Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 91 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Blagica Kostić, Dušan Proroković, Ivana Kovačević i Miroslav Živković. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O UTVRĐIVANjU NACIONALNE STRATEGIJE ZA BORBU PROTIV KORUPCIJE Primili ste Predlog odluke, sa Nacionalnom strategijom za borbu protiv korupcije, koju je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li želi reč predstavnik predlagača Zoran Stojković, ministar pravde? (Da.) Reč ima Zoran Stojković, ministar pravde. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi jedan od možda najbitnijih dokumenata koje treba ova skupština da usvoji, ako želimo da krenemo kao uredna i valjano uređena država u Evropu. Akcionim planom za pridruživanje Evropskoj uniji predviđeno je donošenje strategije za borbu protiv korupcije, a Ministarstvo pravde određeno je za koordinatora. Svi znamo da korupcija predstavlja jedan izuzetno težak problem i da borba protiv korupcije, ako želimo da bude trajna, kontinuirana i da omogući ovoj državi neko valjano funkcionisanje, mora da bude određena, pre svega, donošenjem ove strategije. U skladu sa nacionalnom strategijom, kojom će se preporučiti ono što treba da se uradi, potrebno je doneti akcione planove za sve segmente društvenog života i u tom smislu odrediti mesta gde može da se javi korupcija, nosioce eventualnih pojava korupcije, šta treba uraditi da se ona spreči i da se stvori onaj najbitniji element, a to je da korupcija bude svedena na tzv. razumnu, snošljivu meru koja ne ugrožava ni ovo društvo, a ni njene institucije. Danas bi trebalo da donesemo odluku kojom usvajamo ovu strategiju i kojom obavezujemo Vladu Republike Srbije, pre svega, da donese akcioni plan za sprovođenje same strategije, da obezbedi sredstva za sprovođenje akcionih planova. Zatim, da se obezbedi, uz koordinaciju ovog ministarstva, donošenje sektorskih planova, znači za svaku pojedinačnu oblast, i donošenje zakona o samostalnom, nezavisnom antikorupcijskom telu, koje će uzeti učešće u radu, znači pratiti ono što se radi, predlagati i kontrolisati sve ostale segmente da li postupaju po usvojenoj strategiji i eventualno akcionim programima. Takođe, potrebno je da se ovom odlukom obavežu svi organi ove države da zajednički učestvuju u provođenju strategije, a nezavisno antikorupcijsko telo da jednom godišnje ovoj skupštini da kompletan izveštaj šta je rađeno, gde su problemi i šta treba uraditi. Sama strategija ima nekoliko poglavlja: uvod - date su osnovne stvari, vezane za samu strategiju; poglavlje dva - predviđeno je šta treba uraditi za svaki od sektora; poglavlje tri - o donošenju zakona za nezavisno antikorupcijsko telo. Svi znamo da je korupcija izuzetno štetna pojava za svako društvo. Ona razara, u svojoj biti, osnovne institucije svake države. Da bi se ona suzbila potreban je jedan dugotrajan i mukotrpan proces u kome, uz učešće svih predviđenih organa, ona može da se suzbije na neku razumnu meru, koja će omogućiti nesmetano funkcionisanje državnih organa i same države. Svi znamo da se korupcija javlja tamo gde ima mogućnosti za njenu pojavu i gde postoje interesi. Ovom strategijom predviđa se jedinstveno delovanje na oba ova elementa, kako bi se eliminisale mogućnosti pojave korupcije, a zatim kako bi se uticalo na onaj drugi, takođe, bitan element - interes, tj. da rizik bude toliko povećan da se interes za postojanje korupcije svede na minimum. Sama strategija mora da sadrži nekoliko ključnih elemenata, pre svega, da obezbedi efikasnu primenu antikorupcijskih propisa, prevenciju, koja podrazumeva otklanjanje mogućnosti za pojavu korupcije, i možda najbitnije, a i najteže - podizanje antikorupcijske svesti kod građana putem njihovog obrazovanja i podrške u sprovođenju antikorupcijskih mera. Preporuke ove strategije moraju biti realizovane akcionim programima, gde će se tačno odrediti pojedinačne aktivnosti, subjekti koji će ih provoditi i rokovi u kojima treba da bude izvršeno. Ovom strategijom daje se definicija korupcije. Ovde ću je reći, jer mislim da je dosta značajna, imajući u vidu prethodne rasprave ovih dana koje se dešavaju baš u parlamentu, vezano za korupciju, da se zna šta je korupcija. Korupcija je odnos koji se zasniva na zloupotrebi javnih ili privatnih ovlašćenja u cilju sticanja lične koristi sebi ili drugome. Vrlo je široka definicija i mislim da veliki broj ovih priča koje su ovde - da li je bilo korupcije ili nije, pašće u vodu. Videćete šta ovde stoji i biće dosta jasno. Da bi borba protiv korupcije mogla da bude valjano provedena, a mi zaista mogli, kao neka uredna država, da uđemo u EU, morali smo da zadovoljimo i onu neophodnu potrebu usvajanja određenih standarda u ovoj oblasti borbe protiv korupcije. Dostignuti standardi su sledeći: ratifikovali smo Konvencija UN protiv transnacionalnog organizovanog kriminala, Krivično-pravnu konvenciju Saveta Evrope o korupciji i Konvenciju Saveta Evrope o pranju, tražnji, zapleni i konfiskaciji prihoda stečenih kriminalom. Pošto je ova strategija stajala malo duže, možda i nije loše što je stajala duže u Skupštini, još jedan broj stvari je urađen u međuvremenu, od maja od kada je strategija došla u Skupštinu, tako da je ratifikovana i Konvencija UN protiv korupcije. Potpisani su sledeći ugovori: Građansko-pravna konvencija o korupciji u građansko-pravnoj oblasti i dodatni Protokol o krivično-pravnoj konvenciji o korupciji Saveta Evrope. Ovom strategijom određene su, pre svega, pretpostavke. Pretpostavke su: politička volja građana, poštovanje sloboda i prava građana, realnost, trajnost i doslednost u provođenju mera antikorupcijskih, sveobuhvatnost i jedinstvenost primene svih mera, usklađenost preventivnih, represivnih i edukativnih mera, periodično ocenjivanje tih rezultata i saradnja javnog i privatnog sektora, kao i građana. Ciljevi borbe protiv korupcije svima su poznati, kako sabiti korupciju na tzv. snošljivi nivo. Nju ne možete nikada iskoreniti u potpunosti, ali u urednim zemljama ona je svedena na onaj nivo koji ne ugrožava osnovno funkcionisanje države i društva. Kod ciljeva, segmentalno je dat veliki broj pojedinačnih stvari koje moraju da se urade u svakoj oblasti. Takođe, konstatovano je i postojeće stanje kod nas. Konstatovano je da korupcija, po svim anketama, predstavlja četvrti problem ovog društva, znači istaknuta je na četvrtom mestu kao problem. Moramo reći da kod korupcije nemate nikada pouzdanih elemenata, ali se uvek radi procena, ankete i slično i, u pravilu, shvatanje korupcije se više bazira na onome šta sam čuo ili pročitao, nego na ličnom iskustvu. Dobar broj naših građana još uvek smatra da ta tzv. sitna korupcija nije bitna, pa je i ne prijavljuje. Ali, evidentno je da stanje nije dobro, jer po svim pokazateljima, oko 4 do 5% slučajeva korupcije se otkriva, procesuira se i negde oko petnaestak posto se završava osuđujućom presudom. Tako da, kada razgovaramo o ovim merama i njihovom značaju, u suštini mislim na onih 90% stvari koje nisu egzaktno evidentirane, ali predstavljaju tzv. tamnu mrlju kriminala, koja je u svim zemljama uvek šira nego otkrivena. Ovim merama moramo da probamo tu mrlju da smanjimo. U strategiji su, takođe, navedeni svi uzroci korupcije, počev od ekonomskih, političkih, pravnih, institucionalnih, istorijskih, a u skladu sa tim i određene posledice korupcije. One se pojavljuju, kako u ekonomskoj sferi, tako i u društveno-političkoj. U ekonomskoj sferi one ugrožavaju, pre svega, tržišnu ekonomiju, smanjuju društveni proizvod, jer jedan deo koji bi trebalo da ide u koriste društva ide u privatne džepove, smanjuju investicije, povećavaju zaduženost zemlje i porast siromaštva građana. U društveno-političkoj sferi ugrožavaju demokratske institucije, a vaša rasprava ovih dana jasno pokazuje da je i ova skupština ugrožena time. Povećavaju troškove finansiranja države, stvaraju nepoverenje građana u institucije države, omogućavaju širenje organizovanog kriminala i razaraju moralne norme društva. To normalno dovodi do apatije građana. U drugom poglavlju dati su tačno svi sistemi, odnosno oblasti u kojima mora da se deluje, šta treba da se uradi, preporuke za svaku oblast i donošenje akcionih programa. Tako je u prvoj glavi obuhvaćen politički sistem, pravosudni sistem i policija, sistem lokalne uprave i teritorijalne autonomije, sistem javnih finansija, privredni sistem, mediji i učešće građana i tzv. građanskog sektora u borbi protiv korupcije. U poglavlju tri govori se o implementaciji strategije, tj. donošenju zakona o osnivanju nezavisnog antikorupcijskog tela. Možda će ovo biti u finalu i najvažnija stvar, jer to antikorupcijsko telo treba da ima dosta široka ovlašćenja. Pre svega, tu su: nadzor nad sprovođenjem strategije i akcionih planova, koordinacija državnih organa u borbi protiv korupcije, primena propisa iz oblasti rešavanja sukoba interesa za funkcionere u svim granama vlasti, kontrola primene propisa o finansiranju političkih stranaka i izbornih kampanja, nadzor nad radom organa koji se bave borbom protiv korupcije, razvijanje planova integriteta u javnom i privatnom sektoru, davanje inicijative za izmenu i donošenje propisa državnih organa, redovno periodično izveštavanje Narodne skupštine i javnosti o svom radu, međunarodna i regionalna saradnja u borbi protiv korupcije. Znači, ovo telo će imati zaista velika ovlašćenja. Skupština će ga birati i njoj će jednom godišnje polagati račune. Ukazao bih na nekoliko stvari koje se ovde pojavljuju kao bitne. Kažem, dok je ova strategija čekala, neke stvari su urađene: donet je Zakon o ombudsmanu, Zakon o sprečavanju sukoba interesa, donet je novi Krivični zakonik sa određenim krivičnim delima vezanim direktno za korupciju. Da li je koincidencija da danas raspravljamo o strategiji za borbu protiv korupcije u jeku rasprave u ovoj skupštini o koruptivnim ponašanjima u Skupštini. Ukazaću vam na jednu obavezu koju će imati Skupština kada budemo usvojili ovaj dokument. Kaže: unapređivanje propise o finansiranju političkih stranaka, obezbeđivanje posebne kontrole usklađenosti propisa i njihove konzistentnosti sa stanovišta borbe protiv korupcije. Dve najbitnije stvari: moraće da se donese zakon o lobiranju i obezbeđivanju njegove transparentnosti, da se zna šta je lobiranje, a šta je korupcija. Na kraju, donošenje kodeksa ponašanja poslanika i zaposlenih u Narodnoj skupštini, uz obavezno propisivanje zabrane koruptivnog ponašanja, i obezbeđivanje njegove delotvornosti. Ovo ministarstvo, pošto je bilo zaduženo za ove poslove, bilo je svesno da smo propustili jedan niz godina tranzicije i da moramo neke stvari uraditi brže nego što bi u normalnim tranzicionim periodima bilo rađeno kao i u drugim zemljama, pa se godinu-dve radi strategija, pa godinu-dve akcioni programi, pa godinu-dve antikorupcijsko telo. Mi smo to vreme pojeli. Morali smo da uradimo brže te stvari. Mogu da vam kažem, uz pomoć naših partnera, a odlučili smo se za Nemačku i Sloveniju, jer gospodin Drago Kos je predstavnik Komisije za borbu protiv korupcije u EU. Uradili smo akcione programe, tako da ćemo ovih dana dobiti opšti, koji će biti izmenjen u skladu sa ovim što vi odlučite, i posebne antikorupcijske programe za pojedine oblasti. Poneo sam za moje ministarstvo i znam šta treba da se uradi. Kada radna grupa, nakon usvajanja ove strategije, donese zakon o osnivanju nezavisnog antikorupcijskog tela, očekujem da ćemo mi moći de fakto u šest meseci da uradimo ono što su neki uradili u pet ili šest godina. Iz tih razloga molim da se uzme učešće u raspravi o ovom dokumentu, jer je on izuzetno važan i biće trajni dokument po kome će se postupati i ubuduće. Svaki dobar predlog biće prihvaćen i moraće da nađe svoje mesto u akcionim programima za realizaciju ovog dokumenta. Znajući vaše dosadašnje ponašanje i korektan odnos, očekujem valjanu raspravu i doprinos poboljšanju kvaliteta ovog dokumenta.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, mislim da danas na dnevnom redu Narodne skupštine imamo jednu izuzetno važnu temu i da treba o toj temi svi narodni poslanici da razgovaraju i uzmu učešća, jer je ovo tema koja direktno i indirektno utiče na naš život, naše društvo, na sliku o nama. Važno je da danas osvetlimo sve aspekte i ove teme i na koji način se država sukobljava sa ovom raširenom društvenom pojavom. Inače, korupcija nije od juče, korupcija je postojala, postoji, verovatno će i postojati. Nema društva gde korupcije nema, više ili manje. Čak i ove zemlje članice EU, koje imaju o sebi izuzetno visoko mišljenje, proklamuju strategiju borbe protiv korupcije, što znači da je korupcija i kod njih prisutna. Ta njihova iskustva mogu biti i deo jednog prikaza kako se i mi možemo boriti protiv korupcije. U višestranačkoj Srbiji korupcije je bilo i 90-tih godina. Tada su postojali možda i razlozi, mimo onih ukorenjenih u ljudima, postojali su i nekidodatni opšti razlozi koji su činili plodno tle za korupciju. Imali smo sankcije, izolaciju od 1992. godine, građanske ratove u okruženju, oko milion izbeglica. Posle smo imali i agresiju NATO-a protiv naše zemlje, 78 dana i noći bombardovanja. Sve je to objektivno bio jedan okvir, plodno tle za razvoj korupcije. Međutim, korupcije tada nije bilo ili je bilo daleko manje u odnosu na ono što se dešavalo posle 2000. godine, kada je došlo do jedne eksplozije, erupcije korupcije na svim nivoima državne vlasti. Danas ću pokušati kolegama poslanicima i građanima Srbije da, koristeći zvanična dokumenta i izjave, ukažem na nekoliko primera koji apsolutno pokazuju, potvrđuju da u našoj zemlji postoji korupcija i da još uvek nismo učinili skoro ništa da ovu negativnu društvenu pojavu suzbijemo. Ovo kažem skoro ništa, jer ne smemo da zatvaramo oči i pred onome šta međunarodna zajednica misli o nama vezano za način rešavanja ovog pitanja. Naime, u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, sinoć sam gledao taj dokument, na strani 44, gde se pominje korupcija u našoj zemlji, stoji konstatacija da obaveze Srbije i Crne Gore da suzbije korupciju su ostale uglavnom retoričke. To je sušta istina. Ovaj predlog odluke je prvi korak. Naravno, donesen je niz zakona koji će sankcionisati dela koja čine sadržaj pojma korupcije, ali ovaj predlog odluke, o kome Narodna skupština danas raspravlja, jeste prvi značajan korak da se suzbije korupcija. Zbog toga ovu odluku treba podržati, ali i sadržaj odluke što pre operacionalizovati, što pre da se donesu svi ovi drugi segmenti koji u odluci stoje, od zakona do drugih mera koje su predviđene. Korupcije ima. To nije sporno. Korupcija je naročito došla posle 5. oktobra, kada su, s jedne strane, u javnosti stalno držani govori u prilog tome da korupciju treba suzbiti, da je to opasno društveno zlo, da je korupcija to, to. Međutim, normativni okvir nije pravljen da se korupcija suzbije, da se krivci kazne. Naprotiv, pravljen je takav normativni okvir da su postojale brojne šupljine, koje su davale mogućnost ljudima da se apsolutno obogate kroz različite vidove korupcije. Ovde ću govoriti o nekoliko tema. Jedna od njih je pitanje javnih nabavki. Pre neki dan je direktor Uprave za javne nabavke u Republici Srbiji dao izjavu da je do sada Uprava ukazala na neispravnost u oko 80 tendera za javne nabavke, čija je vrednost bila skoro 90 miliona evra. Ovo ne pominjem slučajno. Taj zakon o javnim nabavkama, koji je prethodna vlast donela 2002. godine, bio je samo jedan ram bez slike, koji je poslužio ljudima iz DOS-a da i te kako zloupotrebe mehanizme države i sebi verovatno pribave enormnu imovinsku korist. Ovde se pominje suma od 90 miliona evra, ko zna koliko je novaca u pitanju. Da ovo nije samo tvrdnja jednog poslanika iz poslaničke grupe SPS mislim da potvrđuje i izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije, a o Savetu ću reći nešto kasnije, a mi smo narodni poslanici dobili te njihove izveštaje od 2001. godine do 2004. godine. Konstatuju u jednom delu svojih dokumenata da praktično Zakon o javnim nabavkama ne funkcioniše i da Komisija za zaštitu prava ponuđača ne funkcioniše više od godinu dana. Ovo je dokument iz prošle godine i u tom periodu je došlo preko 800 žalbi i da nema realne kontrole tendera za javne nabavke. Možete i sami pomisliti kako to izgleda, tenderi se prave za određenog ponuđača. Prilikom kampanje za lokalne izbore u Beogradu prošle godine, SPS je bila u situaciji da javno govori o nekoliko slučajeva tih podešavanja tendera, međutim niti su mediji to hteli da prenesu, niti su državni organi hteli tada da reaguju. Možda nisu cenili da ima dovoljno dokaza, ali mi smo više puta govorili, primera radi, da u Beogradu to postoji i to na svim nivoima. Pomenuli smo primer preduzeća koja rade jedan društveno važan posao za decu, važan posao za roditelje, prave i opremaju predškolske ustanove i onda smo na nekoliko primera u Beogradu došli do podataka, koje smo tada saopštili javnosti, da pojedine firme dobijaju posao na taj način što nude najpovoljniju, čitajte u prevodu najnižu, cenu za svoje usluge, da taj posao nikada ne završe, da ga završe loše, ali da Skupština grada da istoj toj firmi novi posao u novoj predškolskoj ustanovi. Poznat vam je primer iz komšiluka, izgradnja garaže koja je otvarana ko zna koliko puta, sam Bog zna koliko je čelika i betona ugrađeno u tu skalameriju, a cena je više puta podizana i sve to na štetu građana Beograda, generalno svih nas. To su neki primeri koji pokazuju kako se taj posao može na elegantan način odraditi, naravno negativno, i ljudi steći značajno bogatstvo. U Beogradu smo takođe imali jedan zanimljiv slučaj, i to smo pominjali u kampanji za lokalne izbore, ali nažalost i to je ostalo van domašaja javnosti, zvaničnu izjavu direktora Fonda za građevinsko zemljište, gde on kaže da je Fond radio uspešno, da je prihodovao 83 miliona evra 2003. godine, da je rashod bio 65 miliona evra. Razlika je 18 miliona evra. U zvaničnom izveštaju Skupštine grada Beograda, podeljenom odbornicima Skupštine grada, stoje drugačiji podaci. Tvrdi se da je Fond prihodovao 93 miliona evra, rashodovao 79 miliona, razlika je 14 miliona evra. U vazduhu je ostalo četiri miliona evra. Predsednik Skupštine grada Beograda, naš kolega, kada sam ga pitao o tome ovde u Skupštini nije znao da mi da relevantan odgovor. Ili o načinu rada Skupštine grada Beograda, zvaničan izveštaj kaže da je recimo izgradnja jednog kilometra saobraćajnice u Beogradu koštalo oko dva miliona evra. Dva miliona evra možda je za jedan kilometar autoputa i to prvoklasna izgradnja. To su zvanično podaci Skupštine grada Beograda. Ne govorim bez podataka ili proizvoljno. Znači, jedan kilometar neke ulice u Beogradu koštao je dva miliona evra. Mislim da to samo po sebi dovoljno govori šta se sve radi u našoj državi i mislim da je to nešto protiv čega svi mi poslanici Skupštine Srbije i svi građani treba da budemo. Mi socijalisti bili smo u situaciji da o ovoj temi govorimo i krajem 2003. godine, jer smo tada napravili jednu analizu rada Vlade koja je tada bila na čelu Srbije i tada smo konstatovali da u Srbiji, što naravno nije bilo teško, bilo je golim okom vidljivo, postoji korupcija i to u samoj Vladi Republike Srbije, da su predstavnici Vlade direktno bili umešani u brojne kriminalne afere koje su potresale politički život Srbije, da protiv njih nisu pokrenuti sudski postupci, nisu pokrenute istrage pred državnim organima, jer oni su bili zaštićeni kao beli medvedi, da je putem javnih konkursa i na aukcijama DOS dao poslove i prodao firme ljudima koji su bili ili iz vrha DOS-a ili njima bliski. Neke moje navode potvrđuje izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije. Tačno se vidi, te taj i taj pomoćnik ministra, taj i taj zamenik ministra. Ko hoće da čita može mnogo toga da nađe. Novi vlasnici su bili ljudi sa kriminalnom prošlošću ili su na taj način prali svoj novac. Tada smo imali sijaset afera, analitičari su do kraja 2003. godine pobrojali 63 afere u kojima su učestvovali predstavnici DOS-a. Različite vrste afera, od zloupotrebe službenog položaja, pranja novca, trgovine oružjem itd. Mnogo vremena bi trebalo da sve to pobroji. Sredstva javnog informisanja su bila preplavljena izveštajima o raznim vidovima korupcije, čiji su učesnici bili državni službenici od republičkog do lokalnog nivoa, čak i narodni poslanici nažalost, carinici, privrednici, rukovodioci u javnim službama i ustanovama. Naravno, dešavalo se mnogo toga lošeg. Sve je to ukazivalo da je borba protiv organizovanog kriminala i korupcije, i pored povremenih uspeha, jer to se ne može preskočiti, neuspešna iz razloga što su pojedinci iz državnih organa bili u sprezi sa određenim kriminogenim grupama. Sećate se da su sami predstavnici Vlade jedni druge prozivali, ali nikada to nije izašlo na videlo do kraja, ko je od njih bio u Šilerovoj, ko je bio sa pripadnicima surčinskog klana, ko se družio, pio viski, uživao u toj vrsti života i slično. Nažalost, to je vreme kada su kriminal i korupcija zahvatili sve delove društva. Činjenica je da je Vlada formirala mnoge savete i stručne organe, ali rad tih organa objektivno nije bio uspešan, ostao je u drugom planu u odnosu na sve što se zbiva. Čitajući sinoć izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije, moram vam reći da sam se slatko nasmejao, a verujem da ćete i vi kada budete čuli šta je, primera radi, predsednik Vlade, druge Vlade DS, potencirao kao predmet razgovora na Savetu za borbu protiv korupcije. Ovaj Savet za borbu protiv korupcije, on je formiran kao jedno stručno savetodavno telo, i možda je i hteo da napravi neki pomak, da potvrdi opravdanost svog postojanja. Ima dosta toga što je on naveo, ali to nije bilo praćeno do strane drugih državnih organa. Moram vam reći da ima nekih tačnih konstatacija, da je jednostavno sve to urađeno na način da je formalno-pravno čisto, a vidi se iz vasione da je u pitanju pljačka. Da pomenem ovaj primer kako je Vlada reagovala tadašnja na rad Saveta za borbu protiv korupcije. Naime, glavna stvar koja je interesovala predsednika Vlada tada, što govori naravno kako je DOS shvatao i rad tog saveta, a i govori o njima, verovali ili ne, pa kaže - ovim povodom premijer je članovima Saveta očitao lekciju da su istupali u medijima govoreći da su članovi Vlade stoka i upitao ih da li misle da se Vlada bori ili podupire korupciju. Čak je tada predsednik Vlade pobunu građana na Konjarniku da zaštite svoja prava i da spreče nezakonito nadziđivanje, da kažem, poistovetio sa otporom građana koji su se protivili hapšenju Veselina Šljivančanina i pitao je zašto Savet nije i tim povodom reagovao. Citiraću vam: "Izrekao je teške optužbe na rad Saveta, od kojih je svakako najteža poistovećivanje pobune građana Konjarnika sa pobunom građana prilikom hapšenja Veselina Šljivančanina, smatrajući da se u oba slučaja radi o sukobu građana sa normativima". To govori kako je Vlada posmatrala rad Saveta i šta bi savet trebalo da čini. Ima sijaset primera korupcije koji su bili, nažalost, deo našeg života posle 2000. godine kada je došlo do prave eksplozije toga. Mislim da je najveći kriminal, korupcija, nezakonito bogaćenje, izvršeno u vreme privatizacije, kada je za kratko vreme prodato oko hiljadu preduzeća u Srbiji, kada se za kratko vreme ogromno društveno bogatstvo prelilo iz društva, države u džepove. Nažalost, tadašnja vlada, zato kažem nažalost, zato što je to nešto što pogađa sve nas, građane Republike Srbije, Vlada, država, DOS, pojedinci su direktno učestvovali u toj velikoj pljački. Više puta sam ovde kao narodni poslanik ovde govorio kako to izgleda kada se afirmiše privatizacija, u kojoj je hiljadu preduzeća prodato za dve (u drugom javljanju ispravio: za jednu) milijarde evra. Pazite, hiljadu najboljih preduzeća za dve milijarde evra, a devedesetih godina mi socijalisti smo bili predmet kritike zato što je 49% "Telekoma", dakle, 49% vrednosti jednog preduzeća, prodato za milijardu i 536 miliona maraka. A ovde imamo situaciju da je hiljadu najboljih preduzeća prodato za dve milijarde evra. U pitanju je ogromna pljačka, ne verujem da će do kraja biti razotkrivena. Nažalost, stvoren je jedan pravni okvir i u toj pljački su učestvovali svi ili gotovo svi ljudi iz prethodne Vlade, svako na svoj način i na svom nivou, ali je nesporno da je ogromno bogatstvo ukradeno. Pomenuću i "Sartid" kao potvrdu za to, a stoji i tvrdnja jednog od potpredsednika Vlade, pošto, kada su smenjeni, kada su završili svoj mandat, neki od njih su se raspisali, pa su nam onda objasnili kako je to u praksi izgledalo. Jedan od potpredsednika Vlade je napisao knjigu, gde kaže da je u Vladi organizovana sesija da se dogovori kako napraviti strategiju da bi se građanima Srbije objasnilo marketinški da je privatizacija bila sjajna, samo što oni to ne shvataju i oni to ne osećaju. Inače, to je fantastična stvar, samo što to građani Republike Srbije ne razumeju. Ako bude marketing dobar, onda će se građanima objasniti iz prve ruke kako to izgleda praktično. Pošto vreme za ovo izlaganje ističe, kada se budem drugi put javio, ja ću govoriti konkretno o, po meni najdrastičnijem obliku krađe koji se desio u Republici Srbiji, a to je primer privatizacije "Sartida", gde je jedno preduzeće prodato za 21 milion evra. Država je sebi, odnosno kupcu oprostila, verovali ili ne, ovde stoje te cifre, 1,7 milijardi dolara. Dakle, oprostila 1,7 milijardi dolara, preduzeće je prodala za 21 milion dolara. Koristiću i izveštaj Saveta da bih potkrepio ove tvrdnje. Ima primer iz vremena bivšeg socijalističkog bloka, čini mi se u Ukrajini, da je jedna železara, koja je tri puta manja od naše, nakon promene vlasti je poništena odluka o prodaji te železare i ta je železara prodata šest puta skuplje nego naša. Znači, tri puta manja, a prodata nekoliko puta više. Taj primer i još nekoliko koje ću izneti prilikom drugog javljanja, čini mi se da će pokazati koji je bio stepen kriminala, korupcije u našoj zemlji i kako je to rađeno i na kom nivou.
Da li još neko od predstavnika želi reč? (Da.) Zoran Krasić se prvi javio.
Ja bih na početku, pre ovog zaklinjanja da smo svi protiv korupcije, ukazao da ne postoji pravni i ustavni osnov za jednu ovakvu strategiju koju bi usvojila Narodna skupština Republike Srbije. A što se tiče ovog dokumenta, on bi bio u nadležnosti Vlade Republike Srbije. Međutim, mi imamo čak i neke zakone u kojima je propisano da strategiju donosi Vlada, to je za neke oblasti, a u nekim drugim oblastima Narodna skupština. Kada je zakonom propisano da Narodna skupština usvaja strategiju, onda to ima neki pravni osnov, ali u ovoj oblasti stvarno ne postoji ustavni osnov. Zašto ne postoji? Verovatno vam je poznato da je strategija nauka o vođenju vojske, veština ratovanja, to je strategija, knjiga o veštini ratovanja, a ovo ne može da bude knjiga o veštini ratovanja. Ono što bi bilo karakteristično i na šta liči, to bi bio neki program, a to bi bio raspored po kome će se nešto raditi. U politici taj program je skup načela i ciljeva. Međutim, kod nas sve može da prođe. Mi smo zapljusnuti demokratijom i sve ono što je moj prethodnik pričao samo je izostavio nekoliko puta da spomene reč da je to sve urađeno demokratski, proevropski, reformski, u cilju evroatlantskih integracija. Mi od 5. oktobra, za sve što smo doživeli, imali smo priliku da čujemo da je to šamar, ali demokratski, da je to krađa, ali demokratska, sve je demokratsko, sve je od Boga dato, od boga iz Zapadne Evrope. Sada uopšte neću da pređem na tekst odluke, koji je loš. Krenuću na ono što ste napisali da je nacionalna strategija i odmah da kažem zašto se nama podmeće ovde, jer ovo je jedno obično kukavičje jaje. Podmeće se nama i onda nam se drži predavanje šta je mito i korupcija, da je to zloupotreba nekih ovlašćenja, kao da niko ne zna o čemu se radi. Kada pogledate ovu strategiju, ovde svuda možete da napišete - sprovođenje zakona, sprovođenje zakona. Ako ustavnost i zakonitost i sprovođenje zakona ne može da nas zaštiti od korupcije, onda ova strategija nikako ne može da nas zaštiti od korupcije. Ovde imamo lepe želje, lepe komentare, šta su mogućnosti, šta su interesi, šta je korupcija. Ali, reći ću konkretno šta se ovde kaže: pretpostavka strategije - politička volja. Kažem vam da ona ne postoji. Ta politička volja ne postoji. Zašto ne postoji? Svi oni koji su na vlasti rezultat su nekih interesnih dogovora nekih tajkuna, pa su ovakva vlada. A da je ova vlada bila normalna kao rezultat građana i izborne volje građana, onda bi radikali bili na vlasti. Vi ste zaobišli volju, poslušali volju tajkuna i imate parcelaciju. Molim vas, što se tiče javnosti, građani koji gledaju ovu skupštinu, verovatno gase televizor ili se nerviraju. Vodi se kampanja protiv Narodne skupštine, vodi se kampanja protiv narodnih poslanika, vodi se kampanja protiv političkih stranka i onda političke stranke donose zakletvu da će da se bore protiv korupcije. Ko će to da vam veruje? Niko živi neće da vam veruje. Svaki građanin koji kaže, evo, lupetaraju nešto tamo, bacaju maglu, prašinu u oči građanima. Mi, Narodna skupština, treba još jedanput da potenciramo da Vlada i ministarstva, i sudovi i policija, treba da sprovode zakon. Zašto bi mi to radili? Mi vas pozivamo ako ne poštujete zakon, ako ne sprovodite zakon, to je zadatak Narodne skupštine, a ne da vas drugi ili treći put podseća na ono što piše u zakonu. Sada mogu poslanici vlasti da izađu i da se ovde žale kako je velika korupcija. Vi ste krivi što je niste zaustavili, što je niste otkrili. Politička volja ne postoji, ovo su bajke. To vam je naredio neko iz Evrope, kako reče ministar, sastavni deo tog našeg operativnog plana pridruživanja jeste da donesemo nešto protiv korupcije, a ne Skupština. To vi sa njima, kada sednete, dogovarajte se. Sve ove vaše pretpostavke strategije ću da preskočim. Krenuću na ciljeve. Pogledajte glupost do gluposti. Kaže, cilj strategije je smanjenje korupcije i postizanje antikorupcijske kulture na nivou razvijenih evropskih zemalja. Kako to možete da napišete? Cela Evropa je korumpirana, nema šta nije korumpirano kod njih. Hoćete dokaze? Ovi eksperti koji dolaze vama da pomognu, to su sve korupcionaši. Juče je Dačić pričao o predstavnici vlade Švajcarske, koja se zalaže za nezavisnost Kosova i Metohije zato što 10% Šiptara živi u Švajcarskoj i ona vodi računa o njima, a oni diluju drogu, diluju oružje i preko banaka finansiraju Al kaidu. Pa zar to nije korupcija. Kaže, trajno otklanjanje uslova. Mislite na uzroke. Dobro. Kaže, transparentno finansiranje političkih stranaka, izbora, kao i izbornih kampanja. Zašto ste to upisali? Pre nekoliko godina ovde je demokratski, reformski donet Zakon o finansiranju političkih stranaka, Savet Evrope je stavio pečat da je to najbolje. Pisac Aleksandra Drecun, ta žena ne zna ni šta su izbori. To je najbolji zakon, a vi hoćete da ga menjate. Kako to možete da menjate? To je najbolji zakon, demokratski zakon, donet je u vreme kada smo primljeni u Savet Evrope. Vi hoćete to da menjate. Ako ste u svađi sa Tadićem, to rešavajte na ulici, a nemojte nas da maltretirate. To je najbolji zakon koji ste doneli. Dalje kažete, sprečavanje sukoba interesa u javnom sektoru. Koliko smo zakona doneli o sprečavanju sukoba interesa, a vi ministre sada kažete da zakoni koje je Narodna skupština donela nisu dobri, onda ste u svađi i sa Albijanićem, i Labusom, i Koštunicom, sa svima ste u svađi, sa Tadićem, jer ovo sve što menjate su vaši zajednički DOS-ovski zakoni. To su onih 80 zakona zbog kojih su žuti bili ovde da se to izglasa. Oni su rekli da, mi glasamo zato što su to naši predlozi. Vi to hoćete da menjate. Kaže, reforma državne uprave u cilju veće profesionalizacije i transparentnosti. Promenili smo zakone, ovog Balinovca, znate, pre dva meseca, tako je bilo, o državnoj upravi, Vladi, o ministarstvima, državnim službenicima, sve je to promenjeno. Imamo kabinete čak, kako ne bi bilo korupcije. Zatim, otvoreni i transparentni postupci planiranja i korišćenja budžetskih sredstava i javna kontrola korišćenja budžetskih sredstava. Evo, Rade Obradović je predložio, a Narodna skupština je izglasala jedan neprimenljiv Zakon o revizorskoj instituciji, a imamo budžetsku inspekciju, imamo poresku upravu, sve imamo, Mlađa sve to lepo kontroliše. Vi ovde kažete da to ništa ne valja i da to treba da se promeni. To ne shvatam. Kaže, definisanje uloge medija u borbi protiv korupcije; pa 60% medija su sredstvo korupcije. Šta je BK televizija? To je sredstvo korupcije Bogoljuba Karića. Kažite mi nešto drugo. Šta je list "Danas"? Sredstvo korupcije Helsinškog komiteta za ljudska prava. Major CIA-e, Grujica Spasović, priprema se za ambasadora države u kojoj ste vi vlast. Zar to nije korupcija? Da li ima veće korupcije, objasnite mi molim vas. Pogledajte njegove članke, pa zar to može da bude normalan novina u kojoj piše Petar Luković, objasnite mi, molim vas. Da li to može da bude. Koristim druge medije. Ovi novinarčići ovde što se hvataju i traže poneku izjavu da bi nekog ocrnili, bez dokaza da ocrne nekoga. To je sve u sistemu korupcije nečijih velikih interesa. Stimulisati građane da se uključe u borbu protiv korupcije. Kako da ih stimulišete? Da uzmu motke i da počnu od šaltera, pošto ste vi korupciju pretvorili samo u ono što se dešava na šalteru, a to nije korupcija. Ovde nema Hamovića, Lazarevića, Karića, Bebe Popovića, "Krmivo produkta", nema Koleta, Vesića, Čede Jovanovića, Aleksandra Vlahovića, Božidara Đelića, kako njega nema, ovde nema mr Evra, Gorana Pitića, a vi ste na toj platformi došli na vlast. Ovde nije razrešeno nijedno pitanje, nije uvršćen u dnevni red izveštaj anketnih odbora i gde se jasno vidi korupcija Radeta Naumovića, onog vašeg i onog strujnog lobija i naftnog lobija. Vi sada nama pričate ovde i sada ćete opet da izađete i da podržite radikale i da smo mi u pravu. Vi treba da sprovedete zakon. Mi se borimo da bi mi došli u poziciju da sprovedemo zakon. Kaže, razmere korupcije nije moguće utvrditi. Dobro, to je vaša konstatacija. Uzroci korupcije, ekonomski i politički. Pa kako da nisu ekonomski, Mlađan Dinkić i DOS su uništili privredu, a šta ostaje čoveku ako je ostao bez posla. Sada da vam kažem nešto, ako neko zakasni sa plaćanjem doprinosa, jedan slučaj ću da iskoristim koji sam juče saznao, sa plaćanjem doprinosa 5.000 zato što na računu nije imao sredstava, čini dva poreska prekršaja, za oba je minimalna kazna 50.000 dinara, zbog 5.000 što čovek nije imao na računu, eto, nema, stao mu je posao. Čim je dobio nešto malo para na račun, platio je čovek, došli su i napravili su mu dve prijave i verovatno će 100.000 da plati. On je gotov, mali, sitan privatnik, gotov, šta će on više da radi? To je Mlađan Dinkić uradio, jer njemu je budžet svetinja, a drugo ništa ne postoji. Da ne ulazim u ove institucionalne uzroke itd, ekonomske, pa onda u okviru političkog sistema, pa sada navodite šta bi sve trebalo da se donese. Kaže, povećanje efikasnosti nadzorne funkcije Narodne skupštine. Kako možete ovo da napišete, mi tražimo da se uvrsti predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi, a vi kažete ne može. Mi tražimo da se pokrene postupak opoziva predsednika, vi kažete ne može. Mi tražimo da se raspravlja o poverenju nekom ministru, a vi kažete ne može. Kako da povećamo nadzornu funkciju Narodne skupštine kada vi ne date. Dalje, uvođenje elemenata personalizacije izbora narodnih poslanika u izborni sistem. Personalizovano, evo ga, Dika pobegao, onaj pobegao, sve na ličnost, a vi hoćete da uvedete neki novi izborni sistem, pa vi nemate saglasnost za novi izborni sistem. Imate maksimalnu personalizaciju. Ko koliko da para, toliko ode taj i to je praksa ovde postala, od kada je zasijala demokratija samo preleti. Verovatno na onaj Markovićev zakon o odlikovanjima da predložimo novo odlikovanje: "Zlatni dika - preletač". Deli se samo narodnim poslanicima koji menjaju poslaničke grupe. Šta ovde pišete, ljudi? Kažete: "Upodobljavanje ustavnog statusa narodnih poslanika i način njihovog izbora; uspostavljanje jasnih i objektivnih merila za ocenjivanje uspešnosti rada Vlade u borbi protiv korupcije". Pogledajte šta sve može papir da trpi. Kaže: "Uvođenje zabrane stranačke aktivnosti za određene kategorije funkcionera". Uvođenje stranačke zabrane za određene kategorije? Dalje: "Izrada uputstva o postupku skidanja imuniteta nosilaca javnih funkcija", a nisu ni promenili Ustav. "Unapređivanje propisa o finansiranju političkih stranaka". Onda nije ni čudo što nema građanin poverenja u političke stranke kada ste vi kazali da postoji veliki problem u finansiranju. Podsećam vas, Republička izborna komisija, Ministarstvo finansija, svi ih kontrolišete, pa neke i proganjate, nastavili ste sa progonom koji su počele demokrate. Evo, proganjate SRS. Skidaju se pare sa računa, divljački zakupnina ide. Zakupnina ide kao porez, da znate. Proganjate, nastavili ste, vi ne znate, ne znate da je neki sudija u Četvrtom opštinskom sudu zloupotrebio sudijsku dužnost i on skida sa potpuno drugog žiro računa pare. Ne, to vas ne interesuje. Kaže: "Usvajanje zakona o lobiranju i obezbeđivanje njegove transparentnosti". Tu ste zapržili čorbu. Legalno će da lobiraju za velike pare tajkuni, tada Karića nećete smeti ni da upozorite. On će da kaže - po zakonu o lobiranju, hoću da lobiram, da nešto moje prođe, pa ću odavde - tri-četiri, pa ću odavde tri-četiri, ovome kola, ovome račun, itd. Otvaraju i dan danas račune poslanici - i devizne i dinarske kod ogromnih banaka, a vi to ne znate. Samo vas upozoravam na vreme. Uvek, kada vas upozorim, posle dva-tri meseca, nešto skoči. Kaže: "Uvođenje ograničenja pasivnog biračkog prava za lica osuđena za krivična dela sa elementom korupcije". Eto, to je lustracija. Ali, zato vi držite Zakon o lustraciji. To je napisano. Kaže: "Uvođenje odgovornosti pravnih lica za krivična dela". Kako ste, gospodine Stojkoviću, ovo mogli da prihvatite? Kako možete pravno lice da odgovara za krivično delo? Objasnite mi. Evo, pravno lice je Vlada Republike Srbije. Pravno lice je Železnica Srbije. Kako može celokupno pravno lice da odgovara za krivično delo zbog julske odluke onog Šarančića oko onih lokomotiva itd. Što to niste razrešili, to je kod vas? Javnost kaže da je to korupcija, a vi ćutite. Ništa niste razrešili, a dolazite sa nekom strategijom na časna reč. Ne može. Dalje, kaže: "Uspostavljanje stalnosti funkcija nosilaca javnotužilačkih funkcija". Koliko znam, javni tužioci su nepromenjivi. "Osposobljavanje nosilaca javnotužilačkih funkcija za vođenje prethodnog krivičnog postupka". Koliko znam, to je stalni posao. Kaže: "Prebacivanje tereta dokazivanja na okrivljenog kod oduzimanja imovinske koristi". Kako to možete? Objasnite mi, molim vas, kako može okrivljeni da dokazuje svoju nevinost? Ovo je jadni Đinđić lupio glupost, kaže - neka ide u Hag, pa neka dokaže svoju nevinost. Opet neko ispitivanje porekla imovine. Kaže: "Usvajanje zakona o policiji i odgovarajućih podzakonskih akata". Usvojismo ga, videćemo. Kaže: "Početak rada Upravnog suda". Kada će da počne da radi upravni sud? Kaže: "Zaštita službenika organa uprave javnih službi koji odbiju izvršavanje protivzakonitih naloga pretpostavljenih". Odmah ih smenite. Kako ih štitite, vi ih odmah skinete, odmah ga pomerite, odmah dobije otkaz. To je u praksi. Došla je vlast i iz savezne administracije su svi isterani, vode se sudski postupci, četiri godine predmet je pred okružnim sudom, okružni sud to nije rešio, a neće ni da reši. Evo, Dinkić, 7.000 napolje, ko će da dobije postupak? Koliko ima policajaca koji su izbačeni? Da li ih vraća neko? Ni jedan. Samo nisu hteli da postupe po naređenju. "Usvajanje plana integriteta u organima uprave i javni službama". Taj integritet će vam doći glave. Zatim, privredni sistem. Mediji kaže: "Unapređivanje propisa odgovornosti za javnu reč". Kakva odgovornost postoji za javnu reč? Može svaki novinar da napiše što hoće o vama. Koju vi zaštitu imate? Koju zaštitu pojedinac ima od medija? Meni izmislili rođenog brata, a ja jedinac, šta, da li treba da se sudim sa njima? Šta su izmislili Tomislavu Nikoliću, izmislili mu stan, sve i svašta. Albijanić mu smislio još i Kubu. On ne zna da Dragić i Dragica nemaju veze. Kod njega je to isto, šta on to čovek zna? Kaže: "Sprečavanje diskriminacije u odnosu državnih organa prema medijima". Ovde ste napisali sijaset odredbi gde podržavate onog Šabića. Vi ovde priznajete da država ne daje informaciju. Kaže: "Kontrola primene propisa o finansiranju političkih stranaka i izbornih kampanja". Ponovo se pojavljuje. A onda se kaže: "Kontrola potrošnja budžetskih sredstava datih udruženjima građana". Objasnite mi kako možete da finansirate udruženja građana? Pričate ovde da se uključi civilni sektor, a on je najkorumpiraniji. On je nastao parama iz inostranstva; 90% para za taj civilni sektor je obezbedio Soroš. Išli su na špijunske obuke, Segedin, Budimpešta, i neki vaši ministri u vašoj vladi, samo su oni bili isplaćivani u viskiju. Vi sada nama bacate ovo, gospodine ministre, ne vi konkretno, nego vaša vlada, prašinu građanima Srbije. Ako se usvoji ova strategija u Narodnoj skupštini, od sutra onda nema korupcije - đavola! Sve što je napisano znači - sprovoditi zakon, izvršavati zakon. Da li opozicija sprečava vlast da izvršava zakon? Ne, štaviše opozicija stimuliše vlast da izvršava zakone, pa smo izneli aferu i u vezi "Eriksona", struje, goriva, u vezi plata i svega i svačega, u vezi onih zlatnih kašičica na Aerodromu i u vezi ovih ulica u Beogradu koje se svake godine renoviraju. Ovo što je rekao Žarko - po dva miliona evra, opet sledeće godine ide za istu deonicu za kilometar dva miliona evra. Vi nas sada terate da mi glasamo za ovo, a sve iz ovoga vrvi od konstatacija da Vlada treba da sprovede. Vi se na Vladi dogovoriti kako ćete napraviti operativni plan u smislu disciplinovanja vaših područnih organa i svih onih koji su zaduženi da sprovode zakone. Mi tu nemamo ništa protiv. Čak tražimo da tako uradite. Ali, nemojte od nas da tražite da vam po drugi put kažemo - sprovodite zakone. Uostalom, na bazi nekih afera, o kojima ste pričali, između ostalog, došli ste na vlast, a ni jednu aferu niste rešili. S pravom se kod građana stvara zabuna da li su te afere bile stvarno sa nekom težinom ili samo EPP, kako bi se još koji put građani prevarili da bi demokratija zacvetala, da bismo krenuli ka Evropi, evropskim integracijama i boljem sutra. Kao što vidite, to je malo sutra.
Hvala. Reč ima ministar pravde, gospodin Stojković.
Daću samo par objašnjenja, kao da je stvorena zabuna. Kaže - zašto ova skupština? Pre desetak dana jasno sam čuo da se kaže: Skupština određuje politiku, a Vlada je obavezna da je provede. Ovde se određuje šta treba da se uradi, a istom odlukom dajete zaduženje Vladi da donese akcioni program i da se na njemu radi. Prema tome, mislim da tu ne bi trebalo da bude zabune. Lično mislim da svi treba da glasaju za ono što se nalaže nekome da uradi. U tom smislu se ove preporuke daju. Ova skupština treba da odredi politiku da bi ostali radili. U tom smislu se ova strategija donosi. Kada govorimo o Vladi, treba da donese akcione programe i dalje ono nezavisno telo, koje će ova skupština odrediti, kontroliše da li rade ostali organi. Problem jeste u realizaciji. Nije problem u okviru. Mi jesmo doneli jedan broj zakona, ali svi možemo da konstatujemo da određen broj zakona, bez kompletnog i trajnog rada na ovakav način, nije dao zadovoljavajuće rezultate. Zato svi konstatujemo da ima korupcije u povećanom obimu. Utom smislu sam rekao da je potrebno da Skupština ovo uradi. Skupština je ta koja treba da kaže - ovo je politika. Kažem, pre desetak dana sam čuo jedinstven stav ovde - Skupština je ta koja će odrediti neku platformu za Kosovo, a Vlada se samo ovlašćuje da je provodi. Izvršna vlast treba da provodi, a Skupština treba da određuje. U tom smislu, mislim da ne bi smeli da napravimo ovde zabunu. Bilo je pitanje odgovornosti pravnih lica. Nemamo razloga, Evropa polako to uvodi. Teško je, ima problema. Reći ću da je Francuska uvela i ima spor koji traje preko 10 godina, ne mogu da nađu valjano rešenje. Ceo svet se kreće u tom pravcu. Mi imamo sličnu odgovornost. Nama odgovara, kažem, pokrenut je postupak za privredne prestupe, pa kaže: odgovorno lice i pravno lice, pa kazniti i jedno i drugo. Kako će se to provesti, i meni kao pravniku izaziva dileme, ali kažem da Francuska, koja je prva uvela, desetak godina jedan predmet muči se, ne zna kako da ga presudi. Što se tiče imovinske koristi, reč je o sledećem: svi mi ovde kažemo da ima korupcije, nekada ne može da se utvrdi, država ne može da nađe podatke itd, a oni koji su se obogatili korupcijom zadržavaju. Taj neki svet, koji mi možemo da gledamo ovako ili onako, našao je jedno rešenje, a ono je sledeće: postoji mogućnost da, kada je u pitanju vitalni državni interes, bilo okrivljeni, bilo ono lice koje je koruptivnim načinom steklo imovinu, dužno je da dokaže kako je to steklo. Čak je i sud u Strazburu doneo nekoliko odluka i jasno to rekao. Kada je do te mere poremećen društveni interes, on ima dominantnu ulogu u odnosu na pojedince i onda, ako je neko, uzeću primer koji se kod nas dešavao, prijavljivao porez od 100.000 mesečno, a gledate onda vile po Dedinju itd, moraće da polaže račune i da dokaže odakle mu, da li je legalno stekao. Mogu da vam kažem da su četiri zemlje već donele zakon: Engleska, Irska, mislim da je sada i Španija, Austrija je na tom putu i doneće ga. Očigledno se pokazuje da država sa svojim aparatom mnogo teže dolazi do nekih podataka i dokazuje, a to traje godinama, a nekada se ne dokaže. Ima mnogo jednostavniji put - ako si prijavio da si zaradio milion dinara, objasni onda ovim građanima kako imaš 50. To je vrlo jednostavno. Mislim da to ne treba uzimati kao negativan primer. Mislim da je to bolje rešenje, ako ga mi budemo doneli u ovoj skupštini.
Replika, narodni poslanik Krasić.
Samo da razjasnimo neke stvari. Gospodin Marković, kao predsednik Narodne skupštine, ne mora da zna, ali oni koji mu pomažu treba da ga upozore. On je još u delegatskom sistemu, u onom koji ne postoji po ovom novom Ustavu. On vrlo često kaže da Narodna skupština utvrđuje politiku, a tu politiku sprovodi Vlada Republike Srbije. Tu je malo inovirao, nije rekao Republičko izvršno veće. Ali, on je još u tim vodama. Šta radi Narodna skupština, propisano je Ustavom. Šta radi Vlada, takođe je propisano Ustavom. Tu nema preplitanja. Mi donosimo zakone i vršimo kontrolu izvršne vlasti. Ukoliko Narodna skupština donosi neku deklaraciju, rezoluciju itd, onda postoji posebna procedura gde se izlaže politički stav Narodne skupštine o određenom pitanju. Ali, ova materija nije za politički stav. Ovo je vojna doktrina, po definiciji, strategija, neki program. Ne možemo mi vama da naložimo kako ćete vi da sprovodite zakone na ovaj način, možemo kroz odgovarajuće odredbenekog zakona koji ovde usvojimo. To je prva stvar i to je velika razlika. Drugo, pričate o odgovornosti pravnih lica. Postoji u anglosaksonskom sistemu,to je tzv. udruženi kriminalni poduhvat, koji se više tretira za građansku odgovornost nego za krivičnu odgovornost. Ali, nemojte da upisujete u strategiju nešto što ni vi sami ne znate šta to znači. Vi ste lepo rekli da Francuzi 10 godina vuku jedan predmet i ne znaju kako da ga reše. Zašto na bazi tako negativnog iskustva nas gurate u nešto? Ovde je postala manija da se kukurikne: "Ovo je evropski i hajde odmah da ga ubacimo kod nas". Da li to može? Kod nas ne može. Ovo je skup nekih stvari, ali meni nije jasno - zar vi ne vidite da je vaš Savet za borbu protiv korupcije najveće korupcionaško udruženje u ovoj zemlji. Oni sredstvima vlade naručuju studije, pa prave neke silne elaborate, državne pare daju za to, a na bazi tih studija ni jedan državni organ nije ni pokrenuo neki krivični postupak, niti je nešto završio. Kako oni sagledavaju stanje u nekim oblastima? Zašto o tome niste malo razmislili? Ako treba da imate neko telo za organizaciju borbe protiv korupcije, onda to treba da bude u okviru nekog nadležnog ministarstva, a ako ga pravite da sagledava oblast, onda radno telo pri Vladi, ali ne sa ovlašćenjima koja je ova Verica Barać sama sebi dala. Oni su obična perionica novca. Da li ste čuli šta su rekli pre mesec dana na TV - Mlađan Dinkić nama nije zacrtao sredstva, zacrtao je nešto, nije zacrtao više, a ta sredstva su nam potrebna da u inostranstvu naručimo jedan projekat, da oniprovere da li je kod "Sartida", da li je kod ovoga, da li je kod onoga bilo nekog kršenja propisa. Nama takav Savet za borbu protiv korupcije ne treba. Ako su to samo neki političari koji treba da usmeravaju studije, to može i predsednik Vlade da radi. Valjda imaju neko elementarno znanje da bi usmerili državne organe prilikom gonjenja na nešto, a sistemski usmerili Vladu šta treba sistemski promeniti u propisima. Problem je što preko 90% propisa koje ste vi predložili i koje je Narodna skupština ovde usvojila u sebi sadrže korupcijske odredbe, monopolističke odredbe. Vi to niste izbegli, a ovde nam gurate, navodno, "časna reč, boriću se protiv korupcije".
Reč ima narodni poslanik Željko Ivanji, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, tačno je da reč strategija podrazumeva ratnu doktrinu. U nacionalnoj strategiji za borbu protiv korupcije sadržana je i reč borba, koja je takođe ratnog karaktera. Neophodna je borba protiv korupcije. Velika je stvar što ova nacionalna strategija sadrži priznanje da, pored toga što su doneti neki važni antikorupcijski zakoni, borba protiv korupcije nije dala dovoljne rezultate. Procesuirani broj slučajeva korupcije je u nesrazmeri sa brojem pojava na koje je sa sumnjom javno ukazivano. Kao što znate, javno ukazivanje na korupciju podrazumeva i procesuiranje. Inače, ukoliko nema procesuiranja, onda sve ostaje na nivou klevete. Svako želi da dokaže ono što tvrdi, a nadležni organi moraju da preduzmu ono što je u njihovoj nadležnosti. Kao što sam ponovio, svaka javna informacija mora biti dokazana, u protivnom ostaje na nivou klevete. Zato je jako bitno sve dokazati, a za to postoje državni organi koji moraju da procesuiraju svako ukazivanje na krivicu, jer bi u protivnom to bila kleveta. Niko ne želi na sebi da nosi breme oklevetanog čoveka ili javno prozvanog za nešto. Zato sam u poslednjih 10 meseci i više govorio javno o nekim stvarima i ukazivao na problem korupcije. Jako je bitno da postoji nezavisno antikorupcijsko telo. Slažem se da je Savet za borbu protiv korupcije sačinjavao izveštaje koji nisu dovoljno kvalitetni. Sačinjavao je izveštaje koji su čak i nestručni. Recimo, u izveštaju o Mobtelu ima dosta stvari koje u pravnom smislu nisu dobro definisane, odnosno dosta su laičkog karaktera. Ista je priča sa Nacionalnom štedionicom i sa ostalim slučajevima na koje je javnosti ukazivano. Siguran sam da se po pitanju Nacionalne štedionice radi o čistoj kleveti političkog karaktera, ali postoje i neki drugi slučajevi koje moramo procesuirati. Takođe, ono što je jako bitno to je da strategija obuhvata tri ključna elementa: prvo, efikasnu primenu antikorupcijskih propisa; bez primene propisa nema ni borbe, nećemo uspeti ništa da završimo u ovom zemlji i nećemo uspeti da ovu zemlju dovedemo na pravi put; drugo, prevenciju, koja podrazumeva otklanjanje mogućnosti za korupciju; sama prevencija takođe se odnosi na procesuiranje i utuživanje tamo gde postoje elementi krivičnih dela; ako toga nema opet ništa nismo uradili; treće, podizanje svesti i obrazovanje javnosti radi javne podrške i sprovođenja antikorupcijske strategije. Obrazovanje javnosti podrazumeva i samo ukazivanje na preventivne aktivnosti, ali podrazumeva sa druge strane poznavanje sopstvene istorije. Zato ovo moje izlaganje nastavljam i pomenuću tri godine moderne srpske države. Jedna je 1878. godina, druga je 1994. i treća godina je 2003. Ko se istorije ne seća, on je osuđen da je ponovo proživi. Srbija je postala nezavisna 1878. godine na Berlinskom kongresu, ali još pre nego što je taj kongres održan Srbija se obavezala da će izgraditi železnicu, i ta železnica će spojiti Otomansku železnicu sa delom Evrope preko Beča i nadalje. Srbija nije mogla da isfinansira tu železnicu. Tada je Srbija izašla na međunarodno tržište i tu je dobila određeni novac od fiktivne kompanije koja se zvala tada Generalna unija. Pojavili su se ispred Generalne unije Bontu i špekulant Rozen, koji je podmitio pola Vlade, odnosno verovatno i celu Vladu, podmitio je i poslanike. Vlada je tada to uradila, kako bi danas popularno rekli, bez tendera. Već tada je tokom skupštinske rasprave bilo aluzija da li su poslanici uzeli novac. Kada je Generalna unija propala, dakle tek nakon propasti, otvoreno se o tome govorilo, poslanici su prozivani da su uzeli mito, ukazivano je na kralja Milana i na predstavnike opozicije. To je bila 1878. godina. Nesporno je da je ujak kralja Milana primio pare, otprilike oko šest miliona franaka. O toj aferi najviše podataka je dao Slobodan Jovanović, koji je rekao: "Savremenici su zlurado razbirali ko je sve i koliko primio od Bontua. Za istorike nije važno utvrditi poimenično mitoprimce, jer ti jadnici za istoriju ne postoje. Dakle, niko ko primi mito neće biti ni svet, ni častan čovek. Njega istorija neće priznati. Njegovi ciljevi ne postoje, on u istoriji ostaje jedna nula." Da odemo sada na 1994. godinu. Priča se poklapa sa pričom iz 1878. godine, kada jedna nepoznata ruska kompanije kupuje ceo prostor mobilne telefonije, gotovo bez uloženog dolara i bez tendera. Kao vlasnik te firme pojavljuje se akademik Bogoljub Karić. Kada govorimo o akademiku Bogoljubu Kariću, onda treba da imamo u vidu više aspekata koji su mitskog karaktera. Došao je sa znamenjem, crvenim snegom, koji je zavejao njegovo malo selo, guru japanskog profila, popularni karatista, koji je zahvaljujući japanskoj filozofiji došao do određene samospoznaje. Moramo pogledati istoriju i njegove izjave. On je devedesetih godina rekao da će jedan od članova njegove porodice Janićije treći Karić, koji je rođen u SAD, jednog dana možda biti predsednik SAD. Onda idemo na intervju NIN-a iz tog vremena, koji nosi naslov: "Iz Peći u Belu kuću". Neko ko u javnost izađe sa takvom megalomanskom izjavom mora da je u ličnom životu opsednut da dođe na vlast. Međutim, kako kod takvih ličnosti stoji obično, želja za vlašću praćena je željom za slavom. Tako je rekao jednom prilikom: "Moja inspiracija, moja želja, moj cilj je Nobel." Treća megalomanska komponenta je želja da se pokaže porodična prošlost. Neko ko je počeo kao prodavac sode, dakle vrlo skromno, misli da treba da se predstavi celoj javnosti kao da ima neku veliku porodičnu lozu. Rekao je 1999. godine da je proslavio 235 godina od osnivanja Kompanije Braća Karić. Samo da podsetimo, do sredine 19. veka u Srbiji nije bilo ni preduzeća, ali Karići tvrde da su osnovali preduzeće pre nego što je moderna srpska država počela da se rađa. On hoće da kaže da je kompanija Karić starija od cele srpske države. Setimo se onda ko je omiljeni filozof Bogoljuba Karića. Znači, pore japanske filozofije on ceni, misli jednog požarevačkog filozofa. "Sledeći vek će sigurno biti u znaku žena, o čemu govori i piše Mira Marković." To je njegova izjava. Njegova opčinjenost Mirom je međutim rasla, on se nije zaustavio na tome, nego je decembra 1998. godine putovao sa njom u Rusiju da promoviše njene knjige i sa ponosom je izjavio: "Zar takođe nije čudno da neko bude uvažen član Ruske akademije nauka, a da pri tom nije član domaće akademije nauka". Bez Mire nije mogao ni žiri BK fondacije. To je verovatno trebalo da bude buduća Nobelova nagrada, koja bi bila finansirana od strane kompanije Mobtel. Postavlja se pitanje ko je omiljeni političar gospodina Bogoljuba Karića. Ako se vratimo u prošlost, 1994. i 1998. godine to je verovatno bio Slobodan Milošević. Ko je 2005. godine omiljeni političar Bogoljuba Karića? Sami ste rekli, ali pošto niste čuli, to je gospodin Boris Tadić. Pored njega, njemu je bio blizak i drugi privrednik. To vezujemo za 1998. godinu, kada je Bogoljub Karić odlučio da bude ministar bez portfelja u Vladi Republike Srbije, i bio je to. Jedino što je možda sporno u celoj priči, a to je da je tada 1998. godine potpisan aneks ugovora, protivzakonito i protiv odluke Upravnog odbora PTT i protiv saglasnosti Vlade Republike Srbije, kojim se Bogoljubu Kariću zato što je monopolista i zato što je bio izuzetno tužan tada kada mu je monopol oduzet, dodeli još 13% u mobilnoj telefoniji Telekoma Srbija. Dakle, nije mu bilo dosta ovo bilo, nego je onda morao još malo da uzme. Ono što je nesporno i što ukazuje na teške slučajeve korupcije, to je ono o čemu je javnost obaveštavana, dakle ne juče, ne prekjuče, već otprilike oko godinu i više od godinu dana, to je 2004. godina, kada smo otvoreno počeli da govorimo, odnosno kada smo došli u priliku da govorimo i kada smo dobili uvid u neku dokumentaciju da obavestimo javnost o tome, jer je javnost morala da zna šta se dešava u kompaniji Mobtel. Samo jedna od stvari je ugovor o poslovno-tehničkoj saradnji, koji je zaključen 8. decembra 2003. godine između preduzeća za mobilne komunikacije PTT BK, sa jedne strane, tj. Mobtela, i sa druge strane Mobikosa Kosovo. To je zaista najstrašnije kršenje nacionalnih interesa, uz istovremeno nelegalno bogaćenje Ekrema Luke i porodice Karić na račun države. Ovim ugovorom Mobtel ustupa Mobikosu pravo eksploatacije postojećih kapaciteta infrastrukture GSM mreže Mobtela i pravo uživanja usluga GSM mreže javnih mobilnih telekomunikacija bez rominga na teritoriji Kosova, sa raspodelom prihoda koji iznosi 30% u korist Mobtela, a 70% u korist Mobikosa. Prosto neverovatno. Dakle, bez licence Vlade Republike Srbije on ustupa pravo, prostor Republike Srbije, za obavljanje mobilne telefonije albanskom teroristi. Bez saglasnosti PTT, odnosno Vlade Republike Srbije, on je ustupio eksploataciju državnih kapaciteta, preko kojih Ekrem Luka prisvaja 70% neto prihoda ukupno ostvarenog saobraćaja Mobtelove mreže na Kosovu, što prema našoj proceni iznosi približno oko milion i po evra mesečno. Da podsetimo ko je Ekrem Luka. On je bio jedan od glavnih materijalnih oslonaca Oslobodilačke vojske Kosova u periodu od 1998. do 1999. godine, a finansira i partiju Ramuša Haradinaja. Znači, ovo nije samo krivično delo, dakle, ovo je podrivanje državnih interesa. Prema navedenom ugovoru, pored ostalih stvari koje su odvratne u njemu, "Mobtel" se obavezuje da ustupi i tehničko-tehnološku dokumentaciju koja ne predstavlja samo tajnu "Mobtela", kako stoji u ugovoru, nego prvenstveno tajnu države, odnosno Republike Srbije, jer se radi o državnoj telekomunikacionoj infrastrukturi. Zatim, dalje, imamo još jedan biser u ovom ugovoru. "Mobtel" se obavezuje da pruži svu pomoć koja se odnosi na predmet ovog ugovora, ali i svu drugu dopunsku pomoć i usluge kao što je pomoć u obrazovanju Mobikosa i njegovog osoblja. Dakle, Karićeva kompanija obučava osoblje u samom "Mobikosu", ali obezbediće i to nešto drugo, a šta se pod tim izrazom podrazumeva, ostaje samo da nagađamo, imajući u vidu da se radi o porodici Karić. U intervjuu datom listu "Politika", 29. 11. 2004. godine, Bogoljub Karić je izjavio da će, kada pobedi i dođe na čelo Srbije, Srbija prestati da bude Kolumbija i da će postati ekonomski najmoćniji centar na Balkanu. Da li je ovaj ugovor s Ekremom Lukom stvaranje preduslova za ostvarivanje ideja ovog lažnog patriote. Imajući u vidu sva događanja koja su pogodila Kosovo i Metohiju i svu nesreću koju je doživeo naš narod na toj teritoriji naše države, možemo se zapitati da li je moguće da ovakav ugovor bude zaključen 2003. godine. Dakle, od 2001. do kraja 2003. godine predsednik Upravnog odbora PTT-a je bio Boris Tadić. Moguće je da on nije znao za to, ali je bio dužan da se upozna, jer biti na čelu upravnog odbora takve kompanije, koja je suvlasnik makar i 49%, što mi tvrdimo da nije, da je mnogo veći naš ulog, a ne učiniti ništa nedopustivo je. Nije se ni zapitao dve godine u Upravnom odboru PTT-a – pa i tri godine, jer je bio ministar telekomunikacija, znači, svemogući ekspert, profesor psihologije, diplomirani psiholog –po tom pitanju, što je morao kao ministar telekomunikacija tri godine i kao predsednik Upravnog odbora Javnog preduzeća PTT "Srbije", koje je tada makar imala 49%. Kada je 2004. godine novo poslovodstvo došlo u PTT nije zateklo ništa od dokumentacije. "Mobtelom" se nije bavio niko. Samo da vam kažem jednu činjenicu. U Poslovniku o radu Upravnog odbora "Mobtela" stoji neverovatna formulacija: članovi upravnog odbora koji se delegiraju ispred PTT i "BK trejda", sistema Braće Karić, upoznaju se sa zapisnikom usmeno. Znači, ne dobijaju zapisnik na uvid, nego Poslovnik kaže da se oni na narednoj sednici usmeno upoznaju sa sadržajem zapisnika. To je ono što smo mi ispravili prvog dana kada smo videli te poslovnike. Tražili smo dokumentaciju, a sada se vraćam na temu korupcije, koja je neophodna da bismo mogli da pokrenemo postupak u Cirihu, jer smo zatekli 2004. godine neverovatnu stvar: Karić je tužio državu, umesto da država tuži njega. On je tužio državu da se utvrdi procenat 51 : 49 u njegovu korist. Dva meseca pošto je novo poslovodstvo došlo, odnosno mesec dana u PTT, mi smo krenuli sa kontratužbom. Kontratužbu je podržala Vlada Republike Srbije i to je bio jako dobar znak da se kreće u razrešavanje te problematike koja se tiče "Mobtela". To je ta stvar. Tražili smo dokumentaciju koja nam je neophodna da pripremimo odbranu u Cirihu, odnosno napad da dokažemo ceo postupak i da dokažemo da smo vlasnici makar 80%, ako ne i više, u "Mobtelu". Šta se onda dogodilo? Kako da dođemo do dokumentacije? Jednostavno, kažu, nemamo, dostavljali smo vam dokumentaciju, dokumentacija će biti dostavljena za dva ili tri dana. Pa onda idemo prema Trgovinskom sudu, tražimo privremenu meru da nam se dostavi dokumentacija. Trgovinski sud ovako odgovara - odbija našu predstavku, sa obrazloženjem da ćemo blokirati rad "Mobtela". Ali, to nije prvi put da smo mu se obratili. Naravno, žalili smo se na to rešenje, prošlo je sedam meseci, a Trgovinski sud o tome ne odlučuje. Tražili smo da vršimo kontrolu plaćanja, svih uplata koje idu sa računa "Mobtela" prema zavisnim preduzećima u sistemu Braća Karić kompanije i to nam je sa istim obrazloženje Trgovinski sud odbio. Poslednja stvar, koja je biser oko sistema Braća Karić i tvrdnje da jednostavno to nije kupac "Mobtela", odnosno ovog udela u "Mobtelu", Trgovinski sud kaže: mi smo pogrešili pre 11 godina. Tu ukazujem na ono što je nedvosmisleno, da postoji korupcija. Sada se postavlja pitanje, sa saznanjem da smo i pre više od godinu dana tužilaštvu dostavili dokumentaciju, zašto se po tome ništa ne dešava, a to pitanje mogu da postavim otvoreno. Želim da ga postavim upravo tako. Zašto se ne procesuira ona dokumentacija koju smo dostavili, koju imamo i koja nedvosmisleno ukazuje na korupciju, odnosno vezu sa tadašnjom vlašću, koja je bila do 2004. godine; i to je neosporno da je korupcija, plus gomila krivičnih dela; pretpostavljam: zloupotreba službenog položaja, neovlašćeno potpisivanje. Kada postavljate pitanje, zašto ga ne hapsite, osećam se takođe pomalo frustrirano, zato što ne mogu da hapsim. Mogu da dostavim dokumentaciju, ali nemam ovlašćenja da uhapsim čoveka, nemam ovlašćenja nikoga da saslušam, nikoga da privedem, nemam uvid u račune svih lica, pa i članova upravnog odbora koji su za 2004. godinu zastupali navodno državne interese. Znači, nemam uvid u taj tok novca. Nadam se da ću i ovim govorom uspeti da doprinesem upotpunjavanju dokumentacije, kao što kaže tužilaštvo, jer prema mojim saznanjima, tužilaštvo kompletira dokumentaciju. Očekujem da ću ovim govorom doprineti tom kompletiranju dokumentacije, ali ovom prilikom optužujem Bogoljuba Karića za korupciju. Neka ona sredstva koja je namenio opštinskim odborima za prekjučerašnju proslavu, koja je trebalo da se održi povodom pada Vlade, vrati građanima Srbije, jer to su "Mobtelove" pare, to je neisplaćena dividenda, to je novac svih nas koji nama pripada, i to je to. Nadam se da će ova država uspeti da se izbori sa korupcijom i da će uspeti da razreši problem i čvor koji nas opterećuje, imajući u vidu istorijski značaj problema koji je od 1878. godine i Generalne unije opterećivao ovu državu.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, ovlašćeni predstavnik DSS-a.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, upravo ova diskusija koja je do sada vođena potvrđuje zašto je važno bilo da se o nacionalnoj strategiji za borbu protiv korupcije raspravlja u Narodnoj skupštini. Postavljeno je pitanje potrebe političke volje da se sprovede borba protiv korupcije i pitanje je gde ta politička volja mora da se utvrdi. Narodna skupština Republike Srbije, kao najviši organ zakonodavne vlasti, kao mesto gde su predstavnici građani Srbije, jeste mesto gde se utvrđuje politička volja za borbu protiv korupcije i u svim dosadašnjim izlaganjima moglo se jasno videti da ne postoji nijedna politička stranka, nijedan predstavnik građana ovde koji nije protiv toga. Zato je važno da se građanima Srbije upravo iz Narodne skupštine pošalje takva poruka, jasna poruka svih političkih predstavnika, narodnih poslanika u Skupštini Srbije, jesmo za borbu protiv korupcije, jesmo za to da javno o tome govorimo. Na taj način državnim organima ukazujemo da rade svoj posao i da ono što jeste činjenica, da korupcija u Srbiji postoji, i da se mora ući u borbu protiv nje radom nadležnih državnih organa i institucija. Ono što je rečeno u Studiji izvodljivosti kada smo je dobili, jeste da je ključni izazov za Srbiju i Crnu Goru u narednom periodu borba protiv organizovanog kriminala i korupcije. Nije stvar samo u tome da korupcija podriva javni moral, da negativno utiče na tržišnu privredu, da na sve moguće načine uništava institucije. Ono što mi kao narodni poslanici znamo preko kontakata sa građanima, jeste ono da građani nemaju poverenja u institucije Republike Srbije, upravo zbog sumnji koje se odnose na postojanje korupcije i koruptivnog rada pojedinih službenika u državnim organima. To je činjenica. Upravo odavde, sa ovog mesta, iz Narodne skupštine, ove diskusije koje ukazuju na to da pojedini državni organi ne procesuiraju pojedine postupke, te sad jeste prilika da se građanima Srbije koji su nas birali pošalje poruka da njihovi predstavnici, Narodna skupština, jasno i odlučno podržava borbu protiv korupcije. Ono što je u dosadašnjoj diskusiji istaknuto stoji. Ali, jedna stvar iz ove nacionalne strategije nije spomenuta, a koja govori o njenoj sveobuhvatnosti, koja govori koliko će ova nacionalna strategija, kada se razradi kao nacionalni plan, biti konkretna, sveobuhvatna i zahvatiti sve državne organe u Republici Srbiji i koliko će se ozbiljno ući u tu vrstu borbe, kako se ovde kaže, na svakom radnom mestu, kroz konkretne planove integriteta. Taj plan integriteta, kako se kaže ovde, to je dokument koji će biti donet u svim državnim i lokalnim organima, koji će obuhvatiti sve institucije i svako radno mesto, i na osnovu tog plana integriteta vršiće se procena koliko je to radno mesto i ta institucija obuhvaćena korupcijom, koliko su koruptivni postupci realni i koja su sredstva potrebna da se protiv korupcije bori. Kada se to pogleda, mislim da je ovo najznačajniji deo ove nacionalne strategije. Ako se tako detaljno uđe u borbu protiv korupcije, da se svako radno mesto obuhvati analizom, svaka radna operacija, svaki službenik koji tu radi, jeste to dugotrajan proces, ali nema sumnje da će se time ući u tu vrstu borbe protiv korupcije, da će se na taj način povratiti poverenje građana u institucije. Ne može se govoriti da nije u prethodnom periodu bilo borbe protiv korupcije. Evo, prethodnih meseci imali smo različite oblike te borbe, različite vrste hapšenja u svim institucijama, i u sudstvu, i zdravstvu, i da ova država pokazuje da postoji politička volja da se bori protiv korupcije i tamo gde se ona u prethodnom periodu činila kao nedodirljiva. Pokazalo se da niko ne može biti iznad zakona. Naravno, stoje i one kritike da su u nekim segmentima i u nekim slučajevima nije se tako postupilo, a upravo je ova Narodna skupština i ova govornica mesto da se pošalje poruka i tim državnim organima da će Narodna skupština, kroz izveštaj koji bude podnet od strane antikorupcijskog tela koje bude ovde formirano u Narodnoj skupštini, uvek govoriti o tome zašto se pojedini postupci ne procesuiraju i zašto borba protiv korupcije nije sveobuhvatna. Ono što je važno, mislim da je u prethodnom periodu ovde u Narodnoj skupštini donet niz važnih zakona, koji jesu po svojoj prirodi antikoruptivni, i to se mora ovde jasno reći; i u oblasti pravosuđa, imamo Zakon o parničnom postupku, novi Zakon o izvršnom postupku, Zakon o zaštićenom svedoku, organizaciji i borbi protiv organizovanog kriminala; imamo niz važnih zakona u oblasti državne uprave, koji upravo imaju zadatak da spreče pojave korupcije u državnim organima koji su u prethodnom periodu na taj način identifikovani. Imamo Zakon o zaštiti konkurencije, imamo Zakon o ombudsmanu, niz zakona je doneto ovde. Naravno, pitanje implementacije, to je ono što nam stalno spočitavaju s pravom. Pitanje implementacije je najvažnije pitanje kojim se moramo u narednom periodu baviti i moramo da vidimo kakav će akcioni program Vlada da donese na osnovu ove strategije kada je u pitanju konkretna borba protiv korupcije. Nisam pesimista kada je u pitanju sprovođenje ove nacionalne strategije, baš zato što se usvaja u Narodnoj skupštini, i dobro je što će se antikorupciono telo ovde formirati, i dobro je što će Narodnoj skupštini podnositi godišnji izveštaj, jer svi mi kao narodni poslanici u kontaktu sa građanima imamo podatke o pojavama korupcije u nizu državnih institucija. To telo koje bude formirano zakonom, kako je predviđeno ovde u nacionalnoj strategiji, imaće obavezu da koordinira kompletan rad svih nadležnih organa u borbi protiv korupcije i da podnosi izveštaje Narodnoj skupštini. Očekujemo vrlo brzo, kako je obećao ministar, da će akcioni plan biti urađen, da će biti donet zakon, da će biti izabrano antikorupciono telo i da svi nadležni državni organi što pre krenu u borbu protiv korupcije. Apsolutno podržavam svu vrstu kritike koja je bila upućena sa ove govornice kada su u pitanju činjenice da neki pojedini postupci nisu procesuirani. Važno je da narodni poslanici ovde izlaze i govore o tome. Važno je da državni organi znaju da nadzor Narodne skupštine na ovaj način postoji, jer se obraćamo građanima Srbije koji sve ovo prate. DSS podržava ovu nacionalnu strategiju, glasaće za nju i sa velikom pažnjom pratićemo donošenje akcionog programa i zakona koji prate ovu nacionalnu strategiju, i uvek ćemo sa ove govornice ukazivati na pojave koje se tiču korupcije u Srbiji.
Da li želi još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa reč? (Ne.) Hvala. Prelazimo na rad po prijavljenim govornicima. Obaveštavam vas da, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele su poslaničke grupe SRS, SPS, G17 plus, DSS i dva nezavisna poslanika. Idemo poslovničkim redom. Prvo, reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović, pet minuta na osnovu člana 93, potom narodni poslanik Aleksandar Vučić, pa narodni poslanik Ljiljana Nestorović, takođe pet minuta na osnovu člana 93. Izvolite, gospodine Stevanoviću.
Dame i gospodo, više od 15 godina suočeni smo sa jednom jako lošom društvenom pojavom, a to je korupcija. Naravno, u svim delovima našeg društva je zastupljena, tako da ova strategija svakako daće svoj doprinos, i svi zakoni koji su doneseni i treba da se donesu vezano za ovu oblast. Oktobarskom revolucijom 2000. godine mnogo se obećavalo, narod je verovao da će doći do korenitih promena, da će biti kažnjeni svi direktori, svi ministri, sva politička lica, i ona iz privrede, da će biti privedeni da se kazne. Ali, od toga šta se uradilo? Naime, samo su se lopovi udružili i ništa drugo u tom pravcu nije urađeno. Poznato je takođe da smo mi jedna od najkorumpiranijih država u svetu, a svi ovi zakoni i sama nacionalna institucija za reviziju, i ovi zakoni koji su već pominjani, i još jedan broj zakona, trebalo bi tu oblast da urede. Trenutno, najveći obim imamo korupcije u privredi, posebno treba naglasiti privatizaciju. Malo je vremena da bih nabrojao sva preduzeća od "Jugoremedije", "Knjaz Miloša" itd, i sve one nepravilnosti. Malo je vremena da bih o tome nešto rekao. Međutim, šta tu treba napomenuti po pitanju privatizacije? To je, ko je sve u sprezi toj kriminalnoj, a to je direktor preduzeća prethodni, državnog preduzeća, zatim privatnik koji kupuje to preduzeće, predstavnik Agencije za privatizaciju i, nažalost, najčešće sami predstavnici sindikata učestvuju u svemu tome. Takođe, treba napomenuti da i u zdravstvu ima dosta korupcije, I u sportu, a što bi trebalo Zakonom o sportu da regulišemo, i u samoj privatizaciji sportskih društava. Tu treba takođe dosta naše građane uključiti u taj proces. Ova strategija daće smernice i drugim zakonima koji treba da se donesu, a posebno me raduje što će u opštini Lazarevac doći do kažnjavanja ljudi koji su prekršili zakon, a to pre svega se odnosi na ugljenu mafiju koja već godinama dominira. Takođe treba napomenuti i građevinsku mafiju koja u Lazarevcu godinama hara. Ubeđen sam da je opština Lazarevac jedna od najkorumpiranijih u državi, jer budžet te opštine je drugi od svih opština u Srbiji. Prema tome, interesi su veliki, mnogo ima kriminala i nepravilnosti. Naravno, ova strategija treba da daje smernice za donošenje zakona i treba pronaći najbolje metode i načine kako suzbiti kriminal i korupciju. Zakon o sprečavanju pranja novca, zatim državna revizorska institucija itd, u tome će mnogo dati svoj doprinos. Zadatak Vlade Srbije i nas poslanika je, gospodo, a to je da našim sugrađanima obezbedimo jednu ravnopravnost, iste uslove na svakom mestu, da svako dete, i od bogatog i od siromašnog, ima iste uslove kada je u pitanju lečenje, bavljenje sportom, a posebno kada je u pitanju zapošljavanje naših građana, da tu postoji neka ravnopravnost i neka objektivnost. Nažalost, u svemu tome imamo veliki problem što je država ispolitizirana i za sada, nažalost, mora se priznati da uglavnom politički vršimo zapošljavanje, znači političke ljude iz stranaka, gde koja stranka ima vlast u opštini, oni tako zapošljavaju svoje ljude. Tu nema neke ravnopravnosti, apsolutno nikakve. Navodim primer opštine Lazarevac, gde imamo po pet i više članova porodice gde nema niko zaposlen, a imamo porodice gde su svi zaposleni. Znači, i u tom pravcu moramo da gledamo. Takođe, primena zakona treba da se sprovodi i u medijima. Da ima korupcije u medijima, sigurno da ima. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Takođe, treba naglasiti da i sami mediji treba da daju tu veliki doprinos ... (Glasovi iz sale: Vreme.) Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, potom narodni poslanik Ljiljana Nestorović, pa narodni poslanik Nemanja Šarović, ukoliko nije došlo do zamene, obavestićete me. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao neku vrstu političke deklaracije stavili ste nacionalnu strategiju za borbu protiv korupcije na dnevni red sednice Narodne skupštine Republike Srbije. Koliko je to Vladi važno vidi se i po tome što ovde nema nijednog predstavnika Vlade Republike Srbije. Od svih ministara, velikih boraca protiv korupcije, ovde ih je prisutno, poštovani građani Srbije, ukupno nula. Ljudi imaju pametnija posla, toliko žele da se bore protiv korupcije, da od silnog drugog posla ne znaju šta da rade. O nacionalnoj strategiji za borbu protiv korupcije, kako ovde predviđate, ne vidim ništa sem onoga što biste mogli da nazovete - političkim pamfletom. Nema tu reči sa kojima ne možete da se složite. Svako od nas je za efikasno suprotstavljanje korupciji. Moram da vas pitam - šta od ovoga ne piše u Krivičnom zakoniku? Mi imamo grupu krivičnih dela protiv korupcije, što se ne postupa u skladu sa tim? Od 2002. godine imamo nova krivična dela iz oblasti korupcije. Ko je procesuiran po tim krivičnim delima? Po tri, dva i dva u prethodne tri godine po tim krivičnim delima doneto je pravosnažnih presuda, u celoj Srbiji. Hoćete li mi reći da u Srbiji nije bilo podmićivanja, korupcije u prethodnom periodu? Korupcija postoji od pamtiveka, ne u zadnjih deset, 15 godina, kako neki kažu. Od kada čovek postoji, postoji to kao pojava i uvek će postojati. Ali, naše je da sa 113. mesta u borbi protiv korupcije dođemo na 30. mesto u svetu, pa onda možemo da kažemo da spadamo u red pristojnih zemalja, a ne u red najnepristojnijih i najkorumpiranijih država, kao što se danas nalazimo. Biću sasvim objektivan, na stranu naši politički sukobi i naša različita politička uverenja, neću da kažem da samo pripadnost jednoj političkoj stranci znači da je korumpiran itd, mogu da kažem za rukovodstvo te stranke, a ne za obične članove za obične ljude. Kao što ni neki drugi članovi na najnižem nivou ne moraju da budu mnogo pošteniji, iako pripadaju nekoj drugoj stranci. Danas imamo u opštinama širom Srbije, gde god odete ključno je pitanje, svi ga znate: a gde sam tu ja? Šta god predložite, da li za zemljište, za fabriku, hotel, motel, čistoću, bilo šta, ključno pitanje je - može, majstore, a gde sam tu ja? To vam ide sa lokalnog nivoa. Svi klimate glavom i svi to znate, i svuda je tako. Mi smo svojevremeno, da li je tako Vjerice, jednog našeg čoveka za 50 maraka, kada smo pronašli tu vrstu korupcije i ustanovili, pozvali policiju, podneli krivičnu prijavu. Policija je ustanovila to, sproveden je krivični postupak, ne znam kako je završen, pošto je čovek posle toga dobio otkaz. To je bilo negde 1998. ili 1999. godine. Dakle, bilo bi dobro kada bismo imali takvih primera mnogo više. Vi imate pojedina mesta u našoj zemlji za koja znate da su svi korumpirani. Nemojte da me pitate za te institucije, sem čistačica, portira i poneke sekretarice, uđite u Direkciju za imovinu - svi. Uđite u gradsko građevinsko zemljište, Skupštinu grada - svi. Pitam vas da li je moguće da kum dobije glavni posao u Nemanjinoj? Rođeni kum. Majstore, da mu je kakva hoćeš ponuda, ne može kum da dobije posao, reći ću vam ime i prezime, ne brinite, znate da se nikada nisam plašio. Dragan Kopčalić, kum Bojana Stanojevića. Što svi drugi ćute koji to znaju? Firma "Montera" radi sve poslove. Da li je to tačno? Tačno je. Što to radite ljudi? Može li kum da radi te poslove? Lepo je to što kum nije dugme, lepo je to da negde i radi, ali nemoj baš sve da radi. Onda se pravite kao da ne znate o čemu je reč, i niko ne zna šta se zbiva i na koje sve načine. Pokušaću da budem objektivan, suočavaćemo se sa tim problemom i u budućnosti kada se promeni vlast. Mi smo ušli u ono što vi nazivate - tranzicijom, u proces privatizacije. U okviru procesa privatizacije teško je napraviti sve što treba za državu da se uradi, a da ne bude velike korupcije. Znate kako to ide - ti meni daj u skladu sa zakonskim propisima nešto, ja sam tu dobar milion, od tog miliona daću ti 200-300.000, i svi smo zadovoljni, a zakon nije prekršen. Da li tako ide? Svi znamo da tako ide. Za svaku fabriku, evo, ja ću da ti pustim privatizaciju, ti je sprovedi na ovakav način, mi vidimo koliko si ti dobar, ostatak ćeš da daš onom čoveku, on će da preuzme da nosi na račun ovome ili ne znam više kome već. Ili će da kupi na nekoga ko ne nosi njegovo prezime dva, tri ili pet stanova uBeogradu, koje će da izdaje i od toga da živi ceo život. Svi znamo da se tako stvari u Beogradu rade, ne samo u Beogradu nego svuda u Srbiji. Ne kažem da to ne postoji u drugim zemljama u svetu, naravno da postoji, ali dajte da gledamo da to svedemo na neku razumnu i racionalnu meru. U Beogradu imate u Gradskom saobraćajnom preduzeću, o tome podnesete krivičnu prijavu, oni vam je odbace, sada sam ponovo podneo, pa ću da čekam, da vidim šta će da rade, podnosiću doveka, te dopune krivične prijave ću da podnosim doveka. Dva preduzeća "Vemus" i "Patrimus", sa istim karakteristikama, ne razumem se u te delove za GSP, ali su me upoznali da su iste karakteristike, znači, ista količina. Jedna ponuda je 12 miliona, a druga ponuda je 25 miliona. Oni prihvate ovu od 25 miliona. Nikome ništa, razlike 13 miliona, šta ima veze što je razlika 13 miliona. To je samo jedan mali posao, nisam naveo neki veliki posao. Ovo što im dva miliona evra dođe kilometar puta, oni ga samo presvlače i ne može da dođe skuplje od 400-500.000. Ne može, a vidite da može, zato što svaki mora u svoj džep da stavi nešto. Kad traži opština Zemun nešto u zaštitnom pojasu oko autoputa, kažu - zaštitni pojas, ne može. Na Novom Beogradu "Merkur" može u zaštitnom pojasu, pa pumpe mogu u zaštitnom pojasu, sve može. Zašto? Zato što je provizija ogromna, napunili džepove. Kao što sam rekao, više ih džepovi ne interesuju, nego sad tovare lopatom u kamione, kliko para imaju i šta sve rade. U čemu je prevara? Tu je Krasić bio potpuno u pravu kada je govorio. Oni su 2000. godine pokrenuli žestoku kampanju protiv svih političkih protivnika, kako su oni korumpirani kriminalci, neke ljude osudili zbog toga što su davali bonove radnicima, a oni ništa od toga nisu imali, nisu ih ni videli, davali su bonove radnicima, da bi radnici preživljavali u teškom vremenu, "C marketa", "Pekabete", po hiljadu, dve hiljade dinara mesečno. Za to su ljudi osuđivani, gonjeni, maltretirani. Ovi danas i juče na Aerodromu "Beograd" samo u izgradnji VIP salona i renoviranja aerodromske zgrade, po onome što je MUP ustanovio, izvanredni policajci su vodili tu akciju, 18 miliona evra krađe, ne dinara, 18 miliona evra. Šta bi? Nikom ništa. Od 18 miliona evra krađe šta danas imamo? Nemamo ništa. Uz to što je objektivno stanje, neka vrsta prvobitne akumulacije kapitala koja se danas dešava u Srbiji, rekao bih da je ovo drugi krug akumulacije kapitala, jedne sveobuhvatne otimačine nekoliko privatnika. Teško je izbeći da se suočite sa velikom korupcijom u tom periodu. To je tačno i u to nema sumnje, ali tome mora da se suprotstavi koliko god je moguće. Nemoguće je do kraja očistiti, ali koliko god je moguće, to mora da se radi. Sa druge strane, vi gledate kako neki nose satove od pet, 10, 15,20.000 evra, koji vam izlaze i govore kako su najpošteniji, najkultivisaniji, najpristojniji i veliki evropejci. Nije to stvar da ga uzme od prijatelja za jedan dan, ne, nego su to njihovi satovi. Mi smo imali sliku i priliku da oni koji su tobože vodili reforme u ovoj zemlji, vodili nas u evropsku Srbiju, da su imali na ruci sat od 120.000 evra, "šafhauzen turbilion", ručna izrada, oni kojima dižete spomenike. Dobili su sat od 120.000 evra, naručili ga na večeri sa Milom Đukanovićem od jednog biznismena, koji me je već šest puta tužio. Ta fotografija postoji, taj sat se vidi na ruci u trenutku kad se zaboravio, skinuo se u kratke rukave da otvara neku biciklističku stazu. Onda su hitno svi televizijski snimci povučeni, ostala je samo još jedna fotografija koja to dokazuje. Sada vas pitam o čemu mi ovde govorimo? Hoćemo li mi da gonimo najveće kriminalce ili ćete da gonite ljude i na velika vrata objavljujete kako je neka doktorka primila 100 evra za ovo ili za ono. Jeste to kriminal i za to treba da odgovara. Nemojte da sramotite nekoga zbog toga pred sedam ili osam miliona ljudi, a da ne sramotite one koji su krali milione evra odavde, desetine miliona evra u ovoj zemlji. Nikada ni jedan kriminal ne može da se opravda. I jedan dinar kad neko ukrade, kriminalac je. Razlika između tog koji je ukrao jedan dinar i onog koji je ukrao milion je samo u tome za koju cenu su kriminalci.Nikakve druge razlike nema. Pitam vas da li je moguće da su najveći kriminalci oni koji možda nemaju da prežive, koji hoće svoju decu da prehrane, pa uzmu 100 evra, ili su veći kriminalci oni koji uzimaju 100 miliona evra. Te od 100 miliona evra ne vidim da neko goni. Pokažite mi tog od 100 miliona evra kako ga neko goni. Kažite mi kako je neko moguće da neko zaradi 100 miliona evra. Objasnite mi tu matematiku. Šta je taj, kolika mu je to pamet, šta radi taj, čime se bavi taj pa ima 100 miliona evra, pa je pošteno stekao to, pošteno zaradio? Šta smo mi to u državi ozbiljno preduzeli na bilo koji način? Nismo ništa i nigde, ni na koji način. Kad se kod nas preseli neki gradski funkcioner u jedan deo, tamo stiže i gasifikacija, i kanalizacija, i put do te kuće i šta hoćeš. Ovi u Ministarstvu za kapitalne investicije, pa nema pomoćnika ministra koji nije "težak" nekoliko stotina hiljada evra, jer na svakom centimetru su uzimali nešto. Šta ćemo sa lokomotivama? Stigle lokomotive, ušarenile se, "huligani u Švedskoj ih ispisali grafitima". Da li ste videli to? Baš su bili neki moderni huligani. Naručili mi te vozove pre šest-sedam meseci, javna nabavka, hitna, mora se tako. Dakle, naruči od firme koja nabavlja džempere za butike i firma koja nabavlja džempere za butike dovozi lokomotive u Srbiju. Onda stignu lokomotive u Srbiju, išarane, iškrabane, nisu ni u pristojnom stanju, pa ih sada kreče. Izgleda da nisu dobri džemperi za lokomotive. Onda kažu - ovi pre toga su krali lokomotive, a ovaj kaže - nisam ja, majke mi, onaj drugi je krao lokomotive. Da li ima da nešto manje kradu? Neka uzmu nešto bar manje, da se ne vidi kao lokomotive. Uzmi neke džempere, u redu, uzmi neke cipele, ali nemoj lokomotive. Ljudi, stanite malo, imajte obzira. Samo avione i lokomotive kradu. Avioni, lokomotive, aerodromi, nema ništa manje, samo na veliko. Što veća masa, to bolje. Govorite ovde o nacionalnoj strategiji za borbu protiv korupcije. Ne razumem se u zdravstvo, pojma nemam, osim što ne volim da idem kod doktora, jedino moram decu s vremena na vreme da odvedem kod lekara, ali ništa ne znam o zdravstvenom sistemu. Nisam pažljivo mogao ni da slušam, ni da razumem šta je govorio ni Paja Momčilov, ni Bane Blažić, ni Mileta Poskurica, ni ostali. Sinoć me zovu ljudi sa više strana i kažu - o čemu vi pričate u Skupštini Srbije, o borbi protiv korupcije? Kažu - sad ste Zakonom o zdravstvenoj zaštiti i osiguranju inaugurisali korupciju kao način i sistem funkcionisanja u ovoj zemlji, legalizovali ste korupciju. Šta smo mi, poštovani građani, odnosno vladajuća većina šta je usvojila? Usvojili ste to da doktor radi pre podne za državu, u državnoj bolnici ili domu zdravlja, a popodne radi pola za sebe, pola za onog ko mu donese posao. Sad načelnik ili ko je tamo - ja sam se sa njim dogovorio, ideš kod tog specijaliste, niko drugi ne može da radi, a oni će da se navataju, da napune džepove kako hoćete. Vi ste rekli da je to super i da je to pošteno, a građani potpuno ludi i blesavi. Više ne mogu viskijem i kafom ljudi da se zahvale zato što su im izlečili nekog najbližeg. Sad moraju da nose podebelu kovertu. Kakva je to kontrola sad? Više ni pare u kovertama neće da budu dovoljne. Ne može ni u Dinkićeve farmerke toliko da stane koliko treba da se nosi doktorima za to sad. Nisu doktori za to krivi. Časni doktori su vam se ovde borili protiv takve vrste korupcije. Znate li vi da je Paja Momčilov čovek koji je najviše porođaja izvršio u Srbiji? Ne znam što se smejete. Najviše dece u našoj zemlji je doneo. On vam govori, to vam govorim javno, a vi kažite, poznat je kao doktor koji neće ni poklon da primi. Sin mi se rodio, ćerka mi se rodila; ne da da doktori bilo šta prime. Svi to znaju i takav vam čovek izađe ovde i kaže vam šta radite, kako inaugurišete i legalizujete korupciju. Vi ćutite i glasate za idiotske amandmane, smejete se i aplaudirate na kraju, zato što ste se trange-frange dogovorili za neku uslugu jednoj od tih partija u ovom parlamentu. Treba narod da zna da ste tim zakonom uveli korupciju na velika vrata u ovu zemlju. Dobar dan, gospodine ministre. Ovo je samo politička deklaracija, a ovo je bio najbolji način da sprečite korupciju. Niste slušali ljude, mogli ste da se raspitate, svakoga da pitate, svaku majku da pitate, a najviše ih je u Srbiji koje znaju za dr Momčilova, mogli ste da pitate, pa bi vam rekli - slušajte pametnog i poštenog čoveka o tome. Ali, niste hteli da slušate, zato što ste se dogovorili sa nekim lopovima, zato što lopovima treba da tovare u kamione lopatama. Zato je vreme za promene. Izvinjavam se ostalim radikalima što sam ovoliko vremena uzeo. Hvala vam, dame i gospodo, ali budite sigurni da upravo zbog ovoga i zato što ovo ostajupolitičke deklaracije, zato što tužioci ne rade ništa, i zato što sudovi ne mogu da postupaju po tome i zato što nema u državi volje da se gone lopuže od sto miliona evra, nego se gone ljudi za 100 evra i to je glavna vest u udarnom dnevniku državne televizije i svih ostalih televizija, zato ljudi hoće promene, zato ljudi hoće radikale na vlasti.
Po Poslovniku, narodni poslanik Miroljub Marić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, ceneći zalaganje kolege Vučića, mog prethodnika, za borbu protiv korupcije, izazvan sam da moram da izađem, u pitanju je dostojanstvo narodnih poslanika. Mi smo usvojili Zakon o zdravstvenoj zaštiti, Zakon o zdravstvenom osiguranju. Gospodin Vučić, kao i neke kolege iz SRS u načelnoj i u raspravi u pojedinostima, dozvolili su sebi da pričaju o stvarima koje ne znaju. Duboko cenim mog uvaženog kolegu gospodina Paju Momčilova i duboko cenim njegovo zalaganje i primedbe koje je podneo na ceo paket zdravstvenih zakona, međutim ovo što je gospodin Vučić rekao nije tačno. Nije tačno da smo mi novi Zakon o zdravstvenoj zaštiti doneli da bi generisali korupciju u zdravstvu i uopšte u Srbiji. Upravo novim rešenjima mi smo doneli neke antikorupcijske mere. Konkretno bila je najveća polemika o članu 199. koji govori o dopunskom radu u zdravstvu. Ovde u načelnoj raspravi i u raspravi po pojedinostima, a i ministar Milosavljević, iscrpno smo objašnjavali šta je to što donosimo članom 199. Poslanička grupa G17 plus je podnela amandman na rešenje u zakonu, da bi tačno i precizno odredili šta je to što želimo dopunskim radom da uredimo. Gospodo, u interesu građana Srbije, odgovorno tvrdim da više u zdravstvu neće biti rada na crno, neće biti bilo kakvog rada koji se ne beleži i za koji se tačno ne zna cena i tačno se ne zna šta je ko dobio za takav rad. Mi imamo tri norme po kojima se određuje dopunski rad. Postoji norma, ovo što je gospodin Vučić pomenuo, rad u svojoj ustanovi, gospodo vi morate da čitate zakon, morate da se dobro informišete kada obaveštavate javnost, jer istina je samo jedna. Novi zakon o zdravstvenoj zaštiti nije predvideo da čovek pre podne radi, a da popodne bira poslove koje će da radi u svojoj zdravstvenoj ustanovi. Upravo smo svi mi obavezni da pre podne radimo posao za koji smo plaćeni. Popodne možemo dopunski da radimo vanstandardne usluge, možemo da radimo ono što nam odobri zdravstveni savet i direktor zdravstvene organizacije. Molim vas, još jednom želim da vam kažem, bilo je zabune, kolege koje su zagovarale koncept da se briše taj deo, da ne može u svojoj zdravstvenoj ustanovi da radi, nego da može da radi samo u privatnoj praksi. Kažem vam i odgovorno tvrdim da će ova mera totalno da spreči korupciju u zdravstvu.
Replika, poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prihvatam ovo što je rekao uvaženi kolega iz poslaničke grupe G17 plus da ne znam mnogo o tome, to prihvatam. Ne mogu da prihvatim tu vrstu uvrede da oni koji su poznatiji i priznatiji u svetu medicine od njega ne znaju ništa. Poštujem i njegovu stručnost vezano za plućne bolesti, astmu, ne znam šta još, ne znam ni da izgovorim pravo da vam kažem sve to što treba. Ne mogu samo da prihvatim to da za one koji drže svetske simpozijume iz pojedinih oblasti medicine da kažete da ne znaju šta govore, onima koji rade i koji su u upravljačkom delu najvećih i najpoznatijih srpskih bolnica. Još nešto, ne razumem se u to kako treba da date nekome injekciju, ne razumem se u to koje lekove da mu prepišete, ne razumem se ni u šta u zdravstvu, ali se razumem u to, kao i svaki drugi običan građanin, koliko ko krade. U to se razumem zato što vidim kada neko otima i tovari lopatama u kamione, vidim kada neko trpa u džepove i vidim kada neko oštećuje državu. Tačno je, vi ćete da kažete da su možda neki prošli bolje, posebno direktori pojedini, načelnici itd, ali naravno, oni koje vi postavljate, ali ovim je država oštećena, ovim se direktno uzimaju pare iz državne kase, ovim se direktno uzima ono što bi išlo u našu državu, ono što bi u krajnjoj instanci pripalo našem narodu. U to se razumem i to je suština stvari. Naveo sam samo jedan zakon u kome imamo ogromne probleme. Samo jednu stvar, mi te probleme imamo u svim ostalim sferama društvenog života, u svim, i u našoj kulturi, gde samo određeni krug ljudi može da radi filmove i samo određeni krug ljudi može da dobije pare za svoja pozorišta. Druga ne mogu da dobiju zato što ovi pripadaju Demokratskoj stranci, zato što ovi pripadaju ovoj stranci ili onoj stranci. Svuda imamo istu vrstu patološkog monopola koji se zasniva samo na želji: daj da ukradem što više. Cela ta priča demokratija, Evropa, sve to da smo mi veliki evropejci, veliki demokratori, ovi drugi ne valjaju ništa, sve se na kraju svelo na to da zaštitimo, da stavimo jedan obruč, jedan kavez između nas i ostalih, da niko ne može da se probije, da ovo bude naše imanje, da nam niko u avliju ne dira, da nam niko u avliji ne laje, ovo ćemo mi da otimamo i dok mi ne otmemo sve moguće nikoga u to nećemo da puštamo. To je princip rada danas u Srbiji, i čuveno pitanje - a gde sam tu ja. To pitanje ste čuli na stotine mesta. Koliko imate predsednika opština, predsednika skupština, gradova, gradonačelnika koje zovu mister 10%, 15%, ovog ili onog. Koliko ih imate? Ima nekih kod kojih ne možete da sednete a da ne unesete 10.000 evra. O čemu mi pričamo ovde? Zahvaljujem se vama na strpljenju. Još nešto, ajde uvatite jednog velikog lopova, jednog kapitalca uvatite, jednog kapitalca uvatite za kriminal, jednog od 100 miliona evra. Te za milijarde, to ne smeju da diraju. Uvatite jednog od sto miliona, pa da kažemo, jednog su uvatili, pa naravno, oslobodili jednog velikog lopova. Nemojte više terati ljude i da vam najveći lopovi budu oni koju su ukrali po 100 evra. Ti treba da odgovaraju, naravno, da ne bude da mi kažete, ti se zalažeš da ljudi kradu po 100 evra. Ne, treba da odgovaraju i da idu u aps. Ali, nemojte da vam oni budu najveći lopovi, a da vam najpošteniji budu oni koji danas imaju po pola milijarde evra zato što su mnogo sposobni i pametni. Niko mnogo sposoban i pametan nije mogao pola milijarde evra da zaradi i to morate da imate u vidu u svakom trenutku. Ili ćemo da imamo pravnu državu, ili će ti kriminalci i mafijaši na kraju sve da nas pobiju, jer oni mogu da urade šta hoće, mogu da kupe šta hoće, nema tužioca koji će da ga goni, nema suda koji će da ga goni. U drugostepenom postupku nema sudije koji će da potvrdi ili da preinači presudu u zavisnosti od toga kako i šta mu odgovara. Ne vredi ljudi. Ili ćemo da pravimo normalan sistem, normalnu državu, ili ćemo samo da gledamo ko je koliko na vlasi, ko će više da zgrabi i ništa više. Razmislite o još jednoj stvari, ne mislim da smo mi svi, i mi i vi, sasvim krivci za to što se tako loše govori o političarima, bez obzira na to kojoj političkoj stranci pripadaju. Tu ima malo nameštanja da i mnogo gori od nas govore o nama loše. Iskreno se tome suprotstavljam, jer neću da dozvolim da neko zato što se bavio sportom, a nakrao se miliona evra, da se poredi sa političarima koji nemaju ni 100 evra u džepu. Ima takvih, nisam takav. Imam 100 evra. Ima onih koji nemaju 100 evra. Oni koji imaju milione evra i to krali od ove države koliko god su mogli i kako god su mogli, oni su velike zvezde i to nije dobro, ali naravno da ima i naše krivice u tome zašto ljudi tako loše misle o nama. Zato što znaju da sa političarem može sve da se dogovori. Sve dogovoriš, sve prolazi, samo je važno koliko ćeš da platiš. Treba nam druga Srbija u kojoj postoje vrednosti koje ne možeš da platiš.
Za repliku se prvo javio narodni poslanik dr Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, moj uvaženi kolega Marić je ovde i moje ime pomenuo u kontekstu replike gospodinu Vučiću. Pa, gledajte, mi smo stvarno doneli set zakona iz zdravstva. Juče smo glasali o njima, prekjuče i sada se ovde vodi polemika o tome da li su ti zakoni, zakoni koji generišu korupciju. Po mišljenju, mogu slobodno da kažem, većine lekara iz državnog sektora i sto posto lekara iz privatnog sektora, upravo Zakon o zdravstvenoj zaštiti svojim članom 199, na način kako je ovde izglasan, generiše korupciju. Kolega Vučić je govorio na osnovu onoga što smo mi govorili, ali bogami se njegovo stanovište zasnivalo i na govoru kolege Vučićevića i nekih drugih koji su ovde raspravljali o članu 199. Ono što je za mene meritorno, treba kazati da sama Vlada ima komisiju, mi smo čitali, za regulatornu reformu, koja je nametnuta od Svetske banke i svi zakoni moraju da prođu i dobiju dozvolu da bi mogli da budu ovde predstavljeni, pa onda usvajani, i ovi zakoni nisu dobili taj prolaz. Evo ovde negativnog mišljenja regulatorne komisije, mi smo vam čitali to. Znači, nije to mišljenje radikala i nije to neka naša zla namera da jednostavno osporavamo ono što je ova skupština donela. Jedna stvar je sasvim neosporna ili možda dve su neosporne, način na koji su ti zakoni doneti je sraman i nikada tako niko u dugoj istoriji parlamentarizma, nikada nisu doneti sistemski zakoni zdravstvene zaštite na ovakav način. Vezati lažnom uslovljenošću da se moraju doneti zbog budžeta, iskonstruisati jednu tanku priču koja ne pije vodu i niko je nije oborio, onda upakovati sistemske zakone sa još tri nepotrebno i dati objedinjenu raspravu, u kojoj mi imamo, mi radikali, sat i po vremena da analiziramo dobre i loše strane sistemskih i ovih drugih zakona. Znači, to je prva stvar. Druga stvar, koja je apsolutno sigurna i stručna javnost je kazala svoj sud u javnoj raspravi, a ja sam to ovde dokazivao i pokazivao, rekla je da javna rasprava nije dala prolaz ovim zakonskim rešenjima. Dakle, to je ozbiljan problem jer ako nemate konsenzus, onda teško da ćete imati i mogućnost da se sve to ispravi. No, sasvim je jasno da ovi zakoni neće, da ovakva rešenja, pogotovu član 199, da ugase korupciju. Gledajte šta se tim zakonima dozvoljava? Kao ginekolog akušer radim pre podne u državnoj i mogu da nastavim popodne u privatnoj, a onda će plaćati pacijenti koji to hoće iz džepa, znači, neće to biti sredstva iz osiguranja. Šta mi se još dozvoljava? Dozvoljava mi se da to nije dovoljno, jer imam pravo na jednu trećinu radnog vremena da odem u privatnu ordinaciju i da radim. Danas, korupcija u zdravstvu, a ja ću kasnije nešto o njoj govoriti, upravo je ovim zacementirana. Ona sada ima i zakonska rešenja koja je štite i brane, a ja ću nešto kasnije reći o tome i to je nesporna činjenica. Ovo što je gospodin Vučić kazao, to je ono što narod govori, što se prepoznaje već, evo i vi se krećete među zdravstvenim radnicima, pa verovatno i do vas dopiru ti glasovi, a kada budem kasnije govorio, ja ću to jasno pokušati da obrazložim zašto su ta rešenja koruptivna. Hvala vam.
Po Poslovniku, ali gospodine Mariću, vi ste izazvali ove dve replike. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović, nije u sali, a onda narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Gospodine Stamenkoviću, dozvolićete prvo Ljiljani Nestorović. Po članu 93. stav 3. Poslovnika imate pet minuta.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući, znam koja su moja prava po ovom poslovniku kao poslaniku koji ni pripada nijednoj poslaničkoj grupi, inače sam pripadnik SDP. Smatram da je veoma paradoksalno i vrhunski cinično da u trenutku kada se poslanici ovog uvaženog, odnosno najvišeg zakonodavnog tela u ovoj državi, nalaze pod ozbiljnom istragom tužilaštva i policije, optuženi da su učestvovali u koruptivnim kriminalnim radnjama i primanju mita, raspravljaju o nacionalnoj strategiji o borbi protiv korupcije. Da nije tragično, bilo bi zaista smešno. I to raspravljaju na predlog Vlade koja je predložila ovu nacionalnu strategiju i kojoj ovaj parlament, koji zaista ima na sebi ozbiljnu sumnju da nema apsolutno nikakav kredibilitet da o tome raspravlja, s obzirom da ga tužilaštvo i policija terete da je podmićen i korumpiran, treba da da Vladi dalje mandat da ona pripremi neki akcioni plan kako bi se korupcija, inače u visoko rangiranoj zemlji po stepenu korupcije, dalje borila protiv te pojave. Objasniću na dva primera, pošto nemam mnogo vremena, evo šta je ova vlada konkretno učinila u borbi protiv korupcije. Svi se sećamo ponoćnih sednica Vlade, kada je afera "Knjaz Miloš" izbila na videlo, kada se Vlada hitno sastala usred noći i bez svojih zakonskih ovlašćenja angažovala UBPOK da ispita navodne slučajeve korupcije među članovima Komisije za hartije od vrednosti. Tada je ministar finansija optužio predsednika te komisije da je najslabija i najkorumpiranija karika u toj komisiji. Zatim su usledila razna ispitivanja i obećanja da će za tri dana, a to nam je saopštio potpredsednik Vlade Miroljub Labus, taj isti UBPOK i to isto tužilaštvo saopštiti do kakvih su rezultata došli. Sada možda nisam dobro informisana, ali nikada nisam čula bilo kakav izveštaj nadležnih organa koji su, još jednom ponavljam, nezakonito angažovani po tom slučaju, i da su javnosti saopštili šta je bilo sa članovima te komisije: da li su bili korumpirani ili nisu bili? Ono što znam jeste da i dalje Milko Štimac predsedava tom komisijom, iako je optužen za najteže delo, i da ta komisija radi u krnjem sastavu, i da ta komisija i dalje donosi najvažnije odluke koje se tiču privatizacije u ovoj državi. Drugi primer tiče se skorašnjeg slučaja, kada je izbila afera oko nabavke tih lokomotiva koje su sada stigle konačno u ovu državu, kada je direktor Direkcije za javne nabavke optužio da je ministarstvo stvar uradilo mimo zakona. Onda je nadležni ministar izašao i rekao da zakon ne valja. Zamislite, ne valja zakon koji su poslanici ovog parlamenta doneli glasajući za njega, ne valja zakon za koji su i njegovi poslanici glasali. To je vrhunac cinizma i po tome se vidi koliko je ova vlada spremna da poštuje sopstvene zakone, odnosno važeće zakone, bez obzira da li ih je donela ona ili nije. Meni je jako drago da je ministar pravde prisutan ovde, ali žao mi je što predsednik parlamenta nije prisutan ovde, jer sam ga kao narodni poslanik koji ovde nema funkciju ničijeg advokata, osim advokata koji ima obavezu zakonsku da štiti proceduru na kojoj se zasniva demokratija, proceduru po kojoj radi ovaj parlament, zakon i Ustav, ja sam njemu upravo iz tih razloga, što je to moja obaveza, postavila određena pitanja. Postavila sam mu pitanja koja se tiču, pre svega, načina na koji je grubo prekršena procedura u ovom parlamentu. Kako je prekršena procedura u ovom parlamentu? Navrat-nanos zakazan je Administrativni odbor koji je doneo odluke o oduzimanju nekih mandata izvesnim narodnim poslanicima. Taj Administrativni odbor zakazan je bez toga da su svi članovi Administrativnog odbora bili obavešteni. Zakazan je tako da javnost nije bila obaveštena, niko od medija osim "Politike", koja je očigledno i nažalost postala privatno glasilo ove vlade. Zakazan je tako da niko od nas narodnih poslanika nije znao da se taj Administrativni odbor sastaje, iako imamo pravo po Poslovniku da učestvujemo u radu sednica svakog odbora, pa i Administrativnog odbora. Takođe, prekršen je, to odgovorno tvrdim, Poslovnik u članu 230. Član 230. jasno kaže, narodni poslanik podnosi ostavku u pisanom obliku i predaje je predsedniku Narodne skupštine lično. Narodni poslanik može da se odrekne lično svog mandata. To je Poslovnik koji je ova skupština nedavno usvojila. Postavila sam pitanje određenih grubih falsifikata do kojih sam došla ne tražeći kao inspektor i nečiji advokat, nego kao poslanik koji je na svom stolu ovde u ovoj sali dobio određene papire u kojima sam uočila određene nepravilnosti. Kako je moguće, pitam još jednom, da nešto što je zavedeno kasnije ima manji delovodni broj od nečega što je zavedeno ranije? Kako je moguće da na izjavi koju je Vesna Lalić ... (Predsedavajući: Vreme.) ... predala pisarnici da njena ranije deponovana ostavka ne važi, stoji potpis onoga ko je u pisarnici primio to, a na blanko ostavci koja je predata ne stoji taj potpis. Moguće je, jer je ta osoba koja je primala na pisarnici ove materijale očigledno bila svesna da je neko gura u nepravilnosti i nije htela da potpiše to da kasnije ne bi bila odgovorna. Tražila sam od predsednika ovog parlamenta jasne odgovore i da mi kaže, kao narodnom poslaniku, da li je u pitanju falsifikat, i ako jeste, ko je naložio da on bude učinjen. Umesto toga, dobila sam, a ne znam taj vic o majmunu i papagaju, ali dobila sam neku parafrazu na taj vic. Mogu sada ovde da kažem da rado prihvatam da budem papagaj iz tog vica, jer ću stalno ponavljati i postavljati pitanja koja se tiču ovog slučaja grubog kršenja zakona, Poslovnika i Ustava, a ko će da bude majmun, to neka odluči gospodin predsednik ovog parlamenta. Još jednom podsećam da mi nemamo mandat, nažalost, da se pod najtežim optužbama i u trenutku kada nas ovde namerava, neke od nas, da ispituje tužilaštvo u vezi sa navodnim slučajevima korupcije, bavimo nečim što se zove nacionalna strategija za borbu protiv korupcije. Hvala vam.
Hvala vama. Izvolite, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo, kao deo parlamenta, kao predstavnik najvećeg dela parlamenta Srbije, javio sam se za repliku i hoću nekoliko stvari da naglasim. Nadam se da je ovo bilo zbog nepreciznosti u izražavanju, a ne zbog namere. Neću da govorim o svima niti imam pravo da govorim o svima, niti mi to pada na pamet. Hoću da govorim o 80 poslanika SRS, dobili smo 82 mandata i imamo 80 poslanika, zato što su nam neki otimali mandate, krali. Hoću za ovih 80 ljudi da kažem da oni nisu ni podmićeni, ni korumpirani, da su to časni ljudi, ljudi iz naroda, obični ljudi, koji svoj posao obavljaju na najpošteniji mogući način i rade u interesu građana i u interesu svoje stranke. Neću da dozvolim da ih bilo ko naziva ni korumpiranim, ni podmićenim na bilo koji način. Računam da je to nepreciznost u izražavanju. Našao sam jednu stvar koju niste istinito rekli, a znam da vam ovi iz vlasti ne bi nikad našli, pošto oni pažljivo i ne slušaju šta govorite. Našao sam nešto u čemu niste bili u pravu, gde ste kao pametna i inteligentna osoba dodali nešto što bi vam odgovaralo, ali moje oči su velike i vidim sve, pa sam u članu 230. koji ste citirali i čitali, vi ste rekli, uvažena gospođo Nestorović, narodni poslanik podnosi ostavku u pisanom obliku i predaje je predsedniku Narodne skupštine lično. Lično ne piše nigde, gospođo Nestorović, evo vam Poslovnik, lično ne piše nigde. Moje velike oči su krive za to. Šta da vam radim. Nemojte da se ljutite, morate da računate da u parlamentu ima onih koji vode računa o svakoj reči, nas koji smo veterani u parlamentu. Ne bih to možda ni video tako dobro, nego je Vjerica videla, a prati bukvalno svaku reč, da se ne kitim baš uvek onim što poslanici srpskih radikala mogu da vide i bez mene. Mi smo ovde razgovarali o nečemu o čemu sada hoću principijelno da govorim. Mi ovde pričamo o tome da li je neko predao pre, posle, u ovom ili onom trenutku. Nemamo nikakvu odgovornost i nismo bili ni na kakvoj sednici Administrativnog odbora.Želim da vam kažem nešto, da smo bili, glasali bismo za to, a reći ću vam i to, kao što vidite ne tražimo nikakav alibi i ničemu se ne radujemo. Aman ljudi, ti su ljudi izabrani na listi te stranke G17 plus. O njima mislim sve najgore. Ono malo ljudi što je glasalo za njih, glasalo je za listu G17, za Labusa i Dinkića. Sada je neko rešio, posle dve godine mandata, sada ću da uzmem malo para ili dogovorio sam se sa tamo Petrovićem, Tadićem ili Karićem ili ne znam s kim, pa ću da uzmem sada malo para i reći ću da sam neki drugi. To nije moralno, ma da ste sve u prvu, apsolutno je nemoralno tako da se ponaša neko. Sada ću sutra da kažem, jeste, izabran sam na listi SRS, ali sam mnogo pametniji kao nezavisni poslanik i sada ću ovde da ostanem. Gde mi je moral, gde mi je čast, gde mi je obraz? Čudim se ovima iz vlasti što beže, po pitanju na kom mogu da vas rasturaju, a posebno demokrate i ove druge, gde mogu da vas rasture u moralnom smislu. Da vas pitaju, alo ljudi da li ste vi normalni. Da li ste vi normalni? Vi nas napadate za to što smo mi uzeli mandate koji nam pripadaju, koje smo mi zaradili na izborima, a vi hoćete lopovlukom da nam ih otmete i posle toga oni ne smeju da vam kažu ništa. Ne znam kakvu oni muku imaju, a vidim da ćute kao zaliveni svi i niko ništa ne govori o tome. Novinari me pitaju ispred i kažu, jeste, ona je predala neku ostavku ranije, ovaj predao kasnije, a nemam pojma ni ko je predao ranije, ni ko je predao kasnije, pitam - da li je on izabran na toj listi. Kaže - jeste. Sklonili ga. Njihova lista. Mi imamo vezan imperativni mandat, proporcionalne izbore. Nemamo slobodni mandat. Postoje dve vrste mandata, jedan je slobodni, drugi je vezani ili imperativni. U našem zakonu i u našem ustavnom sistemu, po Zakonu o izboru narodnih poslanika, postoji proporcionalni sistem. Kada Ustavni sud donese drugačiju odluku, poštovaće se odluka Ustavnog suda, a mislim da mi nemamo Ustavni sud, ali nemojte da se pozivate na precedentno pravo, jer ga nema kod nas. Neka on donese odluku, a kada donese tu odluku, mi ćemo da kritikujemo tu odluku Ustavnog suda, ali moramo da je uvažimo. On mora da reaguje u svakom pojedinačnom slučaju i neka reaguje Ustavni sud. Kada Ustavni sud kaže da taj mandat pripada Sovraniju, onda će Sovranije opet da bude poslanik. To je lepo srpsko ime i nemojte tome da se podsmevate. Ne mogu oni koji su na nemoralan način pokušali da se dočepaju mandata tako da se ponašaju. I sada držimo predavanja o moralu, oni to nisu uradili na takav i takav način. Šta je vaš problem? Što ne smete da odgovorite? Ne znam u čemu je vaš problem. Da li ne smete da izađete i kažete šta mislite, kako mislite ili bilo šta. Vrlo kratko još, doneo sam nešto da vam pročitam, pripremio sam jedan materijal, vrlo je značajan, da vam to pročitam. Reč je o velikoj korupciji u Vladi. Imamo, tačka 11, donošenje odluke o pokretanju postupka javne nabavke polovnih dizel motornih vozila. Jedan čovek upozorava predstavnike vlasti u ŽTP, Milan Cvejić kaže: "Ovde nema odluke Uprave za javne nabavke, tj. saglasnosti da može da bude postupak sa pogađanjem, a ne otvoreni postupak, a nije definisana ni starost vozila. Sredstva, tj. izvori finansiranja će se naknadno utvrditi. Nisam siguran ni u isplativost posla, zato što nije dostavljena ekonomska opravdanost. Da li je izvršena obuka radnika? Interesuje me je, ko je, kada i na osnovu čega kontaktirao sa švedskom firmom. Upravni odbor nije doneo odluku da se krene u postupak nabavke dizel vozila". Znači, čovek ih upozorava. Bio je tu još jedan čovek, Jablan Obradović, koji ih je upozoravao na to. Ostala šestorica, šta nas briga, teraj, mi ćemo preko džempera da nabavljamo lokomotive. Preko džempera stigoše lokomotive, a onda ih neko usput išarao, huligani u Švedskoj. Toliko su bile dobre lokomotive da su se svidele švedskim huliganima i narkomanima, pa su ih onako stručni išarali, a ima negde i na ćiriličkom pismu, čuveni švedski huligani. Ovaj Šarančić je ovde bio genije, ljubi ga majka kako je pametan, na sve ovo kaže: "Predlog možda treba da bude kompletniji, ali u pregovorima smo postigli dobre uslove i ovo je ekonomski opravdana odluka". Čovek je postigao dobre uslove. Šta ćete vi, dok imamo takve uslove i dok sa takvim uslovima Srbiju uništavaju, mi napred ne možemo da idemo.
Hvala, gospodine Vučiću. Po Poslovniku, narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Gospodine Vučiću, nema nikakvog razloga da se sporimo, bez obzira na stil kojim govorimo, jer govorimo iste stvari. Što se tiče načina na koji sam citirala Poslovnik, lično sam dodala kao način na koji tumačim Poslovnik. Sigurna sam da član 230.sugeriše da narodni poslanik može svoju ostavku samo lično da odnese predsedniku Narodneskupštine i u pisarnicu, i neka me gospođa Radeta, koja je pravnik, ispravi, ako to tumačenje nije ispravno. Znači, ne piše lično, ali jasno ukazuje da u činu, kada se to dešava, može da se izvede samo tako da poslanik lično odnese predsedniku Narodne skupštine ili na pisarnicu. Drugo, oko morala ovde možemo da diskutujemo. Takođe mogu da tvrdim da se u moralnom smislu slažem sa time. Mi smo podneli ovoj skupštini izmenu i dopunu Zakona o izboru narodnih poslanika, gde smo upravo želeli da se ono što jeste sporno promeni, odnosno da nije logično da mandat koji poslanik dobije na listi svoje stranke pripada njemu lično. Mnoge stvari nisu logične. Nekada je moralno otimati od bogatih i davati siromašnima, ali nije po zakonu. Ovde pričam o zakonu, pričam o proceduri. Gospodo draga, mene su učili da se demokratija zasniva na proceduri, jer ako uđemo u mutne vode moralisanja i nepoštovanja zakona, i branjenja od kriminala krivičnim delima, ne možemo daleko da stignemo. Mi smo svedoci toga bili i u prošlom sazivu ove skupštine, kada je Socijaldemokratska partija bila jedina koja je preko svog člana u Administrativnom odboru bila protiv oduzimanja mandata poslanicima DSS, veoma principijelno, i tada smo poštovali zakon. Nama ne može nikada da se prebaci da smo neprincipijelni. Ali, mogu da se prebace ovde dvostruki aršini koji vladaju i kada se pominje moral, pa kada Slobodan Lalović, bivši poslanik SDP, a sada poslanik koji se stavio na raspolaganje Vojislavu Koštunici, odnese predsedniku Skupštine svoju izjavu kojom kaže - obaveštavam vas da smatram nevažećom ostavku na mesto narodnog poslanika, koju sam potpisao 25. aprila 2005. godine, jer je nisam predao lično vama, kao predsedniku Narodne skupštine. Socijaldemokratska partija, s obzirom da ga je ona uvela i da mu je ona dala mandat da brani socijalni program... znate vi iz G17 pluskako ste takođe ušli u ovaj parlament, znate koji smo dogovor imali. Pogledajte stenograme sa zajedničkih konferencija za novinare, pogledajte kako ste vi postali parlamentarna stranka u proteklom sazivu, pogledajte kako ste se hvalili da imate i vi rezervi koje ćete aktivirati kada bude trebalo. Nemojte samo dvostruke aršine ovde da pominjete. Ako govorimo o moralu, ne može se on više tumačiti, kao što se ni zakon ne može selektivno primenjivati. Kada izađe devet poslanika SPO, imaju pravo na mandat, a kada izađu dva poslanika G17 plus nemaju pravo na mandat. Gospodo draga, na putu ste bez povratka. Ovaj parlament više nema legalitet koji je potrebno da ima, da bi se bavio bilo čime ozbiljnim, a posebno ne zakonom o borbi protiv korupcije. Još jedno obaveštenje tražim od nadležnih. Juče sam od uvaženog člana Odbora za bezbednost ove skupštine čula kako mi među poslanicima imamo, da li su to tajni agenti ili su zaštićeni svedoci, koji po specijalnom nalogu nekoga iz Skupštine idu nešto da ispituju. Molim obaveštenje ko su poslanici i ko im je dao taj mandat? Hvala.
Hvala vama. Za reč se javio narodni poslanik Tomislav Nikolić, zatim Petar Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, da raščistimo najpre da nešto ne može da bude po zakonu, a da nije u skladu sa moralom, zato što je zakon pisan na osnovu moralnih normi, tako da ono što je moralno mora da bude po zakonu, a ono što je nemoralno, ne sme da bude po zakonu. Kada odavde sa ove govornice neko govori o otimanjima mandata, o prekrajanjima izborne volje, mora da se pomisli da li je u tome učestvovao ikada. Vi ste oteli stranku čoveku. Vi ste čoveku oteli celu stranku, uz saglasnost Demokratske stranke, uz njenu potpunu podršku. Oteli ste mandat čoveku koji je ostao u stranci koju ste otimali i vi ste sada kod najnemoralnijeg čoveka u Srbiji, kod Bogoljuba Karića. Nemojte o moralu da govorite. Juče slušam vašeg predsednika Bogoljuba Karića koji kaže - uplašili se ovi što su se napljačkali para od naroda, i trepnuo nije, a 600 miliona evra je ukrao građanima Srbije, i vi ovde pričate o moralu. O kakvom moralu govorite? Samo je slučaj hteo da ne predsedavam sednicom Administrativnog odbora na kojoj su usvojene ostavke dvoje poslanika. Nisam bežao od toga, zamerio sam zašto niste sačekali da dođu poslanici SRS, mi bismo javno glasali da te ostavke budu uvažene. Sada vas obaveštavam, možda niste znali, ali na početku ovog saziva svi smo se dogovorili da ćemo uvažavati ostavke koje budu donete i da ne mora da dođe poslanik koji je podneo ostavku, jer smo znali da će biti krađe i prekrađe. Svaki dokument koji se upućuje predsedniku Skupštine ne nosi se njemu na sto ili u krevet, nego se predaje na pisarnicu. Valjda vam je to jasno. Zato što predsednik, kome date nešto u ruku, sutra može da kaže da mu ništa niste dali. Predsednik, kome nešto stigne preko pisarnice, ne može da kaže da mu niste nešto dali. Zbog toga vodite računa s kim ste i kakvi ste. Jer, čovek kada izađe iz reke, ne može da kaže da su loši oni što su mokri, jer iz reke izlaziš mokar, a kada si sa poganim čovekom, onda se isprljaš od tog poganog čoveka. Vi ste uspeli da srušite jednu vladu trgujući mandatima. Sada vas pitam da li ste Srbiji doneli dobro ili zlo? Ako je ova vlada lošija od one koju ste vi srušili, imate li morala da se bavite politikom? Ako je bolja, što je napadate? Posebno, nemojte da napadate Vojislava Koštunicu, to ja imam prava, zato što je vaš predsednik za njega rekao da je patrijarh demokratije. Kada nekoga uporediš sa patrijarhom, onda više ne liži ono što si pljunuo, nego ćuti i stidi se u sebi.
Hvala, gospodine Nikoliću. Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo, malo je potrebno ovome dodati. Međutim, ono što sam u obavezi da kažem je to da je sednica Administrativnog odbora zakazana i održana po Poslovniku. Poslanici koji ne poznaju Poslovnik mogu isti pročitati, upoznati se sa sadržinom istog, a mogu i pitati ljude koji to znaju. Postoji redovan postupak zakazivanja i postoji postupak koji je drugačiji od redovnog - vanredan. No, pitanja koja je gospođa Nestorović postavila sa ove govornice, sama zna odgovore, međutim, pitanja su do te mere kontradiktorna da na njih nije moguće odgovoriti, jer svako postavljeno pitanje sadrži odgovor za drugo pitanje. O uzimanju mandata, o ponašanju te političke stranke, kojoj i sada navodno pripada, a pošteno da vam kažem ne znam, jer je toliko stranaka promenjeno za ovih nekoliko godina da ne znam kojoj političkoj grupaciji pripada gospođa Nestorović, njihov moral i njihovo ponašanje upravo govori o načinu postavljanja tih pitanja. Da ne dužim, sednica je zakazana u skladu sa Poslovnikom i održana po Poslovniku. Za sve ostalo moglo je da se dobije obaveštenje ukoliko je postojala dobra namera, ili od lica koja rade u službama, kao pomoć Administrativnom odboru, ili od članova Administrativnog odbora. Uostalom, gospođi Nestorović nije moguće odgovoriti iz razloga što nema racionalnog objašnjenja, jer je ona ispunjena mržnjom do te mere da racio ne upravlja njenim postupcima. Hvala.
Reč ima po Poslovniku narodni poslanik Bogoljub Pejčić, pa narodni poslanik Miloljub Albijanić. Izvolite.
Pošto je moja koleginica Ljiljana Nestorović aludirala na mene, jer sam taj član Odbora za bezbednost koji sam izjavio to što sam izjavio. Da bih joj pojasnio, želim da kažem koji su to organi Skupštine koji su slali neke poslanike sa namerom da vide šta to Bogoljub Karić nudi. Dakle, gospođo Nestorović, postojale su dve vrste poslanika: jedni poslanici koji su tajno išli kod vašeg šefa na pregovore oko prelaska, dakle, oni koji su tajno išili kod gospodina Karića; a postoje i oni poslanici koji su išli sa dozvolom svoje poslaničke grupe. Da nije tako, nikada ne bismo saznali da to radi ono što radi gospodin Karić. Koji su to poslanici, saznaćete možda za nekoliko dana. Prema tome, nemojte se uzbuđivati, pustite policiji da odradi svoj posao, pustite tužilaštvu da odradi svoj posao, pa se tek onda javite. Pa ako budete nezadovoljni, onda dođite i mene prozovite. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić, po Poslovniku.
Prekršeno je dostojanstvo Narodne skupštine. Gospođo Nestorović, pokrijte se po glavi i vi i onaj nesrećni Dušan Petrović. Čekali smo da vidimo ko će da se javi posle čitavog slučaja i, eto, javiše se Ljiljana Nestorović i Dušan Petrović. To znači da ste direktno učestvovali u krađi mandata ili ste bili posrednici između vašeg šefa Bogoljuba Karića i Skupštine Srbije u kupovini i trgovini mandatima. Zbog toga treba da se pokrijete po glavi i zbog mnogih drugih stvari. Na primer, da li ste i vi za novac prešli kod Bogoljuba Karića ili ne? Vi niste ovde opozicija u Skupštini Srbije. Ozbiljno se sada postavlja pitanje da li vi učestvujete u kriminalnim radnjama kupovine poslanika? To bi policija trebalo da istraži i utvrdi i u vašem slučaju. Zar je moguće da ste toliko naivni, nevešti, da se odmah otkrijete sutradan. Kako je to moguće? Moguće je zato što ste, zajedno sa svojim šefom, ogrezli u jednoj iracionalnosti i mislite da se sve može kupiti u Srbiji. Ne može i to smo vam pokazali. Nisu poslanici na prodaju.
Hvala vam. Pošto sam imao obavezu, zamolio me je potpredsednik da ga tačno u jedan zamenim, dobio sam obaveštenje, dakle, dajem reč Nikoli Jovanoviću po Poslovniku. Pretpostavljam da traži reč i Ljiljana Nestorović po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poslanici, gospođa Nestorović je u svojoj izjavi pomenula da je bilo potrebno uzeti mandate poslanicima SPO na listi Nova Srbija - SPO, devetorici koji su ostali na onoj izbornoj listi za koju su građani Srbije glasali. Ako je trebalo nekome oduzeti mandat, trebalo je oduzeti onima koji su napustili listu SPO - Nova Srbija, jer narod nije glasao za SPO, niti je glasao za Novu Srbiju, nego je glasao za listu koja se zove: SPO - Nova Srbija. Zato mislim da ovo, što je izjavila gospođa Nestorović, apsolutno ne stoji.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović, na osnovu ličnog pominjanja . Izvolite.
Da, pomenuta sam, nema ko me nije pomenuo. Moram da konstatujem da je potpuno jasno da svaka vlast mora da ima svog Gorana Matića. Gospodine Albijaniću, nažalost, tu ste ulogu ovom prilikom vi na sebe preuzeli. Ne obavljate je loše, moram da vas pohvalim. Vi ste legenda. Potpuno sam saglasna sa kvalifikacijom koju ste sami sebi dali. Da vam se predstavim, ja sam Ljiljana Nestorović, član SDP otkada sam se u tu partiju učlanila. Nikada nisam promenila partiju i nikada neću promeniti partiju. Nisam od onih preletača o kojima može da se govori, a koji sada sede u redovima onih stranaka koje se protiv preletača bore. Što se tiče otimanja stranke gospodinu Vuku Obradoviću, gospodine Tomislavu Nikoliću, već sam vam ovde jednom objasnila da, za razliku od drugih koji su se pozivali na imunitet u raznim sporovima i koji su odbijali da idu na sud, ja sam tri godine išla na taj sud da dokazujem svoju pravdu. Ja sam svoju pravdu na sudu dokazala. Vi o mom moralu, u tom smislu, ne možete i ne smete da govorite ni reči. Ko sam, šta sam u životu uradila, šta imam, znaju svi građani Srbije, jer sam se bavila javnim poslom. Možete da uzmete izvode koliko sam para primala. Bila sam kod gospodina Karića, on mi je bio poslodavac, kao što je bio poslodavac gospodinu Nikitoviću, kao što je bio poslodavac gospodinu Tijaniću, kao što je bio poslodavac gospodinu Đuriću. Dakle, svi Karićevi ljudi su danas svi premijerovi ljudi. Nisam ja gospodina Karića 2001. godine vodila u privrednu delegaciju u Banja Luku, nego ga je vodio gospodin Koštunica, kada se gospodinu Đinđiću dizala od toga kosa na glavi. Toliko o tome ko je kako dosledan. Sada vam je politički protivnik i sada vam smeta. Kada vam je davao pare za kampanje, onda vam je bio dragi gost u vašim privrednim delegacijama. To je ono što je istina. Nije gospodin Karić predsednik moje stranke. Gospodin Karić ima potpisan sporazum sa SDP. Za razliku od vas koji delujete tajno sa tajkunima, SDP sve što radi, radi javno. Za razliku od gospodina Karića, koji vam je ovde dimna zavesa za vaše aranžmane sa drugim tajkunima, gospodin Mišković je svoje bogatstvo za vreme vas uvećao desetostruko i danas je najbogatiji čovek Srbije, danas je većinski vlasnik Srbije. Za to ćete odgovarati kada budete sišli sa vlasti. Inače, jedva čekam da me policija sasluša, jer sam, kada je bilo glasanje o NIS-u, gospodo draga, bila van zemlje, kao što je bio sada već moj bivši kolega gospodin Vlatko Sekulović, zamenik ministra za ekonomske odnose sa inostranstvom, koji se stavio na raspolaganje Vojislavu Koštunici. Mene je zvao mobilnim telefonom, izvucite listinge, pogledajte koliko je poziva bilo sa njegovog na moj telefon, da mi nudi da se stavim na raspolaganje sadašnjoj vladi, da mi nudi da helikopter dođe u Grčku po mene da bih glasala za zakon o NIS-u i da mi nudi tehničke usluge preko jednog od vaših tajkuna. (Predsednik: Vreme.) Pozivam državnog tužioca da me pozove i sasluša ko me je zvao, koliko puta, šta mi je nudio i koji je tajkun u pitanju, a posle toga ću, u interesu javnosti, to saopštiti i građanima Srbije. (Predsednik: Vreme.) Još jednom pozivam državnog tužioca da ne reaguje selektivno na izjave narodnih poslanika. Ne može on da zove neke, a neke da ne zove. Evo, ja mu se stavljam na raspolaganje da me ispita ko me je zvao, koliko puta i šta mi je nudio da se stavim na raspolaganje Vojislavu Koštunici. Hvala vam.
Hvala vama. Radimo isključivo po Poslovniku i zakonu, poštujemo redosled javljanja. Ovo je Narodna skupština. Prvo, molim sve poslanike da koriste mikrofon. Mikrofoni rade, možemo normalno da razgovaramo. Drugo, sa ovog mesta, nisam znao, ali moram da upozorim, ako postoje ljudi, vi ste narodni poslanici, imunitet onoga što izgovorite za govornicom je garantovan i, kao čovek koji predstavlja Skupštinu, vam garantujem, ali ako ste znali ili ako imate podatke da je neko krivično delo rađeno, kakav poziv, hitno tužiocu prijavite to delo. Ne govorim vama, gospođo, još jednom ponavljam, ma ko da ima podatke o krivičnom delu, obavezan je, nemojte iz neznanja, kao što neki ljudi ne znaju Poslovnik, pa greše, dakle, ko god zna za neko krivično delo, hitno neka prijavi. Molim vas, konsultujte se oko toga. U međuvremenu ćemo jednu pauzu, da bismo se konsultovali. Pauza do 13,15 časova. [[Posle pauze – 13,20.]] Dame i gospodo, nastavljamo rad. Narodni poslanik Meho Omerović tražio je repliku. Da li je tu? (Nije.) Narodni poslanik Tomislav Nikolić, tražio je po Poslovniku. Izvolite, a posle toga po redosledu, ako ne bude drugih javljanja, narodni poslanik Dragoljub Stamenković, Milisav Petronijević, Vojislav Milajić. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Žao mi je što nije gospodin Omerović tu, pošto... Zamolio bih vas da govorite.
Vrlo korektno. Izvolite, gospodine Omeroviću, replika na izlaganje gospodina Nikolića.
Pre nego što repliciram uvaženom kolegi Nikoliću, gospodine Markoviću, vi na način kako pokušavate da vodite ovu skupštinu, nekada vickast, duhovit, možda samo vama, kršite Poslovnik. Ne možete da date pauzu od deset minuta u kojoj kažete da je prvi naredni govornik kolega Omerović po replici, a da onda počnete sednicu posle 7,5 minuta. Molim vas da mi vratite vreme.
Gospodine Omeroviću, molim vas da poštujete dostojanstvo. Gospodo, dozvolite poslaniku da dobije objašnjenje i reč. Dakle, gospodine Omeroviću, upravo po Poslovniku, poštujući dostojanstvo, obavestio sam poslanike koji će, jer su se javili, dobiti reč po isteku deset minuta pauze da bi mogli da poštuju dostojanstvo Skupštine i da budu tu. Pauza je, kao što znate, data u 13,07, zvonio sam više puta, sada je 13,27. Dakle, prošlo je dvadeset minuta i više od toga kada ste se pojavili, uveren da imate razlog zakašnjenja i pre nego što sam bio u prilici, govornik koji je posle vašeg prozivanja dobio reč je korektno dozvolio da on napusti govornicu i da dam vama reč, mada po Poslovniku, kao što znate, nikome nemam pravo da dam reč dok prethodni govornik ne završi. Sada, izvolite i budite ljubazni, poštujte dostojanstvo ove skupštine kao što to ja činim.
Gospodine predsedniče, možete vi da zvonite još pet, deset minuta, vaše vreme je davno odzvonilo. Prema tome, to je nešto što svi građani Srbije znaju.
Molim vas da ne govorite o mojim godinama, to je naprosto zabranjeno Poslovnikom.
Mislim na vreme stranke čiji ste potpredsednik, čini mi se, još uvek. Dakle, gospodin Nikolić, uz svo uvažavanje i sve ono što on veoma često govori, pozivajući se na moral, rekao je nekoliko stvari koje naprosto ne stoje. Gospodin Nikolić je izgleda poslovičnu neobaveštenost od strane gospodina Vojislava Koštunice na neki način preneo dobrim delom i na sebe, pa sa ove govornice govori kako je gospodin Bogoljub Karić predsednik Socijaldemokratske partije. Gospodine Nikoliću, predsednik Socijaldemokratske partije je dr Nebojša Čović, a predsednik Pokreta snaga Srbije je gospodin Bogoljub Karić, dakle stranke sa kojom je Socijaldemokratska partija potpisala sporazum o saradnji, koji podrazumeva predizbornu, izbornu i posleizbornu koaliciju. Šta će biti od toga videćemo. Prema tome, to je radi nekoliko činjeničnih pokazatelja, da znamo o kome govorimo i šta govorimo. O tome koliko je moralno da neko ruši neku prethodnu vladu, pa da ulazi, kako vi kažete, iz vode mokar, a pokušavajući da objašnjava nešto drugačije, mislim da voda iz koje ste vi srpski radikali izašli i iz vremena kada ste za drugaricu Miru Markoviću govorili, i vi gospodine Nikoliću i gospodin Šešelj, da je crvena veštica, voda iz koje ste vi izašli kada ste za predsednika SPS, gospodina Slobodana Miloševića, govorili da je najveći kriminalac na Balkanu, dakle sa takvim ljudima i iz takve vode vi ste ušli u koaliciju i vladali ste, nažalost po građane Srbije, prethodnih godina i nažalost po građane Srbije doveli Srbiju u ovakvu situaciju u kojoj se danas nalazimo. Dakle, crvena veštica i najveći kriminalac na Balkanu su bili vaši koalicioni partneri, sa kojima ste vodili ovu državu koristeći se svim onim što čini izvršna vlast. Crvena veštica i najveći kriminalac na Balkanu su bili vaši koalicioni partneri. Da li je to moralno, da li ste posle te katastrofalne politike vi podneli ostavku ili neki od vaših poslanika, kao što pozivate nas. Vreme je pokazalo da niste. Da li teške reči, koje sada upućujete Vojislavu Koštunici, Demokratskoj stranci Srbije, G17 i njenim funkcionerima, Labusu i Dinkiću, upravo zbog iskustva koje ste imali sa crvenom vešticom i najvećim kriminalcem na Balkanu, govore da ćete u bliskoj budućnosti možda ući u vladajuću koaliciju sa ove dve stranke. Ne znam, ali naprosto imao sam to pravo i obavezu da vas podsetim da li je nešto moralno ili nije.
Ubuduće, stvarno sa ove govornice ne govorim o strankama, naročito o strankama kojima pripadaju poslanici, jer sam primetio da neki imaju običaj da promene stranku, pa da ne pogrešim. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Zaista, u vreme kada smo sa socijalistima i JUL-om bili u koaliciji, Bogoljub Karić je bio ministar u toj vladi, tako da ste mogli komotno i sa mnom da potpišete sporazum o saradnji. To vam je isto. To je jedna stvar. Druga stvar, pogrešno sam protumačen od gospođe Nestorović. Kada govorim o moralu mislim o opšteljudskoj vrednosti. Ne mislim samo o moralu u seksualnim odnosima. Ako ste me tako shvatili kada sam rekao da je nemoralno ono što radite, a vi ste mi rekli da ste u sudskom sporu koji je trajao tri godine dokazali da ste moralni, nisam ni pomislio da taj deo, na jednu stranu, na jednu definiciju za moral. Mislio sam na politički moral, a ne na ono za šta ste se vi izborili sudskim procesom. Zaista mi nije palo na pamet zato što sam u stanju uvek da zaštitim pripadnice slabijeg pola od bezobrazluka, od zloupotrebe službenog položaja, koja je očigledno po sudskoj presudi u vašem slučaju bila primenjivana. Ne pada mi na pamet da vas za to bilo kada optužim ili da vas na to bilo kada podsetim. To vi mene sada podsećate. Govorio sam isključivo o moralu u politici, samo o jednoj grani u kojoj se moral ispoljava, i rekao sam da je mnogo toga u ovoj skupštini nemoralno i da tu bezmalo sve ostale političke stranke vidim, a posebno kada su u pitanju krađe mandata i prekrajanje izbornih rezultata. Hoću svim poslaničkim grupama da pomognem da imaju onoliko poslanika koliko im je narod na izborima poverio. Zato pitam sve vas, kako to da SRS sada ima 80 mandata, a narod joj je dao 82? Ko je to od vas učestvovao u tome da mi imamo dva poslanika manje nego što je narod hteo, ko se to stavio iznad naroda? Kao što mi nikada nije palo na pamet, jer sam to učio od Vojislava Šešelja, da otimam tuđeg poslanika ili tuđeg odbornika, koštaće vas mnogo to što sada imamo dva poslanika manje. Dakle, sve vas, i koji mislite da sa nama može da se sarađuje i koji mislite da sa nama ne može da se sarađuje. Posebno će da košta vašeg predsednika Ustavnog suda, tog koji nikada nije ni bio u sudu, koga je Milošević postavio da bude predsednik Ustavnog suda, a vi ste zaboravili ko je njemu najzaslužniji za mesto na kome se nalazi. Njegova odluka da mandat pripada poslaniku razbila je Srbiju i od 250 najuglednijih građana Srbije šta je napravila? Pogledajte kako se novinari iživljavaju nad onim što se u Skupštini dešava, a to zato što postoje poslanici koji se nisu vezali za politiku, koji ne mogu da izdrže da iduće godine ne budu poslanici, jer im možda stranka neće biti parlamentarna ili njihova stranka će biti, ali oni neće biti poslanici. Da li morate večito da budete poslanici? Da li mora za četiri godine čovek da bude bogataš? Dakle, za četiri godine mandata čovek da bude bogataš, da li su nam male plate, da li su male dnevnice, da li su mali putni troškovi, šta je razlog da se prelazi kod bogatih ljudi. Kod kojih bogatih ljudi? Uglavnom kod onih koji su se obogatili na narodnoj nesreći. U vreme kada je moglo sa Miloševićem da se trguje, da se dobijaju devize po kursu, a da se prodaju duplo skuplje i da sa delom dobijenih deviza vrati odmah, čak u toku noći dug ili petkom uzmu, pa vrate u ponedeljak ujutru bankama, nema ni kamate, nema ništa. Pravite se kao da ne znate ko su ti bogati ljudi. Sada je lako, kada se na talogu nešto izgradilo, da se dižu građevine. A gde je taj početni kapital, gde je ta prvobitna akumulacija, iz čega je nastala? Iz naše nesreće, iz naše sirotinje. Da znate, ne napuštajte stranke na čijim ste listama ušli u parlament, ne napuštajte, jer ne postoji razlog. Niko od nas ovde, možda pojedinci mogu da kažu da bi ušli u parlament sami, možda mogu, ali niko od nas ovde ne bi bio poslanik da nije političkih stranaka kojima pripadamo i da nije predsednika tih stranaka. Pa i kada osvoji pet poslaničkih mesta, 12 poslaničkih mesta, kriv je predsednik, i kada osvoji 100 poslaničkih mesta, takođe je zaslužan predsednika, a ne mi pojedinci. Hajde da raščistimo sa tim već jednom, sada vam obećavam, ko god podnese ostavku za poslanika, taj će biti razdužen, neka ide u sud, neka overava da je povukao, neka izađe na Terazije i neka priča narodu da je povukao ostavku, ne važi mu se to. Ima da bude razdužen, a Ustavni sud neka se spori posle sa Skupštinom Srbije i sa njenim Administrativnim odborom da li je taj trebalo da bude razdužen ili ne. Hajde da vratimo moral u Narodnu skupštinu, da vidite kako će to da se vrati i da se proširi širom Srbije i kako ćemo početi ponovo da cenimo rad. Hvala.
Po Poslovniku narodni poslanik, samo da saopštim redosled javljanja, izvinite, redosledom javljanja koji vidim, pobogu, dozvolite mi da izgovorim, dakle, gospodin Obradović, gospođa Nestorović, gospodin Šormaz. Izvolite, gospodine Obradoviću.
Poštovane kolege narodni poslanici, smatrao sam, naravno, i partijskom i ličnom obavezom moralnom da se javim povodom tvrdnji koje je izneo gospodin Omerović i pominjanje SPS-a i Slobodana Miloševića. Naime, pet stvari su ovde vrlo zanimljive. Pod jedan, cela priča je krenula oko dva mandata G17 i stvarno, čovek mora da se zapita, ako imalo ima u glavi, zašto se to ne posmatra kao jedno unutarpartijsko pitanje, unutar G17, zašto su socijaldemokrate toliko nervozne, gnevne, ozlojeđene, napadne na pominjanje Karića, ako sa njim nemaju veze? Pod dva, kada je reč o socijalistima i toj vodi, blatu koje je bilo, samo da podsetim socijaldemokrate navodne da je predsednik njihove stranke šest godina bio član SPS-a, i to visoki funkcioner, treći je bio u SPS-u i prestao je to da bude kada mu je rečeno da se zakaže Skupština grada, a da on neće biti gradonačelnik. Pod tri, mi smo imali vrlo korektnu, dobru i uspešnu saradnju sa radikalima i to ostaje kao činjenica, i nemojte vi da se osećate loše što smo mi sa njima sarađivali. Pod četiri, socijaldemokrate ne postoje. To je samo fikcija, oni su ukrali partiju Vuku Obradoviću. Iz sale za sastanke uzeti su spiskovi koji su bili merodavan dokaz da je većina u tom trenutku bila Vukova, a posle toga na sudu nije bilo nečega što je moglo da potvrdi sve to. Pod pet, dobro je, jako je dobro što je država reagovala u ovom slučaju i što će državni organi ispitati sve ovo što se zbivalo u proteklih nekoliko dana oko sednice Skupštine, oko budžeta i pokušaja da se pojedini poslanici kupe da bi glasali protiv budžeta i da obore Vladu. Zašto ovo kažem? Ako gospodin Mika Vlaović izađe i javno kaže, nudio mi je Karić više nego što je moja ukupna imovina, onda je obaveza drugih poslanika koji su bili u toj situaciji da javno kažu kada su razgovarali, s kim su razgovarali i koliko im je nuđeno, a da onda država preduzme sve što je u njenoj moći da tu pojavu eliminišemo i da znamo da pare ne mogu biti pre volje građana. Hvala.
Molim vas, da ne bi kasnije bilo zabune, samo trenutak, gospođo Nestorović, samo trenutak, siđite sa govornice, da obavestim poslanike, budite ljubazni, gospođo Nestorović, dozvolite mi da radim po Poslovniku. Dakle, molim vas, pa nemojte, moram da poštujem Poslovnik, pobogu, čujete da ljudima padaju neverovatne stvari na pamet, predsednik spava a vodi ovde, spava pored pisarnice, pojavljuje se na sto mesta, moramo da radimo po Poslovniku. Dakle, redom, posle gospođe Nestorović, po Poslovniku se javio gospodin Šormaz, gospođa Milica Vojić-Marković, izvinjavam se, nisam video odmah kada ste se javili pre toga, znam, ali dozvolite, ne mogu na sto mesta, dakle vi, gospodin Omerović se javio da ne bi bilo zabune kao repliku na izlaganje sada gospodina Obradovića, te ćemo tim redosledom, te vas molim, ako je moguće da, dok se ne završi ovaj redosled, da se ne bismo zagubili, niko ne javlja po Poslovniku, da bismo mogli da uvedemo neki tok, da se ljudi čuju međusobno. Izvolite, gospođo Nestorović sada.
Očigledna je, kroz sve ove diskusije ovde i vraćanje od Kulina bana, želja određenih poslanika i njihovih stranaka da se ova diskusija raspline i da prosto izgubi smisao. Neću više u tome da učestvujem. Rekla sam šta sam imala, pozvala sam vas, predsedniče Skupštine, da na očigledne nepravilnosti reagujete. Jasno sam vam ukazala na te nepravilnosti. Nemojte vi meni da govorite šta je moja obaveza prema državnom tužiocu. Na isti način kao što je gospodin Mika Vlaović izneo ovde neke tvrdnje, na konferenciji za novinare, a što je objavljeno u medijima, iznela sam u vreme kada se glasalo o Zakonu o NIS-u. Isto je uradio i gospodin Đoković, koji je otišao još dalje i podneo krivične prijave. Samo kažem, pravo je svakog poslanika da kaže ono što ima, obaveza je državnog tužioca da ne reaguje selektivno, nego da sve to uvaži i da sve ono što čuje iz medija, kako je rekao i u slučaju gospodina Mike Vlaovića, ispita ukoliko nađe za shodno da za to ima razloga. Dakle, nemojte vi meni to da govorite, svoju obavezu sam ispunila, na isti način kao i gospodin Mika Vlaović, vi svoju obavezu niste ispunili, jer krijete očigledan falsifikat koji je nastao u ovoj skupštini. Što se tiče političkog morala, i time ću da završim, hvala gospodinu Nikoliću što je konstatovao da je moj lični nesporan, ali što se tiče političkog morala, bili smo zajedno, gospodo iz DSS, u DOS-u. Vi ste tada želeli da izađete iz DOS-a. Vama je vlasništvo nad vašim mandatima osporavano. Socijaldemokratska partija vam je to pravo podržala kroz glasanje u Administrativnom odboru. Tada smo bili principijelni i politički moralni, kao što smo bili principijelni i politički moralni kada ste tražili raspravu o poverenju Vlade Zorana Živkovića, kada ste vi bili opozicija a mi pozicija, pa smo podržali vaše demokratsko pravo da se o poverenju Vladi raspravlja. Kada je došla ova situacija, kada ste vi na vlasti, a opozicija traži to svoje demokratsko pravo, opet je Socijaldemokratska partija podržala to vaše demokratsko pravo, gospodo radikali, a oni koji su iz opozicije tražili tada to demokratsko pravo i smatrali da im pripada, nisu želeli sada vama da to pravo dozvole. Toliko o političkoj, i partijskoj i svakoj drugoj principijelnosti. Mi smo se, gospodo, dogovarali da ćemo u ovoj državi graditi institucije, da ćemo im davati na težini, da niko neće biti iznad zakona. Pogledajte šta se danas dešava u Skupštini, pogledajte kako reaguje institucija državnog tužioca, u dva navrata, noću, kada niko ne radi, pokreće postupke koji su apsolutno u službi pritiska i iznuđivanja određenih odluka. Još jednom kažem, ne znam šta se s vama u međuvremenu desilo, više u ovoj raspravi neću učestvovati, vi vidite šta ćete sa sopstvenim političkim moralom i savešću. Mislim da ste na putu bez povratka i da to nije dobro ni za vas, ni za Srbiju.
Hvala vam, gospođo Nestorović. Izvolite, prvo će imati reč, po Poslovniku, gospodin Šormaz, pa narodni poslanik Milica Vojić-Marković, gospodin Perić se javlja po Poslovniku. Gospođo Nestorović, molim vas, nije pitanje nikakvog izdvajanja, kada je gospodin Vlaović za ovom govornicom izneo jedan podatak, a podsećam, poslanici mogu za govornicom, imaju imunitet, da iznose različite podatke do kojih dođu, učinilo im se, pričinilo se, imaju potrebu da poruče građanima, svejedno, od strane Skupštine je upozoren da je neophodno, ako ima svest o krivičnom delu, da to prijavi, jer svejedno što postoji imunitet, poslanik koji zna za neko krivično delo ne sme da ga krije. Na isti način danas sam to rekao vama, jer je moja obaveza da vodim računa o zakonu, a ne o tome kako neko zamišlja zakon. Zbog toga sam skrenuo pažnju i to ću i ubuduće raditi. Dakle, ne postoji nikakva razlika u tretmanu poslanika. Izvolite, gospodine Šormaz, izvinite što ste sačekali.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo čuli sada upravo od gospođe Nedeljković nešto što je potpuno nelogično. Kako? Dobro, Nestorović, izvinjavam se. Gospođa Nestorović se pozvala na to kada smo mi išli zajedno na izbore kao DOS. Tačno, nažalost, možda, kada se razmisli o svemu što je bilo, na te republičke je možda DSS trebalo u decembru 2000. godine da ide samostalno. Sigurno da bi bila drugačija Srbija i mnogo bolja već sada nego što je bila posle tog decembra 2000. godine. To je moje mišljenje. Podsetiću vas da je bio pečat sa 18 stranaka i da je svako na tu listu sa sobom unosio svoj identitet i svoje ja. Između ostalog je bila i ta vaša, i vi ste sada van liste sa kojom ste išli, napustili ste taj poslanički klub i niko vam to ne spori, zato što se bili u koalicionom sporazumu kao stranka. Da li vam to neko spori? Niko. Prema tome, to što ste vi sada rekli kako ste stali onda na našu stranu, pa hvala vam, ali mi smo bili u pravu i tada, kao što smo u pravu i sada. Gospodin Nikolić je ovde rekao sve stvari i apsolutno se slažem sa svakom rečju koju je rekao, a da ne kažem onu crnogorsku poslovicu, neko će da kaže - "svaka mu je k`a Njegoševa bila". Jednostavno, ko bi od nas ovde bio poslanik da nije bio na listi svoje stranke. Niko. Što se tiče DSS, gde god nastupamo i kada nastupam u javnosti, uvek govorim da SRS ima 82 poslanika, a ne 80. Dakle, 82 poslanika. Nažalost, ima moralna nula koja sebe naziva poslanikom neke druge stranke koja u to vreme nije ni postojala.
Molim vas, upozoravam vas.
Ne mogu drugačije da nazovem te ljude, predsedniče, kaznite me ako treba, ali ću tako i nastaviti.
Moraću.
Isto tako smatram i dva poslanika G17 plus moralnim nulama.
Ovo je drugo upozorenje.
Da li su oni dobili novac ili ne za to što su uradili, ne mora da znači. Oni su po mom mišljenju korumpirani, upravo na onaj način na koji je ovde rekao i gospodin Tomislav Nikolić. Nisu morali da uzmu ni jedan jedini dinar, oni su korumpirani. Zašto? Zato što su prodali svoju političku budućnost nekom drugom i svi znamo kome. Ne moraju da uzmu ni jedan jedini dinar, korumpirani su zato što su napustili poslanički klub kome pripadaju i zato što su pokušali da pređu kod nekog drugog. To se mora sprečiti na svaki način i ubuduće će biti sprečeni. Ova vlada neće biti vlada kada u ovoj skupštini ne bude imala većinu. Većina se može izgubiti. Kako? Tako što će, recimo, SPS doneti odluku da ne podržava više manjinsku vladu, evo vam novih izbora. Ili tako što će G17 plus doneti odluku da više ne učestvuje, i da to nije politika za koju su se oni zalagali na izborima, ili SPO, ili NS, ili DSS, kaže, nema više, ovo nije ono što smo mi hteli, novi izbori. Tada će biti novih izbora, a ne kada hoće koalicioni partneri SDP-a. Prema tome, treba da se nastavi na ovaj način i ko god pokušava mora da bude na isti način kažnjen, a kako povratiti SRS dva mandata, ne znam, neka predloži SRS i imaće podršku DSS-a u tome.
Hvala vam, gospodine Šormaz. Moram sada da podsetim, nažalost, nisu me poslušali, moj apel, poslanici, pa se po Poslovniku prijavili posle gospođe Milice Vojić-Marković, Hranislav Perić, pa Petar Cvetković, pa tek onda replika. Odustali ste, gospodine Cvetkoviću? Da li ste i vi odustali, gospođo Vojić? (Ne.) Izvolite onda, pa onda replika gospodina Omerovića. Vama hvala što ste poslušali upozorenje, jer kao što znate, Njegoš nije pisao političkim partijama, on je to drugačije zvao, istraga je bila. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, poštovani gospodine ministre, u svom obraćanju hoću da pođem od onoga što je današnja tačka na dnevnom redu, a to je - strategija Vlade Srbije u borbi protiv korupcije. Spadam u one poslanike, mirne duše to mogu da kažem, tako što vas gledam ovde, da bar 90% poslanika u ovoj sali može da kaže i da se saglasi sa mnom da jedva čeka da ova država zaista počne da se bori protiv korupcije, i to ne samo tako što ćemo danas ovo obraditi i za nekoliko dana izglasati ovu strategiju, nego tako što će ona zaista da zaživi u ovoj zemlji. Da je borba protiv korupcije počela i da se zahuktava bogami jako dobro pokazuje potpuno histerično ponašanje pojedinih naših kolega poslanika danas ovde, pokazuje potpuno neobjektivno prikazivanje medija o onome što se danas ovde događa, o onome što se ovde događalo u subotu i nedelju, pokazuje to što neki mediji zaboravljaju šta to znači objektivno prikazivanje stvari. Sinoć sam bila u jednom autobusu koji se vraćao prema Valjevu, stajali smo sat i po jer je bila velika saobraćajna nesreća na putu, upaljen je televizor i gledala sam kako izgleda izveštavanje BK televizije o onome šta se dešava u Skupštini. Verujte, ja sam se smejala. Ono je bruka i ono se ne može nazvati informisanjem. Za ono neko mora da odgovara. Ono je javni medij. Šta je meni danas još jako zanimljivo ovde? Ovo potpuno histerično obraćanje i omalovažavanje svega onoga što Vlada Srbije, na čelu sa premijerom, gospodinom Koštunicom, čini. (Predsednik: Izvinite, niko se histerično ne obraća, upozoravam vas, bez tih izraza. Narodni poslanici biraju način.) Spadam u one koji mirne duše veruju da je borba sa korupcijom započela. Započela je tako što su uhapšeni lekari koji su maltretirali građane i tražili im 150 evra za regularnu uslugu. Hoću da kažem da su uhapšeni carinici koji su uzeli 50 evra. Ali, hoću da verujem da će odgovarati i poslanici koji su uzeli 200.000 evra za uslugu, a mi ćemo saznati valjda i koju uslugu. Hoću da kažem da verujem da će odgovarati i oni koji su im ponudili tih 200.000 evra, jer mislim da u ovoj zemlji u proteklih 15 godina niko nije mogao da zaradi toliko novca, a da taj novac nije uzeo na neki drugi način, da to nisu legalni putevi. Hajde da odgovorim na pitanje moje koleginice o tome kako je zakazan Administrativni odbor. Nisam član Administrativnog odbora. Ja sam poslanik koji sedi u ovoj sali i smatra da se u ovoj sali radi posao poslanika, da se najveći posao poslanika odvija u ovoj sali. Bila sam ovde u subotu i nedelju i tada je bilo, nažalost, jako malo poslanika. Nisam videla poslanike koji sada kažu da, eto, nisu znali da je taj administrativni odbor. Kao i svi oni koji su bili tog dana ovde u sali, ja sam eto znala da je bio Administrativni odbor. Još jednom, gospodinu Pejčiću, moram da kažem da mu nisam zahvalna što mi je razbio iluzije da su postojali neki drugi poslanici koji su sa zadatkom išli kod gospodina koji ima toliko novca da ponudi Srbiji. Naivno sam verovala da su ti poslanici sa specijalnim zadatkom, oni koji po salama i hodnicima naše skupštine, a ne u ovoj sali gde se bori za istinu i govori istina, razgovaraju sa medijima, šuškaju između sebe i sa nekim nepoznatim ljudima. Nažalost, ja sam izgleda naivna.
Hvala vam, gospođo Vojić-Marković. Gospodine Periću, izvolite. Apelujem da se ne prijavljuju poslanici po Poslovniku. Petar Cvetković je odustao od diskusije. Javio se gospodin Mijailović, Lune, po Poslovniku. Još jednom apelujem, svakim svojim javljanjem odlažete repliku gospodina Omerovića, a svi znate da ćemo napraviti pauzu od dva do tri. Nije korektno, molim vas odustanite ako možete, od vašeg poslaničkog javljanja. Izvolite, gospodine Periću.
Gospodine predsedniče, javio sam se po Poslovniku iz razloga što niste opomenuli Mehu što je za ovom govornicom, kako bih rekao, lupao neke gluposti. (Predsednik: Upozoravam vas.) Molim vas da mi nastavimo po dnevnom redu. Zamolimo bih vas, kada završimo po dnevnom redu, da jedan dan zakažete sednicu, na kojoj bi izvestilac da se pripremi Meho, i ovde da nam prezentira kakoj se prelazi iz stranke u stranku, kakoj iz koalicije u koaliciju, jer njemu su sve stranke dobre kada bude na izbori da uzme mandat. Koj će da glasa za njega kad bi išo sam neg sa strankom? Zato je uvek bolje u koaliciji i posle mesec dana ne valja mu koalicija. Gospodine Meho, što se tiče Slobodana Miloševića, verujem da on nikada vas nije uzeo i nije pomenuo, mnogo ste vi sitni da se on bavi vašim imenom. Hvala.
Molim vas, bez pominjanja privatnog života. Dakle, Petar Cvetković je odustao od diskusije. Reč ima Lune Mijailović.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se zbog povrede dostojanstva ovog visokog doma. Svi mi ovde moramo da znamo šta je moralno, a šta je nemoralno. Pitam se da li je moralno kada tuđe nešto ukradete i prodate? Nije. Gospodo narodni poslanici, mi smo ovde u parlamentu zato što je narod glasao za nas i glasao je za politiku naše stranke. Nije to naš mandat. Mi prodajemo glasove naših glasača. Ima li tu morala ili nema? Nema morala i svako je nemoralan ko pređe iz jedne stranke u drugu. Moralan je čovek kada se jednostavno u toku vremena, dok je u parlamentu, ne složi sa politikom za koju je mislio da je u redu, jednostavno da da svoj mandat i da kaže, doviđenja. To je moralan čovek i taj se može ponovo pojaviti na političkoj sceni i da među svoj narod ode odakle je došao. Zato za mene će biti uvek svako nemoralan ko uzima tuđe i prodaje, a pogotovo narodno.
Izvolite konačno, gospodine Omeroviću. Gospodine Mijailoviću, razumem vaše lično shvatanje morala, ali zakon je jasan. Svakako, poslanik može da promeni stranku, to je stvar ličnog mišljenja, ali naravno, što se tiče izborne liste, on zato kao moralan čovek svakako, to je lično shvatanje morala - da ostavku ili uradi nešto drugo. Ali, to je lično pitanje. Formalno moguće je, ako to nije regulisano na neki drugi zakonit način, ugovorom ili nečim drugim, formalno može da se izloži situaciji da objašnjava zašto je uradio nešto drugo. Dakle, nemojte da kažemo da suneki poslanici nemoralni. Govorimo samo o zakonu i o ličnom shvatanju morala. Izvolite, gospodine Omeroviću.
Dobro je, gospodine predsedniče, čujem da pojedini poslanici dovikuju da je blizu dva nula sedam, tada je vladajuća koalicija navikla da pravi pauze i u tom intervalu donosi veoma važne odluke. Dobro je, gospodine predsedniče, što ste prethodnog govornika podsetili šta znači prelazak iz jedne u drugu stranku, jer prethodni govornik jako dobro zna šta znači iz SPO preći u DSS. To je istina i to je njegovo pravo. Uvek ću se boriti za pravo da čovek misli i odlučuje svojom glavom.
Molim vas, omogućite govorniku da govori. Upozoravam vas, gospodine Cvetkoviću.
Molim vas upozorite gospodine Cvetkovića koji tako mnogo priča iz klupe, a tako kratko održava sednice Administrativnog odbora, opomenete po Poslovniku,
Upravo činim po Poslovniku. Upozoravam gospodina Cvetkovića. Pobogu, neverovatno je da me u trenutku dok to radim upozoravate da to treba da radim. Nemojte molim vas, kako mogu da svršim opomenu za nekoliko sekundi, dozvolite da izgovorim celu rečenicu, to traje. Budite ljubazni i izvolite nastavite sada.
Gospodine predsedniče, zaista ne znam koliko vama treba, ali mi dajte tri minuta koliko mi treba da dam repliku gospodinu Obradoviću. Kolega Obradović je optužio poslanike Socijaldemokratske partije da branimo ove poslanike G17 plus kojima su nezakonito oduzeti poslanički mandati. Ne branimo mi njih zato što su bili članovi G17 plus. Mi branimo pravo poslanika koje mu je dao Ustavni sud. Možda je taj zakon koji mi branimo i pravo koje je poslanicima dao Ustavni sud pogrešan. Složio bih se sa vama da je to pogrešno i mi moramo da menjamo taj zakon. Moramo da menjamo praksu koja će nas uvesti u red evropskih demokratija, parlamentarnih, u kojima se zakoni o izborima narodnih poslanika regulišu na najbolji mogući način, kako bi se odrazila volja građana. Poslanici SDP su pre dve godine, u oktobru, podneli izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika, uvodeći kategoriju nezavisnog poslanika. Dakle, mislimo da je to rešenje. Replika, nisam ja, gospodine Obradoviću, ni gnevan ni ozlojeđen, nisam ni histeričan, iako su neki prethodnici bili dosta histerični u svojim nastojanjima. Nemamo mi veze sa Bogoljubom Karićem, kažete vi. Imamo, gospodine Obradoviću, SDP je potpisala sporazum o saradnji sa Pokretom snaga Srbije, sa legalnom, legitimnom politički živom strankom, koja je učestvovala na izborima za Pokrajinsku skupštinu Vojvodine, koja je učestvovala na lokalnim izborima širom Srbije i za grad Beograd. Dakle, sa strankom koja je upisana u registar, to znaju gospodin Stojković i gospodin Lončar najbolje, sa strankom koja je legitimno upisana u registar i koja, na vašu žalost, trenutno ima oko 20% poverenja građana Srbije. Dakle, mi smo, kao parlamentarna stranka potpisali koalicioni sporazum sa Pokretom snaga Srbije. Međutim, postavlja se drugo pitanje.
Molim vas, zvonjava je način kojim predsednik upozorava poslanike da se stišaju kada traže zadovoljenje svojih prava, a jedno od onoga što poslanici smatraju svojim pravom, to je da predsednik ispoštuje običaj, ne vladajuće većine već cele Skupštine, da je pauza između dva i tri. Molim poslanike, ostao je još minut govorniku, da se malo utišaju.
Ostalo mi je više, pošto ste mi uzimali vreme dok su mi dobacivali iz klupa.
Izvolite sada.
Osnovno pitanje je ko ima i kakve ugovore, gospodo iz vladajuće koalicije, sa Lazarevićem, Hamovićem i sa Miškovićem, i gde su ti ugovori sklapani, na kojim ostrvima i u čije ime. Više sam nego ubeđen da ti ugovori nisu sklapani u ime poslanika niti DSS, niti G17 plus, jer znam sve ove ljude. To su časni i pošteni ljudi. To su poslanici izabrani glasovima građana iz svoje sredine. Sve vas znam i sve mogu da vas pogledam u oči. Znam da u svojim sredinama uživate poverenje i ugled, ali vi niste dali pravo ni Dinkiću, ni Labusu, ni Nikoli Živanoviću, ni Vojinu Lazareviću da rade ovo što rade. Grupa prijatelja upravlja svim finansijskim tokovima u ovoj zemlji. To je skandal i to je kriminal. Protiv toga treba da se borimo svi zajedno - i vi iz vladajuće koalicije i mi iz opozicije, upravo zbog toga što je i ovo tačka dnevnog reda. Mogao bih i da se složim sa gospodinom Šormazom i sa gospodinom Lunetom, bilo je reči o nekakvim moralnim nulama. Dakle, imamo jednu situaciju, narodni poslanik, izabran na određenoj listi, može u određenom trenutku da se ne slaže sa programom stranke na čijoj je listi izabran. Dozvolite, to je pravo svakog čoveka. Nemojte to pravo oduzimati poslanicima G17 plus, koji se nisu složili sa politikom i programom G17 plus da, uz glas Slobodana Miloševića iz Haga, šest poslanika daje podršku Vladi Vojislava Koštunice. Nemojte oduzimati to pravo poslanicima G17 plus kada ne mogu da glasaju za zakon kojim se obezbeđuje novčana pomoć haškim optuženicima. To nije bio program niti G17 plus, niti to ovi časni poslanici zaslužuju, niti je u njihovo ime neko to potpisao i obezbedio. (Predsednik: Vreme.) Prema tome, kada se već pozivate na to šta je moralno, a šta nije, složio bih se da tu ima i moralnih nula. Znate, morate onda isti aršin da primenite, ako su oni, kako vi kažete, izdali program svoje stranke, pa im se oduzeo mandat na način kako je oduzet, zašto onda gospodin Slobodan Lalović ne spada u tu istu kategoriju? Šta ste Slobodanu Laloviću dali za poverenje koje je iskazao vladi Vojislava Koštunice i Vojislavu Koštunici lično? Odgovorite mi. Gospodin Lalović je, takođe, bio jedan od ljudi na toj listi koji je podneo ostavku. Samo vas podsećam. Prema tome, stvar je ovde više nego jasna. Molim vas da završimo sa pričom o moralu, davno smo videli da morala u ovom parlamentu nema, još ponajmanje u glavama i u delovanju onih koji bi trebalo da budu najodgovorniji za sprovođenje zakona i zakonitosti. O moralu možemo da pričamo možda na nekom drugom mestu, ovo je skupština, ovo je zakonodavno telo. Mislim da je najnemoralnije ono što se trenutno radi u izvršnoj vlasti, a to je da Vlada Vojislava Koštunice izgleda hoće da parlament, da 250 poslanika koje je narod izabrao, njima polažu račune. Dragi moji prijatelji, to zaista neće moći.
Naravno da neće moći. Molim vas, da li može malo pažnje? Ovo je skupština, naravno da ne može o moralu, mada poslanici imaju pravo da iznose podatke za govornicom, nezavisno od toga da li imaju veze sa istinom, ali javnost ne sme da se uznemirava. Dakle, javnost nema razloga da brine. Ministar Lalović, koga je ova skupština izbrala, nije podnosio nigde nikada nikakvu ostavku. Da je podnosio, on bi je podneo, niti ima ikakvih najava o tome. Još jednom molim sve, kakva replika, dajem obaveštenja, juče sam morao da podsetim - ovo je Narodna skupština, ovde se radi po zakonu, a ne po vicevima. Ne daj bože da naša stvarnost liči na viceve o papagaju i majmunu, nije to korektno. Dozvolite obaveštenje ministrovo, inače ne mogu da prihvatim, svi koji ste se javili po Poslovniku, jer smo obećali poslanicima da će biti pauza. Javio se gospodin Obradović, gospodin Palalić, Mijailović, ali smo se dogovorili, jer nije korektno, neki ljudi su izašli, a hteli su da čuju. Izvolite, samo obaveštenje ministra Stojkovića.
Biću vrlo kratak, da bi mogli da idete na pauzu. Ovde je rečeno da ne treba glasati i raspravljati o strategiji za borbu protiv korupcije, jer je kaže - pokrenut krivični postupak. Prethodni dani i ovo danas što se čulo u Skupštini govore, naprotiv - obavezno o ovome treba da raspravljamo i da jednom zauzmemo konačan stav da treba da postoje valjane mere, trajne mere da bi se problem korupcije u ovom društvu rešio. Takođe, rečeno je da ne treba glasati, jer je tužilac pokrenuo postupak prikupljanja dokaza, da bi nakon par minuta bilo rečeno - neka tužilaštvo radi, ali nemojte selektivno. To jasno govori da pitanje morala i moralnih normi nisu dovoljni da se reši problem korupcije. Mislim da baš ova koincidencija da se danas raspravlja o strategiji i te kako je značajna, da se jednom zauzme valjan stav ove skupštine i da Skupština donese strategiju da bi moglo valjano da se deluje na tom planu. Očigledno, moralne norme nisu dovoljne. S druge strane, rečena je jedna neistina - da Vlada traži da poslanici odgovaraju njoj; jedna gruba neistina. Kada postoji indicija da su vršena krivična dela, a čuo sam za ovom govornicom poslanika da to izgovara, onda oni koji vrše ta krivična dela, ili ima indicije da su vršili, moraju da polože račune nadležnim organima, a to, nažalost, moram da obavestim da su to tužilac i sudovi. Oni će odgovarati i polagati računa njima, a ne ovoj vladi. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Stojkoviću. Naravno, pauza, a molim za razumevanje, svi koji ste se javili, za slučaj da ostanete pri istom stavu da ima potrebe, dobićete reč. Prvo, po Poslovniku će reč imati narodni poslanik Žarko Obradović, potom, kao ovlašćeni predstavnik po Poslovniku, Jovan Palalić, a za repliku se pre toga javio Lune Mijailović. Pauza je do 15,10 časova. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Predrag Mijailović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da kažem gospodinu Mehu Omeroviću, gospodine Meho, moraš čuti i razumeti jednu stvar - da svako svoj obraz nosi sa sobom i svoju čast i moral. Možda ti ne znaš, gospodine Meho, da sam 1990. godine u Užicu pobedio sa 65% gospodina Balšu Govedaricu, jednog časnog i poštenog čoveka, koji je bio najbolji predsednik u užičkom kraju i u Užicu u posleratnom periodu. To je meni čast i ponos. Tada sam pobedio sa 65%, a moja stranka SPO dobio je svega 28%. Tada sam bio nuđen da pređem u SPS. To nisam učinio, jer sam smatrao da i ono 28% što sam od svoje stranke dobio, da ne smem izneveriti. I ona razlika do 65% nisu bili moji glasovi, nego su bili glasovi zato što sam pripadao SPO. Svoj mandat sam 1992-1993. godine odradio za SPO. Kada sam se razišo sa svojom strankom, tada sam rekao gospodinu Vuku Draškoviću da ne želim više da budem poslanik, odradio sam izbore i tada sam otišao iz SPO. To znaju sva moja braća iz SPO i zato sam sa njima i dalje čestit i pošteno mogu ih u oči pogledati. Ni jedan od njih nije rekao da sam izdajnik i da sam nečije nešto ukrao. Posle sedam godina sam postao poslanik ispred DSS. Ovaj princip koji sam primenio sa SPO, uvek ću primenjivati i nikada neću izdati svoje glasače i preći u drugu stranku, svoj mandat prodati i za taj svoj mandat uzeti i jedan jedini dinar. To je moralno u politici. Gospodine Meho, ako imaš šta da kažeš, iziđi i repliciraj mi.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, a neka se pripremi narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se za reč jutros, očekujući već oko 11,00 sati da ću govoriti. Iza toga sam bio u dilemi da li da odustanem od toga i da se javim po Poslovniku, jer se očigledno tako ovde govori, samo sa jednim zahtevom - da tražim od predsednika Skupštine da zaštiti dostojanstvo Skupštine. Jer,imali smo priliku danas da vidimo da rasprava koja je počela, koja je trajala na jedan korektan način, gde je svako iznosio svoje argumente, očigledno ciljano u jednom trenutku, došavši u salu, uletevši ovde u Skupštinu, očigledno je bila namera gospođe Nestorović i Mehe Omerovića, da se Skupština predstavi u javnosti kao lakrdija. Tražim od predsednika Skupštine da ubuduće vodi računa o tome. Drugo, pre nego što kažem nekoliko reči o samoj nacionalnoj strategiji, želim da iznesem tri stvari za koje mislim da su činjenica. Prvo, da je korupcija razarajući problem Srbije, najviši, zajedno sa siromaštvom, nezaposlenošću i naravno javnim kriminalom. Tvrdim da ćemo se tu svi složiti. Takođe je činjenica da je donet čitav niz antikorupcijskih zakona. Činjenica je da nema ni jedne stranke koja neće reći da želi borbu protiv korupcije. Činjenica je da postoji i politička volja, ali je i treće činjenica: pored svega toga, korupcija je jača, pokazalo se, i od zakona, i od političke volje, i od Skupštine i od svih drugih organa. O čemu se onda radi? Pred nama je odluka o utvrđivanju nacionalne strategije za borbu protiv korupcije koja nije sporna, utvrđuje u nekoliko tačaka šta Vlada namerava da uradi i kad to da uradi. To nije sporno. Sporno je nešto drugo. Želim da upozorim, to je jedan od razloga zbog čega sam izašao. Ciljdonošenja ove strategije, kako ovde stoji, jeste da uobliči i preporuči mere koje će u kratkom, srednjem i dugom roku doprineti suzbijanje korupcije. Ništa sporno i ne verujem da bi bilo ko imao šta tu da prigovori. Na šta upozoravam? Ova strategija koja treba da se donese ne sme da bude alibi za sve ono što se ne radi. Ne sme da bude amnestija za sve one organe koji ne vrše zakonom utvrđen posao. Hoću ovde za govornicom jasno da kažem to. Strategija, kako ovde stoji, obuhvata tri ključna elementa: efikasnu primenu antikorupcijskih propisa, otklanjanje mogućnosti za korupciju i javnu podršku za sprovođenje. Nemam ništa protiv što se ovde insistira na tome, što se napominje da jedan drugoga treba da podržavaju. Želim samo da upozorim da neće javnost podržati ovu našu priču o borbi protiv korupcije sve dok se ne bude uverila da se protiv nje stvarno bore. Uz sva uvažavanja borbe protiv korupcije, tamo gde se pojavljuje mito, podmićivanje od 100 evra, tek kad budu oni milionski na dnevnom redu, tada će javnost da poveruje, tada će javnost pružiti podršku protiv korupcije. Treće, želim još jednom da upozorim da ovde, kako kaže u ovoj strategiji, "nestabilnost, politička situacija i nezadovoljstvo građana brzinom i kvalitetom promena uslova života predstavljaju činioce koji otežavaju sprovođenje antikorupcijskih mera". Taman posla. Sprovođenje antikorupcijskih mera ne sprečava nezadovoljstvo građana. Nezadovoljstvo građana je što se ne sprovode antikorupcijske mere. Mislim da je ovde nešto malo pobrkano. Nezadovoljstvo je građana što organi koji su zaduženi i nadležni to ne sprovode. Peto, u poglavlju koje govori o političkom sistemu kaže se da je, između ostalog, politički sistem često izvor nekih oblika korupcije i tretiranje korupcije kao političkih obračuna a ne kao krivičnih dela. Tačno, ali vas sada pitam: hoće li Skupština i svi organi da pokažu jasnu volju da to spreče. Imali smo toliko primera. Da vas pitam, onog momenta kada je uhapšen Batić diglo se sve živo, politički obračun. Čik neko neka uhapsi nekoga iz te oblasti, iz Demokratske stranke zbog korupcije i krivičnih dela. Odmah će to biti politički obračun. Dakle, to nije sporno. Nekad je politički obračun, a nekad nije, zavisno od toga šta se nalazi na dnevnom redu. Šesto, ovde se govori o merama koje se predviđaju u Skupštini. Želim posebno da insistiram na ovom delu strategije za borbu protiv korupcije. Mislim da ćemo se složiti da se Skupština Srbije nalazi u takvoj situaciji da svi žele da je uruše koji su van Skupštine. Ubiše se od dokazivanja da je nelegitimna, da je tu sve i svašta, da se svašta radi itd. Zato molim da Skupština pokaže jedno svoje dostojanstvo i jednu svoju čvrstinu. Prvo, tačno je da se ovde već ne danima, nego mnogo duže govori o korupciji. Molim vas da dignemo glas kao Skupština na sledeći način, da podržimo državne organe, da zahtevamo od državnih organa da taj posao završe do kraja i javnosti saopšte. Ako se ova priča o pokretanju postupka preko tužilaštva i policije ne završi, onda će Skupština stvarno biti u situaciji da se ljudi smeju i pitaju šta je tamo. A nisu svi poslanici takvi. Slušao sam slučajno kada novinari pitaju da li može Skupština da razgovara o borbi protiv korupcije kada je korupcionaška. Molim vas, Skupština nije korupcionaška, a oni koji su ušli u to, tražim energično da se protiv njih preduzmu mere. Još nešto, primetili ste ovih dana preko BK televizije, partijskog biltena porodične partije Karića, jednu veliku galamu prema Skupštini. Malopre smo čuli jedne nosioce, oni drugi nisu ovde. Samo želim da vas podsetim, u Skupštinu je korupciju uvukla Demokratska stranka od 2000. do 2003. godine. Tada je nastajalo ono što oni sada pričaju, to je ta ista Demokratska stranka. Na jednom primeru, kada je SPS tražila oduzimanje mandata po važećem zakonu jednoj grupi poslanika koje je kupila DS, nije mogla to da uradi. Tada još Ustavni sud nije doneo famoznu odluku o tome da mandat pripada poslaniku. Šta je to? Zar nije DS bila ta koja je uvela glasanje iz Bodruma i Soluna i svi ti koji su akteri i danas su na političkoj sceni Srbije. Naravno, oni sada pričaju o nelegitimnosti Skupštine. Navešću najsvežiji primer, pre godinu i po dana, kada je poslanik Đoković, koji je izabran na listi DSS, kada ga je DS htela kupiti, oteti od DSS, to je bila korupcija. Ona nije pozvala Đokovića pa mu rekla - gospodine Đokoviću, želimo da pređeš kod nas, vrati mandat Demokratskoj stranci, pa dođi. Nije i naravno to je korupcija. To je pokušaj otimanja i da ne nabrajam dalje. Zašto tražim da se energično reaguje u ovom slučaju i da se izvede stvar do kraja? Da ne bi svi poslanici bili u situaciji da se svaki dan pravdaju u javnosti da li su. Navešću još jedan primer, jednog časnog čoveka. U novinama je pre neki dan, a za novine su danas vest da je čovek ujeo psa, a ne pas čoveka, objavljeno je ime Dragana S. Jovanovića, poslanika iz Beograda. Jedan čestit čovek, socijalista, koji nema blage veze ni sa čim. Objavljeno mu je ime ispod naslova gde piše - 200.000 evra. Čovek se ubio danima da objasni da nije taj, tražio demanti. "Novosti" su doduše objavile, ali "Politika" nije još objavila demanti, a i sami znate šta je demanti. Vest kada drvo drmnemo pa prospe lišće, a demanti kada vraćamo lišće na drvo. Zbog takvog i takvih časnih ljudi ovo mora da se izvede do kraja i da se zna ko je to radio, zašto je to radio i da se preduzmu sve mere i sve konsekvence da se povuku, inače ovako ćemo biti svi pod sumnjom. To ne dozvoljavam nikome, pa ni Skupštini, ni predsedniku, nikome da budem u gomili, kako to novinari kažu - imate li vi moralno pravo da govorite o korupciji kada ste korupcionirani, kada je Skupština korupcionaška. Još samo nekoliko primera, u delu koji govori o sistemu javnih finansija, gde mislim da je najveći izvor mogućnosti za korupciju. Još jednom insistiram na tome, strategija kao politička volja OK, nešto o čemu se opredeljujemo kao skup nekih mera, ali strategija koja će da amnestira one koji ne rade svoj posao, izvinite ne treba nam. Nije nama trebala strategija za borbu protiv korupcije da bi se uspostavila efikasna kontrola izvršenja budžeta. Za to nam ne trba strategija. Navešću vam dva primera. U Skupštinu Srbije od 2002. godine nijedan završni račun nije došao. Kako će da izvrši tu svoju kontrolu, a da ne pričam ono drugo, kako su se ta sredstva trošila, a čekamo i tražimo tu raspravu dosta dugo, da bismo dokazali još jednu tezu koja stoji u strategiji, da se ne primenjuje na sve isto. Prošli put smo izneli primer gospodina Bože Jeličića i sumu zbog koje je optužen, i primer Gaše Kneževića, gde je u pitanju desetostruka suma za istu stvar. Rekli su nam, gde Gašu Kneževića da tužimo, taman posla. Isto je to pitanje kod završni računa. Nemamo priliku, nismo imali priliku, ali i mi nosimo tu odgovornost što nismo insistirali na tome da dođe na dnevni red, ne samo kako je trošeno, nego i unutar svih tih pozicija kako se to čini. Uzmite primer Beograda. U Beogradu je gospodin Bogdanović vlasnik Beograda i pola milijarde evra budžeta. Kao da su to neke pare. Ko može da izvrši tu kontrolu ili ko vrši tu kontrolu u Beogradu? Kada će građani Beograda saznati gde su sve otišle silne pare, a imate sa druge strane jedan detalj, svi ti mladi momci iz DS, koji su tamo u vlasti ,ušli su u vlast pravo iz školskih klupa, a sada su vlasnici velikih limuzina, stanova, da ne pričam čega ostalog itd. Mehanizam kontrole realizacije javnih nabavki. Zar mi nemamo mehanizam kontrole kroz Zakon o javnim nabavkama? Opet smo u prilici da ne može tome da se izađe na kraj. Zašto? Zato što organi ne rade svoj posao, a njima ne treba ova strategija, njima je strategija nešto kao alibi da eto čekaju strategiju. Ljudi nas danima bombarduju, pričaju da je tender najveća prevara naroda, sa hiljadu primera. Evo opet jedan primer, Gradsko saobraćajno preduzeće u Beogradu, gde se ljudi žale, kukaju, hajde ljudi, neka neko iznese sve to. Jedan isti autobus FAP prodaje Gradskom saobraćajnom preduzeću za jednu sumu, grad ne kupuje, ali kupuje od privatnika taj isti autobus, sa istim brojevima šasije i motora, naravno, za skuplje pare. Da li nam je potrebna strategija za tako nešto? Reći ću još jedan detalj da bih ostavio dovoljno vremena mojim kolegama, izvinjavam se. Stoji jedno pitanje stvaranja pouzdanih mehanizama u preduzećima za zaposlene koji žele da prijave korupciju,to je obezbeđivanje njihove sigurnosti. Sada samo pitam, ako je to nešto što će da se uradi, interesuje me kako će da se uradi, jer je to veoma važno pitanje, bez saradnje sa građanima sigurno ne može da se reši. Molim vas, pogledajte primer, jedna grupa radnika u "Sava centru", opet je Beograd, uputila je predstavku kako se krade, kako se štimuju završni računi i ostalo. Revizija koja je bila, potvrdila je to i šta je rezultat? Upozorenje da će da dobiju otkaz zato što to njima nije u opisu radnog mesta. Kako mislite da zaštitimo te ljude, bez kojih ne možemo da uđemo u borbu protiv korupcije, bez njihove saradnje, bez pomoći? Još jednom upozoravam, pozivam i javnost da se uključi u ovo, jer bez javne podrške nije moguće. Ali, upozoravam Vladu, dok ne počne da rešava najkrupnija pitanja korupcije, neće javnost prići zbog ove od 100 evra, iako i to treba raditi. I takođe, pozivam javnost sa stanovišta morala da pogleda kakav je njihov pristup onima koji, kada treba da dobiju mandat, priznaju i podržavaju stranku, a kada im se ponudi nešto drugo, odjednom im stranka nije dobra, nešto su oni tamo ružni, loši, nezadovoljni itd. Ali im ne pada na pamet da vrate mandat. Na kraju, da zaključim, strategija kao politička volja da, kao spisak mera kada šta treba uraditi da, ali strategija kao alibi i amnestija za ono što se ne radi apsolutno ne, i ne tražimo nemoguće, ali moguće mora da se uradi.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, već sada daleke 1988. godine SRS, tada sa rejtingom koji je bio u strahovitom usponu, svesna da bi na nekim sledećim izborima osvojila toliko mandata da bi verovatno sama vršila vlast u Srbiji, vođena nacionalnim interesima i svesna opasnosti koja je bila nad Srbijom, donosi odluku o pristupanju Vladi narodnog jedinstva, znajući da će nam to umanjiti i rejting i da će to biti štetno po interese stranke, ipak, državni interes je prevagnuo. Istog dana po donošenju odluke, predsednik SRS, prof. dr Vojislav Šešelj, u ovoj ovde maloj sali poziva sve narodne poslanike i kandidate za vršenje javnih funkcija, kandidate za ministre, zamenike ministara, pomoćnike ministara i druge funkcionere i saopštava im da iz Vlade možemo izaći možda kao nedovoljno pametni, nedovoljno sposobni, nedovoljno stručni, ali da iz Vlade nikada nećemo izaći kao lopovi, kao kriminalci, kao ljudi koji su korumpirani. Naročito je obratio pažnju na to da će lično svojim ugledom zahtevati da se funkcioneri SRS, posebno SRS koji se ogreše o kodeks moralni srpskih radikala da budu najstrože kažnjeni, po cenu da time izazove i pad vlade. Bilo je zabranjeno svakom narodnom poslaniku i funkcioneru SRS da ode u Vladu ili ministarstvo. Gospodin Krasić, moj Nišlija, nisam ga viđao nedeljama, jer kući nije dolazio zbog posla, u Niš, a kod njega u Ministarstvo nisam mogao da svratim. Tako i na taj način naš predsednik je želeo da smanji svaku mogućnost uticaja, dogovora, lobiranja i druge saradnje koja bi bila, odnosno koja bi smetala u radu ministarstva ili dovela do nekog neprimerenog ponašanja. Hteo sam da vam kažem da je to sada urađeno zbog toga što i mi sada mislimo, a to građani Srbije znaju, da korupcija počinje od vrha, da je dobro što čujemo da povremeno bude uhapšeno nekoliko lekara zbog 100 evra, 200 evra, što neki policajac bude suspendovan zato što je primio iznos od 20 evra umesto da naplati kaznu od 50 evra. Mnogo je manje vesti o hapšenju onih koji proizvode najveće afere, o kriminalu koji se vrši u državnom vrhu i vrše ga državni funkcioneri. Kaže ministar, donećemo zakon koji će ispitati da neko ko je dobio, odnosno stvorio sebi vrednost od milion evra, a godišnje je prijavio prihod od 100.000 evra da objasni odakle mu to. Počnite ministre, možete odmah, jer postoje zakoni i zašto ne bismo terali guvernera Narodne banke da nam kaže odakle mu ona vila, koja možda košta 380.000 evra, kao što on kaže, a možda i milion i po, kao što tvrde neki drugi. Ili, hajde da vidimo sa onom aferom, da isteramo po postojećem zakonu do kraja. Šveđani su nam prodali, ovo više nisu ni tinejdžerke, 25 godina, pa to su udavače, i Šveđani su jedva čekali da nam prodaju te lokomotive, i dobro su ih udali. A dobro se sećam da je pre 30 godina, za potrebe tadašnje Zajednice JŽ, nabavljen izvestan broj lokomotiva serije 742, koje više nisu trčale ni kilometar na našim prugama, jer su bile potpuno loše, neopremljene za rad, to su bile neke čehoslovačke mašine, rađene po francuskoj licenci, i da su do pre nekoliko godina u krugu Mašinske industrije stajali njihovi oklopi, odnosno ono što je ostalo od tih lokomotiva. Verovatno i tu ima nečega, tu je neko uzeo debelu proviziju, kao što je nekada i tada to bilo. Šta ćemo sa onim aferama koje su potresale Vladu, sa firmom "Erikson" o stipendijama, šta ćemo sa vojnom aferom, pa jedan ministar optužuje člana svoje stranke, Davinića, da je načinio štetu, da je prigrabio određenu materijalnu korist, to se ne rešava, ali zato čujemo da je uhapšen policajac koji je uzeo 50 evra. U redu, treba i on da budeuhapšen. Hajde da odredimo neke mere za ove koji su mnogo više naneli štete. Nije korupcija kada nekome date novac ili kada od nekoga primite novac. Korupcija je kada zloupotrebom u vršenju neke javne funkcije omogućite nekome da protivpravno stekne neku korist. Sada čujemo i na televiziji i ovde u sali kako optužuju Borisa Tadića da je, dok je vršio dužnost predsednika Upravnog odbora JP PTT "Srbije", omogućio Bogoljubu Kariću da stekne enormno bogatstvo, da prisvoji neku vrednost koja mu ne pripada. On je kriv, znao ili nije znao, bio je na takvom mestu gde je to omogućio, a onomad smo mi još pokrenuli akciju za pokretanje opoziva Borisa Tadića, ali ste vi koji sada pričate o tome, glasali protiv toga, pa time ste, zloupotrebom ovlašćenja u svom javnom sektoru u cilju pružanja koristi nekom drugom, učinili delo korupcije. Jer, kakva je korist? Korist je zbog toga što neće biti pokrenuta rasprava o opozivu Borisa Tadića, a kada bi se iznele na videlo i slične i mnoge druge stvari i o Kariću, i o Tadiću, i o drugima koji su činili zloupotrebe. Kažete da su uzroci korupcije, ekonomski, struktura i transformacija vlasništva, politički, zastareli ili neodgovarajući Ustav, neprimenjivanje ili selektivno primenjivanje propisa, postojanje pravnih praznina, nepostojanje ili nefunkcionisanje institucija itd. Sada pitam: ko je za to odgovoran, gospodine ministre? Vlada koja je danas na vlasti. Nije ova vlada engleska kraljica, da vlada a ne odlučuje. Vlada ima svoja ovlašćenja u okviru nadležnosti, a na osnovu zakona koje je predložila Skupštini, a Narodna skupština usvojila. Uostalom, kako da građani budu zadovoljni svojim materijalnim statusom ili promenama, ako nemaju bolji život? Znate li koliko ima bivših ministara, nije imalo kuče da ih za šta da ujede, vlasnici su ogromnog bogatstva. Jednog takvog svakog dana viđam u Nišu. Bio je premijer, bio je ministar, bio je savezni ministar. To je ono što kaže građanima, vidi, ako je on mogao da stekne to, ako je mogao to da uzme, pa mu se ništa nije desilo, što ja da ne uzmem 100 evra. A još onakav kakav jeste, pa nismo mogli da ga naučimo pet godina da veže kravatu na najjednostavniji način, a on je bio premijer u ovoj državi. Dame i gospodo, ovde sam našao još mnogo stvari, ali vreme brzo odmiče a puno je poslanika SRS koji žele da govore, samo bih vam skrenuo pažnju na jednu definiciju. Kaže, uvođenje zabrane stranačke aktivnosti za određene kategorije funkcionera. Znate, morate tu da pojasnite, može biti stranački funkcioner, jer ako svuda govorimo o nosiocima javnih funkcija, trebalo bi i tu da stoji - uvođenje zabrane stranačke aktivnosti za određene kategorije nosilaca javnih funkcija, da se ne bi to poistovetilo da se zabranjuje nekim stranačkim funkcionerima da se bave politikom. Na kraju, zaista me iznenađujete, jedna od mera, od mnogih stvari koje sam ovde našao, neću sada da ih čitam, jeste pravo samostalnog pravosudnog budžeta. Da li se sećate, gospodine ministre da je Tomislav Nikolić pre mnogo meseci o tome govorio skoro 30 minuta i da je rekao da nećemo imati nezavisno pravosuđe, nezavisno tužilaštvo, nećemo imati dobar rad pravosudnih organa, da nećemo imati sve ovo što sada navodite kao predlog mera, ako nemamo samostalni pravosudni budžet. Gospodine ministre, za ovo što se sada dešava, za korupciju, nije odgovorna samo ova vlada, ali ova vlada nastavlja sa radom prethodnih vlada, ne preduzimajući mere koje joj stoje na raspolaganju, nudeći nam neke deklaracije, predloge, sa kojima znate da bi se svako složio, ali ovo neće sprečiti korupciju u Srbiji, sprečiće primenjivanje zakona i predlaganje zakona koje ćete predložiti a Narodna skupština usvajati. Na samom kraju, siguran sam da ova vlada to neće moći da sprovede.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov i obaveštenje da ćemo danas produžiti radni dan, u slučaju da bude potrebe, do završetka tačke na dnevnom redu. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, pa evo počeću jednom anegdotom jevrejskom. Kada je Jevrejin otišao kod Rabina, kaže ima sina i kada je vreme da počne da ga vaspitava, a Rabin pita koliko ima godina, kaže tri, auuu vi ste jako, jako zakasnili da počnete sa vaspitanjem. Počeću od svoje impresije, kada smo devedesetih godina, godine 1991, 1992. počeli da se bavimo opozicionim radom, mi smo već tada na tribinama uvek pričali da ćemo doneti bar neka četiri najvažnija zakona, sa kojima želimo da započnemo novu vlast, to je bio zakon o denacionalizaciji, zakon o otvaranju dosijea, zakon o ispitivanju porekla imovine i nacionalnu strategiju za borbu protiv korupcije. Naravno, za borbu protiv korupcije nije dovoljan samo jedan zakon, potrebno je puno zakona, potrebno je puno promeniti odnose u društvu, potrebna je jedna dugoročna akcija, puno akcija, a već smo pomenuli gde se sve ukorenila. Zapustilo se i puno godina se nije radilo na tom problemu, a mislim da za zdravlje jedne nacije, kao što je zdravstvo, kao što je školstvo, kao što su i drugi zakoni, hajde da kažem, kao što je možda prostorni plan, koji je važan odmah posle Ustava. Mislim da možemo, ne bih se složio sa gospodinom Krasićem, da ovo upravo i treba da se zove nacionalna strategija. Pozdravljam što su sve stranke prihvatile da sa tim problemom neće biti ni lako ni jednostavno, ali da ga svedemo u neke evropske okvire, da ne budemo baš oni vašarski trgovci, sitni prevaranti, nego da budemo gospoda,da ustoličimo taj naziv i da nekako mladima pokažemo da je to. Ovde se pominju institucije kod kojih bi trebalo to da se kontroliše i gde bi najviše trebalo uvesti kontrole. To zna naš narod, zna naše javno mnjenje, oni su ti pokazivači gde ima najviše nezadovoljstva. U Skupštini je rečeno jako puno i slažem se, mislim da od Skupštine treba početi, i treba početi od nas poslanika, upravo da vidimo koji svi treba da odgovaraju za svoje postupke. Takođe sam spreman za svoje da odgovaram za sve što sam radio. Podsetio bih vas, ovde u ovom materijalu imate, koji su ekonomski i društveno-politički razlozi i da vam ne čitam sve, samo bih se zadržao ovde na razaranju moralnih vrednosti društva i apatiji građana. Evo, da vam pročitam: ekonomski, ugrožavanje tržišne ekonomije, smanjenje društvenog proizvoda, umanjenje investicija, povećanje zaduženosti zemlje i porast siromaštva građana; politički, ugrožavanje demokratskih institucija, povećavanje troškova funkcionisanja države, nepoverenje građana u institucije države, širenje organizovanog kriminala i ove dve poslednje, koje sam napomenuo, a to su razaranje moralnih vrednosti društva i apatija građana. Mislim da smo tu doterali, što bi kazo naš narod, cara do duvara. Moramo se konačno osvestiti i moramo shvatiti da su naše institucije zatrovane i da tu stoji jedno veliko lečenje i veliko spremanje. Šta je najvažnije, a što sam rekao, razaranje moralnih vrednosti društva, a to je što smo mi sada spremni i naš narod je spreman da kaže da su svi lekari korumpirani, da su sve sudije korumpirane, da svi milicioneri korumpirani, da su svi carinici korumpirani, da su svi činovnici u lokalnoj samoupravi korumpirani. Tu su ih sve stavili u isti džak, i u isti koš i mislim da kada se donose zakoni, a vi pravnici to kažete, bolje deset krivaca da bude van zatvora nego jedan nevin da čami u zatvoru. Mislim da najveću uvredu činimo onima koji su stvarno časni i pošteni i koji rade časno svoj posao. Takva se klima stvorila u zemlji Srbiji da više ne verujemo da postoji častan lekar, častan i pošten sudija, nekorumpiran carinik, policajac i da ne nabrajam sve ponovo. Pa i profesor, da kažem za moje kolege da i njih svrstavaju u tu istu klasu. Oni su mali grešnici, ali tu su i njih svrstali da su oni svi korumpirani, svi od reda. Želeo bih da promenimo to javno mnjenje, da promenimo javnost. Vi ste, gospodo, imali danas dve diskusije. Jedna je bila sjajna i mislio sam da će to sve novine objaviti, i da će biti prepune novine, a to je diskusija gospodina Željka Ivanjia. Brinem se, jer on je pokazao veliku hrabrost. Slažem sa gospođom Ljiljom Nestorović da svi idu pred javnog tužioca i upravo to što je gospodin Željko rekao, i taj treba da ide pred javnog tužioca, pa ako je pošten može da dokaže poreklo svoje imovine, i nemamo ništa protiv da mu to ostane, pomenuti gospodin Karić, gde je izneto puno. Diskusija kao da je namerno odvela u drugom smeru. Verujte, sutra će novine objaviti da li je bilo pre 15 minuta dati ti papiri ili posle 15 minuta, i to će našu javnost više interesovati nego šta je sa Mobtelom. To je neverovatno, jer mi smo stvorili takvu klimu. Evo, iz ličnog primera ću reći, ljudi su petljali sa karticama i rekao sam da sam video to da su petljali. Niko od tih što su to radili nije kriv, svi su ispljuvali mene. No, dobro, to je Srbija, takvi smo mi, takav smo narod, ali jednostavno zato sam ovde došao i zato sam u stranci koja to radi i koja pokazuje to. Mi smo, gospodo, optužili našeg da je to radio nesavesno, a gospoda iz DSS su takođe odvele sudije u zatvor, i Vrhovnog suda i ovih svih kada su primetili da nije dobro, i policiju itd. Mi ne kažemo da smo radili sve najbolje, ali mi smo dali strategiju, stojimo iza toga i tražimo vašu podršku. Naravno, vi treba da ukazujete argumentovano i kada nam pokažete, imate našu saglasnost unapred i imate nas da potvrdimo da ćemo to delati. Kada, gospodo, vi dođete na vlast, i vi ćete imati našu podršku za to što radite. Strategija se ne donosi za jednu vlast i za jednu vladu, donosi se dugoročno. Upravo bismo hteli da taj pad moralnih vrednosti u Srbiji zaustavimo. Vi niste pročitali u novinama skoro za nekog časnog i poštenog čoveka. Kada su veličali nekoga da je viteški nešto uradio, da je krajnje pošten i da ga možemo pohvaliti? Mislim da je to ono što očekujemo od ove dugoročne strategije. Srećan sam što posle dugo vremena postoji neki konsenzus stranaka koje ovo podržavaju i, naravno, srećan sam što je to predložio G17 plus, da će ući u istoriju davodi računa o srpskoj svesti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista moram reći da je ova rasprava dosadašnja bila zanimljiva i da smo, ako ništa, čuli neke veoma zanimljive podatke. Naime, čuli smo otvoreno od predstavnika G17 plus da je njihov ministar, odnosno ministar predložen od strane njihove stranke, bio lopov, ali oni su eto bili dovoljno fini da ga smene. Jedino nam još ostaje da vidimo na koji će to način državni organi privesti taj posao kraju ili ćete vi, umesto Davinića da pošaljete u zatvor, ipak odlučiti da ga pošaljete u neku egzotičnu zemlju da bude tamo ambasador ili konzul, da mu se na taj način odužite, a da zaboravite ova obećanja ovde koja dajete pred građanima Srbije. Takođe je bilo veoma zanimljivo čuti i da su ove sudije koje su otišle u zatvor bili članovi DSS, jer je i to gospodin Mihajlov rekao, ali nam ostaje još da vidimo od ovih drugih stranaka vladajuće koalicije koji su to, da li je moguće da samo vi prolazite kroz tu lustraciju ili je možda i ovim drugim strankama koje čine taj tzv. demokratski vladajući blok neko korumpiran, pa da eventualno možemo da očekujemo u narednim danima da i neko od njih završi u zatvoru. Zanimljivo je bilo i sve ovo što ste govorili i o nekim vašim dojučerašnjim saradnicima, o vašim političkimistomišljenicima, članovima tog demokratskog bloka. Zaista je sada dobro čuti da postoje pouzdani podaci daje Boris Tadić, dok je bio predsednik Upravnog odbora PTT, omogućio Bogoljubu Kariću da potpisuje i sprovodi u delo ugovore kojima je Ekremu Luki omogućeno negde oko milion i po evra, ukoliko sam dobro razumeo, mesečnog prihoda, od čega se dalje finansiralo lobiranje Haradinaja, albanskih lobista po svetu i nezavisnost Kosova. Ali, ono što je trebalo vi nama da odgovorite, što je bilo i mnogo bitnije, to je zašto ste vi onda tog i takvog Borisa Tadića podržali? Zašto dadoste tom i takvom Borisu Tadiću podršku protiv Tomislava Nikolića, za koga niko od vas ne može nijednu ružnu reč da kaže? A svakako ne može da kaže da je ikada u životu bilo šta ukrao. Dakle, trebalo bi malo više da pazite šta preporučujete svojim biračima, iza koga politički stajete. Treba da nam odgovorite i na pitanje zašto podržaste ponovo, pre dva dana, tog i takvog Borisa Tadića, koji vam otima mandate? Jeste li vi ranije znali da je Boris Tadić lopov? Izgleda da jeste. Ali, sada kada je hteo vama da zavuče ruku u džep, kada je vama hteo da otme mandate, sada kažete da ne valja. Zašto onda niste dozvolili ovde da na dnevnom redu bude rasprava o liku i delu Borisa Tadića? Ne znači to da bi bilo referenduma u Srbiji, ali možda i bi. Zašto niste, ukoliko ste već takve demokrate, pustili da se to nađe na dnevnom redu, pa da onda poslanička većina, u skladu sa svojom savešću, odluči da li treba eventualno i kod građana da proverimo šta oni misle sada o Borisu Tadiću? Ostavimo tu priču za neki drugi put, da se vratimo malo i ovoj odluci o utvrđivanju nacionalne strategije za borbu protiv korupcije. Zaista moram reći da sam bio iznenađen čitaju ovo što ste u ovoj strategiji napisali. Mislim da je bez većih problema, uz promenu par rečenica, ovaj dokument mogao da se nazove i predlog za raspravu o poverenju Vladi Vojislava Koštunice. U ovoj strategiji iznosite najteže moguće optužbe sami protiv sebe. Vi ste na najbolji mogući način kvalifikovali kakvo je društvo u kome danas živimo. Najbolje ste vi sami i najtransparentnije, kako volite da kažete, oslikalikoliko je i u kojoj meri korupcija zavladala Srbijom, na jasan način stavili do znanja da ne funkcionišu institucije, da ne funkcionišu državni organi, da je korupcija jednostavno zavladala na svim nivoima, od vrha do dna te državne strukture, odnosno državne lestvice. Kažete i sami da su doneti neki važni antikorupcijski zakoni, ali da borba protiv korupcije nije dala dovoljne rezultate, te da su procesuirani slučajevi u velikoj nesrazmeri sa brojem pojava na koje je sa sumnjom ukazivano. Malo dalje kažete i to da, bez obzira što ste doneli neke antikorupcijske zakone, da oni zbog toga što su doneti pre ovog dokumenta sa njim nisu usaglašeni. Dame i gospodo narodni poslanici, pitam zašto se ovde poigravate sa nama? Sami na šestoj strani kažete: "Neke antikorupcijske mere donete su pre usvajanja strateškog dokumenta o borbi protiv korupcije, pa stoga nisu dovoljno kompatibilne". Dakle, nemojte se igrati sa ovim parlamentom i ukoliko već donosite neku strategiju, a želite da ona bude na dugi rok, odnosno nekih desetak godina, bilo je neophodno da prvo dobro o svemu tome razmislite, pa daonda kažete na tu temu šta imate. Vi ste nas svojevremeno, kada ste donosili te zakone, ubeđivali kako su oni najbolji mogući, a evo već sada, svega je prošlo možda nekoliko meseci od usvajanja poslednjih, a od nekih bogami i nekoliko dana, kao što je Zakon o sprečavanju pranja novca, a vi nam danas kažete da ti dokumenti nisu dovoljno usaglašeni sa ovom strategijom. Dalje, vi pričate o dostignutim međunarodnim standardima i onda nabrajate ratifikovane konvencije. Moram da vas upozorim da tošto ste vi ratifikovali neke konvencije, da to ne znači da su one implementirane, odnosno da su sprovedene u delo. Da one jesu sprovedene u delo, mi ne bismo imali ovakav problem kakav danas imamo sa korupcijom i ne bi se na listi država koje prednjače po korupciji nalazili u samom vrhu. Kod uzroka korupcije, između ostalog kažete, pod političkim razlozima za korupciju da je to zastareli i neodgovarajući Ustav. Pitam vas, dame i gospodo, ko je to od vas i kako je to Vlada Republike Srbije, pošto je ona ovde zvanično predlagač, mogla da oceni i proceni da je Ustav zastareo i neodgovarajući. Pokažite, molim vas, koje su to odredbe u Ustavu Srbije koje vas sprečavaju da se borite protiv korupcije. Mislim da je svima jasno da takvih odredaba jednostavno nema, te da je ono što nedostaje da bi borba protiv korupcije bila efikasnija upravo ono što vi malo kasnije u ovom dokumentu i konstatujete, a to je nedostatak političke volje. Kažete da politički sistem ima veoma važnu ulogu u borbi protiv korupcije i da od rešenosti i sposobnosti činilaca političkog sistema da se obračunaju sa korupcijom zavisi uspeh. Iz ovoga jedino može da proizađe, imajući u vidu kolika nam je korupcija, da je, kako vi kažete, rešenost i sposobnost činilaca političkog sistema, u ovom slučaju vladajuće garniture, da se obračunate sa korupcijom, od čega je u direktnoj srazmeri vaš uspeh, jednostavno jednak nuli. Da imate barem delić te političke volje, koju ste proklamovali na početku vaše mandata, da ne govorim o predizbornim obećanjima, mislim da bi stanje u Srbiji bilo dosta bolje i srećnije nego što jeste. Dalje se kaže, politički sistem je često izvor nekih oblika korupcije. Tu, gospodo iz vladajuće koalicije, moramo da se složimo, posebno je to tako i u državi Srbiji. Nemam dovoljno vremena o svemu detaljno da pričam, ali u svakoj od ovih glava, odnosno oblasti predlažete - da li je policija, da li je sudstvo ili bilo šta drugo – donošenje odgovarajućih etičkih kodeksa. Kako neko reče, što je više tih etičkih kodeksa, manje je etike. Uglavnom, onima koji su spremni da poštuju zakon, njima etički kodeks ne treba, jer je on, po svom suštinskom značenju, mnogo obavezniji od tih etičkih normi koje treba da budu samo nadgradnja. Vi pokušavate da one koji ne žele da poštuju zakone obuzdate etičkim kodeksima. To, gospodo i dame, ne može da uspe. To nigde nije uspelo i neće uspeti ni kod nas. Dalje, kažete da ćete uvesti posebnu evidenciju pravnih lica osuđenih za krivična dela i zabrane da učestvuju na javnim tenderima. Prvi put je pre nekoliko dana, prilikom usvajanja Zakona o bankama, uvedeno krivično delo, odnosno propisano krivično delo za pravna lica. Koliko znam, to je prvo u našem pravosudnom sistemu. Mislim da je to nešto što naš pravosudni sistem kvari, što je potpuno nakazna tvorevina. Posebno kada smo čuli ministra da jedino Francuska ima nešto slično u svom pravnom poretku i da ima izuzetno negativna iskustva, onda je zaista nejasno šta ste vi sa ovim hteli da kažete. Kažete da bi trebalo uvesti periodične obavezne analize rada otkrivanja, gonjenja i suđenja. Gospodine ministre, koji su to organi suđenja? Priznaćete, to liči na nešto drugo. Naše sudstvo treba da bude nezavisno, samostalno sudstvo, a ni u kom slučaju ne sme i ne treba da bude organ suđenja. Vi možete imati tzv. ministarstva sile i organe gonjenja, otkrivanja, ali organ suđenja, koliko znam, u našem pravnom sistemu, bar do sada, nije postojao. Dalje, i sami kažete da treba unaprediti propise koji uređuju rad Vlade, javnih agencija, Zaštitnika građana, državne uprave, teritorijalne autonomije, lokalne samouprave, državnih službenika javnih službi, upravnog postupka i upravnih sporova. Dakle, sve ovo, tu ću završiti, mada ima dosta toga o čemu bi se moglo govoriti, što ste napisali u ovoj nacionalnoj strategiji za borbu protiv korupcije predstavlja spisak i skup najtežih mogućih optužbi protiv vladajuće koalicije i protiv Vlade Republike Srbije. Ovo što ste ovde napisali je samo još jedan način da malo zamajate građane Srbije. Ovo je čisto politikantstvo. Vama bi bilo bolje da ste nešto od ove strategije sproveli, umesto što na ovaj način pokušavate da građanima Srbije još jednom obećate nešto što ni u trenutku donošenja nemate nameru da ispunite. Hvala.
Hvala vama, gospodine Šaroviću. Reč ima ministar Stojković, a potom narodni poslanik Vojkan Tomić, pa narodni poslanik Vojislav Milajić, pa narodni poslanik Vjerica Radeta, pa narodni poslanik Radiša Ilić. Izvolite, gospodine ministre.
Pažljivo sam slušao ova izlaganja, pogotovo ovo poslednje. Iskreno, nameće mi se jedan utisak od koga ne mogu da se otrgnem. Predlažem da se pročita Borhes - "Don Kihot", da pročitate tu priču o čoveku koji prepiše Servantesa, ali to nije onaj "Don Kihot" koji je napisao Servantes pre 400 godina. Mislim da tu leži problem - u poimanju. Vi imate konstataciju stanja, vi imate šta je urađeno. Pročitaću vam nekoliko stvari, pošto kažete da Vlada nije uradila. Ne optužuje Vlada, samo kažem i predlažem da se obavezno pročita ova pripovetka, pa ćete videti kako možete da tumačite i nešto što je odavno raščišćeno. Primera radi, doneli smo Krivični zakonik sa tridesetak novih dela, gde su ugrađena krivična dela iz ratifikovanih konvencija. Čak smo, da ne bi gubili vreme, jer kažem da smo izgubili dosta godina tranzicionog perioda, uradili i nešto što je dobro, iz onih potpisanih a neratifikovanih uneli smo krivična dela. Znači, imamo ih. Imate Zakon o pranju novca. On realizuje samo krivična dela predviđena u Krivičnom zakoniku, znači, daje bolje borbu protiv tog dela kriminala. Uradili smo Zakon o nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, Zakon o zaštiti učesnika u krivičnom postupku, Zakon o samom krivičnom postupku, Zakon o finansiranju političkih stranaka, Zakon o državnoj upravi, Zakon o zaštiti građana, ombudsmanu koji nismo imali, Zakon o sprečavanju sukoba interesa, Zakon o slobodnom pristupu informacijama, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama. Kažem, imajući u vidu stanje koje smo zatekli, pored svega ovoga što smo uradili, postoji niz problema da bi moglo trajno da se radi. Mi se ne zanosimo nekom pričom da to može preko noći. Imali smo veliki broj kampanja u ovoj zemlji, pa kažu - sada ćemo na o' ruk, danas, sutra, prekosutra i na kraju - ništa. Korupcija je pojava koja postoji u svakom društvu. Da bi se protiv nje valjano borili, potrebno je da imamo valjan sistem mera. Ova preporuka, a reč je bila o političkoj volji, očekujem i od ovih diskutanata da politička volja postoji da se zaista obračunamo sa ovim. Ako ona postoji, ovo je sistem preporuka,šta svaka oblast, šta svaki organ treba da uradi. A videli ste tačku 2. koja kaže da se nalaže Vladi da mora da uradi akcione programe, pa da natera svaki organ da ga uradi i treće, nezavisno telo, koje kontroliše to, stavlja predloge itd. To nismo imali. Tu se javio problem. Parcijalna rešenja ne daju rezultate. Znači, moramo da uradimo nešto kao trajno rešenje. Odmah da kažem, niko se ne zavarava činjenicom da to može preko noći da se uradi. Taj koji to kaže, tvrdim da ne govori istinu. S druge strane, predviđene mere koje su ovde date govore o nečemu, da neke možete da uredite kratkoročno, neke treba u srednjoročnom periodu, a neke moraju da ostanu kao trajne. Možete da imate čoveka sa najboljim namerama, čim nema kontrolu, bojim se da može da uradi pogrešno. Znači, uvek će morati da postoji nešto što moramo da uvedemo kao element ovog sistema koji kontroliše i traži rad. Nismo ovde govorili o nekim stvarima, koje su čak pogrešno protumačene. Rečeno je samo nešto, ova strategija, ubeđen sam da ovo telo, kao najviši zakonodavni organ, jeste ono telo koje izražava političku volju i određuje strategiju šta treba uraditi u nekim oblastima. Jedna od tih je borba protiv korupcije. Zato i jeste druga tačka ovde da to telo naloži Vladi da mora to da uradi. Ako Vlada to ne uradi, onda možemo da pričamo o tome da li je Vlada uradila ili nije, ali ostaviti Vladi jedno zatečeno stanje za godinu i po dana, dobar broj ovih diskutanata je bio mnogo duže na vlasti, pa nije ništa urađeno. Čitam ove zakone, ni jedan nije tada postojao. Ako tako stvari gledamo, nećemo doći ni do kakvog rešenja. Slušajući ove diskusije danas uverio sam se da zaista postoji politička volja da se nešto na tome uradi. Ako se tu slažemo, dajte onda da donesemo ovu strategiju. Onda, s pravom, možete kroz određeno vreme da postavite pitanje Vladi: da li si ti nešto Vlado uradila u skladu sa ovim preporukama? Jer, druga tačka govori nešto precizno, moraš da doneseš akcione programe, moraš da predvidiš šta tačno treba da se radi. Da li će ova skupština doneti, pitam, zakon, pa osnovati nezavisno telo koje će kontrolisati sve, pa i Vladu, da pita čak Vladu da li je to uradila. Ako se slažemo da je problem korupcije veliki, onda moramo da imamo jedinstvenu političku volju da treba da ga rešimo. Druga stvar je ovde rečena, a mislim da ne stoji. Kaže se da smo mi na vrhu korumpiranosti. To nije tačno. Kada smo došli, bilo je četiri zemlje iza nas, mi peti otpozadi loših, danas delimo 92. od 102. mesta, govorim po procenama "Transparent internešnela". Možete da pogledate, pa ćete videti u zadnjem. Znači, negde se primičemo sredini. Ne tvrdim da je dobro, odmah da se razumemo, čak i zadnja godina, zadnjih devet meseci ocenjeno je za 0,1% da se pomerilo ka boljem. Znači, ne stoji, ne stagnira, nego se nešto kreće. Nije dobro, jer smo mi zemlja koja je prošla i ratove i tranziciju, za razliku od drugih zemalja koje, ako ništa drugo, bar nisu imale ratove. Svi vi znate kako ratovi izazivaju probleme. Ne moram sad da vam citiram našeg poznatog pisca koji kaže: kad počnu ratovi, oni kažu "za mnom junaci", iza njih idu liferanti i drugi, a kad se završi, samo kažu "nalevo krug". I mi smo imali tu situaciju i zato imamo ovakav problem i treba ga rešavati, ali nemojte gledati stalno crno, jer nije tačno. Kažete da nema postupaka. Tvrdim da ih ima. Evo, protiv Davinića, koliko znam, taj predmet se vodi. Znam da je zvanično saopštenje UBPOK-a da prikuplja podatke npr. za "Nacionalnu štedionicu". Kakvi će se podaci prikupiti, ne znam. Znam da ima 10-20 postupaka koji stoje. Stoji i činjenica da zbog određenog stanja možda i u sredstvima informisanja, neko nema interesa to i da objavi, stoji činjenica da možda zbog zatečenog stanja u pravosuđu imate vrlo sporo odvijanje tih postupaka. Tu ću se složiti sa vama. Ali, nije tačno da je sve crno i da nema. U krajnjoj liniji, dobar broj postupaka, otkako smo došli pokrenut je, što za primanje i davanje mita, što za zloupotrebe ili nesavestan rad. Nemojmo onda reći da nije ništa urađeno. Mislim da je nekima to i poznato. Kontaktiraju i sa sudom. Dvadeset godina sam bio sudija, bilo je tri ili četiri predmeta primanja i davanja mita sudijama. Kad sudija to uradi, to je znala maltene cela Srbija. Danas imate preko 40 postupaka, što za primanje i davanje mita, zloupotrebu položaja. Govorim i o sudijama, i o predsednicima, i o tužiocima, i o veštacima, jer veštak kad to uradi u postupku pred sudom, on vrši krivično delo vezano za pravosuđe, a ne za svoju struku lekara, inženjera ili carinika. Prema tome, radi se, ali ovo se donosi jer se pokazuje da, ako idemo parcijalno, nikada ne možete da dobijete celinu i neke mere treba da budu trajne i stalno da se primenjuju. Nemojmo da se zavaravamo da u bolje uređenim zemljama korupcije nema. Ima. Daću vam jedan primer koji je verovatno i vama poznat, ali ga prećutkujete. U tim najboljim zemljama evropskim, bila je jedna zemlja koja je zakonom odredila mogućnost korupcije, pa je rekla da može kod pregovaranja do 5% provizije. Ostale zemlje EU su rekle da to ne može iz nekoliko razloga. Jedan je što onda imamo nelojalnu konkurenciju. Drugo, ako smo zauzeli stav da budžeti svih zemalja treba da se koriste na dobrobit građana, ne možete da dozvolite da 5% ide u džepove pojedinaca, nego mora u interesu građana. Treća stvar, koja je bila najbitnija, mislim da je ona najbitnija za nas, a vidim da se i na to plediralo, ako tako tretiramo korupciju, onda građanin nema svest da je korupcija opasno delo. Znači, za moralno ozdravljenje i za valjano poimanje opasnosti korupcije, stvaranja antikoruptivne svesti, takve stvari ne mogu da se dozvole. Ta zemlja je naterana da mora da promene svoje propise, iako je moćna zemlja. Prema tome, nemojmo gledati sve crno ili to zanemarivati. Mi to moramo da uradimo. Kada govorimo o građanima, ako stvaramo ovako crnu sliku, budite sigurni da ne možemo ništa da uradimo. Naprotiv, ovakvim merama mi moramo da uključimo građane. Dosta je bilo onog perioda, a svi ga se sećate dobro, kada je važilo pravilo u ovom narodu, pa kažu "lopov", a on kaže "biznismen", pa kažu "pošten", a oni kažu "budala". Mi moramo da promenimo to poimanje morala u ovom društvu. Moralan čovek jeste moralan, a lopov da bude lopov. Dok to ne uradimo, a za to nam je potrebno bar ovde zajednički dogovor da je to potrebno ovom narodu. Verujte, korupcija je toliko opasna, jer ugrožava čak i opstanak same države. Ako mi to ne rešimo i ne svedemo na neku razumnu meru, neću se zavaravati, korupcija i još neke pojave, da ih sada ne imenujem, otkad postoji društvo, postoje i one, ali kad imate valjane mere i valjan sistem koji to kontroliše, drži se na nekoj koliko-toliko snošljivoj crti. Iz tih razloga, molio bih da, ako ima nekih predloga ovde, jer će oni posle ući u one akcione programe, predlažem da se time više pozabavimo, pa da svi pomognemo jedni drugima, da ne idemo mnogo politički - ko je ovo uradio, ko je ono uradio, zašto je uradio. Problem smo uočili svi. Iskreno verujem da u ovoj skupštini postoji jedinstvena politička volja da ovo pitanje moramo da rešimo.
Replika, narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvinjavam se, samo da pročitam pravilan redosled: narodni poslanik Vojkan Tomić, narodni poslanik Vojislav Milajić, narodni poslanik Hranislav Perić, narodni poslanik Radiša Ilić. Gospodine Šaroviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je odgovor ministra bio veoma iscrpan, ali i da je u toj obimnosti ministar pokušao malo i da zamagli neke stvari. Ono što sam rekao da je ovaj dokument upravo najteža optužba i protiv Vlade Vojislava Koštunice i protiv te koncepcije koju vi pokušavate da zastupate, naravno, ostajem i dalje pri tom stavu, ali sada ću se malo više koncentrisati na ovu glavu koja nosi naziv - pravosudni sistem i policija, baš zbog toga što je vaš resor taj. Onda kažete: "Nezavisnost, nepristrasnost, efikasnost i odgovornost u pravosudnim institucijama i policiji su uslov izgradnje pravne države, a njihovo osnaženje je primarni zadatak". Ako je vaš resor samo pravosuđe, da idemo malo na pravosuđe. Kažete: "Preporuke: uspostavljanje jasnih i jedinstvenih kriterijuma za predlaganje i izbor za sudije i nosioce javnotužilačkih funkcija i njihovo razrešenje". To je upravo ono što smo vam mi zamerali kada su donošeni odgovarajući zakoni, i kada ste donosili Zakon o sudijama, i Zakon o uređenju sudova, i o javnim tužiocima i sve ostale zakone koji upravo regulišu ovu oblast. Mi smo vam tada zamerali da ne postoje jasni kriterijumi bilo za izbor, bilo za razrešenje. Kažete: "zabrana političkog delovanja nosilaca pravosudnih funkcija". Zar nije zabranjeno političko delovanje nosilaca pravosudnih funkcija? Na koga ste mislili, na predsednika Ustavnog suda Vučetića? Da li ste na njegov politički angažman mislili? Već postoji zabrana, ali ono što vi treba, gospodine Stojkoviću, i vaša vlada da uradite, jeste da te zabrane sprovedete u delo, pa da, ako neko zabrane krši, da onda on odgovara. Ovako zabrane, kao mrtvo slovo na papiru, apsolutno ništa ne znače. Dalje kažete, da preskočim ovoga puta, dotakao sam se malo pre organa suđenja, ali kaže: "Uspostavljanje stalnosti funkcije nosilaca javnotužilačkih funkcija". Javnotužilačka funkcija je već stalna. Ne znam da li ovo znači da vi usvajate koncepciju SRS, bilo bi mi drago da je tako, da zamenička funkcija bude stalna, pa da zamenici tužilaca u celoj Srbiji, koliko god da ih ima, budu profesionalci, a da se dozvoli da aktuelna vlast imenuje javne tužioce i da na taj način utiče, eventualno, na neke tokove. Mislim da je to rešenje mnogo racionalnije, mnogo bolje. Drago mi je da polako uviđate koliko je naše mišljenje bilo bolje nego vaše. Dalje kažete: "Samostalnost pravosudnog budžeta". Vi nama o toj samostalnosti pričate već dugo, ali te samostalnosti nema. Evo, usvojen je budžet pre nekoliko dana, nema samostalnosti sudskog budžeta. (Predsednik: Vreme.) Kažete: "Ubrzanje sudskih postupaka". Mi smo mislili da je to završeno onog trenutka kad ste doneli novi Zakon o parničnom postupku, da je ubrzanje izvršenja presuda završeno i da će to odlično funkcionisati onog trenutka kad ste doneli Zakon o izvršnom postupku. Bar ste nas ubeđivali da je to tako. Jednostavno, vi ovde direktno priznajete da to što ste rekli nije istina. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Dalje kažete: "Eliminisanje uticaja političkih struktura na pretkrivični postupak". Ne mislite valjda da mi iz SRS možemo da utičemo na bilo koji način na pretkrivični postupak. Da li ste ovde mislili na odbacivanje krivične prijave protiv Nataše Kandić za uznemiravanje javnosti, kada je izmislila kako je Tomislav Nikolić, navodno, ubijao neke civile u Antinu? Onda su neke političke strukture iskoristile uticaj da još, pre nego što je poveden krivični postupak, eliminišu svaku mogućnost da se i na sudu dokaže da je Nataša Kandić lažov. Dakle, gospodine Stojkoviću, zaista bih ovde još dosta stvari pročitao, ali moraćete da izađete još jedanput pa da mi date mogućnost za repliku da ne bih ovo što gospodin Marković insistira od mene kršio.
Reč ima narodni poslanik Vojkan Tomić, pa narodni poslanik Vojislav Milajić, pa narodni poslanik Hranislav Perić, pa Radiša Ilić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, na početku svog izlaganja hteo bih da kažem nešto, mislim da gospodin Šarović nije dobro čuo kada je rekao da su to sudije DSS-a. Zaboravio se, nešto nije bilo u redu. Što se tiče same strategije, na početku bih hteo nešto da kažem, da je ipak ovo jedan od temeljnih elemenata koje je predložila Vlada Republike Srbije, da je on predviđen Akcionim planom o pridruživanju Evropskoj uniji. Znam da ima nama političkih oponenata koji uopšte ne bi želeli da uđu u Evropsku uniju, ali to je njihovo političko opredeljenje, ali za nas je ulazak u Evropsku uniju strateški nacionalni cilj i mi to ne krijemo, i DSS i svaki član može da kaže da je za to i da će čitav poslanički klub da stane iza ove strategije. Međutim, kada pričamo o korupciji, kada danas slušamo ova lepa izlaganja o ovoj strategiji, moramo se pozabaviti korupcijom kao društvenim problemom, jer ovo nije problem ni pozicije, nije problem ni opozicije, nije problem DSS-a, niti G17, niti SRS, već je problem duboko utemeljen u srpsko društvo i čini probleme svim reformama, modernizaciji srpskog društva, privrede i svih ostalih segmenata. Ta duboka ukorenjenost očitava se u nekim primerima koje možemo čuti svakodnevno na ulici od naših građana da je u Srbiju i u naše društvo korupcija došla od onih čuvenih 200 grama kafe kada se dolazi kod lekara ili kada se dolazi u opštinsku upravu. Međutim, to nije baš tako. Ova vlada je pokazala da je spremna u ovoj strategiji da prikaže u kakvom se stanju sada nalazimo i da prikaže tačno šta je uradila i šta će uraditi u budućem periodu. Ako imamo iza sebe jedan period gde je sam sistem bio baziran na korupciji, veliki suštinski problem je reforma samih institucija. Nakon 2000. godine, kada se krenulo u reformu institucija, tek tada se videlo koliko su srpske institucije urušene. Nije to samo period za vreme vladanja SPS-a, i jako pre toga, Komunističke partije koja je bila od Drugog svetskog rata pa nadalje. Na svakoj vladi koja želi da transformiše srpsko društvo je osnovni zadatak izgradnja institucija i DSS stalno i uporno ponavlja da je to temeljni osnov za borbu protiv jednog ovakvog zla kao što je korupcija. Drugi osnovni element za borbu protiv korupcije, kao društvenog problema, jeste podizanje svesti građana Srbije da ne ulaze u korupciju i onda kada to nije potrebno. Danas imate slučaj kada građanin odlazi u opštinsku upravu, naviknut možda iz prethodnog sistema da je potrebno da ponese nešto da bi dao nekom službeniku u opštinskoj upravi, ne znajući pri tom da je to jedan običan zahtev koji se dobija možda za 15 minuta ili sat vremena. Tu dolazimo do drugog pitanja koje je potrebno radi podizanja svesti građana, a to je informisanje građana. Sve institucije koje neposredno rade sa građanima moraju se pozabaviti pitanjem informisanja građana, njihovih prava, ali naravno i obaveza. Nisu samo oni koji se nalaze na određenim mestima korumpirani zato što su, zahvaljujući funkciji na kom se mestu nalaze, predodređeni da budu korumpirani. Ima i onih građana koji misle da mogu na lakši način, brže, preko veze, na ovaj ili onaj način da dođu do nekog benefita tako što će eventualno korumpirati nekoga na određenom mestu. Ova vlada, koja je trenutno na vlasti, pokazala je da ima snage da se bori protiv korupcije. To možemo da vidimo na nekim primerima i hapšenja sudija, nedavno smo imali prekinutu sednicu kada smo morali da ukinemo imunitet jednom od sudija zbog primanja mita od 1.000 eura, zatim imamo slučaj u Smederevu sa lažnim invalidskim penzijama, imamo raznorazne slučajeve koji su pokrenuti, i sada možemo prihvatiti neke kritike i zamerke da se to ne rešava dovoljno brzo. Jer i u drugim zemljama koje imaju slične probleme, ne moramo da idemo daleko, možemo da vidimo u našem neposrednom komšiluku, kao što su Rumunija i Bugarska, kandidati za uključenje u Evropsku uniju, imaju upravo na ovim oblastima najveće zamerke od strane partnera iz Evropske unije, a to su borba protiv korupcije i reforma pravosuđa. Nismo mi ništa specifično, niti posebno u ovoj borbi protiv korupcije, imaju i drugi slične probleme. Međutim, ono po čemu smo specifični, a to je izgleda izum srpske političke scene, jeste korupcija na najvišem političkom nivou koja ima za cilj razgradnju političkog sistema, ovakvog kakav jeste. Danas smo prisustvovali raspravi koja je bila posvećena upravo tome. Možda bi gospodin Krasić nešto više rekao o tome, jer je već pričao o toj korupciji koja se nalazi na najvišem političkom nivou, kada određene stranke bez glasova građana ulaze u parlament i na taj način razgrađuju politički sistem, ali nešto kasnije o tome. Dva bitna elementa, koja su jako potrebna u borbi protiv korupcije, jesu mediji i civilno društvo. Kada govorimo o medijima, pre svega imam u vidu izgradnju javnog servisa, koji će biti baziran na onim elementima koji služe isključivo kao servis građana. Onog trenutka kada budemo imali na čelu državne radio televizije ne političkom voljom postavljenog direktora, urednika, urednika političkih rubrika, informativnog programa, imaćemo adekvatan javni servis. Naravno, ovde smo mogli da čujemo da je potrebna veća aktivnost civilnog društva. Jeste, ali nisu samo nevladine organizacije, ove za koje možemo da čujemo sa ove govornice da čine civilno društvo. To naravno nije tačno, ovo što čujemo, Sonja Biserko, Nataša Kandić itd. To može da se podvede i pod druge segmente društva, ali nećemo da ulazimo u to. Možemo da definišemo i na drugi način. Govorim o onom delu civilnog društva koji ima za cilj podizanje društveno aktivnih građana Srbije, koji svojim radom u svojoj sredinu podižu svest svih onih koji se nalaze na području bavljenja određenim poslom u okviru društva, a takvih nevladinih organizacija verujte mi ima. To su one organizacije koje treba da dobiju prostora u medijima zato što se zalažu za podizanje kvaliteta društvenog života naših građana. Imamo jednu potpuno iskrivljenu sliku o ulozi nevladinog sektora, a i oni iz nevladinog sektora, jedan deo ovih već pomenutih, imaju a priori za cilj da budu protiv Vlade, da budu protiv parlamenta, da budu protiv političkih stranaka, dok to u drugim zemljama razvijene zapadne demokratije naravno nije prioritetan cilj, već je prioritetan cilj zajednički partnerski rad na određenim projektima koji dovode do demokratizacije društva, koji dovode do boljeg i kvalitetnijeg društvenog života svih građana, bez obzira u kojim društvenim slojevima oni žive. Kada govorimo o njima, govorimo o pravim i suštinskim nevladinim organizacijama. Naravno, kada govorimo o izgradnji javnog servisa i nezavisnim medijima, sa druge strane mi imamo i potpuno zavisne medije, koji se nalaze u privatnim rukama, a to imamo na primeru BK televizije, Karićeve televizije, koja služi kao bilbord političke promocije njegovog Pokreta snaga Srbije, koji jednostavno toliko truje ne samo političku scenu, nego truje javnu scenu, gde se obesmišljava sve čime se građani Srbije bave. Međutim, imajući u vidu kojim ljudima je taj čovek, koji razara politički sistem Republike Srbije, okružen, kako je došao do novca, čuli smo od gospodina Ivanjia, milijarde i milijarde evra, dolara, na raznorazne načine, ali samo da vas podsetim, koji su to njegovi saradnici koje on okuplja? Ne znam da li se sećate imena - Srđan Blagojević. Da li sećate ko je Srđan Blagojević? Bivši direktor PTT-a. Taj bivši direktor PTT-a je sada jedan od najbližih saradnika Bogoljuba Karića. A kako je javnost saznala za njega. Pa tako što je bilo ono dopisivanje sa kabinetom predsednika Vlade tadašnje Živkovića i nekih famoznih 9% prodaje udela PTT za "Mobtel", pa tu vidimo na koji način se korupcija i kroz koje modele može primeniti i iz jednog političkog miljenja, pa kroz privredni milje, kako se to vraća sve na svoje mesto. Na primer, Boris Stajkovac, čuveni enterijerista, kreator više kafića u Beogradu, čovek koji je inače poznat po tome što je veliki humanitarac, jedan od najbližih saradnika Bogoljuba Karića, ali na taj način što pretpostavljam da je vrlo lako baviti se humanitarnim radom, biti humanitarac sa neke lepe jahtice u Jadranu, Crnom moru itd. Tu vam je i čuveni Piksel. Da li znate ko je Piksel? Piksel vam je jedan od najbližih saradnika Karića, koji je organizacioni sekretar u njegovom izvršnom odboru, inače najuren iz DS-a jer je muljao nešto oko nekih upaljača, propagandnog materijala, pa ga najurili ljudi, jer verovatno je tu hteo nešto oko stranke da radi. Ili ovaj Tihomir Simića, koji vodi kvazizvanične delegacije predsednika svoje stranke itd. Međutim, ima tu još puno materijala, ali ne bih da više govorim zbog mojih kolega, vratiću se na početak svog izlaganja, a to je da makar koliko se mi politički sporiti ovde u srpskom parlamentu, da je dovoljno ili nedovoljno urađeno u borbi protiv korupcije, ova strategija je jedan od temeljnih dokumenata koji odslikava i da se nalazimo u teškom stanju, ali odslikava i ono za šta se moramo boriti, za šta ćemo se zalagati, i dok je ova vlada koja se sada nalazi na čelu i vrši politiku u Republici Srbiji, mi ćemo se zalagati da radimo po ovoj strategiji, koju ćemo usvojiti u srpskom parlamentu za koji dan. Zahvaljujem se na pažnji.
Narodni poslanik Nemanja Šarović, replika, pominjanje imena, nije bilo u uvredljivom kontekstu, ali pretpostavljam da je to pogrešno tumačenje, vi ćete već objasniti. Posle toga Vojislav Milajić, pa Hranislav Perić, Radiša Ilić, to su sledeći govornici.
Gospodin Tomić je pogrešno rekao da sam pogrešno čuo vezano za sudije i DSS, ali možete da proverite stenogram, upravo je tako gospodin Sredoje Mihajlov i rekao. Dakle, on je naveo spremnost vladajuće koalicije da se obračuna sa korupcijom, pa je kao primer dao to što se G17 obračunala sa Davinićem, a DSS sa tim sudijama. To niti sam pogrešno čuo, niti sam izmislio, to je rekao član vaše koalicije, pa vi izvolite, dogovorite se među sobom, pa onda izađite i recite nama da li je istina da ste spremni da se obračunate sa tim pre svega iz vaših redova, da li je to tačno ili nije tačno, ili čak ni to što ste naveli kao primer nije tačno. Idemo dalje, suzbijanje, kaže, korupcije unutar sudske uprave. Da li je moguće da nama ministar pravosuđa govori o korupciji u sudskoj upravi, a da pri tom ništa nije učinjeno da bi to bilo sprečeno. Dalje kaže, formiranje nezavisnih i specijalizovanih institucija za veštačenje u krivičnom postupku. Ovo je takođe veoma teška optužba i to svi oni koji su nekada imali veze sa sudom ili radili znaju od kolike su važnosti veštačenja. Ukoliko vi ovde tvrdite da mi nemamo nezavisne i samostalne institucije za veštačenje, onda to gospodo za ovu državu predstavlja jedan veoma veliki problem. Kaže se dalje, eliminisanje političkih kriterijuma za odabir kadrova u policiji u korist profesionalizma. Sledeće načelo je zabrana, odnosno sledeći proces delovanja, zabrana političkog delovanja zaposlenih u policiji. Šta vi nama ovde hoćete da kažete? Da ste do sada na osnovu političkih kriterijuma birali kadrovi u policiji, ali da ćete se u budućnosti truditi da to manje činite. Pa onda, kaže, dosledna primena principa rada državne uprave: depolitizacija, profesionalizacija, racionalizacija, modernizacija, otvorena vlada. Dakle, zašto već sada ne primenjujete ove principe? Drugo, dobro ste nas podsetili i na tu vašu otvorenu vladu. Smejali smo se ovde svi zajedno kada ste to predlagali. Niko nije znao unapred da nam kaže šta znači otvorena vlada, pa nam recite sada. Da li je zakucao neko na tu vašu otvorenu vladu? Da li danas, ne znam više ni koliko je prošlo od usvajanja zakona u Vladi, da li danas znate šta vam je ta otvorena vlada, gde su ta vrata koja ste vi otvorili. Dalje kažete, uspostavljanje mehanizma kontrole realizacije javnih nabavki. Da li ste mislili na ono lokomotive koje su nabavljene za ŽTP ili ste mislili na izjavu ministra Ilića, koji je rekao: da vam kažem, taj zakon ne vredi ni pet para, to pod hitno mora da se menja. Ili ste vi ovde ugradili stav Velje Ilića, ili ste ugradili stav da bi sprečili Velju Ilića da radi to što radi. Ovo bi bilo zaista dobro, a ja ću vam pročitati još ovaj stav - sprovođenje zabrane pribavljanja poreskih olakšica po osnovu isplate sredstava u nezakonite svrhe. Da li postoji bilo ko iz vladajuće koalicije ko ovo može da pročita, da protumači i objasni i nama i javnosti Srbije šta ovo znači? Dakle, sprovođenje zabrane pribavljanja poreskih olakšica po osnovu isplate sredstava u nezakonite svrhe. Znači, isplatite neka sredstva u nezakonite svrhe, napišete, to je na ime kupovine droge npr, pa onda kažete, znate, ja sam ovisnik o kokainu, da li bih na osnovu toga mogao da dobijem neku poresku olakšicu? Dakle, ovo je potpuno besmisleno što ste napisali i ovo je očigledan primer da ste se prilikom pisanja ove strategije za borbu protiv korupcije rukovodili nekim stranim dokumentima i da vam, kao i u brojnim dosadašnjim slučajevima, ti koji su prevodili nisu dobro odradili posao. Hvala.
Izvolite, gospodine Milajiću, potom narodni poslanik Hranislav Perić, zatim Radiša Ilić, dalje Branka Bošnjak, pa Vjerica Radeta. Izvolite, gospodine Milajiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovom strategijom Vlada je pokušala da reši jedan krupan društveni problem kao što je korupcija. U uvodnom delu navode se elementi koje obuhvata ova strategija. Jedan od tih elemenata je efikasna primena antikorupcijskih propisa. Drugi element je prevencija, koja podrazumeva otklanjanje mogućnosti za korupciju i treći element je podizanje svesti i obrazovanje javnosti u borbi protiv korupcije. Što se tiče efikasne primene i antikorupcijskih propisa, apsolutno niko ne zabranjuje ni izvršnoj ni sudskoj vlasti da primenjuju već postojeće propise koji obuhvataju i tu vrstu društveno negativnih pojava kao što je korupcija, i Vlada je to mogla i ranije, bez ove strategije, da primenjuje zakone, a i pravosudni organi takođe su mogli da primenjuju propise i da se bore protiv korupcije. Strategijom je predviđeno da će se donosi akcioni plan, da će ga doneti Vlada koji će konkretizovati ovu strategiju i doneti određene mere kojim će se poboljšati borba protiv korupcije. Ovim predlogom strategije Vlada priznaje dve stvari. Prva stvar je da je problem korupcije prevazišao mogućnosti države, da je korupcija postala toliko opasna društvena pojava da postoji opasnost da mafija preuzme državu. Drugu stvar o kojoj govori ova strategija, a to je da Vlada ne može uspešno da se bori protiv korupcije i traži alibi i podršku od Skupštine. Usvajanjem ove strategije treba deo odgovornosti da prenese na zakonodavnu vlast i da ima opravdanje za neuspešnu borbu protiv ove korupcije koja traje poprilično dugo. U prvoj glavi tačka 4. dati su ciljevi strategije za smanjenje korupcije i tu je navedeno 16 potciljeva koji treba da ostvare taj glavni cilj, a to je smanjenje korupcije, kao što je rekao i ministar, korupcija se ne može eliminisati 100%, ali se može smanjiti na jednu razumnu meru. Tu je dato 16 potciljeva i on je sugerisao da poslanici u svojim diskusijama daju neke konkretne predloge za poboljšanje ove strategije, koje bi oni uneli u svoj akcioni plan koji će usvojiti Vlada. Gledao sam ove podciljeve koji treba da ostvare ovaj osnovni cilj, suzbijanje korupcije. Dao bih predlog i da je trebalo između ostalog uneti i efikasno rešavanje već postojećih slučajeva korupcije. Podsetio bih vas na nedavnu prošlost i na afere koje su vezane za duvan, izvoz šećera, prodaju i kupovinu električne energije, asfaltiranje puteva, osnivanje Nacionalne štedionice. Tu se pojavljuju ljudi uglavnom iz prošle vlade, počev od pokojnog premijera Đinđića, Živkovića, Čede Jovanovića, Aleksandra Vlahovića, Pitića, ljudi koji su bili bliski DS, a setimo se afere oko pranja novca Nemanje Kolesara, Janjuševića, Difens rouda, Čumeta, koji je asfaltirao pola Srbije preko DS, Miodraga Kostića koji je kupio tri šećerane za devet evra. Zajednički imenitelj svim tim korupcionaškim aferama je sve da su to ljudi iz DS ili ljudi koji su vrlo bliski DS. Apsolutno najveće afere koje su najveću štetu ovoj zemlji nanele su vezane za DS. Privatizacija "Sartida" nanela je najmanje 400 miliona dolara štete ovoj državi. To još uvek nije ni načeto, to pitanje privatizacije i na koji način je izvršena privatizacija "Sartida" i prodaja US steel-u, a nije ni odškrinuta, a sigurno je napravljena šteta ovoj državi od preko 400 miliona dolara. Ovde je dosta govoreno oko kupovine i prodaje mandata poslanika, trgovine političke i tu se ne bih osvrtao, jer je poprilično stvari tu rečeno. Podsetio bih i Vladu i ovaj skupštinski dom na ne tako davnu aferu koja je nanela ogromnu štetu ovoj državi i građanima ove zemlje, to je šećerna afera i prodaja šećerana, i sankcije koje smo pretrpeli od EU zbog reeksporta šećera. Suština je u tome da je krajem 2000. godine EU dodelila preferencijale tadašnjoj SRJ, gde smo mi mogli po povlašćenim uslovima da izvozimo domaći šećer, domaćeg porekla, i to po ceni od 600 evra po toni, a tada je tržišna vrednost šećera bila 300 evra po toni. EU nam je omogućila da zarađujemo 300 evra po izvezenoj toni, računajući pri tom da će nam omogućiti da nam oživi proizvodnja šećera, s obzirom da imamo 15 šećerana u Srbiji i da je u okruženju Srbije manjak šećera za nekih milion i 400 hiljada tona. Proračun je bio da 15 šećerana mogu da proizvedu godišnje oko 700 hiljada tona, domaće potrebe se zadovoljavaju sa 250 hiljada tona šećera, a 450 hiljada tona ostaje za izvoz. To je bio ustupak EU tadašnjoj SRJ da oživi proizvodnju šećerne repe, preradu šećerne repe, proizvodnju šećera i prehrambenu industriju koja je vezana za proizvodnju šećera. Čak je 2002. godine francuski ambasador ovde u Beogradu organizovao seminar o tome i pozvao najveće šećerane iz Francuske da nam predstave program razvoja privrede i privrednih grana koje su vezane za preradu šećerne repe i šećera. Uputio je poziv svim ministrima i predsedniku tadašnje vlade iapsolutno niko se nije odazvao na taj poziv niti je došao. Američka firma Šaper iz Luizijane je bila zainteresovana za kupovinu šećerane u Kovinu, koja nije radila tri godine, i tu je početna cena za kupovinu te šećerane dva i po miliona dolara, i obaveza je bila kupca da preuzme sve dugove i da investira 30 miliona dolara u pokretanje proizvodnje u Kovinu. Oni su odustali od toga kada su videli da su Miodrag Kostić i MK Komerc kupili tri šećerane koje su radile, bile u funkciji, za devet evra. Oni kada su to videli, oni su shvatili da našu državu apsolutno ne interesuje proizvodnja šećera, nego da tadašnju vlast i vladu samo interesuju špekulacije. Tadašnji savezni ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom Labus, današnji potpredsednik republičke vlade, potpuno je liberalizovao uvoz šećera i uništio našu industriju i to je svesno uradio. Iz EU, pre svega Kristofer Paten, poslao mu je pismo 2002. godine, čudeći se čudom da smo mogli takvu glupost da uradimo i da potpuno liberalizujemo uvoz šećera. Pri tome čak navodeći da se liberalizacija uvoza nekog proizvoda vrši jedino u tri slučaja. Prvi je slučaj, ako uopšte nemate tu robu i ako je uopšte ne proizvodite, pa nema razloga da štitite tržište. Druga situacija je ako enormno proizvodite i ako imate hiperprodukciju te robe, onda nemate čega da se plašite, jer strana roba, po prirodi stvari, mora da bude skuplja jer imate hiperprodukciju. Treći razlog za liberalizaciju uvoza je špekulativne prirode. Taj razlog je Labus iskoristio za liberalizaciju šećera, da bi omogućio MK Komercu i nekim drugim da prepakuju uvozni šećer, koji su uvozili po 300 evra po toni, a prodavali EU po 600 evra i zarađivali 300 evra po toni. EU je formirala svoju komisiju i oni su utvrdili da je u toku 2001. i 2002. godine izvezeno na taj način, reeksportom, preko 300 hiljada tona i ostvarena je čista dobit od 100 miliona evra, za jedan uzak krug ljudi koji je preko vlasti omogućio propisima da se taj posao ostvari, a ovaj drugi komercijalni deo preko firmi koje su bile bliske DS. Oni su zarad svojih ličnih i uskih grupnih interesa uništili celu jednu granu privrede, ne trepnuvši. Pri tome, Evropska unija je napravila analizu da 500 hiljada ljudi živi od proizvodnje šećerne repe, prerade šećerne repe, proizvodnje šećera i industrija koje su vezane za šećer, industrija sokova, čokolada, konditorskih proizvoda. To je tipičan primer korupcije, gde lični i grupni interesi, na račun javnih i opštih interesa, pobeđuju i nanose ogromnu štetu državi i društvu, ostavljaju ljude bez posla, uništavaju privredu oko sebe, samo zarad ličnih interesa. Međutim, Vlada po tom pitanju ništa nije preduzela, ova nova od 2004. godine, kao ni kod prodaje "Sartida", gde je očigledno država oštećena od strane ministra Vlahovića za preko 400 miliona dolara. Mislim da ova strategija morada ispita sve slučajeve i u bliskoj prošlosti, a ne da se okreće ovim dnevnim problemima, koji jesu atraktivni za javnost i sigurno nanose štetu institucijama i državi, ali ovo su mnogo krupniji problemi, koji su bukvalno ekonomski uništili ovu zemlju. Hvala lepo.
Hvala vama, gospodine Milajiću. Reč ima Hranislav Perić, potom Radiša Ilić, Branka Bošnjak, pa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče, često grešite u tom spisku kada sam ja u pitanju, pa više ne verujem da je to samo greška, mislim da ima pomalo i namere, pošto ste pročitali desetak puta moje ime da ću govoriti, smatram da vam je bio cilj da odustanem od diskusije. Ako je tako, imaćemo problem. Neću danas govoriti o korupciji poslanika, dovoljno su o tome rekli Meho Omerović i Sredoje Mihajlov. Oni tu materiju najbolje poznaju i suvišno je da bilo koji drugi poslanik komentariše to pitanje. Danas na dnevnom redu imamo donošenje odluke o utvrđivanju nacionalne strategije zaborbu protiv korupcije. Mislim da usvajanjem ovakve strategije nećemo u praksi ništa promeniti. I dalje će vladati korupcija. Postoji mnogo zakona koje smo doneli do sada, ali se ne sprovode u praksi. Zakon o sukobu interesa nije zaživeo u praksi. Ne verujem da ćei Zakon o pranju novca biti primenjen, kao i drugi zakoni koji su doneti, a koji se odnose na korupciju i pljačku države. Ako ozbiljno želimo da se suprotstavimo korupciji, treba da donesemo jedan ozbiljan zakon. Prvo, taj zakon treba da poštuju funkcioneri koji su na vlasti, i to u prvom redu od Vlade do direktora javnih preduzeća. Od 2000. godine u ovoj skupštini stalno slušam od novostvorenih reformskih političara koji u svakom izlaganju govore da je za sve kriv prethodni režim, da je za sve kriv Slobodan Milošević, da smo sve pokrali, da je vladala korupcija. Tu priču i dalje pričaju. A vladate već pet godina. Počnite da malo govorite o svojih pet godina vladavine, šta ste za pet godina uradili da se spreči korupcija. U ovoj odluci trebalo je da stoji - korupcija i pljačka, jer jedno bez drugo ne ide. Ne može da se dogodi pljačka ako ne korumpiraš nekog iz vlasti. Za svega pet godina uspeli smo da prodamo sve što je narod ove zemlje stvorio od postojanja. Gde može da se desi i veća korupcija i pljačka nego kada se prodaje u zemlji sve što je vredno. Dajte da se vratimo samo pet godina unazad i da vidimo koji su to bogataši, koji su to postali bogati samo od 2000. do 2005. godine. Gde na svetu postoji da za pet godina možeš da postaneš bogataš i da ne znaš šta sve imaš, a da nigde do tada nisi radio, da ti je prvo zaposlenje političar. Trenutno, u ovoj zemlji mnogi koriste MMF kao pokriće i izgovor za svoje privatne aranžmane i ostvarivanje ogromnih profita. Ovakvim tumačenjem pregovora sa MMF naši političari nastavljaju da se bogate, a mehanizmi ostvarivanja profita su različiti. Najčešće se sa revizijskim kućama napravi dogovor o proceni vrednosti preduzeća. Ako, na primer, preduzeće vredi 100 miliona evra, oni ga procene na 10 miliona. Dobit od prikazivanja lažnih bilansa dele ključna lica u lancu privatizacije od resornog ministarstva do konsultantske kuće. Drugi način na koji su političari od 2000. godine stvorili veliko bogatstvo je preko navodno stranih kompanija. To praktično znači da je vlasnik privatizacionog preduzeća u Srbiji samo fiktivno strana firma, registrovana kao of-šor kompanija u nekoj od zemalja tzv. poreskih rajeva. Iza tih kompanija zapravo kriju se ljudi iz vrha vlasti posle 2000. godine, koji su na različite načine došli do ogromnog bogatstva na račun građana Srbije. Ako želimo iskreno da uđemo u borbu protiv korupcije, onda treba iskoreniti korupciju u vrhu vlasti, a ona će po vertikali odozgo naniže sama nestati. Često se među građanima govori da je država u rukama tajkuna. Poseban problem su tajkuni koji iz pozadine seju korupciju, iz džepova vade i dele svima pomalo, bez obzira ko je na vlasti. Oni imaju uticaja na neke bitne tokove, pre svega oko privatizacije, jer je to najplaćeniji posao danas u Srbiji. Pod izgovorom - ulazak u Evropu, reforme, poručuju nam - Srbija je na izvolite, svako grabi šta stigne. Danas nisam hteo da pominjem imena onih koji su korumpirani i onih koji su opljačkali ovu državu, iz razloga što imena svi znaju u ovoj Srbiji, pa i vrapci na grani, samo je pitanje hoće li ova država stvarno da se obračuna sa korupcijom i pljačkom. Ako hoće to država da uradi, tu nema nikakvih problema, ali sumnjam da hoće to država da uradi. Hvala.
Hvala, gospodine Periću. Ne morate sumnjati da sam pominjao više puta da bi se poslanici pravovremeno pripremili, pa i sada to činim. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, zatim Branka Bošnjak, Vjerica Radeta, Goran Jakšić, pa Ivan Radić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što nešto kažem o korupciji, zanimljivo bi bilo čuti gde se državna zajednica SCG nalazila na osnovu istraživanja s kraja 2004. godine, koja su obuhvatila 146 zemalja u svetu, a odnosi se na korupciju. Dakle, od 146 zemalja državna zajednica SCG se po stepenu korumpiranosti nalazila na 99. mestu, s tim da se stepen korumpiranosti povećava od prvog mesta naniže. Od zemalja u regionu samo se Albanija nalazila iza naše zemlje, i to na 106. mestu. Srbija i Crna Gora je bila u društvu Alžira, Libana, Makedonije i Nikaragve. Istraživanje je s kraja 2004. godine i odslikava veličanstveni domet buldožer revolucije od 5. oktobra do danas. Korupcija je rak-rana svake države i svake vlasti. Kada u tom sistemu vlasti ne funkcioniše kako treba sudstvo i policija, kada se ne reaguje adekvatno na očigledne zloupotrebe zakona, onda korupcija nalazi plodno tle za nesmetano podrivanje te iste vlasti, a na štetu građana. Oni koji će se okoristiti su obično pojedinci iz senke, interesne grupe i privilegovani finansijski moćnici. Država, donoseći nacionalnu strategiju za borbu protiv korupcije, na neki način priznaje da joj postojeći zakoni nisu dovoljni da se uhvati u koštac sa korupcijom. U ovoj strategiji pomenute su oblasti koje su najviše zahvaćene korupcijom, od kojih su najvažnije pravosuđe i policija. Svakako su tu i prosveta, zdravstvo, javne službe, inspekcije itd. One su bitne jer daju jednu opštu sliku društva u kome živimo. Zloupotreba položaja, zanemarivanje javnog u korist privatnog, velika pljačka kroz obezvređivanje državnih resursa, samo su neke od karakteristika koje prate korupciju. Obično se korupcija, gledano u užem smislu, povezuje sa socijalnim statusom pojedinca i sredine gde on živi. Na primer, kada su u pitanju lekari ili prosvetni radnici, obično se nalaze razlozi, kao što su neadekvatni materijalni položaj i društveni ugled, nemogućnost napredovanja, male plate, loš sistem samog funkcionisanja prosvetnih i zdravstvenih ustanova itd. Kada je u pitanju sudstvo, razloge za korupciju treba tražiti u političkim pritiscima izvršne vlasti, uticaju interesnih grupa, ali i u nepostojanju adekvatne selekcije, kao i nepostojanju sistema zaštite sudija. Svedoci smo čestih afera čiji su akteri upravo nosioci pravosudnih funkcija. Skoro svakog meseca se u Narodnoj skupštini nekom sudiji ukida imunitet zbog primanja mita i za beznačajne presude, ali i zbog donošenja loših presuda usled kojih su nastale teške posledice po pojedinca ili po preduzeća, koja su se na smišljen način tako obezvređivala i kasnije prodavala ispod svake realne cene. Ovo poslednje se odnosi uglavnom na trgovinskesudove, o čemu su takođe izveštavali mediji. Od korupcije nisu imune ni sudije Vrhovnog suda, ali opet se ponovila stara priča, svi su zaćutali i, da ne pukne bruka, sve se svelo na jednog sudiju, jednog tužioca, koji se na nesreću poverio svojoj ženi i tako je operacija praćenja sudija propala. Samo pre nekoliko dana, Skupština Srbije je ukinula imunitet sudiji iz Paraćina. Pravo je pitanje koliko građana i ne prijavi takve pojave, sa kojima se ponekad susreću. Međutim, izvršna vlast često ne reaguje adekvatno protiv očiglednih primera korupcije. Razlog je prost. Vlada ne sme da se zamera svojim koalicionim partnerima, čiji kadrovi, kao nosioci određenih funkcija u Vladi ili po javnim preduzećima i ustanovama, svesno krše zakon, zloupotrebljavajući svoj položaj. Adekvatno preduzimanje zakonskih mera protiv takvih nosilaca funkcija automatski bi značilo i prestanak podrške Vladi one političke partije čiji se član našao pod udarom zakona. Na desetine afera je izašlo u javnost koje su nedvosmisleno ukazivale na korupciju. Izvršna vlast skoro ništa nije preduzela. Setimo se samo afere oko prodaje "Knjaza Miloša" i uloge Miroljuba Labusa u svemu tome. Neka posle neko kaže da Milko Štimac nije padao u nesvest iz čistog mira ili zbog telefonskih poziva samog potpredsednika Vlade. Javnost u Srbiji je bila prosto šokirana na koji način je Vlada vršila pritisak na aktere oko privatizacije "Knjaza Miloša". Građani Srbije to znaju i zato je poverenje u stranke na vlasti tako očajno. Na drugoj strani, guvernera Narodne banke Srbije, Jelašića, već mesecima prozivaju mediji da odgovori odakle mu ogroman novac za kupovinu vile na Dedinju. On ćuti, svi se prave slepi i gluvi i izvršna vlast opet pada na ispitu. Setimo se afere "Erikson", opet umešan Miroljub Labus, opet ništa. Čak su i Šveđani pokrenuli istragu. Šta se na kraju desilo? Ništa. Da je u pitanju običan građanin, terali bi ga do Vrhovnog suda. Gde su sada ona specijalna policijska odeljenja za organizovani kriminal da ispitaju sve ove slučajeve. Ili, setimo se samo vlasti DS i kupovine velikog broja vozila za potrebe policije. Onda su morali da se kupe posebni opasači, kravate, zip upaljači. Sve to u aranžmanu jedne od mnogobrojnih firmi bivšeg ministra unutrašnjih poslova, Dušana Mihajlovića. Da li je neko za to odgovarao? Nije niko. A tek afera oko nabavke vojne opreme. Vinovnici ili učesnici - opet funkcioneri G17 plus. Zamislite, ministra Davinića iz G17 plus optužio je za veliku pljačku ministar Dinkić, takođe iz G17 plus. Normalno bi bilo da neko zbog toga bude u zatvoru iz G17 plus, a ne da cela priča spadne na jednog pukovnika i to samo zato što je prespavao besplatno u hotelu. Sport je oblast u kojoj caruje korupcija. Klubovi su postali idealno mesto za pranje novca. Tu priliku mnogi uveliko koriste. Retko koji sportski klub ili savez nema nekog funkcionera iz vrha političke elite u svojim upravnim odborima ili organizacijama. Sa tih pozicija se veoma efikasno usmeravaju finansijska sredstva, sponzorstva, transferi, kupovine igrača, čak i nameštanje rezultata. Zato mi u Srbiji još uvek nemamo zakon o sportu, kojim bi se donekle regulisao status i klubova i sportista u Srbiji. Ako bi se u delo sprovele preporuke koje ste dali u ovom predlogu nacionalne strategije, ova vlada ne bi trajala ni dva dana, jer njihovim ispunjenjem prestali bi interesi vaših koalicionih partnera za podršku Vladi. Na primer, zabrana stranačke aktivnosti za određene kategorije funkcionera, izveštaj o sprovođenju antikorupcijskih mera koje ti funkcioneri očigledno ne daju, nepotizam, stranačka zapošljavanja itd. Sve ovo što ste napisali u preporukama za pravosudni sistem i policiju ostaće samo mrtvo slovo na papiru. Za ovo imate zakone, samo je potrebno da ih država sprovodi, za čime izgleda nema, od strane Vlade Srbije, ni želje, a ni smelosti. Zahvaljujem.
Hvala vam. Replika na pominjanje stranke, odnosno poslaničkog kluba. Izvolite, gospodine Ivanji.
Samo kratko, ono što želim da kažem, tačno je da je ministar Davinić bio član G17 plus, ali hoću da kažem, takođe, da je jedino G17 plus smogao snage da ukaže na slučaj korupcije u nabavci opreme. To je stvar koja pokazuje koliko je G17 plus odgovorna stranka, i da istera uvek pravdu, bez obzira na to da li je taj čovek bio član G17 plus ili ne. Dakle, to je ono što je činjenica i nadam se i siguran sam da će to građani Srbije moći da cene.
Hvala vama, gospodine Ivanji. Ovo je bila replika na pominjanje stranke. Jasno se zna osnov za repliku. Upravo sam sada raščistio, jutros nisam video ko je ovlašćeni predstavnik, te sam mislio da prisutni, kada je prisutan predsednik ili zamenik predsednika, nema ko drugi. Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, pa narodni poslanik Vjerica Radeta, narodni poslanik Goran Jakšić je odustao, pa Ivan Radić, pa Žarko Obradović, naravno, ukoliko se ne javi neko po Poslovniku pre nego što dam reč. Izvolite, gospođo Bošnjak.
Poštovani predsedniče, uvažene kolege, poštovani gospodine ministre, nažalost, ni danas nismo bili u stanju da građanima koji su nas birali pošaljemo jasnu poruku da su nam zakoni najvažniji, već trošimo narodne pare na sitno politikantstvo. Predlog odluke o utvrđivanju nacionalne strategije za borbu protiv korupcije je pred nama i neophodna je minimalna saglasnost da država na svim nivoima mora da se bori protiv korupcije. Mi smo siromašna država, siromašni građani, a čini mi se, nikada više korupcije, nikada više profitera i milijardera. Uzroci korupcije - ekonomski: transformacija vlasništva, siromaštvo, nepoštovanje tržišnih principa; politički: postojanje centara moći, međunarodna izolacija, politizacija svih sfera života; pravni: neefikasnost pravosuđa, neprimenjivanje propisa, neusklađenost propisa; institucionalni: nefunkcionalne institucije, kadrovska i materijalna neopremljenost; i naravno, istorijski: nagla promena sistema, ratovi i, nažalost, srpski običaji. Borba protiv korupcije mora da se vodi kroz politički sistem, ratifikacijom međunarodnih konvencija, jačanjem javnosti rada državnih organa, jačanjem nadzorne uloge Narodne skupštine, uvođenjem obaveze državnih organa za sprovođenje antikorupcijske kontrole, zabrana stranačkih aktivnosti za određene funkcionere, efikasno skidanje imuniteta za javne funkcionere, donošenje kodeksa ponašanja narodnih poslanika. Svedoci smo ovih dana poslanika preletača. Meni je žao što je ovde u opticaju termin "krađa mandata", ovde se zapravo radi o neuspelom pokušaju krađe mandata, jer je jedna stranka zamenila svoje poslanike takođe poslanicima iz redova iste stranke. Pravosudni sistem i policija u borbi protiv korupcije imaju svoju ulogu kroz efikasno sprovođenje zakona, uvođenje disciplinske odgovornosti zaposlenih u pravosuđu i policiji, kroz zabranu političkog delovanja nosilaca pravosudnih funkcija, obezbeđenje odgovarajućih zarada zaposlenih u policiji i pravosuđu, kroz reagovanje na pritužbe na rad zaposlenih, kroz periodične kontrole organa, kroz ubrzavanje sudskih postupaka, efikasno izvršavanje sudskih presuda, suzbijanje korupcije u sudskoj upravi. U borbi protiv korupcije mora se obezbediti: kontrola tužilaštava u slučaju nepokretanja ili obustave postupaka za krivično delo u oblasti korupcije, eliminisanje uticaja političkih struktura na postupke, zaštita osoba koje prijavljuju korupciju, efikasno oduzimanje koristi koja potiče od korupcije, povećanje broja policajaca i poboljšanje njihovih uslova rada, zabrana političkog delovanja u policiji, unapređenje unutrašnje i spoljne kontrole rada policije i kažnjavanje i nagrađivanje, ali i modernizacija kriminalističke policije. U borbi protiv korupcije posebnu ulogu ima i lokalna uprava i javne službe. Ovo sigurno nije najveći nivo korupcije, ali zbog toga što se građani najčešće sreću sa lokalnom upravom, zloupotrebe i ta korupcija je građanima i najočiglednija. U sistemu javnih finansija je takođe posebna sfera mogućih zloupotreba i korupcije. Država mora trošiti sredstva samo po usvojenim stavkama budžeta. Potrošnja mora biti transparentna, moraju se uspostaviti sistemi efikasne kontrole troškova budžetskih korisnika, povećanje broja kontrolora i njihovo edukovanje i proveravanje, usklađivanje poreskih propisa sa evropskim propisima, uvođenje sintetičkog poreza i smanjenje poreskih oblika, modernizacija poreske uprave. Naravno, posebna pažnja mora biti u suzbijanju korupcije u oblasti carine. Mora se povećati kontrola i efikasnost carinske službe, sprovođenje propisa u oblasti javnih nabavki. Danas smo čuli nekoliko primedbi, verovatno vrlo osnovanih, na Zakon o javnim nabavkama. Nadam se da će uskoro u skupštinsku proceduru doći i izmena Zakona o javnim nabavkama. Takođe, država mora obezbediti samostalnost u radu Komisije za zaštitu prava i ona mora biti potpuno odvojena od uticaja izvršne vlasti, kao najviši oblik kontrole. Posebnu ulogu u borbi protiv korupcije moraju imati mediji. Nažalost, mi smo svesni da je uticaj medija na korupciju vrlo veliki. Moramo reći da je uticaj medija poglavito negativan. Neselektivnim optužbama, izmišljenim aferama, neprincipijelnim informisanjem (Predsednik: Omogućite poslaniku da se obrati.), svim tim pojavama obeshrabruju se pravi borci protiv korupcije, a podstiču onikoji jegenerišu. Zavisni od političkih uticaja, ali i srpskih tajkuna, stvaraju lažnu sliku o moralnim vrednostima u Srbiji i projektovanim lažima i aferama prikrivaju prave pljačkaše i kriminalce. Zbog svega ovog društvo mora da uspostavi uvid u finansijsko poslovanje medija, da uvede jedinstven kodeks novinarske etike, unapredi propise o odgovornosti za javnu reč, usvoji princip nespojivosti rada novinara i njihove političke aktivnosti i uvede sankcije za trgovinu medijskim uticajima. Državni organi moraju posebnim merama ojačati ulogu civilnog društva i građana u borbi protiv korupcije. Građane moramo ohrabriti da prijavljuju pokušaje korupcije, moramo ih edukovati i valjano informisati o njihovim pravima. Dug je put do društva bez korupcije i čovek, kao pojedinac, mora imati najznačajniju ulogu u toj borbi. Svako od nas plaća iz svog džepa skupu državu koja je opterećena troškovima korupcije. Kao član stranke G17 plus, kao arhitekta i kao graditelj, u politici se nalazim na privremenom radu i svoj jedini cilj imam: borba protiv korupcije u svojoj profesiji. Korupcija u urbanizmu postoji za sve vreme mog profesionalnog delovanja. Moram da kažem da nje ima i danas. Moja želja je da pozitivne pomake merim promilima, jer znajući da 100.000 čestitih građana Srbije, matematički, po jedan promil doneće sto posto. Naravno, idealno društvo ne postoji, ali svi moramo težiti da svako od nas da doprinos u borbi protiv korupcije. Zadatak svakog poslanika je posebno odgovoran i težak na ovom teškom putu. U ime stranke G17 plus, predlažem pooštravanje mera u borbi protiv korupcije. Građani su nas birali 2003. godine, jer smo prvi skrenuli pažnju na zloupotrebe državnih funkcionera. Prvi smo iz svojih redova uklonili ljude koji se ne pridržavaju moralnih principa. Otkrili smo aferu vojne opreme, smenili smo ministra Davinića. Zamenili smo dva narodna poslanika zbog osnovane sumnje da su planirali da pokradu volju građana i mandate prenesu u neku drugu parlamentarnu stranku, ili što je još gore, u neku neparlamentarnu stranku. Prvi zadatak ove skupštine je da, usvajanjem ove odluke, stvori pravni okvir za delovanje, ali je mnogo važnija uloga svakog poslanika da u svojoj sredinii svojim primerom promoviše borbu protiv korupcije. Previše smo siromašni da bismo plaćali lekare, da bismo podmićivali opštinske službenike, plaćali upis deteta u jaslice ili građevinsku dozvolu. Zato pozivam sve svoje kolege da podrže ovaj predlog odluke, ali što je još važnije, da svojim primerom i delovanjem promovišemo borbu protiv korupcije i konačno povratimo poverenje građana u narodne poslanike.
Malopre je tražio po Poslovniku gospodin Krasić. Izvinjavam se što ste malo sačekali, ali vidite da je ponekad jako teško. Moramo strogo da se držimo i tačnog izražavanja i Poslovnika. Sledeći govornik će biti narodni poslanik Vjerica Radeta, pa pošto su dva poslanika odustala, narodni poslanik Ivan Radić, pa narodni poslanik Žarko Obradović. Ministre smenjuje ili Skupština, ili predsednik Vlade ili Savet ministara. Izvolite, gospodine Krasiću.
Gospodine Markoviću, ništa nije teško. Drugo što želim da vam objasnim, ukoliko se reklamira povreda Poslovnika, član 101. stav 1. i 2. ili član 104, to ne znači obavezno kada se izađe na repliku da se uzvrati na neku uvredu itd. Moje javljanje jeste da se nešto razjasni. O čemu se radi? Gospodin Ilić iz SRS je vrlo lepo izneo gole činjenice da je ministar Davinić član G17, da je njega optužio i napao za neke stvari ministar finansija Republike Srbije, Mlađan Dinkić, isto iz G17. Optužbe koje su bile na toj relaciji su bile teške, sve se zasniva u jednom krugu koji se zove G17 plus. Kako se to završilo? Ili je jedan morao da ode u zatvor ili su obojica morala da idu u zatvor. Na tu konstrukciju i na to logičko zaključivanje, Željko izlazi i kaže da je G17 plus skupio snage da raščisti to u svojim redovima. Nije dovoljno to. Ovo što je gospodin Radiša Ilić rekao nije se zasnivalo na hrabrosti da se raščisti u svojim redovima. Ne treba hrabrost za primenu zakona. Ali, da vas samo podsetim, nije ništa raščišćeno, a liči mi na ono što je Tadić uradio u izbornoj kampanji 2003. godine. On je svojim likom, stasom, glasom i izgledom, pa čak i ogledalom, garantovao da će na sudu da se završi afera Bodrum. Sećate se, vi ste ga napadali zbog afere Bodrum. Vi ste pokazivali televizijski snimak ko gde sedi, ko kako glasa, šta je moguće, šta je nemoguće, gde se nalazi Neda, gde se nalazi Radosavljević, gde se nalazi odsutni Pajtić itd. Naravno da sam izašao da kažem, sve mi to liči na parolu, kao što je Tadić upotrebio jednu parolu, to će i vaše ispasti da je neka parola. Vi ste našli za shodno da ispravite navodno činjenicama, samo malo da okrenete te činjenice, da se to malo zarotira i da se dobije potpuno drugačija slika. Ne ulazim u to da li je tačno ili nije tačno. Verovatno ono za Erikson ima poprilično tačnosti, jer se postupak vodi u Švedskoj, ne vodi se ovde. Niko odavde nije napravio aferu. To ovi pokvareni Šveđani napravili aferu. I treba neki odgovor. Šećer treba odgovor, privatizacije treba odgovor, Knjaz Miloš treba odgovor. Jelašić napokon treba da kaže da li je stvarno u onoj crvenoj jaknici, kada je došao u Srbiju, imao tolike devize u postavi, džemperčić itd. Sve su to otvorena pitanja. Ona mogu da budu smešna, mogu da budu žalosna, mogu da budu laž, mogu da budu istina, ali na to treba da da odgovor država, vlast, organi, a ne strategija koja nam se gura kao kukavičija jaja. O tome se radi. Ako ste stvarno da se raščisti sa korupcijama, sa mitom. Evo,podržavamo vas, ali dajte neki rezultat. Nemoguće je ovo, svakodnevno se otvara poneka afera, drma se deset dana i onda kraj priče. Samo da vas podsetim, pre godinu dana ovde sam vam sarkastično postavio pitanje kada ćete da uhapsite Karića. Neko je mogao da me optuži da plediram nešto nezakonito itd. Naravno, svi su shvatili da sam to sarkastično rekao da bih vas izazvao, da napokon potražite dokumentaciju, protumačite dokumentaciju, pa čak malo i one koji zastupaju državu pred međunarodnom arbitražom podsetite koji je njihov posao i nađete neke odgovore na ključna pitanja. Drago mi je što potvrđujete naše stavove da u stvari tajkuni vode ovu zemlju, ne direktno nego preko svojih pajaca. Sećate se da sam pre mesec dana čak pričao o velikom tajkunu Danici Drašković.
Hvala, gospodine Krasiću. Nije teško držati se Poslovnika, zato sam i ukazao malopre na to šta je u domenu stranaka, a šta službi. Izvolite, replika na pominjanje stranke.
Ovde se radi o brojnim neistinama, kojih se neću dotaći svih, ali vratiću se ponovo na vaše pitanje. Dakle, tačno je, potencirali smo da je stranka G17 plus spremna da i u svojim redovima raščisti sa korupcijom i to je osnov našeg bavljenja politikom i inače. Ne možete se nečim baviti u državi ukoliko se time ne bavite i u svojoj stranci. To je ono što smo mi uradili. Što se tiče ingerencija koje imaju naši ministri, mogu da kažem da je sa te strane sve urađeno kao što je i vama jasno. Gospodin Dinkić je više puta izjavio da je budžetska inspekcija utvrdila izvesne stvari koje je istraživala u Ministarstvu odbrane i to je potpuno jasno. Dakle, budžetska inspekcija je podnela svoj izveštaj i obavešteni su svi nadležni organi o tome. Sada je dalje na ostalim nadležnim organima da urade svoj posao, pa naravno MUP, tužilaštvo, pravosuđe, zna se ko sada treba da radi. Dakle, oni rade svoj posao sada i očekujem da će to biti završeno. Svi mi u G17 plus očekujemo da sve afere i sve potencijalne moguće afere koje su povezane sa korupcijom, pošto je o tome danas reč, nađu svoj epilog na sudu i očekujemo da će se tako dogoditi, bez obzira da li se radi o članovima G17 plus ili o bilo kome drugom u Srbiji, bilo da se radi o krupnoj, bilo da se radi o sitnoj korupciji, jer korupcija je korupcija. Dakle, potpuno je neprimereno pominjanje stranke G17 plus i povezivanje njeno sa bilo kojom vrstom korupcije. Želimo da sve ove afere dobiju svoj epilog, a doprinosimo u svim oblastima u kojima mi radimo i u kojima rade naši ministri da njihove službe i službe koje su podređene njima završe svoj posao do kraja, i one su to u ovim slučajevima uradile. Dakle, to je ono što sam želela da kažem.
Po Poslovniku, pretpostavljam kao pogrešno protumačen. Izvolite, gospodin Krasić.
Gospodine predsedniče, ne radi se samo o pogrešnom tumačenju i da sam pogrešno protumačen, nego i o narušavanju jednog dostojanstva. Objasniću vam o čemu se ogleda narušavanje tog dostojanstva. Gospođa je ovde iznela - ministri G17 plus. Ne postoje ministri G17 plus, nego postoje ministri. Ako ste ih vezali samo za G17 plus, onda potvrđujete ono što pričam od postanka ove vlade da tamo postoje parcele. U ovoj parceli se nalazi G17 plus i kontroliše upravo ono što je malopre Branka lepo konstatovala da je problem – carina, poreska uprava, Narodna banka itd. Morate malo da vodite računa kada izađete nešto da pričate. Ne može stranka koja je na vlasti da dođe da replicira opoziciji i da kritikuje stanje za koje je ona odgovorna. Kako vi iz G17 možete da kritikujete stanje na carini, a vi držite carinu i hvalite se da držite carinu. Pre neki dan doktor kaže - vi u Aleksandrovcu da znate da se za koji dan otvara dom zdravlja, to je zahvaljujući G17 plus. Da sam sa vama u Vladi odmah bih to rasturio. Zašto? Vi ste koaliciona Vlada koja zajednički radi ili ste sektorska vlada. Na to može slobodno da se doda ovo što su froncle od SPO. Vama je smešno, ali jeste, froncle od SPO, koliko para toliko muzike. Pogledajte molim vas, da ne upotrebim reč moral, nego politička doslednost. Kada treba SPO da uđe u Republičku vladu, onda gospodin Vuk Drašković kaže da ne može SPS da nas podrži. Kada on treba da bude izabran za ministra za inostrane poslove, SPS ga naravno izglasa, a on kaže - da, glasali su, ali ja od njih to nisam ni tražio. To su dva različita postupanja od jednog istog čoveka povodom iste ili slične stvari. Sada bi bilo stvarno licemerno da izađe Vuk Drašković i da se žali nešto, a on se svakodnevno žali na stanje: ili napada policiju, napada pravosuđe, komentariše pretkrivični postupak, krivični postupak, nepravosnažne presude. Nagovara ga žena da daje komentare, ona je veliki stručnjak, kuka na državnu bezbednost u zavisnosti od toga da li njeni imaju uticaja ili nemaju uticaja. Ako ima manje uticaja njena grupa u državnoj bezbednosti ne valja, to treba rasturiti, to je banda, fukara. Ako njena grupa dobije malo veći uticaj, ona ćuti, fino. To građani moraju da znaju. Vi iz G17 plus morate jedanput da se opredelite. Potpuno se slažem da ste vi efikasni, ali samo kada su u pitanju pare. Kada je ovo drugo ništa niste efikasno. Da vam kažem jednu stvar, razmislite malo da li su možda uzrok korupcije i previsoke prekršajne i druge kazne za bezazlene poreske nepravilnosti. Jutros sam napomenuo samo jedan primer, čovek je zakasnio sa plaćanjem doprinosa nekoliko dana zato što nije imao na računu sredstava. Trebalo je da plati 5.000, došla je inspekcija, napravili su zapisnik i on će odgovarati za dva prekršaja. Jedan je vezan za prijavu, a drugi za sredstva. Minimalna kazna za jedan je 50.000, a maksimalna je 1.000.000 dinara. Ako idemo sa minimalnim kaznama za ta dva prekršaja on treba da da 100.000 dinara. Šta njega košta da da 200 evra poreskom inspektoru koji će da zažmuri? Vi ste sistemski napravili korupciju, vi ste stvorili uslove za korupciju? Zašto? Privreda stagnira, ono što radi mora da bude disciplinovano, ko ostaje u tome, ostaju veliki, ostaju tajkuni, ostaju novi monopolisti. O tome mi pričamo. Zato nije dovoljno da kažemo, znate šta mi imamo strategiju. Kao što prošli put beše, izvinjavam se što ću malo da produžim, mi imamo novi Zakon o parničnom postupku i dobro, prošao je zakon, pa nije prošlo ni tri meseca, a ministar kaže, ljudi, sudije ne znaju da je donet nov zakon. Nemojte meni da se žalite, ja sam opozicija, prljava, prosta, koja želi da vas skine sa vlasti. Što se meni žalite za to? Pazite malo. Malo logiku izoštrite, kada ste vlast, ne možete opozicioni da se ponašate. Vlast ne može opoziciono da se ponaša. Doduše, sada će za koji dan sneg, verujte mi, opozicija nema sa tim nikakve veze.
Samo sekund, molim vas, nećemo stvarno dozvoliti to, jer kao što svako mora da vodi računa da se precizno izražavamo, kako treba, kao što je gospodin Krasić je rekao, produžiće, dozvolite mu predsednik da produži, dakle, tako i ovo neću dozvoliti, nema razloga da se iscrpljujemo, jer ovo su politički stavovi i jasno je da treba da nastavimo kao što su se svi zalagali, pa hajde da ih poslušamo u sporu po dnevnom redu. Svako iznese svoj politički stav, nema razloga da zloupotrebljavamo Poslovnik. Izvolite, gospođo Radeta, a potom narodni poslanik Žarko Obradović, pa narodni poslanik Ivan Radić.
Dame i gospodo, meni je žao što ne mogu da koristim svih 90 minuta koji su na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS, jer najmanje toliko vremena bi trebalo da se priča o korupciji kao tekovini demokratije od 2000. godine do dana današnjeg. Nacionalna strategija za borbu protiv korupcije, to je naslov ovog akta o kojem mi danas govorimo i o kojem treba jednog dana da se izjasnimo, i ovde smo čuli različite i razne stavove, uglavnom je nepodeljeno mišljenje da korupcije zaista ima na svim nivoima i na svakom mestu. Ali smo čuli i jedno, hvala bogu, jedino mišljenje, da je korupcija u Srbiji prisutna kao posledica srpskih običaja. Ovo je zaista neverovatno da neko vidi u srpskim običajima uzrok korupcije, žao mi je što nije tu koleginica da nam objasni šta je mislila kada je to rekla. Vlada kaže u ovoj nacionalnoj strategiji da je korupcija jednako štetna pojava u društvima na svim nivoima razvoja. Moram da vam kažem da ovo nije tačno. Korupcija jeste štetna kao pojava, jeste štetna na svakom nivou, ali je najštetnija kada je u vrhu vlasti, a to je aktuelno sada i to je aktuelno u prethodne dve vlade. Dalje, kažete da se korupcija javlja tamo gde postoje, pod a) mogućnosti i pod b) interes. Kako je ovo visokoumno rečeno. Naravno da na svakom mestu postoji mogućnost korupcije, svako ima interes ko se upusti u taj posao da bude korumpiran i zaista ne vidim zašto ste to morali ovako da visokoumno objašnjavate. Doduše, kada sam videla da je ovu strategiju, odnosno odluku o utvrđivanju nacionalne strategije za borbu protiv korupcije potpisao Miroljub Labus, tu sam već u startu bila skeptična da Vlada ima uopšte zdrave namere da se upusti u koštac na pravi način sa korupcijom. Imamo ovde, između ostalog, uzroke korupcije, kaže pod b) politički: zastareli i neodgovarajući Ustav. E pa recite mi, molim vas, da je zastareli i neodgovarajući Ustav uzrok korupcije u Srbiji, pa da samo neko objasni na koji to način Ustav, kako vi kažete, zastareli i neodgovarajući, može biti uzrok korupcije. To je neverovatno. Ustav je zastareo samo u delu društvene svojine, a to svakako nije razlog. Dok je bila društvena svojina, nešto i nije bilo korupcije koliko od kada se privatizuje. Naravno, nemam ništa protiv privatizacije, ali o tome ću govoriti u nekim konkretnim stvarima. Kažete, dosledna primena principa rada državne uprave, pa onda kažete da je to depolitizacija, profesionalizacija, racionalizacija, modernizacija itd, a mi vam već mesec ili dva dana, kada smo ovde imali ove zakone o Vladi, o državnim službenicima, pričamo da donosite zakone koji stvaraju partijsku državu. Ni reči, ni blizu ove depolitizacije, profesionalizacije itd. Podsetiću vas na one državne sekretare i razne vladine službenike, sa mandatom od pet godina, znači više od Vlade, s tim što ćete ih imenovati sada, već jeste, pa će onda Vlada da ode iduće godine, a svi sadašnji vladini državni sekretari će da vladaju još pet godina. E, tako ste vi depolitizovali državu i na taj način pokušavate da se borite protiv korupcije. Kada govorite o medijima, kažete, između ostalog, preporuke su - obezbeđivanje nezavisnosti novinara u profesionalnom radu, uz dosledno sprovođenje odgovornosti za povrede etičkog kodeksa novinarstva ili implementacija principa nespojivosti rada novinara i njihove političke aktivnosti. Sada ću da vam navedem jedan najsvežiji primer Soroševog novinara Jugoslava Ćosića, koji je skoro u jednoj emisiji, čini mi se da se zove "Poligraf", gospodinu Tomislavu Nikoliću rekao da ima stan u Ulici Svetog Save, čini mi se, da je dobio od Partizana. I naravno, vrlo brzo smo došli do pravih podataka čiji je to stan, da je to stan porodice Tomislava Nikolića koji je umro pre mnogo godina. Ali, zašto sve ovo spominjem. Zato što je taj novinar Jugoslav Ćosić, taj Sorošev novinar, kaže da on možda može da se izvini porodici tog pokojnog Tomislava Nikolića, što ga je spominjao u ovom kontekstu, ali da on nema potrebu da se izvini ni SRS, ni Tomislavu Nikoliću. Dakle, toliko o aktuelnom stanju u ovoj oblasti. Ovde ste vrlo interesantno učešće građana i civilnog društva u borbi protiv korupcije napisali, jer navodite - nevladine organizacije i kažete da moraju da zasluže legitimitet otvorenošću, hrabrošću i kvalitetom svog delovanja. Aman ljudi moji, pa zar ste vi mislili da u borbu protiv korupcije ovde uključite ove, kako one sebe zovu, borkinje za ljudska prava, Biljanu Kovačević, Sonju Biserko, Sonju Liht, Natašu Kandić i one vama služe da o njima na ovaj način pričate u nacionalnoj strategiji za borbu protiv korupcije. To je prosto neverovatno. Kada je ministar ovde, ni kriv ni dužan, obrazlagao ovu temu, rekao je da je od mogućih otkrivenih ili već naznačenih korupcionaških afera procesuirano 15%. E sad, ne znam na šta se to odnosi, ako svi znamo da najveće afere korupcionaške nisu procesuirane, da su sve bile po principu - tresla se gora rodio se miš. Podsetićemo vas na neke. Govorili smo mi ovih dana o korupciji u Vladi preko Ministarstva zdravlja. Gospodin Paja Momčilov jedva čeka da govori o tome, pa neću da mu uzimam ni vreme ni temu. Govorili smo o Nacionalnoj štedionici, o tome kako je Dinkić opljačkao Nacionalnu štedionicu i onda na naslovnim stranama svih novina piše - uhapšen inspektor budžetske inspekcije, čini mi se u Požegi, da ne pogrešim sada da nekoga neopravdano ne oklevetam, uhapšen zato što je uzeo 50 evra, neverovatno. Naravno, ne sme da uzme 50 evra, ne sme da uzme ni 50 para, to jeste krađa, to jeste korupcija. Ali, u poređenju sa njegovim ministrom, koji je uzeo Nacionalnu štedionicu, opljačkao onako kako je opljačkao, mi govorimo o nekim potpuno banalnim stvarima. Imamo neviđeno pranje para preko Narodne kancelarije. Da li je procesuirana ta korupcija, da li se tu poveo postupak da se vidi koje pare i kakve pare prolaze kroz Narodnu kancelariju, kroz sve mesne kancelarije, Narodne kancelarije u svim opštinama gde DS drži vlast. Na koji način se finansira predsednik Republike iz donacija, da li ima negde u nekoj državi da se predsednik Republike finansira iz donacija? Već se unapred nekome prodaje, odnosno neko ga kupuje. To nije interesantno, naravno. Govorili ste mnogi iz SRS o korupciji u pravosuđu, a kolege iz vladajuće koalicije takođe o korupciji u pravosuđu, ali o tome kako su neke sudije već pohapšene i protiv nekih se vodi postupak itd. U redu je, to tako i treba. Ali, to nije nešto čime treba da budemo ponosni i zbog čega treba da budemo srećni. Samo pitam da li imamo podatak, mi imamo, a da li je neko ovde objavio podatak od kada su uglavnom izabrane te sudije koje su sada pod krivičnom istragom? Uglavnom su sve sudije posle 2000. godine. Nismo dobili sudski epilog Labusovih afera, a vezano za "Knjaz Miloš", ni šećer, čuli ste danas ovde, ni za kompletnu ekonomsku izdaju zemlje koju Miroljub Labus trenutno vodi, odnosno već nekoliko meseci je to prisutno na delu. Tu nemamo nikakvih zvaničnih informacija. Ne znamo šta je sa postupkom protiv Marije Rašete-Vukosavljević. Sećate se, to je ona ministarka iz Tadićeve DS, koja je fikus na aerodromu plaćala 70 hiljada dinara, a kašičicu za kafu 650 dinara. Dva dana je to bilo aktuelno u novinama, sada je ponovo aktuelna. Vidim, obilazi neke modne revije koje tamo organizuje gospođa Tadić. Dakle, ništa se nije desilo. Ukrala žena, koliko danas reče, proneverili 18 miliona evra. Nikom ništa. To nema veze sa borbom protiv korupcije. Korupcija u postupku privatizacije, u postupku javnih nabavki, u postupku pranja novca, to je nešto o čemu zaista ne mogu, ovako nabacujem temu po temu, jer nemam vremena sve da spomenem, a kamoli o svemu da govorim. Najnovija korupcija koja se dešava, a vezana je za vlast u Surčinu, za nereagovanje ministra iz DSS, gospodina Lončara, na stanje u Surčinu i na obaveznost njegovu da uvede prinudnu upravu u tu opštinu. Naravno, sve je to vezano za trange-frange poslove, one o kojima se ovde govorili kada je u pitanju trgovina poslaničkim mandatima. Nemam vremena o tome da govorim. Mnogo toga na tu temu ima da se kaže i više od onoga što je govoreno danas. Danas je Vlada Republike Srbije dobila jedno pismo, gde se sa molbom obraćaju mali akcionari FMP-a, između ostalog, nemam vremena da sve čitam, kažu oni i mole "da nam u skladu sa svojim ovlašćenjima pomognete u sprečavanju nelegalnog preuzimanja, kažu, otimanja fabrike metalnih proizvoda, AD FMP Beograd je sa 60% u vlasništvu malih akcionara kojih je 2.180, a 40% je državno vlasništvo. Razlog zbog čega vam se obraćamo je sledeće: od 1. jula 2004. godine do danas otpušteno je 70 od ukupno 290 radnika, otpremnine za ispraćaj su isplaćene u minimalnom iznosu od 35 hiljada. Inače, svih 290 radnika su od 1. jula radili za minimalac, jer su kažnjeni." Kaže, "istovremeno je od Fonda za razvoj Republike Srbije uzeto 20 miliona dinara, od čega je pet miliona isplaćeno otpuštenim radnicima, pet miliona su plaćeni računi FMP BS i Roto koš. Milion i 200 hiljada plaćena je stipendija Tijani Čović na tajni račun, ćerki Nebojše Čovića." Sve ćerke ovih korumpiranih političara izgleda vole da se školuju u inostranstvu. Osam miliona i 800 hiljada, opet kao donacija za otkup FMP. Spominje se neki hotel, košarkaška hala, kafići, šta je sve prodato u Železniku? Nemam vremena, ali nekom drugom prilikom ćemo sve ovo pročitati. Dame i gospodo, ovo o čemu danas raspravljamo je mrtvo slovo na papiru. Primenjujte zakone, gospodo, zakoni su, kakvi god su, jedini garant za borbu protiv korupcije. Nažalost, zakoni koje vi donosite, a mi vas ovde uporno upozoravamo, donosite neprimenjive zakone, donosite zakone sa puno rupa, koji otvaraju mogućnost korupcije. To jeste istina i ovo vam zaista neće pomoći.
Izvolite, gospodine Obradoviću, pa narodni poslanik Ivan Radić. Odustala su dva poslanika, pa mora za i protiv dok ima. Izvolite.
Hvala, gospodine Markoviću. Želeo bih da ponovim nekoliko stavova SPS i nešto što jutros nisam uspeo da kažem. Do prave eksplozije korupcije došlo je u Srbiji posle 2000. godine, jer je tada DOS, uporedo sa rušenjem institucija, stvarao pravni ram sa rupama koje su obilato korišćene za enormno bogaćenje pojedinaca. Najveća korupcija je bila u toku procesa privatizacije. Nažalost, tada je enormno društveno bogatstvo preliveno, stotine hiljada ljudi su ne samo ostali bez posla, nego ono što su stvarale generacije ljudi je preko noći postalo svojina pojedinca. DOS-ova vlast je, inače, po preporuci finansijskog kapitala i velikih kompanija privatizaciju proglasila uslovom bez koga nije moguće privredni i svaki drugi napredak. Za kratko vreme privatna svojina je postala dominantna, a rezultati privređivanja su bili više nego poražavajući. Ovde ću pomenuti samo dva slučaja koji sami po sebi dovoljno govore šta je rađeno. Cementare u Srbiji; verovali ili ne, sve cementare u Srbiji su prodate za 139 miliona dolara, dok je za samo jednu cementaru 1998. godine, zamislite u ono vreme sankcija, tada bilo ponuđeno 140 miliona dolara. Realno je pretpostaviti da je razlika u ceni, a ovamo je 139 za tri, a bilo 140 za jednu, da je ta velika razlika u ceni otišla u džepove pojedinaca. Postoji potreba da još jedanput se pomene privatizacija "Sartida". Slučaj "Sartida" je do sada najveći skandal procesa privatizacije u našoj zemlji. Naime, s obzirom da je Ekonomski institut procenio vrednost "Sartida" na 57 miliona dolara i još dva, da kažem, zavisna društva na milion i 800 hiljada dolara, to samo po sebi dovoljno govori, a on je prodat za 21,3 miliona dolara. Savet za korupciju tvrdi da je dogovor ministra Vlahovića sa privilegovanim kupcem, jer o njemu je reč, u koji je sve vreme bio uključen premijer i koji je dobio potvrdu cele Vlade i Republičkog sekretarijata, izveden na štetu države tj. svih građana ove zemlje. Zamislite, kada se jedan takav kombinat bez konkursa proda za 21,3 miliona dolara, kolika je razlika od utvrđene cene. Da je bila mogućnost da se još neko pojavi, a bilo je zainteresovanih strana, pitanje je koliko bi ta cena još porasla. Druga strana te priče je da je kupac oslobođen plaćanja zaostalih dugova. Iznos nije pominjan, a pominjano je u javnosti da cifra iznosi 1,7 milijardi dolara. Ljudi, da li možete shvatiti kolika je to razlika, čak da tih 1,7 milijardi dolara uopšte nije tačna, čak da je polovina te sume, trećina te sume, to su fantastične pare i logično je pretpostaviti da su te pare završile u privatnim džepovima. Iz izveštaja Saveta se vidi da je ceo državni vrh tadašnje Srbije bio upleten u to i da je vodio tu akciju. Čovek mora logično sebi da postavi pitanje - zašto je "Sartid" prodat za tako male pare. Da li je to bilo namirenje obaveza dugova iz godina pre, kada su pare obilato deljene da bi se srušili socijalisti, ili je u pitanju lični posao, čega ima u korupciji. U svakom slučaju, ovaj primer "Sartida" sam po sebi najbolje oslikava šta je sve urađeno u Srbiji u toku privatizacije. Mislim da ovaj pojedinačan podatak koji sam izneo, uz podatak da je 1000 preduzeća prodato za milijardu evra, a jutro sam napravio grešku pa sam pomenuo dve milijarde, pa su me kolege ispravile, za milijardu evra hiljadu preduzeća - to znači da je Srbija opljačkana. Dobro je da se ova strategija donese, ali ona će ostati samo prazno slovo na papiru, ako sutra, posle usvajanja ovog dokumenta, ne pristupimo njegovoj operacionalizaciji, jer korupciji moramo stati na put.
Hvala vama. Narodni poslanik Ivan Radić, zatim Goran Davidović, zatim Paja Momčilov, jer su još dva poslanika odustala.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, korupcija je široko rasprostranjena u većini oblasti javnog života u Srbiji. Najviše pogođene oblasti uključuju carinu, javne nabavke, finansiranje političkih stranaka, te tužilaštvo i pravosuđe. Proces privatizacije je posebno žarište tzv. velike korupcije, koja je poslužila kao osnovni mehanizam za preraspodelu nacionalnog bogatstva pod kontrolu nekoliko moćnih pojedinaca, pripadnika političko-finansijske oligarhije. Privatizacija se obavlja u izuzetno netransparentnim uslovima, sa veoma slabim ili nikakvim pristupom javnosti informacijama i dokumentima koji su u posedu Agencije za privatizaciju. Ovakva praksa vođenja procesa privatizacije rezultirala je velikim brojem javnih afera, sa ozbiljnim optužbama za korupciju i organizovani kriminal. Dok je pažnja javnosti uglavnom usmerena na korupciju visokih državnih funkcionera i ministara, za obične građane korupcija izgleda najviše zastupljena u poslovanju sa carinom, u zdravstvu, policiji, a o korupciji u lokalnim organima da i ne govorimo. Bez obzira šta je Vlada u dosadašnjem toku preduzela, što je preduzela određene aktivnosti na usvajanju nekih antikorupcijskih zakona, kao što je Zakon o javnim nabavkama, Zakon o sprečavanju sukoba interesa, te Zakon o dostupnosti informacijama od javnog značaja, čini se da su u velikoj meri izostali efekti njihove primene. Registrovan je veoma mali broj istraga protiv sadašnjih i bivših funkcionera zbog zloupotrebe službenog položaja i korupcije, a broj izrečenih optužujućih sudskih presuda je zanemarljiv. U ovim retkim sudskim procesima uočen je veliki problem sa nalazima veštaka, koji su pod velikimkorupcijskim pritiskom. Ovo je samo posledica uverenja da se sudstvo smatra visokokorumpiranim, kako od strane domaćeg javnog mnjenja, tako i od strane inostranih posmatrača. Drugi veliki problem leži u činjenici da parlament ne funkcioniše kao efikasan antikorupcijski mehanizam. Parlament ne kontroliše efikasno javne finansije, niti inicira antikorupcijsko zakonodavstvo. To i ne čudi, s obzirom da se srećemo sa činjenicom da parlamentarna većina, odnosno vladajuće stranke ne dozvoljavaju ni po koju cenu otvaranje rasprave o poverenju Vladi, ne otvaraju raspravu o poverenju bilo kom ministru, ili raspravu o pokretanju opoziva protiv predsednika Srbije Borisa Tadića. Samo da podsetim da smo se pre više od godinu dana susreli sa činjenicom da je Anketni odbor, koji je ova skupština formirala, koji je imao za zadatak da utvrdi činjenicu i okolnosti u vezi poslovanja Elektroprivrede Srbije, tzv. afera Hamović i Lazarević, čiji je predsednik bio gospodin Aleksandar Vučić, gde je nedvosmisleno utvrđeno da je država Srbija od tog posla imala ogromnu štetu - došli smo u situaciju da je većina, koju su činili poslanici vladajuće koalicije na tom odboru, usvojila izveštaj po kojem je sve bilo čisto. Sama situacija u državi i nezainteresovanost vlasti da se sa ovim problemom suoči posebno pogoduje poreskoj korupciji. Postojanje sivog i crnog tržišta, raširene krijumčarske mreže i aktivnih organizovanih kriminalnih grupa istovremeno je učinilo borbu sa korupcijom još težom. Dakle, sa suzbijanjem kriminala suzbija se i korupcija, a ja ću vam samo izneti neke od procena međunarodnih odnosno svetskih organizacija, koje su zaista zastrašujuće. Recimo, procena MMF je da tzv. bruto kriminalni proizvod u svetu iznosi više od 500 milijardi godišnje, a po procenama Ujedinjenih nacija više od 80% navedenog iznosa ostvareno je trgovinom narkoticima. Imao sam nameru da nešto više kažem o jednoj vrsti kriminala, koji je naročito opasan za državu i društvo, to je tzv. pranje novca, ali s obzirom na vreme koje ističe poslaničkoj grupi SRS, a ima još prijavljenih poslanika, taj deo ću preskočiti. Ostaje mi samo da kažem da su slabe države, što je nesumnjivo Srbija danas, pogodne da budu paravan za organizovani kriminal. Pranje novca u nekoj zemlji vodi ka sve većoj kriminalizaciji društva. Oni stiču bogatstvo i moć, pokušavajući da preuzmu kontrolu celokupnog finansijskog i privrednog sistema. Dobro znate koja je to politička stranka koja danas kompletni finansijski sistem u Srbiji drži. Takođe, oni žele da steknu određenu političku moć, da postanu uzorni građani, ne birajući sredstva, kao što je danas slučaj sa nesretnim Bogoljubom Karićem, za kojeg sam uveren da nikada neće imati političku moć i da se nikada u Srbiji neće pitati za nešto bitno. Takve zemlje u kojima ova vrsta kriminala prevlada nemaju problema sa kriminalom, jer ne mogu da ga kontrolišu, pošto kriminalne organizacije kontrolišu državu. Nažalost, ovo o čemu sam pričao suviše mi liči na stvarnost u Srbiji i uzaludni su pokušaji Vlade Republike Srbije, koja je već pokazala da nije sposobna ili da nije u dovoljnoj meri sposobna da se izbori sa korupcijom. Lepo je ono što ste napisali u razlozima za donošenje ove odluke o nacionalnoj strategiji za borbu protiv korupcije, to je tačno. Borba protiv korupcije je organizovan i dugotrajan proces, koji mora predstavljati društveni prioritet, kao i postizanje nivoa antikorupcijske kulture u Srbiji, u skladu sa međunarodnim standardima, ali mi je odavno postalo jasno, a i građanima Srbije, da korupciju i kriminal u Srbiji može suzbiti samo vlada u kojoj odlučujuću reč bude vodila SRS. Hvala.
Hvala, gospodine Radiću. Narodni poslanik Goran Davidović, pa narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite, gospodine Davidoviću.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, prema Rečniku "Matice srpske", mito u srpskom jeziku označava novac ili neku drugu vrednost, vrednu stvar kao dar, nagradu kojom se neko pridobija da udovolji davaočevoj želji. Postoje starije reči od reči mito, kao što su diškrecija, koja označava mito, podmićivanje, a reč korupcija se kod nas počela da koristi znatno kasnije. Srpska narodna tradicija o mitu i podmićivanju ima prilično fleksibilan stav i fleksibilno mišljenje, ali je potpuno svesna njihovog egzistiranja, kao i činjenice da se ove pojave teško mogu iskoreniti. O osobi koja prima mito u narodnoj tradiciji vlada negativno mišljenje. Osuda narodnog mnjenja je mnogo teža prema onome ko primi mito nego prema onome ko ga daje. Vlada uverenje da primalac mita čini to iz čiste pohlepe, a ne iz neke životne potrebe, pa je time i osuda veća. Takođe se veruje da on koristi svoj položaj, vlast i moć da bi sebi prigrabio ono što mu ne pripada, odnosno što mu i nije potrebno. Osuda je pogotovo velika u slučajevima kada je osoba do određenog položaja došlo nečasnim sredstvima. O onome ko daje mito mišljenja su podeljena i formiraju se od slučaja do slučaja. Ukoliko davaocu mita to jedini način da reši neki svoj legitimni zahtev, onda je stvar skoro tradicionalne sredine donekle neosuđujući. Narodna tradicija prećutno odobrava, ima ponekad razumevanje za pojedinca koji podmićivanjem ubrzava dobijanje neke odluke ili rešenja. Ovakva vrsta davanja i primanja mita je na ovom području prisutna vekovima i svakako da je teško iskoreniti, jer je praktično postala deo svakodnevnih pojava. Činjenica da vlast mora primereno da kazni onoga ko prima mito, ali i onoga ko ga daje, nekako je ostala po strani. Mislim da smo prvi put, na jedan planski i sistematičan način, donošenjem jedne ovakve vrste platforme, u prilici da ozvaničimo nešto što je, u svakom slučaju, potrebno da se reši, a veliki je problem u Srbiji. Koliko god nekakva vrsta mita izgledala bezazlena ili bezopasna, ona je stvaranjem opšte prihvaćenosti i neosuđivanjem ili jednostavno mirenjem sa sudbinom, u svojoj suštini, opasna, zbog stvaranja klime da su neki oblici podmićivanja manje opasni od drugih. Na taj način stvara se navika da se svaki posao lakše završava ako se, citiram, "stvar podmaže". Znači, činjenica je da, prema procenama, u našem društvu svakako da postoji korupcija i jedna od procena je, na osnovu indeksa korupcije koju je radio "Transparents internešnel", recimo, iza naše zemlje po ovim istraživanjima nalazi se Makedonija, Ukrajina, Albanija, Rusija, Azerbejdžan, a ispred nas su Bugarska, Turska, Hrvatska, Rumunija. Mislim da jedan od načina da se na ovakvoj jednoj listi naša zemlja nađe svakako na nekom znatno boljem mestu je usvajanje jednog od ovakvih dokumenata. Podsetiću vas da je 9. decembar međunarodni dan borbe protiv korupcije. Mislim da će doprinos ove skupštine i svih nas u Skupštini, glasanjem za jedan ovakav dokument, biti opšti doprinos da se do 9. decembra usvoji jedan dokument na predlog resornog ministra i, naravno, Vlade. Iskoristiću priliku da kažem nešto više o korupciji koja je vezana za zdravstvo. U zdravstvu je potrebno primeniti niz mera, srodnih onima u drugim oblastima državne uprave i društvenog života, ali naravno i neke koje su specifične za zdravstvenu zaštitu. Pored pooštravanja kaznenih mera da bi se smanjio obim korupcije u zdravstvu, neophodne su i reforme sistema zdravstvenog osiguranja i sistema zdravstvene zaštite. Mi smo bili u prilici da se ovih dana izjašnjavamo o tim zakonima, kako bi bio promenjen i karakter delatnosti u pravcu konkurencije. Naravno, da bi zdravstvo moglo da funkcioniše na nesmetan način, potrebno je do neke mere smanjiti samu ulogu države i podstaći konkurenciju. Neophodno je čak ustanoviti konkurenciju između zdravstvenih ustanova, i to ne samo između privatnog i državnog sektora, već između samih državnih ustanova. Promenom načina plaćanja, adekvatnim platama u zdravstvenim ustanovama bili bi podstaknuti da rade što bolje, ispravnije i na taj način bi mogli da proteramo korupciju. Tako se stvaraju uslovi da zaposleni u zdravstvu budu motivisani na kvalitetniji, samim tim i ekonomski isplativiji rad. Njihove zarade ne bi bile fiksne, nego bi mogle da zavise, recimo, od stručnosti i kvaliteta rada. Lekar je taj koji mora da da podršku pacijentu, da leči u skladu sa medicinskom doktrinom, da pokaže brigu za tok lečenja, a pacijent mora da veruje lekaru. Time se u potpunosti uspostavlja etička relacija između lekara i pacijenta. Naravno, nije svako sposoban da odgovori zahtevima koje praktikovanje medicine nameće. Zato je neophodno da se, kao jedan od osnovnih kriterijuma, između ostalog, za prijeme na fakultete medicine ili stomatologije, kao i učenika srednjih škola, ustanovi, pored naravno onih psihičkih sposobnosti, čvrsta moralna struktura, spremnost na odricanje i posvećenost poslu. Donošenje etičkih kodeksa kojima će još jednom biti potvrđeno šta zdravstveni radnik mora da čini, a šta ni pod kojim uslovima ne sme da čini, bez prethodne selekcije onih koji medicinu praktikuju, neće dati ozbiljnije rezultate u borbi, ne samo protiv korupcije, već i protiv, naravno, nestručnog lečenja. Iskoristiću priliku da podsetim da jedan ovakav dokument, koji će, nadam se, ova skupština usvojiti, za koji očekujem podršku od poslanika, sadrži u sebi sve ono što su relevantni dokumenti, i kada je u pitanju Evropa, EU, Savet Evrope, savetovali i predlagali. Između ostalog, i jedan od prvih dokumenata, kojim smo mi, kao država, bili uključeni u jednu takvu inicijativu je potpisivanje Antikorupcijske inicijative Pakta za stabilnost jugoistočne Evrope. Tako da korupcija i druge protivpravne kriminalne aktivnosti su veoma štetne za stabilnost svih demokratskih institucija, narušavaju vladavinu zakona,krše osnovna prava i slobode garantovane Evropskom konvencijom o ljudskim pravima i druge međunarodne priznate standarde i podrivaju veru i poverenje građana u poštenje i objektivnost državne administracije. S druge strane, remete klimu, nepovoljno utiču na domaće i strane investicije i predstavljaju rasipanje ekonomskih sredstava i otežavaju ekonomski razvoj. Zbog toga, svakako, ugrožavaju razvoj društva. Ove prioritetne mere za borbu protiv korupcije su obuhvaćene ovim planom preduzimanja efektivnih mera na osnovu postojećih relevantnih međunarodnih akata, naročito akata Saveta Evrope, Evropske zajednice, Organizacije za evropsku saradnju i razvoj UN i snaga za preduzimanje finansijskih akcija protiv pranja novca. Zatim, promovisanje dobre vladavine preko pravnih, strukturalnih reformi i reformi rukovodstva, kako bi se unapredila očiglednost u radu i odgovornost državne administracije putem razvoja institucionalnih kapaciteta i uspostavljanja visokih standarda za moral državnih zvaničnika u obavljanju državnog posla, jačanje zakonodavstva i promovisanje vladavine prava obezbeđivanjem efektnog odvajanja izvršne, zakonodavne i sudske vlasti i nezavisnosti istražnih i sudskih organa, kao i unapređenje istražnih kapaciteta. Promovisanje očiglednosti i poštenja u poslovnim aktivnostima putem, između ostalog, efektivne primene zakona o prihvatanju ili nuđenju mita, stvaranja otvorenih i jasnih uslova za domaće i strane investicije, utvrđivanja kolektivne odgovornosti i međunarodno priznatih knjigovodstvenih standarda. Promovisanje aktivnog građanskog društva davanjem prava građanskom društvu i nezavisnim medijima da podstaknu društvenu aktivnost i ostvare političku angažovanost, stvaranjem modela poštenja u poslovnim transakcijama i opšte kulture življenja u skladu sa zakonima. Razmatranje strategije učestvovanja i proaktivnih strategija može da poboljša napore u borbi protiv korupcije svih slojeva društva. Jedinstvo u stvaranju partnerstva između državnog, privatnog i između Vlade i građanskog društva je presudno u razvoju i podržavanju reformskih mera i praćenja aktivnosti u borbi protiv korupcije. Priznanje da međunarodne organizacije, vlade izvan i unutar regiona i poslovne zajednice mogu da obezbede, takođe, potrebnu podršku u izradi ovakvih dokumenata i naravno da daju podršku Vladi da svi zajedno donesu ovakve mere i zakone. Saznanje da će donatorske organizacije biti u prilici verovatno u nekoj meri da pruže jednu vrstu ovakve tehničke pomoći, ali ono što je sigurno da je do sada ova vlada, kroz sve one zakone, prisutni ministar ovde, svojim ličnim angažovanjem i angažovanjem njegovog ministarstva, može to sam da potvrdi, pri kraju da zaokruži set zakona koji su neophodni da bi mogla na pravi način ova platforma da zaživi u praksi u nekoj budućnosti, da se krene što pre sa njenom implementacijom, s obzirom da se to od nas očekuje. Na kraju, želim da kažem da putem korupcije grupe i pojedinci stiču nezakonitu korist. Čitave generacije se lišavaju budućnosti i stvara se plodno tle za društvene sukobe i klimu nepoverenja, tako da je donošenje jednog ovakvog dokumenta, u stvari, poziv svima nama da se uključimo u borbi protiv korupcije, kako bismo svi imali čime da se pohvalimo kada dođe sledeći međunarodni dan za borbu protiv korupcije, da do sledeće godine svakako bude vidan napredak, a u to ne sumnjam kada je u pitanju ova vlada. Mislim da ćemo zaista biti u prilici da za godinu dana imamo znatno bolje mesto nego što je to do sada imala naša zemlja. Hvala.
Hvala vam, gospodine Davidoviću. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov i on je poslednji prijavljeni govornik. Izvolite, gospodine Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, stigosmo nekako i do kraja ove rasprave. Ispred SRS pokušaću da iznesem stav mojih stranačkih kolega o ovom važnom problemu, a probaću sa jednog posebnog stanovišta, sa stanovišta lekara. Verovatno ima dovoljno razloga, jer danas kad se priča o korupciji u Srbiji, onda se ističe da je zdravstvo jedan od najkorumpiranijih delova našeg društva. Mnogi to i dokazuju, na manje i više ubedljiv način. Samo da vas podsetim, imamo čitav niz istraživanja, recimo, Transparent internešenel, Prokarment asesment (Procurement Assessment-Služba za procenu) Svetske banke je rekla, dokument, da je zdravstvo epicentar korupcije, pa Marten bord internešenel, da su građani rekli da je zdravstvo kod nas nakorumpiranije, pa Medija galup internešnel istraživanje. Od svih tih studija najozbiljnija se čini ona Međunarodne lige za ljudska prava, dokument 416. To je grupa autora sa Sorbone, koji su prezentovali ovaj dokument pred Komitetom UN u Ženevi, aprila ili maja meseca. Naslov tog dokumenta je - Diskriminacija i korupcija, propusti u zdravstvenom sistemu Srbije. Zaključak je da se krše ljudska prava siromašnih roma, izbeglica i raseljenih lica. Možda šlag na tu tortu je stavila gospođa Junger, ovde predstavnica Svetske banke, koja je kazala da u Srbiji na mito u zdravstvu odlazi između 2 i 4% procenata bruto nacionalnog dohotka, što prevedeno na jezik brojki znači od 40 do 80 milijardi dinara godišnje. Kako je ona do toga došla i njena institucija ne znam, ali situacija je takva. Mi sada pričamo o korupciji i govorimo o nekom dokumentu - odluka o utvrđivanju nacionalne strategije za borbu protiv korupcije. Čuli smo definiciju, čuli smo ciljeve, strategiju i čuli smo jednu, po meni, apstraktnu priču o vrlo konkretnim pojavnim oblicima koji već dugi niz godina predstavljaju problem ove zemlje i ovog naroda. Gospodin Krasić je u svom izuzetno nadahnutom i lepom izlaganju rekao stav srpskih radikala. Mi mislimo da je trebalo povesti akciju, a ne priču o budućim akcijama. Narodu je jasno da, kad govorimo o korupciji, radi se o vrsti krađe i lopovluka, gde se koristi nečiji položaj. Ko je na položaju? Pa, prvenstveno funkcioneri i oni koji sačinjavaju institucije vlasti, sve tri vlasti i javni sektor. To je suština korupcije. Meni se čini logično da je trebalo poći upravo od glave i tu zavoditi red i tu dati akcioni program. Samo ću da kažem nekoliko reči u ime nas lekara. Šta se nama dogodilo? Imali smo sankcije 10 godina, onda smo imali rat i imali smo, kao rezultat toga, ovo što imamo danas, a to je danas već jedna predokupacija ili okupacija zemlje. Da ne govorim sad kako i zašto. Neko će se složiti, neko neće, ne mora. Šta se nama lekarima dogodilo? Suočili smo se u jednom trenutku sa izuzetno niskim ličnim dohocima. Setite se i sami, ako niste zamenili svoju platu isto veče za marke, onda ste ujutru mogli da kupite samo kilogram šećera. Jednostavno, lekari, kao i ostali radni ljudi ove zemlje, morali su da budu uključeni nasilno u koruptivne radnje, da bi preživeli. Tako je društvo funkcionisalo u tom periodu i nikome vi ne možete da zamerite što je tada i uzeo nešto što mu je bilo dato i ponuđeno. Postojala je ona đavolska varijanta kad je neko tražio. To je sigurno za svaku osudu i tada bilo, a uvek će i ostati. Mi tu pričamo o jednom lopovluku. Narod to raspoznaje. Tu ne treba neka velika nauka i teorija. Da li je to džeparenje, da li je to drumsko razbojništvo, da li su to tenderi, to je sasvim svejedno. Od toga ne treba praviti nauku, i ne treba praviti pompu i ne treba praviti ovakve obećavajuće dokumente. Treba akcija. Ono što hoću da kažem, neko je od prethodnih govornika rekao da se sad nešto radi, uhapsili smo nekoliko lekara. Mi lekari smo zgroženi nad tim što nam vlast i mediji danas rade. Ako je tačno ovo što sam rekao da je glavna i velika korupcija tenderska, što pišu i novine, kod nabavki lekova, opreme u zdravstvu, zašto uzmete onog nesrećnika koji je uspeo da ukrade ispod kokoške jaje i da pravite od toga serijske napise u štampi. Velika je to sramota za ovaj režim, za ove medije koji su na neki način dirigovani. Gledajte te medije. Raspravljali smo tri dana ovde o setu sistemskih zakona iz zdravstva. Ni reči u medijima. Dirigovano, suprimovano. Zato se pišu ovakvi naslovi - uhapšena doktorka, uzela 150 evra. To je jedno satanizovanje profesije i ljudi. To je van pameti, to je sramota. Da je Vlada sama centar korupcije čuli smo i u ovoj raspravi, sasvim slučajno, pre neki dan. Na pitanje gospodina Jovanovića ko je predsednik tenderske komisije za rekonstrukciju bolnice u Užicu, gde je uloženo 3,8 miliona dolara, dobili smo odgovor od ministra da je on predsednik svih tenderskih komisija za nabavku opreme u zdravstvu Srbije. On predsednik, on predlaže, a ko odlučuje - Ministarstvo zdravlja. Gospodine ministre, vi ste član te vlade, kako vi kao pravnik dozvoljavate da se krši Zakon o sukobu interesa? Da vam ne čitam član 6. koji kaže u stavu 2. tačka 5) "funkcioneru je zabranjeno da utiče na dobijanje poslova javnih nabavki". Ne ni negativno, ne ni pozitivno, to ste vi napisali i mi smo ovde usvajali, a vi u toj istoj vladi dozvoljavate jednu stravičnu mogućnost za korupciju. Znate li šta meni kažu lekari - šta to znači, u prevodu, sva provizija njemu. Postoji meka provizija. Neka je meka provizija, to je 3%. O tvrdoj neću da govorim, kažu da postoji i ta tvrda. Još jedan ću primer da istaknem i da završim. U istoj toj vladi vi ste u avgustu doneli što je van zakona i van pameti - Odluku o razvrstavanju robe na oblike izvoza i uvoza. Uveli ste novu tarifnu oznaku, neću čitati, veliki je broj, otpadni farmaceutski proizvodi. Vi ste dozvolili uvoz u ovu zemlju otpadnog farmaceutskog proizvoda. Na osnovu Berlinske konvencije zabranjen je uvoz otpadnih farmaceutskih proizvoda. Na osnovu našeg Krivičnog zakona, član 266. koji ima nadnaslov - Unošenje opasnih materija u Srbiju i nedozvoljeno prerađivanje, odlaganje i skladištenje opasnih materijala. Koji ima motiv vaša Vlada da dozvoli skladištenje – mimo međunarodnih konvencija i naših pozitivnih zakonskih propisa, zakona koje ste vi predlagali i mi usvajali, treba znati i to da mi uopšte nemamo kapacitete za prerađivanje tog otpada – koji je motiv da dozvoli da se ovde skladišti najopasniji farmaceutski otpad, koji je vrlo široka kategorija i može svašta podrazumevati. Koji, nego korupcija i mito. Nemojte mi kazati da je prvi motiv želja da se ubije srpski narod. Mogu i to da pomislim. Krenite od Vlade. Doneli smo Zakon o zdravstvenoj zaštiti, član 199. je direktno koruptivni. Neću objašnjavati, jer sam prekardašio vreme. Da ste krenuli od Vlade da češljate, bilo bi mnogo bolje. Pustite jadne lekare, namučene, nemojte sa njima da se sprdačite, nemojte da ih izlažete ruglu. Sramota je. Ima milion drugih krivih, pa i među lekarima. Šampioni korupcije među lekarima se znaju koji su. To je direktorska kamarila ministra.
Hvala vam na razumevanju za moju toleranciju. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a nema ni prisutnih koji nisu iskoristili svoje vreme kao predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa, izvolite gospodine Stojkoviću.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, zaista sam pažljivo pratio današnju raspravu u Skupštini i na određen način mogu da izrazim svoje zadovoljstvo. S jedne strane zaista bilo je one naše prevelike ljubavi za strančarenjem, za preterivanjem i niz drugih stvari, ali to mogu da razumem, reč je o političkoj borbi i mi Srbi znamo to da radimo izgleda na svoj način. Ali, kada sve to zanemarite, kada odstranite sve netačnosti, ima nekoliko stvari koje mene čine zadovoljnim. S jedne strane, svi smo konstatovali da je korupcija problem sa kojim se suočava ovo društvo. Sa druge strane, u svim diskusijama rečeno je da treba da se uradi nešto da se korupcija svede na tu razumnu meru, neki su rekli da se eliminiše. Pošto delimo to mišljenje mislim da onda, gledajući samu strategiju, neću govoriti o netačnim interpretacijama, jer kada strategija govori o mogućim centrima gde može da se javi korupcija itd, onda oni kažu - to je stanje. Reč je samo o značajna dva elementa, mogućnost da se javi korupcija i interes. Nabrojano je gde ima mogućnosti. U skladu sa tim date su i preporuke. Mislim da posle ove diskusije mogu da bar sebi da kažem da postoji politička volja svih u ovom parlamentu da se obračunamo sa korupcijom kao trajnom pojavom koja ugrožava ovo društvo. Ako je to tako, ne vidim razloga da se ova strategija ne usvoji. Ona prestavlja preporuke, a u tački 2. govori nešto drugo što bi direktno bilo suprotno nekim izlaganjima. Obavezuje Vladu da ona realizuje to. I trećom tačkom, da ovo telo osnuje nezavisno antikorupcijsko telo, koje prati sve ostale koji treba da urade i ostvare svoje obaveze u skladu sa akcionim programima. Da ne bi bilo zablude, jer se ovde čula priča da treba početi od glave, problem korupcije je od glave do dole. Postoji mogućnost da se javi svuda i postoji mogućnost kod svih nosilaca funkcija. Stalno se prećutkuje da imate i onaj peti sektor, pa kaže lokalna samouprava itd. Vi ste učesnici u lokalnoj samoupravi. Znači, nema spora da može da se pojavi u svim sferama. Ovde je svako išao vezujući se za svoju profesiju, ali nema spora da u svakoj profesiji gde se pojavljuje mogućnost korupcije ona može da se pojavi. Mi moramo zaista trajno i sistemski to da rešimo. Sa ovim telom i ovim obavezama mi dobijamo nešto što se trajno ponavlja. To vodi onom drugom elementu, kada imate krajnju kontrolu, znate gde može da se pojavi i to se kontroliše, preduzimaju se mere, vi povećavate rizik onome ko bi se spremio da uradi to, a sa druge strane interes je mnogo manji, gleda se rizik koji može da ga dočeka. U tom smislu se radi o tom drugom elementu. Zato predlažem da mi zaista u ovom parlamentu usvojimo po meni jednoglasno ovu strategiju, iz jednog bitnog razloga. Njeno neusvajanje pre šest dana bio je razlog što smo se našli na ovom mestu, a nismo deset mesta niže, jer je stajalo da je ona pre Skupštine na usvajanju, a da nije usvojena. Par zemalja koje su je usvojile našle su se ispred nas. Iz tih razloga mislim da treba da pokažemo da postoji politička volja i ona jeste osnovni uslov da bi se uopšte realizovala valjana borba protiv korupcije. Shvatio sam da ovde nema spora po tom pitanju i očekujem da strategija bude izglasana. Ne mogu da verujem da će neko glasati protiv, a politička volja postoji da se obračunamo protiv korupcije. Sa druge strane, nameće se direktno obaveza samoj Vladi da realizuje to, uz praćenje ovog parlamenta. Moram da vam kažem da, znajući šta je država, imam posebno poštovanje prema parlamentu, iz jednog vrlo jasnog razloga. Parlament odražava volju građana. Parlament ima jedini demokratski legitimitet izvorni, svake četiri godine ide na izbore i dobija ga od građana. Smatram da baš zbog toga ovaj parlament treba da pokaže političku volju da se obračunamo sa ovim zlom i na određeni način zaštitimo i državu i građane. Iz tih razloga, gledajući ovo što se danas čulo u parlamentu, očekujem da ova strategija bude prihvaćena, a nemojte biti u sumnji da će biti realizovana Evo, moje Ministarstvo kao prvo, kao koordinator, uradilo je već akcioni program za primenu ove strategije. Normalno, ako bude usvojena u ovom obliku, ako ne moraćemo da tražimo neko drugo rešenje. Ubeđen sam da će biti usvojena.
Hvala vam, gospodine ministre. Naravno, pridržavamo se i Hjuma. Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Nastavljamo rad sutra u 10,00 časova, jedinstvenim pretresom 6. tačke dnevnog reda. Hvala vam na odgovornosti, odmorite se, imamo sutra naporan dan. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuju 94 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da postoje uslovi za početak današnjeg rada. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Blagica Kostić, Dušan Proroković, Veroljub Stevanović, Ivana Kovačević i Miroslav Živković. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – RAZREŠENjE NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA Za ovu tačku dnevnog reda primili ste Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave, po poslaničkim grupama: SRS jedan sat, 36 minuta; DSS jedan sat, tri minuta, 36 sekundi; DS 43 minuta, 12 sekundi; G17 plus 37 minuta, 12 sekundi; SPS 26 minuta, 24 sekunde; Nove Srbije i samostalnih poslanika 9+9 20 minuta, 24 sekunde; poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO, dva poslanika SDP, i pet nezavisnih poslanika po pet minuta na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram jedinstveni pretres Predloga odluke. Da li predstavnik predlagača - Jovan Palalić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, želi reč? (Ne.) Hvala. Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Hvala. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja pretresa prijavu za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnela poslanička grupe Srpske radikalne stranke. Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Krasiću. Pre nego što gospodin Krasić uzme reč, samo jedno obaveštenje. Za 7. tačku dnevnog reda - Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije nemačkoj finansijskoj organizaciji KFW po zaduženju JP "Elektroprivreda Srbije" za finansiranje projekta za nabavku rudarske opreme za potrebe Zapadnog rudnika Tamnava – koja je ušla na dnevni red naknadno, na osnovu toga što je Skupština izglasala hitni postupak, predstavnik Vlade potvrđuje da je ova tačka povučena iz procedure sa dnevnog reda ove sednice. Izvolite, gospodine Krasiću.