stepenu brzine razvoja sustižemo najrazvijenije evropske zemlje, ali nažalost evropske institucije vas u potpunosti demantuju. Kada govorimo o životima građana, pomenuto je svinjsko meso koje je poskupelo 30% u julu i pileće meso koje je poskupelo 25% u julu. Govorili ste o uvozu u EU iz Kine, odnosno izvozu, pardon, u Kinu. Međutim, bilo bi jednostavno da je to jedini odgovor na ovaj problem. Nažalost, fond svinja je umanjen od 2011. godine praktično za dva miliona. Od 3,9 miliona svinja, koliko je u ovoj zemlji bilo 2011. godine, sada smo spali na svega dva miliona. (Aleksandar Vučić, s mesta: Tri miliona i 850. Dva miliona se zakolje, gospodine Pajtiću.) Dva miliona, prema podacima kojima ja raspolažem. Ovo su podaci kojima ja raspolažem. U svakom slučaju je politika prema agraru u potpunosti pogrešna. Zašto je pogrešna i zašto se smanjuje stočni fond? Zašto dolazi do povećanja cena svinja? Zato što je tek u januaru ove godine, dakle tek 1. januara donet Pravilnik o sprečavanju uvoza nekvalitetnog mesa u Srbiju. Dakle, odreagovalo se tek u januaru 2016. godine. Širom su bila otvorena vrata za uvoz nekvalitetnog mesa, koji je i doveo do toga da su u potpunosti obeshrabreni proizvođači svinja i da je u agraru danas situacija kakva jeste. Srpska Vlada je jedina Vlada koja nije ništa učinila da reši problem zaduženih u švajcarskim francima. To su uradili i Crnogorci i Hrvati i Mađari. To su uradili svi u regionu, samo kod nas se ne preduzima ni konverzija, niti bilo koji drugi recept da bi ljudi koji su se zadužili u švajcarskim francima bili izbavljeni iz dužničkog ropstva. Smanjene su plate i penzije. Dok možemo da se prepiremo oko toga i raspravljamo da li je bilo oportuno smanjenje plata, nije „lege artis“ smanjivanje penzija. Dakle, nije u skladu sa Ustavom da smanjite penzije, jer penzije jesu imovina, stečeno pravo, nešto što ne možete oduzeti. Prema Ustavu Republike Srbije, ako ugrozite imovine, morate da obezbedite adekvatnu naknadu, a to penzionerima nije učinjeno. Nema pregovora sa Ustavom, nema tumačenja Ustava, Ustav je nedvosmislen. Dok možemo da raspravljamo oko toga da li plate treba da se smanjuju ili ne, po nama ne treba da se to čini, penzije ne smete da smanjujete. Čak da ste sproveli referendum među penzionerima, da je 100% penzionera u ovoj zemlji reklo – hoćemo da nam smanjite penzije, to vam najviši zakonodavni akt u ovoj zemlji ne dozvoljava. Najviši pravni akt, Ustav Republike Srbije ne da da dirate u nečiju imovinu, nečije stečeno pravo. Kada govorimo o smanjenju plata, i tu je pozivanje na MMF potpuno pogrešno adresirano. Razgovarajte sa Ljiljom Lučić i sa drugim ljudima koji su za vreme Vlade Zorana Đinđića, pošto vidim da ste alergični na Vladu Mirka Cvetkovića, pregovarali sa MMF-om, nikada im iz MMF-a nije traženo da smanje plate. Traženo je, i tu ste u pravu, da se smanje rashodi, da se povećaju prihodi. Dakle, da se deficit budžeta smanji, da se poveća suficit, ali ne tako što će fiskalna konsolidacija biti obavljena na teret građana. To nije zahtev MMF-a, to jeste opredeljenje Vlade. Više od milijardu evra je dato na subvencije za preduzeća koja nisu bila uspešna. Daje se po 10, 15 i više hiljada evra stranim investitorima za jedno radno mesto, dok se domaći ne podržavaju, a ušteda od smanjenja plata i penzija je svega oko 370 miliona evra. Dakle, ima odakle, ima gde da se štedi i nisu penzioneri, lekari, profesori, medicinske sestre, vojnici, policajci ti od kojih štednja treba da počne. Podsećam da ste 2014. godine obećali eliminisanje gubitaka u javnim preduzećima i okončanje privatizacije, a juče ste se ponosili rastom, iako privatizacije nije bilo i te su izjave kontradiktorne, očito niti su gubici eliminisani, niti je privatizacija završena. Uopšte teze iz vašeg ekspozea iz 2014. godine jednostavno nisu u najvećoj meri ispunjene, niti je započeto da se ispunjavaju. Kada govorite o opadanju javnog duga, odnosno potrebi da se on umanji, ja se potpuno sa tim slažem. To je odgovorno razmišljanje. Međutim, vi ste kritikovali Vladu Mirka Cvetkovića za to što je povećala javni dug sa 8,78 milijardi na 15,4 milijarde. Šta ste učinili vi za ove četiri godine? Povećali ste taj dug sa 15,4 na 26,3 milijardi i doveli do toga da je oko 74,5% BDP-a, malopre ste rekli da je 72%, neka je i 72% BDP-a, Srbija danas je zadužena. Pritom, ponavljajući tezu da se uzimaju novi krediti da bi se zamenili stari nepovoljni. To vređa inteligenciju. Ako uzimate kredite da bi zamenili stare, onda se ne povećava dug, menja se kamatna stopa, ali dug ostaje isti i u tom smislu ta vrsta izgovora nije prihvatljiva. Dakle, nemojte da kritikujete nekog za ono što sami činite duplo više i duplo brže nego bilo ko pre vas, 68 evra u sekundi se zadužavate, a dva miliona evra se Srbija zadužila u toku vašeg ekspozea. Što se tiče stranih investicija, cilj je tri milijarde dolara i to je legitiman cilj i daj bože da se taj cilj realizuje. Mi jesmo opozicija Vladi, nismo nikada bili, niti ćemo ikada biti opozicija Srbiji i navijamo za to da se taj vaš san ostvari. Međutim, opet podaci kojima raspolažemo govore da su strane investicije u periodu od 2013. do 2015. godine bile na svega 1,7 milijardi evra, a da su u periodu od 2008. do 2012. godine bile 2,2 milijarde evra. Dakle, niži je nivo stranih investicija danas nego što je bio u prethodnim periodima. I to nije bilo dovoljno. Ni 2,2 milijarde, da se razumemo, nisu bile dovoljne, ali očigledno je da smo pali i kada su u pitanju strane investicije. Dualno obrazovanje u određenoj meri može da znači kvalitativan pomak napred, ali ja vam pominjem i mogućnost i potrebu da se osnuje i edukativni centar, jedan od takvih postoji u Novom Sadu, osnovan je u saradnji sa austrijskom vladom, gde se i oni koji su završili obrazovanje prekvalifikuju i hiljade ljudi dolazi u situaciju da ostvari radni odnos. Sa dualnim obrazovanjem imaćete drugi problem broja kompanija u kojima će moći da se uposle mladi ljudi, gde će moći to dualno obrazovanje delimično da se realizuje. Nadam se da to neće ličiti na ono sa čim smo se mi suočavali kada smo imali takozvanu praksu u srednjoj školi gde ona ničemu zaista nije služila. Iznenadio sam se, moram da priznam, kada sam video da je poljoprivredi posvećen veoma mali prostor, dakle, svega dve stranice. Sami ste napomenuli u ekspozeu da je oko 10% BDP-a realizovano iz poljoprivrede. Mislim da taj prostor nije dovoljan ni kada je u pitanju broj karaktera, ni kada su u pitanju ideje koje nalazimo na te dve stranice. Loš je Zakon o poljoprivrednom zemljištu. I tu ste u pravu kada kažete da nije bilo otuđenja po osnovu tog zakona o poljoprivrednom zemljištu, ali je bilo nešto što je vrlo slično otuđenju dugoročnog zakupa, gde su strani investitori po višestruko povoljnijim uslovima realizovali zakup poljoprivrednog zemljišta, a pritom od silnih priča kako će uložiti desetine i stotine miliona evra u razvoj agrara se nije dogodilo apsolutno ništa, taj dobar primer je Al Rawafed, dakle, zemljište u Karađorđevu, sivačkom ataru, hiljade hektara koje su na taj način date u zakup. Kada date nešto u zakon na 30 godina, to je gotovo ekvivalent, privatizaciji, odnosno prodaji. Politika subvencija je tek dovela do toga da danas u Hrvatskoj imate desetputa veće subvencije nego u Srbiji. Poljoprivreda je niskoakumulativna grana i ne možemo da dozvolimo da subvencije po hektaru u Srbiji budu 4.000 dinara, a u Hrvatskoj 350 evra, dakle, 40.000 dinara. Naš poljoprivrednik ne može da bude konkurentan u tim okolnostima i to je velika greška. Generalno se politika u agraru vodila na izuzetno loš način. Primer je i, recimo, to što imate u IPARD fondovima 32-38 miliona evra, prema vašim rečima iz ekspozea iz 2014. godine, koji su namenjeni poljoprivrednicima. Tačno je, IPARD je namenjen i za kupovinu opreme i za kupovinu mehanizacije, za unapređenje položaja poljoprivrednika, ali ni to vaša administracija nije bila u stanju da iskoristi, ni poklon da primi. Dakle, još 2012. godine imali ste Upravu za agrarna plaćanja u Šapcu, sertifikovanu, sa ljudima koji su zaposleni, koji su imali odgovarajuće sertifikate, sa softverima. Izmeštena je ta Uprava za agrarna plaćanja i u potpunosti onemogućena Srbija da prima na godišnjem nivou gotovo 40 miliona evra za poljoprivrednike. Obećali ste 2014. godine i restrukturiranje velikih sistema kao što su EPS, „Srbijagas“, Železnice, nije se dogodilo ništa od toga. Obećali ste 2014. godine profesionalizaciju u upravljanju javnim preduzećima, a imamo v.d. u „Putevima Srbije“, „Srbijašumama“, aerodromu, skijalištima, „Transnafti“, „Emisionoj tehnici i vezama“, Lutriji, „Resavici“, „Nuklearnim objektima“, „Službenom glasniku“, „Jugoimportu“, Agenciji za licenciranje stečajnih upravnika itd. Dakle, nikada nismo imali privremenije stanje. Od profesionalizacije smo došli do toga da direktor EPS-a bude neko ko je imao iskustvo kao vlasnik pečenjare, u RTB-u „Bor“ i dalje gospodina Spaskovskog, u „Srbijagasu“ gospodina Bajatovića, u „Železari Smederevo“, koja nije javno preduzeće, ali ima državni udeo, smo čuli obećanja da će do kraja 2015. godine biti pokriveni gubici, da će biti pokrenuta druga visoka peć, da će biti realizovan profit od svega toga. Od svih tih visokih profesionalaca koje su doveli iz inostranstva imamo skandal gde je gospodin Kamaraš uposlio u menadžmentu svoje rođake, gde je 144 miliona gubitak, 39% više nego godinu dana pre toga, gde su zaključivani fiktivni ugovori, gde je „Hestil“ kupio imovinu smederevske železare, a svi ti dugovi koji su ostali od tih vaših sjajnih rešenja su prešli na grbaču poreskih obveznika Srbije. Govorite i u ovom ekspozeu o borbi protiv korupcije. Podržavamo borbu protiv korupcije, ali postoji jedan problem, imate niz tajnih ugovora koji se zaključuju u Srbiji, od smederevske železare, koju sam pomenuo, „Beograda na vodi“, gde kada se objavi ugovor ne objave se aneksi, „Er Srbije“, zemljišta koje je dato Arapima i uvek je alibi „Fijat“. Predlažem vam da objavite prvo ugovore o „Fijatu“, pa onda sve ostale ugovore. Nemojte da jedan ugovor bude alibi, da vam tajni ugovori budu manir ponašanja jer tajni ugovori po pravilu služe da se nešto prikrije, nešto što je popularno ili nešto što nije korisno za državu. Govorite o borbi protiv korupcije. Ovde se pominje Savamala u kontekstu podsmevanja. Govori se o tri barake. Govori se o tome kako je to minoran incident. To nije tačno. Incident sa Savamalom je incident koji je duboko razorio temelje pravne države i suspendovao u potpunosti pravnu državu. Zašto minimalizujete Savamalu? Zato što je vrlo teško poverovati da je tako nešto moglo da se dogodi bez vašeg znanja i bez vaše volje.
Hvala. Zahvaljujem. Mandatar traži reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, izgleda da danas postoji neki problem pa svako misli kada viče i što brže govori da time pojačava snagu svojih argumenata. Sada ćete videti da je svaka reč koju je izgovorio, ja ne bih to da kažem, ali u svakom slučaju notorna neistina, ali svaka reč koju je izgovorio. (Aleksandar Martinović, s mesta: Postavio je ženu za direktora, a sada priča o nepotizmu.) To što je postavio ženu za direktora, to je druga stvar i to nećemo sad. To ćemo na pokrajinskom nivou i da govorimo o svemu što se dešavalo. Sada ćemo da govorimo o onome šta je bilo u državi. Odlično poznajem principe podele vlasti, koje vi ne poznajete, gospodine Pajtiću, i nikada ih niste upoznali. Nikada niste ni želeli da ih upoznate. Ne znam gde ste našli petu godinu vlasti, pošto još nije ni četiri isteklo, ali to sad, šta vas briga, valjda time nešto dobijate psihološki, da kažete da je nešto loše. Ne ponosim se svakom godinom jer za svaki dan proveden na vlasti nisam ukrao nijedan jedini dinar, nisam oštetio svoju zemlju ni na koji način, već sam se za nju borio danonoćno i radio za nju najbolje što sam znao i umeo, svidelo se to vama ili ne. Ali, to je daleko od 16 godina vaše vladavine, potpuno suverene šesnaestogodišnje vladavine iza koje ste ostavili pustoš i u Zrenjaninu, o kojem smo pričali, i u Novom Sadu, u koji nijednu fabriku niste doveli, nijednu jedinu fabriku u 16 godina niste doveli, ni u Somboru, ni u Pančevu. Što onda niste, gospodine Pajtiću, nam rešili problem Azotare, da nam niste rešili problem „Petrohemije“, da nam niste rešili problem MSK? Rešili ste ga tako što ste zatvorili fabriku, tako što nas je sačekao dug od 216 miliona evra. U ovoj drugoj fabrici od 186 miliona evra, tako ste ga rešili. Gde ste nam to nešto dobro ostavili? U Heterlendu, gde ste potrošili milion evra od hendikepirane dece i ovo ste nam ostavili. Ovo je rezultat vašeg rada, gospodine Pajtiću. To je rezultat milion evra građana Srbije za ovo potrošeno i na ovo potrošeno. Milion evra građana Vojvodine. Pogledajte za ovu ruševinu, gde su trebala da budu smeštena hendikepirana deca, a držite nam moralne pridike ovde. Pričate, napali ste jednog novinara ovde, kažete izmislio vam je hotel na Brionima, a možda vam je hotel izmislio, možda nije sa šest ili sedam zvezdica nego sa pet ili šest zvezdica, samo nije izmislio da ste bili na Brionima u vreme oluje, pa ste prikrili to pričom da ste bili u hotelu na Brionima, kada ja moram da branim novinare, pošto valjda niste znali da je bila oluja pre 20 godina i da će da bude najveća proslava oluje, pa baš tamo otišli da slavite. Pa, vam sada smeta da li ste bili u hotelu sa šest zvezdica ili u hotelu sa pet zvezdica, svejedno mi je, mogli ste da idete i u hotel sa devet zvezdica. Ne znam da li takav postoji. Ne vidim nikakvu razliku, samo ne razumem za šta ste ga tužili, što je pogrešio broj zvezdica u hotelu u kojem ste bili? Da li zbog toga? Alal vam vera. Tako biste vi da upravljate štampom i medijima da svakoga tužite i da svakoga uništite ako možete i vi pričate o slobodi štampe. Vi u čije vreme niko nigde nije mogao da se pojavi, vi koji ste najprljavije spotove emitovali. Vi koji ste najprljaviju kampanju vodili svakoga dana protiv svih nas, gde niko ništa nije mogao da kaže ni na koji način. Vi kažete, pošto se služili stručnim izrazima, valjda to lepše zvuči, pa vi ste iz ohlokratije, vladavine rulje i vladavine mase kada ste spaljivali ovu Skupštinu, došli do kakistokratije, za one koji ne znaju to je vladavina najgorih. Samnom imate jedan problem, kad hoćete da pričate stručno biću uspešniji od vas, kad hoćete da pretite nikad vas se neću uplašiti, nikada. Svih vas zajedno koliko vas ima i svakome od vas ću ovde da odgovorim. Ja sam danas obavezan sam da vam odgovaram svima. Koliko god da vas ima sam moram svima da odgovaram i nikakav problem nemam kao u simultanki svima ću da vam odgovorim i svakog da postavim na mesto gde pripada, a vaše je tamo negde daleko, tamo negde daleko zbog svega lošeg što ste učinili za Republiku Srbiju i za Pokrajinu Vojvodinu u prethodnih 16 godina. Kažete, Ustav je nedvosmislen, pa valjda Ustav tumači i nadležan za to je Ustavni sud, a ne Bojan Pajtić, ili to na Pravnom fakultetu u Novom Sadu učite studente da ste vi nadležni za tumačenje Ustava, a ne Ustavni sud? A, Ustavni sud rekao nešto drugačije od vas. Ustavni sud kaže – da, penzija je zagarantovano pravo ali ne visina. A mi ne bismo imali penzije da smo samo nastavili da isplaćujemo ono što ste nam vi ostavili, zato što ste razorili zemlju. Kažete mi – bio se 2014. godine. Pa, jesam već 2013. godine smo imali rast od 2,6% za razliku od vašeg rasta od minus 3,6%. Samo ste to zaboravili da kažete građanima. Pričate o poljoprivredi ovde. Sve ste izmislili. Neću da kažem težu reč. Sve ste izmislili. Imamo uvećan broj svinja. Uvećan broj svinja imamo za 3%, za 3%. Evo, dobićete precizne i tačne podatke zato što vi uzimate i mešate brojeve sa klanice… (Bojan Pajtić, s mesta: Meso je poskupelo.) Što je poskupelo? E, nemojte vi da mi dobacujete kada vas molim, sada ćete da čujete šta je poskupelo. E, baš dobro da ste mi rekli. E, sad građani Srbije da čujete zašto je poskupelo. Imate jednu opštinu u Srbiji. Jednu malu opštinu u Srbiji čiji je ukupan godišnji budžet 950.000.000 dinara, još bolje milijardu. Zamislite, a ostavili su obaveze u iznosu od četiri milijarde dinara zbog blokade svih opštinskih institucija. Transferi su rađeni preko fudbalskog kluba, nećete verovati, ovo je jedinstven slučaj u svetu. Fudbalski klub je pretvoren u javno komunalno preduzeće. Jeste čuli za javno komunalno preduzeće fudbalski klub? Sada ćete videti i papire. Ostao je dug od preko dve godine za plate u lokalnom vodovodu, izašli ljudi da štrajkuju pre neki dan, ne znaju šta će, ostao dug, dve godine plate nisu plaćene, šta ćete, ali, nije to mnogo. Pogledajte tamo imate i mesne zajednice. Svi imaju svoje račune i pogledajte, čitam vam čisto s papira, ne možete ovo da izmislite. Pogledajte da vidite koliki je nivo blokada. Mesna zajednica Azanja milion i 596 hiljada, MZ Vodice, dva miliona i 800, to vam je iznos blokade, nisu ovo sve obaveze. Vodice, dva miliona i 842 hiljade, MZ Kusada, 13 miliona i 503, ljudi, Selevac, milion i 532 hiljade, Golobok, četiri miliona 147, Mala Plana, milion 627, Pridvorice, milion 182, Kolonija, dva miliona 56, Stara Čaršija, milion i 13 i sve to tako ide. To vam je na dan 27. jul 2016. godine, oni koji su blokirani. Osnovna škola jedna, dva miliona 375 hiljada, OŠ „Vuk Karadžić“, sedam miliona 928 i sad tako redom sve. Javno preduzeće „Palanka razvoj“, 87 miliona 998 hiljada, javno preduzeće „Palanka“, 17 miliona 346 hiljada, „Čika Jova Zmaj“, 40 miliona 474 hiljade, Oto, pet miliona 681 hiljada, sport 709 hiljada. Dom zdravlja 11 miliona 591, javno komunalno preduzeće „Vodovod“ 286 miliona 971 hiljada, JKP „Mikulja“ 60 miliona 537 hiljada i pogledajte, a to nije ništa. Ovo su vam dame i gospodo, kopije kafanskih računa koje plaća skupština opštine. I, onda se pitate zašto nije bilo para za jednu, drugu ili treću stvar. I, u tim kafanskim računima plaćan je, da vidim, ne razumem se u pivo, jeste pivo „Tuborg“ 135 komada, pivo „Heineken“ 143 komada. Pa, koja je to delegacija koju vodite u istu kafanu i popije 250 piva? Pivo „Lav“ 65 komada, 139 hiljada 850. Imate vi uzgred da vam pokažem, imate razliku između računa gde vidite da je nekome, da je to fiktivno rađeno, nisu oni stvarno pili toliko pivo, nego tri hiljade ovamo, a ostalo njemu u džep. E, tako je to funkcionisalo. Ali, mislim da ovo što ste videli sami, oko javnih preduzeća dovoljno govori narodu kako se time upravlja. A, pogledajte kako to izgleda u izbornim kampanjama i kako je Bojan Pajtić brinuo u novcu građana. Kaže, deli za javne radove nevladinim organizacijama. A na kraju ću da završim šta je bio njegovo komentar koji je vrhunski cinizam. Kaže, studentska organizacija Debeljače, zastupnik Zolatn Čaki, član DS, bio kandidat DS na izborima. Centar za podršku ženama, Marija Srdić, istaknuti član DS, član resornog odbora, milion i pedeset hiljada. Ovaj prvi 350 hiljada, ovaj milion pedeset hiljada. Ekološki pokret opštine, kandidat DS za odbornika, isto neka nevladina organizacija 229 hiljada. Zatim, Građanska mreža za održivi razvoj, član DS, donirali DS ranije pare 30 hiljada, a sada dobili 704 hiljade, da se vrati sa kamatom. Zatim, DMO, član DS, Damir Taljaji, donirao DS bio 45 hiljada, sada je sa kamatom dobio dva miliona i 400 hiljada vaših para, narodnih para. Romano Anglunipe, Pećinci, Ivan Jovanović, član DS, bio kandidat za odbornika, milion i 80 hiljada. Suncokret Pećinci, član DS, bio načelnik, bila načelnik za društvene delatnosti u skupštini opštini Pećinci, Dragica Petković, 733 hiljade. Centar za razvoj opštine Plandište, milion 250 hiljada, odborniku SO Plandište. To kad vidite da je ispod milion taj je nešto zgrešio. Omladinski klub opštine Ruma, milion 373, kandidat za narodnog poslanika, Lazar Tabandželić. Somborska piše DS svem Marijeta Štanfer, član DS-a, predsednik omladine DS-a, Sombor, 1.300.000. Ima jedna član LSV-a, Edita Beneti Racić, ona je samo 310.000, izvinjavam se. Ima Udruženje žena „Gakovčanka“ 1.400.000, Katica Jokić, član Saveta MZ Gakovo, ispred DS-a. Ima tu dalje, važno je da ovo ljudi čuju, slušajte ima i Federacija omladinskih nevladinih organizacija za razvoj ruralnih sredina. Oni su dobili, ljudi, šest miliona dinara, 50.000 evra im je isplaćeno nedavno. Za šta? Ni za šta. Isplaćeno je samo zato što su članovi Demokratske stranke. Inače, novac je primio Dijana Salak, sestra nekadašnjeg poslanika DS-a Igora Salaka i predsednika OO DS Žitišta. Kreativno socijalni pokret, Svetlana Arambašić, član DS – 1.100.000; a ima i neki Infocentar Žitište – 1.300.000, Bojan Marčeta, takođe DS. E, tako ste vi delili narodne pare. Tako ste delili narodne pare i vama je to smešno i umirete od smeha. Tužno je to gospodine Pajtiću, a vama znam da je smešno, samo čoveku kome je smešno može to da napravi. Samo čoveku kome je smešno, to nije sporno. E, vidite kada govorite o javnom dugu ponoviću vam to – javni dug se smanjuje, smanjenjem deficita, rastao je geometrijskom progresijom da bi pokrivao deficit sve ono što ste nam ostavili. Nije bio 15,4, već 19,2, jer je istog dana u Vladi Dinkić morao da uzme pare da bi isplatio plate i penzije kojih nije bilo, jer je likvidnost bila na nuli, keš flou nepostojeći, što bi trebalo da znate kao pokrajinski premijer, ali izgleda da za 16 godina to niste naučili. Šta vas briga, vi ste samo trošili pare, nikada niste ni brinuli o tome gde ćete da ih dobijete, u pravu ste. Zato i ne treba da znate. Zato i možete takve stvari da govorite. E, mi smo deficit uspeli da spustimo i to bi trebalo da poštujete. Trebalo je da čestitate na tome. Trebalo je da kažete - da, nešto ste napravili što je dobro. Ne možete da kažete nešto da ste napravili što je dobro zato što za 16 godina ne možete da se setite ničega dobrog što ste mogli da napravite. E, to je vaš problem. Vaš je problem u tome što ste misli da kao što ste neke ranije rušili od Koštunice do mnogih drugih, da kada počnete da vičete i kada preko vaših medija i preko ko zna koga i nekih iz nekih drugih sektora vodite kampanju, ti se obično uplaše. Vaš je problem što nimalo nisam impresioniran. Nimalo nisam impresioniran ni tom vrstom kampanje, ni tom vrstom pritisaka, ni tom vrstom, ako hoćete svakoga dana od medijskih pretnji do najtežih mogućih reči, napada na koga stignete, na šta stignete, uopšte se ne sekiram. Vi svoj posao radite, ja ću svoj posao da radim, a ne brinite spremio sam za drugu repliku sve da pročitam šta ste radili i kroz „Metalas banku“, Razvojnu banku, Fond za razvoj i kako ste temeljno učestvovali ne u razvoju, nego u pljački AP Vojvodine. (Vladimir Đukanović, s mesta: Poslovnik.) (Bojan Pajtić, s mesta: Replika.) (Radoslav Milojičić, s mesta: Poslovnik.)
Vladimir Đukanović, povreda Poslovnika, Milojičić, povreda Poslovnika i Bojan Pajtić, replika. Izvolite.
Hvala. Reklamiram naravno povredu člana 107. vezano za dostojanstvo parlamenta. Možda niste primetili, bili ste odsutni, ali bio je tu gospodin Arsić, možda ni premijer nije primetio, nas je neko ovde optužio da smo mi nelegitimna otprilike Skupština, da je ona nastala na osnovu nekakvog bugarskog voza. To je strahovita uvreda za ovaj dom. Možda je to auto projekcija, jer su oni tako skupljali glasove po Vojvodini. Ja ne dozvoljavam da mene neko na takav način vređa, posebno ne onaj koji svoju većinu glasovima iz Bodruma obezbeđivao. Ja vas molim da reagujete ubuduće. Ako im se ne sviđa, ako je ovo nelegitimna Skupština, što sedite ovde, izađite napolje i ne da upadate u RIK kao hajduci kada vas ambasadori organizuju, nego lepo probajte na zakonski način da dođete do mandata. Što se tiče bugarskog voza, ja znam da ste to radili po Vojvodini, da ste kupovali birače ceo život i ja vas molim uvažena predsednice da reagujete ubuduće kada neko ovako vređa parlament. Hvala.
Hvala. Dobro, primetili ste, nisam ja kolega je vodio sednicu, ali sve da bi bilo sve u duhu demokratije, mi često ne reagujemo, ali pre bih rekla da je to, kako ste vi to opisali uvreda za nacionalne manjine, plus za parlament jer ja ne znam šta to znači bugarski voz ili nešto slično. Ali dobro, ako vi ne želite da se glasa, već ste mi pomogli. Reč ima Radoslav Milojičić, isto povreda Poslovnika.
Hvala. Reklamiram član 106. jer ovo nije sednica SO Smederevska Palanka. Drago mi je što premijer toliko pažnje posvećuje Smederevskoj Palanci, jako mi je drago. Žao mi je što nikada nije došao u Smederevsku Palanku. Samo radi istine, mesna zajednica Vodice je blokirana za radove preko PZP Požarevac za put koji je izgrađen 2006. godine. Poštovani predsedniče, ja sam 2006. godine imao 22. godine, nisam imao nikakve veze sa lokalnom samoupravom. Rekli ste juče da je opština zadužena za 500 godina unapred, to znači 500 milijardi, a budžet nam je milijardu na godišnjem nivou, to znači 500 milijardi, što je neistina. Ja sam dostavio 2012. godine sa koalicionim partnerima…
Što niste tražili repliku, molim vas? (Aleksandar Vučić, s mesta: Samo napred.) Ja ću ovo računati kao repliku, samo nastavite.
Možete vreme molim vas samo…
Dobro, dobićete pet sekundi više, nego ja ću ovo računati kao repliku, pustite Poslovnik.
Hvala. Kada sam sa svojim koalicionim partnerom izabran za predsednika opštine, svim odbornicima, imam u torbi dopis, dao sam svim odbornicima tada i vašim odbornicima dopis gde je opština bila zadužena dve i po milijarde. Sada je dug dve milijarde, 500 miliona smo vratili, ni jedan jedini dan u „RIN“ nismo bili, ni jedan jedini dan jer ste nas odmah blokirali. Što se tiče gradskog fudbalskog kluba, osnovan je mnogo pre 2012. godine, a ja sam od 2012. godine predsednik i nije javno preduzeće, već je javna ustanova. Na kraju krajeva, možete vi nama da kažete kako ste dobili stan od države 1999. godine, dok su na nas padale bombe, dok ste nas uveli u rat…
Molim vas da čujemo poslanika šta će reći.
Hvala. Za pivo ću da vam odgovorim posle, pošto ja ne pijem i sportista sam, ali opština ima pravo da pomaže manifestacije. Hvala.
Hvala vama. Ovo smatram kao repliku i replika Aleksandar Vučić.
Ja sam srećan i zaista nemam više šta da dodam. Imam ovde doneli su mi i 145 hiljada evra od Vojske, Srbija je 2011. godine platila prvu od 60 rata a onda dali Miškoviću i više ni jednu ratu niste platili za Maksi, nema veze, sitnice. Ali da vam kažem nešto, na svemu vam hvala što ste rekli i samo nemoj više da tražite repliku, bolje za vas. Hvala vam najlepše. (Bojan Pajtić, s mesta: Replika.)
Povreda Poslovnika Bojan Torbica, pa vi repliku.
Poštovane kolege poslanici, reklamiram povredu člana 106. i člana 107. Pošto gospodin Pajtić niti se držao dnevnog reda, a vređao nas je sve pod broj jedan i mene i sve kolege, ovde nazivajući raznim imenima i načinima na koji smo došli. Voleo bih samo da zna javnost, da znaju svi, a gospodin Pajtić jako dobro zna šta je bilo 15. marta 2016. godine kada je Vlada, na čijem je čelu u tom trenutku bio u Vajskoj za nepostojeću kancelariju za inkluziju Roma, koja nikada nije registrovana isporučila 350 paketa prehrambenih kojima su kupovani glasovi u Vajskoj, isporučeni, nepostojećoj kancelariji za inkluziju Roma, a na adresu Zorana Petrovića, kandidata za odbornika DS u SO Bač. Pokret socijalista je svim medijima dan kasnije dostavio materijal i ja se nadam da će ubuduće novi ministar unutrašnjih poslova reagovati po ovom. Potom, još dva puta u roku od mesec i po dana je isporučena količina od blizu hiljadu prehrambenih paketa u opštinu Bač, nepostojećim organizacijama, a znači, kada na otpremnici piše da je primalac Kancelarija za inkluziju Roma u Vajskoj, a pečat prijemni stoji, pečat udruženja Romkinje Bača, da li je to čist i legalan zakonit postupak? Nije, kao što nije bilo ništa što je Bojan Pajtić 16 godina radio u Vojvodini. Hvala vam.
Glasamo li za povredu Poslovnika, koju sam počinila ja ili Veroljub Arsić? (Bojan Torbica, s mesta: Ne treba, hvala.) Reč ima Bojan Pajtić. Izvolite.
Zahvaljujem se, poštovana predsednice. Gospodin mandatar je izneo mnogo neistina i uvreda na moj račun i pokazao nepoznavanje ne samo podele vlasti, nego i nadležnosti Republike i Pokrajine. Azotara i MSK nisu nadležnost Pokrajine, nego će i ubuduće morati da ih rešava Republika. Pokazao je nepoznavanje funkcionisanja sistema izvršne vlasti. Naime, predsednik Vlade ne odlučuje o tome koje će nevladine organizacije na konkursu neke pojedine institucije Pokrajine dobiti sredstva, a pokazao je zavidno poznavanje članova DS, tako da ni ja nisam znao koliko članova DS on poznaje lično. Ono što je brutalna neistina i što je uvreda jeste da sam postavio ženu za direktora. Nikada nisam postavio ženu, niti je moja žene ikada bila direktor, ali zato ćemo glasati o tome da direktor gimnazije u koju je išao sin gospodina Vučića postane ministar prosvete. Moja žena nije bila direktor, ali zato gospođa Kori Udovički neće više biti ministarka, jer nije branila kuma gospodina Vučića, ali će biti gospođa Ana Brnabić, koja je i u aferi reketiranja stranih investitora branila kuma Aleksandra Vučića. Što se tiče 16 godina vladavine, gospodo, pogledajte kalendar, informišite se, nije tačno da sam bio 16 godina na funkciji u izvršnoj vlasti. Što se tiče „Heterlenda“, za taj „Heterlend“ ste hapsili gospodina Vrebalova, a sada ste u koaliciji sa odbornicima Grupe građana Milivoje Miša Vrebalov. Toliko o vašoj doslednosti, borbi za decu sa hendikepiranim potrebama, borbi za pravnu državu, i o vašoj pravdoljubivosti i borbi protiv korupcije. Nemojte pričati ništa. Za 10% je povećan broj nerešenih predmeta, a podneto je 1.154 zahteva za odštetu zbog neosnovanog pritvora u periodu od 1. januara 2015. godine do 31. marta 2016. godine, dakle 15 meseci. Toliko o vašoj borbi protiv korupcije i doslednosti i borbi protiv kriminala. Hvala puno.
Izvolite.
Poštovani gospodine Pajtiću, ja nemam ništa protiv, da nisam ovo što jesam nešto bih drugo uradio za to što ste mi dete napali, a napao mi je Bojan Pajtić dete, da čujete zbog čega. Napao mi je dete, malopre je pomenuo mog sina. Znate li zašto ga je napao? Zato što je išao u školu gde je ne znam šta gospodin Šarčević. Nikada nisam video gospodina Šarčevića pre toga. Moj sin je bio vrlodobar đak, čak nije ni odličan da možete da kažete da sam nešto plaćao ili da mi je bilo potrebno. Napali ste dete koje je išlo pošteno u školu, završilo pošteno bez ijedne poklonjene ocene. Nije vas stid i sramota. Vi ste opasni ljudi, tačno kako je Dučić rekao, samo za neke gde je možda i pogrešio. Vi ste opasni ljudi samo zato što nikakvog stida nemate, nikakvog ni stida ni obraza nemate. Vi nam govorite – ne, nije fudbalski klub javno preduzeće, nego je javna ustanova. To pivo smo potrošili onako. Nisam ja popio, popili su drugi. Kupali se fudbaleri u pivu. Kažete niste znali za ovo koliko su para dobili. Znali ste, gospodine Pajtiću, vi ste odredili svakoga lično. To ste davali pare za kampanju članovima DS. Nemojte da obmanjujete javnost. Mislili ste da ću da pobegnem od vaših priča. O reketiranju i izmišljenim razgovorima kada ste pozvani na poligraf ne smete da se pojavite. Bežite noge, pobeći ću vam, pobeći ću svuda, zato što znate da nikada ništa istinito u životu niste rekli. Da li je to u pitanju? Pa vam je moje dete krivo. Sram te bilo. I o tome mi govorite na takav način. (Bojan Pajtić, s mesta: Kako to razgovarate?) Kako ja razgovaram što vam kažem da vas sram bilo, vi koji mi vređate dete. Kako vas nije sramota? (Bojan Pajtić, s mesta: Sram vas bilo!) Vi koji ste postavljali sve kriminalce moguće, od „Metals banke“, a da ne pričam o svemu drugom. Sada ćemo da pročitamo narodu, da ljudi to vide. Nema potrebe, nikakve potrebe da to što postavljate lica iz svoje porodice na direktorska mesta, jer moj sin nije direktor i neće da bude direktor, običan vrlodobar učenik i ništa više od toga. Dakle, pošto to radite, i kada pričate o „Heterlendu“, vi ste dali vojvođanske pare, srpske pare, narodne pare, vi, naše pare ste dali, koje ste uništili, a ti ljudi odgovaraju. To su naši novci. Milion evra ste našeg novca potrošili da biste dali ruševinu za hendikepiranu decu. Zato ste pominjali mog sina. Zato vam moje dete smeta, pošto ne znate šta drugo da iskoristite kao argument, onda vam je – jao, zamisli, rekao mi je sram vas bilo, zamisli. Pa, to je minimalno. Zaslužili ste mnogo, mnogo teže reči, mnogo gore reči bi bile primerene onome što ste vi uradili malopre. Sram vas bilo. E, šta je radio Bojan Pajtić? Da bi ljudi čuli u Srbiji i da znaju šta se to zaista desilo. Dakle, prilikom rekonstrukcije i adaptacije objekta za potrebe smeštaja i boravka dece ometene u razvoju opština Novi Bečej i dvorca „Heterlend“ u Bočaru, oni su lažno prikazivali obim i količinu izvedenih radova na objektu, trošili uplaćeni novac namenjen izgradnji objekta za isplatu svojih ranijih dugova i sopstvene potrebe, i to sve na štetu Fonda za kapitalna ulaganja AP Vojvodine, koji je u stvari bio glavna lopovska firma DS, uz „Razvojnu banku Vojvodine“, koja je njima kao stranci dodeljivala novac. Problem je što je taj novac naš, što je taj novac - novac građana Srbije. Oni su pribavili protivpravnu imovinsku korist, a posle ćete da vidite gde su sve radile te iste firme, u privrednom društvu „Gardi“ u iznosu od 61.722.724 dinara, tačno po kursu 541.427 evra. Dakle, 550.000 evra, da ljudi razumeju tačno, pri čemu je opštini Novi Bečej naneta šteta oko milion evra, obzirom da objekat čija je vrednost 112.075.373 dinara ni do danas nije izgrađen. Onda su počeli da govore da smo mi krivi što to nije izgrađeno, da iko od nas ima bilo kakve veze sa svim ovim. Mislili su da što više izgovore takvih neistina, kao što je ona malopre, u kojoj je, primetićete, pokušao da nam proda jedan trik gospodin Pajtić. Bilo je to vrlo lukavo izvedeno. Ja sam tužio Vučićevića oko hotela na Brionima. Znači, samo je bilo pitanje zvezdica, a na Brionima je bio i na Brionima je slavio dvadesetogodišnjicu „Oluje“, ali je mislio da to niko neće da primeti, tu vrstu neistine i tu vrstu prevare. To što vređate Anu Brnabić, takođe treba da se stidite. Vređate Anu Brnabić zato što niste mogli da imate takvog stručnjaka, zato što ste vi imali, kako sam rekao, vladavinu najgorih, onih koji su se rukovodili samo svojim, samo ličnim interesima i ničim više. Upravo zato niste mogli da dobijete Anu Brnabić, jer Ana Brnabić nije tražila da joj izdajemo „ppa“ i feed in tarife da zaradi pet puta više za godinu dana, kao što su neki drugi tražili. A, ćutao sam o tome, pustio da rade nadležni organi ceo svoj posao, a vi ste bežali ko muva bez glave, te ne sviđa vam se Stefanovićev poligraf. Kakav biste vi? Kakav biste vi, ako nećete policijski poligraf države Srbije? Hoćete neku drugu državu da ovde bude nadležna? Hoćete li nekog drugog? Ne verujete svojim institucijama kao predsednik Pokrajinske Vlade u to vreme. Kojoj vi to zemlji verujete, kojim to institucijama? Ne verujete vi nikome, zato što znate da ste govorili neistine, kao što uvek govorite neistine, zato što znate da sada svi građani vide da vam je politika propala, zato što znate. I sve to ste radili da biste dobili žestok odgovor, da biste mogli sutra da kažete kada bude potpuno jasno u kakvim ste svi kriminalnim radnjama učestvovali, da kažete – to je politički progon. U brojnim kriminalnim radnjama, vi, da, i to kada se bude videlo i kada bude isplivalo na videlo u narednim danima i nedeljama, onda ćete da kažete – ej, ljudi, ovo je političi progon, ovo je strašna stvar. Zato je trebalo danas doći u Narodnu skupštinu i reći ljudima najstrašnije stvari da šta god posle toga da se desi da mogu da kažu da je to politički progon. Da vam nešto kažem, tim vašim pritiscima i tim vašim trikovima kako je sve politički progon nisam uopšte impresioniran, ni fasciniran. Ako ste u nečemu učestvovali, odgovaraćete. Ako niste, nećete odgovarati. Nisam ja nadležni organ. Ja sam rekao šta je vama namera. Video sam vam nečistu savest gospodine Pajtiću, kao što sam video ove pokvarene trikove koje izvodite oko hotela na Brionima, itd. Te trikove su prodavali kod nas kada smo imali šest godina, a koje vi pokušavate da prodate javnosti Srbije. kaže – nije Vučić u pravu, nije fudbalski klub javno-komunalno preduzeće nego je javna ustanova. Više javno tužilaštvo je preduzelo sve mere i za Heterlend i oni svoj posao rade. Zahtevi za naknadu štete o kojima govori gospodin Pajtić, jer sve što kaže ne kaže istinu, da budem fin i relaksiran. Svi zahtevi za naknadu štete zbog neosnovanog lišenja slobode o kojima govori, koja su podnela lica, jer su hapšena u vreme vaše vlasti, držana u pritvoru u periodu koji je naveo, ta lica su pravosnažno oslobođena. To su svi oni ljudi iz „Sablje“ i ostalih akcija koje ste hapsili potpuno protivpravno i danas nam oni traže pare da im država Srbija da. Apsolutno svi, i to je informacija koju smo sada dobili i potpuno je precizna i dobićete sve u predmet. Da li je moguće da sve što kažete promašite. Hajde barem jednu stvar kažite istinitu večeras. Hajde barem jednu. Što narodu ne kažete da ste se dogovorili sa tom kompanijom da uzmete pare za vašu stranku oko tih vetroparkova, da objasnimo narodu o čemu se radi? Nemojte da mi psujete ništa, nemojte da pretite. Nemojte da psujete. Ja sam video da psujete…
Kamere snimaju poslanike i vidi se šta se izgovara na snimku.
Kamere vas snimaju. Samo vi psujte, nikakav problem nije. Hteli ste da uzmete pare, a sada ću da objasnim narodu kako taj princip funkcioniše. Zašto mi nemamo još mnogo onih vetrenjača, kao što vidite, jer ne dam da pljačkaju narod. Nisam dao da pljačkaju narod sve ovo vreme. Sada ćete da čujete kako i zašto da prost narod može da razume, da običan čovek može da razume zašto. Moraćemo mi u budućnosti da imamo te vetroparkove, jer je kod nas veoma niska cena struje, da obični ljudi razumeju. Šta oni traže od nas? Takozvane fidin tarife. Oni traže da mi njima priznamo da šta god proizvedu da će naša država da im plati dvostruko veću cenu od tržišne cene. Oni traže da bi oni investirali u vetropark, a čim im mi damo saglasnost, imaju ugovor za vetropark, oni odu u banku, dobiju pare, posle četiri, pet godina investiciju izvuku, a od nas izvlače narednih 70 godina pare, dvostruko veće od onoga koliko mi plaćamo struju dobijenu iz uglja ili hidroelektrana čak, a koja je takođe skuplja od one koju dobijemo iz termoelektrana. Dakle, dvostruko skuplju. Ja sam gledao da to zaustavljam. Računam, što više toga zaustavimo, pa kada nam se poveća cena struje za četiri, pet, šest godina, u tom trenutku ćemo morati da ispunjavamo i te evropske standarde zbog zelene energije, ali da zaštitim državu da ne plaćamo te pare. Vidite ko je insistirao na tome. Koga god znam da je insistirao na tome znam da je hteo da ukrade pare, jer to je jedini smisao celog tog posla. Ništa mi time ne dobijamo, osim što moramo da platimo, umesto pet, devet evra centi po kilovat času, devet koma dva evro centa po kilovat času. Dakle, a danas vam je cena na tržištu nešto manje od pet evro centi. Mi bi njima bili dužni da se obavežemo ugovorom da platimo 9,2 evro centa, a vi narode, građani Srbije i poštovani poslanici zaključite ko je ovde bio lopov?
Samo da vidim nešto sa generalnim sekretarom. Dobro. Molba jedna moja. Znači, dozvoljeno je u parlamentu danas skoro sve u nekim okvirima pristojnosti. Moja molba je, znači, možete da kritikujete, naravno, program i ekspoze mandatara. Možete da kritikujete, govorite o ličnostima ministara, zašto ste protiv i šta imate da im zamerite. Molim vas da ne idemo iza granice pristojnosti, iza granice nečega što niko ne može, dakle, da podnese, a to je spominjanje dece u negativnom kontekstu. To je izuzetno nešto ružno. Mi smo ovde osnovali Odbor za prava deteta. Volimo da sedimo u njemu, da ispunjavamo nekakve evropske i svetske kriterijume, donosimo nekakve deklaracije, a onda kada hoćemo da zabodemo nekom nož u srce - spominjemo decu. To stvarno nije korektno i ja vas molim da se mi vratimo na raspravu, da govorimo o politici, da govorimo o mandataru ako treba, mimo dece i njemu šta imamo lično da kažemo, da li nam se sviđa ili ne sviđa i o ekspozeu i o ljudima koji su predloženi da budu njegov tim. U tom smislu, reč dajem dalje ovlašćenima i šefovima poslaničkih grupa. To su Ivica Dačić, zatim nam je ostao Saša Radulović, ako se javljate povodom ekspozea. Poslaniče Radulović, ja nisam vama rekla da pokazujete rukom na druge poslanike, ili imate dvojnika. Ja sam vas pitala, kao predsedavajući, da li ste se vi to javili da diskutujete o ekspozeu. Ako niste, nemojte mi sugerisati. Ovde su svi punoletni ljudi pa im ne trebaju ni advokati [[Radoslav Milojičić, s mesta: Pravo na repliku.]] Vama nisam dala reč. Pitala sam poslanika Radulovića koja mu je namera. Izvolite. Ako hoćete da sarađujemo hoćete, ako nećete nećete, Bože moj, 250 poslanika… Ima onih koji žele da diskutuju, ima onih koji ne žele ništa. Ivica Dačić, izvolite. Znači da vas brišem, gospodine Raduloviću. Brišem vas. Hoćete se vi prijaviti, budite ljubazni. Zato što sam vas pitala pa nećete… (Saša Radulović, s mesta: Rekao sam vam tri puta da sam se javio. Gledajte kameru.) Ja sam rekla verbalno nasilje je gore od fizičkog neki put. Izvolite. Uvaženi poslaniče Dačiću, izborite se, molim vas, za vašu reč. Ja sam nemoćna, žena sam, pa nemam dovoljno snage za to. (Bojan Pajtić, s mesta: Poslovnik.)
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, predsedniče Vlade i mandataru za sastav nove Vlade, na početku, pošto sam i dalje šef poslaničkog kluba Socijalističke partije Srbije, naravno da će Socijalistička partija Srbije glasati za izbor nove Vlade, ali to nije ništa novo, ja sam o tome govorio i nekoliko meseci unazad i posle održanih izbora. Smatram da su rezultati koji su postignuti u našoj saradnji u proteklim godinama, a ta saradnja traje od 2012. godine, veoma uticali na popravljanje imidža narodnog položaja Srbije, ali i to da Srbija danas, 2016. godine svakako nije ista kao i 2012. godine. Ne bih govorio sada o detaljima i o pojedinostima onoga o čemu je mandatar govorio u ekspozeu, ali mogu sa zadovoljstvom da kažem da je u poslednje četiri godine došlo i do finansijskih konsolidacija, odnosno konsolidacija javnih finansija, ali i do veoma bitnih poteza i na unutrašnjem političkom ali i na regionalnom planu, na spoljnopolitičkom planu i pošto sam ja jedan od onih koji je dugo godina ovde u parlamentu, mislim da je pozicija Srbije danas neuporediva u odnosu na vreme od pre nekoliko godina. Sigurno da su mnogi rezultati postignuti i mislim da ono što se može očekivati u narednim godinama jeste to da imamo do 2020. godine, koliko bude puni mandat ove Vlade, mogućnost da završimo tehničke pregovore o članstvu Srbije u EU, ali i naravno da postignemo veoma značajne rezultate na planu reformi i razvoja Srbije. Želeo bih da prokomentarišem nekoliko pitanja koja su ovde bila istaknuta. Prvo, video sam juče da su neki poslanici i neke poslaničke grupe napustile sednicu zbog toga što navodno nije ispoštovana poslovnička odredba o sedam dana potrebnih po pravilu za zakazivanje sednice. Podsetio bih na to, osim ako ovo nije događaj od istorijskog značaja pa je cela pažnja usmerena na dijalog sa gospodinom Radulovićem, želeo sam i njemu i svima ostalima da kažem, sačekaću da se vrati. Pošto je Bojan Pajtić juče govorio o tome da je sedam dana neophodno pre održavanja sednice, sećanje me služi da je 2008. godine kada je pravljena Vlada DS – SPS – JS – PUPS u petak 4. jula zakazana sednica za ponedeljak 7. jula, gde je tu sedam dana? Takođe ja sam predložio gospodina Radulovića prošli put za ministra. Sigurno ga nisam predložio sedam dana ranije. Zato sve priče o tome, razumem da vreme briše sve i da se zaboravlja, ali ipak ima ovde i onih koji to pamte. Nađite neki ozbiljniji argument. Razočaran sam nivoom kritike prema vladajućoj koaliciji i našoj stranci i mandataru. Ako su ovo najveći problemi i najveće kritike sa kojima izlazite, misli da je to sramota za opoziciju u Srbiji. Kakve su to kritike, da li je to bilo sedam dana ili dva dana, da li je ekspoze podeljen ili nije podeljen, kada ste ga vi to podelili dok ste vi imali mandatara. (Radoslav Milojčić, s mesta: Sa vama.) Ne samo sa nama, imali ste vi … Jel vi mislite da se ja stidim što sam toliko dugo na vlasti? Valjda se neko bori da bude na vlasti. Meni nije jasno zašto se vi borite. Sa ovom vašom politikom to će vam ostati daleki san. Nemojte to da koristite kao argument, hoću da pitam da li ovde ima različitih politika? Ovde je Šešelj izašao sa stvarima koje jesu političke. Sa druge strane Čedomir Jovanović je takođe govorio stvari koje su političke. Ne bežim i mislim da je to tema na kojoj takođe naša vladajuća koalicija, naš savez, lista koju je predvodio Aleksandar Vučić i ova naša lista i Mađari i svi ostali koji čine koaliciju jesu dominantni i po ovim teškim političkim pitanjima. Koja su teška politička pitanja? Ovde se pominje to da li ćemo mi u ekonomiji imati koncept liberalni, da li ćemo imati koncept socijalne države, blagostanja ili ćemo imati državni intervencionizam itd. Možete da zovete to kako god hoćete, u uslovima ekonomske krize koja je zahvatila ceo svet nije bilo moguće bez države da se iz krize izađe. U „Njuzviku“ izašao je naslov gde kaže „Sada smo svi pomalo socijalisti“, zašto? Zato što je država i u Austriji, Nemačkoj, Belgiji, ne znam gde sve preduzimala mere za spašavanje banaka, za kupovinu banaka, za spašavanje preduzeća. To nisu tržišne mere gospodo. Tržišne mere su dovele do tog ekonomskog haosa i do ovakvih kriza. U pravu je mandatar kada kaže da danas u svetu ne postoji jedan model, postoji mešavina različitih modela i pravljenje različitih odgovora. Niko za sada nema najbolji odgovor. Koji je odgovor socijaldemokratije, koji je odgovor narodnjačkih koalicija, koji je odgovor komunista? Nema pravih odgovora na ekonomsku krizu i uopšte krizu. Mi smo imali neoliberalizam u Srbiji posle 2000. godine, evo dokle je doveo. Doveo je do pljačkaške privatizacije, doveo je do sistema koji je … Praktično mi sada govorimo o SSP, podsetiću da je SSP usvojen na sednici Vlade Srbije koju je vodio Koštunica i Tadić. Usvojen je na sednici Vlade zato što je Koštunica izašao pod tom tačkom dnevnog reda i predsedavali su iz DS. To su jeftini fazoni. To je kao da sada Aleksandar Vučić izađe i ostavi meni da predsedavam. Vlada DSS i DS je usvojila SSP i poslala ga Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nemojmo sada da pričamo da nije tačno. Tačno je. Druga stvar, bez ikakve odluke Vlade, bez SSP odmah posle 5. oktobra prvo što ste uradili osim što ste sa fantomkama i ostalim stvarima ulazili u NBS i ostala preduzeća, Carinu itd, šta je prvo urađeno, da se ukine carina za poljoprivredne proizvode za robu iz inostranstva. Na to nas niko nije terao. Isto kao i što smo ukinuli vize svima u svetu, na to nas niko nije terao. Ta politika ulagivanja je apsolutno pogrešna i apsolutno propada. Zato smatram da država danas jeste najveći poslodavac, najveći investitor, najveći potrošač i ona mora da ima ulogu u izlasku iz krize. Socijalistička partija Srbije je podržala mere konsolidacije. Smatramo da je ključna stvar u budućnosti razvoj, odnosno rast. Bez razvoja, bez rasta BDP Srbija ne može da ide napred, a to je upravo i cilj kojim svi treba da težimo u narednom periodu. Kada je reč o evropskim vrednostima, pošto vidim da svi redom izražavaju strah od toga da bi eventualno možda mogla da se izmeni preambula Ustava, nećete mi zameriti što ja možda više pričam o političkim temama. Premijer je više pričao o ekonomskim, ja moram da pričam o ovim temama zato što smatram da je ovo takođe suštinska stvar koja bi trebalo da bude tema razgovora i ovde. Govorite o tome da će se izbaciti preambula, a ja vas pitam šta je sa članom 1. Ustava Republike Srbije u kojem stoji da je Republika Srbija između svega ostalog država koja je zasnovana na pripadnosti evropskih principa i vrednosti. Što ste vi kao toliki antievropljanin iz DSS upisali to u Ustav Republike Srbije? Kakvi su to evropski principi i vrednosti, a vi ste sada protiv ulaska u EU? Što ste nam onda dali takav Ustav? (Milan Lapčević, s mesta: Nije isto.) Molim? Nije isto evropski principi i vrednosti, a što? Da nije možda da evropske principe i vrednosti utvrđuje Albanija ili Turska? Valjda je utvrđuje EU, Nemojte da ste smešni, misli se na EU. Uostalom, kada ste pisali Poslovnik i sve ostalo govorili ste o tome da se po skraćenom postupku usvaja sve ono što je bitno za harmonizaciju zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Prema tome, to su prazne priče. Da li treba ići u EU ili ne, da li se treba okrenuti Rusiji, a ne EU, mislim da su to putanja koja sva postavljena na ovakav način nanose veliku štetu svima nama. Ovim pitanjima se mora… Šormaz, ja vas molim da…Gospodine Šormaz, za vas molim samo da me saslušate. Ja zaista nikoga nisam prekidao. Čekao sam da dođem ovde na red kao šef poslaničke grupe druge po veličini i ja vas molim da me salušate. Ja mislim da ne govorim ništa što je loše. Govorim i u vašu korist i u svoju zato što je naša politika koju zajedno vodimo, a to je sve u interesu Srbije. U svakom slučaju, mislim da je duboko pogrešna rečenica koju je Čedomir Jovanović izrekao danas, a to je da mi plaćamo cenu pogrešne politike koju smo vodili. Znam na koju on politiku misli. On misli na politiku koja je vođena 90-ih godina koja se tiče zaštite naših nacionalnih i državnih interesa. Pa ću ga podsetiti na to da je Viktorija Januan, pomoćnik državnog sekretara Amerika nedavno izjavila da su SAD 20 godina ulagale u nezavisnost KiM. To je bilo 1996. godine. Sve vreme su političke stranke koje inkliniraju ovakvoj političkoj opciji govorile da je za sve kriva politika Slobodana Miloševića. Uostalom, iz njegovih usta se moglo čuti, bez obzira što ja njega poštujem, i to da je Republika Srpska genocidna tvorevina. To su stvari koje nanose duboku štetu našim nacionalnim i državnim interesima. Upravo sam ovih dana, ovih nedelja se toliko i oglašavao kada je reč o stvarima koje predstavljaju istinu, ne zato da bi me Vučić uzeo u Vladu, nego zato što smatram…. (Poslanici negoduju.) Gospodine Miliću, slušajte ja znam da je vama to žao…
Eto, vidite da i vama dozvoljavam da dobacujete, odnosno negodujete.
Dobro, gospodine Miliću, vama je žao, vi ste toliko malo bili na vlasti da prosto to ne možete da zapišete u svojoj biografiji, ali dovoljno ste štete ostavili ovom narodu i državi i zato nećete više ni da se vraćate. Ali, vi stalno govorite, i iz vaših se redova čuje, i kaže se – mi imamo retoriku koja podseća kao na 90-te. Slušajte, dame i gospodo, u vreme kadau regionu retorika podseća na 40-te, kada se rehabilituje Stepinac, kada se rehabilituje ustaški pozdrava „Za dom spremni“, kada se podižu spomenici ustaškim teroristima, kada se na ovakav način slavi najveće etničko čišćenje Srba posle Drugog svetskog rata, najveće etničko čišćenje u Evropi posle Drugog svetskog rata, kakvu mi obavezu imamo nego da dignemo glas protiv toga. Zašto, da nećemo da aplaudiramo tome? Kažete - zašto je Vanja Udovičić pogrešio kada je rekao – kosovskim sportistima, a što, da neće možda da stojimo i slušamo kosovsku himnu, nepostojeće države, nepriznate države, koja je proglašena na osnovu kršenja međunarodnog prava. Dajte da o tome da govorimo, jer imamo oko toga različite stavove. Ja se ponosim time što imam drugačije stavove od vas i nikad ih neću imati iste kao vi. Isto tako, znam da kada smo bili u koaliciji sa DS, vi ste imali i drugačije stavove. Imali ste situaciju da ste sa Rusijom želeli dobre odnose. Demokratska stranka, ko? Nisam ja sigurno. Ja sam uvek imao, a vi ste se uvek gurali tu sa Koštunicom, falile su stolice ko će da sedne da potpiše sporazum samo da bi pobedili Tomu Nikolića na izborima. To je bilo… (Radoslav Milojčić, s mesta: Ko?) Pa Boris Tadić, ko. (Radoslav Milojčić, s mesta: On nije član DS.) Izvinite, molim vas onda je on u ovoj drugo stranci. (Radoslav Milojčić, s mesta: To je isto kao da ministar Vulin…) Ja vas sve molim, prihvatam sve naše članove bez obzira gde su.
Molim vas, gospodine. Vi ste kandidat, nemojte molim vas da komunicirate. Gospodine Vulin, molim vas da ne komunicirate na taj način. Vi ste samo kandidat. Vraćam vam ovo vreme.
Znate šta, ja sam toliko vremena potrošio na polemiku sa mojim bivšim kolegama iz nekadašnje koalicije, da neću tražiti da mi to vreme vratite. Ako treba, mogu da im održim neko predavanje kako doći na vlast.
Vratiću vam vreme.
U svakom slučaju, politika koju vode je pogrešna, a oni ne žele da razgovaraju o politici jer je nemaju. Njihova politika se zasniva na tome da pljunu Vučića, Dačića ili bilo koga drugoga. Dajte politiku. Završeni su izbor. Politika vaša je izgubila i imate mesto koje ste zaslužili. U svakom slučaju, nadam se da niko nije iznenađen, mi ćemo glasati za formiranje Vlade. Hvala.
Reč ima mandatar. Izvolite.
Još jedanput nekoliko reči oko težine pozicije u kojoj se nalazi Republika Srbija i o tome je govorio potpredsednik Dačić. Neće to biti lakše ni za tri meseca, ni za šest meseci i sve kako nam se odigrava ne bih rekao da nam ide na ruku iako smo do sada uspevali da izbegnemo te glavne udare u brod koji se zove Srbija i biće još mnogo problema u budućnosti i u okruženju. Rekao bih da nam ni svetske prilike ne idu na ruku, ali ne možete da ih birate. Živite u vremenu u kojem mi kao mali ih ne kreiramo, već pre svega gledamo kako da sebe sačuvamo, kako da sebe zaštitimo, kako da sebe odbranimo. Mislim da je veoma važno i veoma bitno da ljudi u Srbiji shvate da ono što radimo po pitanju nacionalne politike i nacionalnih interesa jeste najviše što možemo da od praznog junačenja i od toga da smo najjači ne bismo imali ništa, osim što bismo imali mnogo novih žrtava i ponovo bi neko za 10 i 20 godina morao da obnavlja privredu i da razmišlja o tome kako da obnavljamo zemlju. Ne zaboravite da time što smo ekonomski jači i naša vojna industrija je jača i vojno smo jači i možemo da utičemo na sprečavanje svakoga ko bi želeo da ugrozi teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije i upravo zato smo donosili odluke i o posebnim ulaganjima u našu namensku industriju. Upravo zato mislim da je to jedan vitalni deo naše industrije i privrede zato što i u ova smutna vremena u kojima i kada pričate o blokovskim podelama, plašim se da više ne postoje jer nisam siguran gde biste danas smestili Tursku, nisam siguran gde biste smestili neke druge zemlje. Unutar same EU postoje brojne podele i brojne pukotine, drugačiji stavovi. Naravno da su svi u EU jer imaju vrhovni interes i ekonomsko blagostanje, a rekao bih i mir i stabilnost i znaju koliko je skupo da učestvuju ili da budu deo bilo kakve destabilizacije. Tako da, mislim da je od suštinskog i ključnog značaja da mi gledamo šta je to što u budućnosti možemo da uradimo da zaštitimo našu zemlju, da je štitimo pre svega mudrom, pametnom i racionalnom politikom i da dobro poznajemo odnose snaga u svetu. Kada ste govorili malopre o Miloševiću, o vašoj pre svega, a malim delom sam u tome i učestvovao od 1998. do 2000. godine, bila je jedna veoma ozbiljna greška. Neću da pričam o ostalim, bilo ih je više, naravno. Ta ozbiljna greška se sastoji u sledećem. Ona naravno nije emocionalnog karaktera, ona je duboko racionalna, veoma realna, a to je da nismo sagledavali odnos snaga u svetu, da nismo razumeli šta se zbiva oko nas i malo šta smo uspeli da izračunamo i da izbrojimo. Da ne ulazimo u meritum politike, da ne kažem da ni sve drugo nije bilo ispravno, ali ovo je ono što oni koji su na vlasti sebi ne smeju da dozvole. Na taj luksuz imate pravo kada ste u opoziciji. Kada ste u opoziciji možete da govorite i stvari koje ne stoje, možete da govorite stvari koje su ljudima dopadljive, možete da pričate ono što ljudi žele da čuju. Kada ste u Vladi, onda na takav način ne smete da se obraćate, onda morate da imate i drugačiji jezik, drugačiji rečnik i morate da vodite interes o svojoj zemlji i svojim građanima. Ono što smo mi uradili u prethodnom periodu i što smo uspeli, videli ste možda po prvi put, iako nekako pokušavam da tu spustimo i smanjimo, ali smo se oštro suprotstavili nečemu gde nije bilo moguće da se ćuti. Ne može da se ćuti na povampirenje ustaštva, nacizma kao i ideologije, i to je naša obaveza da jasno i nedvosmisleno govorimo. Ja sam ponosan na činjenicu što je Vlada Srbije i što su njeni resorni ministri imali dovoljno smelosti da reaguju na takve vrste provokacija, zato što će jednoga dana i neki u Evropi da se pitaju zašto na takve stvari nisu reagovali. Ne možete nikome da objasnite da Miro Barešić nije terorista. Ne možete nikome da objasnite da Alojzije Stepinac, ustaški vikar, nije bio zločinac, iako su oni njega dali i žrtvovali, jer su znali da ne može da dobije smrtnu kaznu u vreme komunističke vlasti, da ni na koji način ne bi odgovarao Ante Pavelić, kog su i britanske i američke službe pacovskim kanalima i mnoge druge, moguće čak i istočne službe, provodile preko više zemalja do Paragvaja. Čovek umro u Španiji kao slobodan građanin, bez ikakvih problema. Dakle, najveći nacistički zlikovac, nikada mu nije suđeno. Nikada mu komunistička Jugoslavija, nikada mu komunistička Hrvatska nije sudila. Oni su našli rešenje – sudite Stepincu. Sudili su Stepincu kojem je i te kako trebalo da se sudi, ali su znali da pošto nije lično učestvovao u klanju i izvršenju zločina, znali su da ne može da dobije smrtnu kaznu. Ali, to njegovu odgovornost ne umanjuje ni na koji način. Ne zaboravite, ja sam naveo jedan primer, a sličnih je primera bilo i u mestu moga oca, ali ovo mesto Kamensko je poseban primer. To je gornji karlovački deo, Gornjokarlovačka mitropolija. Hrvati su ih u januaru mesecu 1942. godine naterali da dođu u katoličku crkvu, sve ih pokrstili i time se pohvalili u njihovim novinama „Hrvatska nova“. I danas postoje štampani primerci. Mislim da je i gospodin Jovan Pejin objavio to u svojoj knjizi o Alojziju Stepincu. Kada o tome govorimo, oni su napravili sledeću stvar. Kažu – jedino je tada Stepinac progovorio na suđenju, pošto se tobože branio ćutanjem i pošto je on sebe uverio da je bio nevin. Uzgred, jedini put kada je govorio protiv nacističkog okupatora, govorio je kada su mu brata ubili. Ne zaboravite da su Nemci neretko streljali najčešće ustaške zlikovce. Recimo, u Prijedoru su streljali grupu od šestoricu ustaša, jer nikada takve krvnike i zlikovce nisu videli, koji su ubijali srpsku nejač i srpske starce. Zato su ih streljali. E, onda je Stepinac reagujući na smrt njegovog brata, i tu mu izjavu vade i dan danas da bi rekli kako se on u stvari izjašnjavao protiv nacističkog poretka, a 1944. godine je primio, dakle posle toga, najviše odlikovanje ustaške države direktno od Ante Pavelića. Godine 1945, u februaru mesecu, kako im danas njihovi pevači Tompson i ostali tepaju, Maks i njegovi mesari šetali su Jasenovcom. Beograd je oslobođen u oktobru 1944. godine. Svi su već sve videli i znali. Oni su u februaru 1945. godine šetali Jasenovcem i dalje klali i ubijali Srbe, i dalje mislili da oni pobeđuju, da je samo pitanje trenutka kada će da se oporavi nacistička armija i kada će moći ponovo. Na te stvari nismo mogli da ćutimo i na te stvari nećemo da ćutimo. Neću da prihvatim tu lažnu podelu krivice – krivi su tu jedni i drugi, igraju ping pong. Ovde nema nikakvog ping ponga, on tebe maljem u glavu, a ti kažeš – izvinite, videli smo taj malj. Onda kažete – to je ping pong. To nije nikakav ping pong. Zato neću da prihvatam izjave ni bivšeg predsednika danas, koji je mene osudio zbog toga što sam rekao da smo dovoljno jaki i da više nikada nikome nećemo dozvoliti neku novu „Oluju“. Je li to zločin? Je li to neko priželjkuje neku novu „Oluju“? Je li to nekakva nacionalistička, šovinistička ili bilo kakva izjava? Ja mislim da je to normalna, razumna i nacionalna. To sam rekao nikome ne preteći. To sam rekao imajući u vidu i dobro zbrajajući brojeve, i naše i svih ostalih, i razumevajući da smo to u ovom trenutku u stanju da učinimo, dakle, da zaštitimo naš narod. E sada, ti ljudi koji su mislili da je moguće Srbiju da lako slome zato što su članica EU i članica NATO pakta, zaboravili su da danas Srbija ima mnogo veći ugled. Srbija je i svojom raspravom u parlamentu to uspela da pokažete. Mi sa Hrvatskom želimo da imamo što bolje odnose i radićemo na tome, kao i sa pripadnicima njihove manjine ovde u našoj zemlji, ali Srbija nije ničiji džak za udaranje i neće to biti. Nikome ne pretimo i ni od koga ništa ne tražimo. Mislim da je i demokratski kapacitet rasprave doprineo ugledu Republike Srbije. Ja sam kriv što me je valjda posle jučerašnjeg teškog i napornog dana, i od jutros sam od sedam na poslu, u devet sam već bio u Skupštini, ja jedini ne mogu da napustim ovu salu, videli ste da većina onih koji dođu da nešto teško kažu malo, malo, pa izađu napolje, pa prošetaju, ja ne mogu da napustim salu pošto sam jedini ovlašćen da odgovaram i moram da odgovorim svakome, žao mi je što me je pogodilo to kada mi je neko dete napao, ali šta da radim. Valjda sam živ čovek i izvinjavam se ako sam sintagmom „sram te bilo“ ili „sram vas bilo“ nešto prekršio ili pogazio. Ja mislim da suštinski nisam, ali meni nije problem, trebalo je da naučim, a valjda je to jedino što nisam naučio. Sve mogu da istrpim, mogu da istrpim i sve moguće neistine i laži. Videli ste malopre kada sam do kraja raščlanio, i vama i građanima Srbije, šta se krilo iza priče o vetroparkovima i svemu drugom, da znate šta su bili pravi planovi i zašto se to radilo, kada onda to možete da raščlanite, onda vidite šta sve predsednik Vlade mora da radi i šta sve predsednik Vlade mora da vidi. Ali, sve je to normalno i to morate da izdržite kada ste na tom mestu. Ono na šta nisam navikao, to je da vam neko napada decu, ali apsolutno ni krivu ni dužnu, sa najglupljim i najtupljim mogućim obrazloženjem koje je neko dao. Izvinjavam se još jedanput vama, narodni poslanici, ako ste u mojim rečima „sram te bilo“ ili „sram vas bilo“ osetili neku vrstu trenutnog nepoštovanja prema bilo kome. Ja sam u stanju da prihvatim tu vrstu krivice, ali mislim da se nije događalo u ovom parlamentu da neko napada nečiju decu i mislim da to u političkom životu Srbije skoro nije bio slučaj. Ali, šta da radite, izgleda da ću morati i na to da se naviknem. Obećavam vam da im ni to neće biti dovoljno, da me ni time neće uplašiti i da im neću ustuknuti ni za pedalj ma šta da govore, ma kako da govore i ma kakvim lažima i izmišljotinama da se bave. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Lapčević. Samo mi objasnite po kom osnovu se javljate.
Replika, direktno prozivanje.
Replika Ivici Dačiću, vas lično ili stranku?
Stranku.
Izvolite.
Danas je ustaljena praksa ovde u ovom parlamentu i od kandidata za premijera i od gospodina Dačića da više puta na jedan grub način napadaju DSS i da poprilične neistine iznose. Dakle, govorili ste o tome da su u vreme DSS-a izvršene pljačkaške i tajkunske privatizacije, a znate i sami da su najveće privatizacije izvedene u periodu od 2000. do 2004. godine, kada DSS nije bio deo Vlade. Takođe znate i da te resore su vodili ljudi iz G17, a i da jesu, ne postoji ideologija političke stranke koja je propagirala bilo kakve zloupotrebe. Vi ste na vlasti četiri godine, imate i hleb i pogaču i nož, imate izvršnu vlast, imate policiju, imate sudstvo, procesuirajte. Nemamo nikakav problem sa time. Svako ko je kriv, ko ima više od 18 godina treba da odgovara. Nemamo nikakav problem sa time. Gospodin Dačić priča o tome kako je na sednici Vlade Srbije usvojen SSP, a neće da kaže da je ta sednica ilegalno zakazana i održana bez ministara iz DSS-a. Nikakvu ulogu u tome nismo imali, naprotiv, bili smo protiv toga. I taj sporazum je potpisao gospodin Đelić, uprkos protivljenju DSS-a i predsednika Vlade. I napadate sve vreme DSS vi koje je taj DSS i taj Koštunica lično spasao i vašu stranku posle 2000. godine. To više govori o vama nego o nama. I gospodin premijer koji ne bi danas bio na vlasti da nije bilo podrške DSS-a 2012. godine, i to ste zaboravili. Neka vam je na čast.
Vreme. Hvala vam puno. Repliku tražite?
Ako smem samo da kažem. Dakle, tada je bio izbor za predsednika Republike. Mi smo imali dva potpuno nova ciklusa parlamentarnih izbora. Ali ja gospodina Koštunicu, za razliku od vas koji niste otišli sa njim, poštujem. Ne slažem se sa njim u svemu i mislim da je reč o časnom čoveku i nisam rekao da je on to krao. Imali ste vi ministre koji su i uhapšeni i protiv kojih se vode postupci, koji su simboli, ali nemojte da mi zabranjujete da govorim i da iznosim političke zaključke. Gospodin Bubalo nije bio član ne znam koje stranke, nego vaše. Neki drugi su bili članovi nekih drugih političkih stranaka i ne vidim da je tu neki problem. Prvo, vašu stranku sam, dok vam se neki ljudi nisu pridružili, veoma poštovao. Danas je manje poštujem, ali to je moje pravo. Lično ću uvek da vas poštujem. Nema tu velike filozofije. Niste slušali o gospodinu Koštunici mnogo toga lošeg iz mojih usta i nećete da slušate. Ono što mislim to je da je on gledao da vodi računa o Srbiji koliko je mogao, iako nisam saglasan sa svim što je činio. Zato što ja mislim da se on trudio da bude nacionalno odgovoran i da brine o zemlji, ali to nema veze sa lopovlukom, to nema veze sa Hamovićem, Lazarevićem i sa svima ostalima, to nema veze sa svim privatizacijama koje su provedene od 2004. godine pa nadalje, kao što nema veze sa svim privatizacijama koje su provedene od 2001. do 2004. godine. Mi juče pričamo o banjama, a mi imamo 50 banja u Srbiji koje su uzete samo da bi neko mogao to da proda kao imovinu i ništa više. Kao što nam govorite – prodat je „Hestil“ kao imovina, a vi ste nam ga dali praznog, samo što treba da plaćamo i da trošimo na mesečnom nivou 12 miliona evra da bismo isplatili plate, a da se ne proizvodi ništa. U time i jeste razlika. Samo što ja, nažalost, ne mogu da stignem od, rekao bih, navala, izmišljotina i besmislica svakoga dana da odgovorim na sve. Ovo se nije odnosilo na ovo što ste malopre rekli.
Vreme, molim vas.
Što se tiče SSP-a, tačno sam rekao i ko je kada parafirao i ništa nisam slagao. Ja ne mogu da govorim više?
Ne, javili ste se za repliku, pa zbog toga.
Nisam znao, ali okej. Izvinjavam se, neću duže. Oprostite. Hvala najlepše.
Hvala. Poslaniče Dačiću, replika? Dve minute imate.
Čisto da ne ispadne da neću da odgovorim na ovo što je rekao gospodin Lapčević, zaista želim da polemišemo o politikama koje vodimo kao stranke. Vi znate da je naša koalicija prestala, između ostalog, i zbog toga što smo imali drugačiju politiku i kada je reč o EU. Nemojte sada oko toga da ispadne kao da mi nešto vama treba da budemo zahvalni. Znate šta, ja to isto čujem i od demokrata i od vas itd. Ispada da svi ste nas vi spasili. Čekaj, čoveče, mi smo sve vas spasili. Da nije nas bilo, gde biste vi tad bili? Vi niste mogli da napravite vladu od 2004. godine, Koštunica nas je zvao da vas podržimo. U tajnosti sam dolazio po mraku tamo u vaše kancelarije, da nas ne bi video Zoran Živković. Evo ga ovde. (Zoran Živković, s mesta: Fantomke ste nosili.) Ne, fantomke su nosili oni tamo vaši ispred Miloševićeve kuće. Kada je reč o drugim stvarima, ispada na kraju – mi treba nešto vama da dugujemo. Sve je u redu. Ja sam bio korektan i mislim da smo imali korektnu saradnju. Kao što kaže gospodin Vučić, ni ja nekad nisam nešto posebno napadao gospodina Koštunicu, ali ovde je reč o drugačijim politikama. Nisam ništa slagao, sednica Vlade koja je održana, održana je na takav način da ste vi izašli jedni drugima u susret. Demokratskoj stranci Srbije su demokrate izašle u susret da se usvoji nešto oko Rusije, a vi ste izašli njima u susret i izašli, oni su imali većinu bez vas.
Vreme, poslaniče.
Generalni sekretar Vlade je bio u sali. Gospodin Živković ne znam šta hoće da mi replicira i kome, on je meni dobacio, nisam ja njemu.
Poslaniče, dve minute i 19 sekundi. Hvala vam puno.
Izvinjavam se, oduzmite mi tih 19 sekundi.
Evo, to je na konto onoga što niste hteli dve minute koje sam vam dala. Molim vas za razumevanje, poslanik Saša Radulović. Izvolite. (Milan Lapčević, s mesta: Replika.) Nema replike. Odlučila sam da zatvorimo ovaj krug i Saša Radulović ima reč. Izvolite. Vama ne valja kad dam reč, kad ne dam reč. Stvarno, kao u kafani. Šta god da uradim, utući ćete me. Poslaniče, vraćam vam vreme. Sada ću da vas isključim. Ponovo se prijavite, da krenemo od nule. Počnimo iz početka.
Poštovani građani, dame i gospodo, evo, upravo je ukinut prenos na RTS-u, tako da je ovo jako interesantno.
Prenos je prekinut, a ne ukinut, kada je govorio mandatar Aleksandar Vučić, a ne kada ste vi počeli da govorite. Nemojte od sebe da pravite žrtvu, kad niste.
Ja ne pravim ništa. Uzeli ste mi reč bez ikakvog osnova i očigledno sad vidimo šta je razlog za to uzimanje reči, kada sam imao vreme.
Vratiću vam ponovo. Niko vam nije uzeo reč i nemojte da obmanjujete javnost.
Da ponovim, poštovani građani Republike Srbije, ekspoze koji smo dobili je imao…
Poslanici, molim vas, samo malo. Poslanik Radulović traži apsolutno vašu pažnju, ako je to moguće.
Da li predsedavajuća može red da uvede u Skupštinu? Ovo je nešto što će građani videti.
Ali, govorite, čujemo vas.
Ja vas molim da uvedete red. Ometanje nije dozvoljeno.
Nemojte da se obraćate poslaniku. Pričajte nešto između sebe. Nemojte, molim vas, poslaniku da se obraćate, ako je već takva situacija. Hoćete li da govorite, nećete da govorite?
Da li je cilj da se sprečim da govorim? Ja vas molim da uvedete red.
Šta da sprečim sad?
Dobacivanje nije dozvoljeno. Mi nismo ni reč dobacili do sada. Ekspoze koji smo dobili je imao 68 stranica. Dobili smo ga praktično na dan održavanja sednice. Razumem da praksa u prošlosti takođe nije bila da se dostavlja ekspoze na vreme, takođe, nekako su na brzinu uvek pravljene sednice Skupštine gde se diskutovalo o Vladi. Međutim,ja se nadam da se i mandatar slaže da sa tom praksom treba da prekinemo, odnosno da se ne vadimo na to šta je bilo ranije, nego da radimo ono kako treba da se radi, a to je da se sednica zakaže na vreme, da se ekspoze dostavi da bi mogli normalno da razgovaramo. Nadam se da se oko toga slažemo i da će ta praksa biti uspostavljena. Tokom očekivanja Vlade, slušali smo o tome da je napisan od mandatara 450 stranica ekspozea, na karo papiru, kako je to rečeno, pisano rukom. Mislim da ne bi ispalo pred građanima da ovo nije istina, da bi mandatar trebalo da pokaže tih 450 stranica da bi građani videli da se to zaista tako desilo i da je mandatar zaista na karo papiru pisao. Ekspoze je vrlo sličan ekspozeu koji smo imali pre dve godine. On je pun detalja, pun raznih brojeva i praktično pun obećanja, i ako se vratimo na dve godine nazad, vidimo da mnoga, odnosno da većina od njih nije ispunjena. Recimo, pomenuću samo jedan interesantan detalj koji se ponovo pojavljuje sada, a to je Zakon o poreklu imovine. Mandatar je obećavao taj zakon 2012. godine, pa smo onda, takođe negde sredinom 2015. godine, čuli da će do septembra biti urađen, čak je bio javni nalog tada ministru finansija da to uradi obavezno tamo negde do 15. septembra. To se nije nažalost desilo. Ono o čemu treba da razgovaramo, mislim taj ekspoze je zaista veliki, a treba da razgovaramo o strateškom pravcu za Srbiju. Mandatar je pomenuo da on misli da je ovo jedini put, odnosno da je ovo najbolji put za Srbiju, ovo što je napisao u samom ekspozeu i mi se naravno sa tim ne slažemo. U izlaganju tog ekspozea, on je govorio o mnogim, mnogim detaljima. Na primer, mi se slažemo da su klozeti važni, oni jesu važni u našem društvu, ali to nije posao za mandatara. Posao za mandatara je da obezbedi da sistem radi, da škole rade, da u tim školama imaju ljudi koji su u stanju da vode računa o klozetima. Kao što na primer, davati ćebad ljudima iz helikoptera kada je poplava je jako važna stvar, međutim to nije posao za premijera. To je posao za spasilačke službe. Posao premijera je da stvori sistem u kome spasilačke službe rade. Takođe, kad je bilo spašavanje deteta u Feketiću, to takođe nije posao premijera. Posao premijera je ponovo da spasilačke službe rade, pa kada vidimo spasilačke službe da rade svoj posao, onda nam to znači, a mislim da ćete se složiti sa tim, da sistem radi, a onda to znači da premijer radi svoj posao. Posao premijera je sistem. Slično tokom izlaganja ekspozea, govoreno je o građevinskim firmama koje ne ispunjavaju rokove itd, i mandatar je rekao da će se lično postarati da se to desi. Ni to nije posao mandatara. Znači, ima ministra, a ministar ima firme, ima službe koje treba time da se bave, kada vidimo da se putevi rade, da se rokovi poštuju, onda znamo da je mandatar napravio sistem, da taj sistem funkcioniše i onda znamo da premijer radi svoj posao. Čuli smo dosta od toga i o problemima, odnosno problemima sa građanima Srbije. Izvukli smo neke klipove o tome gde je mandatar u više navrata govorio o tome kako su građani Srbije izgleda lenji ljudi i da moramo da naučimo, odnosno da građani moraju da nauče da ne budu više lenji nego da se ugledaju na neke druge građane po svetu koji nisu lenji. Sve probleme za koje smo čuli u ovom ekspozeu, našli smo dva krivca, kako je to mandatar izložio. Jedan su naši lenji ljudi, a drugi je da su krivi oni od ranije, znači, da je kriva, ne ova prethodna ili pretprethodna vlada, nego vlada od pre toga i da je uvek neko ranije kriv. Mislim da bi konačno trebali da uspostavimo praksu u Srbiji da se preuzima odgovornost kad neko postane premijer, da nakon toga nosi odgovornost tog posla, da se ne vadi na one šta su radili ranije, nego da popravlja te stvari i da konačno imamo tu praksu da se to tako radi. to se zove preuzimanje odgovornosti. Što se tiče građana Republike Srbije, naši građani nisu lenji i oni to znaju. Građani Srbije nisu ni pametniji, ni gluplji od drugih građana u svetu. Nisu ni lepši ni ružniji. Građani Republike Srbije su kao i svi građani u svetu i pametni i vredni i radni. Velika razlika je u sistemu u stvari. Kod nas je iskrivljen sistem, a recimo u Nemačkoj je sistem kako treba. Taj sistem u Nemačkoj pomaže, odnosno dobar je za pristojne, pametne i radne ljude. U Srbiji je sistem iskrivljen, gde za one koji su pristojni i koji zarađuju novac svojim radom, sistem je uzbrdo, a za one koji uđu u političke stranke sistem je nizbrdo. To je centralni problem Srbije. Racionalni ljudi, onda traže liniju manjeg otpora, pa rade jedino ono što im je dostupno, a to su dve stvari ili beže iz zemlje ili se učlanjuju u političke stranke i tako dolaze do posla. To je nažalost sadašnjost u Srbiji. Mi više od 10 godina imamo ekonomsku politiku koja se bazira na stranim investitorima kao spasiocima i tu priču o spasiocima govorimo već toliko dugo, ako se osvrnemo oko sebe, vidimo koji su rezultati te strategije, odnosno koji su rezultati takve ekonomske politike. Ona je duboko pogrešna i u stvari u tome i jeste glavno razilaženje. Imamo političke razlike oko toga, koji je način da Srbija izađe iz krize u kojoj se danas nalazimo. Mi kažemo, da je centralni problem Srbije partokratija, odnosno partijski parazitski sistem koji su partije napravile za sebe. U stvari u našoj zemlji partije su za sebe napravile svoju državu. Znači, ne naša država u našoj zemlji, nego njihova država u našoj zemlji. Te partije su za sebe napravile čitav jedan sistem partijskog zapošljavanja koji je rastao tokom vremena, sad je gori nego ikada. To građani jako dobro znaju. Jako dobro znaju da bez partijske knjižice ne možete da dobijete, odnosno da dobijete radno mesto, da ovo ne važi samo za javna preduzeća, ovo važi čak i za kulturne ustanove. Evo, recimo pogledajte Niš ili Novi Sad gde dolaze ljudi bez ikakvih kvalifikacija na čelo tih institucija. Znači, partijsko zapošljavanje je kada partijski kadrovi uglavnom sa kupljenim diplomama, sa izmišljenih univerziteta dolaze na izmišljena administrativna radna mesta. Mi u Srbiji nemamo u javnom sektoru višak lekara, nemamo višak prosvetnih radnika, nemamo višak recimo radnika u komunalnim preduzećima koji rade na terenu. Mi imamo višak partijskih kadrova koji sede u kancelarijama, primaju plate za ne rad. U celom javnom sektoru, proširenom javnom sektoru, proširenom javnom sektoru u Srbiji zaposleno je 700 hiljada ljudi, preko 700 hiljada ljudi. Ovo uključuje javna preduzeća i društvene firme. U tom javnom sektoru imamo oko 15% partijskog viška koji nas na godišnjem nivou košta milijardu evra. Fiskalni savet je objavio izveštaj u kome je rekao da je na penzijama Vlada 2015. godine uštedela, mi kažemo uzela od penzionera, 20 milijardi dinara, to je 180 miliona evra. To nije uzrok deficita, to nije problem deficita, to što je uzeto od penzionera, radi se o 180 miliona evra, problem je ova milijarda partijskih kadrova. Druga stvar, imamo veliku korupciju u zemlji koja je nastavila. Verica Barać je svojevremeno govorila da je centar korupcije u državi Vlada Republike Srbije, da od toga svepotiče. Verica Barać je, da vas podsetim sve, heroina srpske političke scene koja je govorila o pljački Srbije kada niko drugi nije smeo, govorila o pljačkaško privatizaciji, svemu tome što se dešavalo. Pokrenula 24 sporne privatizacije. Imao sam čast i privilegiju da joj pomognem u tim predmetima. Radio sam posle i sa tužilaštvom i sa policijom na tim predmetima. U sva 24 predmeta smo pronašli sve što je tvrdila Verica Barać. Ti svi predmeti su zatvoreni i završili u fioci, kasnije i Savez za borbu protiv korupcije izbacio izveštaj koji govori o tome da su svi ti predmeti skrenuti. Znači, nijedan nije završen onako kao je to Verica Barać napisala. Ja sam se lično uverio da ono što je pisala je u stvari istina, odnosno našli smo to zajedno sa divnim inspektorima policijskim, radnim grupama koja su formirane na tim predmetima. Kako rade subvencije kod nas? Ispričaću dve stvari koje smo otkrili u Ministarstvu privrede dok sam bio ministar, koje pokazuju u stvari gde je deficit. Prvi se tiče Fonda za razvoj. Iz Fonda za razvoj je bačeno dve milijarde evra našeg novca i tražili smo na početku izveštaj od direktorke Fonda za razvoj da vidimo kome su dali te kredite. Napisala je izveštaj u kome je rekla da je dodeljeno preko 20.000 kredita i da od tih 20.000 kredita računa vodi 61 zaposleni. Znači, sistem je bio napravljen da ne može da funkcioniše. Ja sam to zaustavio kako se pljačka novac tamo, u proseku se krediti daju na pet godina. U prvoj godini svi vraćaju kredit, u drugoj godini pola vraća kredit, od treće godine dalje niko ne vraća kredit. Ovo su dve milijarde evra našeg novca i krediti su se delili po partijskim linijama i uz njih obično ide korupcija, odnosno partijski reket. Imali smo privrednike koji su dolazili u Ministarstvo privrede i govorili da im je traženo 30% reketa da bi dobijali te subvencije. Druga priča se tiče subvencija po radnom mestu. Ispričaću priču o Vršačkim vinogradima. Vršački vinogradi su trebali da budu privatizovani 2013. godine, pre nego što sam postao ministar. U februaru je rađena procena vrednosti imovine. Procenili su da imaju zalihe vina vredne pet miliona evra i ukupnu imovinu vrednu 17 miliona evra. To je bila procena vrednosti imovine Vršačkih vinograda. Onda negde u julu, avgustu mesecu Dinkić je predložio Vladi 2013. godine, Vlada je usvojila jednu uredbu po kojoj na licitaciji ako se pojavi jedan zainteresovani, ako ne digne ruku odmah cena ide na pola, ako ne digne ruku niko na toj drugoj licitaciji ide odmah treća gde je početna cena trećina. Tako se pojavio jedan kineski investitor koji je odćutao prvu, odćutao drugu licitaciju i kupio Vršačke vinograde za pet miliona evra, odnosno trebao da kupi zato što smo taj ugovor posle raskinuli. Sada da pogledamo malo da se obračunamo. Znači, plate pet miliona evra, dobiju zalihe vina vredne pet miliona evra i opremu, objekte i zemljište za „dž“. To je bio dil i ovo nije sve. Pored toga, svi zaposleni u Vršačkim vinogradima su trebali da dobiju otkaz, pa da država plati otpremnine, pa da nakon toga taj investitor zaposli iste te radnike i dobije subvenciju od 6.000 evra po radnom mestu. Ako mislite da je ovo sve, tu se varate. Kada su procenjivali Vršačke vinograde u februaru nije bilo grožđa na čokotima. Do septembra poraslo grožđe i rod grožđa vredan oko pet miliona evra. Ovo vam je privatizacija Vršačkih vinograda koja je trebala biti sprovedena u avgustu 2013. godine, ovo je moje ministarstvo zaustavilo. Ovo sve jako dobro znaju sindikati i svi zaposleni u Vršačkim vinogradima. Ovo je jedan od modela kako je pljačkana država. Na subvencije godišnje se baca oko milijardu evra. To vam je situacija u kojoj recimo domaći proizvođač bojlera plaća poreze, a onda država uzme te njegove poreze i plaća njegovoj konkurenciji iz inostranstva da otvori radno mesto, njegovo ugasi i praktično tako kao stvara privredni rast. To tako ne funkcioniše ni u jednoj zemlji u svetu. Ovo su uzroci deficita, ne penzije. Znači ovih 180 miliona evra koliko je uzeto od penzionera je samo kap u moru u odnosu na ono gde se baca novac. Kada pogledamo recimo par ovih kompanija koje su navedene u ekspozeu, na primer JAT ili Železara, kod JAT-a nakon promene, JAT je ostvario gubitak poslovni u 2014. godini od 75 miliona evra. Ja bih naravno kao i svi građani Srbije voleo da je ta investicija dobra, da ona dobro funkcioniše, međutim, nažalost to nije tako. Oni su dobili subvenciju od 79 miliona evra od države i tako su fiktivno napravili dobit. Znači, naprave gubitak, država da 79 miliona i ovo se jasno vidi iz finansijskih izveštaja i onda prikazuju dobit na papiru. Prošle godine 2015. godine gubitak je bio 45 miliona evra, država je dala subvenciju od 49, subvencija je poklon, ne bi li JAT, odnosno „Er Srbija“ mogao da prikaže dobit od 4 miliona evra. Ovo nije dobra ekonomska politika. Znači, pitanje je šta ne radi u toj kompaniji i to hoćemo da promenimo, da se fokusiramo na ono što ne valja, da ga odstranimo ne bi li kompanija ostala profitabilna. Železara je na primer 2014. godine napravila gubitak od 134 miliona evra, dobila subvenciju od 36, tako da gubitak ispada 98, a prošle 2015. godine ovaj divni menadžment koji je postavljen je napravio gubitak od 144 miliona evra. Tako da kombinovano kada pogledamo gubitak je 278 miliona evra Železare kada uzmemo 2014. i 2015. godinu. Da podsetim penzionerima je oteto 180 miliona evra. Kako se uvodi red u ove firme? Uvodi se sa onim ličnim kartama sa kojima sam počeo i te lične karte su nažalost ukinute i odustalo se od njih, gde se popiše imovina, popišu se obaveze, kao svaki domaćin uvede se red u firmu. Nakon toga se pravi neki poslovni finansijski plan, očisti se firma od dugova, plate se ljudima zaostale zarade i poveže se staž i nakon toga se traže investitori, ne pre, nego nakon toga. Zato što nigde nismo uveli red zbog toga i imamo probleme u privatizaciji, jer niko to neće da kupi. Niko se ne zalaže za zatvaranje Železare, ali se zalažemo za to da se prvo uvede red i da se pogleda šta u Železari vredi, a šta ne. Ono što se na kraju desilo je, prodata je Železara za 46 miliona evra, odnosno nije prodata Železara nego imovina Železare, Železara je ostala kao pravno lice i u toj Železari je ostao dug od 52 milijarde dinara. To je oko 450 miliona evra preko toga i slično kao i od JAT-a očekujemo da poreski obveznici to preuzmu. Kada pričamo, pominjan je jedan frizer koji šiša po kućama i ne plaća porez, problem sa tim je što ljudi ne plaćaju nerazumne poreze i naravno to je nelegitimna konkurencija, oni ne bi trebali to da rade, ali ljudi preživljavaju tako. Najbolji podsticaj za domaću privredu je smanjenje poreza i doprinosa. To je način da se izbegne siva ekonomija, to je način da se uvede red. Srbija je divna zemlja, ima pametne ljude, ima grozan sistem. Srbiji nije potreban vođa, Srbiji je potreban sistem i jednaka pravila za sve, onda će pametni ljudi među nama uspeti u tom dobrom sistemu kao i u Nemačkoj da naprave dodatu vrednost i da naprave…
Hvala. vreme.
Znači, rešenja nisu strani investitori, rešenja su građani Republike Srbije i domaća privreda. Hvala.
Hvala. Izvolite, mandatar.
Ja mislim da su građani Srbije mogli sada da se uvere kako izgleda ta politika o kojoj su pričali i neko me je pitao danas zašto je dobro da su bili izbori. Ja mislim da je ovo jedan od razloga zašto je veoma važno da smo izbore održali. Zato što bi neko svojim svakodnevnim, nekad besmislenim, nekad manje besmislenim kritikama sticao poverenje ljudi, a ljudi bi mislili da je neko stručan i da negde nešto neko može da napravi. U ekspozeu naravno nismo čuli ništa, zato što ga nije ni pročitao. Čuli smo u ekspozeu da o nečemu nisam govorio o čemu sam govorio, pošto nije slušao u to vreme je tvitovao ili nešto drugo radio ili je, da ne ulazim u druge detalje. Sa druge strane, juče sam ja čitao tekst na 270 strana. Sam ga pisao, dobio mišljenje ministarstva, sam pisao uvodni zaključak, sam ispravljao sve i sam radio sve i nikada mi niko ne piše tekstove, ja ih pišem, kao što ste znali i ranije. Ne znam šta vam je to značilo i šta vam je to trebalo, za razliku od vas kojima su drugi pisali govore i dostavljali kada je trebalo da govorite dok ste bili u Vladi Srbije. Ostavićemo i to po strani i to je u redu. Ne može čovek da stigne sve. Govorite o povredama procedura i ceo dan vas slušam sve. Nijednu proceduru, nijedan postupak, ni jedan član, ni jednu regulu nismo pogazili, ni jednu, ni poslovničku, bilo koju, dakle, podzakonsku, zakonsku, ustavnu. Govorili ste da sam išao negde po nekim drugim zemljama da se sa Srbima nisam sastajao, kada sam pitao koja je to zemlja, svi ćute niko ne odgovara. Vi ste danas govorili ovde o nečemu šta je posao predsednika Vlade, a šta posao predsednika Vlade nije. Prvo, kad već govorite o detaljima u Feketiću nisam bio predsednik, već potpredsednik Vlade. Radio sam nešto što bih činio kao običan čovek. Uzgred, tamo sam slučajno otišao, a ovde prisutni Saša Antić je trebalo da ide, čak sam se naljutio što ja moram da odem tamo tog dana. Toliko o vašim besmislenim pričama, izmišljotinama o tome kako je negde nešto planirano i ne znam šta organizovano. Tamo je bilo jezivo vreme, da ljudi koji su se nalazili u automobilima, mnogi od njih mogu manje da trpe od mene, mnogi. Mogu mnogo više da trpim nego što možete da mislite, te sam lakše podnosio tu vrstu strahovite hladnoće i posebno onog vetra. Pojavio se neki autobus, trebalo je tu dečicu prebaciti negde. Malo nas je bilo. Samo sam uradio što bi svako drugi normalan uradio. Vi ste zbog toga vodili godišnju kampanju. Ničim drugim se niste bavili. Zašto? Pa, zato što vam je bilo lepo da sedite u toploj sobi i da odatle kritikujete nekog ko nije bio u toj toploj sobi. Smeta vam što sam nosio ćebad ljudima koje smo izvlačili iz poplavljenih područja, da, i to je posao premijera, jer posao premijera je da bude sa svojim narodom, da pomogne svom narodu u svakoj situaciji, na svakom mestu. Smetaju vam klozeti. Znam da nije politika i dok nije bila politika, dakle, dok nije bila politika, upravo nam se to i dešavalo. Imali smo slučaj da smo imali prljave klozete i da nigde niko ni na koji način u stvari nije ni brinuo o tome. I onda sam rekao – ništa, pravimo ovu akciju preko Kancelarije za javna ulaganja i danas, u ovom trenutku da vas obavestimo, 309 objekata obnavljamo, mislim da ćemo do kraja godine već uspeti taj broj da uvećamo na šest stotina i naredne godine, ja sam pogrešio, mislio sam da možemo 1.000, ali sami znate da po procedurama nije lako i da je to mnogo komplikovanije nego što izgleda, ali ćemo zajedno sa sledećom godinom imati preko 1.500 objekata, dakle, i domova zdravlja i ambulanti, i škola, bolnica i svega drugog što radimo, i to ne govorim o ovim velikim sistemima kakav je Klinički centar. Dalje, rekli ste da ja govorim da su građani lenji. To mi pokazuje da nisu slušali, jer sam ja juče ovde nedvosmisleno rekao da nas je sistem 60-ih i 70-ih, socijalističko samoupravljanje, dovelo do toga da izgubimo preduzetnički duh, a sve što nam se dešavalo 90-e i dvehiljaditih da smo izgubili radne navike. Bio sam vrlo precizan. Upravo sam govorio o sistemu, a Srbi nikako nisu lošiji ljudi od bilo koga drugog. Ja nemam rasističke teorije da bih rekao i da smo bolji od nekog drugog, ali svakako nismo lošiji. To što sam otvoren, pa mogu da kažem šta mislim o mnogim stvarima, pa jesam. Zato mi smeta kada se hvalimo neradom i kada vi možete da izađete 500 puta napolje, a ja ne mogu da izađem i pri tom ćete da mi govorite kako možete vrednije i marljivije da radite. Ne možete. To znam i kada ste radili u Vladi. Slučajno to znam. Možda ste najpametniji na svetu. Po ovome što govori Dojče vele i Amerikanci vidim da jeste, ali ja to nikada ne bih mogao da smislim te modele. Ali, vidite, znam tačno ko koliko radi u Vladi, za svakog ministra. Znam tačno koliko ste radili. Nikada ni o tome, ni o drugim stvarima nisam govorio i po tome se ljudi prepoznaju. Zato sa vama niko nikada neće da sarađuje, niko, nikada. Nema tog kog možete da nađete ko hoće sa vama stvarno da sarađuje, i svi to znaju i svi u ovoj sali to znaju. Smejali su vam se čak i oni koji vas tapšu po ramenu. Smejali su vam se dok ste govorili o stranim investicijama. Pričali ste besmislice. Pričali ste bukvalno gluposti. Pričali ste nešto što je nemoguće da bilo ko razume. Ja se ne žalim na ometanje bilo vizuelno, bilo audio. Meni ne smeta ništa, samo da vidim hoćete li moći da izdržite da držite tu ruku dok ja ne završim, a da je ne spuštate da vidim, da li ste bar toliko vredni. Dakle, ja sam saglasan sa tim da postoje. Izgleda niste mogli da izdržite ni 30 sekundi. Dragi prijatelji, svi ste videli, oni gledaju u kameru kada ih kamere snimaju i onda dignu, a teško im je da drže knjigu od 50 grama u svojoj ruci. Dakle, ja nisam ovde zbog prenosa, već zbog istorije, ali oni jesu zbog kamere i prenosa. Kažete da je problem partokratija ili partitokratija, kako god hoćete. Samo ima jedan problem, pa, vi ste najbolji mogući primer kako to ne treba da funkcioniše i kako se zloupotrebljava partijska moć. Vi ste ovde, nećete verovati, udruženje Dosta je bilo iz Beograda, obratilo se sa zahtevom u dodelu u zakup sledećih poslovnih prostorija: poslovnog prostora u Beogradu u ulici Bogdana Žerajića broj 24a, poslovnog prostora u Beogradu ulica Radnička broj 54, druga zona, i poslovnog prostora u Beogradu ulica Dimitrija Tucovića broj 49, prva zona. U zahtevu se navodi da je udruženje Dosta je bilo dobrovoljno, nevladino i neprofitno udruženje, nisam znao, osnovano na neodređeno vreme radi ostvarivanja ciljeva, ne znam ni ja kakvih, u svim oblastima u kojima nešto može da se uradi itd. Ali, suština je zašto su oni to tražili. Jer, kada traže kao politička partija, oni na to nemaju popust, a pošto oni nisu politička partija, pošto nisu politička partija, pošto nisu politička partija, pošto nisu politička partija, pošto nisu politička partija, onda mogu da imaju 80% popusta i tako su hteli da na samo ta tri poslovna prostora ukradu 80% para građanima Beograda i građanima Srbije. Srećom, to im nije dozvoljeno. Da niste slušali šta sam govorio u Ekspozeu i da vas to uopšte nije zanimalo video sam i po tome šta ste govorili o Zakonu o poreklu imovine. Trebalo je da pročitate i moj prethodni Ekspoze. Videli biste da u tom Ekspozeu nema ni jedne jedine reči o Zakonu o poreklu imovine, i to sam vam više puta govorio. Hajde, ustanite malo, malo ste stajali, ustanite još malo. E, tako, poslušajte me ljudi. Dobro je da su malo razonode i relaksacije uneli u Narodnu skupštinu. Ako ništa drugo, pričali su o velikoj ozbiljnosti i velikoj odgovornosti. Dobro je da malo razonode i relaksacije donesu. Dakle, niste slušali šta sam govorio oko Zakona o poreklu imovine, jer Zakon o poreklu imovine nisam ni pomenuo u Ekspozeu. Juče sam ga pomenuo. I juče sam rekao da ga nisam pomenuo u prvom Ekspozeu, ali da sam o tome govorio kasnije i da sam veoma nesrećan što tako nešto nismo uradili. Šta ćete, svako se češe tamo gde ga svrbi, i prvo čega se dočepao, to je Zakon o poreklu imovine. Govorili ste o uređenim sistemima. Ja sam saglasan, SAD su jedan veoma uređen sistem, veoma uređen sistem. Kod njih ne postoji ništa važnije, ne postoji veća vrednost od toga da platite porez i ne postoji veći problem od toga. Nešto ste se naljutili. Nešto ne cokćete više ko ceo dan što ste radili. Mislili ste valjda da će svi da se razbeže kad se pojavite. Jeste li to očekivali? Jaoj. Dakle, nadam se da neću biti primoran da čitam, ali da vam kažem, materijal koji sam doneo, ljudi, veći je od Ekspozea pa bar dva ili tri puta. Sad, nevezano za to, da se vratimo na ozbiljan deo zbog građana Srbije. Nisu oni naročito važni i nisu oni naročito bitni. Da razgovaramo o nečemu što je izuzetno bitno, jer vidim da to postaje mantra svima koji ne znaju ništa. Neću da govorim o drugim stvarima, ali hoću o sledećem. O tome da treba da, kad govorite o „Železari“, treba da kažete građanima Srbije sledeću stvar da „Železaru“, nas bi koštalo 100 miliona evra. Što vi znate, ostali građani Srbije ne moraju da znaju, a vi morate to da znate i uveren sam da znate. Dakle, da nismo doveli Kineze, 100 miliona evra nas košta da dovedemo do skreča i mi to moramo da platimo. Dakle, prazna fabrika nije nula dinara za nas, to ljudi treba da znaju. I nije nula radnika, a imamo ih u ovom trenutku 5.050 koji primaju platu. Imamo još 5.000 ljudi koji rade sa njima kao kooperanti. Znam ja da je bilo vas baš briga za tih 10.000 ljudi. Imali smo i sreće, uz to što smo mnogo radili i borili se da se to dogodi. Mi bismo, dakle, platili dodatnih 100 miliona samo da uništimo naša postrojenja u „Železari“ a mi smo doveli nekoga ko nam je za to što je bilo ništa, ili minus 100 miliona od imovine, dobili 46 miliona i dobili 5.050 zaposlenih radnika, 5.050 plata i rast BDP i najmoćniju fabriku u Srbiji. To ljudi u Srbiji treba da znaju. Zato što to pričate je najobičnija magla, kao i svi drugi koji pričaju o stranim investicijama. I to znaju i ovi ljudi ispred vas. To znaju svi. Nije slučajno da u Srbiji postoji tri ili četiri ozbiljne političke stranke. Ne stiče se to za jedan ili dva dana. Zato što to ozbiljnima ne može da se desi. Može da se desi na ličnom nivou ovako ili onako, ali ozbiljne političke stranke da govore na takav način nikada ne mogu da govore. Vi govorite o tome da strani investitori dobijaju više. Ne dobijaju. Dobijaju potpuno isto kao domaći. Ko vam to kod nas proizvodi bojlere? Ko je to ko proizvodi bojlere kod nas tražio subvencije, a da ih nije dobio? Da je tražio bilo kakve podsticaje? Imate li slučaj? Nemate ga. Nema ga nigde. Evo „Bekament“ odlično radi. Firma izvozi u Albaniju, izvozi u Hrvatsku. Dobili su sve što su dobili i svi drugi. Kako se zove ova druga firma u Plani ili Palanci ili Smederevu, ne znam već, takođe su dobili sve isto. Još dve nove firme su danas u, mislim, Leskovcu i ne znam gde, privatne, takođe su dobile. Svako će da dobije ko nam ponudi plan, ko nam ponudi program. I ne ode milijardu evra, nemojte da izmišljate. Nemojte da izmišljate, milijardu evra nije otišlo čak ni u vreme „Fiata“, jer su nam i tamo obaveze bile značajno manje. Ali to vama tako dođe, zato što je lepo. Znate narode 180, 200 miliona ovde to je sitnica, jer mi ovde ćemo da dobijemo milijardu. Nemojte da pričate svašta. I sa tim je dosta. To su najobičnije prevare i najobičnija magla, kao i sve drugo. Vreme je da ustanete, niste dugo i biće zanimljivije ljudima ovde u sali. Svaki put kad ga nešto pogodi, oni dižu Poslovnik, kao da će Poslovnik da mi zapuši usta. Pa, ja se ničega ne plašim, a ne vas da se plašim. Nisam se plašio ni kada su mi pretili u Briselu kada su mi govorili da mi je gotovo sve i da treba da znam šta sam uradio kada sam odbio onaj prvi Briselski sporazum, ne vas ću da se plašim, vaših izmišljotina i neistina i svega što ste ispričali ovde. Dakle, ja mislim da je veoma važno da građani Srbije znaju, pošto sam vam već odgovorio danas za ustavni sud i za penzije, sad ću da vam odgovorim i za sve investicije. Ne, to ću u replici. Dakle, naravno da ne razume gospodin Radulović ugovor koji je mogao da pročita oko „Er Srbije“. Ne razume i ne može da razume, a možda i neće. Ima tu svega pomalo. Dakle, on ne zna da računa ni neto rezultate, ni prihode od prevoza roba i pošte, ni operativne prihode, ni šta je bez dotacije operativni prihod i ovaj drugi prihod, šta je naša ugovorna obaveza da kao većinski partner ulažemo u preduzeće, a šta je ugovorna obaveza „Etihada“ itd. Dakle, ni dinara nismo uplatili više od onoga što je naša ugovorna obaveza. Uspeli smo da dobijemo danas vrednost aerodroma… Digni, bre, malo Poslovnik. Dakle, imali su, izvinjavam se što nisam persirao, ja sam kriv, oprostite. Dakle, imali smo aerodrom koji je vredeo 50 miliona evra. Danas vredi u ap frontu da dobijemo na 25 godina odmah 350 miliona. Možemo li, Vujoviću, 350 miliona? Otprilike. Govorim o realnoj ceni, 350 plus concession fee između 10 i 15 miliona evra svake godine, pa vi izračunajte. Od nečega što je propalo, što nikakvu vrednost nije imalo napravili smo zlatnu koku Balkana, ne samo Srbije, ali ne vredi, ne možete to da priznate. Ne možete to da priznate zato što treba da se nađe neki model kalifornijski ili kanadski ili ne znam već kakav, da se to nešto čudno desi. Ovde nema nikakvih čuda. Ovde je sve potpuno normalno, sve potpuno vidljivo i apsolutno transparentno. Da odgovaram na ono što su mi pričali šta će sa strane da govore, o tome ko su kriminalci, ko nisu kriminalci, pa jedva čekam, samo čekam, pa da vidim šta će da kažu, pa ćemo onda da vidimo i ko je kakav kriminalac i ko na šta ne odgovara i o svemu drugom. Veoma je važno da ljudi u Srbiji znaju da nam bez stranih investicija nema oporavka. Naš preduzetnički duhnije na tom nivou i zato insistiramo na dualnom obrazovanju, a za tri, četiri, pet godina, ako možemo, da budemo nosioci tzv. pametne industrije, posebno nosioci u razvoju IT sektora. Nema problema, bolje da se oslobađamo tzv. labor intensive, radno intenzivnih industrija i da prilazimo tome. Danas ne možemo da biramo, ne možemo da se ponašamo drugačije. Ovo je jedino moguće i to je jedino što radimo. Znaju oni to, ali nisu naročito zainteresovani da kažu ono što je istina, jer u našoj zemlji postoji nešto, a to je da vam mržnja donosi poene. Neke novine napisale sutra, kaže, „Plaćamo to da navijači ne viču Vučiću pederu“. Ja im kažem, danas im nacrtam ovde, oni samo viču Vučiću pederu bez prestanka. Ništa drugo ne viču. Šta da radite? Šta ćete? Kada nekim rukovodi mržnja, kad nekim rukovodi neistina i to je jedino moguće. Na sve da odgovorite ne možete, i to je ono što jeste vaš problem, i to ozbiljan problem. Na to koliko mogu da odgovorim, odgovoriću. Ne mogu na sve da odgovaram, ali želim da se zahvalim na činjenici da ste bar danas ovde. Bilo bi dobro da ste bili juče, onda ne biste pogrešili oko Zakona o poreklu imovine, ne biste pogrešili oko nekih drugih stvari, a što se karo papira tiče, kad god ste zainteresovani, navratite, ja ću vam pokazati lično, ali ne mislim da je to za paradu ili za bilo koga drugog, pošto mislim da imam dovoljno pameti da sam pišem, mislim da sam dovoljno obrazovan da sam pišem. Sa druge strane, kako bih vam rekao, hajde ko Boga vas molim kažite nam neku ozbiljnu ideju šta to treba da uradimo, recite o nečemu o čemu smo govorili u ekspozeu, bilo šta. Dvadeset minuta ste govorili da ekspoze niste pomenuli, da ga ni jednom rečju niste pomenuli, sem da vam je ekspoze kasnio. Kada ste vi birani za 24 sata, tada vam nije smetalo, tada je bilo sve u redu. Odoh trk do fotelje, tada je bilo super i tada procedure nisu pogažene, sa da procedure pogažene. Koja je procedura pogažena? Koji član Ustava? Koji član zakona je pogažen? Kog podzakonskog akta? Nema ništa. Eto tek tako da nešto kažemo, tek da nešto izmislimo. Uopšte se ne sekiramo što smo nešto izmislili. Pričate o partijskim vezama. Pogledajte na šta vam liste liče. Pogledajte šta vaši partijski drugovi govore koji su bili partijski drugovi sedam dana. Ne šta ja govorim, nego vaše partijske kolege. Da nije „Dojče vele“ Vučićev tabloid? „Dojče vele“ svaki dan govori nešto protiv mene, kao što znate. Ne poznajem nikog iz „Dojče velea“. Da nisu nekredibilni, govore ne istine, lupaju Amerikanci gluposti oko poreza, ne znaju Amerikanci šta je porez. Vi znate, a oni ne znaju, pa su pogrešili nešto. Meni nije problem da ulazim u takvu vrstu rasprave ali je uvek bolje da se vratite na ekspoze i da kažete šta je to što biste vi uradili. Bilo bi dobro da ste pohvalili nepostojanje deficita zato što znam da znate koliko je to važno i koliko je to dobro. Bilo bi dobro da ste o nekim stvarima pristojno govorili, kao što su drugi govorili ovde makar o deficitu iako su sve drugo kritikovali. Nemam problem, veoma sam srećan što ste danas govorili, nadam se da ćete imati tu priliku što češće i što više u budućnosti, a ja ću gledati da ne propustim tu priliku da vam se svakog meseca najmanje po jedanput odavde obratim i da mogu da ukažem na sve to što ste izgovorili u prethodnom periodu. Hvala vam najlepše.
Poštovani poslanici primili ste ostavku narodnog poslanika Srđana Kruževića na funkciju poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ostavke koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština u smislu člana 88. stav 3. i 4. istog zakona konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasnu članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran narodni poslanik Srđan Kružević danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović, replika.
Omalovažavanje političkih protivnika i vređanje je zaista loš manir i znak je velike slabosti. Ja to neću raditi. Mislim da time degradirate Narodnu skupštinu. To što imamo razlike u tome šta mislimo da treba da se radi zaista nisu nikakav razlog da se na ovakav način obraćate narodnom poslaniku. Poslovnik jasno kaže da vređanje nije dozvoljeno. Poslovnik jasno kaže da ne možete na ovakav način lično da govorite o ličnim stvarima i ličnom životu narodnog poslanika. Vi ste ovde gost u Narodnoj skupštini, građani će moći da vide vaše izlaganje i ovu količinu uvreda koju ste sasuli. Ovo zaista nije dostojno jednog premijera. Premijer bi morao pristojno da se ponaša i da govori o temi. To što i imamo razliku sa vama o tome kako treba voditi ekonomsku politiku nije razlog za uvrede i nije razlog za iznošenje neistina o ličnom životu. I ja bih mogao o vašem ali neću, to zaista nije za Narodnu skupštinu. (Aleksandar Vučić, s mesta: Molim te ajde.) Mislim da biste trebali da se upristojite i ne treba da dobacujete sada, ja vas nisam prekidao a nisam se slagao ni sa čim što ste govorili. Mi Poslovnik dižemo onog trenutka kada kršite Poslovnik i to je znak da ga kršite, ili govorite mimo teme ili vređate narodne poslanike. Ovim praktično pokazujete koliko poštujete pravila institucije sistema. Problem u Srbiji je što nema sistema, ima samo vođa. Urušene su sve nezavisne institucije sistema. To pokazuje i stanje u pravosuđu, ono što se desilo u Sava Maloj, to je jedna suspenzija pravne države, a vrhunac vašeg nepoštovanja je ne primanje tužbe od strane suda, jer od 2014. godine sud ne sme da vam uruči tužbu. To nije primereno jednom premijeru. Ja vas ne vređam, ne omalovažavam, govorim o postupcima. Ovo je jako važno, moramo da se vratimo na suštinski razgovor. Možemo da se ne složimo, ali ne treba da se vređamo. Hvala.
Poslaniče replika. Ovo je bilo i na moj račun, ni jedna uvreda nije izneta na vaš račun. Ni jedna jedina. Reč ima Aleksandar Vučić.
Samo dve reči. Naravno da vas nisam uvredio, nikoga vam u porodici nisam pominjao, nisam pominjao ni drugima, a znate da bih mogao, ne radim to. Vi ste to radili tamo gde nisam mogao da vam odgovorim, onako kako džentlmeni ne rade. A tamo gde sam da vam odgovorim ćutite kao zaliveni. U tome se razlikujemo nas dvojica, što ja ne bežim od duela a ne ogovaram vas i ne govorim strašne stvari kada niste prisutni da govorite. Sada da vam pokažem šta je rekao, kada pričate o podacima. Malo pre je govorio o Fondu za razvoj i bačene dve milijarde evra, gospodin Radulović. Bilansna suma Fonda za razvoj je 140 milijardi dinara svega i kakve su to dve milijarde evra, o čemu priča, gde su te dve milijarde? Nema veze, onako usput smo rekli pa kako bilo. Nikakav problem nije da se ne kaže istina, ako prođe prođe. Inače, ako je jedna milijarda evra mogla da se uštedi na zaposlenima, to znači da je trebalo otpustiti 120.000 ljudi. To znači da biste 24% zaposlenih u javnom sektoru otpustili. To je ozbiljna tema i o tome je trebalo da govorimo, samo što to niko nije umeo da prevede građanima Srbije. Da, gospodin Radulović bi otpustio 25% ljudi u javnom sektoru, 25% ljudi da bi mogao da ostvari ono što je rekao, uz ovo što je neistina. Ako je uvreda gospodinu Raduloviću to što sam samo pomenuo, čak nisam ni pitao hoćete li da platite i kada ćete da platite, što sam samo pomenuo porez, što je tema celokupne javnosti u Srbiji, izvinite onda sam verovatno pogrešio. Ja računam da je pitanje plaćanja poreza … Imao sam iskustva kada sam kasnio u plaćanju pre jedno 15 godina za infostan ili za tako nešto, skupo sam to platio, jel tako bilo, jel se sećate, to je kada ste vodili onu kampanju protiv mene. (Radoslav Milojičić, s mesta: O tome ću posle.) Dakle, skupo sam to platio. To je kod mene račun bio 80.000 dinara, tako nešto, kakav crni račun od milion i 69 hiljada dolara? Odakle ljudi milion i 69 hiljada dolara? I to samo za porez. Ali, mnogo je važnije ovo drugo što smo danas raspravljali i oko stranih investitora i oko Fonda za razvoj, što nije bila moja ideja uvek sam se ježio banki, razvojnih i svega ostalog, jer je tačno da je to mesto za moguće zloupotrebe i to je jedina stvar koja nije neistinita. Mislim da su građani danas mogli dobro da shvate i ko razume šta su stvari koje možemo i koje moramo da menjamo. Nemojte da imate nikakvu iluziju, šta god da kažete, a da je prihvatljivo za državu ja ću svaki put da kažem da je to prihvatljivo i da je to u redu. Neće mi smetati sva lična mržnja koju ste prosipali protiv mene i protiv moje porodice, jer se ja po tome razlikujem od vas. Onog sekunda kada to izgovorite niti dižem Poslovnik niti postajem nervozan kao vi. Vi ste me relaksirali i oraspoložili. Imao sam težak i naporan dan do ovog trenutka, gotovo 12, 11 sati sam ovde, svakome sam morao da odgovorim i jednog trenutka mi nije bilo tako zabavno kao u dijalogu i razgovoru sa vama. Hvala vam na tome i želim vam mnogo uspeha i u budućnosti.
Reč ima Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, dok gledam ove nasmejane preplanule face, verujem da je to stečeno u poljoprivredi, ali sumnjam. Mislim da je tu zaglavio deo novca koji je opljačkan od naših građana. Dok naši građani jedva preživljavaju očigledno da neki veoma dobro životare na belosvetskim morima. Ne vidim Balšu, mora da je na Maldivima, ima problema tamo sa nekom patkom žute boje, koliko zvezdica ima, ne znam, ali da je na Maldivima to je gotovo sigurno. Brana Crnčević je rekao „Govor je dar, ćutanje je još veće“. Mislim da po izlaganju mog kolege iz sela Stajčevci, iz organizacije „Nikad im dosta nije bilo“ da je najbolja potvrda da je Brana Crnčević bio u pravu da je bolje nekad ćutati nego govoriti. Ja nemam ništa protiv što je moj kolega, da li je to možda povreda jelovnika, gospođo predsedavajuća ili gospodine predsedavajući, molim vas da upozorite ove iz „Nikad im dosta nije bilo“, da na ovaj način ne ometaju govornika. Prvo, oni to meni ne mogu učiniti, ja se ne dam tako lako prevariti, a možda u toj povredi jelovnika nije bilo dovoljno aleve paprike u zapršci od pasulja. Pa, su ovi iz kompanije, kako se to zove „Kradulović Rodni i Delboj kompani“, to ustanovili i surovo kaznili konobare i kuvare. Čujem da imaju nameru, da isprazne tu menzu. Ja u menzu više ne idem. Nije mi se smučila menza, smučili su mi se ovi iz „Nikad im dosta nije bilo“ i maltretiranje konobara i kuvarica. Čuo sam da želi…Evo ga…Gospodine predsedavajući, produžiće te mi ovo vreme. Prvo vas molim da isključite ventilaciju, ako već mašu ovim Poslovnicima, da budu energetski efikasni. Da uštedimo nešto, neka korist od njih. Mašite malo brže. Mašite malo češće, ali molim vas, hajde da štedimo energiju, kada već ovde imamo nekoliko peri ventilatora, koji to uspešno rade. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam shvatio da moj kolega, nazovi ekonomista, evo beže, šta da radimo, istina boli, ja mislim da nije čitao ekspoze, iz prostog razloga zato što sada beži, a drugo ja mislim da on ništa duže od jelovnika ne čita u ovoj skupštini. Dame i gospodo narodni poslanici, ja nemam ništa protiv što je on zavrnuo Amerikance za milion evra. Ja mu to ne zameram. Ja mu zameram što je nas zavrnuo za više miliona, a evo i kako. Dame i gospodo narodni poslanici, da li vi možete da budete danas u 15 do 18 parlamenata u isto vreme na 15 različitih destinacija? Da li možete? Da li možete, recimo, u istom trenutku da upravljate sa 15 automobila na 15 različitih puteva? Ne možete, ali vidite on je mogao da upravlja sa 15 firmi kao stečajni upravnik, u isto vreme na 15 različitih destinacija i da za svaku od njih prima po jedan honorar. Samo od „BK“ kompanije za četiri firme je dobijao osam hiljada evra mesečno. I zato kada kažem, da mu ne zameram, na tome što je Amerikance zavrnuo za milion, već da mu zameram zato što je nas zavrnuo za milione. Nije bio on stečajni upravnik, zato da bude od pomoći sebi, već od pomoći sudu. On je trebao da namiri poverioce. Trebao je da namiri sirote one ljude, radnike, koji su ostali bez stanova u „Delta legalu“. On nije namirivao poverioce, on je namirivao sebe, kuma, rodbinu itd. On priča o partokratiji. Mi smo ga ovde izabrali za ministra, a onda je on u Vladi počeo da pravi partiju. I sada nam takav čovek priča o partiji, čak je nije ni registrovao kao partiju, a znam i zašto. Prvo treba 10 hiljada potpisa ili hiljadu ukoliko želi da bude manjina. S obzirom da ima nekoliko državljanstava, a ja mu na tome ne zameram, mogao je da izabere da li će biti Kanađanin, Američki indijanac ili Mohikanac, svejedno mi je, mogao je da bira. Ali je on osnovao tzv. nevladinu organizaciju za koju vidim da je prerasla u antivladinu organizaciju. Zašto? Zato što nevladine organizacije ne podležu kontroli Agenciji za borbu protiv korupcije. To je jedno. Broj dva. Nevladine organizacije za razliku od političkih stranaka mogu da primaju novac iz inostranstva. Političke stranke to ne mogu i ako to učine brišu se iz registra. Zato je onaj vođa iz nikad im dosta nije bilo, a ja ću dodati – niko se od njih oznojio nije, napravio veliki novac na 14 firmi u kojima je vršio stečaj. Kako je osnivao partiju, samo trenutak, sada ću vam pokazati. Piše on kao ministar članovima svoje nevladine, antivladine organizacije – moja i Cvijanova poslanička grupa, to piše pred izbor 2014. godine, sigurno će biti deo buduće vladajuće koalicije, jer su to MMF i Amerikanci postavili Vučiću kao uslov. To piše on, to sam malo uvećao, kao ministar, onaj što je protiv partokratije. To piše članovima svoje partije. Kaže – ja bih trebao da preuzmem, ponovo spojeno, Ministarstvo privrede i finansija, a moj najbliži saradnik, kum A.S. da ne govorim celo ime, tu je negde, to je ova lista koja je bez kumova, prepuna kumova, šurnjaji itd, vi ste rekli, dobro. A.S. a moj najbliži saradnik A.S. mesto guvernera NBS nakon što Jorgovanka Tabaković posle izbora bude imenova za ambasadora. Jasna je želja Amerikanaca da u novoj srpskoj Vladi žele svoje pouzdane ljude na dva ključna mesta. Gospodo Amerikanci, ako je ovo tačno i trebao je da vas zavrne, a ako ste mislili da ćete ako ga ovde stavite da vam vrati onaj novac što vam je tamo dužan, onda ste se gadno prevarili i mi vam se izvinjavamo na tome što ga nismo ponovo izabrali da bude ministar opšte narodne propasti. Verujem da ovo nije istina, ali gospodo Amerikanci, ako je ovo istina, stvarno ste na niske grane pali. Dame i gospodo, ako ste očekivali od jednog elektroinženjera, ako ste očekivali od jednog nazovi ekonomiste, samozvanog ekonomiste da možete da napravite dobrog ministra, gospodin Dačić nije tu, on kaže da ga je predložio, to je isto kao kada bi klovnu stavili krunu i očekivali kralja. To je nemoguće. Iz tih razloga, ovi koji mašu Poslovnikom, jelovnikom su počeli ne da mrze vlast, već mrze državu. Oni i ovi drugi preplanuli državu mrze, ali ja moram priznati da su je voleli, ali samo da pljačkaju. Ovde nisam da branim vlast, već branim državu. Mi smo prošli kroz dva perioda. Jedan period kada su nas devedesetih spolja ugrožavali i drugi period od 2000. do 2012. godine, a u Vojvodini do 2016. godine, to je taj drugi period kada su nas iznutra surovo potkradali. Dame i gospodo ministri, sadašnji i budući predsedniče Vlade, sadašnji i budući ministri, ja kada branim državu branim iz prostog razloga što određeni ljudi i centri koji su nas devedesetih godina ugrožavali ponovo žele da nas ugrožavaju i to pomoću onih koji su nas od 2000. godine do 2012. godine surovo potkradali. Izvode se razne manifestacije. Njih vlast na izborima ne interesuje. Njih ne interesuje Skupština, kao što vidite, njih interesuje vlast bez izbora, nemirima i nasiljem. Za njih je vlast dobijena nemirima i nasiljem demokratija, a vlast dobijena na izborima, u Skupštini formirana Vlada, za njih je to autokratija i diktatura. Ja bih želeo nešto da progovorim i o natalitetu i o poljoprivredi, i mislim da je to uzajamno vezano. Dame i gospodo, danas nas ima 106 manje nego juče. Sutra će biti 106 naših državljana manje nego danas. Dok mi sedimo ovde manje je 50 do 60 naših građana. Srbija se prazni. Kada uzmemo i da se odseli 50 ljudi, naša knjiga državljana se tanji u korist knjige umrlih i knjige odseljenih. Iz tih razloga ja želim da pohvalim taj deo da se po prvi put o natalitetu povede računa, jer to direktno ugrožava selo, a mi u ovoj grupi imamo dve poljoprivredne stranke, dve seljačke stranke. Od 4500 naseljenih mesta 200 sela je nestalo. Hiljadu sela ima manje od 100 stanovnika, što znači da će nam izumreti jedno selo dnevno. Iz tih razloga ja i želim da pohvalim Vladu, s obzirom da pitanje, to pitanje nije poljoprivrede i sela, to je pitanje bezbednosti, to je pitanje suvereniteta. Teritorije se prazne i bela kuga je najefikasnije etničko čišćenje. Kada se teritorije isprazne, njih će naseliti neki drugi narodi. Agresija kolevkama, to smo mi već doživeli, je najuspešnija agresija. Iz tih razloga i treći put treba pohvaliti Vladu, prvu Vladu koja je rešila da ima ministra ili ministarku za ta pitanja. Oni koji danas govore o poljoprivredi i selu su sinove poslali u grad. Ne možete imati mlade na selu, a sinove i kćerke poslati u grad. Ne možete imati snajke na selu, a ćerke poslati u grad. Ne možete pričati o genetski modifikovanim organizmima, kada ja dobro znam da je to propagandna akcija. Jedno je proizvodnja, a drugo je promet. Vi ste napravili takvu situaciju da se oni u Srbiji ne mogu proizvoditi, ali se kroz meso, mleko i druge proizvode nekontrolisano mogu uvesti. Znači, vaša akcija, za koju mislite da je patriotska, je antipatriotska. Ona glasi – bolje to uvesti nego ovde proizvesti. Ja nisam zagovornik proizvodnje genetički modifikovanih organizama, ali vam moram reći da ulazak u Svetsku trgovinsku organizaciju ne mora da znači proizvodnju genetički modifikovanih, pa čak ni promet. Od slučaja do slučaja se to da suspendovati, zabraniti, eskivirati. To ne radimo samo mi, ne bi radili samo mi, to bi radilo više zemalja. Ali, da vam kažem koliko je to plaćeno, to kad su vladali ovi preplanuli. Dakle, 13. januara 2011. godine zagovornik toga je dobio, evro je bio od 101 do 104 dinara tokom te godine, 2.548.346,46 para. Dana 22. septembra iz iste kase je dobio od tog ministra 1.826.256.00 dinara, 28. oktobra 1.500.000 hiljada i 26. decembra 80.039,00 dinara. Ukupno je dobio 5.954.665.000 dinara, u godini kada je Boris Tadić govorio da ćemo usvojiti nove genetičke načine proizvodnje hrane. Dakle, bio je na njihovom platnom spisku, bio je dva puta u Americi, a danas tobože patriotski zagovara odbranu od genetički modifikovanih organizama, s tim što bi se oni mogli uvesti, ali se ne bi mogli proizvoditi. Dame i gospodo, da ne dužim, mi ćemo izabrati Vladu, vi ćete biti budući ministri, mandatar će biti ponovo predsednik Vlade i to je ono što me raduje. Država je ozbiljna stvar i ona se ne ukorenjuje tako lako. Kada napravimo državu, državu slobodnih i hrabrih, državu sposobnih, kada je ekonomski stavimo na noge, poštovaće nas oni koji nas do sada nisu poštovali. Ja ću izaći zadovoljan i otići u svoje selo, u Nove Karlovci, proći ću između Cara Dušana i Karađorđa, otići ću na svoju njivu i stisnuti grudu zemlje i reći ću simbolično da mi je drago što se Srbija podiže, štoviše ne gmiže, što se diže. Vama, dame i gospodo poslanici i ministre, preporučujem da isto uradite, da čvrsto stisnete i čuvate i unapređujete ovu zemlju, jer ona se ceni ne po tome kako se vlada, već kako se zemlja unapređuje. Dame i gospodo ministri, ja vam kažem da se ne obazirete na kritike praznih ljudi i praznih teorija punih sebe. Dostojevski je rekao – ako idete putem i zastajkujete da svakog psa koji laje gađate kamenjem, nikada nećete stići do cilja. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, oni nisu vredni, nemojte zastajkivati. Oni nisu vredni ni vremena, ni kamena. Oni nisu vredni ni vremena, ni kamena. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Poštovani gospodine Vučiću, poslanička grupa SNS glasaće za program koji ste predstavili Narodnoj skupštini i za kandidate za ministre u novoj Vladi Republike Srbije. Zbog građana Republike Srbije, a i zbog kolega narodnih poslanika, želim da istaknem da je ekspoze mandatara Vučića, mogu slobodno da kažem, jedan svojevrstan naučni rad, zato što se Aleksandar Vučić u svom ekspozeu dotakao apsolutno nadležnosti svakog ministarstva, odnosno svakog ministra u novoj Vladi Republike Srbije i nijedna nadležnost nijednog ministarstva nije promakla u ovom ekspozeu. Zbog toga ovaj ekspoze ima više stranica od svih ekspozea koji su čitani ili saopštavani u Narodnoj skupštini Republike Srbije od 2001. do 2008. godine. Zato što su uglavnom svi premijeri, odnosno svi mandatari za sastavljanje Vlade taj posao shvatali čisto formalno, da se pojave u Narodnoj skupštini, znaju da imaju skupštinsku većinu i onda su čitali po nekoliko stranica nečega što su oni smatrali da je program i politika buduće Vlade. Zoran Đinđić je 2001. godine imao ekspoze na trinaest i po stranica, Zoran Živković 2003. godine na šest i po stranica, Koštunica prvi put kada je sastavljao Vladu na devet stranica, drugi put kada je sastavljao Vladu 2007. godine na deset i po stranica, a Mirko Cvetković na osam i po stranica. Ekspoze gospodina Aleksandra Vučića je, i to u skraćenoj verziji, podeljen narodnim poslanicima na 67 stranica. To je najbolji mogući program za napredovanje Republike Srbije u naredne četiri godine. Poslanička grupa SNS glasaće za program i sastav Vlade kako je to saopštio gospodin Vučić, iz najmanje dva razloga. Pre svega, Vlada koju je vodio Aleksandar Vučić i nova Vlada koju će takođe da vodi postigla je najmanje dva krupna cilja. Prvi je da se uspostavi makroekonomska stabilnost u zemlji i da se uspostavi red u sistemu javnih finansija. Gospodinu Vučiću i njegovoj Vladi pošlo je za rukom nešto što je malo kome pošlo u srpskoj ekonomskoj istoriji. Ne kažem da znam sve o srpskoj istoriji, ali ponešto znam. Ono što je pošlo za rukom Aleksandru Vučiću i njegovom timu, to je pošlo za rukom negde krajem 19. veka Čedomilju Mijatoviću, koji je bio ministar finansija u vreme Milana i Aleksandra Obrenovića, koje smo mi Srbi nepravedno prokazali kao loše vladare, a bili su među najuspešnijim vladarima u srpskoj istoriji, zato što je tada srpski dinar vredeo isto koliko i francuski franak i zato što smo u vreme Obrenovića doživeli to da je čak i rumunski kralj Karol I rekao - ja želim da od Rumunije napravim Srbiju. Na tom putu se Srbija nalazi i danas. Nekada smo bili parija Evrope i svi su od nas okretali glavu. Danas bi mnoge zemlje u Evropi, čak i one koje su u EU, želele da budu kao Srbija, zato što znaju da je Srbija država reda, zakona, ekonomske i političke stabilnosti. To je prvi razlog zbog koga će poslanička grupa SNS da podrži program i sastav Vlade, gospodina Aleksandra Vučića, a drugi razlog je taj što je gospodin Vučić uspeo da ovaj naš maleni srpski brod provede kroz Scile i Haribde modernog sveta bez bilo kakvih oštećenja. To nama Srbima u istoriji retko kad da je polazilo za rukom. Mi Srbi imamo jednu iskrivljenu svest koja se vekovima gradila, da sudbina sveta zavisi od nas i da sudbina velikih sila zavisi od nas i da samo mi Srbi možemo da spasimo čovečanstvo i da niko drugi na svetu to ne može da uradi. Mi smo to mislili i 1914, mi smo to mislili i 1941, mi smo to mislili i 1991. godine i kad god smo mislili da od nas zavisi sudbina sveta i da od te malene srpske barke zavisi stabilnost u međunarodnim odnosima, mi smo to plaćali stotinama hiljada i milionima srpskih glava. Ovoga puta se to ne dešava. U situaciji kada se potpuno promenila politička geografija modernog sveta, u situaciji kada imate, nažalost, terorističke napade u samom srcu Evrope, Srbija je stabilna, Srbija je mirna, naša deca mirno spavaju. To je malo kome pošlo za rukom u današnjoj Evropi. Pošlo je za rukom Aleksandru Vučiću i njegovoj Vladi i verujem da će im to poći za rukom i sutra kada Narodna skupština Republike Srbije bude izglasala novu vladu Republike Srbije, na čelu sa gospodinom Aleksandrom Vučićem. Zbog toga što verujemo u jednu bolju, naprednu, bezbedniju Srbiju, zato što želimo… Ne znam zašto dobacujte, gospodine Mirčiću, žalili ste se da nemate nalepnicu za auto, dobićete je koliko već sutra. Hvala, gospodine Mirčiću, na lepim rečima. Dakle, zato što naša deca mirno spavaju i zato što ja hoću da moja deca i dalje mirno spavaju i sva deca u Srbiji, vi ćete, gospodine Vučiću, vi i vaš kabinet, sutra dobiti bezrezervnu podršku poslaničke grupe SNS i u nama, poslanicima SNS, imaćete vernog i pouzdanog saveznika za sprovođenje svih onih mera koje ste predvideli u vašem ekspozeu, da bi Srbija u naredne četiri godine bila još bolja, još uspešnija nego što je sada.
Reč ima mandatar Aleksandar Vučić. Izvolite.
Ne bi bilo fer da se vama ne zahvalim na podršci i da kažem da sam negde pomalo zadovoljan, kao što znate, nikada nisam u potpunosti, činjenicom da najveći broj, ne samo najveći broj, već i najveći procenat, prisutnih poslaničkih grupa, ovde su poslanici SNS-a. Dakle, i jasno je da ćemo morati da budemo još disciplinovaniji u budućnosti i mnogo toga da i dalje menjamo kod sebe, ali time pokazujemo i time ste vi danas pokazali odgovornost prema građanima Srbije, zato što građani Srbije ne plaćaju ni članove Vlade da oni ne budu u svojoj vladi i da ne rade svoj posao, kao što ne plaćaju ni narodne poslanike da budu van sale u trenutku kada imamo plenarno zasedanje. Ja sam zadovoljan što ste se vi ponašali disciplinovanije i odgovornije. Neki nisu hteli ni juče da slušaju, bilo im je teško da sede, danas su došli da iskažu argumente i brojke, a videli ste da smo im bukvalno svaku brojku brojkom demantovali, bukvalno svaku. Sve što su iznosili, ništa nije moglo da prođe. Na kraju ove, kako bismo je nazvali, iako nema više načelne i rasprave u pojedinostima po ovoj temi, nastaviće se načelna rasprava, ali po poslaničkim grupama, šefovi poslaničkih klubova su završili, hoću da kažem da sam veoma zadovoljan što smo imali ne samo ravnopravan pristup, čini mi se da je bilo više šefova opozicionih grupa, i tu su imali prednosti, iako imaju po samo pet ili šest poslanika, ali da nismo ustuknuli nijednog sekunda zato što smo znali, ne zato što smo samo hrabriji ili zato što želimo da se sukobljavamo politički, već je važno da nismo ustuknuli jer to pokazuje našu čvrstinu, čvrstinu naših ideja, čvrstinu naših opredeljenja, našu sigurnost da radimo dobru stvar za našu zemlju, našu ubeđenost da smo na dobrom putu i našu veru da Srbija može još bolje i da Srbija može još više. Videli ste da one koje znam dobro, koliko vremena su provodili u Vladi i koliko su radili, kada kažem: „znam vas, da ne možete da radite mnogo“, da nemaju šta da kažu. Zato što znam, sa mnom su radili. Postoje ljudi sa kojima sam radio za koje tako nešto neću da kažem, jer ne mogu da kažem. Zato se veruje i onome što izgovaram, jer bez obzira na to da li mi je neko veći ili manji politički protivnik, govoriću istinu. U ovoj borbi, kada dolazimo inače da odgovaramo u Narodnu skupštinu, biće stvari gde morate da kažete – da, u redu je, u pravu ste. Ali, mi smo imali mnogo argumenata, mnogo stvari kojima smo mogli da se pohvalimo, ali je bilo i mnogo toga što smo sami kritikovali i dobro je da smo i danas čuli reči kritike po određenim pitanjima i te stvari ćemo morati da ispravimo. Zato je važno da brzo donesemo i zakon o poreklu imovine i mnoge druge zakone o kojima smo danas govorili. Zato što ćemo time da uradimo još jednu stvar, ne zaboravite, nije to zakon osvete, nije to zakon protiv bilo koga, ni protiv kakvog tajkuna ili političara ili bilo koga, to je zakon kojim ćemo da učinimo to da onaj ko ima „poršea“ i „ferarija“, o kojem sam već govorio u svom ekspozeu, ne može da prijavi državi Srbiji da je na minimalcu i da prima 22.000 dinara, jer 22.000 dinara treba da primaš 22 godine da bi to mogao da kupiš, a da ne jedeš u međuvremenu i da ne piješ vodu, što nije realno, složićete se, i više od toga. Dakle, time ćemo neke ljude da uvedemo iz sive zone, pre bih rekao crne nego sive zone, u legalne i regularne tokove. Neko će morati da prijavljuje svoja primanja. Nama je prosečna plata da kažemo 405 evra. Ona nije, prosečna zarada je 405 evra, ona je veća. Zato što imate bukvalno 30 ili 40 posto poslodavaca koji isplaćuju minimalac da bi se državi platio minimalni porez jer na to ide oslobađanje 11 hiljada, ne znam ni ja šta sve, a onda u kešu dotiraju do 30, 40 i 50 hiljada. To svi znamo u Srbiji i svi o tome govorimo. Ovo, uz povećanje minimalne zarade, što je dobra vest za najsiromašnije radnike, će to koliko-toliko da promeni. Danas sam ja očajan iz još jednog razloga koji vam nisam rekao. Dobio samjutros u Vladi Srbije izveštaj Poreske uprave. Dobijem izveštaj poreske uprave koja je išla u kontrolu desetina restorana u sedam ili osam gradova u Srbiji. Recimo, od 90 objekata, 83-84 su pred zatvaranjem zbog neevidentiranja prometa preko fiskalne kase, druga inspekcija zbog neprijavljivanja radnika itd. Znači, mi, ljudi, pričamo o ogromnoj poreskoj evaziji i mnogo većim prihodima koje mi možemo da imamo, iako su nam prihodi mnogo bolji nego što su bili ranije. Mi moramo da zamolimo svakog građanina da na svakom mestu traži fiskalni račun. Nemaju šta da vas pitaju – jel plaćaš ti karticom ili plaćaš kešom, on ti donese fiskalni račun, a ti plati kako hoćeš. Tek ako treba da ukucaš broj, tad može to da te pita koji ti je broj ili ga sam ukucaj, ako ti nije na potpis. Ali to ljudi moraju da znaju i mi o tome moramo da znamo na svakom mestu. To je nešto o čemu moramo da pričamo svuda i to ljudi moraju da znaju, zato što ste prevarili sebe kada ne uzmete fiskalni račun, zato što ćete imati školu manje, imaćete put manje, imaćete bolnicu manje. Mi iz tog novca finansiramo bolnice i škole, mi nemamo odakle drugo to da finansiramo. Nemoguće da pronađemo novac na drugoj strani, ali ako dobijete spisak 90 objekata, od kojih 84 su pred zatvaranjem i to su baš birali one gde je trenutno nešto, jači promet, da li su planine, banje, itd, da li je to moguće? Da li je moguće da mi ne možemo sebe da vaspitamo? Imamo niži PDV nego što ga ima 90% zemalja u okruženju. Samo Bugarska ima 20%. Za ugostiteljske objekte ima Rumunija niži i nema više niko niži. Hrvatska i Mađarska 25, 27%. Moj prijatelj Orvan sad smanjuje baš za restorane i sad gledam kako to hoće da uradi. Ako to bude dobro, kao što smo od Finca preuzeli vaučere za turizam, preuzećemo i neke druge ideje, nije to problem. Ali moramo da budemo disciplinovaniji. Znate šta kod nas kažu – e, pusti, zeznuo sam državu. Pa, nisi zeznuo državu, zeznuo si sebe. Država si ti. Država ti je i avion tvoj, i put tvoj, i ulica tvoja i sve drugo. Na kraju to tražiš od države. Država je i policajac koji te čuva. I evo, sad se ljudi neki s pravom bune, iz Gavrila Principa ulice u Beogradu, zbog toga što su im nehigijenski uslovi za život, zbog drugih stvari i ništa nisu slagali, zbog velikog prisustva migranata gde vi ne možete ljude da držite u kavezu, a onda se ljudi osećaju nebezbedno, nesigurno i sad se mi mučimo šta da uradimo. Ali, da bi ste angažovali policajce i da bi policajci radili, neko mora da ih plati. E, kad vi ne uzmete fiskalni račun, oni nisu plaćeni. Samo to ljudi treba da razumeju, da vi fiskalnim računom niste pomogli nekome, nego ste uništili sebe. Uzeo sam taj primer samo da se vidi koliko smo nedisciplinovani prema sebi. Neće u Nemačkoj, Švajcarskoj, Austriji ni da pomisle to da urade, neće da pomisle. Ne postoji takva kultura. E, meni država nije dala. Ma, dala ti je, nije istina da ti nije dala. Dala ti je, svakome od nas je dala mnogo i svi smo se školovali mnogo jeftinije, neću da kažem besplatno, jer besplatnog školovanja nema. Školovali mnogo jeftinije nego bilo gde drugo u svetu, to je država platila. Platila nam i puteve i bolnice i mnoge druge stvari. Lečimo se loše. Probleme imamo, država uglavnom plaća. Ne računam one koji idu kod privatnika i plate kešom. Da bi država mogla da funkcioniše, mi moramo da budemo disciplinovani i moramo da poštujemo tu državu. Šta mislite, što je nekima neprijatno kada o određenim temama govorite? U stanju su da izgovore svašta kad niste tu i kad niste u poziciji da se suprotstavite. A kad sam ovde i kada sam u stanju da odgovorim, e onda – ej. Lako je udarati u džak, a nije baš lako udarati, ni ući u ring i boriti se. Zato je Srbija najvažnija za nas i zato moramo to da menjamo kod sebe, ako uspemo. Ako ne uspemo nećemo da budemo ni prvi ni poslednji narod koji će polako da gubi sve što je sticao vekovima. Zato sam vam zahvalan na disciplini i zahvalan na borbenosti. Na tome što ste pokazali da niste vreća za udaranje i na tome što ste pokazali da ste u stanju da se borite za svoju zemlju i da po tom pitanju ne pravite kalkulaciju. Hvala još jednom, a ja se izvinjavam ako sam i vama danas mnogo vremena oduzeo i svima ostalima odgovarajući, ali sam želeo da pokažem i da neću da dozvolim da nas neko vređa, da neko govori najgore moguće stvari i da to ostane bez odgovora i da misli da ih se mnogo plašimo i da ne smemo da odgovaramo na neistine. Čuli ste malo pre, kaže, dve milijarde evra, onda pokažete da je to nekoliko puta manje i nema odgovora i niko se ne sekira, eto slagali smo, eto izmislili smo. Nema problema, ponovićemo to još 5.000 puta, i tako za sve drugo.Pričaju stalno o nekim kriminalcima i ne znam čemu, kad kažem – pa ajde, pričajte o tome, hoće, ali kad ja nisam tu. Kad su sami. Pošto sam se tih besmislenih i lažnih priča naslušao, o tome kako mi je brat uzeo restoran, o tome kako je vlasnik nekog poljoprivrednog zemljišta gde nikad nije ni bio, ne zna ni gde je, pojma nema o čemu se radi, do, ne znam, najgorih mogućih uvreda i najgorih mogućih laži. Hoćete da vas podsetim kako su neko vreme pričali kako Srbija ima 130.000 policajaca, kako su kineski lekovi loši zato što su za male ljude? Dokle više sa tim lažima. Vi se smejte, vi se ne sećate toga, Marjan se seća, to je rekao Dragan Veselinov, čak su i bacali neke lekove što Vjerica kaže zato što su rekli, Kinezi prave lekove, nisu oni za nas, to su za male ljude. Možete da verujete. A zašto su to radil? Zato što kažu, Kinezi će da glasaju za jednu političku opciju zato ih dovode ovde. Kroz kakvo smo mi ludilo prolazili. E, zato neću da im dozvolim da to ludilo prođe bez odgovora. I, samo zato sam ovde i strpljivo im odgovaram na svaku uvredu, na svaku reč koju su izgovorili i neću da odustajem od toga. I, ono što ja mogu da vam obećam, to je da ću da se borim sve vreme i da mi neće biti teško da dođem u Narodnu skupštinu najmanje jedanput mesečno da odgovorim, iako niko od prethodnih premijera to nije radio na takav način i nije toliko dolazio. Zato što hoću da pokažemo da smo spremni na dijalog, da smo spremni na duele, ali na prave duele i nema problema, pa da vidimo čiji su argumenti jači. A, ne to, mi ćemo da kažemo negde protiv nekoga nešto, a da tog nema. Ja kada govorim, ja govorim o Srbiji i nikada ne govorim ni o kome drugom kada sam sam. Ja samo kad njima odgovaram o njima govorim u njihovom prisustvu i samo odgovaram i ništa više i u tome se razlikujem. Tako se ponašaju džentlmeni, tako se ponašaju politički džentlmeni. I oni koji se toga drže, oni u politici imaju šansu, a oni koji rade po principu – udri u vreću, udri dok protivnika nema, a kad je on tu beži i brže bolje se povlači. Ti verujte mi u politici neće uspeti. Zato sam zadovoljan što ste vi smeli i hteli da branite naše pozicije i što niste ustuknuli iako su vam svi predviđali lošu sudbinu govoreći kako ćemo da propadnemo, da nestanemo, kako će da nas upropaste. Evo videli smo danas kako je prošao dan, pa neka građani Srbije imaju dovoljno argumenata da procenjuju. Hvala vam.
Pošto nema više na spisku šefova poslaničkih grupa, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kandidati za članove Vlade, predsedavajući, pojedinci, porodice, zajednice koje imaju kapacitet dogovora, imaju svoju budućnost. Bošnjačka demokratska zajednica Sandžaka postigla je dogovor sa SNS da će zajedno raditi na otvaranju nove stranice u bošnjačko-srpskim odnosima. To bi značilo da će pripadnici mog naroda u ovoj državi na svim nivoima vlasti, institucija u ustanova imati priliku da ravnopravno sudjeluju shodno sopstvenom kvalitetu jednakim uslovima. To bi značilo da ćemo zajednički uložiti sav potreban napor da definitivno ono što je obeležilo našu prošlost, a to je više od stotinu godina povremenih sukoba, nažalost, sa brojnim zločinima i do genocida, da ćemo tu svoju prošlost nastojati iskoristiti kao energiju za budućnost u smislu pouke kako se to više nikada ne bi ponovilo. Dosta nam je više odnosa u kojima ćemo jedni druge smatrati za problem, pa čak i opasnost. Dosta nam je više odnosa gde će oni nas nazivati Turcima, a mi njih Vlasima ili kojekakvim drugim imenima, posebno u odsustvu, a kada se susretnemo sa pomalo kurtoazije nešto lepše. Mislim da mi, a posebno naša buduća pokoljenja imamo i imaju pravo na drugačiju budućnost. Znam da to neće biti lako, ali čvrsto verujem, zato sam došao i biran u ovaj parlament kao predstavnik svoga naroda i svih građana koji su mene i moga kolegu glasali kako bismo pružili ruku i dali šansu za drugačiju budućnost. Dogovorili smo se da zajedno radimo na otklanjanju svih anomalija u našim odnosima, da srpski većinski narod, odnosno njegovi pripadnici kada čuju pojam Sandžak sa svim što to znači, ne vide u tome opasnost i brigu za svoju državu. Želim da moj narod i moji sunarodnici kada čuju reč i pojam Srbija ne vide u tome opasnost i neku vrstu uzurpacije. Mislim da je zajedničkim snagama na bazi dogovora moguće menjati našu budućnost. Dogovorili smo se da zajedno radimo na polju unapređenja obrazovanja, unapređenja individualnih i kolektivnih prava u ovoj zemlji, da zajedno radimo na polju pacifizacije društva, jer smo svedoci da nasilje i kultura nasilja bujaju na sve strane. Dogovorili smo se da radimo na politici pomirenja, dogovorili smo se da zajednički delujemo protiv kriminala i korupcije u celoj zemlji, a posebno u Sandžaku gde nekoliko narko kartela dominira više decenija. Na ovim vrednostima i principima ….
Molim vas privedite kraju.
… a i zbog mojih pet minuta želim najaviti da će narodni poslanici Bošnjačke demokratske zajednice dati podršku ovoj Vladi. Istina, kada bi bili u prilici selektivno možda dva kandidata ne bi dobila našu podršku, ali pošto se glasa u paketu mi ćemo glasati za ponuđeni sastav. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima mandatar Aleksandar Vučić. Izvolite.
Ja želim samo da nekoliko reči kažem. Naravno da je veoma važno kakve ćemo odnose da imamo, kako god da to krstite, u Raškoj oblasti, Sandžaku ili u Novom Pazaru, Tutinu, Sjenici, Varoši, Priboju, Prijepolju, važno je da ti odnosi budu bolji i važno je da razgovaramo. Mi kada smo krenuli da razgovaramo sa Albancima, ljudi su govorili - pa nema dogovora nije urađeno jedno, drugo ili treće. Koliko god i danas možemo da se žalimo na bezbroj stvari i da govorimo kako su Srbi ugroženi posebno u metohijskim selima gde se vraćaju istoka Kline, situacija je neuporedivo bolja, ti napadi su ređi, incidenti takođe. Za nas je važno da razgovaramo. Mi želimo da Republiku Srbiju osećate kao svoju državu, kao što mi Bošnjake želimo da osećamo kao nama prijateljski i veoma blizak narod. Ja sam nekoliko puta to rekao, o tome sam razgovarao sa Rasimom čini mi se bezbroj puta i ranije i sa vama sam o tome razgovarao. Mislim da Srbi i Bošnjaci ne mogu da žive jedni pored drugih kako to možemo sa nekim drugim narodima. Mi ćemo morati da živimo jedni sa drugima i to ne u narednih godinu ili dve, narednih pet godina, već ćemo to morati da radimo u narednih stotinu godina. Sve drugo bi bila katastrofa i za Srbe i za Muslimane. Ja nemam nikakvih iluzija po tom pitanju. Bezbroj sam predloga čuo kako vi kažete sa ove naše strane, a i sa te vaše strane. Nijedan nije bio naročito pametan, posebno što znam koliko ti nepametni predlozi mogu da unište godina života i koliko mogu da razore čitave narode i zemlje. Mi ćemo gledati i nastaviti da ulažemo i u Sjenicu, i u Tutin, i u Pazar, i u Prijepolje, i u Priboj, i u Varoš, kao i u druge delove Srbije i mislim da smo u prethodnom periodu, Rasime, čini mi se više nego ranije uložili posebno u Pazar. Naravno to nije dovoljno. Ja znam koliko puteva nedostaje i znam da Bošnjaci neretko misle da je to zato što nećemo da povezujemo bošnjačka sela, nije to razlog. Isti problem imamo i sa srpskim selima. Hiljade kilometara puta asfalta nam nedostaje, ali ćemo gledati da vidimo da tu uložimo i želimo da svi Bošnjaci budu zadovoljni i mi ćemo kao Vlada dati sve od sebe i verujem da ćemo po tom pitanju, koje je ključno pitanje, koje nije pitanje političkih stranaka ili bilo čega drugog, moći da pravimo i kompromise i dogovore, ali pre svega da uvek možemo da razgovaramo. U tom smislu, veoma sam zahvalan na vašoj večerašnjoj diskusiji. Hvala još jedanput.
Po kom osnovu gospodine Zukorliću? Izvolite.
Ja bih samo jednu malu intervenciju. Zamolio bih mandatara kao i sve druge narodne poslanike, da kada imaju u vidu etničku odrednicu Bošnjaci da koristimo Bošnjaci, ako ćemo govoriti o verskoj kategoriji onda da kažemo Muslimani. Mislim da je to veoma važno da budemo precizni zbog duha dijaloga, pomirenja i poverenja. Videli smo da vrlo često odrednice, imenovanja izazivaju razne negativne reflekcije, pa bih zamolio da to imamo u vidu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Poštovani građani, ako neko gleda nešto na internetu pošto TV prenosa naravno nema, dame i gospodo, prošlo je kažu sto dana od izbora i više od sto dana i evo dobićemo Vladu verovatno sutra. Građani su glasali, neke stranke su dobile većinu, potpuno je prirodno da one formiraju Vladu. Najnormalnije je da predsednik te Vlade bude predsednik najveće partije u toj koaliciji. Sve je to normalno. Potpuno je normalno da se napiše i plan rada te Vlade, da mandatar da svoj ekspoze i to je sve ispravno. Ima nekih stvari koje nisu normalne. Nema razloga da se čeka sto dana ako neko ima dominantnu većinu posle izbora. Građani su glasali kako su glasali tako žive, posle glasanja nema kajanja bar nekoliko godina, ali potpuno je besmisleno da napišete ekspoze od dvesta, trista, šesto stranica samo zato da bi to trajalo šest sati. Koji je smisao toga? Gde na svetu je bilo koji mandatar čitao svoj ekspoze nekoliko sati? To je potpuno besmisleno. Niko od ovde prisutnih poslanika nije mogao da zapamti više od 5% toga. Da se to da u pisanoj formi to je potpuno u redu, ali da se čita, to je potpuno besmislena stvar. Šta se desilo? Desilo se da je ovo još jedan dokaz politike – država, to sam ja. To čujemo u svakoj rečenici - ja plaćam penzionere, ja plaćam radnike, ja plaćam „Sartid“, ja plaćam radove na autoputu. Ma ne, ma, naprotiv, ma, to je budžet koji se puni od novca građana Srbije, a obaveza nekoga ko je trenutno najviši državni činovnik ili funkcioner je da to radi na najbolji mogući način. Pametni ljudi ne pričaju o svojoj pameti, hrabri ljudi ne pričaju o svojoj hrabrosti, časni ljudi ne pričaju o svojoj časti, ljudi koji su iskreni ne pričaju o svojoj iskrenosti. Bezbednost je jedna tema koja je u ekspozeu i to je naravno važna tema. Pitanje je još jednom šta je sa helikopterom? Niko nije kriv. Prošlo je više od godinu dana, niko nije kriv. Barake, barake su srušili kreteni, budale i glupaci iz gradske vlasti, citiram mandara koji je to rekao pre skoro 100 dana. Kažite ko su ti ljudi, pa da znamo ko su te budale i da budu kažnjeni, naravno. Rekao sam prošli put da imate u svom predlogu jednog ministra koji se pominje u spisima predmeta u suđenju ubicama Zorana Đinđića, to se ponavlja i dan danas. Imate i kandidata za ministra inostranih poslova koji se neki dan u Americi slikao ne znajući, ali to nije opravdanje, sa vođom kriminalnog klana najvećeg na tom kontinentu. Pitanje je zašto imamo dnevne napade na Ombudsmana iz državnih organa od funkcionera? To nije bezbednost. Patriotizam je vezana za to. Nemojte više da branite Srbe. Gde ste vi branili Srbe, tamo Srba više nema. Naravno da nema nove „Oluje“, jer niko ne može da protera Srbe iz Srbije, a „Oluja“ je već prošla. Ekonomija, imamo najniže plate u regionu. Imamo najveći dug, imamo najmanje investicije u ovoj godini, najgore puteve, najgore škole, najgore pruge, najgore bolnice. Tado je stanje naše ekonomije ako je deficit smanjen ili je manji nego ikad. Daj Bože da je tako. To je samo jedan parametar. Zakon o Vladi sam predložio gde se traži izmena člana 11. pa da glasi – pre izbora Vlade svaki predloženi član Vlade mora Narodnoj skupštini da dostavi lekarsko uverenje o zdravstvenoj sposobnosti za zasnivanje radnog odnosa u državnim organima. Ne znam zašto se bilo ko plaši toga. To je potpuno normalna stvar. Konačno, decenijama se priča, pa i u poslednjih nekoliko godina o Zakonu o poreklu imovine. Donesite ga, naravno, jedva čekam, ali samo da dam jedan savet mandataru. U postojećem zakonu, koji se zove Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, postoji dovoljno mehanizama da se ispita poreklo bilo čije imovine. Znači, imate po članu 42, 45. i još nekim članovima da poreska uprava pozove građanina i da ga pita – odakle ti to, koje su ti izvori finansiranja za to i to? Zašto se to ne koristi? To je pitanje za sve vas. Ja vam želim uspešan rad. Naravno…
Privodite kraju, kolega Živkoviću.
Ali se bojim da se to neće desiti kao što je bilo i protekla dva ili tri puta. Hvala.
Reč ima mandatar Aleksandar Vučić. Izvolite.
Mislio sam da čak i ne odgovorim, ali ponoviću još jedanput, pre svega zbog činjenice da neću da dozvoljavam da stalno blate nevine ljude. Ne znaju ni zašto, ali eto, to im je valjda nešto što im je priraslo srcu. Helikopter koji su pomenuli, ne znaju šta bi rekli. Podsetiću građane, izmišljali su kako je Zlatibor Lončar čekao na aerodromu sa novinarima. To su lagali sa pojedinih javnih servisa. Ne postoji neistina koju nisu izgovorili. Tužilaštvo je donelo odluku. Nemojte da rušite pravni poredak ove zemlje, da vršite pritisak na tužioce da eventualno menjaju svoje odluke ili da ne znam šta čine, pošto su tužioci doneli svoju odluku i nedvosmisleno rekli da nema krivično-pravne odgovornosti. Tražili ste izveštaj Vojne komisije. Kada ste dobili izveštaj Vojne komisije, smetao vam je izveštaj Vojne komisije. Šta god da se uradi, sve vam smeta ukoliko nije u skladu sa onim što vi očekujete, ukoliko nije u skladu sa onim što vi mislite da je jedino važno rešenje i da je jedino bitno. Tim gore i po istinu, tim gore po argumente. Kažete – iskren čovek ne priča o iskrenosti, častan ne priča o časti. Ja ću samo da pomenem o koje dve stvari ste vi danas govorili. Jedna je večeras, jedna je danas. Govorili ste o zdravlju i o zdravstvenim pregledima. Sad sami izvucite zaključak. Govorili ste danas na konferenciji za novinare i večeras ste govorili o tome da sam ja govorio toliko i toliko samo da bi se nešto merilo. Ne, ja sam govorio zato što sam smatrao da je važno da izađem sa ozbiljnim i odgovornim planom i programom pred građane Srbije, jer moj plan i program je trebalo mnogo dana i noći da se uradi. Vaš od šest stranica mogao je da se uradi za sedam minuta. Toliko sam mogao rukom da ispišem. Srećom, toliko ste se i zadržali na mestu predsednika Vlade. Valjda u skladu sa ekspozeom, tolika je i dužina mandata. Ali, ono što sam ja želeo da vam kažem, danas ste kod tog merenja rekli da muškarci valjda u mladosti mere neke druge stvari na taj i taj način. Da li je to vezano sa onom iskrenošću i čašću? Pa, ko o tome priča baš? Samo da ljudi u Srbiji znaju čime se oni bave i šta oni rade i što je nemoć izraženija, utoliko će taj odnos da bude upravo ovakav. Od svih argumenata čuli smo da su nam investicije najmanje. Slučajno su nam investicije najveće, samo što vi o tome ne znate ništa, ali šta ću ja da vam govorim. Ne vredi tu da dodajem ništa. Ja vam želim mnogo uspeha i uspešan rad i izvinite što sam se uopšte javio da vam bilo šta odgovorim. Nisam siguran ni da je imalo previše smisla. Hvala vam.
Izvolite, gospodine Živkoviću.
Replika. Hvala. Govorio sam o mnogim stvarima, ali ponoviću vam neke. Prvo, to da je gospodin Lončar bio na aerodromu u noći kada je pao helikopter piše u dokumentaciji Vojske. Postoji transkript razgovora komandnog tornja ili kako se zove tornja i posade. To piše i to je objavljeno bilo na sajtu Ministarstva odbrane. Ja to imam. Mogu da vam dam. Piše precizno – ministar je na Surčinu, čeka vas. Ja sam samo pratio komunikaciju. To piše. Proverite sa Ministarstvom odbrane. Nema investicija, naravno, nema nikakvih investicija. Nema ničega o velikim najavama, da ne pričamo o „Ikarbusu“ i „Mercedesu“, da ne pričamo o tome da će kula „Beograda na vodi“ da zaseni Beograd, da će biti završena prva do kraja ove godine. To je vaša izjava isto. Da imate investicije da Kinezi dolaze, jedva čekaju da počnu da rade. Ne radi se ništa u „Sartidu“ više nego što se radilo do sada, a isti je menadžment koji ste vi doveli i koji je napravio najveće dugove u istoriji tog „Sartida“. Pričali ste o zapošljavanju. Pre 15 godina broj nezaposlenih ljudi u Srbiji je bio 736.000. Vi ste danas rekli da je danas sedamsto pet, šest hiljada. Za 15 godina 30.000 ljudi, žao mi je, to ne može da bude dobar rezultat. Bilo bi jako lepo da Srbija može da živi u tom vašem svetu u kome vi živite, gde vi mislite da ste vi jedini pametan i da možete da delite to ko je pametan ko nije, ko nešto zna, a da vi sve sami znate. Žao mi je, to nije normalno.
Dva minuta, gospodine Živkoviću.
A što se tiče dužine, rekao sam da ako neko svodi … [[Isključen mikrofon.]] Da mere dužinu, to muškarci rade kad su mlađi.
Reč ima mandatar.
Ja ne znam da li ste vi čuli ovaj prostakluk, ali dobro je da su ljudi čuli. Ja nisam to radio, gospodine Živkoviću. Te kafanske trikove vaše… (Zoran Živković, s mesta: Koje?) Ali nemojte da vičete i nemojte da me prekidate. Te kafanske trikove u kojem merite dužinu, ja dužinu nisam merio. Ja sam merio pamet. Ali, izgleda da svako meri ono što ima, a pitanje je šta je u pitanju. Da vam odgovorim, čuli ste vi mene dobro. I na javnom servisu su govorili da je Lončar tamo bio sa novinarima da bi se slikao, a to što je on bio sam, to je njegov posao, da kao ministar zdravlja sačeka dete. Ali, vi niste slušali šta sam ja govorio. Oni su rekli da je bio sve vreme sa novinarima tamo, da je namestio to za slikanje i za sopstvenu promociju. Lagali ste da je to razlog bio zašto je bio tamo. Na tome ste zasnivali celu priču. Sve je organizovao ministar Lončar, on je tražio da se ide po dete. Potpuno je logično, on je ministar zdravlja. Beba umire, treba beba da se spase, i kaže – molim vas, jel možete da pošaljete helikopter. A vi ste rekli da je bio sa novinarima da bi se slikao, a nije bilo nijednog novinara. E, u tome je suština. Vaš je problem što ti vaši uličarski trikovi, bahati, ne prolaze kod onih ljudi koji imaju dovoljno hrabrosti da se takvim bahatim ljudima suprotstavljaju. Dok sam živ, imaću hrabrosti da vam se suprotstavljam. Nikad vas se nisam plašio, ni danas vas se ne plašim i ni sutra vas se neću plašiti. Nikada za života. Još nešto oko „Ikarbusa“. „Ikarbus“, za razliku od vašeg vremena kada ste ga uništili, danas radi. Ne mogu da kažem da smo apsolutno srećni, ali radi, proizvodi, isplaćuje plate. Što se kule tiče, ona se gradi. Dobrodošli u Beograd na vodi da vidite kako je tamo lepo. Mnogo lepše od onoga što ste vi ostavili građanima Niša. Mnogo lepše od onoga što ste ostavili građanima Srbije. Molim vas da odete da prošetate i da uživate. Tamo možete da merite lepotu, da imate nešto bolje da merite. Što se tiče „Sartida“, za razliku od onih koji su nam ostavili praznu fabriku, pustu, 5.000 ljudi bez posla, za razliku od onih koji su nam rekli – ova fabrika ne može da radi nikada, mi smo, vidite, našli Kineze koji rade tamo i koji će da rade tamo. I mi više nikakve veze sa tim nemamo, osim što imamo veze da smo radosni zbog činjenice da 5.050 ljudi radi i da još 5.000 kooperanata radi zajedno sa njima. Zato sam srećan i u tome je razlika između mene i vas. Ja ne mogu da merim to što biste vi želeli da merite. Ja bih da merim rad, da merim znanje i da merim obrazovanje, svidelo se to vama ili ne. Ja mislim da to mnogo više od vaših mernih jedinica zanima i građane Srbije.
Pravo na repliku. Narodni poslanik Aleksandar Antić. Izvolite.
Ja sam zatražio repliku kao zamenik predsednika poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije zbog teze gospodina Živkovića vezano za predsednika Socijalističke partije Srbije, ministra spoljnih poslova i njegove, kako je on naveo, susrete tokom posete SAD. Ja nemam običaj da reagujem na besmislene diskusije u parlamentu, ali pošto ovo tangira i partiju, zaista moram da ocenim da ova rasprava i pogotovo činjenica da predsednik neke stranke ima pet minuta rasprave je kod mene budila nadu da će tih pet minuta biti mudro iskorišćeno, a ne za besmislene tvrdnje. Gospodin Dačić je u svojstvu ministra spoljnih poslova u službenoj poseti Njujorku, odnosno sedištu UN obišao SPC koja je neposredno pre toga u požaru spaljena i tom prilikom, na zgarištu te crkve, susreo se sa sveštenstvom i članovima crkvenog odbora i razgovarao sa njima o muci koja je zadesila naše sunarodnike u SAD i zaista nije njegovo bilo da proverava bezbednosno članove crkvenog odbora i ljude koje je sveštenstvo tamo pozvalo. Besmislena je i zlurada ta konotacija gospodina Živkovića, a pogotovo kada dolazi iz usta nekoga ko je u svojoj političkoj prošlosti imao više kontakata sa ljudima iz bezbednosno sumnjivih kategorija, koje su učestvovale u organizaciji petooktobarskog prevrata…
Vreme.
… parlamenta i svih ostalih, da kažem, kriminalnih aktivnosti koje su bile deo toga. (Zoran Živković, s mesta: Replika.)
Po kom osnovu, gospodine Živkoviću? (Zoran Živković dobacuje.) Nije to rekao, već je samo odgovarao na vaša pitanja koja ste postavili. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala, predsedavajući. Znate, da je zakon koji je malopređašnji govornik predlaže važio 2003. godine on nikada ne bi bio premijer. U to nemam nikakve sumnje, ali znate jedan od razloga što vi ovo danas, gospodine Vučiću, pričate je i zašto nam se zemlja raspada i zašto je opljačkana, upravo to, kada završite premijerski mandat, onda dobijete bespovratnu subvenciju za vinograd i nikada ne vratite to državi. Tako su oni funkcionisali i Bogu hvala više nikada neće tako raditi, ali je zemlja nažalost značajno propala. Ono, gospodine Vučiću, što ja mogu vama da zavidim, a verujem da vam zavide mnogi svetski političari, a to je zato što imate ovakvu opoziciju. Mislim da nikada ni jedan lider više neće imati ovakvu opoziciju. Dok je njih za ovu vlast nema zime. Zaista, meni je krivo, ja bih voleo da oni što više nastupaju u medijima. Toliko besmisla smo danas čuli ovde, toliku količinu gluposti da je to nešto zaista zastrašujuće. Ja verujem da svi mi ovde poslanici vladajuće većine možemo da damo smisleniju kritiku na račun i rad Vlade, nego što su oni dali. Ja moram zaista da konstatujem i vrlo sam razočaran što mi zaista nemamo opoziciju, jer nije dobro za jedno društvo ako nema opoziciju. Nažalost, ako ovakvi ljudi predstavljaju opoziciju, stvarno moram da konstatujem da je to njihov problem. No, kako god. Osvrnuću se naravno na sam ekspoze koji ste ovde izneli, vrlo temeljito i mnogo bolje nego što su to nekada ranije neki ljudi na vašem mestu radili. Niste u pravu, nije bilo 20 minuta, bilo je 10 minuta. Gospodin Cvetković je izlagao 10 minuta, ja se dobro toga sećam, na četiri lista papira i to je bilo nešto što je zaista bilo neprimereno, a postao je predsednik vlade jedne države. Ono što izražavam kao pesimizam je upravo to što vi ovde pokušavate da uradite već nekoliko godina unazad, to je da se promeni svest kod našeg naroda. Vodim jednu emisiju i često razgovaram sa našim narodom i ono što ne može nikako da se promeni i to je nešto što je potpuna katastrofa i što mene generalno ovako i boli i razočara me, a to je ta činjenica da mi ne možemo da izađemo iz samoupravnog socijalizma. Mi i dalje razmišljamo kako država treba da mi dotira, kako bi država trebala da mi da, kako država mora da mi omogući školovanje, kako mora da mi omogući lečenje. Sve mora država da uradi, a kada vi njih pitate šta ćete vi državi da date, onda neće niko ništa da da državi. Zato što se valjda ovde naučilo da se živi u sistemu baš me briga, dobar je ovaj režim, ja mogu da ne radim i da ležim, a opet da mi kaplju pare. To tako ne može i iskren da budem, mislim da ćete vi ovde morati dekretima neke stvari da uradite, kao što je Kemal paša Ataturk to uradio. Zato što je ovde nemoguće neke stvari promeniti. Recimo, dešavalo mi se da odem u jedno selo, Banatska opština Alibunar. Vi razgovarate sa seljacima pošto je donet novi Zakon o zadrugama, naravno kolege iz opozicije pojma nemaju da je donet novi Zakon o zadrugama i vi pričate tim ljudima ljudi udružujte se, a oni komšije piju pivo jedni sa drugima svako veče i kažu – ne mi ne možemo da se udružimo, nek nam država da dva hektara pa ćemo da radimo. Onda vidite da je to nešto što je potpuno neverovatno. Drugo, mi imamo jednu strahovitu podeljenost u društvu, delujemo kao u onom filmu „Tri karte za Holivud“ kada se rešava globalna kriza vezana za Kubu i gde ni Hruščov ni Kenedi ne mogu to da reše, ali u jednom selu smo se mi podelili i do istrebljenja se potukli, celo selo je bilo pohapšeno upravo zbog toga. Mi tako zaista danas delujemo. Mi se delimo ovde na one koji su za Ruse i koji su za Amerikance i to nije normalno. Najmanje se pitamo šta ćemo za Srbiju da uradimo. Ne mogu da krijem, to je nekako u slovenskoj duši, u slovenskom biću, posle Srbije, Republike Srpske naravno da najviše volim Rusku Federaciju i glupo je da to krijem ali naravno da najviše volim Srbiju. Nikada u životu ne bih radio nešto za tuđi interes, nego bi radio isključivo za interes moje zemlje, jer nju najviše volim na svetu. A ne, mi ovde imamo strašnu situaciju da ova jedna nevladina struja optužuje neke predstavnike vlasti, kažu vi ste predstavnici Ruske neke moći, onda im drugi uzvrate ne, vi ste potpuni cijaši, šta li ste već ovde i niko ne priča o Srbiji. To je ona podela kao što imamo na četnike i partizane, da danas na Zvezdu i Partizan, na Karađorđeviće pristalice i Obrenovićevce i to traje. Šta god da dođe ovde mi se i dalje delimo. Imaćete za koji dan veliki problem naravno u medijima. Ne toliko u društvu ali više u medijima jer se to namerno podvlači, recimo kada bude rehabilitacija, odnosno suđenje Milanu Nediću. Tvrdim da će se o tome više voditi polemika i to će biti glavna vest, a neće biti glavna vest to što imamo privredni rast, to što ovde dolaze neke investicije, to što smanjujemo nezaposlenost. Ne znam da li primećujete, ali to uopšte nije vest u našim medijima. To je potpuna katastrofa. Bavimo se glupostima, trivijalnim stvarima. Recimo za te tri šupe u Sava Mali, ja bih prvi trebao da budem prvi najviše tužan što su one srušene, u jednoj od kafana sam najviše svoje mladosti proveo. Iskren da budem. Žao mi je što to više ne postoji, ali znate mnogo mi je draže da Beograd napreduje zato što želim da Beograd napreduje. Ne mogu da gledam, ljudi kao da uživaju u onom šiblju, u onom trnju, u onim fekalijama da izvinete i u onim prostitutkama koje makroi vode u onom Picinom parku, to je živa istina. Da ne pričam o narkomanima koji šetaju. Ne znam ko može da uživa u tome, u olupinama, u brodovima. To je njihova zaostavština šta su oni nama ostavili u Beogradu. Na dve reke izlazimo, možemo da budemo balkanski Rio de Ženeiro, ali niko ovde ne želi uopšte o tome da razgovara. Kada neko nešto pokušava da napravi, ne taj je odmah retrogradan, odmah ga sputavaju, vode se kampanje, zašto? Zato što želite nešto što je bolje. Svim srcem ću naravno podržati sadašnju Vladu. Želim joj da napreduje. Jedino sa čime ne mogu nikako da se složim sa vama, a ipak se nadam da ćete zato što želim da država pokaže svoj autoritet, znate da sam veliki navijač Crvene zvezde i sve bih dao za taj klub, dan danas isključivo sa Severne tribine gledam utakmicu, ali neka Zvezda ispadne u četvrtu ligu, neka ispadne i Partizan, pa šta. Glazgov Rendžers je ispao. Nemojte da više država dotira naše klubove, ni Zvezdu, ni Partizan, ni Vojvodinu ni bilo koji drugi klub, zato što te pare mogu da se usmere na investicije, mogu na neke socijalno ugrožene ljude, nemojte više da bacamo. Sve ostalo je laž, ti klubovi moraju da se privatizuju, osim ako mi ne želimo da gledamo završnicu u evropskim takmičenjima u avgustu mesecu. Jedini način da ti klubovi prosperiraju je isključivo privatizacija i molim vas da to sprovedete. Hvala.
Reč ima mandatar.
Samo da se zahvalim i sada ili da nam dopustite da više članova Vlade u tehničkom mandatu napusti salu ili da nastavimo ujutru u deset časova, pošto imamo velikih problema sa nevremenom u Požeškom, Bajnobaštanskom kraju i inače u Zlatiborskom kraju. Bar četiri člana Vlade bi morala da napuste, možda i pet članova bi moralo da napusti. Samo nam recite šta je to što vi želite, posebno pitam političke protivnike. Vidim da žele sutra u deset, kako vi odlučite, to je moja molba, ali kako god da kažete, ostaću ovde svakako.
Smatram da je bolje da ministri budu tamo gde treba, nego da nastavljamo rad danas. Određujem pauzu. Nastavljamo sa radom sutra u 10,00 časova. Zahvaljujem.