Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Osmu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Konstatujem da smo primenom elektronskog sistema utvrdili da postoji kvorum za rad Skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici:Radomir Naumov, Marko Jakšić, Petar Mišić, Išpanovič Ištvan, Kasa Jožef i Svetlana Stojanović; zakasniće Biači Anton. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA I DOPUNAMA POSLOVNIKA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Podsećam vas da su na jučerašnjoj sednici, nakon uvodnog izlaganja koje je podneo predlagač odluke, narodni poslanik Bojan Pajtić, u jedinstvenom pretresu o Predlogu odluke učestvovali narodni poslanici Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije i Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč, a shodno Poslovniku Narodne skupštine? (Ne.) Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za reč u jedinstvenom pretresu o Predlogu odluke o izmenama i dopunama Poslovnika Narodne skupštine. Prvi prijavljeni govornik je narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, od kako je posle petooktobarskog puča konstituisan ovaj saziv Narodne skupštine Republike Srbije, poslanička grupa Srpske radikalne stranke se do kraja borila da nemamo pre svega ovako nakaradan Poslovnik kakav je sadašnji, koji je predložio Dejan Mihajlov i Demokratska stranka Srbije, a vi oberučke prihvatili, a pre toga smo mnogo amandmana, energije i truda ulagali da se ne usvoji poslovnik koji je u dva navrata predlagao bivši šef poslaničke grupe Čedomir Jovanović. To iz razloga što se elementarna prava narodnih poslanika, nas koji predstavljamo građane Srbije u najvišem zakonodavnom telu, krše i zato što je ovaj aktuelni Poslovnik, baš kao i prethodna dva, u mnogim svojim elementima u direktnoj suprotnosti sa još uvek važećim Ustavom Republike Srbije. Podsetiću vas na činjenicu da su na najgori mogući način narodni poslanici Srpske radikalne stranke šikanirani, izbacivani. Gospodin Kesejić je čak u jednom trenutku morao da ode u Urgentni centar, dr Goran Cvetanović je zadobio povredu u skupštinskoj sali, a da ne govorimo o političkoj i medijskoj hajci na poslanike Srpske radikalne stranke zbog činjenice da ne možemo da se pomirimo sa time da se stavljamo u ovakve okove i u okvire koji nisu primereni duhu parlamentarizma u Srbiji, koji je naš narod negovao, za koji su se borili naši preci i trebalo je i mi da nastavimo tu svetlu budućnost. Naravno, mi smo to nastavili kao predstvnici našeg rodonačelnika Nikole Pašića i pre svega kao članovi stranke na čijem čelu je prof. dr Vojislav Šešelj, koji je u ovu skupštinu i ovo zdanje u prvim danima višestranačja, kao doktor nauka i četnički vojvoda, došao da pokaže šta su to demokratski principi i za njih se zalagao onda kada je bio sam, a mi to nastavili i onda kada nas je bilo u mnogo većem broju; daće bog da nas bude opet posle izbora koje uskoro očekujemo. Zato mi ne možemo da glasamo za nešto što predstavlja u najmanju ruku farsu, a to je osnivanje odbora za privredne reforme, evropske integracije, smanjenje siromaštva i ravnopravnost polova. Pre svega zbog toga što smatramo da je ovaj predlog direktna posledica nekih nezadovoljstava i neostvarenih ambicija pojedinih poslanika ili poslanica, kako vi to volite da kažete, u okviru poslaničke grupe DOS i zato što su ingerencije predloženih odbora farsične, kada se ima u vidu da odbor za privredne reforme ne može da unapredi sveukupnu privrednu situaciju, jer to nije u stanju da uradi ni Republička vlada. Još je malo vremena da pravimo neku retrospektivu događaja i da vidimo šta su to rezultati u oblasti reformi od strane DOS-ovske vlasti, ali kada se govori o odboru za evropske integracije, verovatno je taj predlog uzrokovan time što je Čedomir Jovanović, sada potpredsednik Republičke vlade, zadužen za te odnose, a moram da vas podsetim na to da već pri Vladi Republike Srbije postoji takva komisija. Šta će Skupštini odbor za evropske integracije? Zar nam nije dovoljno to što ministar Pitić troši 30 ili 40 miliona dinara na raznorazna putovanja po belom svetu. Mi smo to odoborili, a sada nam treba i odbor sa ovoliko predloženih članova koji će da vodi neke jalove rasprave, bez konkretnih pomaka u oblasti privrede i poboljšanja standarda građana. Kada se govori o odboru za smanjenje siromaštva, neshvatljivo je da nam Bojan Pajtić nije dao obrazloženje zašto ovakav odbor. On bi morao da zna, a očigledno ne želi to da zna, kao i poslanička grupa DOS, da se siromaštvo, ne samo u našoj zemlji, već i u celom svetu kategoriše kao apsolutno i kao relativno. Tu postoje pokazatelji šta je to apsolutno, a šta relativno siromaštvo, pa i oni koji su vaši politički mentori, sa kojima usaglašavate zakone, kažu - to je dakle i njihova procena - da je u našoj zemlji veći stepen apsolutnog siromaštva, jer i potrošačka korpa, takva kakva jeste, ne može da ostvari 2,5 miliona stanovnika svojim prihodima zbog toga što nema uslove da radi. Ravnopravnost polova; bez obzira što dolazim iz jedne izrazito antikomunističke porodice, ali nemam ništa protiv onih koji su tu bolest preležali, da li zbog svojih članova porodice ili su to tako iz zablude, zbog ideologije koja ih je u mladosti držala, a mnogi su to sada zadržali i te principe primenjuju, samo usavršenije nego kod Josipa Broza; ali, znate te AFŽ-eovske strukture, feministički pokreti, to je svuda u svetu prevaziđeno, pa je meni, kao predstavniku Srba odnosno Srpkinja neshvatljivo da se u današnje vreme organizuje takav odbor, koji bi, verovatno, imao samo cilj da eventualno štiti pojedine predstavnike štampe odnosno predstavnice od, pre svega, neumesnih i vulgarnih napada Nebojše Čovića. Jedino taj deo i ta argumentacija može da ide u prilog osnivanju takvog odbora. Ali, za to nije potreban nikakav odbor, jer ustavna i politička prava pripadnica, uslovno rečeno, nežnijeg pola i muškaraca, bar smo mi to pokazali u Srpskoj radikalnoj stranci, apsolutno su izjednačena i besmisleno je da imamo takve prokomunističke odbore. Zato ćemo glasati protiv sva četiri odbora koje nameravate da ustanovite.
Reč ima narodi poslanik Toma Bušetić. Posle njega Dušan Ilić.
Uvažene kolege narodni poslanici, razmatrajući danas Predlog izmene i dopune Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, mi smo očekivali da će se ovaj veoma restriktivan akt promeniti, bar u onom smislu kakav je bio u vremenu naše vlasti. Očekivali smo da će se vratiti odredbe po kojima je svaki poslanik imao pravo da govori o svakom zakonu 10 minuta, ali od toga, naravno, nema ništa. Očekivali smo da će se promeniti sadašnje odredbe i da će se vratiti one odredbe po kojima je svaki poslanik mogao da predloži amandman na svaki član, ali, naravno, ni od toga nema ništa. Mislili smo da će se DOS setiti da precizira odredbe vezane za direktne televizijske prenose, jer je to bila velika tekovina ondašnje opozicije, sadašnje vlasti. Naravno, ni od toga nema ništa. Šta se nama nudi u ovom predlogu odluke izmena i dopuna Poslovnika - formiranje nekoliko novih odbora. Čemu sve to kada je očigledno da je ovoj vlasti došao kraj, kada se duboko zagazilo u treću godinu mandata. S druge strane, sasvim je jasno da se obrazovanjem svih ovih odbora - za privredne reforme, smanjenje siromaštva, evropske integracije - neće ništa promeniti po svim ovim veoma važnim pitanjima; niti će se privredne reforme pospešiti, niti će se unaprediti evropske integracije, niti će se smanjiti siromaštvo u Srbiji, koje je veoma evidentno. Kada je reč o privrednim reformama, mi znamo kakve su reforme i kakvi su zakoni doneti u ovoj skupštini. Sve su to reforme, kako to kaže vlast, veoma bolne, ali sve one ništa dobro nisu donele. Danas je privreda u Srbiji u kolapsu, stala, industrijska proizvodnja je ispod one u vreme rata, znači u vreme i 1999, i u vreme sankcija 2000. godine. Ono što je veoma važno - sve je gore i gore. Znači, i ono malo entuzijazma, znanja i pameti što je bilo do 2000. godine - sve se to iscrpljuje; 2001. godina je gora nego 2000; 2002. je gora nego 2001; 2003. će biti gora nego 2002; a 2004, ako ova vlast ostane, biće totalni kolaps. Znači, ništa nas dobro ne očekuje. S druge strane, odbor za privredne reforme - kakve će to reforme biti, na primer, oličene u zakonu? Mi znamo da su u ovoj skupštini doneti zakoni što uglavnom, vi ih nazivate reformskim, znače smanjenja prava radnika, nezaposlenih, penzionera, nameti, porezi, to su reforme ove vlasti. Zato je sasvim nepotrebno formiranje ovakvog odbora. Kada govorim o odboru za smanjenje siromaštva, danas je u Srbiji najveće siromaštvo. Možda je samo Albanija gora od nas. Broj nezaposlenih je preko 30%. To nigde u Evropi nema. Sasvim je jasno da je ova vlast prihvatila koncept MMF-a, to je koncept sveopšte pljačke, a svodi se na rasprodaju materijalnih resursa i na smanjenje prava radnika i seljaka, zaposlenih i nezaposlenih. To je četvrta faza u tzv. konceptu strukturalnog prilagođavanja, već je viđen u svim zemljama oko nas i taj koncept će svakako biti na snazi i u Srbiji. Znači, formiranjem ovog odbora neće doći do smanjenja siromaštva. Naprotiv, siromaštvo će biti sve veće i veće. Vlada je ovih dana donela strategiju za redukciju siromaštva. I to je već viđeno. U svim ovim zemljama, u Bugarskoj i u Rumuniji - to je ta četvrta faza. Prva je faza - brza rasprodaja svega što vredi; druga faza - tržišno utemeljenjecena; treća - liberalizacija tržišta kapitala; i četvrta - strategija za redukciju siromaštva. Šta znači uopšte strategija i šta znači, na neki način, i ovaj odbor? Siromaštvo će se povećavati. To znači invaziju strane robe i gašenje domaće proizvodnje. Prema tome, i ovaj odbor je sasvim nepotreban. Pre svega, predstavlja marketinški potez, propagandni trik i zamajavanje naroda. Na kraju, i oko evropskih integracija. Svako jutro mi se budimo i gledamo na televiziji lidere DOS-a koji govore samo o evropskim integracijama. Da se razumemo, niko nema ništa protiv evropskih integracija. Svi smo mi za evropske integracije. A da li se tom pričom može nešto, u ovom trenutku, popraviti? Da li se rešavaju pitanja nezaposlenosti, proizvodnje? Ništa se ne rešava. Lideri DOS-a o tome uopšte ne govore. Samo - mi ulazimo u Evropu i rešavamo sva pitanja. Samom pričom se ništa ne rešava. Ne znam koja je svrha formiranja ovog odbora? Možda jedino može neko opravdanje da se nađe, naravno, to nije sa našeg aspekta nikako opravdano rešenje. Lideri DOS-a vole mnogo da putuju. Sada, pošto su poslanici možda uskraćeni i nemaju u toj meri te mogućnosti, formiranjem ovog odbora za evropske integracije, sada će i poslanici moći da putuju po svetu, da razmenjuju iskustva, a naravno, tu će se naći i ovi drugi dobri poslanici iz opozicije, pomagači DOS-a, videćete da će i oni biti u svim tim delegacijama za razna putovanja po Evropi, a uostalom, evo i ovih drugih odbora, da vidimo ko će ići u Berlin za nekoliko dana. Znači, pored poslanika DOS-a, biće i ovi dobri poslanici opozicije. Prema tome, sve u svemu, nećemo podržati ovaj predlog izmena i dopuna, jer ništa dobro ne donosi. Ovo je zamajavanje. Ni jedno goruće pitanje, gorući problem u Srbiji neće se rešiti formiranjem ovih odbora, niti će se privredna aktivnost pospešiti, niti će se unaprediti evropske integracije, niti će se smanjiti siromaštvo. Prema tome, sve se vidi, sve se zna, ništa novo, ali ima i ona druga deviza - sve se vraća, sve se plaća.
Reč ima narodni poslanik Dušan Ilić.
Poštovane kolege, kada je predlagač obrazlagao svoj predlog, koristio je velike reči, kao izgradnja institucija, unapređenje institucija i dobio je veliki aplauz ovde, ali nisam znao da procenim da li se šali, da li zbilja misli da predlaže ovakvu reformu institucija, sa samo dva člana. U trenutku kada bez TV prenosa raspravljamo o važnim proceduralnim pitanjima, u trenutku kada Administrativni odbor ove institucije donosi neustavne odluke, u trenutku kada u zemlji imamo političke zatvorenike, mi raspravljamo o dva člana koja bi trebalo, kao, da reformišu ovu, instituciju. Kada su jednog našeg državnika, Vojislava Koštunicu, pitali kako će rešiti neki veliki problem, on je rekao - u ovom trenutku je to veliki problem i rešenja ćemo tražiti dugo. Trenutno možda nemamo rešenje, ali ćemo kroz demokratsku proceduru svi zajedno doći do rešenja. U ovom domu smo se više puta našli pred velikim problemima. Ovaj dom će se i u budućnosti nalaziti pred velikim problemima, zato je izuzetno važno da tačno utvrdimo pravu demokratsku proceduru kroz koju ćemo dolaziti do rešenja tih kompleksnih problema. Da je predlagač zaista imao ozbiljnu nameru da reformiše Poslovnik i da napravi ozbiljnu proceduru, on to ne bi učinio sam kao pojedinac i kao poslanik, na šta sigurno ima pravo, nego bi Administrativni odbor ove skupštine iskoristio svoje poslovničko pravo i obavezu i napravio ozbiljan i odgovoran Poslovnik u kome bi bila regulisana sva proceduralna pitanja. Kao najbolji dokaz dobre namere imali bismo možda mogućnost, koju predlažem ovde vama, da se Vlada obavezno pojavljuje ovde svake dve nedelje i da na početku sednice odgovara na naša poslanička pitanja. Da je predlagač imao ozbiljnu nameru da reformiše Poslovnik i napravi ozbiljnu demokratsku proceduru u ovom domu, sprečio bi svaku zloupotrebu hitnog postupka koja nam se dešava u ovom parlamentu već mesecima i kroz tu zloupotrebu hitnog postupka poslanici se dovode u situaciju da zakone imaju pred sobom svega dan ili dva. Da je predlagač imao ozbiljnu nameru da reformiše Poslovnik, mi bismo imali predlog da se u ovu skupštinu uvede jedan zakonodavni kalendar, koji bi bio usvojen na početku godine, koji bi bio pred svima nama i tim zakonodavnim kalendarom bi ovaj dom utvrđivao kada će koji zakon biti na dnevnom redu. Ono što je veoma problematično, to je što ovaj predlog zakona, kao što sam rekao, ima svega dva člana i bavi se novim odborima. Mi u ovom domu već imamo 25 odbora. Sa ovim predlogom i pod pretpostavkom da će se prihvatiti amandmani DSS-a i SPS-a, došli bismo u situaciju da imamo 31 skupštinski odbor. Svi mi znamo da je dobra praksa u razvijenim demokratijama da odbori budu nadzor ili kontrola određenog ministarstva i da obično skupštinski odbori i ministarstva idu u odnosu 1:1. Naravno, ovde se uvode odbori koji jesu standard u razvijenim demokratijama. Međutim, uvode se na kvazinačin, a čak se i pojedini članovi odbora biraju po kvazimetodu koji je čak i u suprotnosti sa sadašnjim, važećim Poslovnikom, odnosno sa 25. članom Poslovnika. Govorim o odboru za reforme, kao što ste videli u predlogu, taj odbor čini 21 član, a 12 poslanika se bira delegatskim sistemom. Samim tim što DOS poseduje većinu u većini odbora, logično je pretpostaviti da će tih 12 poslanika, koji ionako već čine kvorum i većinu u tom odboru, biti predstavnici DOS-a, a kada se doda onih devet članova odbora koji se biraju po proporcionalnom sistemu, ispada da će od 21 člana odbora više od 15 ili 16 biti predstavnika vladajuće koalicije. Praktično, obesmišljava se svako učešće opozicionih stranaka u radu odbora. To je ozbiljan propust i mene iznenađuje da je predlagač, koji je ozbiljan pravnik i univerzitetski profesor, napravio tako ozbiljan propust. Verovatno je to učinjeno u cilju apsolutnog kontrolisanja procesa kvazireformi koje, naravno, ne bi smele da budu, po nameri predlagača, pod oštrim okom javnosti. Ono što smo mi iz DSS predložili, a što je izuzetno značajno i za šta vas pozivam da glasate, jeste uvođenje odbora za javne račune. Odbor za javne račune kontrolisao bi sprovođenje budžeta, završni račun budžeta i fondova koji se finansiraju iz budžeta Republike Srbije. To je dobra praksa u razvijenim demokratijama, a pogotovo je nama neophodno u trenutku kada još nemamo razvijenu instituciju kao što je vrhovni računovodstveni sud ili savet javnih računa. Formiranje te institucije je u proceduri. Postoji inicijativa Odbora za finansije koja će pokušati da reguliše tu oblast i da formira taj vrhovni računovodstveni sud, odnosno da donese zakon o vrhovnoj računovodstvenoj ustanovi. Do formiranja te ustanove izuzetno je važno da parlament i parlamentarni odbori imaju uvid u sprovođenje budžeta, što bi bilo omogućeno angažovanjem nezavisne revizorske kuće. Ta nezavisna revizorska kuća bi podnosila izveštaj odboru, koji bi bio razmatran. Na osnovu tog izveštaja odbor bi tražio dodatne izveštaje i, što je najvažnije, imao direktan uvid u sva dokumenta. To je praksa koju bi bilo dobro uvesti, pogotovo, kao što sam već rekao, u jednoj ovako osetljivoj i nestabilnoj zemlji u tranziciji, kao što je naša. Vratiću se na ovu priču o proceduri. Najozbiljnije pozivam Administrativni odbor da pristupi donošenju novog poslovnika. Na zajedničkom sastanku sa predstavnicima OEBS-a, koji je održan u ovom domu 18. aprila, donesen je akcioni plan koji nas obavezuje da u jesenje zasedanje uđemo sa novim poslovnikom. U tom akcionom planu je, za one poslanike koji ne znaju, inicijativa za to da poslanici imaju uvid u stenografske beleške sa sednica Vlade, da se donese taj zakonodavni kalendar o kome sam govorio, da Vlada odgovara na poslanička pitanja i još brojna druga rešenja koja bi istinski doprinela demokratskoj proceduri. Kao što sam govorio na početkui kao što sam citirao jednog srpskog državnika, demokratska procedura najbolje će vas odvesti do rešenja onih problema sa kojima nismo u stanju da se izborimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predlagač akta, replika.
Uvaženi kolega, a i neki govornici ranije su izrekli jednu potpuno kontradiktornu stvar i kontradiktorno su postupali kroz podnošenje amandmana na ovaj predlog odluke, tvrdnjom da u Skupštini već ima previše odbora, znači da je 25 odbora mnogo, da je povećavanje za još četiri odbora previše i onda amandmanom predlažu uvođenje još nekih odbora. Dakle, to je potpuno kontradiktorno, nije suština u broju odbora, suština je u kvalitetu koje ti odbori donose i oko toga možemo da se sporimo. Oko samog broja, mislim da nema previše smisla. Ukoliko govorimo o strukturi odbora za privredne reforme, dakle da u ovom odboru budu delegirani predstavnici 12 različitih odbora i tvrdnja da će biti delegirani predstavnici DOS-a, da je prirodno da bude predstavnik većine, predstavnik svih tih 12 odbora, a pri tom imamo predsednike nekih odbora iz opozicije među tim odborima, to govori višeo vašem rezonu, nego o našem. Odakle vam uopšte takva ideja? Dalje, tvrdnja da je predlog ovih odbora bacanje prašine u oči, mislim da to nije korektno i to je ponovilo nekoliko govornika. Hajde da učešćem u tim odborima, u svakom odboru učestvuju sve stranke, vidimo da li će ti odbori u praksi pokazati da su potrebni i da su i te kako produktivni. U svimdrugim zemljama oni su pokazali da su produktivni. Tvrdnja da nam nije potreban odbor za ravnopravnost polova, pogledajte samo strukturu i odnos između ženske i muške populacije, pogledajte primanja ženske i muške populacije, pogledajate kako to u krajnjoj liniji i u Evropi i u svetu izgleda; dakle, svuda još uvek ta ženska populacija nije dostigla taj nivo koji dostižu primanja muškaraca. Pogledajte strukturu u ovom parlamentu, gde je pojava poslanica lepšeg pola samo sporadična i izuzetak koji potvrđuje pravilo, dakle, standardi koje moramo uvesti i u politički život, i u privredni, i u društveni život i moraju biti zasnovani na takvom principu da većinska populacija, dakle, ženska populacija dobije ono mesto koje zaslužuje u meri kako je to u Evropi, pa i u svetu. Dakle, pročitajte još jednom ovaj predlog odluke, razmislite o tome da li vam je potreban odbor za ekonomske reforme, za evropske integracije, da li za ravnopravnost polova, uzmite u obzir kada govorite o ulozi parlamenta to da je parlament vrhovno zakonodavno telo, da parlament ima kontrolnu funkciju nad izvršnom vlašću, da parlament na kraju odlučuje šta je strategija i šta je politika koja je potrebna u svakoj zemlji, onda na kraju izrecite sud da li je zaista nepotrebno da se parlament i parlamentarni odbori izjašnjavaju o osnovnim pravcima u kojima se jedna država kreće.
Reč ima narodni poslanik Siniša Mitrović. (Dušan Ilić, sa mesta: Predlagač uzima reč kada hoće.) Molim, bez dobacivanja, konsultujte stenogram, narodni poslanik Bojan Pajtić dobio je pravo na repliku. Narodni poslanik Siniša Mitrović, posle njega narodni poslanik Dragan Ljubojević.
Uvažena gospođo Čomić, poštovane kolege poslanici, iako nas čeka naporan dan, nisam mogao da odolim a da ne govorim o tome šta jesu evropske integracije, da bar malo o tome kažem, jer je zaista nesvrsishodno karikiranje nekakvih procesa koji jesu instrument politike. Zaista ne mogu da prihvatim da je svrsishodnost odbora da bi neko putovao u inostranstvo, da bi neko video neko letovalište, zaista to karikiranje i ta priča je nesvrsishodna u nečemu što jeste ozbiljan politički dijalog u Parlamentu. Moram da pomenem da su Liberali Srbije 2002. godine dali inicijativu za evropske integracije, tu bih samo hteo da podsetim da ovo o čemu je govorio prethodni kolega i to što jeste bio naš dijalog sa MisijomOEBS-a u Jugoslaviji, a to je da su odbori alati politike. Odbori u parlamentu su instrument politike i to daje prednost svim poslanicima i svim poslaničkim grupama u parlamentu. Šta to praktično znači? Naša misija jeste izgradnja konsenzusa u Parlamentu, a ne u Vladi. Ta priča je velika onda kada jeu pitanju parlamentarizam u Srbiji, a svrsishodnost te priče koja se zove - evropske integracije, jeste da bude dogovor svih predstavnika građana Srbije, a ne to da bude odluka Vlade Republike i da onda kao takva bude podložna promeni ili izmeni na nekim novim i sledećim izborima. Zato sam siguran da je ovo prednost za sve poslaničke grupe i to jeste bio poziv kolege Pajtića da implementacijom priče, ulaskom u odbore pokušamo da postignemo taj neophodni konsenzus koji se tičeulaska u Evropsku uniju. Zato je i Vlada Republike Srbije u aprilu na svom Odboru za evropske integracije jasno rekla da je prioritet države Srbije - evropske integracije. Zašto je ova odluka dobra u parlamentu? Moram podsetiti dasvi parlamenti Evropske unije, i parlamenti zemalja članica, i kandidata za Evropsku uniju, u svojoj nomenklaturi odbora poseduju i Odbor za evropske integracije. Važno je podstaći da smisao i delatnost Odbora za evropske integracije bude usaglašavanje unutrašnjeg zakonodavstva sa legislativom Evropske unije. Zašto je to važno? Zašto nije implementirano u Zakonodavnom odborune bih sada govorio o toj negativnoj komparaciji sa odborom koji već postoji u Parlamentu, jer ovo je usaglašavanje unutrašnjeg zakona sa legislativom Evropske unije. Rekao bih da je prioritet Vlade Republike Srbije integracija u Evopsku uniju i zaista ne vidim razloga da se mi kao nosioci Vladine politike i kao ljudi koji imamo vladinu većinu u Parlamentu stidimo toga da kažemo da je strateški interes države Srbije integracija u Evropsku uniju. Zašto bi minimizirali takav proces, zašto ga ne bismo otvorili i ponudili svima na konsenzus da dođemo do toga što je zajednički interes građana Srbije u budućnosti. Hoću da podsetim da unazad nekoliko nedelja, i Evropska unija je rekla da je prioritet u politici Evropske unije zemlje zapadnog Balkana i njihovo uključivanje u proces evropskih integracija. Kao deo tog procesa, mislim da će nam biti neophodan i dokument Parlamenta Srbije o evropskim integracijama i on kao takav mora biti konsenzus svih poslaničkih grupa, bez obzira da li su one na levici, desnici ili imaju neku građansku opciju. Na kraju bih hteo da reprezentujem iskustva Poljske, koja je u statusu priključivanja Evropskoj uniji donela 500 novih zakona u parlamentu. Hteo bih da podsetim da je naša dinamika negde u 2002. godini bila oko 100 zakonskih dokumenta. Na kraju, najvažnija poruka za građane Srbije, šta je to benefit koji nama evropska politika donosi? Za mladu generaciju, to je prilika da žive bolje, za pripadnike srednje generacije to je nova šansa da žive bolje, za one koji su u trećem dobu, to je prilika da žive zdravo i da mogu da putuju, što je interes svake grupacije. To je taj benefit koji će nama doneti, a ne karikiranje priče. Želim prvo da preispitam sebe i da svakome od vas postavim to pitanje, zaista čitava ova priča je u našim rukama. Sve zavisi od nas, dinamika procesa pridruživanja će zavisiti od stabilnosti parlamenta, od njegovog kapaciteta da razume šta su evropske integracije, šta su evropski procesi i da zaista kao građani, kao predstavnici onih koji su nas birali, da kao ljudi koji imaju svoje porodice, svoje komšije, svoje prijatelje, uradimo nešto malo dobro, a to je da se dogovorimo da je nacionalni konsenzus - ulazak u Evropu. To će sigurno biti nešto što će nas opravdati pred istorijom i nešto čega se nećemo stideti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević, posle njega narodni poslanik Bora Stanimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo dobili Predlog odluke o izmenama Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, koji je upućen od strane šefa poslaničke grube DOS, Bojana Pajtića, očekivao sam da će on u sebi sadržati neke konkretne i suštinske promene aktuelnog Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Ova odluka Ustavnog suda koja je doneta pre neki dan, a tiče se prava raspolaganja poslaničkim mandatima, jeste dokaz da je Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije u mnogim svojim tačkama neustavan. Dakle, ova odluka Ustavnog suda koja kaže da poslanici raspolažu mandatima, automatski negira odredbe Poslovnika koje se tiču vremena predviđenog za diskusiju, ako preciziraju da vremenom predviđenim za diskusiju raspolažu poslaničke grupe, a ne poslanici. Šta je pozadina ovakve odluke o izmenama i dopunama Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije? On pokazuje još jednom pravu suštinu aktuelne vlasti, jer dodavanjem ova četiri odbora na do sada 25 odbora Narodne skupštine neće poboljšati kvalitet rada, neće učiniti da se ovde radi brže, efikasnije i da se donose zakoni, da ti zakoni budu bolji, već će poslužiti kao još jedan marketinški trik aktuelne vlasti. Naime, predviđeno je da se formira novi odbor za privredne reforme i večeras, odnosno kada bude usvojena ova odluka, RTS će objaviti kako se i Skupština Republike Srbije na predlog vladajuće koalicije uključila u privredne reforme i ovo je još jedan nov korak i potez koji će učiniti da privredne reforme budu brže, efikasnije, korenitije, konkretnije. Zatim, odbor za evropske integracije; takođe, biće priče o tome kako Vlada Republike Srbije čini sve da se Srbija uključi u Evropu, a kako je ovo dodatni napor zakonodavne grane vlasti da se integrišemo u Evropu. Ovaj odbor za smanjenje siromaštva, kako se sada i zakonodavna vlast uključuje u borbu protiv siromaštva. Odbor za ravnopravnost polova; zaista su predlog za formiranje ovog odbora i obrazloženje smešni. Obradovalo me kada sam pročitao predlog da se formira odbor za smanjenje siromaštva, jer je ovakvim predlogom odluke o izmeni i dopuni Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, šef poslaničkog kluba DOS Bojan Pajtić demantovao sve ono što je juče ministar Vlade Republike Srbije Goran Pitić rekao za ovom govornicom. On je nas u svom završnom govoru ubeđivao kako je Vlada Republike Srbije učinila mnogo da se pobedi siromaštvo u Srbiji, kako je socijalna i ekonomska situacija danas u Srbiji neuporedivo bolja nego što je bila pre 5. oktobra, kako danas prosečna potrošačka korpa čini 65% prosečne zarade na nivou Srbije. Time nam je sugerisao praktično, da je siromaštvo u Srbiji iskorenjeno, pobeđeno i da ga nema. Međutim, ovde, ovakvim predlogom Bojan Pajtić na najbolji mogući način demantuje ministra. Čudi me da nema obrazloženja zašto se formira odbor za smanjenje siromaštva. Imamo u obrazloženju razlog zašto se formira odbor za privredne reforme, za ekonomske integracije i za ravnopravnost među polovima, ali nema ni jedne jedine rečenice o odboru za smanjenje siromaštva, zašto je neophodno i zašto je potrebno da se taj odbor formira, jer bi i jednom jedinom rečenicom vezanom za formiranje tog odbora demantovao i ministra Pitića i kompletnu Vladu Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, a posle njega narodni poslanik Petar Mađarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ovo je već ustaljena praksa da Poslovnik o radu menjamo vrlo često, ali je svaki drugi restriktivniji u odnosu na prethodni. Na ovo ukazuje upravo i samo obrazloženje na kraju, odnosno koji su razlozi zbog čega se donosi ova izmena Poslovnika o radu. Ni veće ironije, ni manjeg cinizma nego kada se kao razlog za uvođenje novih odbora upravo navodi vreme koje je potrebno da se neki zakoni temeljitije proučavaju. Ako se zna da smo vreme za diskusiju ograničili na pet minuta, predsednik poslaničkog kluba stalno skraćuje vreme na tri minuta. Na drugoj strani, u obrazloženju, tražimo da se diskusije dobro pripreme i da se duže diskutuje o zakonu. To stoji, privredne reforme ne mogu se uspešno ostvariti bez jakog zakonodavstva. Sadašnji zakonodavni proces je takav da zakoni koji se tiču reforme privrednog sistema prebrzo prolaze, pazite, zakoni prebrzo prolaze kroz skupštinsku proceduru, bez dovoljne analize i razmatranja od strane nadležnih odbora. Molim vas, vi skraćujete vreme na tri minuta. Kakvu analizu, koje stručno mišljenje, tražite od ljudi za tri minuta da vam govore o nekom zakonu koji ima 160-200 članova. Nema veće ironije, nema većeg sarkazma nego u obrazloženju kritikovati i tražiti razloge za uvođenje nekih drugih odbora koje smo praktično izmislili. Pazite, odbor za privredne reforme uvodimo maltene u trećoj godini postojanja ove vlade. Posle 5. oktobra prvo je trebalo formirati taj odbor. Zato smo i privredu doveli do ovog nivoa na kojem je danas. Kada pogledate koji se odbori formiraju, da jedan odbor iziskuje formiranje drugog. Odbor za privredne reforme nije formiran na vreme, pa zbog toga formiramo odbor za smanjenje siromaštva. Tu postoji neka logika, jer smo upravo ovakvim ponašanjem, ovakvim zakonima, ovakvim izmenama koje smo radili, dešavalo se da smo za pet - šest meseci neke zakone menjali po nekoliko puta, praktično je došlo do potrebe da se formira odbor za smanjenje siromaštva. Možda bi bilo bolje da se ovaj odbor nazove odbor za pomoć gladnima. Mislim da je svejedno, imao bi više funkcija i mogućnosti da deluje i nešto uradi. Kada se radi o odgovornosti u odboru za ravnopravnost polova, imali smo u neliko navrata i primedbe i zakone, ali nije se desilo da jedan od poslanika ne predloži neku izmenu za donošenje ovih sistema. Drugo, danas smo na ovoj sednici očekivali, kada smo saznali da će se vršiti izmena Poslovnika o radu, da će ovaj poslovnik omogućiti poslanicima jedno dostojanstveno ponašanje, da će omogućiti poslanicima da budu u pravom smislu reči to, a u stvari svodi se da smo mi takvim izmenama i dopunama upravo doveli poslanike praktično do građana drugog reda. Ovde, pre svega, mislim na ljude, ne samo na promene koje su vršene, oduzimanje mandata itd, što je dovelo do Ustavnog suda, već mislim na samo stanje u Skupštini u kojoj poslanik ne može da reklamira povredu Poslovnika o radu, jer to mora da uradi samo predsednik poslaničkog kluba. Poslanik ne može da postavi poslaničko pitanje. Kada smo imali odgovore na poslanička pitanja? Kada smo ta pitanja postavljali? Zašto je ta praksa uopšte ukinuta? Formalno, to postoji, ali ne može da se koristi - postavljanje poslaničkih pitanja. Ne bih sada govorio o mogućnostima i zloupotrebama predsedavajućeg, kada se radi o nekim diskusijama koje nam ne odgovaraju. Konkretno, mislim na opomene koje se veoma lako, paušalno daju. Dajte mi primer da je neko iz vladajuće većine, za ovo vreme od dve i po godine, dobio bar jednu opomenu zbog svog ponašanja. Navedite mi jedan takav primer. Naravno, takvih ponašanja je bilo.
Imamo primer, to je narodni poslanik Branislav Pomoriški, kome sam izrekla opomenu. Reč ima narodni poslanik Petar Madžarević, a posle njega reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre oko mesec i po dana u ovoj republičkoj skupštini održane su, u organizaciji Misije OEBS-a u Srbiji i Crnoj Gori, sesije koje su imale cilj da se učine određene popravke našeg poslovnika i da se optimalizuje rad skupštinskih odbora, naravno u skladu sa onim pozitivnim iskustvima koja postoje u evropskim parlamentarnim demokratijama. Jedan od zaključaka tih sesija, u kojima su učestvovali i poslanici pozicije i poslanici opozicije, pre svega, bila je optimalizacija rada odbora, a sve to zbog toga što živimo u jednoj siromašnoj zemlji koja nema dovoljno sredstava, sledstveno tome, nema dovoljno sredstava ne samo za život nego ni za republičku skupštinu. Republička skupština, do podnošenja ovog predloga, ima 25 odbora. Sama organizacija administracije, unutar republičke skupštine, problematična je. Svi odbori nemaju svoje sekretare, ne vode se zapisnici sa sednica pojedinih odbora, iako postoji poslovnička obaveza da se to čini. Dolazimo u situaciju da je zbog nedostatka osoblja koje može kvalitetno da prati rad odbora možda potrebno već postojeći broj odbora svesti na neki manji broj, a pre svega imajući u vidu praćenje rada nekih resornih ministarstava. Pred sobom imam analizu o radu odbora u 2002. godini. Podatak je da Odbor za ustavna pitanja u toj godini, u 2002. godini, nije imao nijednu sednicu, što se odnosi i na Odbor za saobraćaj i veze. Odbor za trgovinu i turizam je imao svega jednu sednicu. Odbor za omladinu i sport nije održao nijednu sednicu, a Odbor za nauku i tehnološki razvoj je održao svega jednu sednicu. Tačno je da je Zakonodavni odborodržao 37 sednica, ali su to tehničke sednice na kojima se, jednostavno rečeno, ocenjuje da li su određeni amandmani i zakonski predlozi u skladu sa Ustavom, odnosno da li su pravno mogući. Administrativni odbor je pokazao zavidnu aktivnost i održao je 19 sednica. Te sednice su, po mom dubokom uverenju, bile usmerene na srozavanje ugleda ove, republičke skupštine. Podsetio bih vas na to da je te godine, što je bilo negde sredinom juna prošle godine, Demokratska stranka Srbije izbačena iz Skupštine protivustavnom odlukom, što je kasnija odluka Ustavnog suda i pokazala. Ovde bih želeo da skrenem vašu pažnju na sugestiju koja je izrečena na razgovorima sa OEBS-om. U vezi s tim je ovaj odbor za javne račune. To je nešto što je uobičajeno. Vlast ne bi trebalo da beži od toga, jer je to nešto što ide u korist svih građana ove zemlje. Izvršna vlast, to nije prisutno samo kod nas, teži da daje što manje informacija o svom radu i teži da što manje računa polaže parlamentu. Kod nas, moram to zaista da kažem, to je izrazito naglašeno, obzirom na to da je Republička vlada, do sada, podnela samo jedan izveštaj o svom radu. Naravno, očekujemo da se izveštaji o radu Vlade ne podnose isključivo odborima, nego da se ti izveštaji nađu i na plenarnim zasedanjima. Što se tiče učešća pojedinih stranaka u odborima, shodno članu 25. Poslovnika, znači srazmerno broju poslanika, moram da kažem da je tu došlo do grubog narušavanja ovog principa, i to posle juna prošle godine. To se dešavalo od onog trenutka kada je Demokratska stranka Srbije, odlukom Administrativnog odbora, ostala bez mandata u ovoj skupštini. Posle toga, vraćanjem u restituciju, nisu se vratili poslanici Demokratske stranke Srbije u odbore u kojima su se inače nalazili. Tačno je da su vraćeni u neke odbore, ali u dosta odbora nisu. Napravio sam malu analizu u vezi sa ovim o čemu sam govorio. Sada imamo situaciju da Demokratska stranka Srbije ima pravo, srazmerno svojoj veličini, na 62 mesta u odborima, koji ukupno imaju 337 mesta, naravno da pričam o već postojećim odborima (njih 25). Znači, Demokratska stranka Srbije ima minus 16 mesta, toliko joj je oduzeto. Uglavnom, mesta su joj oduzimana u onim odborima koji donose odluke koje se tiču statusa poslanika na primer, kao što je Administrativni odbor itd. Demokratska stranka, upotrebio bih taj parametar, ima pravo, srazmerno broju poslanika, na 63, a ima 75, znači ima plus 12. Neke druge stranke su, takođe, nesrazmerno zastupljene. To ne bih pominjao upravo zbog toga što bi sve stranke trebalo to da koriste, odnosno trebalo bi omogućiti svim zainteresovanim strankama da učestvuju u radu svih odbora. To je cilj demokratskog društva, demokratske institucije kao što je parlament, centralne u jednoj državi. Vratio bih se na ovaj predlog odluke. Članom 68. predviđeno je formiranje odbora za smanjenje siromaštva. U nadležnost odbora se stavlja definisanje načina učešća Narodne skupštine. Mislim da je to nonsens. Ne može odbor da definiše način učešća Skupštine, to mora da učini sama Skupština. Odbor eventualno nešto može da predlaže Skupštini. Pre nekoliko dana saznali smo da postoji i nekakva strategija za suzbijanje siromaštva, ne sećam se tačno iz kog organa Republičke vlade je to najavljeno. Šira javnost sa tim uopšte nije upoznata. Kao poslanik, koji se smatra natprosečno informisanim u odnosu na običnog građanina, ne znam u čemu se sastoji ta strategija. Strategija je doneta bez učešća parlamenta, ako je uopšte doneta, ako uopšte postoji, negde u Vladi, pretpostavljam u nekom od ministarstava koje je zaduženo za tu problematiku. Sada, u vezi sa ovom strategijom, u Skupštini odjednom želi da se formira odbor koji treba da se bavi nečim za šta niko ne zna šta je. Mislim da pokušava da se podmetne kukavičije jaje Narodnoj skupštini, odnosno odboru, naravno ukoliko se prihvati ovaj predlog odluke, koji će biti formiran. Pitanje socijalne politike i programa zaštite socijalno najugroženijih kategorija svakako je u nadležnosti Vlade i resornih ministarstava. Ne može se odgovornost za ovu važnu životnu oblast prebacivati nikom drugom. Mislim da je predlagač hteo, formiranjem odbora, da pokaže da je vladajuća većina u parlamentu zainteresovana za suzbijanje siromaštva i da brine o ogromnom broju siromašnih građana. Ali, to neće moći da prođe, upravo zbog toga što za tako nešto mora da postoji prethodni konsenzus i jasna socijalna politika, koju mi, očigledno je, nemamo u našoj državi. Odbor bi u svom delokrugu rada morao da ima i razmatranje izveštaja Vlade o aktivnostima u pogledu suzbijanja siromaštva, što naravno nema. Prosto po sistemu - brigo moja pređi na drugoga, Vlada prebacuje tu svoju odgovornost na nekakav odbor, odnosno u ovom slučaju skupštinski odbor, koji prosto neće imati dovoljno ingerencija i kompetencija da o nečemu takvom odlučuje. Da bi se uopšte nešto ozbiljno uradilo u suzbijanju siromaštva mora se podići nacionalni dohodak, dakle moraju se stvoriti uslovi za ozbiljne investicije u našu privredu, u našu državu, a da bi se došlo do toga opet je potrebno stvoriti institucionalni ambijent povoljan za tako nešto, znači koji podrazumeva pravnu državu, vladavinu zakona i jednakost svih pred zakonom. Znači, ne sme tu biti nikakvih izuzetaka. Moram da podsetim kod ovog odbora za evropske integracije, za koji se Demokratska stranka Srbije slaže da treba da bude u ovom predlogu, da smo imali priliku pre mesec dana da menjamo, znači pred ukidanje vanrednog stanja, krivične zakone u našoj državi i to zakone na takav način da smo učinili jedan ogroman korak unazad. Prosto ti predlozi, gde se predviđa 60 dana pritvora, a koji u određenim uslovima može da dođe čak i do šest meseci, nisu svakako civilizacijski napredak i nisu približavanje onome čemu težimo, a to je Evropska unija. Tada, kada su donošeni ti zakoni, predstavnici Evropske unije su sugerisali da to nije dobro, da je to loše rešenje, međutim vladajuća većina se oglušila na to. Da smo tada imali ovaj odbor verovatno bi se na njegovom dnevnom redu morali naći i ti zakoni i svakako ne bi mogli da dobiju prelaznu ocenu. Dakle, deklarativno se zalažemo za približavanje Evropskoj uniji, a posle toga se pojedinim zakonskim predlozima tri koraka vraćamo unazad, tako da postaje nejasna strategija Republičke vlade, da li želi u Evropsku uniju ili želi da ima zakone iz vremena Miloša Obrenovića. Mislim da je tu jedan osnovni problem što u našoj državi unazad 60 godina, da uzmemo taj period od Drugog svetskog rata naovamo, parlamentarizma gotovo da nije bilo. Znači, nešto se pojavilo posle 1990. godine, ali to je uglavnom više imitacija parlamentarizma nego što to zaista jeste. Prosto u narodu, u ovom periodu od 60 godina, formirala se autoritarna svest, koja u osnovi i jeste najveća prepreka bilo kakvoj demokrtizaciji, a da bismo mogli da demokratizujemo društvo, pre svega ključna institucija, koja je i najdemokratskija, a to je parlament, mora da se oslobodi te autoritarne svesti. Sa ovakvim predlozima i ovakvim pristupom stvarima još uvek smo daleko od toga, ali nadam se da ćemo posle sledećih republičkih izbora i promenom vlasti uspeti da se približimo tome.
Na osnovu člana 84. stav 2, a zbog pokazanog nedostatka informacija koje narodni poslanik ima, zadužujem sekretara Odbora za zdravstvo i sekretara vašeg poslaničkog kluba da vas obavesti pismenim informacijama o svom radu, koji je vođen na strategiji za smanjenje siromaštva, vrlo ozbiljno u poslednjih devet meseci u ovoj skupštini i u mreži nevladinih organizacija, opozicionih stranaka i stručnjaka. Poslanički klub je morao biti obavešten o tome. Dopuštam propuste, te zadužujem sekretara Odbora za zdravstvo da snabde poslanika potrebnim informacijama. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničkog kluba DSS.
Pre nego što kažem koju reč o Poslovniku, interesantno je ovo što ste rekli, s obzirom da Vlada niti podnosi izveštaj ovoj skupštini, niti ministarstva podnose izveštaj, niti o tome ovde raspravljamo, ne možemo da znamo ni šta ta Vlada radi. Kako se radi na smanjenju siromaštva vidi se po rezultatima rada Vlade, gde je pad prosečne zarade decembar prošle godine - mart ove godine za 14%, pad industrijske proizvodnje i porast stope nezaposlenosti. To je najbolji izveštaj o smanjenju siromaštva u Srbiji i o merama koje Vlada Republike Srbije preduzima.
Narodni poslaniče, ponoviću informaciju, pošto očigledno nismo pažljivo slušali. Dakle, ne radi se o aktivnostima Vlade Republike Srbije, nego se radi o strategiji koju sa Narodnom skupštinom Republike Srbije, a kroz odbore Narodne skupštine, rade međunarodne organizacije, nevladine organizacije, o čemu je pismeno obavešten svaki poslanički klub i svaki odbor Narodne skupštine.
Ako ste završili hoću da vas upozorim da vi nemate pravo sa mnom da polemišete na ovaj način, po Poslovniku, već treba, kada završim, da mi date potrebno obrazloženje, a ne da me prekidate u izlaganju. Demokratska stranka Srbije svakako je spremna da preuzme odgovornost za Poslovnik, koji je u ovoj skupštini donet i činjenica je da smo mi neke odredbe Poslovnika, koji je sada na snazi, predložili. Pokazalo se da su te odredbe štetne, loše i da uskraćuju prava narodnim poslanicima. Mi smo spremni tu vrstu odgovornosti da preuzmemo i od nje ne bežimo. Mislim da to treba reći i mi to govorimo, da ćemo ovaj poslovnik, kada nakon vanrednih izbora uđemo u ovu skupštinu u većem broju i osvojimo većinu, promeniti i doneti poslovnik koji će biti do kraja u skladu sa onim što je OEBS preporučio na okruglom stolu, koji je održan u ovoj skupštini pre nešto više od mesec dana. Ako se već ide u promene Poslovnika i ako se gleda šta tu može da se promeni i dopuni, onda treba da se napravi analiza postojećeg stanja. Analiza postojećeg stanja, o kojoj je bilo reči na okruglom stolu koji je OEBS organizovao i posledice ovakvog Poslovnika, koje svaki dan vidimo, govore da najveći broj skupštinskih odbora ne funkcioniše, da oni funkcionišu loše, da uopšte ne postoji institucija skupštinskog odbora, koji ozbiljno i argumentovano raspravlja o nekom zakonu pre nego što taj zakon uđe u skupštinsku proceduru. Poslanici su žrtve neodgovorne politike Vlade, koja gomilu zakona predlaže po hitnom postupku. U normalnim državama postoji nešto što se zove plan donošenja zakona, postoji nešto što se zove prvo čitanje zakona, odnosno čitanje zakona pre nego što se uradi konačan tekst predloga zakona i nešto što se zove saradnja između Vlade i odbora, Skupštine i odbora na donošenju dobrog predloga zakona. Odbori gotovo da ne rade ono što bi trebalo da rade, a to je da raspravljaju o zakonima pre nego što dođu na dnevni red i da stavljaju primedbe pre nego što mi dobijemo konačan predlog zakona. To su bili retki slučajevi, kada je takvih rasprava bilo. Mogu da pomenem Zakon o javnom informisanju, gde je bila komunikacija između odbora, Vlade i nevladinih organizacija. Kod drugih zakona gotovo da toga i nema. Mi funkciju skupštinskih odbora tako ne vidimo i smatramo da odbori moraju češće da se sastaju, da moraju da raspravljaju o svim zakonima, a ne da članovi odbora poput vetrenjača pet minuta pred početak sednice dođu, skupe se, izglasaju i na taj način daju podršku nekom zakonu, a da ne znaju šta su izglasali. Setite se Zakona o taksama, zakon je prošao bez obzira na primedbe koje smo mi iznosili, da su takse podignute, visoke i ostalo, pa su se onda ministri, čiji poslanici sede u ovoj sali i koji su glasali za taj zakon, pitali ko je podigao takse. Ministar inostranih poslova se pita ko je podigao toliko takse za ulazak u zemlju i kada je to urađeno, a predsednica Skupštine je upravo iz njegove stranke i mi smo je upozoravli na te takse, ali su te takse podignute i onda se neko pita, kao i ministar trgovine Milosavljević, koji se pita ko je podigao takse, a bio je na sednici Vlade kada se o tom zakonu glasalo. Da li to znači da ministar nije ni pročitao zakon, a govori se o podizanju taksi. Znači, dame i gospodo, kada ministri glasaju za zakon na Vladi, pa posle kada on stupi na snagu pitaju se ko je taj zakon izglasao, ko je to predložio. To vam govori u prilog ocene da skupštinski odbori ne rade svoj posao i da nemaju dobru komunikaciju sa Vladom i da predlozi zakona nemaju to prvo, drugo čitanje. Kada kažem čitanje, to znači prelazak preko pojedinih odredbi, stavljanje primedbi, znači nema konstruktivnog rada odbora. Da li će ovaj poslovnik da unapredi rad skupštinskih odbora? Naravno da neće. Ovim izmenama Poslovnika se samo uvode novi odbori, a nije se pogledala efikasnost starih odbora. Ako krenemo po sugestijama OEBS-a da se utvrdi da svako ministarstvo treba da ima svoj pandan u Skupštini kroz skupštinski odbor, onda je trebalo videti koje ćemo sve odbore napraviti i uskladiti ih sa brojem ministarstava, što ne znači da bi bilo efikasnije, s obzirom da Srbija ima više ministara i potpredsednika Vlade, ima veću Vladu nego bilo koja normalna država u Evropi, ali bi značilo bar da svako ministarstvo dobije svoj pandan. Ako govorimo o sastavu odbora, gospodin Madžarević je pre mene govorio o sastavu odbora, taj sastav nije u skladu sa članom Poslovnika, koji kaže da sve stranke moraju da budu proporcionalno zastupljene u odborima. Odbori nisu usklađeni, sastav odbora nije usklađen sa sastavom poslanika u ovoj skupštini. Ako govorimo o novim odborima, DSS je predložila da se uvede odbor za javni račun, odnosno odbor koji bi kontroliosao utrošak sredstava za javne finansije. Predložila je da predsednik tog odbora bude iz redova opozicije. To je tako u praksi u mnogim parlamentarnim državama - da opozicija kontroliše vlast u Skupštini kako se troše pare i da ona može apsolutno za svaku stavku budžeta da traži dodatno objašnjenje. Mislimo da je to dobro i da je to jedno kvalitetno rešenje. Pogledajte samo kako je predloženo - odbor za privredne reforme, kako se sastavlja, odnosno koji je njegov sastav. Gotovo pola odbora je sastavljeno iz drugih odbora. Vi ste predložili da jednu polovinu odbora čine predstavnici drugih odbora, predstavnici odbora u kojima nisu ravnopravno zastupljene sve poslaničke grupe, u kojima ostatak DOS-a ima većinu, pa će da delegira svoje ljude u ovaj odbor, a onaj ostali deo da ravnopravno bude zastupljen, tako da će opozicija u tom odboru, suprotno ovom poslovniku, da ima možda četvrtinu u odnosu na onaj broj koji bi trebalo da ima. O kakvim privrednim reformama i raspravi o ozbiljnosti privrednih reformi i pojedinim merama u privrednim reformama možemo da govorimo ako će već u startu pozicija da ima više nego lagodnu tročetvrtinsku većinu i gde neće biti mogućnosti za bilo kakvu ozbiljniju raspravu u tom odboru. Mi smo, takođe, predložili da predsednik tog odbora bude iz redova opozicije, jer smatramo da oni koji su na suprotnoj strani imaju pravo da postavljaju pitanja vezana za privredne reforme, ali naravno da sastav odbora bude u skladu sa sastavom Skupštine odnosno da poslanici koji imaju vlast čine većinu odbora, ali da predsednik odbora bude iz redova opozicije i da na taj način otvorimo mogućnost i za kritičke rasprave na sednicama odbora po pitanju pojedinih mera koje preduzima Vlada. Posebno interesantan je odbor za evropske integracije, koji ćemo mi, naravno, podržati. Smatramo da je tog odbora bilo ranije, gomila zakona u ovoj skupštini ne bi bila doneta i da bi se taj odbor suprotstavio donošenju zakona koji su direktno suprotni Evropskoj konvenciji o ljudskim pravima, načelima na kojima funkcioniše Savet Evrope, Univerzalnoj deklaraciji o ljudskim pravima UN i da bi taj odbor bio možda kočnica za neke protivustavne i protivzakonite odluke koje se u ovoj skupštini donose. Takvih zakona ima, dobijate šamare iz inostranstva, pošto niste slušali i niste ispoštovali "macole" koje smo vam mi ovde lupali za protivzakonite i zakone koji su suprotni međunarodnim odlukama i sada ćete te iste zakone, kako najavljuje ministar Batić, da menjate. Za mene će biti posebno interesantno pitanje da vidim da li će, ne ova skupština, ali oni koji su nadležni, a to je Skupština državne zajednice i Savet ministara, i koji stav će podržati: da se sa SAD potpiše bilateralni sporazum o izuzimanju američkih državljana od nadležnosti Međunarodnog suda ili će podržati stav, koji smo juče čuli, Evropske unije, da se, ako hoćemo u Evropu, moraju poštovati stavovi Evropske unije, a to su dve potpuno suprotne stvari. Videćemo da li će ovaj skupštinski odbor raspravljati o tome, da li ćemo se oglušiti o zahteve Evrope za evropske integracije i zaključiti bilateralni sporazum sa SAD o izuzimanju američkih državljana od Međunarodnog suda za ratne zločine, Međunarodnog suda pravde koji je prošle godine formiran, ili ćemo sa SAD zaključiti taj sporazum i time nas udaljiti od evropskih integracija i svega onoga za šta se mi, nažalost, ili najveći deo ovde, samo deklarativno zalažemo, a kada treba doneti zakon, kada treba ispoštovati međunarodne konvencije, to se ne dešava. To su sve stvari koje će biti testovi da se ispita i vidi naša spremnost za evropske integracije. Nadam se i mi ćemo to pitanje pred ovim odborom postaviti - da li će razmatrati jednu takvu odluku, bez obzira što je to u nadležnosti Saveta ministara. (Predsedavajuća: Da li koristite sledećih 10 minuta?) Ne, završavam. Ali, s obzirom da mi imamo odbor za evropske integracije, da usklađujemo i harmonizujemo naše odnose sa Evropskom unijom, svakako treba voditi računa i o tome, bez obzira koliko se nekome činilo malim, ali veoma važnim pitanjem za našu buduću saradnju sa Evropskom unijom, jer mi kao DSS smatramo da dobri odnosi sa Evropskom unijom jesu naša budućnost i da ovo grubo kršenje stavova Evropske unije o potpisivanju sporazuma sa SAD-om o izuzimanju njihovih građana od Međunarodnog krivičnog suda nam ne bi ništa donelo i da bi nas udaljilo od evropskih integracija.
Za reč se javila narodna poslanica Nataša Milojević, predsednica poslaničke grupe Socijaldemokratske partije.
Gospođo predsedavajuća, poštovane kolege poslanici i poslanice, svaka prilika za raspravu o određenoj tački dnevnog reda je očigledno prilika da se govori i o nečem drugom, što manje-više nije tema. Ne zameram, samo konstatujem da svakoj raspravi o određenom predlogu, bilo da je reč o zakonskom predlogu ili o predlogu, kao što je u ovom slučaju za izmenu Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, prethodi neki proces informisanja ili obaveštavanja, a zatim i proces razumevanja. Dozvolićete mi da konstatujem da je proces informisanja ili obaveštavanja u velikom broju slučajeva završen, ali razumevanje očigledno traje. Svako ima pravo da nešto ne razume, ali nikako nema pravo da kaže da nije informisan, pogotovu ako je član poslaničke grupe koja učestvuje u radu, recimo, projekta OEBS-a, koji je pomenut više puta, o unapređenju rada skupštinskih odbora i Skupštine kao najviše zakonodavne institucije u celini. Čime ću ovo potkrepiti. Konkretno govorim o predlozima za formiranje četiri nova odbora i predlogu za formiranje odbora za smanjenje siromaštva. Ovoj skupštini je u više navrata i u pisanoj formi, a i u formi konferencije i okruglog stola, ponuđena detaljna informacija i predstavljanje čitave ideje projekta za smanjenje siromaštva. Neke kolege klimaju glavom, koji jesu bili tu i obavešteni, a moje kolege iz DSS-a obaveštavam da su u toj raspravi učestvovali Dragoljub Vojinović i Dušan Ilić, a bili prisutni i drugi poslanici DSS-a. Prema tome, ako je reč o razmeni informacija, molim da se one prvo razmenjuju unutar poslaničkog kluba, da bi argumentacija za ovom skupštinskom govornicom bila argumentacija, a ne prosto insinuacije. Formiranje četiri nova odbora ne isključuju raspravu o tome da neki odbori koji postoje nisu višak ili da su besmisleni, kao i sugestiju da treba formirati još neke odbore. Slažem se sa idejom da odbori koji nisu radili ili koji nisu nijednom zasedali možda, svakako treba da preispitaju svoj rad, a možda ne treba ni da postoje. Ali, hajde da ponudimo argumentaciju za i protiv, pa da onda to razmotrimo i u nekoj sledećoj izmeni poslovnika zauzmemo stav. Činjenica je da je Skupština tokom protekle dve godine svoga rada preživela i pretrpela mnoge izmene, po mom shvatanju, u kvalitetnom pravcu, naročito one koje se tiču unapređenja rada narodnih poslanika i insistiranja na pozicioniranju skupštinskih odbora kao odbora ili organa u kojima istinski treba raditi i donositi odluke koje su obavezujuće, u krajnjem slučaju i za plenarno zasedanje odnosno Narodnu skupštinu u celini. U tom pravcu idu izmene odnosno inovacije koje, uz pomoć OEBS-a, unosimo u rad Skupštine. Odbor za evropske integracije, u najužem smislu reči, kao odbor koji će se baviti članstvom ili neučlanjenjem u Evropsku uniju, naravno, neće ispuniti svoju misiju. Evropske integracije su ogroman proces koji u pet osnovnih segmenata u prostoru zakonodavstva i državnog uređenja - ekonomije i finansija, ljudskih prava, bezbednosti i stabilnosti zemlje i u prostoru koji prevazilazi sve to, zove se kultura i informisanje - mora da uredi i harmonizuje zakonodavstvo, ceo sistem, sa zakonima Evropske unije. Mi smo se, to su mnogi ponovili više puta, složili oko toga da je nacionalni interes članstvo u Evropskoj uniji. Mislim da je to minimalna tačka oko koje se svi koji ovde sede, a i oni koji trenutno nisu tu, slažu, a i šire od toga. Ako to jeste nekakav nacionalni konsenzus oko minimuma, zašto se onda uopšte postavlja pitanje svrhe formiranja ili neformiranja jednog odbora ili nekog drugog, sledećeg. Ukoliko taj odbor ne bude imao šta da radi, on neće raditi, biće rasformiran. Ne vidim da se iko bog zna kako naprezao da ukine odbor za pritužbe i žalbe ili kako god da se zove, koji niti zaseda, niti prima pritužbe, niti odgovara na te žalbe. To je primer. Veoma poštujem kolegu koji nije ovde i koji je predsednik tog odbora, ali to je jedan primer, što ne znači da taj odbor ne treba da postoji. Ovde je bilo čak i lascivnih primedbi, svojevremeno, o insistiranju da se tretman rodne ravnopravnosti ili ravnopravnosti polova, kako je do juče bilo uobičajeno da se kaže, lascivnih primedbi na to i čak velikog, previše dugog procesa oko, prvo, formiranja saveta pri Vladi Srbije za ovo pitanje, a zatim i odbora u Skupštini. Ne samo kao pripadnica većina u ovom društvu - 52% žena, već i kao jedna od onih koja ovu inicijativu ne samo podržava nego i kreira od samog početka, opravdavam nerazumevanje teme i sebe i sve svoje koleginice i kolege koji su najavili da su zainteresovani da budu članovi ovog odbora, stavljam na raspolaganje onima koji temu ne razumeju, pa da malo o tome raspravimo i da kažemo šta će, po našem viđenju, sve biti tema tog odbora. Samo da vas nekim podacima podsetim na ključne stvari. Istraživanjima je pokazano da se u ovom našem društvu vlasništvo nad pokretnostima i nepokretnostima vodi na 6,8% žena, samo. To znači da većina u društvu, koju čine žene, ima pre svega ugrožen ekonomsko-imovinski status. To je samo jedan primer o tome čime će se odbor baviti, pre svega analizirajući zakone sa stanovišta rodne ravnopravnosti i zastupljenosti. Bila je zanimljiva primedba i to me je inspirisalo da kažem da su, naravno, moja stranka - Socijaldemokratska partija i poslanička grupa -odavno tražili da se na temeljniji način raspravlja o ekonomskim, odnosno privrednim reformama, s obzirom da je drugi nacionalni konsenzus postignut oko toga da su reforme neophodne. Neophodnost reformi je, s jedne strane, bila osporavana činjenicom da su prebrze, a s druge strane, da su prespore. U svakom slučaju, mislim da ćemo i oko ovoga postići saglasnost, da niko od nas nije do kraja zadovoljan učinkom reformi, a to znači da njih treba nastaviti, a ne prekinuti. Ko bi bio pozvaniji da o ekonomskim reformama raspravlja i inicira zakonsku regulativu, ako ne mi, narodni poslanici u adekvatnom odboru. Ne vidim nikoga pozvanijeg, ako još uvek doživljavamo Skupštinu kao najvišu instituciju parlamentarnog sistema kakav jesmo. Odbor za smanjenje siromaštva; strategija, koju je Organizacija Ujedinjenih nacija donela 1999. godine, zove se Milenijumska strategija razvoja i odnosi se na period do 2015. godine i, pre svega, orijentisana je na nešto što se zove kolokvijalno smanjenje siromaštva, a zapravo znači sveobuhvatan, temeljan, suštinski program o redukciji siromaštva izazvanog svim razlozima, počev od toga da je ekonomska slabost velika, kriza hrane u nekim drugim područjima u kojima mi ne živimo, pre svega mislim na afričke i dalekoazijske zemlje, da je uzrok siromaštva i činjenica da neka sredina ima ili nema dostupnost javnih usluga, servisa zdravstva i sličnih, da uzrok siromaštva umnogim slučajevima jeste upravo i ta rodna neravnopravnost, odnosno različitost itd. Tu sveobuhvatnost teme ili problema je projektom inicirala Svetska banka, projekat je započet u zemlji prošle godine juna meseca, odlukom Vlade Republike Srbije da se formira nacionalni tim za vođenje projekta za kreiranje strategije za smanjenje siromaštva, direktno je nadležno ministarstvo ministarke Gordane Matković, ali taj nacionalni tim, kao takav, postoji i radi godinu dana. Šta radi? U konsultativnom procesu je angažovao ne samo stručnjake, nego i pripadnike svih slojeva društva. Da vam kažem, u taj tzv. konsultativni proces, jer mi se izraz ne dopada i zato kažem tzv, uključeni su predstavnici civilnog društva, sindikata, stručnjaka i eksperata iz svih nivoa vlasti, od lokalne samouprave, do republičke i federalne. Šta je sada taj tim uradio? Posle istraživanja predstavljenog Skupštini Srbije 31. januara ove godine, gledam neke koji su bili na tome, a 54 mojih kolega i vaših kolega je prisustvovalo kada je predstavljen nacrt i rezultati istraživanja i najaveno da će nacrt strategije biti urađen do kraja aprila i da će ići, kako se i nalaže u čitavom projektu, na Vladu, a da bi mi, kao zakonodavno telo koje odlučuje, između ostalog i o nacionalnim strategijama, o tome uopšte odlučivali, moramo imati nadležni odbor koji neće biti odbor samo za strategiju, jer je to veoma sužen mandat, nego za smanjenje siromaštva. (Predsedavajuća: Da li koristite i sledećih deset minuta?) Završavam. To istraživanje je pokazalo da je neophodnost formiranja ne samo ovog odbora, nego i ostalih koji su pandan tome, neizbežna. Mislim da će ne samo poslanici pozicije, nego i poslanici opozicije veoma podržati ovu inicijativu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega Dušan Cvetković.
Šteta što za ovu tačku dnevnog reda nije predviđeno duže vreme za raspravu, jer napokon imamo prilike da čujemo i lepe govore od predstavnika vlasti, odnosno stranaka koje podržavaju vlast. Tema je interesantna, ali stičem utisak da su dosadašnje diskusije bile poprilično pogrešne, odnosno - rad dobar, nedovoljan jedan. To bi bila neka profesorska ocena, iz jednog prostog razloga što se očigledno ne poznaje problem koji je pred nama. Na osnovu Ustava, i to jedne odredbe, Narodna skupština je dužna da uredi svoju organizaciju, način rada i određena statusna pitanja narodnih poslanika. Opet moram da kažem da u našem Ustavu postoji jedna odredba koja kaže da se garantuje višestranački život, politički pluralizam. Moram da kažem da je zaživeo taj parlamentarni sistem od 1990. godine, da je suštinski bačen pod noge, da nema više tog jedinstva vlasti kao iz vremena socijalističkog samoupravljanja, već surove podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku, sa tačno propisanim nadležnostima i dimenzijama ko dokle može da ide i ko se za šta pita. Ovo pominjem zbog toga što i u aktu o našoj organizaciji i načinu rada treba da uredimo ono što je u nadležnosti Narodne skupštine, a to je kako da vršimo zakonodavne poslove, kako da kontrolišemo Vladu i na koji način da dolazimo do one naše funkcije da biramo određene državne funkcionere. Te priče o siromaštvu, o ekonomskim integracijama, o ravnopravnosti polova, pa mogao bih da podnesem amandman, ako idemo po katalogu ljudskih prava, da nam treba i odbor za zaštitu privatnosti i ličnosti. Mogao bih da idem dalje na formiranje odbora za sprečavanje narušavanja slobode političkog organizovanja i delovanja. Otprilike, ta logika je rukovodila predlagača Pajtića, koji je opravdano odsutan, kao i svi predlagači akata koje mi donosimo, praktično, oni nikada nisu ovde, svaka čast gospodinu Pitiću i Đeliću. Mi to treba da rešimo. Mi treba da rešimo problem, zar je moguće da predsednik Izvršnog odbora Skupštine grada Beograda mora da sedi ovde da bi bio kvorum, da bi moglo da se radi. To je problem ove skupštine. Problem ove skupštine je kako se donose zakoni, ko je od 22. maja poslanik u ovoj skupštini. Problem ove skupštine je što neki ne čuju pored ušiju, što ne vide, što su zaboravili jednu stvar, da sve što se ovde izglasa i izađe nije Vladino, nego Narodne skupštine. Poslanici snose odgovornost, i oni koju čuju, koji ne čuju, koji vide, koji ne vide. Savest radi uvek, da znate, i kada ste na vlasti i kada ste u opoziciji. Nekada je neko rekao, prvo, drugo čitanje zakona, pa je dao neku dimenziju, neki značaj odborima pre nego što dođe do Skupštine, pa na neki način je uredio taj rad. Nemamo mi potrebe da prepisujemo nešto što postoji u nekim zemljama Evropske unije, dovoljno je da se vratimo na naše propise, na naše poslovnike od 1905. pa nadalje. Od 1881. godine u Srbiji postoji parlamentarizam, kada su radikali napokon uspeli da suzbiju tog Milana Obrenovića i njegovu diktaturu. Zbog te borbe za parlamentarizam, preko koje su se borili za ljudska prava, ginuli su ljidu u Srbiji, i poletarci, Timočka buna itd. Mi danas nemamo parlament. Bolje da smo danas pričali kako da stavimo van snage sve one odredbe Poslovnika i da vratimo onaj poslovnik koji je bio na početku 2001. godine. Nije ni on dobar, ali je zlatan u odnosu na ovaj. Mi kod ovog imamo problem diskrecionih ovlašćenja. Vode se krivični postupci ad hok ovde za govornicom ukoliko čovek priča pet minuta i jednu sekundu, izgubi 3.000 dinara, ukoliko upotrebi reč nesuvislo, dobije opomenu. Prošle godine 21. maja isterani su poslanici koji nisu ni bili prisutni u sali, izrečena im je mera udaljenja. O čemu mi pričamo, je li to parlament, je li to pričaonica narodnih predstavnika, u čemu se ogleda ta razlika - prvi među jednakima, gde to postoji. Neću da vas upozoravam na te primedbe vaših savetodavaca, verovatno su imali razloge, ali ono što sam siguran, i oni su vas otpisali.
Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković, a posle njega narodni poslanik Zoran M. Nikolić.
Gospođo Čomić, uvažene kolege poslanici, evo ovde, dva metra i nešto ispod zemlje, ove beogradske, mi iz poslaničke grupe SPS - Slobodan Milošević uzaludno pokušavamo da razbijemo i ovaj višemesečni informativni mrak kojim je obavijen ovaj skupštinski dom. Raspravljamo, moji Leskovčani, o izmenama Poslovnika o radu Narodne skupštine i od petočasovne rasprave samo u načelu do vas će u najboljem slučaju doći samo informacija da se predlaže formiranje četiri nova odbora. Sigurno će vam se servirati u prvom redu preko TV Jasenovca, tj. Beograda i onih još DOS-ovskih televizija, PINK-a i BK, da se privredne reforme ne mogu sprovesti bez odgovarajućeg odbora, da se pridruživanje Evropskoj uniji ne može ostvariti bez takvog odbora, te da će skupštinski odobr za borbu protiv siromaštva učiniti čuda, pa će čak i učestvovati u sprovođenju nacionalne strategije siromaštva. Mi koji znamo podelu vlasti, pitamo se samo kako je to moguće očekivati od zakonodavnog tela? Za onaj četvrti odbor koji će vas sigurno, poštovani birači, nezavisni "novinari" pokušati da ubede da će on čak i preporoditi deo člana 13. Ustava Srbije kada je u pitanju ravnopravnost ineravnopravnost u ostvarivanju prava čoveka na osnovu polne pripadnosti. Siguran sam, uvaženi građani, da vam ti isti novinari neće reći da ova četiri odbora treba da se osnuju u četvrtoj četvrtini mandata ove skupštine, neće vam reći ni to da će do njihovog popunjavanja članovimai početka rada, ako se samo delimično primene pravila oko formiranja Odbora za Kosovo i Metohiju i Odbora za privatizaciju, ovi odbori faktički profunkcionisati početkom 2004. godine. Zar i vama, kolege poslanici, nije jasno da su ove dopune Poslovnika samo politički marketing vladajućih? Voljom ovih iza mojih leđa,voljom ovih prvih pet redova, onih pet-šest Banetovih i ovih iza radikala, i po naređenju Vlade Srbije i jednoglasnom odlukom RTS-a - nema više TV prenosa, nema mogućnosti da vi obični ljudi vidite kako se i uz čiju pomoć, uz kakve rasprave kroji zakonodavna današnjica i budućnost Srbije i Poslovnik Skupštine. Poštovani gospodine Crkvenjakov, budite sigurni - ko mrak Srbiji nameće, srećan biti neće. Ako crkvu u svom imenu imate, setite se bar onih Hristovih reči - nema ništa tajno, što neće biti javno, ni skriveno, što se jednom neće otkriti. Ne pokazuje li, poštovani sugrađani,i ovim potezom - Srbija bez skupštinskih prenosa - ova vlast da je samo ona večita i da za njene vladavine nema dijaloga, jer se i silom može vladati medijima. Višekratnim prekrajanjem ovog poslovnika, velike demokrate iz DOS-a su nam omogućili da za skupštinskom govornicom možemo da provedemo minut i 10 sekundi, dakle, 10 do 20 puta manje nego što riba može da živi na suvom, pa i toga se ova vlast plaši i ova nenarodna televizija takođe. To što iza mene stoji 20.000 birača, od kojih najmanje 5.000 želi da vidi kako se ponašam na poslu za koji su me izabrali, ova vlast i TV Jasenovac se brinu taman toliko kao i za lanjski sneg. Neka tužna Lekićka, još tužniji Crkvenjakov, svim silama se trude da nas ubede kako oni smeju i mogu Vladu, kao aktuelnog gazdu, i Skupštinu koja im usvaja davanje iz budžeta, da ne slušaju i da pare troše. Gospodine Crkvenjakov i gospođo Lekić, uvaženi članovi DOS-ovskog orkestriranog Upravnog odbora RTS-a, mi iz SPS-a, a i gledaoci priznaćemo vam da je ova odluka oko TV prenosa vaš lični čin i vaša hrabrost samo onda kada vidimo da na vašem programu sednici Glavnog odbora DS-a posvetite samo jedan minut, što bi ipak bilo tri-četiri puta više nego što posvećujete ostalim glavnim odborima. Zato je istina, Poslovnik je takav da ste ugradili u njega da možete kazniti koga god hoćete iz opozicije, a da samo uz izvinjenje zamolite jednu damu koja je po enti put dobacivala da ućuti, ali to je autonomno pravo onoga ko vodi sednicu Skupštine i mi tu ništa ne možemo. Poslanike ste jednog momenta i u obične službenike želeli da pretvorite, da se kao đačići sa dva prsta podignuta jave kada treba da izađu radi nekih potreba, ali ste ipak odustali od toga, jer to i vama ne odgovara. Ovako sređen Poslovnik, evo i dalje "unapređujete", ali da vidimo kako. Predlog da sepo hitnom postupku pristupi ne znam već kojoj izmeni Poslovnika o radu Skupštine je ipak nešto najčudnije što sam doživeo u ovom parlamentu. Da su naši gledaoci u prilici da gledaju ovu raspravu, morali bi da protresu glavom, da se uštinu izapitaju da li gledaju prenos iz Skupštine Srbije i Crne Gore ili iz Skupštine Srbije, jer je normalno da se Poslovnik usvaja na početku rada. Mi, evo, u zadnjoj četvrtini mandata ponovo o Poslovniku i to ne da rešimo neka sitna i tehnička pitanja, nego da donesemo odluku o formiranju četiri odbora. Naša zapanjenost hitnošćukojom je ova tačka stavljena na dnevni red polazi od toga da su za neke odbore predlozi još iz 2002. godine, za neke kada smo dobili novog potpredsednika Vlade za evropske integracije, a onaj prvi predloženi odbor, on mora da objasni zašto za ove, evo skoro tri godine vladavine DOS-a, u privredi nikako da procvetaju ruže, nego je sve potpuno zakorovilo i raste samo trnje. Mora ovaj odbor i da prihvati odgovornost zašto je proizvodnja manja nego prošle godine. Zašto i one privatizovane firme ne rade, zašto penzije i dalje kasne i još hiljadu drugih zašto. Ako jednostavno postavim pitanje, zašto sada novi odbori, odgovor će biti jednostavan - treba narodu i biračima baciti još malo prašine u oči da se uzaludno ponadaju da će u privredi početi nešto više da se radi. Ovim aktom i osnivanjem novih odbora treba da se prebaci odgovornost Vlade na Skupštinu, jer što u privredi nisu do sada mogli da urade odbori za industriju, saobraćaj, urbanizam, poljoprivredu, trgovinu i privatizaciju, moći će da uradi odbor za privredne reforme; to sigurno nigde ne stoji, sigurno ništa, jer se sve reforme sprovode po segmentima privrede koji već imaju svoje odbore. Još manje će, čini mi se, moći da uradi ovaj odbor, a kada u sebi ima 12 delegiranih članova iz drugih matičnih odbora. Kada se na gotovo nikakvim rezultatima Ministarstva za privredu i privatizaciju - loša privatizacija, veliko otpuštanje radnika, zahuktala aukcijska prodaja gde kupci ne znaju šta će i tako dalje - predlaže novi odbor, očigledno je da se želi samo da opere Ministarstvo za privredu i privatizaciju za loše rezultate. Opet o hitnosti postupka; poštovana gospodo poslanici, deo ovoga što danas razmatramo po hitnom postupku predloženo je pre godinu i po dana. Recite mi, nije li ovo za Ginisa. Verujem da sada predate ovaj predlog Komisiji za ginisove rekorde, ubedljivo bi bili prvi i sigurno nas ni jedna zemlja dugo, dugo ne bi prevazišla u hitnosti koja traje 467 dana. Jedan predlog je za obrazovanje odbora, a potiče iz februara 2002. i iz oktobra. Zato vas, predlagače, na samom kraju molim da odgovorite jer moram da vas pitam, zar stvarno ima suvislog obrazloženja da za 460 dana niste uspeli da uvrstite u dnevni red, uz redovan postupak od nedelju dana, ovaj poslovnik, nego je to moralo da ide po hitnom postupku. Da narod gleda ovo, sigurno bi i gospođi Lekić i svima vama rekao kakvu im prevaru poslanička grupa DOS-a baca u oči. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran M. Nikolić, a posle njega narodni poslanik Goran Cvetanović.
Poštovane kolege narodni poslanici, gledajući rad parlamenta do 2000. godine, kada naravno nisam bio poslanik, čvrsto sam verovao da ćemo, kada dođe do promene skupštinske većine, promeniti i način rada. Takođe, imao sam prilike da gledam rad parlamenata nekih drugih zemalja, recimo u okruženju, s obzirom da imam prilike da hvatam te TV stanice. Verujte mi, rad tih parlamenata je mnogo bolji, kvalitetniji i na jednom značajno višem civilizacijskom nivo, nego što je to ovde. Zapravo želim da kažem i da konstatujem je da se malo toga, hajde da ne kažem nimalo, ali malo toga i svakako nedovoljno promenilo u odnosu na rad parlamenta u 90-tim godinama. Zašto je to tako? To je pitanje za skupštinsku većinu i za one ljude koji se smatraju demokratama. Ne bih bio tako ravnodušan, kao što je šef poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije, kada o ovim promenama govori na način kako govori i kada kaže da je naša obaveza da budućim generacijama u nasleđe ostavimo jedan evropski parlament. Ovo nije ni blizu evropskog parlamenta. On očigledno ima problem: ne zna šta je evropski parlament i ne zna šta je evropska politička tradicija, a čini mi se da ne zna ni šta je ona naša domaća, jer nije se uvek ovako radilo u parlamentima. Imali smo mi svoje svetle trenutke, kada se u parlamentima poštovala demokratska procedura, a što sada nije slučaj. Kao što su i reforme u privredi, u pravosuđu sa našeg stanovišta samo kozmetičke, koje ne zadiru u suštinu, tako i ove reforme u obliku formiranja nova četiri odbora takođe samo kozmetički. Dakle, nije ovde sporno i ne treba mi ovde da pričamo da li su ovi odbori potrebni ili nisu. Na stranu argumentacija da su ovi odbori potrebni, to stoji i nije sporno, to nije suštinsko pitanje. Suštinsko pitanje je kako ovaj parlament radi. Da li poslanici mogu da ostvare svoju funkciju, a da podsetim, njihova osnovna funkcija jeste da učestvuju u zakonodavnoj aktivnosti. To podrazumeva da za to imaju i vremena, pa da kroz poslaničke klubove, kao pojedinci, imaju mogućnost da kontrolišu rad vladine administracije. Da li je to slučaj u ovom parlamentu, da li Vlada ima obavezu da podnosti izveštaje poslanicima i ovoj skupštini? Mislim da nema, odnosno činjenice govore da Vlada od svog formiranja ni jednom nije podnela izveštaj o svom radu, već je pronađena forma da to ide kroz neke nadležne odbore, o kojima se, takođe, jako malo raspravlja. Ti izveštaji nam dođu na 48 sati pre tih sednica odbora. Eto kako se o tim izveštajima izjašnjavamo. Svakako da na ovaj način i ovim promenama nećemo izgraditi evropski parlament. To sigurno ostaje jednoj budućoj, odnosno narednoj skupštinskoj većini da pokuša da uradi, što pre tim bolje. Dakle, ono što je nama zaista potrebno jeste prava reforma rada parlamenta i u okviru toga odbora, koji bi trebalo da budu najvažniji segment, odnosno filter kroz koji prolaze zakoni i zakonske inicijative Vlade i drugih ovlašćenih predlagača. Odbori moraju da analiziraju predloge zakona. Nemoguća je situacija kada dobijete 24 ili 48 sati pre sednice važne zakone i da date o tome relevantno mišljenje. Zbog čega se to tako radi? Zbog čega ovde skoro 60% zakona prolazi i ide po hitnom postupku, kada ste zapravo onemogućeni da se kvalitetno posvetite tim zakonima. Tu dolazimo do one argumentacije predsednika, odnosno šefa poslaničke grupe da se ovde ne radi o broju odbora koje ova skupština ima, nego o kvalitetu rada. Sigurno je i voleo bih da vidim poslanike ispred vladajuće većine koji će ustvrditi za ovom govornicom da ovaj parlament i ovi odbori rade kvalitetno, odnosno da imaju priliku da u kvalitetnoj argumentaciji sučeljavaju mišljenja i analiziraju zakone. Ako neko to smatra, neka izađe i neka da argumentaciju. Drugo, odbori, a samim tim i Skupština, imaju ovlašćenja, ali mala i zapravo su onemogućeni da nadziru rad vladajuće administracije, odnosno Vlade. Vlada se odnosi prema parlamentu kako se verovatno ni u jednoj državi u Evropi Vlada ne odnosi. Vlada je ta centralna institucija kojoj se pokorava ova skupština, to svakako nije dobro i ne ide u pravcu da zakonska rešenja za koja smo odgovorni budu kvalitetnija. Kada je moj kolega iz DSS-a Dušan Ilić govorio o broju odbora koliko ovde imamo, i to je izazvalo i polemiku, odnosno repliku gospodina Pajtića, zapravo je mislio na sledeće: mi bismo sa ova nova četiri odbora i sa odborima koje su predložili DSS i SPS imali recimo 31 odbor, a to je svakako mnogo odbora, a malo vremena da poslanici u njemu kvalitetno rade. Treba napraviti opštu, sveukupnu analizu koji su to odbori kvalitetno radili, a koji nisu. Koleginica Nataša Milojević je ovde prozvala Odbor za predstavke i žalbe i nije bila u pravu. Odbor za predstavke i žalbe je ipak zasedao i raspravljao o mnogim stvarima. Pozivala se da je dobro informisana i prozivala je one koji nisu informisani. Sada za njenu informaciju samo želim da saopštim da se Odbor za saobraćaj i veze nije sastajao u 2002. godini, Odbor za trgovinu i turizam se samo jednom sastao, Odbor za omladinu i sport se nije sastajao u 2002. godini, Odbor za nauku i tehnološki razvoj se samo jedanput sastao u 2000. godini. To jasno ukazuje da se u tim odborima i nije radilo, a slažem se, ne znam ko je rekao od kolega, pre nego što je ovo došlo po hitnom postupku u proceduru, trebalo je da sednemo i da vidimo koji su to odbori nužni, koji nisu i da li možemo neke odbore da spojimo i da ti odbori pokrivaju ne jedno ministarstvo, već možda dva ili tri ministarstva. Ulazimo u fazu da imamo preko 30 odbora. To će biti veliko preopterećenje za pojedine funkcije. Vrlo važno je da je, u svoj ovoj raspravi, trebalo da sagledamo resurse koje imamo ovde, u Skupštini: da li službenici, da li stručni kadar zaposlen u Skupštini, to može da isprati. Evidentna je činjenica da pojedini službenici prate po četiri-pet odbora. Razumljivo je da ni oni to ne mogu da rade na kvalitetan način. Otvara se pitanje da li Skupština ima pravo da angažuje eksperte sa strane, na primer, nevladine organizacije, da li ima pravo konsultacija, da li to košta, da li Skupština ima pravo i na svoj budžet, a naravno onda i poslaničke grupe u okviru Skupštine, a sve u cilju kvalitetnijeg rada? Jedan od bitnih segmenata je komunikacija, odnosno popravljanje komunikacije između Skupštine i javnosti. Slika o Skupštini je onakva kakva je, dakle nepromenjena je, ista je kao ona koju smo imali 1993. i 1995. godine, samo se skupštinska većina promenila. Zapravo, maniri poslanika, govori, netolerancija, koja je bila prisutna i koja je okarakterisala devedesete godine, prenela se i na ovo vreme kada je skupštinska većina u drugim rukama. Način na koji je taj, uslovno rečeno, problem razrešen - nema televizijskih prenosa. To nije dobar način. Ne možete prikrivati problem i stavljati ga pod tepih tako što ćete ukinuti televizijske prenose, a što nije preporuka OEBS-a. Preporuka OEBS-a je da se uspostavi kvalitetniji odnos Skupštine i javnosti. Javnost ima pravo da zna šta se u Skupštini događa, ali ne samo u Skupštini nego i u skupštinskim odborima, u kojima bi najviše trebalo raditi. To se ne dešava. Ukinuli smo televizijske prenose, tj. direktne prenose sednica Skupštine, nema izveštaja, bar ne onih kvalitetnih, iz Skupštine. Opozicija nema ni prava ni mogućnosti da iznese svoja mišljenja. To su sve mane. Zaista sam iznenađen zašto se ovako, po hitnom postupku, išlo sa ovom kozmetičkom promenom, zašto se nije dogovorilo kako da svi skupa popravimo kvalitet rada, naravno, uvažavajući i mišljenje opozicije. Kao što znate, Demokratska stranka Srbije je amandmanom predložila formiranje još jednog skupštinskog odbora. Opet smo iznenađeni kako to da skupštinska većina, koja teži evropskim integracijama, nije formirala odbor za javne finansije. Mi smo taj odbor nazvali odborom za javni račun. Smatramo da je taj odbor izuzetno važan. Smatramo da, preko tog odbora, možemo da promenimo ulogu Skupštine, da Skupština zaista bude kontrolni organ Vlade, da će Skupština imati mogućnost da traži izveštaje o trošenju novca, da li se troše u skladu sa zakonom i na osnovu predviđenog budžeta ili ne. Verujem, i to zaista, da će predlog za formiranje tog odbora biti podržan od skupštinske većine. Ukoliko taj naš predlog ne bude podržan, to govori o tome da skupštinska većina ima veliki problem, da je veoma servilna prema Vladi i da je demokratska procedura uopšte ne zanima. Ne postoji parlament u Evropi koji nema ovakav odbor. Tradicija ovih odbora počinje još iz 19. veka. U Velikoj Britaniji je još 1862. godine formiran Odbor za javne finansije. Od tada taj odbror funkcioniše. Sada na vama ostaje da odlučite da li ćete podržati predlog da se takav odbor - odbor za javne finansije - formira. U svakom slučaju, ništa ne rešavamo formiranjem ovih odbora. Suštinski se tu ništa ne menja, jer ne postoje garancije da će ovi odbori raditi kvalitetno i da će biti u funkciji građana. Bolje bi bilo da smo seli i da smo svi skupa dobro razmislili i napravili novu šemu, novu organizaciju kvalitetnijeg rada parlamenta. Hvala. [[Aplauz u sali.]]
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, a sledeći prijavljeni govornik je narodni poslanik Jovan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam imao sreću da gospođa Gordana Čomić predsedava i ovim delom sednice Skupštine, jer je došla gospođa Nataša Mićić. Zaista sam zbunjen, što se tiče ovog dnevnog reda. Imam dva različita papira, naravno, vezana za dnevni red. Na jednom papiru je 4. tačka - izmena i dopuna Poslovnika, a na drugom papiru je pod istom tom 4. tačkom - Predlog zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Očigledno je da ni sama predsedavajuća nije sigurna šta je na dnevnom redu i šta i kada treba da stavimo u proceduru i zastupamo. U narodu se kaže da se pametni ljudi uče na tuđim greškama. Očekivao sam da će gospođa Nataša Mićić, poučena grešakama predsedavajućeg Dragana Maršićanina - u ono vreme kada je on bio predsedavajući, onda kada je tražio da bude nedemokratski i rigidan poslovnik, pre svega uperen protiv poslanika opozicije, uglavnom protiv poslanika Srpske radikalne stranke, a posle iskustava kada su poslanici Srpske radikalne stranke imali dosta problema, maltretirani su i moralno, pa čak i fizički - shvatiti da nešto treba pozitivnije da uradi, da će smoći više intelektualne snage i da će početi drugačije da se ponaša. Očigledno je, ipak, da je bilo potrebno da se ovaj poslovnik menja četiri-pet puta, što opet nije bilo dovoljno. Očekivali smo da će greške, koje su se već u ovoj skupštini manifestovale, biti prevaziđene i da će se krenuti nekim drugačijim, pametnijim putem. Očigledno je da nismo imali sreće. Urađene su samo neke kozmetičke promene Poslovnika. Odbor za privredne reforme, na primer, suvišan je, bespotreban je i neprimeren je odborima koje već imamo u Skupštini. U okviru Odbora za privatizaciju potrebno je predvideti, u vezi sa ovim što je predloženo, a to je odbor za privredne reforme, njegovu nadležnost, a znamo da takvu nadležnost ima i određeno ministarstvo. To ima veze sa čitavom politikom i ekonomskim sistemom Srbije. Sigurno je da znamo da nema ekonomske reforme koja će postići privredni razvoj. Donacije ne bi trebalo da usmeravamo u potrošnju, već u kreiranje novih radnih mesta. Zašto se vlast ponaša ovako, naročito u protekle tri godine? Odgovor je: to čini zarad uskih interesa i omogućavanja partijskog, dosovskog rukovođenja privrednim životom, a koji za posledicu ima enormno bogaćenje kontroverznih biznismena. Sebični interesi Vlade su uveliko preovladali interese građana, preduzetnika i privrednika. U obrazloženju donošenja ovakve odluke, formiranja ovakvih odbora, kaže se da ceo sistem prebrzo prolazi kroz skupštinsku proceduru, a bez dovoljno analiza i razmatranja. Moram da vam kažem da nije poslanika Srpske radikalne stranke to bi išlo mnogo, mnogo brže, zahvaljujući nama, omogućeno je da i drugi poslanici, koji nisu čitali predloženi dnevni red, imaju uvid u to šta se i kako se dešava. Takođe, kaže se da je od suštinskog značaja da se formira odbor za privredne reforme, a da bi on predstavnicima drugih odbora pomogao u radu, posebno matičnih odbora. Očigledno je da na taj način, indirektno, priznaju da mnogi matični odbori ne funkcionišu na pravi i jedini mogući način. Ko vam je kriv što svojevremeno, pre tri godine, kada je formirana Narodna skupština niste, proporcionalno snazi Srpske radikalne stranke, omogućili da i radikali učestvuju u radu tih odbora, pa bi ti matični odbori fukcionisali mnogo bolje. Ali, tada sve to niste imali u glavi, pa će i to, kasnije, opet, imati svoje konsekvence. Verovatno je da ćemo i u drugom kvartalu, ponovo, imati promenu Poslovnika. Odbor za smanjenje siromaštva je takođe predložen kao telo koje bi trebalo formirati. On bi trebalo da bude intencija svih odbora. Očigledno je da to nije, jer stanje pokazuje da Vlada ne radi svoj posao. Svaki deseti građanin nema dovoljno ni za stan ni za hranu. Znači, svaki deseti građanin nema za osnovnu materijalnu egzistenciju. Jedna četvrtina čitave populacije jedva sastavlja kraj s krajem. Za vreme DOS-a je nastalo ekonomsko raslojavanje i formiranje širokog sloja veoma siromašnog stanovništva. Srbija je krenula ubrzano silaznom linijom ka daljem osiromašavanju i još većem socijalnom raslojavanju. Građani su zbog toga nezadovoljni Vladom i traže izbore. Siromasi su oni koji rade, a o onima koji ne rade i koji su ostali bez posla, zahvaljujući trogodišnjoj vladavini DOS-a, očigledno niti se priča, niti ima nameru da se nešto dešava. Na kraju, odbor za ravnopravnost polova; Srpska radikalna stranka je više puta govorila o superiornosti žena u intelektualnom, u skoro svakom pogledu, osim u fizičkoj snazi, ali DOS očigledno pokušava da menja neke ingerencije. Pretpostavljam da je DOS-ovska ženska mreža u pitanju. U Jablaničkom okrugu su bila već dva izbora, u Medveđi, u Leskovcu, gde je moralo 30% žena da bude. Srpska radikalna stranka ima dovoljan broj lepih, pametnih, inteligentnih i sposobnih žena i samo svojim radom svaka žena treba da uzme svoju poziciju. Mi imamo dovoljno žena, a to smo pokazali i na ovim izborima koji su prošli, a DOS pokušava da silom, nekim zakonom, unese neke promene i da žene, koje možda svojim radom ne zaslužuju, a eto jednostavno samo zbog zakona moraju da budu na nekoj listi. Ovde je očigledno potrebna ravnopravnost muškaraca prema ženama. Kao što vidim, za predsedavajućim stolom su žene, da li po zaslugama ili po nekim drugim kriterijumima, to one najbolje znaju, ali zaista nema razloga da muškarci traže ravnopravnost prema ženama, ali ako nastavite sa ovakvim vašim ponašanjem verovatno će i do toga doći.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dragan Šormaz.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, iako trenutno u sali nema predlagača izmena Poslovnika o radu Narodne skupštine, dozvolite mi da na početku konstatujem dve ili tri stvari. Najpre da kažem da je predlagač, možda nenamerno i nehotice, priznao neke stvari o kojima opozicija u poslednje dve godine uporno i vrlo često govori u ovom domu. Sam predlog da se u skupštinski rad uvedu još četiri odbora nije sporan, ali je sporno zašto treba uvek da prođe mnogo vremena pa da se setimo nekih stvari koje smo trebali ili morali da uradimo. Zar je trebalo da prođu dve i po godine, pa da predložimo formiranje odbora za privredne reforme, a setite se i sami da ste gromoglasno kao opozicija, kao DOS, najavljivali da ćemo čim dođete na vlast imati privredne reforme, rast životnog standarda, rast privredne proizvodnje, da ćemo se integrisati u Evropu, da će nam ta ista Evropa i međunarodna zajednica odobriti pozamašna sredstva itd. Činjenica da dve i po godine posle predlažete formiranje odbora za privredne reforme može značiti samo jedno - da do sada nije bilo privrednih reformi, pa da tek formiranjem odbora za privredne reforme možemo očekivati da će ova vlast ući u neku vrstu reformi, ili da su reforme, koje su tako gromoglasno najavljivane, u velikoj krizi i da je sada potrebno napraviti neki dodatni impuls preko skupštinskog odbora, koji bi te reforme jasnije, preciznije profilisao. Kada pogledate nadležnost odbora onda vidite u članu 68a da odbor za privredne reforme razmatra planove i programe privrednog razvoja. Pitam vas gde postoji dokument koji se zove plan i dokument koji se zove program privrednog razvoja, kada nam je ponuđen na nekoj skupštinskoj raspravi ili u nekom skupštinskom odboru. Takvih dokumenata nema, a to govori o tome da Vlada jednostavno nije imala odgovarajuću strategiju u toj oblasti i da se ovim predlogom ta činjenica zapravo priznaje. Sam sastav odbora je takođe sporan. Neka mi neko, kao na nagradno pitanje, odgovori koliko ima poslaničkih grupa u ovoj skupštini. Niko ne zna, a od juče ili prekjuče tek nećemo znati, najverovatnije, a ipak se u predlogu kaže da se 12 članova odbora za privredne reforme, koji će inače brojati 21 člana, bira tako što svi skupštinski odbori, koji se na neki način bave poslovima privredne reforme i socijalnim pitanjima, delegiraju po jednog, a da će faktički devet članova tog odbora izabrati ova skupština. Bilo bi prirodno da svaka poslanička grupa ima po jednog predstavnika, ako već idete na ovaj način konstituisanja odbora za privredne reforme, što mislim da je samo po sebi pogrešno. Da ne beše koleginice Nataše Milojević, mi uopšte ne bismo znali iz kojih se razloga formira odbor za pitanje siromaštva, jer predlagač, da li slučajno ili namerno, u obrazloženju ništa nije rekao o tome. Dakle, ne postoji obrazloženje za formiranje ovog odbora, a on se ovde ipak predlaže. Blisko je pameti pomisliti da je siromaštvo dostiglo takav nivo da je jednostavno više nepodnošljivo, to je shvatila ova skupštinska većina i sada pokušava preko tog odbora da eventualno nešto popravi, što se popraviti može u ovom eventualno kratkom vremenu, koliko će DOS još biti na vlasti. Većina zna te podatke. Mi ih stidljivo iznosimo za ovom govornicom, naravno mislim na poslanike većine. U ovoj zemlji Srbiji 800 hiljada ljudi ima primanja ispod 4.500 dinara, a još 800 hiljada ima ispod 5.000, a to je 1.600.000 ljudi. Imate milion ljudi koji su nezaposleni i de fakto u stanju siromaštva, a to je 2.600.000 ljudi. Granica siromaštva je spuštena do te visine da više nije podnošljiva. Statistika koju vi u medijima propagirate jednostavno nije tačna. Nije tačna ne samo zbog toga što brojke nisu tačne, nego zato što ne odgovara stvarnosti, počev od potrošačke korpe, od toga šta se u toj korpi nalazi, od toga kako se izračunavaju zarade. Zarade se izračunavaju tako da se samo računaju oni radnici koji su nešto primili, a oni radnici koji mesecima, čak i godinama ništa ne primaju, ne ulaze u taj tzv. statistički prosek i zato se može eventualno govoriti o nekim prosecima od 150, 160, ili 170 evra, pri čemu ne smete nikako zaboraviti da je evro u odnosu na period od pre dve i po godine porastao za samo 10%, a da su troškovi života porasli za preko 100% i da to što vi danas zovete platom od 170 evra jeste manje od 170 maraka u oktobru 2000. godine. To je statistika, jer da nije tako ne bi se uopšte ni pričalo o ovoj temi, jer to nikako nije tema koja može afirmativno zvučati u odnosu na to kako vlast radi taj svoj posao. Još nešto, očigledno je da ovde Vlada prvo mora da uradi neke poslove, da opredeli neku strategiju u privrednim reformama, u suzbijanju siromaštva, u evropskim integracijama i da to kao dokument, kao strategiju, kao nešto o čemu ćemo razgovarati ponudi odgovarajućim odborima. Dve i po godine je prošlo, a mi takvih dokumenata nemamo. Primera radi, tek smo početkom ove godine dobili utvrđen dokument koji se zove strategija razvoja malih i srednjih preduzeća, a na tome smo zasnivali priču o razvoju naše privrede, o rastu proizvodnje, o zapošljavanju novih ljudi, otvaranju novih radnih mesta itd. Evropske integracije, tu se pre svega morate opredeliti s kim ćete, da li sa Amerikancija, da li sa Evropom. Smemo li i možemo li kao narod, kao Skupština, kao parlament reći Evropi - dokle da nas lažete o parama koje ste obećali u 2000. godini. Vi znate da vas lažu. Oni vam govore kako su reforme brze, kako se ovde radi na pravi način, samo da vam ne bi dali pare. Dakle, sve rade samo pare ne daju. Na kraju, da ne oduzimam vreme mojim kolegama, prosto ne razumem potrebu za formiranjem ovog odbora za tzv. rodnu jednakost. Molim vas, ko sprečava naše koleginice da aktivno učestvuju u političkom, pa i u parlamentarnom životu. I onaj broj koji ovde imamo u Narodnoj skupštini, neka mi ne zamere, nije dovoljno aktivan. Samo ponekad čujemo neku damu, neku našu koleginicu koja izađe za ovu govornicu, izuzimam poslanike iz opozicije, koja sada svoj neki ženski stav o ovim pitanjima i predlozima koje ovde razmatramo iznese. Uzmite, recimo, izborni zakon koji ste, kao skupštinska većina, usvojili. Odredili ste da 30% žena mora biti na listama. Zašto niste odredili da bude 50% ili 52%, kako se priča da imamo u ukupnoj populaciji žena? Nemam ništa protiv toga, ali ne razumem zbog čega neko treba, nekim zakonom ili nekim aktom da žene stavlja u ravnopravan položaj kad već i Ustav i svi dosadašnji zakoni tu ravnopravnost u potpunosti garantuju.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Slobodan Janjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, i danas moram da kažem da sam prebrojao poslaničke kartice pre nego što sam izašao za govornicu, ima nas između 75 i 80, ulazi se i izlazi, znači nemamo ni kvorum za rad. Ponekad pomislim da nas napada virus SARS-a, pa onda poslanici beže, ali srećom samo u ovoj sali. Međutim, to nije neozbiljna tema, bez obzira koliko vi dobacujete, koji se osećate prozvanim zbog ovoga. To je zaista i nešto što se tiče i ove tačke dnevnog reda. Da je Poslovnik drugačiji, verovatno bi u sali bilo mnogo više poslanika, da poslanici imaju mogućnost više da rade i učestvuju u radu Skupštine, verovatno bi i u sali bilo više poslanika, da ima televizijskog prenosa - sigurno bi u sali bilo više poslanika i da ima, pored televizijskog prenosa, specijalne jednosatne emisije u večernjim satima za sve one koji ne mogu da gledaju prenos. To je preporuka OEBS-a u ovim razgovorima koje smo imali za unapređenje rada Skupštine Srbije, nešto što je, takođe, dogovoreno i što smo mi iz DSS-a očekivali da bude zaista tema promena Poslovnika, a ne samo dodavanje određenog broja odbora. Kada smo već kod odbora, moram da kažem da se mi iz DSS-a zalažemo, to ste čuli i od prethodnih govornika, za mnogo veći, efikasniji rad skupštinskih odbora. Taj i takav rad bi doprineo tome da manje vremena provodimo u ovoj sali, pa onda verovatno ne bismo imali ovakve situacije sa praznom salom. Čuli ste podatke koje su naši poslanici statistički izneli o tome koji se odbori čak nisu ni sastali, koji su se sastali jednom ili dva puta ili koji nisu uopšte radili. Moram da kažem, čuli ste i onaj podatak o tome da DSS u skupštinskim odborima ima 16 poslanika manje nego što bi trebalo da ima, da Demokratska stranka ima 12 više nego što bi trebalo da ima. Pošto dobacujete, te vaše priče i ta vaša dobacivanja vam ne vrede. Imali ste vi teoriju o tome kako je Koštunica skrštenih ruku čekao izbore i onda odjednom postao predsednik i toliki rejting imao. Neka bude da je tako, da je tačna ta vaša teorija, ali on je pobedio Miloševića. Vi ste u takvoj situaciji i tako loše radite da zaista ni nama iz DSS-a nije potrebno ništa više nego da prekrstimo ruke i čekamo izbore i vas posle toga neće biti, jer vaš rad je isto kao i vožnja bicikla bez lanca - vrtite u krug, a vrtite džabe, samo pravite prašinu oko sebe i stojite na mestu, nigde ne mrdate. Što se tiče upravo tog rada u odborima, daću vam podatak, konkretno za odbor u kome sam bio i iz koga sam izbačen, to je Odbor za sport i omladinu. U tom odboru je bio predsednik gospodin Vlada Dobrosavljević, takođe iz DSS-a. Od kada nema nas dvojice u ovom odboru, taj odbor se nije nijednom sastao. Eto toliko o radu vašem u odborima kada nas nema u njima. S druge strane, očekivao sam da će promena Poslovnika biti takva da se omogući svim skupštinskim odborima da dobijaju stenograme sa sednica Vlade Republike Srbije, kako bi poslanici bili upoznati sa tim o čemu se govori na Vladi Republike Srbije, za šta se ministri zalažu i kako bismo mogli bolju sliku da imamo o tome kako da se opredeljujemo prema svim zakonskim projektima koje nam Vlada dostavlja. S obzirom na to da nikada i nema prisutnih predstavnika Vlade, retko kada su tu - tu je jedan ministar, ili njegovi zamenici, pomoćnici, a on izađe napolje - mislim da bi nam takvi stenogrami ili bar zapisnici sa sednica Vlade bili od velike pomoći pri radu u skupštinskim odborima. Očekivali smo da bude poslovnička promena, a mi ćemo iz DSS-a nešto tako sigurno spremiti, ali čekamo da vidimo kako će biti ispoštovan ovaj dogovor sa predstavnicima OEBS-a da do 30. juna promenimo Poslovnik upravo u tom smeru da se, recimo, institucija poslaničkih pitanja, onakva kakva treba da postoji, kakva postoji u svim evropskim parlamentima, vrati i u ovaj naš parlament. Koliko vidim, jedino uvaženi kolega narodni poslanik i profesor gospodin Simonović i dalje je uporan i postavlja poslanička pitanja na ovaj način na koji reguliše ovaj poslovnik. Vlada mu odgovara, to pismeno dobijamo u materijalu. Ali, kada ćemo imati, kao i poslanici u evropskim parlamentima, priliku da dođe Vlada, barem jednom mesečno ili jednom u 15 dana, da sedne ispred nas, od predsednika do svih ministara i da ceo jedan radni dan posvetimo tome da poslanici izlaze za govornicu, postavljaju im pitanja, a da oni izađu i da odgovore na ta pitanja.To je apsolutno normalno u demokratskim zemljama i u demokratskim parlamentima. Nadamo se da će poslanici ovog parlamenta, upravo poslanici poslaničke većine prihvatiti naš amandman gde predlažemo da se uvede odbor za javne račune. To bi doprinelo transparentnosti rada Vlade, jer smo mi ti koji treba da kontrolišemo izvršnu vlast. Prema tome, i taj odbor treba da ima uvid u to kako Vlada troši pare, gde ih troši, ne samo Vlada, nego sve ono što je vezano za Vladu i za budžetska sredstva, da bismo mogli da se opredelimo i na takav način o radu Vlade. Zaista smatramo da je veoma loš rad u odborima, to su rekli poslanici, da dostavljanje materijala veoma kasni. Nama, kao poslanicima, predlozi zakona stižu 24 sata, 48 sati pred uvršćenje u dnevni red. Kako mislite da se sami odbori kvalitetno, na takav način, izjasne prema određenim predlozima zakona. Imali smo situaciju da smo u vreme vanrednog stanja dobili predloge zakona o izmenama zakona o Krivičnom zakonu i Krivičnom postupku. Zaista mi nije jasno kako su poslanici u odborima, koji su se o tome izjašnjavali, mogli takvu grešku da naprave i da prihvate takve promene koje su u nekim elementima na nivou šerijatskih zakona ili zakona koji vladaju u državi Teksas, koja je pod monitoringom svih međunarodnih nevladinih organizacija. Sada smo u situaciji da jadni ministar pravde, gospodin Batić, mora da se vajka i da govori o tome kako mi moramo sve to da vratimo, da poništimo. Ko je kriv za to? Da li smo svi mi koji sedimo u tim odborima krivi što smo uopšte dozvolili da pred Skupštinom dođu takvi predlozi, da pomognemo Vladi ako ponekad pogreši u nekim predlozima. Za to mi ovde služimo, da se to ispravi i da se kaže - ne, nemojte tako. Neki su pokušali, ali nažalost, ako stigne mišljenje i od Zakonodavnog odbora i od Odbora za pravosuđe da je to u redu, šta onda da rade poslanici pri izjašnjavanju, a čak nije ni sigurno da li su stigla ta mišljenja i da li su odbori uopšti zasedali i izjašnjavali se o tome. Takođe bi bilo dobro da se poslovnički odredi, ni toga nema u ovim promenama Poslovnika, da opozicioni poslanici budu predsednici određenih odbora. To bi pomoglo da imamo transparentniji uvid u rad Vlade Republike Srbije. Recimo, opozicioni poslanik bi trebalo obavezno da bude, to je u ovom predlogu našeg amandmana, predsednik odbora za javni račun. Po našem mišljenju, trebalo bi da bude i ovog odbora za privredne reforme, koji se predlaže. Već smo čuli da od privrednih reformi nema ničega dosad, pošto se stanje naše privrede može opisati samo jednom rečju - katastrofa. Takođe bi predsednik Odobora za bezbednost trebalo da bude iz opozicionih redova. Što se tiče odbora za ravnopravnost polova, potpuno ga podržavam. Ne slažem se sa onim poslanicima muškog roda koji su pričali sa pozicije da su, recimo, žene potpuno ravnopravne. Verovatno jesu, mislim da jesu. To je moje mišljenje. Takođe bih predložio da predsednik tog odbora, ne znam da li je moguće statutarno, nego da napravimo džentlmenski dogovor da predsednik tog odbora bude muškarac. Meni se čini da ipak žene u Srbiji nisu neravnopravne u odnosu na muškarce. Ko god dođe u zemlju Srbiju ili u grad Beograd iz inostranstva, prošeta ulicama našeg grada, oduševljen je lepotom naših žena, elegancijom i kažu da toga nema nigde na planeti. Da smo mi muškarci prema ženama u Srbiji loši, one sigurno ne bi bile tako lepe i elegantne. Zbog toga, možda i sa tog aspekta, treba da pogledamo, možda su zaista muškarci u Srbiji manje ravnopravni. Ipak sam za to da budemo potpuno ravnopravni i zbog toga se zalažem da i ovaj odbor prihvatimo, uvedemo, uz još jednu sugestiju, da ne bi bilo loše, jer očekujem da će biti više žena predloženo u taj odbor iz redova poslanika, da predsednik bude muškarac.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić. Preostalo vreme poslaničke grupe SRS je četiri minuta. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Joca Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nema potrebe da se i mi iz opozicije stidimo zbog vas, što ovakve stvari u ovakvom trenutku za ovu državu stavljate na dnevni red. Stavljate na dnevni red formiranje odbora za privredu, a mi nemamo ministra privrede, on je ministar za privredu i privatizaciju i on se samo bavi rasprodajom srpske privrede. Recite mi jednu fabriku koju je osposobio da bolje radi ili izgradio novu. Tako nešto ne postoji. On se samo bavi rasprodajom srpske privrede. Građani su očekivali od te privatizacije da kada taj ministar proda deset fabrika sagradi bar tri ili pet novih, pa da one ljude koji gube posao uposli u te nove fabrike. Međutim, to se ne dešava. Šta vam znači ovo - odbor za evropske integracije? To je samo kompromitovanje svih institucija u ovom društvu. Setite se samo šta je predsednik Vlade izjavljivao - guverner štampa lažne novčanice, pa sutradan se pojavi na malom ekranu pa kaže - ja sam se zajebavao. Sutradan, u emisiji "Nije srpski ćutati", kaže - neka žena je zvala moju suprugu i predstavila se kao školska drugarica, a moja žena kaže - kako te nije sramota, moj sin nije išao u školu i nije imao školske drugarice. (Predsednik: Upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda.) Tema je odbor za evropske integracije. Šta sad, neko ko vodi taj odbor i ko će da vodi taj posao, izaći će sutra i ispričaće nam neki novi vic ili štos i reći će - imam dobru i lošu vest. Dobra je da sam ostavio drogu, a loša je da ne znam gde. Sad ćemo mi da raspravljamo gde je on izgubio drogu? Ko će da vodi taj odbor i ko vodi taj resor za evropske integracije u ovoj državi? Da ne vodi taj odbor slučajno potpredsednik Čedomir Jovanović? Stvarno više nema smisla. Odbor za smanjenje siromaštva; pa, od kad ste vi došli na vlast, trebalo je da formirate prvog dana odbor za izvoz siromaštva, jer siromaštvo je postalo sastavni deo vašeg posla. Od kad ste vi došli, svima je tri puta gore. Nama ministri pričaju kako je potrošačka korpa postala mačiji kašalj za naše plate. Ko to danas od plate može da napuni potrošačku korpu? Možda vi iz DOS-a, zato što imate svi po dva-tri upravna odbora gde naplaćujete po dva-tri lična dohotka, samo po osnovu članstva u upravnom odboru. Odbor za privredne reforme; šta ste uradili sa jednom fabrikom na jugu Srbije? Tu je gospodin Soldatović. U najbolju fabriku drvne industrije na jugu Srbije ste uveli privremene mere i postavili nesvršenog studenta prava za predsednika upravnog odbora, a na mesto direktora čoveka koji je pre pet godina isteran iz te fabrike zbog malverzacija. Šta se nesvršeni student prava razume u vođenje jedne fabrike koja je izvozno orijentisana? Ako su to ekspertski potezi ove vlasti, alal vam vera. Ravnopravnost polova; pa, najbolja slika je iza mene: sede tri dame i jedan gospodin. Ko je ovde neravnopravan? Predsednik skupštine nam juče kaže da prima više njih u toku dana. Čak nam je rekla da je juče popodne primila nekog Japanca ili ambasadora Japana. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena, a i promašili ste temu.) Mi u večernjim informativnim emisijama vidimo da ste primili onog matorog Soroša, neprijatelja Srbije i srpskog naroda. Trebalo je da stavite da izglasamo da se toj osobi zabrani pristup u ovu državu, koji hoće da nam rasturi državu.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Vladimir Dobrosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, ukoliko predlagač ove odluke o izmenama i dopunama Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije pledira na svojoj demokratičnosti, moglo se očekivati da ove izmene i dopune Poslovnika vode, pre svega, ukidanju restriktivnosti i rigidnosti pojedinih odredbi, odnosno velikog broja odredbi aktuelnog Poslovnika, obzirom da znamo da smo u četiri navrata, od dolaska DOS-a na vlast, menjali Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Međutim, predlagač se odlučio da ponovo povuče jedan sitan marketinški, a može se reći i politikantski potez predlogom o osnivanju četiri nova odbora. Naravno, predlog je legitiman i sam sadržaj poslova kojim bi ovi odbori trebalo da se bave nije sporan. Ali, kontradiktornosti se i dalje nastavljaju, obzirom da je vrlo indikativno da se odbor za privredne reforme i njegovo osnivanjepredlaže nakon dve i po godine vlasti i to po delegatskom principu, dakle delegiranjem iz 12 već postojećih odbora. To je vrlo indikativno i ne vidim da će doprineti nekom razrađivanju privrednih reformi u državi Srbiji. Naravno, odbor za smanjenje siromaštva je verovatno u korelaciji sa osnivanjem ovog odbora za privredne reforme, obzirom da od vaših privrednih reformi samo raste siromaštvo u državi Srbiji i devastira se nacionalni privredni sistem. Što se tiče odbora za evropske integracije, mi iz SPS-a smo vrlo zaianteresovani da, ukoliko budete osnovali ove odbore, po osnivanju odbora za evropske integracije, taj odbor da svoje viđenje predloženog zakona o lustraciji i da uporednom analizom dostavi Parlamentu Srbije detalje o odnosu male povelje i normi iz sfere zaštite ljudskih prava koje propisuje Savet Evrope, kome smo inače pristupili, ukoliko se sećate. Naravno, predložene odredbe zakona o lustraciji, to je sledeća tačka dnevnog reda, ali moram da kažem, zakon navodno štiteći ljudskaprava iznova krši ta ljudska prava. Što se tiče odbora za ravnopravnost polova, naravno, ravnopravnost polova je u srpskom društvu odavno prihvaćena kao civilizacijska tekovina, inkorporirana je u Ustav Republike Srbije i zakonopisci su obavezni da taj princip ravnopravnosti polova, da o njemu praktično vode računa pri pisanju zakona i ne vidim razloga za davanje neke posebne specifične težine ravnopravnosti polova koja već postoji. Pri tom, ne želim da se ovo protumači kao neki seksistički nastup, već jednostavno ovo je jedan marketinški potez i ništa novo neće doneti. Naravno, predlagač je verovatno bio vođen već ustaljenom politikom, da kada nešto ne umeju ili ne mogu, nisu kadri da urade, oni formiraju odbor, komisiju, agenciju, tako da sada već postoji 25 odbora, sa ova četiri imali bi 29 odbora. Sigurno je da kvantitet neće doneti kvalitet rada skupštinskih odbora i nažalost postaje konstanta u ovoj vlasti činjenica da izvršna vlast preuzima sve nadležnosti zakonodavne i velikim delom sudske vlasti i tako nažalost kvalitet rada odbora Skupštine Republike Srbije ostaje samo periferno pitanje. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Dobrosavljević, poslanička grupa DSS i sledeći prijavljeni za reč, u stvari poslednji prijavljeni za reč je narodni poslanik Joca Arsić, poslanička grupa SPS, zovite ga sa odbora ako hoće da učestvuje.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, nesumnjivo da je ovo jedan od koraka i on bi trebalo da dovede do boljeg Poslovnika od onog koji trenutno imamo. Naime, ne spadam u one ljude koji će reći da parlamentarna praksa mora biti zakuvana i mora biti hermetizovana na bilo koji način. Ne smatram da parlamentarno iskustvo i da savremeno političko iskustvo ne podrazumeva promene i prilagođavanja u datim okolnostima kada seza to ukaže potreba. Činjenica da je nekoliko puta ovog tokom mandata, ovog saziva Skupštine, menjan Poslovnik, jeste dokaz da se u Srbiji još uvek traga za pravim rešenjima, da Srbija još uvek u svom političkom i parlamentarnom sistemu nema adekvatne odgovore na urušenje svojih političkih odnosa. Krivica je tu zajednička i ne treba bežati od nje, ali isto tako to je dobar povod, jer savremena politička demokratija, između ostalog, podrazumeva stalno preispitivanje i ukazivanje na sopstvene greške ako ih ima. Sami odbori, sama ideja stvaranja skupštinskih odbora u parlamentarnim praksama podrazumeva, pre svega, stvaranje efikasnih formi koje će omogućiti da same plenarne sednice ne traju beskonačno i da budu u što većoj meri efikasne. Parlamentarni odbori trebalo bi da se bave kontrolom Vlade, kontrolom izvršne vlasti u segmentu za koji su zaduženi, dakle po onim ministarstvima koja pokrivaju, a sa druge strane, da vrše pretres određenih zakonskih rešenja kada god se za to ukaže prilika. Međutim, isto tako je činjenica da parlamentarni odbori u našoj srbijanskoj praksi danas i ovde nisu na adekvatan način niti ustrojeni, niti rešeni. Činjenica je da ćemo verovatno sa ovih četiri odbora imati 29 skupštinskih odbora, čija efikasnost nije na zavidnom nivou. Činjenica je isto tako da u tradiciji drugih zapadno-evropskih zemalja odbori obično pokrivaju u većoj ili manjoj meri broj ministarstava koje te zemlje imaju. Naravno, niko nije lud, pa neće reći da ako za tim ima potrebe, ne treba imati što veći broj ministarstava. Međutim, prava mera svih stvari jeste da li oni imaju svoju svrhu, da li su oni u dovoljnoj meri efikasni. Nekoliko stvari koje postoje u svemu tome mogu pomoći. Naime, neophodno je da sve vreme u toku procedure donošenja nekog zakonskog teksta pojedini parlamentarni odbori, koji su nadležni za praćenje normativne aktivnosti iz te oblasti, imaju mogućnosti uvida u sve radne verzije tog teksta, tako da na jedan adekvatniji, mnogo direktniji način učestvuju u radu parlamenta i kreiranju samog zakonskog predloga, a samim tim i podsticanju zakonodavne inicijative u tela koje zapravo ima tu suštinu da donosi zakone. Naime, kod nas je praksa da je Vlada ta koja samo može da kreira, tako je ostalo, zakonske predloge. S druge strane, potpuno se zaboravila činjenica da se parlament zove zakonodavno telo i da je suština podele vlasti na izvršnu, zakonodavnu i sudsku upravo u tome da sami poslanici, same parlamentarne grupe u što većoj meri uzmu aktivnostu kreiranju pojedinih zakonskih predloga. Naredna stvar koja bi bila neophodna jeste javnost rada. Javnost rada, ne samo u okviru plenarne sednice, to smo sada izgubili zbog nedostatka televizijskih prenosa, a ponoviću jedan od stavova i to sam nekoliko puta izneo zaovom govornicom: mlade demokratije, kao što je ovo u Srbiji sada i mi pokušavamo da je ustrojimo, moraju da ponove sve lekcije koje su parlamentarne države sa razvijenom praksom prošle kroz niz vekova i to doslovce...
Narodni poslaniče, upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena. Tri minuta ste imali.
Izvinjavam se, samo minut, pokušaću da ubrzam stvari, zbog toga što imam još tri minuta...
Već ste prekoračili minut i 25 sekundi.
Dakle, neophodnost je uvođenje što većeg segmenta javnosti u rad samog odbora i davanje mogućnosti da u što većoj meri angažuju nezavisne stručnjake ili organizuju okrugle stolove po pojedinim pitanjima koja se tiču strategije i donošenja zakonskih rešenja, pre nego što dođu na samu sednicu. Vrlo kratko, još samo par reči o odborima koji se konstituišu...
Izvinite, prekoračili ste dva minuta, zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama je Predlog za izmenu i dopunu Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Kada se govorilo o tome da treba doneti Poslovnik, očekivao sam da će u Poslovniku biti izmene koje su u skladu sa ovim što se desilo i sa odlukom Ustavnog suda, gde je rečeno da poslanici raspolažu svojim mandatima, a u Poslovniku pravom da govore i podnose amandmane raspolažu poslaničke grupe. Očekivao sam da će u tom smislu biti izmena Poslovnika, da se omogući svakom poslaniku da može da podnese amandman kako je to ranije bilo uređeno poslovnikom, jer ako raspolaže mandatom može da raspolaže i svojim vremenom u Skupštini, može da raspolaže i pravom da po Poslovniku podnosi amandmane, zakone i određene predloge i odluke, kako bi to bilo u saglasnosti sa najnovijim tumačenjem Ustavnog suda Srbije. Ovim predlogom predviđeno je da imamo nova četiri odbora. Moje kolege su rekle mnogo toga o razlozima da ne treba podržati ovakav predlog o proširenju broja odbora. Samo ću da podsetim da smo na sednicama sa OEBS-om imali preporuku OEBS-a da treba smanjiti broj odbora u Skupštini i da treba objediniti pojedine odbore. Na takav način omogućiti efikasniji rad odbora i efikasnije delovanje u Skupštini, a da odbori treba da imaju značajniju ulogu i mesto u samoj raspravi i u samom donošenju zakona, predloga i odluka u Skupštini. Rečeno je da treba pojedine stvari izmeniti u smislu da se pod veću kontrolu ove skupštine stavi Vlada Republike Srbije, pa da ne bude kao što je to sada, servis Vlade, već da ima stalnu kontrolu Vlade, a ministri u Vladi i sama Vlada su dužni da najmanje jedanput u dve nedelje odgovaraju na poslanička pitanja, pa da se na takav način vrši kontrola Vlade, a ne da Vlada vrši kontrolu rada parlamenta. Takođe, naša poslanička grupa je izašla sa amandmanom da treba, ne birati ove odbore, nego izabrati odbor za demografski razvoj. Mislim da je taj odbor neophodan i da bi ova skupština imala veće koristi od rada tog odbora nego od ovih odbora, a da se ove nadležnosti predviđene ovim odborima konstituišu u nadležnosti odbora koji već postoje u Skupštini i da se pogleda mogućnost da se broj odbora usaglasi sa brojem ministarstava u Vladi Republike Srbije, kako bi bila bolja odgovarajuća komunikacija između Skupštine, Vlade i skupštinskih odbora. Ovo što je bitno, to je da su ovim poslovnikom, koji je nekoliko puta menjan, nama se stavlja primedba od pojedinih poslanika, a mislim da je njihovom zaslugom i promenjen, uvedeni daleko restriktivniji odnosi nego bilo kojim poslovnikom donetim u ovoj skupštini. Govorio sam o tome da se smanjilo vreme poslanicima za raspravu i da nisu do kraja definisana prava i obaveze poslanika, mnogo se toga ostavlja tzv. diskrecionom pravu predsedavajućeg. Mislim da bi se preciznijom doradom poslovnika, čini mi se da smo na sastancima koje smo imali sa OEBS-om rekli da bi do kraja maja trebalo da se izađe sa predlogom, a da se na početku jesenjeg zasedanja upodobi poslovnik i uradi novi predlog poslovnika i sa takvim poslovnikom nastavi da funkcioniše ova skupština. To je bio jedan od zaključaka Administrativnog odbora, kada smo donosili određene izmene i dopune Poslovnika, bilo je zaključeno da će radna grupa u sastavu svih parlamentarnih stranaka napraviti predlog jednog kvalitetnog, efikasnog i dobrog poslovnika, a zarad ostvarivanja kvalitetnijeg i korektnijeg rada poslanika u ovom parlamentu. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li se predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa prijavljuju za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran R. Anđelković, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS-a.
Poštovani poslanici, nadam se da u ovoj sali nema ni jednog poslanika, ni opozicije, ni pozicije koji se ne slaže da Poslovnik Skupštine Srbije treba menjati. Mislim da se oko toga svi slažemo. Jedino, naravno, što se ne slažemo šta treba menjati u ovom poslovniku. Od dana početka rada ove Narodne skupštine i od prvog poslovnika koji je ova skupština usvojila, svi poslovnici koji su išli ovde na razmatranje i koji su se usvajali u stvari su išli linijom faktički smanjenja prava poslanika u Narodnoj skupštini. Nadam se da će poslanici u Narodnoj skupštini jednog trenutka shvatiti, bez obzira da li su poslanici pozicije ili opozicije, da oni treba da se bore za svoja prava u samoj Skupštini, tačnije rečeno, da se bore za prava poslanika i u odborima i u Skupštini Srbije. Zato sam iznenađen da u današnjoj i u jučerašnjoj raspravi oko samog poslovnika povodom ove promene, kada je reč o novim odborima, nema onih zahteva da se dođe do radikalne promene ovog poslovnika, kako bi se omogućilo poslanicima da vrate ona prava koja su narodni poslanici u ovoj Skupštini Srbije imali. Naravno, ako to ne bude u ovom mandatu, moguće je i nadam se da će u sledećem, ali ako bi ovakva dinamika promena poslovnika bila na štetu poslanika, onda bi verovatno poslanici u ovoj skupštini svoja demokratska prava koja su imali u vreme vlasti SPS-a stekli negde 2008. do 2010. godine. Sada da ne bude da tu preterujem, obično kažete, stari režim, pa vi to pričate itd, ali moram da vas podsetim na neka demokratska prava koja su svim promenama do sada oduzeta. Bilo je danas reči o njemu, a to je pravo na poslaničko pitanje. Način na koji se sada tretiraju poslanička pitanja faktički je pravo poslanika da postavljaju poslanička pitanja ukinuo. To je jedno od najvažnijih demokratskih prava jednog poslanika da u Skupštini Srbije, u Skupštini u kojoj sedi, postavlja poslanička pitanja Vladi i državnim organima Republike koju predstavlja. To pitanje i to pravo poslanika je apsolutno ukinuto. Drugo pravo je da govori. Pravo da govori, naravno, svedeno je na to da poslanik ima pravo minut i 12 sekundi da govori. Za minut i 12 sekundi nema prava ništa da kaže, a to što ćete vi reći da poslanička grupa ima toliko pravo, pa umesto 30 poslanika koje jedna poslanička grupa na primer broji, govore četiri - pet ili ako broji 25, govore tri - četiri, to nije nikakvo demokratsko pravo. Ti poslanici, preostali, nisu u mogućnosti svojim građanima da objasne da oni ne mogu da govore, nego građani smatraju da oni neće da govore zato što neće da ih predstavljaju. Kako će se onda izboriti sutra za poverenje tih građana. Znači, vi u startu dovodite te poslanike u situaciju da oni ne mogu na pravi način da odgovore obavezama koje imaju pred građanima i da se za njihova prava bore,nego to delegirate na poslaničku grupu. To nije moguće preneti na poslaničku grupu s obzirom na odluku Ustavnog suda po kooj je poslanik predstavnik građana. Prema tome, ovaj poslovnik je danas faktički protivustavan, jer govori o pravu poslaničke grupe da ima vreme da govori, a s druge strane, Ustavni sud kaže da je poslanik predstavnik građana. Ako je poslanik predstavnik građana, onda poslanik ima obavezu da govori ovde i njemu se može ograničiti pravo da govori, a ne poslaničkoj grupi. Prema tome, molim da ovaj poslovnik koji nije u skladu sa Ustavom promenite, uskladite sa Ustavom i omogućite poslaniku da može da govori ovde i da predstavlja građane Srbije. Ako to ne promenite, onda je bez veze koliko ćemo mi odbora ovde da imamo, 10, 20, 30, 50, možete da imate koliko god hoćete. Ne možete da kažete da je ovo zalaganje za opozicioni stav. Ovo je zalaganje za pravo poslanika i za poštovanje ustavnog prava, evo po odluci Ustavnog suda o pravu poslanika da predstavlja građane Srbije. Molim vas da se ponašamo racionalno kada govorimo o promeni Poslovnika i da na nekim pitanjima, kada je reč o pravu poslanika, pokušamo da budemo, bez obzira da li bili pozicioni ili opozicioni poslanici, jedinstveni oko prava i odbrane prava poslanika i prava građana da imaju svog predstavnika u Skupštini Srbije. Naravno, prisutno je i pitanje amandmana. Tu se radi o istim poslanicima, imenom i prezimenom. Ovoj skupštini su podnosili 4.000 amandmana povodom zakona o "Politici", a samo jedna poslanička grupa - poslanička grupa DS podnela je 1.800 amandmana. Tu je gospodin Panajotović, pa to može da potvrdi i sigurno je da se toga seća. Sada isti ti poslanici, isti po imenu i prezimenu, ograničavaju pravo ne poslaniku, već poslaničkoj grupi da može da podnese amandmane. To je protivustavno. Ako je poslanik izvor legitimiteta, predstavlja građane Srbije ovde, a ne poslanička grupa, može se ograničiti pravo poslaniku da ima jedan amandman po članu, a nikako poslaničkoj grupi. Molim da poslanička većina predloži izmenu Poslovnika i da to uskladu sa odlukom Ustavnog suda, jer ste krađu mandata legalizovali. Ako ste to legalizovali, legalizujte onda i sve povodom toga, pa i pravo poslanika u Skupštini Srbije po odluci Ustavnog suda da je on predstavnik građana i da on - poslanik - ima pravo da govori kao pojedinac, da on ima pravo da podnosi amandmane kao pojedinac, a ne kao poslanička grupa. To su samo neka pitanja koja su prisutna dve, dve i po godine. To su prava koja su već dve i po godine oduzeta poslanicima. Sada mi hoćemo da prihvatimo neke predloge OEBS-a time što ćemo da uvedemo nova četiri odbora. Možemo da uvedemo još 24 odbora, pored postojećih, ako poslanici nemaju mogućnost da svoje amandmane brane, ako nemaju pravo da ovde diskutuju, ako građani Srbije nemaju pravo da vide to što poslanici ovde pričaju. Već sam jednom rekao, naše sednice u Narodnoj skupštini Srbije su tajne večere. To mi je zamereno. Očito je da građani Srbije ne znaju kada se sednice Skupštine održavaju. Slobodno o tome napravite anketu i u to ćete se uveriti. Građani ne znaju da Skupština zaseda. Građane više to i ne interesuje, niti koji se zakoni donose, ništa ih ne interesuje. Poslanička većina možda misli da joj to trenutno odgovara. I mi smo to mislili nekoliko meseci, kada smo ukinuli direktan televizijski prenos Skupštine, pa nas je to debelo koštalo. Vas će koštati mnogo više. Ali, nije ovde reč o tome. Zašto vi krijete šta poslanici ovde govore i šta vi ovde govorite? Zbog čega to radite? Šta je namera svega toga? Sada bih se vratio na pitanje vezano za rad, obrazovanje i sve ono što je vezano za odbore. Posebno bih tu naglasio odbor koji govori o tome kako se biraju poslanici u odbore. Nemoguće je da se odbor bira drugačije nego proporcionalno broju poslanika u Narodnoj skupštini Srbije. Ne mogu se članovi odbora birati kao predstavnici drugih odbora. Kako to može? To bi značilo da mi, prvo, izaberemo članove nekog odbora, pa onda ti članovi tog odbora biraju članove nekog trećeg odbora. (Milisav Petković, sa mesta: Tako je to bilo kod vas, kada ste vi bili na vlasti.) Tako nikada nije bilo kod nas. Odbor nikada nije birao odbor. To je moglo da bude kod tebe, kada si birao onog čiču od 65 godina za predsednika omladine. Molio sam te da to ne radiš, jer čovek ima 65 godina i kako da bude predsednik omladine. Može da bude dobar deda. Rekao sam ti da ti budeš predsednik omladine, a ne čiča od 65 godina, ali nije vredelo. Ti si zapeo i čiča je morao da bude predsednik omladine u selu. Rekao sam ti da ga biraš i šta me briga. To je možda tako moglo tada. Ja sam ti do dozvolio. Ali sada to nije moguće. Možete vi sve, ali nije moguće. To nije normalno, nije racionalno, nije pametno. (Milisav Petković, sa mesta: Koliko si rekao da je imao godina?) Rekao sam da je imao oko 65-66 godina. Bolje je da niste predložili da ovih 12 odbora biraju 12 članova, nego da lepo Vlada izabere članove odbora. Zašto Vlada nije izabrala članove odbora? Možemo sada u Poslovniku da napišemo da Vlada bira te članove odbora. Neka Vlada vodi taj odbor. Po istom tom principu ste napravili i Ustavnu komisiju. Vlada neka vodi odbor, neka vodi sve, neka predstavlja poslanike, neka predstavlja Skupštinu Srbije. To bi onda bilo pošteno, pa se onda ovde ne bismo zaluđivali oko toga ko će koga i kako da bira. To nije dobro. Ovde nije reč o opozicionom stavu. Ovde je reč o tome da to tako ne može da se radi. To nije izborno pravo odbora. Odbor na taj način ne može da se konstituiše. Naravno, sve može da se napiše, ali to nije moguće. (Dragoljub Stamenković, sa mesta: Jesi li smenio onog čiču?) Nisam ga smenio, čovek je umro, imao je mnogo godina. Da, bio je omladinac od 65 godina. Rekao sam ti da (obraća se Milisavu Petkoviću) budeš predsednik, jer imaš 27 godina, ali ne, ti si zapeo kako je čiča dobar. Ovako je bilo: rekao je da ako su mogli zajedno da sade neki zeleniš, radilo se o nekom pošumljavanju borovima, jelkama itd, može i da bude predsednik omladine. Nisam hteo više da ga ubeđujem. Ako je dobar njemu, dobar je i meni. Bio sam predsednik omladine Srbije i zato sam i glasao za onog Radinovića. O tome ćemo posle. Prvo treba da raspravimo ovo. Znači, ovde nije reč o tome da li treba formirati tri-četiri nova odbora. Ovde je reč o tome kako se biraju članovi odbora. Ovde nije problem formiranja, obrazovanja ova četiri odbora. Dajte da se prihvati sve što OEBS predlaže. OEBS predlaže javni prenos. OEBS kaže da je potrebno 17 odbora, a ne 35. Vi hoćete da prihvatite samo deo onoga što OEBS predlaže, zato ste i predložili formiranje nova četiri odbora. Ne, ukinimo sve ove odbore i napravimo 17 odbora, upravo onako kako to OEBS traži. Mi to podržavamo. Neka u okviru tih 17 budu i ova četiri odbora, što je sada predloženo.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Upravo završavam. Formiramo neke odbore, kao nešto hoćemo od Evrope. Najviše ste nas kritikovali kako smo mi nešto hteli od Evrope, a nećemo sve. Vi hoćete u Savet Evrope, hoćemo zajedno u Evropsku uniju, a hoćemo da prihvatimo samo ono što nam odgovara, kada je reč o odboru. Molim vas, predložite novi poslovnik koji će biti racionalan, u skladu sa evropskim standardima i na korist poziciji i opoziciji, ali i na korist Srbiji.
Za reč se javila narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. (Više poslanika, sa mesta: Vreme je za ručak.) Kakve to veze ima? Predlažem da završimo rad po ovoj tački dnevnog reda, kako bismo napravili jednu celinu. Gde piše da moramo da prekinemo rad u 14,00 sati? To nigde ne piše. Posle toga ćete dobiti pauzu od sat vremena. Izvolite, da li želite reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da svi hoće u odbore, ali malo ko hoće da radi na samim sednicama. Mi smo, kao Narodna skupština, od svog suvereniteta preneli na skupštinske odbore određene nadležnosti radi efikasnijeg rada Narodne skupštine. To je jedini smisao postojanja odbora. Smanjenje broja odbora, na neki način, vodilo bi ka efikasnijem radu i odbora i Skupštine, jer je zaista moguće objediniti, u okviru jednog odbora, rad po više pitanja. Juče, u načelnoj raspravi, rekla sam da je uobičajeno da odbori prate rad postojećih ministarstava, s tim što je neophodno da postoje i Administrativni odbor, i Odbor za pravosuđe, i Odbor za zakonodavstvo, kao i Odbor za ustavna pitanja. Međutim, pojedine odluke koje donose naši odbori, a vrlo su često protivustavne i protivposlovničke, ova skupština nema mogućnosti da anulira. Ako smo hteli ozbiljno da se bavimo Poslovnikom, odnosno ako je to predlagač hteo, ako smo ozbiljno hteli da menjamo ono što u Poslovniku ne valja, trebalo je da se pozabavimo i tim pitanjima. Na primer, Zakonodavni odborpropusti da utvrdi da Vlada nema mogućnost za podnošenje amandmana pre glasanja u pojedinostima, ogluši se o tu činjenicu, a mi to ovde jednostavno možemo samo da aminujemo. Nekada je bilo da se o povredama Poslovnika, takođe, izjašnjava ova skupština. Znači, narodni poslanici su mogli da kažu da li je Poslovnik povređen ili nije. Sada je to diskreciono pravo predsednika Skupštine. Kada tražite da se Administrativni odbor o tom pitanju izjasni, odgovor je da nije učinjena povreda, na primer, navedenog člana koji daje ta diskreciona prava predsedniku Skupštine. Naime, predsednik Narodne skupštine Srbije ima diskreciono ovlašćenje da, prilikom održavanja reda na sednici Skupštine, izriče mere narodnim poslanicima, u skladu sa čl. 101-108. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Mi smo tu nemoćni, iako možda većina misli drukčije. Znači, mi smo u funkciji odbora, a nije odobor u funkciji Narodne skupštine i nas 250 poslanika. Ovde je neko govorio o potrebi postojanja ovog jednog predloženog odbora, koji treba da obezbedi ravnopravnost polova, uvodeći jedan termin rodna ravnopravnost. Htela bih samo vezano za taj izraz da kažem da je Bog hteo da mi rodno budemo potpuno isti on bi nas drugačije skrojio, ali da nas je tako skrojio, da smo svi isti, više uopšte ne bi bilo ljudi na ovoj planeti. Prema tome, on nas je rodno opredelio da budemo različiti i sama ta različitost čini nas kompletnim. Što se zakona tiče i Ustava, oni su ti koji treba da štite našu ravnopravnost i koliko sam upoznata sa najnovijom Poveljom o ljudskim pravima i sa Ustavom Republike Srbije, mi jesmo ravnopravni. Kaže neko - malo je žena vlasnika nepokretnosti. Znate, to je malo posledica verovatno i našeg običajnog prava. Pred zakonom smo svi isti, recimo Zakonom o nasleđivanju, i niko ne može da mi oduzme pravo da se prihvatim nasleđa, ali kada dođem na sud, kada se razmatra zaostavština, ako imam brata kažem - odričem se svog dela nasleđa u korist svog brata, jer je tako to vazda kod nas u Srbiji bilo. Nisam zbog toga neravnopravna. Naprotiv, pozvana sam da se toga prihvatim, potpuno sam ravnopravna sa svojim bratom, ali smatram, makar i nemala, da je to ono što njemu od oca treba da ostane. Mi ovde izvrćemo neke činjenice, pričamo nešto o nekoj Evropi, ne znajući gde živimo, ko smo, šta smo i odakle vučemo korene. Moramo da se okrenemo sebi. Ne treba mi da se zatvorimo u čauru da ništa spolja ne može da dođe, ali ne može sve što spolja dođe da bude bolje nego što je recimo kod nas. Kažu takođe da Ujedinjene nacije imaju strategiju borbe protiv siromaštva i naročito u Africi i azijskim zemljama, a mi smo isto tako imali priliku da osetimo, kao i te azijske i afričke zemlje, kako to Ujedinjene nacije i oni koji su glavni u Ujedinjenim nacijama tu strategiju sprovode. Oni vas prvo bombarduju, a onda vam šalju humanitarnu pomoć i to je ta strategija borbe protiv siromaštva. O čemu mi ovde pričamo? Nemojte da izvrćete činjenice, nego nazovite prave stvari pravim imenom. Zna se da je globalizacija u pitanju. Nije to izmišljeno od strane Amerike. To je vazda u državama bilo. Od rimskog doba, pa naovamo uvek je neka svetska sila htela da sve stavi pod svoju kapu, pa sada je ta sila Amerika, i ako se svi mi tome ne suprotstavimo naravno to će trajati mnogo duže nego što bi trebalo. Sve su te sile propadale, pa će propasti i ta Amerika i zato preporučujem svima da se mnogo ne zaklinju u nju. U svetlu najnovije odluke Ustavnog suda bilo bi zaista korektno da predlagač povuče ovaj predlog. Gospodine Pajtiću, mislim da treba povući ovaj predlog odluke i da se Poslovnik uredi u skladu sa odlukom Ustavnog suda. Ako je poslanik vlasnik svog mandata, iako mislim da je ovo politička odluka Ustavnog suda, ali ako je on tako odlučio, ako je poslanik vlasnik svog mandata, onda njemu sleduju mnogo veća prava nego što su mu Poslovnikom data, u smislu da može da podnosi amandmane na sve članove zakona ili predloga bilo kog akta koji dođe u Skupštinu, da može da govori, možda u nekom ograničenim vremenu, ali se mi uvek zalažemo za neograničeno vreme, ali nemojte da ga vezujete onda na taj način za poslaničku grupu. To neće razbiti poslaničku grupu Srpske radikalne stranke. Šta god da izmislite, da nam date pet minuta, nas 23 će da priča u tih pet minuta. Pokazali smo vam da možemo i tako da radimo. Možemo mi da se prilagodimo svim represivnim uslovima, ali to nije dobro. To ne vodi ničemu. To što mene neko ponizi u ovoj skupštini, pa mi odredi tri minuta da mogu da govorim ili mi da minut, jer hoću da pružim mogućnost ostalim svojim kolegama, on nije ponizio mene. On je ponizio one birače koji stoje iza mene, a tim biračima svi posle polažemo račune. O tome izgleda više niko ne vodi računa, jer misli da nema javnosti rada, nema televizijskih prenosa, a bez uvrede drage kolege, vezano za onu moju prvu rečenicu da svi hoćete u odbore, tamo svi hoćete da govorite, da radite, a imate i izvesne nadoknade za taj rad. U Skupštini poslanička većina neće da radi. Da li neće ili nema ko, to je sada pitanje, ali se bojim da vi pred licem javnosti ne želite da pokažete koliko nema ko da progovori o onome što je predmet rasprave ovde, jer da ima ne verujem da bi vas iko sprečio da izađete i makar u nekoliko rečenica kažete afirmativno, ne tražim da vi kritikujete i nije ni za očekivati, ali da kažete da poznajete suštinu. Nemam prilike, ali evo izazivam svakog od vas na bilo koji televizijski duel po bilo kom zakonu koji je prošao ovu skupštinsku proceduru. Evo, ovo je najsvežije što radimo u poslednja tri dana i ne možete da progovorite mnogo, jer niste ni to pročitali i niste pratili uopšte raspravu. Evo sada koliko ima poslanika ovde, a predsedavajući insistira da ja govorim. Ja ću da govorim, neka ovde sede samo poslanici Srpske radikalne stranke. Ovde govorim samo zbog ovoga ovde i ni zbog čega više. Ko hoće da sluša hoće, a ko neće ne mora.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Naći ću načina da sve ono što mislim kažem i onima koji žele da čuju poslanike Srpske radikalne stranke.
Pošto nema više prijavljenih za reč od predstavnika poslaničkih grupa, pitam da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne želi.) Zaključujem jedinstveni pretres Predloga odluke. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ODGOVORNOSTI ZA KRŠENjE LjUDSKIH PRAVA (načela) Zamolila bih predstavnike poslaničkih grupa da sekretaru dostave spisak prijavljenih za reč o ovoj tački dnevnog reda, kako bismo za vreme pauze napravili listu. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika otvaram načelni pretres i molim predstavnike u toku pauze da dostave listu kako bi imala listu u popodnevnom delu zasedanja, pripremljenu. [[Posle pauze - 15,55]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, molim da ubacite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za rad. U prepodnevnom delu sednice otvorila sam načelni pretres o 5. tački dnevnog reda - Predlogu zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, kojeg su podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Vlastimir Budimović, dr Miloš Lučić, Ljubiša Kesić, Melank Šandor, Sima Radulović, prof. dr Mirko Rosić, prof. dr Dragor Hiber i Nataša Mićić. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Na sednici Zakonodavnog odbora mišljenje su izdvojili narodni poslanici Petar Cvetković i Slobodan Adžić. Pitam da li želi reč predstavnik predlagača, narodni poslanik Ivan Andrić? Izvolite.
Poštovana gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, danas se pred nama nalazi Predlog zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Taj zakon ima i svoj sinonim, to je zakon o lustraciji. Na početku bih rekao da su ovaj zakon donele sve zemlje koje su u prošlosti bile pod nedemokratskim ili totalitarnim režimima. Sve zemlje u okruženju, koje su postkomunističke zemlje su, takođe, donele ovaj zakon. Ovaj zakon su od novih demokratskih vlasti tih zemalja, pre svega, tražili građani tih zemalja, koji nisu više želeli da žive u zemljama totalitarizma, kolektivizma, u zemljama u kojima ne postoji vladavina prava i ne postoji sloboda. Takođe bih podsetio da je ovaj zakon odnosno ova ideja jedno od osnovnih naših predizbornih obećanja. Ovaj zakon, takođe, predstavlja i suštinu programa Građanskog saveza Srbije, stranke koja je formalno i predlagač ovog zakona. Pre tri godine mi smo od građana Srbije dobili mandat da promenimo sistem ove zemlje. Taj sistem možemo promeniti ako donesemo nove temelje na kojima će novi demokratski sistem, sistem slobode, počivati. Podsetiću vas na nešto što smo mi obećavali. Ta četiri zakona, četiri temelja demokratije jesu: zakon o denacionalizaciji odnosno o vraćanju otete imovine; Zakon o privatizaciji - Zakon po kome će se prodati ničija odnosno svačija svojina, od koje građani nisu imali ili su imali vrlo malo koristi; treći je zakon o lustraciji, koji je danas na dnevnom redu; četvrti je zakon o rehabilitaciji, to je zakon gde bi žrtve onih koji će biti lustrirani bile, na određen način, zadovoljene i dobile bi satisfakciju. Danas neću govoriti o konkretnim rešenjima koja ovaj zakon podrazumeva. To jeste i treba da bude predmet skupštinske rasprave koja će uslediti i amandmana koje ste podneli. Dalje, neću danas govoriti o onima među vama koji se zalažu za bilo kakvu vrstu kolektivizma, za to da u jednoj zemlji zakoni ne važe za sve ili i da se ne odnose na sve, za one koji su nostalgično zagledani u prošlost. Ti, među vama, iovako će glasati protiv ovog zakona. Ali, govoriću o dva argumenta koja se pojavljuju u javnosti kod kritičara zakona o lustraciji. Prvi argument na koji bismo mi skrenuli pažnju, to je teza da ovaj zakon predstavlja revanšizam odnosno osvetu. Danas ću tvrditi potpuno suprotno. Zakon o lustraciji je, u stvari, negacija revanšizma odnosno osvete. To, po našem mišljenju, znači da osveta može postojati tamo gde pojedinci iz vlasti ili vlast u celini krši prava pojedinaca ili grupe pojedinaca koji su građani države, bez mogućnosti da pojedinci na takvo kršenje odgovore ili da se od takvog kršenja zaštite. Ovaj zakon je negacija osvete, upravo iz razloga jer predviđa precizan postupak - jasnu proceduru, instituciju, ograničenje i pravo žalbe za one koji će biti predmet ovog zakona. Sa druge strane, revanšizam odnosno osveta podrazumevali bi da se ovaj zakon odnosi samo na čelnike bivšeg režima. Mi danas tvrdimo i drugu stvar, koja je suprotna opšteprihvaćenom stavu: ovaj zakon se, pre svega, odnosi na predstavnike nove vlasti. Neće ovom zakonu biti podložni ni Mira Marković, ni Milovan Bojić, ni Milorad Vučelić. Ovom zakonu će, pre svega, biti podložna predsednica Skupštine Nataša Mićić, premijer Srbije Zoran Živković, svi ministri, pomoćnici ministara, predsednici opština, sudije i mi - nas 250 poslanika Republičke skupštine. Ovaj zakon se na nas odnosi i zato je besmisleno govoriti o revanšizmu. Drugi argument koji kritičari lustracije koriste je da ne treba puno čačkati po prošlosti i treba krenuti u budućnost bez raščišćavanja sa prošlošću. I ovaj argument je, takođe, pogrešan i ne može nas odvesti korak dalje u demokratizaciji društva. Bez jasnog suočavanja sa prošlošću, budućnost ove zemlje neće postojati. Podsetiću da je komunistički režim potpuno zanemario zločine koji su počinjeni između 1941. i 1946. godine; potom zanemaruje sve zločine koje su kasnije njihovi predstavnici počinili. Upravo to je dovelo do toga da, nakon 40 godina, ti zločini budu motiv nekih novih zločina. Zato, ukoliko smo odgovorni ljudi, mi zbog budućnosti moramo da se suočimo sa prošlošću. Takođe, ovaj zakon je neprimenjiv bez svog para, drugog zakona koji će se naći jako brzo u proceduri: to je zakon o otvaranju dosijea. Suština tog para zakona odnosno suština zakona o otvaranju dosijea je upravo u tome da se politički dosijei, koji postoje u policiji, izmeste fizički iz Službe državne bezbednosti, iz policije i drugih obaveštajnih službi i da se stave pod kontrolu nezavisne institucije. Na kraju, želeo bih da kažem da je ovaj zakon model meke lustracije. Mi smo ovaj model predložili imajući u vidu da se u našoj zemlji nisu na tom nivou kršila ljudska prava, na kojem su se kršila u nekim drugim komunističkim zemljama. Pri ovoj odluci i pri ovom mišljenju mi i dalje stojimo. Uveren sam da će ovaj parlament pronaći demokratski potencijal da ovakav predlog zakona usvoji. Međutim, ukoliko ovaj parlament ne usvoji ovaj zakon, siguran sam da će neki novi saziv parlamenta usvojiti drugačiji zakon o lustraciji, koji će biti mnogo radikalniji i tvrđi, zato što od prošlosti ne možemo pobeći i ne smemo se od nje sakriti. Hvala.
Zahvaljujem predstavniku predlagača. Pitam da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? (Nema prijava.) Vi hoćete po Poslovniku, izvolite, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako smo mogli da zaključimo iz izlaganja predstavnika predlagača da ovaj zakon, navodno, nema povratno dejstvo, imamo izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu, pa zbog toga reklamiram član 132. koji precizira šta sve mora da sadrži predlog zakona. Zbog poslovničke obaveze da pročitam taj član zakona, oduzeću vam dragoceno vreme, ali to moram da učinim, jer Administrativni odbor onda neće da se izjašnjava o povredi Poslovnika, ukoliko onaj ko to traži nije i pročitao i naveo član Poslovnika koji se reklamira. "Ovlašćeni predlagač zakona podnosi predlog zakona u obliku u kome se zakon donosi, sa obrazloženjem. Obrazloženje mora da sadrži ustavni osnov, razloge za donošenje zakona, objašnjenje osnovnih pravnih instituta i pojedinačnih rešenja, procenu iznosa finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje zakona, opšti interes zbog koga se predlaže povratno dejstvo, ako predlog zakona sadrži odredbe za koje se predviđa povratno dejstvo i pregled odredaba zakona koje se menjaju, odnosno dopunjuju, ako se predlaže zakon o izmenama, odnosno dopunama." Član 133: "Predlog zakona, koji je upućen Narodnoj skupštini, predsednik Narodne skupštine, odmah po prijemu, dostavlja narodnim poslanicima, nadležnim odborima i Vladi, ako ona nije predlagač. Ako predlog zakona nije pripremljen u skladu sa ovim poslovnikom, predsednik Narodne skupštine zatražiće od predlagača da predlog zakona uskladi sa odredbama ovog poslovnika, pri čemu će precizno navesti u čemu se sastoji ta neusklađenost. Ako predlagač zakona ne postupi u skladu sa odredbama stava 3. ovog člana, predlog zakona smatra se povučenim." Izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu kaže da postoji opšti interes za povratno dejstvo odredbe člana 4. Predloga zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Prema tome, kako ovaj predlog zakona nema ovaj svoj sastavni element, opšti interes zbog koga se predlaže povratno dejstvo, smatram da su nastupile okolnosti vezane za član 133. Poslovnika i da je ovaj predlog zakona morao da bude povučen, odnosno da je predsednik Narodne skupštine morala da zatraži, pre svega od predlagača da ga uredi, pa ako ga ne uredi, da se onda smatra povučenim.
Reklamirali ste povredu člana 132. U izveštaju Odbora za pravosuđe jasno kaže da predstavnik predlagača smatra da ne postoji povratno dejstvo ovog zakona. Stoga, nije ni podneo obrazloženje za to i ne postoji. Ukoliko postoji nešto sporno, možemo zatražiti od Odbora da se izjasni, da se Skupština na kraju izjasni da li je potrebno da se odluči o tome da li ovaj zakon ima povratno dejstvo ili nema. Kažem vam, predstavnik predlagača ne predviđa povratno dejstvo ovog zakona; tačka. Pre nego što dam reč predstavnicima poslaničkih grupa, da li poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora žele reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu prema prijavama za reč predstavnika poslaničkih grupa. Prvi se za reč prijavio narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS, zatim narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS, pa narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Poštovane kolege narodni poslanici, poslanička grupa SPS neće podržati zakon o lustraciji, glasaće protiv ovog zakona, jer je reč o par edžcellence političkom zakonu, aktu osvetništva usmerenom protiv političkih protivnika, radi eliminacije ljudi, pod formom zaštite ljudskih prava, a u stvari sa očiglednom namerom kršenja ljudskih prava, bez odluke suda, sa ciljem da se predstavnici opozicije spreče da učestvuju u izborima i javnom životu. SPS ocenjuje da je ovaj zakon bez ustavnog osnova, suprotan Povelji o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, suprotan odredbama Krivičnog zakona. Zakon uvodi, posle deceniju i nešto više, novi vid moralno-političke podobnosti, kao osnovni kriterijum za političku i drugu aktivnost. Zakon osniva komisiju, telo koje nije bilo u pravnom sistemu, niti ga pravni sistem poznaje, sa ovlašćenjima koja ima sudski organ, a sudski organ nije, sa sastavom komisije koji je suprotan Ustavu Republike Srbije. Ovaj zakon uvodi pretpostavku krivice, a ne nevinosti. On je retroaktivnog karaktera, ima selektivan pristup, jer nije važno ko je kršio ljudska prava u Srbiji, nego se utvrđuje samo kod osoba koje se kandiduju za učešće u javnom životu. To je suštinski način da se spreče ljudi da učestvuju u izborima. Najposle, ovaj zakon treba da utvrdi navodnu odgovornost pojedinih ljudi na osnovu provere u spisima državne bezbednosti, koji inače nemaju karakter javnog dokumenta i koji su nepotpuni i, kako reče jedan kolega poslanik, zagađeni i sigurno u protekle dve i po godine ne samo brisani, dopisivani, nego su neki i potpuno uništeni. Poštovane kolege, suština ovog zakona je eliminisanje političkih protivnika iz javnog života i iz izbora, bez odluke suda, na osnovu insinuacija i subjektivnih iskaza navodnih svedoka, a pogotovo bez iskazanog mišljenja građana na izborima. Ova namera se jasno vidi iz obrazloženja zakona, gde stoji da se lustracijom na određeno vreme sa različitih javnih funkcija uklanjaju ljudi koji su u nedemokratskim režimima naređivali sprovođenje ili podržavali kršenje ljudskih prava. Tu se kao zemlje primeri navode Poljska, Češka, Istočna Nemačka, Bugarska itd. Sviđalo se to predlagaču ili ne, kao i onima koji će podržati ovaj zakon, Jugoslavija i Srbijase nikad nisu mogle, a ni danas se ne mogu uporediti sa ovim zemljama i totalitarnim režimima koji su postojali. Tamo demokratije i višestranačkih izbora do pada Berlinskog zida i odlaska ruskih tenkova nije ni bilo. Kod nas u protekloj deceniji, otkako je uveden višestranački sistem, bilo je 15 ili 16 različitih vrsta izbora u kojima je učestvovala i koje je priznala i tadašnja opozicija, a sadašnja vlast. Tadašnja opozicija je držala lokalnu samoupravu, od 1992. godine u nekim gradovima neprekidno, a 1996. već u skoro trećini gradova i opština Srbije. Biće zanimljivo čuti i videti da li ljudi koji su radili u tim opštinama potpadaju pod odredbe ovog zakona, pošto se zna šta su sve radili: pozivali na građansku neposlušnost, šikanirali ljude, na različite načine kršili ljudska prava, a danas su istaknuti rukovodioci DOS-a i predstavnici vlasti. Nema ustavnog osnova za donošenje ovog zakona. Član 73. stav 1. tačka 2, na koju se predlagač poziva, odnosi se na vrstu akta, a ne na njegov sadržaj, što se i vidi iz zakona, jer je sadržaj u zakonu duboko suprotan odredbama Ustava Republike Srbije. Tu mislim na članove 11, 13. i 23. koji regulišu slobode, prava i dužnosti čoveka i građana. Mislim da je ovom prilikom potrebno citirati pogotovo član 23, koji kaže: "Niko ne može biti kažnjen za delo koje, pre nego što je učinjeno, nije bilo predviđeno zakonom ili propisom zasnovanim na zakonu kao kažnjivo delo, niti mu se može izreći kazna koja za to delo nije bila predviđena. Krivična dela i sankcije za učinioce mogu se odrediti samo zakonom. Niko ne može biti smatran krivim za krivično delo dok to ne bude utvrđeno pravosnažnom odlukom suda". Pravosnažnom odlukom suda, a ne neke komisije od tri člana i pitanje šta drugo. Zakon je suprotan i odredbama Povelje o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama i to članovima 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8. i 9. koji govore o sudskoj zaštiti kao obavezi države. Mislim da vredi pomenuti te članove. Zakon je suprotan i članu 17. Povelje koji govori o pravu, odnosno na pravično suđenje. Evo, dozvolite, citiraću samo prva dva stava: "Svakome je zajamčena jednaka zaštita pravau postupku pred sudovima, drugim državnim organima i nosiocima javnih ovlašćenja. Svako ima pravo da o njegovim pravima, obavezama, kao i o optužbama protiv njega, bez odlaganja odlučuje nezavisan, nepristrasan i zakonom ustanovljen sud. Sudske odluke se izriču javno, a sudski postupci su javni, osim u slučajevima određenim zakonom". Znači, sud i samo sud. Zakon je suprotan i članu 18, kao i članu 19. takođe koji kaže: "Svako je nevin dok se njegova krivica za krivično delo ne utvrdi pravosnažnom odlukom suda". Zakon je suprotan i članu 20, kao i članu 57. koji kaže da se dostignuti nivo ljudskih prava ne može smanjivati. Zakon je suprotan i odredbama Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora, pogotovo članovima 9, 10. i 16. Moram reći da je ovaj zakon suprotan i odredbama Osnovnog krivičnog zakona, članovima 3, 5. i 66. Citiraću član 66. koji kaže: "Sud može učiniocu krivičnog dela zabraniti vršenje određene službe, poziva ili samostalne delatnosti, svih ili nekih drugih dužnosti, vezanih za raspolaganje, korišćenje, upravljanje ili rukovanje državnom ili društvenom imovinom iliza čuvanje te imovine, ako je učinilac zloupotrebio svoj položaj, vršenje delatnosti ili dužnosti radi izvršenja krivičnog dela ili ako se opravdano može smatrati da bi njegovo dalje vršenje takve delatnosti bilo opasno". Ali, samo sud. Ovim zakonom osniva se telo koje nije postojalo upravnom poretku, niti ga pravni sistem ove zemlje poznaje. To telo, komisija, ovim zakonom dobija ovlašćenja da spreči ljude da obavljaju javne funkcije. Sastav komisije duboko je suprotan odredbama Ustava i Zakonu o sudijama. Kada je reč o Ustavu, član 126. stav 4. Ustava Republike Srbije kaže da sudija Ustavnog suda ne može vršiti drugu javnu funkciju ili profesionalnu delatnost, a u ovompredlogu zakona se to predviđa. Kada je reč o radu komisije, neprihvatljivo je da komisija uvidom u dokumentaciju Državne bezbednosti, a pitanje je kakvog su kvaliteta ta dokumenta, bez suda odlučuje o sudbini ljudi. Naime, zakon ovde predviđa da Komisija radi na osnovu uvida u spise, a rekao sam, dve i po godine posle 5.oktobra, aznamo šta se dešavalo 5. oktobra pa naovamo, pitanje je kakva je sudbina svih tih dokumenata, koliko su ta dokumenta validna, koliko su informacije tačne. Uostalom, ljudi koji se malo višerazumeju u te stvari i koji su govorili o ovom problemu, kažu da bi se i nabavila informacija vezana za rad Državne bezbednsti, objektivno se krše ljudska prava, znači, oni koji su pribavljali te informacije su kršili ljudska prava. Pošto će u ovom zakonu biti mnogo više reči kasnije, u ovom prvom javljanju reći ću još samo nešto. Ako se zakon usvoji, onda će predmet lustracije, pre svega i jedino biti članovi DOS-a zbog svega onoga što su učinili. Evo, zašto to kažem. Nepobitno je da je Vlada Republike Srbije suspendovala lokalnu samoupravu u preko 30 opština, uvela prinudne uprave i time prekršila osnovna ljudska prava, a to je pravo da čovek bira i da bude biran. Uvidom u sudske spise takođe će se nepobitno videti da je Vrhovni sud poništio jednu od takvih odluka u slučaju Priboja i time konstatovao direktno kršenje ljudskih prava od strane Vlade Republike Srbije. Ako se zakon bude konsekventno primenjivao, niko od članova Vlade neće moći biti na javnim funkcijama. Primer dva, kršenje ljudskih prava članova i pristalica SPS-a u perioduposle 5. oktobra . Mi smo proleća 2001. godine sastavili dokumentaciju, uputili je OEBS-u kao drastični primer kršenja ljudskih prava članova i pristalica SPS-a. Neću vas ovde zamarati, ali verujte mi da ima sijaset informacija sa imenima i prezimenima i počiniocima tih dela koje same po sebi govore. DOS će prvi platiti cenu svog političkog marketinga. Primer tri, krizni štabovi koji su formirani u periodu posle 5.oktobra...
Da li želite da koristite narednih 10 minuta, ako ne, molim vas da završite.
Hvala, evo završiću. Pogotovu primer kršenja ljudskih prava za vreme kidnapovanja i hapšenja gospodina predsednika SPS-a Slobodana Miloševića, a da ne pominjem sada primere, to ću pomenuti posle, kršenja ljudskih prava za vreme vanrednog stanja.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas kada u Srbiji ponovo imamo političke zatvorenike i kada se ljudi na pravdi boga drže po zatvorima, kada im se skoro dva meseca ne omogućava da vide svoje porodice, decu, da im dođu u posetu, kada im se ne omogućava da njihovi branioci sa njima uspostave kontakt, kada su Rade Bulatović i Aca Tomić, bez ikakvih dokaza, zarad vraćanja nekih dugova, zato što su radili svoj posao, u zatvoru, mi donosimo zakon koji treba da sankcioniše one koji su se ogrešili o ljudska prava. Da li je vreme političkih zatvorenika u Srbiji prošlo? Nije. I to vreme je nešto što će obeležiti i ovu skupštinu i ovu vlast. Ako vi nekome, a hvalite se da smo članica Saveta Evrope, ne dopuštate da 60 dana vidi svog branioca i svoju porodicu, da žene i deca ne mogu da ga vide i posete, da li su to evropski standardi i da li će neko zbog toga odgovarati? Srbija se po nekim standardima i po nekim pravima nije promenila od one Srbije koja je nosila ovaj grb koji i dalje stoji u ovoj skupštini. I dalje živimo u vremenima kada je policiji sve dozvoljeno, policija je i danas uputila dopis ovoj skupštini - Odboru za informisanje i stavila primedbu na rad nekih medija i rekla Odboru da sagleda kako neki mediji izveštavaju. U vreme kada imamo slobodu javnog informisanja, kada imamo Zakon ojavnom informisanju i Zakon o radiodifuziji. Da li je to slobodna država koja može da raspravlja o kršenju ljudskih prava u nekim vremenima za koja oni kažu da su prošla. Ako govorimo o zakonima koji su doneseni u zemljama bivšeg istočnog bloka, tezakone nisu donosili oni koji su bili deo komunističkog režima, koji su bili u to vreme partijski sekretari i koji su bili poraženi na nekim partijskim obračunima. Te zakone su donosili oni koji su bili disidenti, demokrate i žrtve komunističkog terora, koji nisu bili poraženi na 8. sednici, pa se sada nekima svete zbog toga. To su donosile žrtve komunističkog režima. Da li mi gledamo produženi obračun sa 8. sednice danas? Ali, da se vratimo na sam zakon. U državama u kojima je došlo do lustracije, a da se podsetimo da ni u jednoj državi bivše Jugoslavije zakona o lustraciji nije bilo, pojedini zakoni poznaju i neke lustracione odredbe, ali zakona o lustraciji nije bilo. Tih zakona je bilo u Češkoj, Poljskoj, Nemačkoj, Bugarskoj i kakvi su efekti i rezultati te lustracije. Ako uzmemo samo izjavu Adama Mihnjika, jednog od najbogatijih poljskih disidenata koji je rekao - da sam znao da će lustracija da proizvede ono što je proizvela i da se mi više bavimo lustracijom, nego što se bavimo stvarnim problemima kao što su ekonomija, država i sve ostalo, nikada se ne bih zalagao za lustraciju. To možete da vidite i iz izjava Vaclava Havela, koji je rekao - ako niste uradili lustraciju, preporučiću vam da je ne radite, jer lustracija ni Češkoj ni Poljskoj nije donela ništa. Apogledajte, imate sa sajtu Bete, analize drugih zemalja o tome kakvi su rezultati lustracije. Ako krenemo od toga kako treba da se dođe do lustracije, zakon o lustraciji treba da bude plod široke javne rasprave, ako ništa drugo, prihvaćen od najvećeg broja građana, najvećeg broja političkih činilaca, kako bi kao takav mogao da bude sproveden, a ne da bude plod delovanja jedne političke stranke. Zakon o lustraciji nikada ne ide samostalno. Tu je pre svega zakon o rehabilitaciji, koji mi nismo doneli, tu je zakon o denacionalizaciji, koji nismo doneli i tu je zakon o otvaranju dosijea, koji nismo doneli. Koji se dosijei u Srbiji danas otvaraju? Nijedan. Kako će se otvarati? Nema zakona, otvaraće ih onako kako im bude odgovaralo. Da li će ti dosijei biti verodostojni? To je pitanje. Ako gledamo rezultate okruglog stola u Medija centru u Pres klubu, gde je profesor Jovica Trkulja, iako se zalaže za lustraciju, istakao da možda i ne bi bilo potrebe za lustracijom da je u poslednje dve godine u Srbiji stvorena pravna država. To kaže onaj koji se zalaže za lustraciju. A da je u Srbiji stvorena pravna država, ne bi bilo potrebe za lustracijom. Postavljam pitanje, da li je moguće da se lustracija sprovede u državi koja nema pravne države. Ko će u nepravnoj državi da sprovodi lustraciju? Da li će ta lustracija biti pravna i pravična ili će biti sredstvo za političku osvetu, ispitivanje moralne podobnosti i revanšizma? Da li nepravna država može da sprovodi pravdu? Ne može. Tu nema nikakve dileme. Te dileme nema iz vremena antičke države i rimskog prava i mi tu dilemu ni danas nemamo. Nepravni sistemi ne mogu da rode pravo. Što kaže Valtazar Bogišić, što se grbo rodi vreme ne ispravi, pa nema tog prava koje može da ispravi nešto što se rodilo kao nepravno. Ako krenemo od odredaba samog zakona i od činjenice da je naša zemlja redovno postala članica Saveta Evrope, objasnite mi zašto u Saveznoj skupštini niste hteli da se ratifikuje konvencija i zašto niste hteli da se ratifikuje Povelja Saveta Evrope. Zašto niste prihvatili da taj zakon bude na dnevnom redu? Zašto vam je u tom trenutku odgovaralo da načela koja važe u Savetu Evrope ne budu deo našeg zakonodavstva? Zato što ste donosili zakone koji su suprotni načelima Saveta Evrope i međunarodnim konvencijama. Zato što ste uveli preventivno zadržavanje lica koja nisu osumnjičena do 60 dana, zato što ste uveli pravo, ne sud, već da tužilac određuje pritvorsku kaznu, a što nigde nema, jer to može samo sud da radi. Ukinuli ste pravo žalbe onima kojima je određen pritvor. To je u suprotnosti sa međunarodnim konvencijama. Ne znam ko će vas da lustrira od onoga što ste radili. Očigledno će biti potrebno da se lustratori lustriraju. U članu 3. se kreće od 1976. godine, tačnije od ratifikacije Međunarodnog pakta o građanskim i političkim pravima. Zašto od onda? Šta je sa univerzalnom deklaracijom iz 1947, 1948. godine UN o ljudskim pavima? Da li to nije akt koji je pre nastao, zar to nije organizacija koja nas više obavezuje i zar nije Deklaracija o univerzalnim ljudskim pravima koja je doneta 1948. godine iznad svih ostalih, zato što su sve države članice UN i zar nismo tu deklaraciju pre ratifikovali, nego ovu deklaraciju iz 1976. godine. Da li vi hoćete da kažete da ćete amnestirati sve one koji su do 1976. godine kršili ljudska prava? Od onih koji su sudili Draži Mihajloviću i učestvovali u tim postupcima, koji su nacionalizovali imovinu, otimali imovinu, uveli nam komunističke sudove i oduzimanje građanske časti, da li hoćete i njih da amnestirate od odgovornosti. Da li hoćete da amnestirate od odgovornosti i one koji su se borili protiv liberala na Beogradskom univerzitetu i koji su izbacivali profesore sa Pravnog fakulteta početkom sedamdesetih godina. Da li njih hoćete da amnestirate od odgovornosti? Verovatno da hoćete. A da nećete, stavili bi ste 1948. godinu; naravno, i osma sednica treba da se lustrira, i za to sam. Idemo na član 5; on ima protivustavnu odredbu koja se odnosi na krivična dela za koja je nastupila zastarelost. Zastarelost je institut iz rimskog prava koji je kao takav ugrađen u sva zakonodavstva od vremena rimskog prava. Institut zastarelosti upravo zato postoji, jer posle određenog vremena ne postoji interes države da goni počinioce krivičnog dela...
Da li želite da koristite i narednih deset minuta?
Nastavljam dalje. Institut zastarelosti zato postoji. Vi ukidate institut zastarelosti. Ne bi bilo zgoreg, ne bi bilo sve to da član 5. nije u suprotnosti sa članom 14, gde se kaže da sva prava koja uživa lice protiv koga se vodi krivični postupak uživa i lice prema kome se vodi postupak lustracije. Ako vi članom posle garantujete licu protiv koga se vodi postupak lustracije sva prava koja garantuje krivični postupak, uključujući i pravo zastarelosti, a ovde mu to pravo uskraćujete, koja će se norma primenjivati od ove dve. Ove norme su suprotne same sebi. Ne možete na jadnom mestu reći da zastarelost ne važi i da se ne primenjuje, a u članu 14. kažete, važe sva prava za lica u krivičnom postupku, a tu spada i zastarelost. Koja će se norma primenjivati? Ko će ovaj zakon sprovoditi i kako će se on tumačiti? U članu 6. kažete privatnost drugog lica, posebni oblici kršenje ljudskih prava vređanjem prava na privatnost. Znate šta se desilo u vreme vanrednog stanja, na zvaničnom sajtu MUP-a objavljena je adresa Radeta Bulatovića, njemu su i njegovoj ženi, dok je on u zatvoru, kojekakvi manijaci dolazili na vrata i zvali ih telefonom. Da li će oni koji su to uradili biti lustrirani, zato što objavljuju adrese lica kada to ne smeju. Da li će oni biti lustrirani zbog toga? Dame i gospodo, ko će voditi računa o kršenjima ovih prava? Naravno da treba i videćemo da li će biti onih koji će zbog toga odgovarati? Idemo do člana 8. i odredbi - isključenje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Kaže se, kršenje izvršeno od lica mlađeg od 18 godina, možemo da razumemo. Ali onda dolazimo do tačke 2 - izvršeno usled prinude, pretnje, ucene ili drugog nedopuštenog pritiska. Vi amnestirati doušnike. Koji će doušnik da kaže da je dobrovoljno nekog tasterisao i šta znači "drugog nedopuštenog pritiska". Da li je koristoljublje nedopušteni pritisak? Verovatno jeste, verovatno je nekom rečeno, zaposlićemo ti ženu ako tasterišeš ili potkazuješ nekog iz tvog okruženja. Vi amnestirate one najpočinioce. U stranim zakonodavstvima koja su se odnosila na ovo, žrtve su upravo bili doušnici. Oni su bili prvi koji su odgovarali, ne oni drugi. Vi njih amnestirate. Utački 3. ovog člana kaže se, isključuje se radnja kršenja izvršena davanjem informacija BIA-e ili ranijoj odgovarajućoj službi u izjavi prilikom saslušanja u policiji. Gde su išli drugde nego u policiju da daju to, nisu valjda po autobuskim stanicama ili negde drugde podnosili izveštaj, nego odu u policiju i tamo kažu. Da li ćemo njih da amnestiramo? One koji su dobrovoljno ili ko zna pod kakvim drugim stvarima davali, vršili, potkazivali, oni će biti amnestirani od odgovrnosti zato što su tobož pod pretnjom bili. Odredbe u onim zakonima ne postoje i u stranom zakonodavstvu ovakvih odredbi nema. Upravo pozivaju sve koji su tasterisali svoje kolege, prijatelje, muževe, žene na odgovornost, a ne da njih ili nekog drugog oslobađaju, zato što su to dali u policiji ili zato što su pod nekim drugim okolnostima morali to da daju. Kršenje ljudskih prava primenom neustavnog zakona, član 9. Ko će da lustrira Administrativni odbor koji je na osnovu zakona koji je proglašen neustavnim izbaciovao poslanike iz ove skupštine? Ko će njih da lustrira? Ko će da lustrira predsednika Skupštine što je protivustavno uzurpirao vlast predsednika države, što ne raspisuje izbore, ko će njih da lustrira? Idemo dalje, ispitivanje odgovornosti pojedinca, član 13. stav(3): "U postupku lustracije utvrđuje se da su u vreme kršenja ljudskih prava bile ispunjene pretpostavke pojedinačne odgovornosti u skladu sa krivičnim i drugim kaznenim zakonima." Ovo može da radi samo sud. Niko ne može da utvrđuje krivičnu i drugu odgovornost osim suda. Ne može to da čini neka komisija. To je u suprotnosti sa međunarodnim konvencijama, sa Poveljom i međunarodnim aktima na koje se vi pozivate - da neko drugi, sem suda, može da utvrđuje nečiju odgovornost. To može da radi samo sud. To je od Habeas Corpus Act-a, od 1679. godine, iz Engleske, samo tako i nikako drukčije. Ne može to da radi neko koga neko drugi ovlasti. Sud je jedini ovlašćen da to radi. Ne mogu to da rade neke komisije koje vi formirate. U tački 4. ovog člana se kaže da će se utvrđivati da li je neko lice uračunljivo ili nije. To isto može da utvrđuje samo sud. Ne može to da radi ta komisija. Ovo je protivustavno i protivzakonito, ali je i protiv međunarodnih akata na koje se vi pozivate. U članu 14. je i stav koji sam već pomenuo - da važe sva prava za lica koja su u postupku lustracije, kao i za lica protiv kojih se vodi krivični postupak, uključujući i pravo zastarelosti. Ako se uzme da ovde nema prezumpcije nevinosti, da ovde postoje inkvizicione odredbe, tačnije da su svi krivi dok ne dokažu suprotno, da svakoga od nas neko ispituje dok ne dokažemo suprotno, pretpostavljamo da se ne vidi gde je ta pretpostavka nevinosti. Gde je ta pretpostavka nevinosti kada svi moraju da dokazuju da nešto nisu radili? To nigde ne postoji. Ako se ima u vidu da se vrši uvid u dosijee, šta stoji u zakonu i propisima o rukovanju dosijeima, ko može da vrši uvid u dosijee, da li to može da radi ova komisija - odgovor je, i to odmah, ne može. To treba da se uredi u zakonu o dosijeima. Ova komisija neće moći da radi svoj posao dok se ne donese zakon o dosijeima. "Sastav i način izbora komisije" čitao sam sa posebnim zadovoljstvom. Kaže se da komisija ima devet članova, dva člana su sudije Ustavnog suda, dva člana su sudije Vrhovnog suda, a u ovaj ostali broj članova bira se zamenik javnog tužioca i narodni poslanici koji su pravnici po obrazovanju. To je nespojivo sa sudijskom funkcijom da se bude i ovamo i onamo, i u komisiji i u sudu. Kako mogu sudije Ustavnog suda da budu u ovoj komisiji kada posle, u članu 30, kažete da se može izjaviti žalba Ustavnom sudu? Kako mogu sudije Ustavnog suda da budu članovi, kada će se upravo Ustavnom sudu izjaviti žalba? Kako oni mogu da učestvuju u radu komisije, ako njima, posle svega, treba da se izjavi žalba? Da li se tu radi o nespojivosti funkcije? Šta vi radite od države? Kako se formira komisija? Komisija se formira tako što predsednik Republike predlaže sastav komisije. Ne daj bože da prođe rešenje da predsednika Republike bira parlament, pa poslanička većina izabere predsednika Republike, predsednik Republike bira svoje omiljene sudije, kojih ima, a koji su i članovi nekih stranaka, pa pravnici odavde, zatvori se krug i dobijemo partijsku komisiju koja treba da diskredituje političke neistomišljenike. Da li je to lustracija koja će nas osloboditi nepravdi ili je to lustracija koja će proizvesti nove nepravde? Ovo su samo neke od primedbi na Predlog zakona o lustraciji. To su samo neke od primedbi koje ukazuju na to da je ovaj zakon suprotan međunarodnim konvencijama na koje se pozivate, suprotan je međunarodnoj univerzalnoj deklaraciji Ujedinjenih nacija o ljudskim pravima, a suprotan je Ustavu i zakonu, suprotan je Ustavnoj povelji o ljudskim pravima, koju smo u ovoj skupštini doneli. Demokratska stranka Srbije ne može da raspravlja i podrži ovakav predlog zakona, dok u Srbiji ima političkih zatvorenika, dok se u Srbiji vode politički postupci protiv ljudi koji nisu na strani onih koji su na vlasti, kojima se 60 dana ne da da vide svoju porodicu, da vide svoju decu, kojima se ne dozvoljava da kontaktiraju sa svojim braniocima. Demokratska stranka Srbije ne misli da ova država može bilo koga da lustrira. Ova država nije pravna, nije demokratska, nema institucije. Lustracija, u ovakvoj državi, samo bi unela još više problema, konfuzije, otvorila bi rascepe, otvorila bi nove podele i Srbiju ne bi povela putem onoga što se zove izgradnja sistema. Demokratska stranka Srbije, dok god je u Srbiji političkih zatvorenika, ne može da raspravlja o ljudskim pravima. Poslanici Demokratske stranke Srbije, naravno, nakon svega što se dešava u pravosuđu ove zemlje, u policiji ove zemlje, gde se ljudi bez osnova drže, a ne dozvoljava im se kontaktiranje sa braniocima, neće učestvovati u raspravi o ovom zakonu. Poslanici Demokratske stranke Srbije napustiće raspravu o ovom zakonu. (U 16,41 poslanici Demokratske stranke Srbije napuštaju salu Narodne skupštine Srbije.Aplauz jednog broja prisutnih poslanika.)
Za reč se javio narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS-Reforma. Izvolite.
Poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, zakon o lustraciji bio je... (Poslanik Dragan Šormaz pri napuštanju sale Narodne skupštine reaguje glasno i ometa govornika.)
Narodni poslaniče Dragane Šormaz, izričem vam opomenu na osnovu člana 102. zato što ste ometali govornika pri izlaganju.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, počeo bih da govorim kao da ranije nisam govorio. Donošenje zakona o lustraciji bila je jedna od zajedničkih teza u programu DOS na izborima 2000. godine, što je bilo i predizborno obećanje Demokratske stranke Srbije, koja se tada nalazila u toj koaliciji i bila je među strankama koje su taj program podržale. Zajednički program ogleda se u Predlogu ovog zakona. Taj predlog zakona moguće je menjati amandmanima. Poslanici Demokratske stranke Srbije nisu pribegli toj mogućnosti, da reaguju amandmanima na Predlog zakona. Apriorno su odbacili svaku mogućnost da se jedno od predizbornih obećanja, koja su bila data građanima, ispuni. Preuzimamo političku odgovornost upravo za ono što je građanima obećano, za šta nam je i dat mandat, za upravljanje državom, za ulazak u Skupštinu i za ulazak u Vladu Republike Srbije. Onaj ko se plaši lustracije ima nečistu savest ili ima nečiste namere. Mi želimo da lustracija upravo pođe od nas. Ovaj predlog zakona predviđa da se lustracija odnosi na period od narednih deset godina. Ne plašimo se pretnji. Upravo zato i tražimo da se taj zakon primenjuje deset narednih godina da bi neko sutra mogao da razgovara o našoj odgovornosti vezanoj za poštovanje ljudskih prava, a što jeste "plašenje mečke rešetom". Netačne su tvrdnje da nije postojao i da ne postoji pravni osnov da se sankcionira kršenje ljudskih prava. Kada vidimo ponašanje nekih poslanika ovde, u Skupštini, dok ovde jednostavno iznosimo različite stavove, možemo da zamislimo kako je bilo strašno tada kada su oni bili većina i kako je bilo strašno, odnosno kako je bilo neophodno potrebno da se ovaj zakon, upravo zbog takvih ljudi, donese. Insistiramo na pravnom osnovu. Taj pravni osnov nalazi se u Međunarodnom paktu o građanskim i političkim pravima iz 1976. godine, nalazi se u Ustavu Republike Srbije. Ustav Republike Srbije predviđa da one međunarodne konvencije koje su ratifikovane od strane naše države predstavljaju ne samo deo unutrašnjeg prava nego imaju i supremaciju nad našim unutrašnjim normama. Naši zakoni moraju da se prilagođavaju tim konvencijama, a ukoliko se ne prilagođavaju utoliko je to gore po njih, jer se onda primenjuju te međunarodne konvencije. Ovaj zakon ne predviđa nikakve naročite represije. Po intonaciji, može da se nasluti, neko ko nije imao u rukama Predlog zakona, da se stvaraju uslovi za otvaranje koncentracionih logora. Ovaj zakon predviđa da se, kada se u zakonom predviđenoj proceduri utvrdi da je neko kršio ljudska prava, to objavi, što je prirodno, s tim da to lice ne može samo u narednih pet godina da vrši javnu funkciju, što je takođe potpuno prirodno. Dakle, ukoliko je neko, kao ministar, vršio zloupotrebu ljudskih prava, ne može u narednih pet godina biti ministar, pa i ne treba, jer mislim da je to elementarni zdravorazumski rezon. Ovaj zakon predstavlja opomenu svim vlastima, bivšim, sadašnjoj i svakoj budućoj da se ne sme nosilac javnih ovlašćenja osiliti dok je na vlasti, da se ljudska prava ne smeju kršiti. Svako će imati priliku, ko je učesnik u političkom životu, a politička vrteška je takva da se stranke smenjuju na vlasti i svaka stranka, koja je učestvovala u ovom trenutku u donošenju ovog zakona, biće naravno predmet razmatranja upravo ove komisije i podlegati upravo ovom zakonu. Ne vidim u čemu je problem i ne vidim zašto toga neko treba da se plaši. Ono što je nama jako važno i zašto je ovaj zakon više prevencija, mnogo, mnogo više prevencija nego sankacija, onaj ko se opredeljuje protiv ovog zakona taj u startu pristaje da mogu da se ponove vremena u kojima je prirodno bilo progoniti političke neistomišljenike, izbacivati profesore univerziteta sa fakulteta samo zato što razmišljaju na drugačiji način, da se proganjaju, potpuno protivustavno i protivzakonito i protiv svih mogućih međunarodnih normi, pripadnici "Otpora", pod lažnom optužbom za terorizam i za atentat na Boška Peroševića. Zla vremena u kojima bi prirodno bilo zatvaranje političkih neistomišljenika. Bio sam jedan od tih koji su bili zatvarani kao politički neistomišljenici i kada sam tražio pravni osnov onda su rekli da ih pravni osnov apsolutno ne interesuje. Drage kolege i koleginice narodni poslanici, poslanička grupa DOS-Reforma Srbije ne prihvata da Srbija ikada više bude takva.
Za reč se javila narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, da vas podsetim da je danas 29. maj. Kakve li ironije! Pre 100 godina na današnji dan ubijen je kraljevski par, a danas očigledno hoćete da ubijete političke protivnike, da izvršite političko ubistvo ili će to možda dovesti do političkog samoubistva. Ako sam nekada sumnjala u vizionarski duh Vojislava Šešelja, ovog dana sam se uverila u to da kada vam je govorio o 29. maju znao je da čak i dan kada hoćete da se obračunate sa političkim protivnicima unapred planirate i da ste odredili da baš danas govorite o ovakvom jednom zakonu. Ovaj zakon, sigurna sam, dovešće do vašeg političkog samoubistva. Srpska radikalna stranka i poslanici Srpske radikalne stranke ne plaše se da će doći pod udar ovog zakona. Mi ćemo izneti naš principijelan stav o lustraciji i mi smo naravno protiv ovakvog zakona, mi smo protiv političke osvete, protiv političke mržnje. Mi smo za političku borbu, mi se borimo da vas politički pobedimo na izborima i jedino tako politička scena može da bude čista u Srbiji. Ko nam predlaže ovaj zakon? Predlaže nam Građanski savez Srbije, koji je, čini mi se, samo jednom izašao samostalno na izbore i osvojio 0,05% glasova. Koje to biračko telo stoji iza Građanskog saveza Srbije, koji se drznuo da zakon predloži poslanicima ovog parlamenta, a iza svakog od nas stoji veliki broj birača, mi koji smo samostalno išli na izbore možemo to sa pravom da kažemo, nismo se kačili ni uz kakve druge političke partije, dok su oni verovatno kukavičje jaje poslaničke većine, koja se evo sada izjasnila, najveća politička partija u DOS-u podržava ovaj predlog zakona i neka to ide na njihovu dušu. Ovih dana smo imali priliku da vidimo sa konferencije za štampu u Vladi Srbije da je došlo do pomirenja. Mir, mir, mir, niko nije kriv, idemo dalje. Ja pričao o tebi ovo, ti pričao o meni ono i sada više ne pričamo ništa, otišlo sve u vetar, malo se narod zabavljao. Kada nema šta da jede, ajde neka priča.
Upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Govorim o temi.
Ne govorite o temi.
Sada treba u Skupštini opet mi da se bavimo sobom. Šta će sa svakim od nas biti u budućnosti, da li ćemo moći da budemo na poslaničkim listama ili nećemo, da li ćemo moći da budemo na nekim drugim funkcijama ili nećemo, a opet oni krucijalni problemi u ovoj državi ostaju van ovog parlamenta i ne predstavljaju nikakav predmet naše diskusije. Nakon uvodnog izlaganja gospodina Andrića, koji je evo otišao, a koji je spomenuo ko bi sve mogao da bude lustriran na osnovu ovog zakona, to me podseća na unutarstranački puč, jer ukoliko je on rešio da lustrira gospodina Svilanovića, pa gospođu Mićić, pa sve ostale, ne znam ni koliko ih ima, samo njih dvoje znam i gospodina Andrića iz te političke partije, verovatno je poželeo da dobije funkciju predsednika te stranke. Ako mu je to namera, ovo mu je dobar i verovatno legitiman put. Lustracija je odavno u Srbiji počela, da se mi ne zavaravamo. Da li nam treba zakon ili vam ne treba, nama ne treba, ali vi ste sa lustracijom gospodo započeli 5. oktobra 2000. godine. Onda kada ste spaljujući Skupštinu, Televiziju, zlostavljajući tadašnjeg direktora Komrakova, Milanovića, brojne direktore po društvenim i javnim preduzećima u Srbiji, vi ste već na taj način izvršili na neki način lustraciju, kaznili te ljude, žigosali ih u javnosti i prošli, još uvek, bez ikakvih posledica, ali posledice će sigurno nastupiti i to vrlo brzo. Ovde u ovom zakonu se spominje BIA, kao organizacija, pa i onaj DB koji joj je prethodio, da raspolažu nekim dosijeima koji će biti navodno dokument na osnovu koga će ta komisija da odlučuje da li je neko u prošlosti kršio ljudska prava. Znamo da se ti dosijei ne vode po imenu i prezimenu. Ne piše Gordana Pop-Lazić. Ne znam kako me vide, verovatno su stavili neku oznaku. Neke osobe verovatno imaju oznaku Žozefina, neki alapača, treći lajavica, četvrti ćelavi, pijandura, ovakav, onakav i tačno znaju naravno na koga se odnosi. Čak i gospodin Mihajlović kaže da nikada ti dosijei nisu mogli da budu neki dokazni materijal na sudu, jer uvek je to ono - rekla, kazala. Znate kako je DB, pa i BIA kako je radila. Postoji norma, moraš tri izveštaja u toku meseca da dostaviš, moraš tri osobe da obradiš, pratiš i ako nisi ništa našao onda izmisliš, napišeš, rekao mi ovaj, onaj, kod brice mi rekli ovo, u kafani mi rekli ono i tako se ta dokumentacija gomilala. Nemam ništa protiv, neka se otvaraju i ti dosijei, ako mogu da budu verodostojan dokaz za kršenje ljudskih prava, onda neka budu. Pitanje je ko će da bude ovde lustriran. Verovatno Čović, kao ratni profiter. Verovatno Maršićanin, kao predlagač ovakvog Poslovnika, kojim se krše osnovna ustavna prava narodnih poslanika. Verovatno Koštunica, zato što je protivustavno postavio "Sokrata" na funkciju ministra inostranih poslova. Mislim da svi znamo da se njegov dosije zove upravo ovako, da nosi naziv "Sokrat". Batić i Čeda zbog pritiska na sudove, Gašo Knežević zbog toga što je izbacio Vojislava Šešelja sa Pravnog fakulteta. Mogla bih da nabrajam sve današnje ministre u Vladi, a da ne ponavljam za predsednika Skupštine, koji je uzurpirao funkciju predsednika države, očigledno misli dinastiju da osnuje, ne znam, pokazaće vreme kada bude odlučila ili će to neko drugi u njeno ime odlučiti, ali mi nismo imali mogućnost da građanima pružimo pravo da izaberu predsednika onako kako to Ustav nalaže. Verovatno boljeg kandidata, u ovom trenutku, DOS nema, pa onda neka gospođa Mićić i vrši tu funkciju. Prekjuče u novinama piše: "Moja ostavka bi bila čin izdaje", gde Mihajlović priča o njegovoj odgovornosti za ubistvo Zorana Đinđića, a našla sam odredbu u zakonu, koji predlažete, koja se tačno odnosi na gospodina Mihajlovića, jer je znao da preti atentat gospodinu Đinđiću, čak ga je i upozoravao, a ništa nije preduzeo. Ali Dragor Hiber, komentarišući ovu mogućnost da se 270 dana bude u pritvoru, svestan da je to protivustavno, kaže da je potpisao predlog zakona, tako da sve mere koje predstavljaju ugrožavanje ljudskih prava tokom meseca biće isključene izmenom zakona. Čovek sam sebe hoće da lustrira. To znači da oseća sopstvenu odgovornost i to pozdravljam. Molim da se ovaj stenogram dostavi toj budućoj komisiji, kako ga ne bi zaboravili. Ako bude ovaj zakon izglasan u Skupštini, u šta sumnjam, onda kada budete lustrirali prvog od vas, ubedićete me da ste nešto hteli; ako budete lustrirali samo političke protivnike, pa nam vi budete pravili liste za buduće izbore, onda je jasno da je u pitanju samo uništavanje političkih protivnika na jedino mogući način - putem sile. Što se tiče ustavnog osnova za donošenje ovog zakona... (Predsednik: Da li želite da koristite narednih 10 minuta?) Da. Vi možete da kažete i da tvrdite ovde da postoji ustavni osnov, ali ko se iole u to razume shvatiće da ustavnog osnova zatako nešto nema. Ne bih da gospodin Pajtić o tome govori, mislim da je milion ljudi gledalo duel između gospodina Pajtića i gospodina Mihajlova, u kome je on tvrdio da postoje neka ustavna ovlašćenja bivšeg predsednika savezne države, znajući sam da govori neistinu, a pozivao se na to da je asistent Pravnog fakulteta i da ga njegovi studenti slušaju. On može opet da izađe za govornicu i da tumači Ustav onako kako on hoće, ali mi bi trebalo da imamo jednu instituciju koja se zove - Ustavni sud, koji bi radio bez političkog pritiska i koji bi donosio odluke na osnovu Ustava,zakona i slobodnog sudijskog uverenja. Mi nemamo takav ustavni sud i zbog toga imamo samo političke odluke - produžena ruka DOS-a. Usvajanjem ovog predloga zakona, za koji je, dakle, očigledno po nama, srpskim radikalima, da je u suprotnosti sa odredbama Ustava Republike Srbije, ali u suprotnostima je i sa Međunarodnim paktom o građanskim i političkim pravima, Narodna skupština bi, štiteći ljudska prava, u stvari omogućila najbrutalnije kršenje ljudskih prava. U odredbama o potupku negira se svaki, do sada poznati, minimum prava koji pripadaju licu protiv koga se vodi postupak. A ko vodi postupak? Komisija koju će nam predložiti predsednik koji ne postoji, u kome će biti dva člana Ustavnog suda, dva člana Vrhovnog suda, neki eksperti, neka dva pravnika iz Narodne skupštine; znam samo dvojicu koja dolaze u obzir, to su: Ristić i Pajtić, ali ne znam ko je treći. Znači, vas dvojica, vi jedini možete biti u tom savetu, ali bih volela da vidim koji će to ljudi, ukoliko dođe do izglasavanja ovog zakona, pristati da se bave ovim prljavim poslom. Pazite, i 1948. godine, ovakvi neki preki sudovi su ljude slali na Goli otok. Ovo je prethodnica jednog novog Golog otoka. To ko sada ne shvati, shvatiće u budućnosti. Mnogi to nisu shvatali ni 1948, ali su shvatili malo kasnije i bili su na stubu srama. Ako preuzimate na sebe to da budete na stubu srama, nemam ništa protiv, što se nas tiče - neka vam je sa srećom. Predlog zakona ima cilj da pokrene proces koji bi se mogao nazvati desrbifikacija, s obzirom da se ova lustracija upoređuje i nalazi se uporište za nju u denacifikaciji. Na taj način se vrlo vešto asocira na nešto što se primenilo u fašističkoj Nemačkoj. Tako nešto u Srbiji se niti dešavalo u prošlosti, niti se dešava. Nikakvih bliskih veza između fašističke Nemačke i Srbije u poslednjih 12 godina sigurno nema. Pokušaću da odbranim Povelju, protiv koje smo mi glasali, da odbranim Povelju o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, koju ste izglasali, a protiv koje smo takođe bili, kao i Ustav Srbije, a da vas podsetim da svako ima obavezu da poštuje ljudska i manjinska prava drugih; to je član 2. Povelje. Da vas dalje podsetim na član 5. ove povelje, koji govori kada mogu biti ograničena ljudska i manjinska prava, na član 6. koji govori o momentu kada se uvodi ratno i vanredno stanje, na sudsku zaštitu i uklanjanje posledica kršenja ljudskih i manjinskih prava u članu 9, gde svako ima pravo na delotvornu sudsku zaštitu u slučaju da mu je povređeno ili uskraćeno neko ljudsko ili manjinsko pravo zajamčeno ovom poveljom. Zatim na član 12. o nepovredivosti fizičkog i psihičkog integriteta, a podsećam vas da je ovde - u Narodnoj skupštini - za skupštinskom govornicom, kao posledica kršenja osnovnih ljudskih prava i naših prava kao poslanika da govorimo za ovom govornicom, zbog odluke i osionog ponašanja predsednika Skupštine, jedan poslanik doživeo infarkt, drugi je bio povređen, o čemu postoji uredna lekarska dokumentacija i vodi se uredan postupak protiv predsednika Skupštine pred nadležnim sudom. Zapamtite, sve što se eventualno dešavalo, vezano za kršenje ljudskih prava, ako ne raščistimo koliko su ljudska prava poslanika, naša prava ovde kršena u Narodnoj skupštini, ako ovde ne izvršimo lustraciju, nećemo je izvršiti nigde. Vidim da vi ne mislite sami sebe da lustrirate. Vi mislite da ste van domašaja bilo kog zakona. "Niko se ne sme podvrgnuti mučenju, nečovečnom ili ponižavajućem postupanju ili kažnjavanju"(čl. 12). Više puta smo bili podvrgnuti ovde i mučenju, i ponižavanju i kažnjavanju. Član 15: "Uhapšeno lice se mora bez odlaganja, najkasnije u roku od 48 sati, izvesti pred nadležni sud". Uvek sud, koja komisija, koja preka komisija? Svako ima pravo na žalbu (čl. 18). Ovde nema prava na žalbu. Pretpostavka nevinosti (čl. 19) - svako je nevin dok se njegova krivica ne utvrdi pravosnažnom odlukom suda. Zabrana retroaktivnosti (čl. 20) - malopre me pogleda u oči predsednik Skupštine, ne trepnu i kaže: "Nije odbor odlučio da ima retroaktivnosti". A odbor kaže u svom izveštaju upravo ovako: mada je pravno sporno da li se zakonom određuje povratno dejstvo, jer predlagači smatraju da ga nema, tj. on smatra kao predlagač, i to potpisuje Dragor Hiber, koji je potpisnik i ovog akta, Odbor je većinom glasova utvrdio da postoji opšti interes za povratno dejstvo odredbe člana 4. Predloga zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Ko je onda ovde govorio istinu, a ko je pokušao da svojom izjavom falsifikuje izveštaj Odbora. Pravo na poštovanje privatnog i porodičnog života (čl. 24), to je ovo vezano za BIA-u. Pa, mi više ne možemo ni da se zakašljemo u svojim stanovima, a da neko ne zna da smo se zakašljali. Ako planiramo gde ćemo za vikend, to već svi oni koji treba znaju. Svako ima pravo na slobodu misli, savesti, uverenja ili veroispovesti (čl. 25). Svako ima pravo na slobodu mišljenja i izražavanja (čl. 29). Ko ovde ima pravo na slobodu mišljenja i izražavanja? Moram da biram reči šta ću da kažem kao političar za govornicom koja je samo za političare, da me ne bi ovi iza leđa kažnjavali ili oduzimali reč. Ko ovde krši ljudska prava? Predsednik Skupštine, prva koja treba da bude predmet lustracije. Građanin državne zajednice Srbija i Crna Gora koji je navršio 18 godina života ima pravo da bira i da bude biran u organe lokalne samouprave, državne organe države članice i institucije državne zajednice, u skladu sa Ustavnom poveljom i zakonima država članica (čl. 33). Misli se na izborne zakone. Ko drugi ima pravo da to izborno pravo građana suspenduje? Sećam se, glumica Žanka Stokić je posle rata izgubila građansko pravo da glasa, sećate se toga. Ima jedna ulica na Senjaku koja od pre nekoliko godina nosi njeno ime, a na stub srama je bila izvedena i tako je, jadna, umrla zbog svega toga, što joj se to dešavalo. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) Vi sad to hoćete sa nama da učinite. Ne verujem da ćete imati vremena. Čini mi se da vam treba tri meseca da ovaj zakon, navodno, počne da se primenjuje, ako ga uopšte izglasate. Za tri meseca vi nećete ovde ni biti. Većina od vas će već leteti prema Južnoj Africi ili Južnoj Americi, a mnogi od vas više na političkoj sceni, uključujući ove jadne predlagače, neće postojati.
Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić, zamenik predsednika poslaničke grupe Socijalističke narodne stranke.
Poštovana gospodo, zašto smo mi protiv ovog zakona. Ovde se upotrebljava termin "defašizacija", u obrazloženju zakona. Čega defašizacija? Nisam sebi birao predsednika upravnog odbora koji me je posle smenjivao zato što je bio iz DOS-a. Razmislite malo. Ovaj zakon kao da pokušava da denuncira neke fašiste iz Drugog svetskog rata, on ima dva svoja temeljno različita pristupa, a u praksi imamo činjenicu da nema lica koja su definitivno bili fašisti za vreme Drugog svetskog rata, o čemu ću govoriti na primeru Šapca, odakle dolazim. Danas čovek koji se zove Paun Protić, koji je bio komandant Ljotićevog Zbora, fašističkog Zbora garde, dobio je jednu od centralnih ulica u gradu Šapcu da nosi njegovo ime. Čovek je odgovoran za streljanje 5.500 ljudi u Šapcu. Kojih 5.500 ljudi? Radi se o običnim, najobičnijim ljudima koji su tada digli svoj glas protiv okupacije svoje države. Nisu bili komunisti ili su bili komunisti, ali su sigurno svi zajedno bili patriote i ustali su da brane svoju državu. U Mačvi je tada formiran Mačvanski partizanski odred, koji je gotovo do jeseni uništen i ceo postreljan, a brojao je 3.000 ljudi. Ko je to radio? Radio je taj Paun Protić, u ime srpstva, u ime srpske države, za kralja i otadžbinu. To su bili motivi. Šta je brisano od naziva ulica, da ne pravi sramotu gradu Šapcu više? Izbrisana je gimnazijalka Vera Blagojević, koja je na centralnom trgu, nije imala ni pojma šta znači komunizam, javno ustala da brani svoju državu. Izbrisana su četiri brata Srnića, majka je živela do 1981. godine, koji su takođe pobijeni tada. U Šapcu je zabranjeno govoriti i pominjati ta imena više. Ali, imamo sveto ime Pauna Protića i nekih navodnih 12 četnika đačkog bataljona. Na stratište gde je tih 5.500 ljudi pobijeno, samo mi i dalje odlazimo da odnesemo vence. To je jeres. Bojim se da to neko buldožerom u narednom periodu ne zatre. Šta je bilo sa tim ljudima i njihovom decom? Osvedočeni četnik u tom periodu, Sinđić, pobegao je navodno u neku državu, ali su njegova deca u periodu tzv. posleratnog perioda postali lekari i niko ih nije dirao. Drugi četnik Vuković, poznati koljač, koji je zaklao 73 čoveka u našem kraju, zaklao je 73 Srbina u Šapcu, čovek je završio fakultet i bio je dugogodišnji direktor Javnog preduzeća za upravljanje građevinskim zemljištem i rezervni vojni oficir. Neću više o tome, samo da kažem šta znači termin defašizacija i kako je u praksi sprovodljiv. Šta će nama doneti zakon o lustraciji? Mislim da nam neće doneti ništa. To sigurno neće biti zakon koji će nas voditi u Evropu. Izazvaće nove i nove podele, rasprave, sukobe u javnosti, zloupotrebe, lične revanše, lične obračune prema pojedincima. Da li će neko nad nekim i dalje lečiti komplekse u političkoj budućnosti, to ćemo videti. Zašto nas ovo neće odvesti u Evropu? Neće nas odvesti u Evropu iz nekoliko razloga. Evropski parlamentarni sistemi poznaju apsolutno snižene političke tonove u političkoj praksi, apsolutnu političku toleranciju i nikada više govor mržnje između političkih oponenata, dobru i razumnu političku saradnju, kulturan politički jezik i odgovornost za javno izgovorenu reč koja druge političke opcije i oponente ne denuncira iz političke prakse i daje im pravo da u javnosti mogu da istupe i da im se čuje javna reč. Neće pomoći ovaj zakon oporavku srpske privrede. A, da li se već dobrim delom desila lustracija? Pa, jeste. Najbolji srpski privrednici su izjureni iz kolektiva. Ono što je ostalo u privredi, to i dalje dobro radi. Znate ko je lustriran? Lustrirani su svi oni koji su izgubili radna mesta, izgubili su pravo na rad. Nemaju kome da se žale za to što su izgubili pravo na rad po kratkom postupku i ostali su bez budućnosti. Niko nema pravo da uskrati tu budućnost i pravo na rad, budućnost za njihovu decu i porodicu. To nas sigurno sve ne dovodi do Evrope. U Evropu nas sve zajedno vodi dobra privreda, dobre plate, dobra zaposlenja za mlade generacije i dobra zajednička budućnost. Ovo vraćanjei kopanje po prošlosti nije dobro. Nije nam namera da o ovome govorimo u javnosti, ali upozoravamo da uvek ogledalo ima svoj odraz i može biti upotrebljeno i dobro predstavljeno u javnosti, ali da li će to dovesti do sređivanja političkih tonova i omogućiti da svi zajedno politički idemo dalje. Na političkoj sceni Srbije ovo sigurno neće pomoći da naredni izbori, koji treba da se dese u Srbiji, budu legitimni, da budu izraz pravog kandidovanja i zdrave političke volje. Ovih dana imamo jedan svež primer lustracije sudskim putem, tako što je našem potpredsedniku DobrivojuBudimirovići - Bidži izrečena presuda od šest meseci zatvora zato što ima pištolj za koji ima odobrenje za držanje. Zašto šest meseci? Upravoza tih šest meseci, kada mu bude doneta presuda, kada bude uručena, to će već biti 10, 12, 14, kada budemo stekli prava na žalbu, jer verovatnoneće moći da radi, odnosno da politički deluje. Mislim da je ovo prethodno vreme, koje smo imali kroz vanredno stanje, imalo svoje značajne propuste koje su na određeni način pojedinci koristili. Koristili su, ali čini mi se da će lustracija otvoriti toliki prostor i pravo pojedincima da vas optužuju, da vam govore, da vas lažu i da vas vređaju. U vreme kada smo mi bili na vlasti, a neko drugi u opoziciji, upotreba termina da ste - lopov, kriminalac bilo šta - bio je svakodnevni politički jezik i pravo da tako politički denuncirate ljude, bez ikakvog argumenta, samo termin koji se koristio radi svakodnevne političke potrebe, radi skupljanja jeftinih političkih poena. Vreme je odmaklo, godine su već iza toga, mi nismo koristili tu retoriku.
Da li želite da koristite narednih 10 minuta?
Završavam. Mi nismo koristili tu političku retoriku. A zašto? Ne mislimo da kao opozicija treba da ličimo na opoziciju koja je bila pre nas, ne mislimo da na taj način treba da se vratimo na vlast, jer ne treba nam takva vrsta pomoći da bismo se vratili. Mislim da sve ovo što je u ovom zakonu napisano i što će se dešavati povodom ovog zakona u političkoj praksi, ta komisija koja će to raditi, neće voditi Srbiju u budućnost, već će je vraćati godinama unazad da se kopa po prljavim stvarima i da se zloupotrebljavaju imena i prezimena ljudi.
Da li se još neko od predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, u predviđenom dnevnom redu nije stajala ova tačka, ona je naknadno stavljena, a to je razlog što pri ruci nemam Predlog zakona koji sam blagovremeno dostavio skupštinskoj Službi u proceduru, a to je zakon o pravu na raspolaganje dosijeom koji je vođen u Službi državne bezbednosti. Sa sadržajem tog zakona sam jednom prilikom, uz gnev i protivljenje onda predsedavajuće gospođe Mićić, upoznao sve vas. Žao mi je što sada ne mogu da osvežim sećanje na to. Neznam koji su motivi rukovodili Građanski savez, mada su oni to gromopucateljno najavljivali, da baš sada ubrzaju ovaj zakon. Pretpostavljam da su oni časni i to ne dovodim u sumnju, ali ne može ovakav zakon da postigne svoj cilj ukoliko nije donet zakon o pravu na raspolaganje dosijeom koji je vođen u Službi državne bezbednosti.Ovde su se čule nepouzdane priče o tim dosijeima, jer su ih pričali ljudi koji nisu čitali dosijee. Dosije se, gospođo Pop-Lazić, vodi na ime i prezime. Recimo, ako biste imali vi dosije, tamo vam je UDBA napisala lepo Gordana Pop-Lazić ili gospođa Nataša Mićić. A znate šta je nepoznato, šta je misteriozno, šta je tu nejasno? Ono što je nepoznato jesu imena dostavljača, tastera, doušnika, cinkaroša, saradnika, žbirova, špijuna i nesrećnika koji su vam godinama uništavali život, a vi to niste znali. Da, poznato mi je da je Sokrat, nažalost, učestvovao u tome pre nego što je popio onaj otrov, inače posle toga nije mogao, bio je sprečen objektivno, to su ti nesrećnici koji su vas prijavljivali na mesto gde treba. Neki su to činili za pare, neki iz uverenja, a neki u blaženoj nadi da čine patriotsko delo. Među takvima koji su činili patriotsko delo ima predstavnika u ovoj vlasti. To je, dakle, razlog što se ti dosijei ne otkrivaju i žalosna je činjenica ako utvrdim da je pola ove sale, pola ljudi bilo prisluškivano, bilo pod prismotrom, a polovina su bili dostavljači,ne daj bože da dođemo do tog podatka, to bi bilo strašno, to bi bilo žalosno. Ali, podsećam, ministar policijeu prisustvu šefa UDBE ili BIA-e kako se sadazove, profesora Andreja, kako se već zove, obećao mi je da će taj zakon biti napisan, da će u radnom timu biti sve to, ali se nisam kandidovao, a on je to velikdušno ponudio. Pokazao sam dobru volju da učestvujem u tome i sada zaista ovakav zakon ostaje bez ikakvog uporišta, ukoliko ne znamo ko su ti nesrećnici koji su uništavali živote poštenih ljudi. Ko su ti ljudi? Mi možemo da slutimo, ne možemo da grešimo dušu. Na primer, znam da moj se zove Bora, taj koji me je pratio, gde god kročim tu je nesrećni Bora, tako je napisano tamo, ne znam ko je to lice, neznam ko se krije iza tog konspiratornog imena, ne znam, mogu da slutim, to su ljudi iz kolektiva. Žalosna je činjenica ako su nam svi sumnjivi, zato molim vlast neka otvori te dosijee. Ne moramo da sumnjamo u sve, neka samo krivci budu imenovani, neka se otkriju oni koji su nam zagorčavali život, koji su nas prijavljivali, koji su nam to radili i to ne samo od 1976. godine. Neka se oni stave na stub srama, neka se onine linčuju, neka se oni obeleže i svrha ovog zakona jeste moralno pročišćenje, jer on neće postići svoj cilj ukoliko ne otvorimo dosijee. Tu su učinjene nepravde, tu su učinjena zlodela, tu su ljudi bili šikanirani. Ono što me je posebno razočaralo jeste da sam ustanovio veliku nepismenost cinkaroša, da su to tasteri i ljudi sumnjivog moralnog habitusa, nije bilo sumnje. Zamislite, ono zašto sam iznenađen jeste da su to ljudi sumnjive pismenosti, jer prosto su dostavljali lažne podatke, imali su običaj da vic koji bih ispričao oni dostave na mesto koje treba i ne mogu vic da prepoznam, ne znam gde je poenta. Znači, čak i u tim stvarima. Dalje, naravno gospodo da nisam trpeo zbog tog vica, druge su to stvari. Znate vi u čemu je vic i zato molim predlagača ovog zakona, povucite ga iz procedure, odložite njegovo usvajanje. Nije valjda baš toliko dogorelo. Neka kao vlast, kao odgovorna vlast, a što bi trebalo da budete, prvo donesete zakon o otkrivanju dosijea, pa neka svi ljudi koji su bili cinkareni kod vlasti, kod UDB-e, znaju ko su njihovi cinkaroši, neka konačno znaju to. Mi ćemo se razočarati, naravno, zaista ćemo sresti tu naše moguće bliske srodnike, ali šta da radimo. Jednom moramo pogledati u oči, vreme je. Hvala lepo.
Da li se još neko od predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pismenom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe. Po redosledu narodnih poslanika, prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona za odgovornost za kršenje ljudskih prava, prvi prijavljeni je narodni poslanik Ljubiša Kesić, a posle njega narodni poslanik Adam Urošević.
Uvaženi gospodine potpresedniče, dame i gospodo narodni poslanici, opozicija je danas iznela dve osnovne teze napadajući i osporavajući ovaj predlog zakona. Jedna teza je da je došlo do osporavanja i da je u prošlosti, uopšte, bilo kršenja i to grubih kršenja ljudskih prava. Druga teza je briga da će pod lustraciju potpasti pre svega predstavnici današnje vlasti. Za prvu tezu mislim da ne postoji nikakva podloga. Što se tiče druge teze, nema razloga za brigu, svako ko krši ljudska prava i pre i posle 5. oktobra ima razloga da brine da će biti utvrđeno da je to učinio i da zbog toga neće moći da vrši, ne da radi, nego samo neće moći da vrši najodgovornije državne funkcije. Dakle, ideja ovog zakona jeste zasnovana na osnovnom obećanju, a to je da će od momenta dolaska ova vlast pokušati i uspeti da izgradi i unapredi demokratske institucije. U tome smo u najvećoj meri uspeli i uspevamo. Ono što svakako čini ustanovu funkcionalnom jeste činjenica ko se nalazi na njenom čelu. Da li su to visoko kvalitetni ljudi, a kada kažem visoko kvalitetni, mislim i na njihovu stručnost, ali mislim i na njihovu etičnost. Ukoliko bi na čelu tih institucija bili ljudi koji nisu kršili ljudska prava, onda bi autoritet tih institucija pred građanima ove Republike zaista bio neuporedivo veći. Ako se složimo da je cilj koji ovim zakonom treba da se postigne ne represija, ne osveta i ne gledanje u prošlost da bi se prikazivali kršitelji ljudskih prava koji se danas ne nalaze na javnim funkcijama, onda je jasno da je cilj ovog zakona da on gleda u sadašnjost i u budućnost i da najveći broj lustracionog proveravanja ima da prođu nosioci sadašnje vlasti, nosioci pravosudnih funkcija. Što se tiče lica koja su izabrana, a među kojima se nalaze i narodni poslanici, njima se ne može izreći po ovom zakonu mera onemogućavanja vršenja tih funkcija, upravo zato što su izabrani od građana. Dakle, samo se ta mera može izreći onim licima koja su imenovana ili postavljena. Sada ću pokušati da komentarišem, ne u preteranoj meri da vas zamaram, jednu od teza koju je iznela jedna od stranaka da ovaj zakon ima retroaktivno dejstvo. Predlagači smatraju da nema i upravo je to razlog zašto je datum od koga se vrši provera 23. mart 1976. godine, jer od tog dana stupio je na snagu Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, po kome je bilo predviđeno koja su to ljudska prava i svako ko ih krši za to može da snosi najmanju moguću meru odgovornosti, a to je mera predviđena ovim zakonom. Takođe želim da potcrtam da ovaj zakon ne predviđa da se ispituju raniji nosioci javnih funkcija, nego sadašnji i budući kandidati za nosioce tih javnih funkcija. Mnoga lica koja su kršila ljudska prava, upravo zato što ovaj zakon gleda u sadašnjost i budućnost, neće biti predmet lustracije, nego će to biti isključivo nosioci javnih funkcija ili kandidati za iste. Zašto ovaj zakon ne može biti selektivan? Zato što predviđa prethodni postupak, u kome lustraciona komisija može isključivo na bazi pouzdanih, dakle materijalnih dokaza, a to su podaci iz dosijea BIA-e i sudskih spisa, ili iz arhiva državnih organa i ustanova, da dođe do podataka da je neko kršio ljudska prava. Ako do takvih podataka ne bude došla, u tom slučaju postupak lustracije prema licu koje je predmet lustracije ne može ni da započne. Iskreno se nadam da najveći broj nosilaca javnih funkcija nije kršio ljudska prava. Za bilo koga ko je kršio ljudska prava, pa bilo to i iz moje stranke, u interesu je moje stranke da takvo lice bude onemogućeno da vrši javne funkcije. Dakle, to je dobro i za moju stranku i tako očekujem da ima razloga da gleda svaka stranka koja ozbiljno misli o tome. Najzad, ovde bih se složio sa gospodinom Pajtićem, stvara se fama da se ovde predviđaju velike odmazde. Ovde se radi samo o dve moguće mere, ukoliko se utvrdi da je neko kršio ljudska prava, a to je javno saopštenje i iznošenje na koji način je kršio ljudska prava, pod uslovom da samo to lice ne prihvati da je to tačno i ne povuče se sa položaja ili ne odustane od kandidature. Ukoliko se radi o imenovanim i postavljenim licima, može se izreći mera onemogućavanja obavljanja samo tih javnih funkcija, koje su pobrojane u ovom zakonu, za period od pet godina. Dakle, ništa se ovde bitno nikome ne ugrožava, osim što se želi da najodgovornije državne funkcije obavljaju lica koja u prošlosti nisu kršila ljudska prava. Saglasio bih se sa tim da ovaj zakon mora da ima još jedan zakon, pa je potreban još jedan rok do početka funkcionisanja ovog zakona, a to bi bio zakon o otvaranju dosijea, koji bi služio kao podloga lustracionoj komisiji u sprovođenju lustracionog postupka. Ovde je stiglo niz amandmana na ovaj zakon. Amandmane smo pregledali. Ogroman broj amandmana je zaista na mestu. Te amandmane ćemo prihvatiti i oni će postati sastavni deo Predloga zakona, naravno ukoliko vi to uvažite i izglasate. Jedan od najvažnijih amandmana, opravdano je stavljena primedba i od strane opozicije, upravo je taj da sudije Ustavnog suda ne mogu da budu drugostepeni organ i istovremeno članovi lustracione komisije. Pozivam vas da glasate za ovaj zakon, on nije opasan, samo služi za pročišćenje ove države. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Adam Urošević, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Melank Šandor.
Uvaženo predsedništvo, poštovane dame i gospodo poslanici, Predlog zakona o lustraciji predstavlja dobar pokušaj da se isprave mnoge greške iz prošlosti, ali ostaje samo pokušaj, jer, istovremeno ima mnogo nedostataka i slabih strana, što ukazuje na potrebu izmena u samom zakonskom predlogu. Član 6. definiše kao kršenje ljudskih prava i slučaj vršenja službene dužnosti u okviru koje lice, po naređenju pretpostavljenog, dostavlja informacije državnoj bezbednosti, danas je to BIA. Ova odredba dovodi u sumnju svakog člana iste službe, jer jedino posao ove službe zadire upravo u materiju ljudskih prava, pa je teško uspostaviti jasnu granicu šta jeste a šta nije dozvoljeno. Na osnovu iste odredbe moguć je i lični revanšizam prema bivšim pripadnicima Službe, iako ona nikada ništa nije radila bez znanja rukovodećih ličnosti iz vlasti. Član 9. tretira pitanje primene neustavnih zakona. Ovim članom će se teret odgovornosti sručiti na savest samih sudija, iako je problem mnogo dublji. Naime, ovim se otvara pitanje odnosa političkog i pravnog uopšte. Zna se da je, u proteklom periodu, politika diktirala sam pravni poredak, a to znači da su i sudijama bile vezane ruke političkim odlukama. Time se ovaj član može označiti, naravno gledano sa moralne tačke gledišta, krajnje nekorektnim, jer pošto nije bilo istinske podele vlasti, koja bi sudstvu garantovala nezavisnost, a time nije bilo ni suštinske nezavisnosti sudstva, ne može se čitava odgovornost prebaciti na Ustavni sud, a stiče se utisak da je tako. Otvoreno je i pitanje člana 10, koji se odnosi na režirane sudske procese i samu odgovornost sudija. Ovo je još jedno mesto koje pokazuje dominaciju političkog nad pravnim sistemom i nemoć pravnog poretka, kao i svojevrsnu anomiju sistema uopšte. Rešenje ukazuje na kažnjavanje neposrednih izvršilaca, bez pokušaja da se kazne najodgovorniji, pa se za ovu odredbu, za odredbu člana 10, može reći da je i nedovoljno precizna jer ne sledi duh zakona i želju zakonodavca, a to je da se kazne najodgovorniji za pomenute događaje. Nesumnjivo je da deo odgovornosti snose i same sudije. Ali ne treba zaboraviti da je dobar broj sudija bio primoran da obavlja svoju službenu dužnost, ma koliko ona bila neopravdana, usled nemogućnosti da sebi i svojoj porodici obezbede egzistenciju na neki drugi način. Prethodno pomenuto treba uzeti kao olakšavajuću okolnost u eventualnom procesu. U članu 11. predlagač zakona određuje lica na koja se Predlog zakona odnosi. Treba reći da su izostala neka lica, za koja se opravdano može pretpostaviti da imaju, ako ne veću, istu dozu odgovornosti. Otvoreno je pitanje zašto se nigde ne pominju vojni tužilac i vojne sudije, zatim predsednici i članovi izvršnih odbora lokalnih samouprava itd. Neki od prethodno pomenutih su bili akteri nemilih događaja, koji se i te kako odnose na kršenje ljudskih prava, pa bi stoga bilo potrebno da predlagač unese neophodne izmene u postojeći Predlog zakona. Posebno je zanimljiv član 13. stav (2), koji jasno kaže da pripadnost političkoj stranci nije osnov za sprovođenje postupka lustracije. Taj član treba posebno pohvaliti, jer je u skladu sa načelom pravne jednakosti. Međutim, postoji velika razlika između pravne teorije, čiji je zakon nepobitni deo sve dok ne počne da se primenjuje, ali i same prakse, primene koja često izvrgne ruglu iskrenu želju zakonodavca. Poslednjih meseci je i sama javnost svedok političkih trgovina i manipulacija. Ne može se sa sigurnošću tvrditi da jedan od argumenata za disciplinovanje opozicionih poslanika nije bila i pretnja lustracijom. Član 16. u stavu (2) je u delimičnoj suprotnosti sa članom 6. Naime, u Predlogu zakona se izričito napominje da će se komisija služiti uvidom u spise Bezbednosno-informativne agencije, dok član 6. čak određuje odgovornost za kršenje ljudskih prava u slučaju prikupljanja podataka koji predstavljaju kršenje privatnosti u vršenju službene dužnosti, što se nepobitno odnosi na aktivnosti BIA, a zatim se ti isti podaci koriste u postupku pred komisijom. Posebno je zanimljivo rešenje člana 24. stav (4) koji reguliše način izbora članova komisije. Pomenuto rešenje propisuje da se izbor članova komisije vrši većinom glasova prisutnih poslanika, što je loše rešenje, jer se time umanjuje autoritet i sama politička težina koju bi buduća komisija morala da poseduje. Politički značaj ovakvog tela može biti od presudne važnosti, jer bez dovoljne političke podrške ne može se očekivati uspeh u postupku sprovođenja lustracije. Bez obzira na pravnu stručnost članova komisije, koja će biti nepobitna, ukoliko se budu poštovale zakonske odredbe, potrebno je ispraviti ovaj nedostatak i zahtevati da se obezbedi apsolutna većina za izbor članova komisije. Najznačajniji doprinos koji bi Predlog ovog zakona mogao da donese je utvrđivanje odgovornosti najodgovornijih, što znači onih koji su bili na vlasti u trenucima kršenja ljudskih prava. Ovo je istovremeno i najveći izazov za budući zakon. Mera njegovog uspeha biće upravo određivanje odgovornosti do sada nedodirljivih političkih struktura, kao i spremnost na njihovo kažnjavanje, bez obzira da li u novoj vlasti zauzimaju najodgovornije funkcije. Predlog zakona predstavlja dobar pokušaj da se konačno raščisti sa prošlošću i da se u naš pravni sistem uvedu rešenja koja su proizašla kao produkt dugogodišnje demokratske evolucije, ali samo uz neophodne promene. Još značajnije je pitanje političke volje da se zakon sprovede u delo, jer neki broj aktuelnih političkih ličnosti na vlasti može postati predmet lustracije. Ovo je najznačajniji test za proveru proklamovane pravne jednakosti u okviru koje će se videti da li su svi građani jednaki pred zakonom ili i dalje postoje povlašćene kategorije i dvostruki aršini. Ukoliko se ne istraje na doslednoj primeni budućeg zakona, doći će do još jedne farse na srpskoj političkoj sceni, u kojoj će se pokazati da ne postoji iskrena namera da se izvesni problemi reše, kao što je bio slučaj i sa najavljenim otvaranjem tajnih dosijea vodećih javnih ličnosti, a što nikada nije realizovano. Uz uvažavanje eminentnih pravnika koji su pripremili ovaj predlog zakona ili su se samo potpisali, moram da kažem da su mnoge odredbe u ovom zakonskom predlogu konfuzne, tako da se stiče utisak da je ovaj predlog rađen po sistemu "oÄruk". Poslanici Stranke srpskog jedinstva smatraju da bi ishitreno usvajanje ovakvog predloga zakona izazvalo efekte upravo suprotne od očekivanih i da bi dezavuisalo proklamovanu demokratičnost. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Melank Šandor, sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Branislav Blažić, a zatim narodni poslanik Velimir Simonović.
Dame i gospodo, koga treba da zabrine ovaj zakonski predlog o lustraciji? Verovatno je da treba da zabrine one koji su 5. oktobra prešli taj moralni Rubikon i pomislili: "Dobro je, sve se zaboravlja, niko ništa ne zna, a ja ću još odabrati neku novu funkciju, možda, jednoga dana". Tu su se prevarili zato što se ta istina o prošlosti ne može tek tako izbrisati. To suočavanje, bez te istine iz prošlosti, bilo bi kao gnojenje, a treba sprečiti gnojenje te rane. Ne može se na ranu staviti jedan flaster i pomisliti da će to pomoći toj rani. To zadiranje u prošlost ići će do 1976. godine, kada je Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima ratifikovan. Tada je naša zemlja prihvatila norme Evrope i uvela ih u svoje zakonodavstvo. Dakle, zalaganje za istinu u zemlji u kojoj je vladala laž 12 godina naravno da ima svoje protivnike i oni su obično bili bliski režimu i čuvali tu istinu od nas. Ovim zakonom pokazujemo da ne želimo da legalizujemo amneziju. Amnezije nema i ne sme biti, a takođe ni amnestije ne sme biti. Ovim ćemo zakonom postići tri cilja, a to je da pokažemo da poštujemo žrtve koje su bile zloupotrebljavane, da uspostavimo vladavinu prava i da odvratimo one nove ljude, koji će držati određene funkcije, od budućih zloupotreba.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Velimir Simonović.
Dame i gospodo, mislio sam da je vreme 1945-1948. godine prošlo, vreme progona, hajki, vreme maltretiranja ljudi i njihovih porodica. Mislio sam da je prošao boljševički način obračunavanja sa političkim protivnicima po onoj staljinističkoj, mi ne znamo da li ste krivi, ali se nadamo da ćete se vi toga setiti. Dostojevski je rekao da je đavo tako crn samo zato što može da izgleda kao beo, kao Beli anđeo, i stvarno u istoriji mnogi diktatori su se predstavljali kao demokrate ili kao beli anđeli, ali su u stvari nosili zlo, mržnju, teror, sve ono što je uništavalo budućnost njihovih naroda. Koji su razlozi da vlast posle tri godine vladavine donosi ovakav zakon i ko je predlagač? Predlagač je Građanski savez, koji spada u grupu tih patuljastih stranaka, na izbore ne izlaze sami, jer ne bi mogli da naprave cenzus, ali imaju toliko vlasti, akumulaciju vlati u ovoj zemlji da se otprilike ponašaju kao civilni administratori, kao civilni administrator na Kosovu i Metohiji ili civilni administrator u Republici Srpskoj, to je Građanski savez u Srbiji. Otprilike toliko glasova bi i dobili kada bi izašli na izbore koliko i civilni administratori na Kosovu i Metohiji i u Republici Srpskoj. Ovde smo čuli da je predlagač zakona rekao da su u zemljama istočnog bloka, realsocijalizma, građani tražili da se donese zakon o lustraciji. Možda je to tamo tako i bilo, ali ovde to sigurno nije tako, jer sam siguran da ovde građani ne traže ni predlagača da bude na vlasti. Očito se radi o nečemu drugom. Radi se o tome da su izbori prilično blizu i da je jasno malim strankama da na političkoj sceni ne mogu opstati ako ne eliminišu na ovaj ili onaj način političke protivnike. Našli su jedno rešenje, da kroz zakon o lustraciji, da kroz priču o nečemu što se događalo u prethodnom periodu, jedan broj političkih protivnika eliminišu ili grupno kroz kolektivnu krivicu i u kampanji to prebace na sve ostale stranke. U stvari, šta je pozadina cele priče? Pozadinu cele priče možemo posmatrati psihološki u tri pravca: jedno je revanšizam, drugo mržnja i treće agresivnost. Revanšizam je jasan. Revanšizam će se posle ovog zakona o lustraciji prenositi sa kolena na koleno. To će biti po Bećkovićevom - ćeraćemo se još u nedogled. Ono drugo, mržnja, to je posledica vladanja strahom, strah se postepeno pretvara u mržnju i mi imamo mržnju naroda prema toj vlasti, a imamo mržnju vlasti s jedne strane prema političkom protivniku. Mržnja je posledica njegovog straha, jer on nije u stanju da realizuje ono što je obećao i normalno, kada mu se izbori približavaju njegova mržnja je sve veća i veća, jer se nesigurnost i anksioznost povećavaju. Šta je ambijent u kojem mi ovaj zakon donosimo? Očigledno slabost demokratije. Sve diktature su proizašle iz slabosti demokratije. Lako se prelazi iz demokratije u diktaturu. To je vrlo lak proces zato što onog momenta kada izgubite volju, izgubite toleranciju, nemate više vremena, ni mogućnosti da pokušavate da ostvarite sve demokratske procese, jer vam se izbori približavaju, prelazite na pendrek, uzimate stvari u svoje ruke, uvodite vanredno stanje i vladate fantastično. Druga stvar, što je suština demokratije, jeste da je interes pojedinca ujedno interes čitavog društva. Ovde očigledno nemamo interes čitavog društva za ovu lustraciju. Da bi to postigli moramo da napravimo široku javnu raspravu, pa da vidimo da li je sve to tako ili je ovo samo interes određenih ljudi koji pokušavaju da se zadrže na političkoj sceni eliminacijom nekih drugih ljudi. Ako hoćemo da imamo demokratiju, pravu, modernu, doslednu, moramo da odbacimo sve vrste nasilja. Nasilje očigledno niste odbacili. Borite se protiv nekih koji su nasilje sprovodili, ali nasilje niste odbacili, sprovodite ga ovde u Skupštini, izričete mere udaljavanja poslanika sa Skupštine, ukinuli ste TV prenos, oduzimate mandate, sprovodite teror, čak i ovde, a da ne govorimo kakav je strah među građanima i zašto je izazvana ta politička kriza. Gotovo sve političke krize u svetu nastale su zbog sukoba ljudi u vrhu vlasti, zato što svi oni misle da su malo veći od ovih drugih. Po onoj Orvelovoj iz "Životinjske farme" svi su isti, samo neki koji su jednaki misle da su malo više jednaki od ostalih. Problem ovog zakona jeste što ova vlast, donošenjem ovog zakona, pokazuje da nije nesreća samo za svoj narod nego za samu sebe. Morate biti svesni da će zakon koji donosite biti primenjivan protiv vas. To je suština problema koji će vam se desiti. Zašto vi u stvari idete na tu varijantu? Ovo je antisrpski zakon iz dva razloga: prvi razlog je zato što želite da srpskom narodu prikačite ugrožavanje ljudskih prava vezano za Kosovo i za stav međunarodne zajednice, za bombardovanje ovog naroda, što je posledica pranja obraza Amerikanaca i svih ostalih; drugi je da vi pokušavate budućnost ovog naroda da uvežete u jednu priču, u bavljenje sobom, uz stalno proganjanje onih koji su bili na vlasti, da dođu drugi, pa će proganjati te ostale. Da li smo mi kao narod zreli da jednog momenta možda neko podvuče tu crtu i malo posluša Mendelu koji je 27 godina bio u zatvoru. Kroz jedan prozor je gledao kada sunce prođe, ali kada je na demokratskim izborima pobedio rekao je - gospodo, opraštam svima, ne zbog toga što je to kako treba nego što je to interes čitave države. Da on to nije uradio krv bi tekla potocima po Južnoj Africi, ali je uspeo na taj način da uvede demokratiju. Prema tome, za demokratiju je potrebno široko srce i daleko više ljubavi i želje da se to postigne od praznih priča koje slušamo od ove vlasti.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Golub Rajić.
Dame i gospodo, kada sam jutros oko osam časova uključio televizor da vidim prve dnevne vesti, evo što sam od toga zapamtio: Prvo, Zavod za tržište rada, izveštaji - iz meseca u mesec povećava se broj nezaposlenih u Srbiji. Pojavljuje se činovnik iz Zavoda i kaže: "Mi ne možemo da nacrtamo radna mesta". A ispred Zavoda gomila ljudi čeka. Verujem mu, on ne može da nacrta radna mesta. Zatim, druga vest; pojavljuje se potpredsednik Vlade i kaže: "Država je u strašnom stanju". Mi moramo da mu verujemo, on je potpredsednik Vlade. Iza njega se pojavljuje ministar iz Vlade i kaže: "Mi imamo nekakve prioritete, to treba da odredimo" itd. Još se nešto dogodilo, što me je juče veoma iznenadilo, a to je da izvesni naš veliki neprijatelj, neki gospodin Soroš, može da drži konferenciju za štampu usred Beograda, to sam posle saznao, gde on tvrdi, pazite - to je njegova druga faza, a prva njegova faza je bila da finansira nevladine organizacije, možda i neke političke stranke.
Upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda. Profesore, imate Predlog zakona, dobili ste reč po tom osnovu. Po Poslovniku možete da držite konferenciju za štampu i da držite politički čas koliko želite, ali sada morate da pričate o Predlogu zakona.
Ja ovde govorim jer je ovaj zakon nepotreban. Molim vas, nemojte da me ometate. Dakle, on javno govori da Kosovo i Metohija treba da budu nezavisni, da Republika Srpska treba da se utopi u Bosnu i Hercegovinu, da Srbija i Crna Gora treba da budu nezavisne države, a Makedonci neka vide šta će da rade sa Albancima. To su sve naši krupni problemi, a onda se nađe Građanski savez, po onoj narodnoj poslovici "besposleni pop i jariće krsti", da nam servira ovaj zakon, pored tolikih problema koje treba da rešavamo, a deo tih problema spada u nadležnost ove skupštine. Pročitao ovaj zakon, puno sam toga ispodvlačio, ali ne zavrđuje moju pažnju da uopšte govorim nešto detaljno o ovom zakonu. Ako Građanski savez smatra da će ovaj zakon doprineti razvoju demokratije u Srbiji, u velikoj je zabludi, dame i gospodo. Ovo nije demokratski zakon, a vi valjda svi znate da nisam čovek koji bi se plašio ovog zakona. Međutim, šta je izlaz iz ove neprijatne situacije u koju su nas kolege dovele. Postoje dva izlaza: jedan je da zakon povuku, to je najjednostavnije, da ne gubimo vreme oko tog zakona; ako oni neće to da učine, onda je drugo rešenje, nažalost, samo teorijsko, koje predlažem, da uopšte ne vodimo raspravu o ovom zakonu, da svi povuku amandmane koje su podnosili i da prilikom glasanja u načelu ovaj zakon odbacimo s indignacijom.
Profesore, takođe bih vas podsetila da po Poslovniku svaki narodni poslanik može da podnese predlog nekog zakona ili akta koji može, zatim, da dođe u proceduru. Nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Golub Rajić. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dragan Kovačević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije je zakon o odgovornosti za kršenje ljudskih prava ili zakon o lustraciji koji su predložili narodni poslanici Građanskog saveza, i to po hitnom postupku, iz razloga što se radi o propisu koji je veoma važan za uspostavljanje institucionalno-pravnog okvira za sankcionisanje povreda garantovanih ljudskih prava u periodu koji Predlog zakona obuhvata. Mislim da razlozi za hitnost nisu argumentovani, da se o ovom zakonu dosta dugo priča, da je DOS na vlasti već više od dve godine, da se mogao doneti u startu i da je lustracija već izvršena prema, kako vi kažete, pripadnicima bivšeg režima, pomoću kriznih štabova, svih smena i promena, mimo zakona i propisa, i putem drugih šikaniranja. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona je član 73. stav 1. tačka 2. Ustava, po kome Skupština donosi zakone i druge pravne akte, ali to ne može biti osnov za donošenje zakona čiji sadržaj nije u skladu sa Ustavom, Ustavnom poveljom, Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, kao i čitavim zakonodavstvom Republike Srbije. Lustracija je sprovedena u bivšim komunističkim zemljama: Poljskoj, Češkoj, Slovačkoj, Istočnoj Nemačkoj, Bugarskoj, Rumuniji. Ovaj zakon je, kako kažete, neki mađarski model. Ali, zar se mi možemo sa njima upoređivati? Čak i za vreme vladavine Broza mi smo u svakom pogledu bili iznad njih, od 1990. godine imamo višestranačke izbore koji su uvek priznati, a ovakav zakon nije donela nijedna bivša republika Jugoslavije. Mislim da nije dobro da se ono što je nekada napadano, tzv. moralno-politička podobnost, sada malo sakriveno legalizuje i da se pod izgovorom zaštite ponovo krše ljudska prava svojim političkim neistomišljenicima. Zar nije najbolja lustracija na ibzorima i da građani kažu ko je dobar, a ko nije, a ne da se ovaj zakon selektivno sprovodi prema potrebi protiv opozicije, a i u samom DOS-u ili vlasti ako neko istrčava i pravi probleme. Zabrinjavajuće je ko stoji u potpisu Predloga ovog zakona - ugledni profesori i pravnici, kao i Centar za unapređivanje pravnih studija iz Beograda, a on sadrži puno grešaka, protivustavan je, suprotan tzv. "maloj povelji o ljudskim pravima", a preduslov je za uključivanje našeg zemlje u evropske integracije. Mi smo juče na Odboru za pravosuđe, a i danas od predlagača čuli da zakon nema retroaktivno dejstvo, da je usmeren ka budućnosti, daopozicija treba da ga podrži i da će se vršiti lustracija vladajućeg DOS-a, da neće biti selektivan i da će se sprovoditi na osnovu materijalnih dokaza iz arhiva BIA-e i sudskih spisa, a u izveštaju Odbora dobismo da, bez obzira što je pravno sporno, utvrđuje se opšti interes da postoji povratno dejstvo odredbe člana 4. Činjenica je da se zakon ne može retroaktivno primenjivati i da je suprotan Povelji o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, koju skoro usvojismo, pogotovo članovima od 2. do 7, gde se ne sme vršiti diskriminacija, da su svi pred zakonom jednaki i da se zajamčena ljudska i manjinska prava ne mogu ograničavati. Takođe, i članu 9, gde svako ima pravo na sudsku zaštitu, članovima 17. i 18. - pravo na pravično suđenje i na žalbu; isto tako članu 57, gde se nivo postignutih prava ne može smanjivati i o tome ne može odlučivati komisija bilo kakvog sastava, pogotovu komisija ovakvog sastava, gde se još autoritet i validnost obezbeđuje predloženim ljudima, koji to po Ustavu i Zakonu o sudijama ne mogu raditi. Članom 126. stav 4. Ustava Srbije je definisano da sudija Ustavnog suda ne može vršiti drugu funkciju ili profesionalnu delatnost, a isto tako ni sudije ne mogu obavljati druge plaćene poslove. Sastav komisije je apsurdan i zbog toga što članovi mogu biti samo poslanici koji su pravnici. Što to pravo nemaju drugi poslanici i šta ako u sastavu Skupštine nema pravinika? Sam rad ove komisije nije usklađen sa našim pravnim zakonodavstvom. Naše zakonodavstvo polazi od toga da je neko nevin dok se ne dokaže krivica, a ovde je suprotno, ovde komisija i veća vrše provere i daju obaveštenja sredstvima javnog informisanja, ako lice ne odustane od kandidature za neku funkciju ili se ne povuče sa položaja, gde ima puno prostora za ucene i pritiske na sve političke protivnike, a da njima, shodno Ustavu i krivičnim zakonima, nije omogućeno pravo na odbranu. Predlog zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, koji je loš i neustavan, treba povući iz procedure i socijalisti ne mogu prihvatiti neka nova kršenja ustavnih načela i prava, pre svega da neko bira i bude biran. Neka se raspišu izbori i neka na njima građani sprovedu lustraciju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Kovačević. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Miloš Lukić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, posmatrajući kako se ovde dobar deo narodnih izabranika ponaša povodom ovog predloga zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava ili lustracije, samo bih da podsetim na neke notorne činjenice. Žao mi je što su oni koji su napustili ovu salu zaboravili ili ne žele da čuju i da znaju pravu istinu. Ovde imam materijal od 12. novembra 2002. godine. Nezakonito trošenje sredstava itd, navedeni iznos predstavlja dinarsku protivvrednost za 179.526.000 nemačkih maraka. To je utvrdila budžetska inspekcija za period 1996. do 2000. godine. Ministarstvo pravde i lokalne samouprave, da se malo podsete oni koji su zaboravili, računarsku opremu vrednu 3.269.265 nemačkih maraka nije evidentiralo u svojim poslovnim knjigama. Postavljam pitanje svima ovde - da li takvi ljudi treba i dalje da obavljaju javne funkcije, da li je iko odgovarao za ovih 12 godina, od onih koji su me nazivali da sam domaći izdajnik, da sam prodana duša, a sada to čujem i iz skupštinskih klupa? [[Dobacivanje iz sale.]] Dabogda taj koji to govori na poštenom poslu zaradio za koliko se Dragan Kovačević prodao. Da li ste imali hrabrosti da prijavite koliko ste imali imovine pre nego što ste postali poslanici? Da li je iko odgovarao za enormne nepravilnosti u nastupu? Da li se iko od nosilaca javne funkcije zabrinuo zbog kvalifikacija koje je koristio za normalne i poštene ljude? Dokazati svoju nevinost i čestitost je apsurd. Neodgovornost za izgovorenu reč mnogi su zloupotrebili i zloupotrebljavaju, nažalost i danas. Dovoljno je da izađete i da kažete - to i to ste uradili i što više se pravdate, vi ste veći krivac. Kaže se ovde da će se ovaj zakon primenjivati retroaktivno. Nemam razloga da strahujem od toga. Navešću svoj lični primer. Sam sebi retko dopuštam da govorim lično. Tri lekara koji danas rade u Čačku su mog oca proglasili da je lud i da ga treba izolovati iz društva. Mog oca ne mogu da vratim, ali zbog drugih, da se upozore, barem da se izvine za to što su radili pod nečijim pritiskom. To su stvari o kojima treba svaki čovek ovde i svaki poslanik da razmisli, da se nikada više ne dogode, da se nikada više nikome ništa slično ne dogodi. Biću malo ličan - moja majka je tri dana posle bombardovanja ispustila svoju plemenitu dušu. Rekli su mi da sam NATO plaćenik, da sam izdajnik, bez posledica, bilo kakvih. Ne želim nikome nikakve posledice, nego jednostavno, da svako normalan, da svako pošten pred samim sobom i pred drugima vodi računa o tome šta govori i šta radi. Da li treba otvoriti dosijee DB-a? Nemam razloga da se plašim da se otvaraju ili ne otvaraju. Oni koji poznaju tu problematiku, oni govore o tome da li treba prihvatiti činjenicu i misao da će ovaj zakon biti primenjen na nas. Ne razumem na koga. Treba i mora se jednom prizvati pameti i voditi računa o tome kako se ko ponaša, šta govori i da bude samosvestan i odgovoran prvo prema samom sebi, a onda i prema drugima, i prema državi i narodu i prema svima drugima. Ljudi koji su radili svašta sada optužuju. Ništa novo, ali će morati da se dobro zamisle, jer božja pravda je ipak samo božja pravda i svako mora o tome dobro da razmišlja i da misli. (Gordana Pop-Lazić, sa mesta: Replika.)
Vi ste bili član Vlade, čuvena ministarka za lokalnu samoupravu.
Pošto sam bila član Vlade narodnog jedinstva, ratne vlade, imam obavezu da uzmem u zaštitu sve ministre iz te vlade i povodom izveštaja budžetske inspekcije da su neke pare nenamenski trošene. Te pare koje su po vama nenamenski potrošene, potrošene su ne za ručkove, ne za putovanja, ne za letovanja, nego za izdavački poduhvat veka - štampanje sabranih dela Laze M. Kostića. Laza M. Kostić je čovek koji je lustriran od onih koji su vaši dedovi ili očevi, vi sada hoćete da lustrirate neke drugi koji će doživeti sudbinu Laze M. Kostića, koji je umro u izgnanstvu. A, deset tomova Laze M. Kostića preporučujem da pročitate. Ako vam je to teško da pročitate, imate knjigu Vojislava Šešelja na 1.050 strana - Istorija srpskog nacionalizma, u kojoj je sve to sažeto.
Isto kao član Vlade? Osnov za repliku?
Prvo, bio sam član Vlade, a drugo, kao zamenik šefa poslaničkog kluba za političku partiju koja je bila u prethodnoj vlasti, a ovde je govoreno o prethodnoj vlasti i prethodnoj vladi koja je, po izveštaju budžetske inspekcije, potrošila, kako reče ovde prethodnik, nenamenski 180 miliona maraka. Prema tome, osnova je koliko hoćete. Kada je već reč o toj potrošnji, prvo, jedan primer. Uvek kreni od sebe, pošto sam bio ministar. Ta budžetska inspekcija i to je takođe potreba, sutra ako se prihvati ovo da se formira komisija za lustraciju, ta budžetska inspekcija prva treba da bude lustrirana, i ministar Đelić, jer je naređivao budžetskoj inspekciji kako da lustrira, tj. kako da proganja bivše ministre. Dokaz za to jeste što nije bilo krivične prijave, Zoran Anđelković je kao predsednik Vlade Kosova, odlukom Vlade, potpisao 10 miliona za humanitarnu pomoć Srbima na Kosovu. Naravno, Đelić je napisao krivičnu prijavu. To je za tužilaštvo bilo smešno, ali se to 52 puta pojavilo u novinama. Vi ste potrošili 500 miliona za Srbe na Kosovu, samo Srbi nisu dobili ni dinar. Nema krivične prijave. Zalustriraćete sami sebe zbog toga što proganjate ljude, zbog toga kada se ode sada do inspekcije sa fasciklom SPS-a, inspektor kaže, zbog toga ste proganjani, zbog te fascikle, zbog toga što vodite političku kampanju dve i po godine protiv ljudi koji su bili u prethodnoj vlasti, zbog toga što ste pohapsili bez ikakve osnove 10.000 ljudi i priveli, zbog toga što ste uveli vanredno stanje protivustavno, zbog toga ćete biti vi lustrirani, to vam garantujem, zato što vodite kampanju protiv političkih neistomišljenika.
Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Miloš Lukić, nije prisutan, odustao. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Rade Bajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, za mene kao predstavnika najveće opozicione i pre svega patriotske i nacionalne političke stranke, i za mene kao predstavnika nekoga ko se bori protiv, pre svega, komunističkog zla, odnosno borili su se članovi moje porodice, moji preci, a zatim predstavnika stranke koja želi pre svega dobro celokupnom srpskom narodu i koja nikada nije zagovarala obračun sa političkim neistomišljenicima, ponižavajuće je što se u skupštinskom sazivu u kome sam poslanik iz redova SRS nalazi zakon o tzv. lustraciji, predložili su ga ljudi ili predstavnici političke opcije protiv koje se borim, evo unazad 13 godina. Nije ovde uopšte u pitanju način kako je to poslovnički dozvoljeno, da li jeu pitanju poslanik ove ili one stranke, kao što je to malopre spomenula gospođa predsedavajuća, već se radi o tome kakav je legitimitet te političke opcije u srpskom narodu, da li su njeni predstavnici ikada izašli na crtu, što bi se reklo, da traže i da zadobiju poverenje birača, a koliko mene pamćenje služi, mnogi od vas su uskočili u skupštinske klupe, ne poznavajući ni političke prilike od ranije, a naročito u višestranačkoj Srbiji od 1990. godine, to su otpadnici propalih Saveza reformskih snaga, Ujdijevaca, svega onoga što je obeležilo njihovo delovanje u smislu širenja antisrpske histerije unazad 13 godina. Kada se govori o kršenju ljudskih prava i o poglavljima koja su jasno naznačena kod predlagača o metodima kršenja ljudskih prava, reći ću i vama gospođo predsedavajuća, jer ste član te stranke koja predlaže ovaj zakon, pošto nije tu vaš politički komesar, predstavnik centralnog komiteta DOS-a, gospodin Ivan Andrić, da su metodi isti kao u vreme Josipa Broza i njegovih komunista, ali ste ih vi do najsitnijih detalja usavršili. Usavršili ste ih tako što ste to demonstrirali na najbolji mogući način, na poslanicima SRS, na onima koji vole svoju zemlju i svoj narod i na onima koji se suprotstavljaju bezakonju, koji se suprotstavljaju samovolji, rušenju pravnog poretka, ustavnih principa demokratskih načela, a to je sve ono za šta se zalagala SRS i od prvog dana tada kao jedini poslanik, četnički vojvoda, predsednik SRS prof. dr Vojislav Šešelj, a onda to nastavili predstavnici srpskih radikala koji su, rekla bih, nezasluženo dobili šamar od naroda 2000. godine da nas bude samo u broju 23. Jer se pokazalo kako su meseci odmicali i vi vršili vlast da je naša snaga mnogo veća i da smo mi istinski zaštitnici i interesa naroda, i ekonomske i socijalne pravde. Postavlja se pitanje ko su ti ljudi koji su vršili zlodela nad sopstvenim narodom unazad60 godina? To su ti isti ljudi čiji mnogi današnji potomci sede u skupštinskim klupama. To je propala frakcija sa 8. propale sednice Saveza komunista, to su ljudi koji su pod imenom i prezimenom, ali kao što reče gospodin Ćirković i pod konspirativnim imenima, kao što su Sokrat i ostali, špijunirali svoje koalicione partnere i ljude sa kojima su pretendovali da dođu na vlast i ljude na čijoj grbači su vršili vlast u ovoj zemlji. To su ljudi čiji su očevi počinili najveća zlodela nad srpskim narodom i koliko god da su fašisti, a izvršili su takav nezabeleženi genocid u gradu iz koga dolazim, ubili preko 7.000 Srba, ostalo je nerasvetljeno pitanje koliko su komunisti ubili Srba, a upravo njihovi potomci se danas nalaze ili će se nalaziti na čelu te komisije za lustraciju i tako dalje. Podsetila bih na ono što se zove špijuniranje, odnosno tasterisanje od strane onih koji su, pre svega u moralnom smislu, najgori mogući predstavnici ljudske vrste, a podsetiću vas na poslednju operaciju nazvanu Mačva i na aktere te operacije. Kada se u toj operaciji spominje ime Radon, jasno je svima da se govorio o visokom funkcioneru današnje policije, odnosno načelniku Žandarmerije. Kada se spominju neka druga imena, jasno je svima da se govori o potpredsedniku Republičke vlade i tako dalje. Kako onda vi, koji podržavate takve, dajete im legitimitet i sa kojima danas na ovako nakaradan način, kršeći sve ljudske i pravne norme, vršite vlast, možete da zagovarate neko moralno pročišćenje. U SRS od njenog osnivanja nikada, ni na čelu mesnog odbora, a kamoli visokog funkcionera stranke i narodnog poslanika, nisu mogli da se nađu ljudi koji su na bilo koji način moralno ukaljani. Ne morate vi, sledbenici najgorih mogućih komunista,titoisti i ostali koji su toliko zla nanelinarodu, a pokazali ste da ste za to eksperti unazad dve i po godine, da vršite nikakvo moralno pročišćenje, a naročito u našim redovima. Mi se ponosimo zbogtoga što smo želeli da se sukobi između političkih stranaka i različitih opcija odvijaju isključivo ovde u skupštinskim klupama, a nikada na ulici, ni na jednom našem mitingu nigde se nije desilo nikakvo krvoproliće. Želeli smo da narodni sud odluči ko će ga predstavljati ovde. Uverena sam da je pred nama samo jedna opcija, to je ova, protiv koje se, rekoh, borimunazad 13 godina, a to je predlagač, sada GSS i svi oko njega, a sa druge strane smo mi i svi oni koji žele dobro i narodu i državi. Uverena sam da će građani izabrati nas, a da će vas žigosati zbog svih vaših postupaka i zbog onoga što su gradili vaši preci, a čime se vi danas ponosite i čije savršenije metode koristite na najgori mogući način. Hvala vam.
Mogli ste nešto reći o zakonu. Reč ima narodni poslanik Rade Bajić, a sledeći prijavljeni za reč je Milorad Mirčić.
Poštovani narodni poslanici, pred nama je zakon koji ni po kakvim osnovama nije mogao da se nađe danas na razmatranju. Pre svega, on je protivustavan, protivzakonit, pravno-tehnički nekorektan, i što je najgore, to je selektivan zakon. Jednostavno, ovo je na neki novi, perfidniji način uvođenje moralno-političke podobnosti u savremeni život i protiv onoga što ste se vi u vašim ranijim nastupima kada ste bili opozicija najviše borili, a to je ta vrsta podobnosti. Vi ste to sada na direktan način uveli kroz ovaj zakon. Pozivanje na istočne zemlje i na njihove zakone apsolutno je neprihvatljivo iz razloga što se ovde u zadnjih 12, 13 godina desilo preko desetinu izbora i ti izbori su bili legitimni, legalni i na kraju je apsolutno i pozicija i opozicija priznavala rezultate tih izbora. Dakle, nije to bila demokratija ili neki režim tenkovima i borbom na ulici, jednostavno glasanjem i voljom naroda. Sa druge strane, nigde u demokratskim zemljama, uveren sam da znate i to da ni u bivšim jugoslovenskim republikama ovakav zakon nije donet i on ne može biti tekovinai produkt savremenih demokratskih kretanja, već je ovo uvek proizvod revolucionarnih prevrata, samo u onim zemljama gde su se takvi prevrati događali donošeni su ovakvi zakoni. Kada sam rekao neustavan i protivzakonit jasno je iz svih odredbi, pogaženi su pre svega i Ustav i zakon, pogažena je Povelja koju smo nedavno usvojili, počev od člana 2, 3, 5, 6, 17, 63, razgovarao sam sa pravnicima, nisam pravnik, ali uvek želim da se dobro informišem o materijalu o kom diskutujem. Rekli su da se čude da je mogao neko ovako pravno nekorektno i ovako protivustavan zakon da ponudi Skupštini. Pre svega, kaže, uvid u spise. Uvid u spise uopšte nije materijalni dokaz. To je pretpostavka nečije krivice, a ne polazi od osnovnog načela pravde - pretpostavke nečije nevinosti. Želeo bih nešto da vas pitam, za ove dve i po godine, koliko je toga očišćeno, ako se koristimo dokumentima iz državne bezbednosti, sudskim dokumentima ili da li je igde upisano u dosije kršenje i gaženje ljudskih prava u zadnje dve i po godine, a pogotovo u onim sredinama gde su pobeđivale opozicione partije, pogotovo SPS. U tim sredinima, koje po toleranciji u političkim dešavanjima nisu bile na nivou, drastično su se kršila ljudska prava putem kriznih štabova. Jednom sam rekao, u krizne štabove su uglavnom ulazili problematični ljudi, koji nisu bili dobri radnici, ni dobri ljudi. Pošten i čestit radnik neće da se svrstava u takvu grupu. Izbacivali su iz preduzeća te ljude koji nisu imali nikakvu grešku, znali su da vode preduzeće i šta smo dobili: em što smo im prekršili ljudska prava, ostale su im porodice bez egzistencije. Mi smo ostavili indirektno desetine i desetine hiljada radnika bez posla, jer ljudi koji su došli da vode preduzeće nisu to znali da rade, upropastili su preduzeća. Krizni štabovi su upadali u opštine i izbacivali legalno izabrane ljude. Pokrovitelj je bila ova skupština putem Ministarstva pravde, priznavali su rezultate tih upada, preko kriznih štabova su uvodili svoje prinudne samouprave i ljude koji su bili legalno izabrani isterivali na ulicu. To je osnovno kršenje ljudskih prava. Kada govorimo o selektivnosti, tipičan primer, a neću da kažem da možda negde u dnu duše predlagač zakona i nije mislio nešto dobro, kada je rekao, kada se površno gleda i kaže, odgovaraće ovi, svi će biti lustrirani, počev od ovih koji su na vlasti, pa do svih onih koji budu ubuduće predlagani na neke funkcije. Setimo se Zakona o ekstraprofitu. Tada smo rekli da je Zakon o ekstraprofitu apsolutno selektivan, jer će se odnositi samo na pripadnike prethodne vlasti. Šta se desilo? Kažnjavani su ljudi koji su imali desetak ili više kvadratnih metara stana, a oni koji su na drogi, na prevarama, na crnoj berzi zarađivali milione i milione maraka i ulagali u palate, nigde ih nije bilo. Kažnjeni su samo oni koji su eventualno imali 30 ili 40 kdvadrata viška, kažu, nepravilno dobili. Kada je to sve odrađeno i kada su svi ti koji su bili u prethodnoj vlasti kažnjeni za to što su imali višak kvadrata za stanovanje, onda je taj zakon ukinut. Jednostavno, to nas tera da kažemo i mislimo da će i ovo biti selektivan zakon. Gde su oni koji su upali u Skupštinu, instituciju države, i zapalili je, pa zapalili televiziju. Ti se ne spominju, niti imaju ikakav papir, niti dosije o sebi. A da se i ti obuhvate, da se obuhvate svi oni koji su kršili ljudska prava, svaki moralan i čestit čovek bi to prihvatio. Ovakav selektivan zakon, koji će se sigurno primenjivati, neprihvatljiv je za poslanike SPS-a i ovakvog ga ne mogu podržati.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a posle njega narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodi narodni poslanici, krajem DžDž veka ili tačnije, poslednje decenije DžDž veka, Evropu je zahvatio talas antikomunizma. Naime, smenjivan je režim koji je po svojim odlikama, karakteristikama, bio protiv čoveka, protiv svake humanitosti, protiv svih načela, nešto što je posle svih ovih godina daleka prošlost. Svi smo bili duboko ubeđeni da je najveće zlo koje se zove komunizam prošlo. Prošlo,skinuto u većini zemalja voljom naroda. Međutim, svedoci smo da se krajem tog prošlog DžDž veka pojavilo približno zlo kao što je komunizam, a to je antikomunizam. Ono sve što je podrazumevala borba protiv komunizma, tzv. antikomunizam, nanelo je štetu mnogim zemljama, mnogim narodima, mi smo, hteli to ili ne da priznamo, prolazili kroz sva ta iskušenja. U Srbiji je višestranačje počelo krajem 90-tih, odnosno početkom 90-tih. To višestranačje ima dobrih i loših strana. Taj višepartijski sistem je možda u nekim trenucima izgledao mnogo lošije rešenje, nego što je ranije Srbija imala. Svi smo svesni činjenice da nismo mi merodavni, nismo mi dovoljno dobre sudije da odlučujemo o karakteru i o dobrim i o lošim stranama tog sistema. Prepustili smo to istoriji. Istorija nas je naučila da posle svih tih zala dolazi nešto što je nadmašilo sve, a to je neokomunizam. Neokomunizam je došao 5. oktobra u Srbiju. Po čemu se karakteristiše taj pokret ili taj sistem? Po prividnom višestranačju i po bezumlju. Dok je komunizam bio jednostranačje i jednouman, ovo je bukvalno bezuman režim. U čemu se ogleda bezumnost ovog režima? U više stvari. Prvo, preko Predloga ovog zakona, nepromišljenom odlukom ili predlogom jedne, može se slobodno reći, marginalne političke stranke, poslanička, odnosno parlamentarna većina u ovoj skupštini želi da vodi borbu koja do sada u istoriji srpskog naroda nije zabeležena. Naime, sam pojam promene i smene vlasti je i ranije praktikovan u Srbiji, na taj način što smo imali u prošlim vremenima primere da dolaskom na vlast ili izborom nove vlasti kompletna administracija ili oni koji su bili na usluzi prethodne vlasti, premeštaju se, razmeštaju, razrešavaju svojih funkcija, ali to je išlo nekim ustaljenim tempom, nekom normalnom procedurom. Šta se desilo 5. oktobra 2000. godine? Dolaskom na vlast DOS je imao legalitet da to isto učini u Srbiji, da promeni kompletnu vlast i da ispuni obećanje narodu koje je dao. Taj legalitet, odnosno legitimitet nije dugo trajao. Došlo je do raspada DOS-a. DOS se raspao. Gospodo, uvek vas podsećam sa ove govornice, vama je ime DOS, a prezime Vojislav Koštunica. Tako ste i pod tim imenom izlazili pred građane Srbije, a oni vam dali poverenje. Vi više nećete da se zovete tako, odnosno nećete to prezime. Nemate legalitet, nemate legitimitet, nemate odobrenje od građana. Vi sada hoćete da uvodite presedan, hoćete da vršite pročišćenje, lustraciju u vašem rečniku, kako vi to koristite u običnoj terminologiji. Ovaj pojam postoji, gospodo, samo u dve oblasti. Ima lustracija kao pojam u medicini. Za nju se koriste neki preparati, koje bi dobro bilo da i vi, neki od vas, to koriste. Ima duševno pročišćenje. Ovakvo pročišćenje koje vi želite da sprovedete u Srbiji, to nigde nije primenjivano. Pozivate se na zakonske i ustavne osnove, pozivate se na neka iskustva istočnih zemalja. Uzmite malo, gospodo, pročitajte, vidite kakvo je iskustvo Istočne Nemačke. Knjige su objavljivane o tome. Otvaranje dosijea, pokretanje ovakvih smena uz pomoć ovakvih zakona, izazvalo je velike probleme u Ističnoj Nemačkoj. Nakon toliko godina, objavili su knjige i knjige da je to sve bilo unapred planirano od CIA-e, američke obaveštajne službe, da su dosijei bukvalno frizirani, nameštani da bi se neki ljudi, ondašnjeg režima, skidali sa vlasti, blatili, osuđivali. Po čemu se ovo razlikuje od onoga što je rađeno u Istočnoj Nemačkoj? Samo po imenu i prezimenu predlagača. Gospodo, imamo sudove, imamo sudske organe, nemojte sebi da uzimate pravo da formirate komisiju, da formirate politbiro, ta komisija nema uporište u postojećim zakonima, niti u Ustavu ove države, ni u Povelji koju ste vi doneli, a mi branimo, jer većina u ovoj skupštini, kao što vidite, nema uporište. Ali, vi hoćete to po svaku cenu. Zašto to hoćete? To hoćete zbog toga da biste na sva zvona objavili da je ono što je ranije bilo sve crno, a sada je došao preporod, vašim dolaskom na vlast Srbija se preporodila. Jeste, gospodo, tako je, ako se taj preporod sadrži u kontejnerima, svakodnevno možete da se uverite da sve više i više građana Srbije vi šaljete u te kontejnere. [[Aplauz poslanika SRS.]]
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, narodni poslanici, dame i gospodo, razumem inicijativu Građanskog saveza zato što je Građanski savez, njegova politička suština, njegova politička platforma, upravo ono što piše u ovom predlogu zakona. To je njihovo političko, parlamentarno, građansko i svako drugo pravo. Moja obaveza i moje pravo je da se, na osnovu političkog programa partije kojoj pripadam, suprotstavim argumentima za koje mislim da su važni i da pokušam da osporim predloženi zakon, eventualno da zavredim i glas nekoga od vas. Sa stanovišta procedure, prava i Ustava, zakon je nepodoban. O tome bismo mogli da govorimo, ali to nije potrebno. Godine 1954, u FNRJ je donet Zakon o gubitku biračkog prava i građanskih prava, poslednji put u jednom sistemu, a svi ste saglasni u tome, koji je bio nepluralistički i nedemokratski. Postoje drugi mehanizmi, politički, pravni, ljudski, moralni, građanski, na osnovu kojih je moguće sprečiti ono što vi želite da sprečite zakonom koji je danas u proceduri. Postoje različiti aspekti i realna posledica ovog zakona, ukoliko bude usvojen, da se kao opasan pravni alat nađe u rukama ljudi koji imaju pravo da ne znaju ili da budu neodgovorni i da, primenjujući ga, čine negaciju onoga što je predmet Predloga zakona - da krše ljudska prava drugih lica i da to čine sa verom i ubeđenjem da čine nešto dobro. Naveo bih dva primera koji su važni, jedan za mene lično, a drugi je opšti. Taj argument sam već iznosio kod rasprave o Zakonu o telekomunikacijama. Jedan od podnosilaca ovog predloga zakona je uvaženi profesor Dragor Hiber. On je predsednik Upravnog odbora "Telekoma". Dakle, ima odgovornost za ono što se dešava u "Telekomu" danas, kao i juče. Postoje tzv. SUP-ovi razdelnici. To su tehničke celine u koje, bez ometanja, svakodnevno dolaze radnici BIA-e, jer jedino oni imaju ključ od tih prostorija, i presreću telefonske veze lica koja su im, na ovaj ili onaj način, interesantna. To je realan osnov da gospodin Hiber, da direktor "Telekoma", da član Upravnog odbora "Telekoma", da Vlada Srbije, da ministar policije, budu lustrirani. Naveo bih drugi primer. Četvrtog oktobra 2000. godine, tokom tzv. demokratske blokade na punktu u Konjevićima, to je jedna raskrsnica u Čačku, u organizaciji DOS-a, zaustavljeno je sanitetsko vozilo ČA-754-57. U njemu je bio bolesnik koji je imao hitan uput za jednu važnu zdravstvenu instituciju u Beogradu. Opijeni od toplog piva i masnog pečenja, ljudi koji su bili na toj barikadi rekli su da taj sanitet sa tom bolesnicom ne može da prođe jer nije hitan slučaj. Taj hitan slučaj je moja supruga, a umrla je nekoliko nedelja kasnije. Odgovorni za ovo su: funkcioneri DOS-a u Čačku, funkcioneri DOS-a u Srbiji, lica koja su bila tamo, na toj barikadi, ja sam odgovoran, pred svojim sinom, da ih lustriram moralno i ljudski, kako god hoćete. Ko ima pravo da uzima tuđi život u svoje ruke? Da li je i to predmet lustracije? Da li je predmet lustracije i to kada lekar, na Prvoj hirurškoj klinici, kaže da ne može da operiše zato što mora da ide pred Savezni parlament? Imam ime, a imam i svedoke. Hoće li i to biti predmet lustracije? Ne upuštajte se u ovo, zato što iz ovoga može svašta da izađe. Lustracija je mač sa dve oštrice. U nekim drugim državama istočnog pakta, mi nikada u takvoj nismo bili, stvar je sasvim drukčija. Posle propasti tzv. Istočne Nemačke ostalo je šest miliona dosijea iza Štazija. Po tvrdnji gospodina Gorana Petrovića, bivšeg načelnika DB, u našoj vlasti od 1993. do 1997. godine u Beogradu, vođeno je samo nekoliko dosijea, manje od deset. Čak i da je jedan - mnogo je. Ali, nemojte menjati teze. Nismo bili takva država kakvom nas predstavljate u ovom zakonu. To nije bio totalitarni sistem kakav želite da dokažete. Nemoguće je 6. oktobar dovesti danas 29. maja zato što je optimalan rok za donošenje zakona o lustraciji istekao u prva tri - četiri meseca u Srbiji. Nemam nikakav lični strah, ni u odnosu na bilo koju odredbu predloženog zakona. Stasao sam u porodici u kojoj se vodilo računa o dobrom vaspitanju i o odnosima prema drugim ljudima. Ali, usvajanjem ovakvog zakona doći ćemo u situaciju da dobre ljude, koji samo zbog toga što drugačije misle ili drugačije politički delaju, svrstavamo u ovaj ili onaj koš. Socijalistička partija Srbije se ne boji ovog zakona. Ona će se suprotstaviti ovom zakonu, ako bude usvojen na način koji će biti prepoznatljiv. Ali, Socijalistička partija Srbije će umeti, kada dođe na vlast, da ovaj zakon ukine i da vam dokaže da niste vladali demokratski, da niste napravili demokratski ambijent u Srbiji i da niste ispunili obećanja koja ste davali kada ste stupali u izbornu kampanju. Još samo jedna rečenica u vezi sa medijima i onim što funkcioniše ovde. Nijedan medij u Srbiji juče nije objavio da je šef države Srbije primio u audijenciju švajcarskog ambasadora. Želim da znam da li i to spada u ovu ili onu lustraciju, ko je lustrirao švajcarskog ambasadora i ko je Đorđu Sorošu dao prednost u odnosu na oficijelnog predstavnika jedne neutralne zemlje.
Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre samo desetak minuta bila sam ispred skupštinske sale i tu zatekla sedmoricu policajaca, uniformisanih i naoružanih. Član 235. stav 3. kaže da ovlašćena službena lica državnih organa ne mogu da imaju pristup u prostorije iz stava 1, a to je zgrada Narodne skupštine, niti da preduzimaju bilo kakve mere bez odobrenja predsednika Narodne skupštine. Pitam da li je predsednik Narodne skupštine pozvao uniformisana lica, predstavnike Ministarstva unutrašnjih poslova, da budu u zgradi Narodne skupštine i iz kog razloga ili je to uradio možda gospodin Šutanovac, koji pledira da bude prvi policajac u državi. U svakom slučaju, prekršen je Poslovnik, a razlog nam je nepoznat.
Dobićete obaveštenje usmeno ili pismeno od predsednika Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Jovan Todorović.
Još jedan u nizu zakona koji otprilike treba da znači - novim bogovima se prinosi nova žrtva, a nova žrtva je ono što će da proistekne iz ovog predloga zakona, ukoliko se on kojim slučajem usvoji. Ovaj zakon ne može da se usvoji i ne bi smeo da bude na dnevnom redu, mada me čudi da predsednik Narodne skupštine nije odbacio ovakav predlog, jer je on uvredljiv za Narodnu skupštinu. Uvredljiv je u jednom delu obrazloženja, gde se iznose prvo netačni podaci, a drugo podaci koji vređaju dostojanstvo svakog građanina Republike Srbije. Netačni podaci se odnose na pozivanje na neku praksu koja je primenjena posle pada Berlinskog zida u Istočnoj Nemačkoj, a nažalost tada nije ni postojala Istočna Nemačka, kako predlagačima to nije jasno. Druga stvar, što je u razlozima za donošenje ovog zakona predlagač izgubio elementarni kriterijum za osećaj pripadnosti jednoj teritoriji koja se zove državom, pa je uspeo da navede neke pojmove poput denacifikacije, defašizacije, a u našim uslovima to znači desrbifikacija. Desrbifikacija je krenula po sistemu - sve što je bila prethodna vlast treba vezati za kriminal i koristoljublje. Dokaz za koristoljublje je trebalo da bude zakon o jednokratnom porezu na ekstraprofit i ekstraimovinu. Dokaz za kriminal je trebalo da bude ono vanredno stanje i ona nenormalna veza između predstavnika prethodne vlasti sa pripadnicima organizovanog kriminala koji su 5. oktobra učestvovali u buldožer revoluciji. Naravno, to je sve nenormalno, nespojivo, nevezano i to nam ova isukana "Sablja" pokazuje, da je ona isukana i ona će da iseče verovatno ruku onoga koji je izvadio iz korica, a ne tamo gde je usmerena i uperena. Treća stvar, vrlo važna, jeste što svi predstavnici drugačijih političkih stavova od vladajućeg stava Građanskog saveza Srbije moraju da budu osuđeni, pa ako ne u Hagu onda u okviru Petog opštinskog suda, gde će biti posebno odeljenje za ratne zločine, a što se i tamo propusti onda će da dočeka komisija koja će da sprovede tu opasnu denacifikaciju, a podsećam predlagača da bi morao da se izvini građanima Srbije zbog upotrebe ovih pojmova, jer nijedan uslov nije ispunjen da se taj proces, nametnut 1945. godine Nemačkoj, sprovodi u Srbiji. Ni jedan jedini uslov i to je ta uvreda koja je načinjena građanima. Dalje, predlagačima ovog zakona bih skrenuo pažnju na neke nepobitne činjenice. Tokom 1999. godine, dok je Srpska radikalna stranka učestvovala u vlasti, pojavila se ideja kod nekih stranaka ili jedne stranke, tada u vlasti, da donese Zakon o borbi protiv terorizma. Verovatno se sećate da je u tim odredbama predloženog zakona, nacrta ili razmišljanja o tom zakonu, bilo odredbi kojima se narušavaju političke slobode. Srpska radikalna stranka je sprečila donošenje tog zakona. Danas u DOS-u nijedna stranka ne sprečava donošenje jednog neustavnog zakona kao što je ovaj što se predlaže. Druga nepobitna činjenica, u to vreme neke stranke koje su bile na vlasti organizovale su kamenovanje prostorija Demokratske stranke u Krunskoj ulici. Srpska radikalna stranka, učesnik u vlasti, to je osudila. Demokratska stranka je 5. oktobra došla na vlast i prva stvar koju je uradila jeste da je pokrenut postupak da se Srpska radikalna stranka iseli iz Magistrata. Ako već pričate o zakonu o lustraciji dotaknite malo i moral, malo i onog političkog morala. Ne želim da držim moralne pridike, jer to nije zadatak političara i nikome neću prigovoriti bilo šta da li je moralno ili nemoralno, ali samo da vas podsetim, članom 33. i 34. ovog neustavnog zakona, sve vrsni pravnici, stručnjaci, profesori pravnog fakulteta, po prvi put u našoj praksi su uspostavili dve mere: jedna je objavljivanje, a druga zabrana učešća u političkom životu. Kako onda ovaj zakon nema retroaktivnost? Te mere treba da se primene na događaje i nešto što je bilo 1976. godine. Eto, to je ta tačka koja treba da se stavi i prosto se čudim onima koji su poprilično veći, snažniji u DOS reformama, što trpe ove male, zašto ih šlepuju. Svi ste vi otpisani, zar ne vidite. Svi, samo vas nisu obavestili. Neobavešteni su otišli. Oni doneli Poslovnik, prekršili sva moguća parlamentarna pravila, pa kukaju za Poslovnikom. Nemojte vi da dođete za koji dan u tu situaciju. Danas je 29. maj, nemojte da zaboravite, nemojte da zaboravite.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, a posle njega narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, što više čitam ovaj zakon, odnosno predlog zakona, sve ga manje razumem. Istina je, nisam pravnik po obrazovanju, ali toliko bih i mogao da protumačim neke formulacije iz ovog zakona, međutim idući od jednog do drugog člana jednostavno ne razumem kako će se ovaj zakon uopšte i primeniti, ako dobije bilo kakvu većinu u ovoj skupštini. Jedino razumem da će se zakon primenjivati 10 godina od dana donošenja i mogu da vam kažem da ako socijalisti ponovo dođu na vlast tu odredbu zakona neće menjati. Dakle, i mi ćemo primenjivati, pa ćemo početi možda od 6. oktobra 2000. godine, pa terati do neke 2013. godine, do kada bi ovaj zakon trebalo da se primenjuje. Nije izgleda suština u tome. Poslanici Građanskog saveza su podneli ovaj predlog, svi potpisali, osim gospođe Nataše Mićić, koja je poslanik Građanskog saveza, koliko je meni poznato, predsednik Skupštine i vršilac dužnosti predsednika Republike. Znači li to da se ona sa ovim predlogom ne slaže ili da ovaj zakon nije pravnički tako uređen da može ući u ovu skupštinsku proceduru na način kako je ušao, a pogotovo po hitnom postupku. Ispada da smo rešili sve probleme u zemlji, samo nam još fali zakon o lustraciji i onda je mirna Bačka i nema nikakvih problema. Ko o čemu "baba o uštipcima". DOS od oktobra meseca, a i pre toga priča o lustraciji i opet mu treba dve i po godine vremena da to što je obećao narodu učini. Mogu da vam kažem da bih razumeo da je ovaj predlog došao u skupštinsku proceduru, recimo, u februaru mesecu 2001. godine. Razumeo bih motivaciju, razumeo bih neke vaše razloge o kojima ste javno govorili, ali dve i po godine posle - to znači, zapravo, za mene, pripremu za političku situaciju koja će neminovno vrlo brzo uslediti. Pretpostavljam da je to priča o izborima i da je ovo jedno pozicioniranje i Građanskog saveza na ovaj način. Imamo primere Demohrišćanske stranke, koja pokreće inicijativu za raspisivanje referenduma o samostalnoj Srbiji u vreme kada se ovde, u ovom parlamentu, usvaja Ustavna povelja, u vreme kada se, evo ovih dana, vrši tzv. harmonizacija odnosa sa Crnom Gorom itd. Je li to DOS? Hoće li danas posle profesora Simonovića, koji je ovde časno, za ovom govornicom, rekao razloge zbog kojih nikako ne može da podrži ovaj zakon, biti još onih koji će slobodno izneti svoje mišljenje o ovom zakonu. Gospodin Pajtić je magistar pravnih nauka, nadam se budući doktor i profesor univerziteta, i on u ime poslaničke grupe DOS - Reforma podržava ovaj zakon. Prosto ne mogu da razumem pravnika koji će ovakve formulacije i odredbe kakve smo dobili podržati, a da pri tom poslanik DOS-Reforma, gospođa Čomić, opravdano podnese nekoliko amandmana koji menjaju suštinu i pokazuju pravničko neznanje ovih koji su predložili takav zakon. Recimo, ovim zakonom se propisuje obaveza sudija Ustavnog suda da učestvuju u radu komisije. Kojim to zakonom može? Ni ovim to ne može, jer je Ustav propisao nadležnost Ustavnog suda i sudija Ustavnog suda. Komisija postaje nekakav sud, nešto će da sudi. Imate li vi, koji to predlažete, neku evidenciju o tim mogućim kršenjima ljudskih prava koja će u periodu od 1976. do danas biti predmet ovog zakona. Može li jedini ili prvi izvor biti neki dosije u BIA, kako se to danas zove. Nemamo zakon o ombudsmanu, ali imamo nadležnost tog narodnog advokata u ovoj komisiji. Dok ne budemo imali narodnog advokata, obavezaćemo javne tužioce i zamenike javnih tužilaca da učestvuju u radu ove komisije. To jednostavno ne mogu da razumem. Od kada se može izjednačiti uloga narodnog advokata i javnog tužioca - i to po teritoriji. Konačno, šta je posledica ovog zakona? Posledica je da se na zakonit, kulturan način kandidat političke stranke za poslanika, koju ne mirišemo, ne podnosimo ili ne želimo u parlamentu, prisili da odustane od kandidature, a da istovremeno nije obaveza komisije da dokaže da je neko kršio ljudska prava, nego je obaveza onoga ko je osumnjičen da dokaže da nije. Vi se žalite na vreme Broza, pominjete neki međunarodni dokument - Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima iz 1976. godine. Čak kažete da je to stariji akt od svih naših zakona, pa i od Ustava. Gde to ima? U Brozovo vreme je postojala Komisija za ispitivanje porekla imovine i samo pred tom komisijom je onaj koji je bio osmunjičen da je stekao nezakonitu imovinu morao da dokaže da to nije tačno. Nije komisija imala obavezu da dokaže da je on stekao nezakonito. Tako i ovde. Podrazumeva se da sam kriv zato što pripadam političkoj stranci koja mi je problem, zato što hoćemo da ga, na neki način, u javnosti pre svega, predstavimo u crnom svetlu. Zato ova pretnja da će komisija odrediti sredstvo u kojem će objaviti da je taj i taj prekršio to i to ljudsko pravo. Još samo fali da na osnovu ovih odredbi, koje imamo u zakonu, kažete da je povreda ljudskog prava da je neko radio na "crveno slovo" itd, pa da ne može biti kandidat za poslanika. Zanimljivo, za sva ostala mesta od pet do 19 postoji neki postupak, postoji neka procedura, posledica je da se taj mora povući sa tog mesta ukoliko i Ustavni sud, na osnovu žalbe, utvrdi da je povredio ljudsko pravo. Ustavni sud za to uopšte nije nadležan, ne može mu se dati to ovlašćenje odnosno obaveza. Dobro je gospođa Gordana Čomić, poslanik Demokratske stranke, primetila da je to nadležnost Vrhovnog suda, ako je uopšte i njegova, ali nekako je primerenije Vrhovnom sudu, a ne Ustavnom sudu. Ali, samo kandidat za poslanika nema mogućnost da, kad uloži žalbu, bude kandidat i dalje, pa ako taj Vrhovni sud opredeli da je počinio povredu ljudskog prava, da mu onda, recimo, prestane mandat poslanika, ako je izabran, nego je stvar u tome da se unapred spreči da bude uopšte kandidat. Tu ćemo naići na mnogo problema. Budite sigurni da će bar polovina onih, koji će na ovaj način biti lustrirani, biti sadašnji ili bivši pripadnici vladajućih stranaka u ovoj zemlji. Uzmite prava građanina da gleda, recimo, TV prenos iz ove skupštine. Pa zar se nije uskraćeno pravo od strane državne institucije, kakva je televizija, građanima u Srbiji da gledaju TV prenose i da slušaju parlamentarnu raspravu o zakonima koji život znače, a tamo neki upravni odbor RTS-a je odlučio da nema interesa za TV prenos. Hoćemo li jednoga dana upravo te članove upravnog odbora lustrirati po odredbama ovog zakona, da ne govorimo o drugimmogućim situacijama. Mislim da je pametno da predlagači iz Građanskog saveza, poštujući dostojanstvo ove skupštine, poštujući pravničku struku, čudi me da je ovo profesor Hiber potpisao, mislim da on ovo nije čitao, povuku ovaj zakon iz procedure i da priznaju da nisu napravili nešto što bi, u ovom momentu, bilo korisno za Srbiju, a pogotovo prihvatljivo za većinu poslanika u ovom parlamentu. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, poslanička grupa Srpske radikalne stranke. Posle njega reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, zakon o odgovornosti za kršenje ljudskih prava - kako to gordo zvuči. Samo da vas podsetim da vi kasnite sa ovim zakonom. Kada su navodne mirovne snage UN došle na Kosovo i Metohiju, odmah su primenile zakon o lustraciji. Dovoljno je bilo da bilo koji Šiptar, pripadnik bilo koje nesrpske zajednice ukaže - ovaj Srbin mi je ubio strica, opljačkao kuću - taj je išao je u zatvor. Tako je na stotine Srba i dan-danas u zatvoru. Po dve godine leže i onda se puštaju na slobodu bez ikakve krivice. Imate na stotine takvih slučajeva. Ovo je nešto slično tome. U međuvremenu prisustvuje 55.000 vojnika UNMIK-a i KFOR-a u tom momentu da zaštite ne više od 55.000 Srba, jer u tom trenutku ih nije bilo više na Kosovu. Desilo se mnogo toga što svi znate: 1.300 kidnapovanih, 1.500 ubijenih, 250.000 prognanih. Francuski vojnici su u Vučitrnu išli od kuće do kuće i isterivali Srbe iz kuća i stanova. Da li ćete da lustrirate one koji su učinili ove zločine na Kosovu? Da li ćete da lustrirate Kušnera, Hekerupa i Štajnera? Da li ćete da lustrirate one koji su naterali Srbe da se registruju, koji su naterali Srbe da izađu na lokalne izbore, da izađu na izbore za pokrajinsku Skupštinu. Da li ćete te ljude da lustrirate? Da li ćete da lustrirate one čelnike DOS-a koji su uzeli novac, a zauzvrat naterali Srbe da izađu na izbore, i jedne i druge? Na kraju, pošto je ovo antisrpski zakon, a ja sam po Sorošu zločinac i kršim ljudska prava, jer želim da živim na Kosovu i Metohiji, molim vas da ovaj zakon primenite prvo na meni i da me lustrirate, jer bi za mene to bila čast i ponos, ne samo za mene, nego za celu moju porodicu i za sve moje potomke.
Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, a posle njega narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, skupštinska većina je imala istorijsku šansu da, ono što neko reče danas, konačno povuče crtu i da spreči sve one sukobe u Srbiji kojih je bilo od Kosovske bitke, pa nadalje, naročito one sukobe između Karađorđevića i Obrenovića, sukobe između informbirovaca i komunista, sukobe između četnika i partizana i sada, ako se ovo usvoji, sukobe između lustratora i lustriranih. Ovo hoću da kažem upravo zbog činjenice koja je prisutna, a to je jedno raspoloženje koje je kod naroda prisutno, da se na ovaj način želi, praktično, povećati političko progonstvo ljudi u trenutku kada su izbori na vidiku. Nema drugog razloga. Da li je to međunarodna zajednica vršila pritisak ili danas vrši? Polazeći od člana 11, koji oslobađa mnogih funkcija one za koje se posumnja da su vršili neka dela ili nedela, svejedno, parafrazirao bih nešto u stilu Davida Štrpca i rekao - hvala milostivoj vladi i ovom slavnom parlamentu što su nas oslobodili svih teških funkcija i obaveza, funkcija narodnih poslanika, predsednika Republike, funkcija direktora preduzeća, škola, ustanova, članova upravnih odbora, funkcija dekana i rektora. Hvala im na svemu. Istovremeno, kada je narod saznao pre neki dan da će ovaj zakon o lustraciji stupiti konačno na snagu, on je od silne radosti počeo da plače, a od silnog zadovoljstva jedva diše. Ovo utoliko pre što se, praktično, polazi od onih zakona koji su teško prepoznatljivi, naročito kada se radi o ljudima koji se nisu ogrešili o njega. Posle ovakvog zakona o lustraciji narodu ništa više neće biti teško. Neće mu biti teško ni zbog toga što su mu prodali preduzeće, neće mu biti teško ni zbog toga što je ostao bez posla, neće mu biti teško ni zbog toga što ne može da prehrani porodicu, ali zato je vladajuća većina donela zakon o lustraciji. Ne znam zašto je taj vremenski period tako kratak, svega od 1974. godine. Zašto se ne vratimo u prošlost, mnogo raniju? Što ne pođemo od Lazara? Zašto je Lazar Hrebeljanović, kada je znao da ide 100.000 Turaka na Kosovo, kada je znao da ima svega dvanaestak hiljada vojnika, ustao protiv jednog moćnog neprijatelja, velike Otomanske imperije koja je želela da stvara novi svetski poredak? Verovatno su i ove i prethodne vlasti nekome ometale da stvore takav svetski poredak. Možda je i ovaj zakon pod pritiskom javnosti upravo i rezultat takvog shvatanja stvari, i takvog shvatanja otadžbine i takvog shvatanja, pre svega, patriotizma. Ako mi želimo da zaboravimo svoju istoriju, onda će nam upravo ovaj zakon omogućiti da sve te sukobe i sve te antagonizme povećamo. Zbog toga bih upravo završio da ovo treba ubrzati. Vi se sećate, kada su Nemci hteli da streljaju neke Rome, pa su onda odugovlačili dosta sa tim streljanjem, onda je ustao jedan Rom i rekao - dajte, molim vas, gospodine, postreljajte nas što pre pa da idemo kući. Zamolio bih da donesete što pre ovaj zakon, pa da osvajamo vlast.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Branko Ružić.
Pošto je sada već jasno da je u pitanju rok od samo dva minuta, zaista sam u dilemi da li da kažem nešto što će ostati upečatljivo ili da počnem sa pravnom elaboracijom ovog nakaradnog zakona. U stvari, ovo i nije neki zakon, ovo je nešto što nije primereno ni jednom pravnom sistemu i bilo ko, ko sebi dozvoljava luksuz da potpiše ovakav jedan zakon, mislim da svoju pravnu reputaciju stavlja na vrlo velika iskušenja. Ljudi, u pamet se, ako je ovo priprema za izbore, ne valja vam, isto kao što vam ne valja i to što ste ukinuli skupštinske prenose, ne valja ni ovo. Neće vam doneti ni jedan pozitivan poen, doneće pozitivne poene nama i s tog aspekta bi možda trebalo da mi budemo za, međutim, kada kao pravnik sagledam malo bolje predloženi tekst, ne mogu a da ne pomenem nekoliko stvari. (Pravnik sam, a koga interesuje, može da dođe i da proveri u svako doba.) Prvo, zašto korpus ljudskih prava sagledavate samo sa jednog aspekta? Pa, ne postoji samo Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, postoji i o ekonomskim i socijalnim, u isto vreme donet - 1976. godine. Šta mislite, da je taj korpus ljudskih prava samo ono što vama odgovara? Da li će biti lustrirani oni koji su kršili i ekonomska prava? Ne znate? Pročitajte malo. Zašto se ovaj zakon ograničava samo na građanska i politička prava? Kako ćemo lustrirati one koji su nas deset godina držali pod sankcijama? Kako ćemo moći da se odnosimo prema njima, zašto ih čuvamo ili ih primamo ovde kao najveće prijatelje srpskog naroda, a oni su naši najveći neprijatelji. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) Nema veze, što pre raspisujte izbore, dok nije kasno.
Poslanička grupa SPS je iskoristila dozvoljeno vreme po Poslovniku. Pošto više nema prijavljenih za reč, pitam da li se javljaju predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Za reč se javio narodni poslanik Zoran R. Anđelković, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, mi danas razmatramo zakon koji se, faktički, najavljuje dve i po godine. Od 5. oktobra naovamo se najavljuje da će se doneti jedan ovakav zakon o lustraciji. Moram da budem iskren, većina pozicionih i opozicionih poslanika i ljudi koji iskreno razmišljaju o budućnosti Srbije su bili ubeđeni da ovaj zakon neće doći na dnevni red. Ubeđen sam daovaj zakon ne bi ni došao na dnevni red da gospodin Soroš ne dođe u Beograd, ali pošto gospodin Soroš dođe u Beograd, on naravno one koje je finansirao, verovatnoi oni koje imaju obaveze prema njemu, primora da izvrše tu obavezu i naravno dođosmo do zakona Soroš, tj. zakona o lustraciji. Naravno, sve je moguće i oni koji su najavljivali zakon, pa se sada ovde raspravljaju da li su bili za taj zakon ili nisu, verovatno su pošli od logične pretpostavke, da nije ni potreban zakon o lustraciji zato što se dve i po godine čini sve po svim nivoima vlasti da se izvrši represija u odnosu na političke protivnike suprotne političke orijentacije, naročito na političke protivnike koji su bili u prethodnoj vlasti, a koji su sada predstavnici opozicionih opcija. Kada čitate ovaj zakon uvek će se postaviti pitanje dali je on retroaktivan ili nije, alizamislimo koja će posledica biti čak i ako se usvoji ovaj zakon. Ostavimo po strani čak i to što on nije ustavan,jer mnogi zakoni koji su u ovoj skupštini usvojeni u poslednje vreme nisu ustavni, nemaju ustavni osnov, za većinu zakona se čak i sami ministri koji su to predlagali, a ne poslanici ili poslaničke grupe ili neke minule političke partije, slažu da nemaju nikakvo političko utemeljenje, ali oni se usvajaju. Podsetimo se samo zakona koji je ova skupština Srbije usvojila pre tri meseca, Zakon o krivičnom postupku koji apsolutno krši ljudska i građanska prava, a sada se čak i ministar pravde i Vlada Srbije slažu da taj zakon krši ljudska i manjinska prava. Ko će biti lustriran po tom zakonu? Svi oni koji su glasali za taj zakon. Na sreću, naravno, postoji listing o tome ko glasa za tajzakon. To podrazumeva da prvi koji treba da buue lustrirani, da im prestane mandat poslanika, jesu poslanici pozicije koji su glasali za Zakon o krivičnom postupku, koji krši ljudska i manjinska prava i tu nema nikakve zloupotrebe. Znači, potpuno se svi slažu, OEBS se slaže, ministar se slaže da je taj zakon suprotan Ustavu i da krši ljudska i građanska prava, da je suprotan Ustavnoj povelji, da je suprotan Povelji o ljudskim i građanskim pravima koja je usvojena. Ako je to tako, komisija treba samo da konstatuje, a u suštini po ovom zakonu komisija ne treba time ni da se bavi, jer poslanici pozicije su svesni da su prekršili sve te zakone i po toj logici bi bilo logično, ne da čekaju novi poslanički mandat da se kandiduju, nego da se ne kandiduju uopšte, tj. da podnesu ostavke zato što su evo, već svojim pritiskom na taster ovde, prekršili ljudska i manjinska građanska prava. Da li će se to dogoditi? Neće se dogoditi zato što poslanici pozicije misle da će i novi mandat dobiti, da će biti u poslaničkim klupama jer predstavljaju poslaničku većinu i zato što će oni birati komisiju koja treba da se bavi lustracijom. Šta ćemo dalje dobiti ovom komisijom? Dobićemo da krene poznata ona knjiga o srpskim neslogama, o srpskoj čaršiji, o tome da međusobno počnu da se obračunavaju kolege sa posla, pa će profesori da pišu o tome kako je ovaj baš dekan, koji je sada dekan na nekom fakultetu, nekada nekoga preko reda primio da polaže, nekog studenta i time je faktički ugrozio ljudska i građanska prava po ovome. Onda će doći u komisiju narednih nekoliko meseci nekoliko desetina hiljada pisama i dokumenata, govoriće o tome šta je Marko, a šta je Janko danas radio. Nećete se samo vi i Bezbednosna agencija baviti time šta ko radi, a mnogo trošite pare, pa i na mene, jer neki Branko, neki Maksa, pa neki Laufer, pa Zoran bio ovde, pa bio onde, pa radio 22. jula 2002. godine to, pa radio5. avgusta 2003. godine to, pa bio sa ovim, pa rekao ono. Šta će vam da trošite pare na to, jer ću da vam ispričam šta radim, zašto se zalažem, sve ovde za govornicom, jer nema nikakvih razloga da trošite pare za ovolike papire, pa onda još tu pričate kako neću, onda ću morati ove iz ovog krila što ste formirali, izašli su malopre, ispašće da ih afirmišem oko toga, ma i oko toga, nema problema, sve što treba ispričaću vam, nema razloga da se troši novac. Ali nije ovde problem u Branku, Maksi i ostalima, ovde je problem ko je to naložio, ko je dao nalog za tako nešto, ko daje nalog tim ljudima da se bave time, ko daje nalog finansijskom policajcu da dođe i kaže - moram da podnesem krivičnu prijavu, jer mi je to naloženo, jer pripada SPS-u; ko daje nalog sudiji da presudi, jer kaže - moram, izgubiću posao; ko daje nalog tužiocu, jer kaže -neću biti postavljen od Vlade za zamenika tužioca. Da li će ti ljudi biti lustrirani ovim, o tome je reč. Reći ćete da nije tako, hoćete spisak da vam donesem, juče sam rekao, žena odnela žalbu do poreske uprave sa fasciklom, slučajno je bila fascikla SPS-a i službenica joj je rekla - bolje vratite tu žalbu, ova fascikla vam je problem i zbog toga imate prijavu. O tome je reč ovde. Da li će ti biti lustrirani, da li zato pišete ovaj zakon, za koga pišete zakon? Hoćete nekog da eliminišete? Eliminišite ga na drugačiji način, pobedite ga. Da li će poslanici, malopre je ovde bilo reči o Poslovniku o kome smo govorili, koji su glasali za Poslovnik koji je suprotan Ustavu, a rekao sam i u prethodnoj raspravi da je Ustavni sud presudio da je suprotan time što zabranjuje poslaniku kao pojedincu da on lično daje amandmane, a ne poslanička grupa, da li će oni biti lustrirani,da li ćete vi sami sebe lustrirati zbog toga? To je sve kršenje ljudskih i građanskih prava, to je kršenje, to ste napisali ovde, time što pritiskate dugme da li ste učestvovali, doprineli ili bili prisutni. Vi ste direktno učestvovali, jer ste pritisnuli dugme i glasali za odgovarajuće rešenje. Drugo, naravno, da li će biti lustrirani oni koji čine sve da se svakog dana jedno preduzeće, odnosno po jedno preduzeće, sa nekoliko hiljada radnika, zatvori, time se oduzimaju preduzeća, time ostaju radnici bez posla, a naravno, ova privreda ostaje osiromašena, jer ta pareduzeća ne rade. Znate i sami da ste isterali za dve i po godine 40.000 ljudi samo zato što pripadaju drugim političkim opcijama. Upozoravam vas da pravite nešto što će se vama obiti o glavu i što će u Srbiji uneti uznemirenost, što će uneti podele, što će Srbiju da pretvori u zemlju u kojoj će jedni protiv drugih da pišu, da pišu i da ogovaraju, i da dalje nastaju podele. Da li mi hoćemo u ovoj zemljida napravimo neko jedinstvo u državnim i nacionalnim interesima, da li hoćemo da gledamo premaEvropi, prema Evropskoj uniji, da li hoćemo da gledamo šta zajednički da stvaramo ili hoćemo dalje političke obračune u Srbiji. Vi hoćete dalje političke obračune u Srbiji. To je suština ovog zakona. Naravno, to hoće onaj ko ga je predložio. A GSS-a se to uopšte ne tiče, jer oni nemaju svoje ljude na terenu, nemaju mrežu, nemaju članove GSS-a po opštinskim organizacijama, kakve probleme oni tamo imaju, to se njih ne tiče, jer te sukobe na terenu oni neće da osete.Osetiće ozbiljne političke partije, pripadnici ozbiljnih političkih partija, bez obzira da li su pozicione ili opozicione, koji imaju svoje članove, organizaciju, svoje ljude koji u tim partijama rade godinama i koji će raditi narednih godina. Zato mislim da bi bilo dobro i korisno, pre svega za DOS - Reoforma, prvi put čujem ovde da je podržao ovaj zakon, da glasa protiv sada u načelu, a bilo bi najbolje, a naravno, ne verujem da za to hrabrosti ima, GSS da povuče ovaj zakon. Mi nećemo učestvovati u glasanju o ovom zakonu, izaći ćemo jer ne možemo da budemo prisutni u sali dok se glasa za ovaj zakon, ni da sedimo u sali, jer će istorija pokazati da je slučajno u ovom zakonu zamenjena godina, da nije reč o 1974. godini, nego o 1947. godini i onaj ko je pisao zna da trebai broj četiri i broj sedam, pa nije bio siguran koja je prva cifra, a koja druga, pa ostavio ipak da prva bude sedmica pa četvorka, a u suštini je mislio na 47. Mislim da treba napisati amandman da se to odnosi od 1947. godine naovamo, najbolja je 1947, pre Informbiroa i da od tada mi krenemo lepo, fino, da se izlustriramo i da ponovo podelimo ovu Srbiju. Nadam se da čim ovaj zakon usvojimo, da oni koji su naložili, dali nalog, sugestiju, predlog predsednici Skupštine, tj. v.d. predsednika Republike da uvede vanredno stanje, da su ga na to naveli, da će prvo oni da se povuku sa političke scene, a naravno onda i vršilac dužnosti koji jeuveo vanredno stanje suprotno Ustavu. Ovo sve govori do koje mere ovaj zakon može da nanese štetu svima nama, građanima Srbije, da unese uznemirenje i nove podele u Srbiji i ništa dobro ni u ekonomskom, ni u političkom, ni u bilo kakvom drugom smislu ne može da donese.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Završavam. Hvala lepo. Smanjite ove knjige i bacimo se na zakone koji će zapošljavati, a ne svađati ljude.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, koje to pravo nisu iskoristili, prijavljuje za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija.
Gospođo predsedavajuća, eto da ste na vreme stavili na dnevni red predlog mog zakona o pravu na raspolaganje dosijeima, imali biste sada u izglasavanju ovog zakona podršku poslaničke grupe Nove Srbije. No, i ovako, podrška poslaničke grupe neće izostati, ukoliko dobijemo pismene i čvrste garancije da će zaista pre primene ovog zakona biti donet zakon o potpunom otkrivanju dosijea sa pravom na raspolaganje i korišćenje. Uredba vladina koja je te dosijee navodno stavila na pravo konzumentima, u stvari je to pravo preparirala. Znači, jedna trećina teksta u dosijeu je prekrivena, jedna trećina. One fusnote, nije Rade Marković, dragi moj imenjače, sklonila je to ona ista UDB-a, koja i sada vodi istu službu. Kada bi to bilo moguće da ista UDB-a i ista OZN-a ostane, ostao bi i Dragi Jovanović, šef UDB-e posle kapitulacije Nedićeve vlasti, ostao bi. On se čak nudio komunistima i on kaže, čovek sam profesionalac, stojim vam na usluzi. Komunisti mu nisu verovali. Pitam, ko veruje sada komunistima. Veruje im ova, nažalost, neokomunistička vlast. Šta da radimo? To moram sa žalošću u duši i bolom u srcu da priznam. Stvar jeste takva. Nažalost, primećujem da ovde ima prosto nostalgičara, onih koji su poraženi na Osmoj sednici. Smatrao sam da je 5. oktobar poraz i pobednika Osme sednice i poraženih sa Osme sednice, ali neki ne smatraju tako. Neki smatraju da je 5. oktobar reafirmacija onih poraženih snaga sa osme sednice. Šta da radimo? Takvi u stvari sada vladaju. Jedan od njih je čak i potpredsednik Vlade. U celom parlamentu on ima podršku samo jednog poslanika ili poslanice, kako to ovi feministi vole da kažu. Nisam siguran dokle će ta podrška da traje. Šta će, recimo, biti ako taj poslanik, odnosno ta poslanica otkaže ljubav i neće da podržava gospodina Koraća, da li će Korać ostati u Vladi? Hoće. Niko neće da postavi njegovo pitanje. (Iz sale: Ko voli Koraća?) Ko voli Koraća? To je test pitanje, pitanje za vas i dostaviti odgovore poslanici koja ga brani, samo ona može da prikupi.
Upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda i da vodite računa šta govorite.
Vraćam se, u stvari nisam ni išao od teme, samo sam bio dužan tako da odgovorim na pitanja iz publike, to se očekuje od mene. Rekao sam svoj stav. Pretpostavljam da se ovaj zakon može izbrusiti. Pretpostavljam da ukoliko se Skupština bude izjašnjavala, pre toga da ipak donesem ovo pitanje dosijea. Još jednom, obzirom da Ustavni sud sada svim poslanicima, je l' tako, bezbedno garantuje mandat, molim poslanike da slobodno glasaju po savesti. Svi oni koji budu glasali protiv otvaranja dosijea, znači da imaju razloga za to. Znači, prosto, da su sumnjivi. To je logičan zaključak. Demonstrirajte vašu dobru volju time što ćete, recimo, da ubedite gospodina Šutanovca, on je sada novi Megre, da taj zakon dođe što pre i da se usvoji u Skupštini, pre nego što se ovaj zakon o lustraciji počne primenjivati. Gospođo Mićić, vi se na mene nećete naljutiti, moram da izrazim svoje neslaganje zbog odnosa prema profesoru Simonoviću. Gospođo Mićić, profesor Simonović je legenda Beogradskog univerziteta i legenda srpskog parlameterizma. Poštujte njegove sede vlasi. Hvala lepo.
Samo kratka informacija. Znači, odluku o uvršćivanju ovog zakona u dnevni red je donela Narodna skupština, a nisam ja bila predlagač dnevnog reda, nego je Narodna skupština i to nije publika, nego Narodna skupština donela odluku o uvršćivanju ovog zakona u dnevni red. Vi, takođe, mogli ste, da ste podneli po hitnom postupkuk taj zakon o otvaranju dosijea, takođe bi Narodna skupština morala da se izjasni o tome. Prema tome, bilo bi dobro da se upoznamo sa Poslovnikom, da ga poštujemo i onda ne bi bilo problema i nedoumica. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovoj tački dnevnog reda? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Na član 1. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Krasić i zajedno narodni poslanici Branko Ružić i Miomir Ilić. Da li se neko prijavljuje za reč? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Zoran Krasić.
Amandmanom predlažem da se ovaj član briše, jer ovako kako je napisan ništa ne znači. Ono što bi moglo eventualno da se protumači, to je sigurno, da je napisano nešto što je neustavno i postoji velika opasnost, ukoliko se glasa, jer bi onda na bazi odluke Ustavnog suda samostalni narodni poslanici, koji raspolažu svojim mandatom, postali odgovorni za brutalno kršenje ljudskih prava za koje su odgovorni po Ustavu i po zakonu. Predlagač se dosetio da krene sa predmetom zakona, prvi član i kaže: "Ovim zakonom se uređuju, odnosno određuju". Tako nešto nije još zabeleženo u našoj zakonodavnoj praksi. Ako se zakonom nešto uređuje, onda se navodi šta se uređuje. Zakonom nešto da se odredi, to je nemoguće. Verovatno nova škola pisanja nas uči da je i ovo moguće, moguće kao samo slovo na papiru, bez bilo kog konkretnog značenja. Čega se dosetio predlagač? Znači, da uredi i odredi "oblike i vidove kršenja ljudskih prava". Prvo, ljudska prava u našim novim dokumentima, a verovatno i u novom nacrtu ustava Republike Srbije, neće biti definisani samo sa te dve reči - ljudska prava, nego će biti slobode, prava i dužnosti čoveka i građanina, pa možda i prava nacionalnih manjina ili manjinska prava, kako je to danas odomaćeno. Moram da vam kažem, to što vi smatrate oblicima i vidovima kršenja ljudskih prava je već sadržano u skoro svim našim propisima koji su imali ustavni osnov prilikom donošenja. Zato postoji Krivični zakon, zato postoji set zakona iz građanske oblasti, Zakon o javnom informisanju. Znači, postoje posebni zakoni kojima je uređen, hajde da kažem, način ostvarivanja nekih sloboda. Ako vi rešavate ovim zakonom kako to izgleda i kako se manifestuje kršenje, moram da vas upozorim da je to već propisano, definisano i usaglašeno sa ovim međunarodnim aktom na koji se vi pozivate. Moram da vam kažem, naša pravna praksa, naša zakonska regulativa je do pre dve i po godine daleko ispred evropske u svakom pogledu. I Tito je bio pametan, i on nije išao, nego je slao skoro sve stručnjake sa naših fakulteta u Nemačku, Francusku da uzimaju nešto sve najmodernije i da ugrađuju. Bilo mu je potrebno da bi mahao, ali to postoji regulisano i propisano. Dalje, kažete da uređujete i određujete "lica prema kojima se sprovodi postupak". Onim propisom kojim je propisana i kazna za nešto, što je narušavanje ljudskih prava, određeno je ko može da bude odgovorno lice i učinilac. Zašto izvlačite posebnu kategoriju ljudi? Svako je univerzalno kriv i svako je univerzalno odgovoran, ukoliko je prekršio ljudsko pravo. Vi uvodite diskriminaciju. Kako to možete da radite? Sledeće je "načela i pravila postupka". Prelistajte vaš predlog zakona, nemate nijedan član u kome piše "načela". Nemate načela. Što se tiče pravila, koje pravilo imate - da će rasprava biti nejavna, a kao izuzetak može biti javna. Gde to naučiste?! Zašto kršite ljudska prava? Što nas terate da kršimo ljudska prava i da kršimo Ustav? Sledeće je "sastav, nadležnost i postupak nadležnih organa". Ubacujete sudije Ustavnog suda i u prvostepeni i u drugostepeni organ. Ne znam ko vam je dao diplome?! Na kraju piše "mere koje se izriču licima za koja je utvrđeno da su kršila ljudska prava"; ovo je zakon kojim se prvi put propisuju mere. To je retroaktivnost. Da je čovek znao da su ove mere posebne, ove koje predviđate, možda ne bi uradio to delo, koje vi sada izmišljate kao delo. Dakle, desrbifikacija je nemoguća. Vodite računa, danas je 29. maj.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Za reč se javila narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Poslanici Srpske radikalne stranke su tražili brisanje svakog člana pojedinačno ovog predloga zakona, u nameri da vas neprestano ubeđujemo da ovo nije put kojim treba da idete i da se ovaj zakon povuče iz procedure, da sebi ne dozvolite da, eventualno zbog neke partijske discipline, odlučite i glasate za nešto što će vas posle, kao zla kob, čitavog života opterećivati. Moj kolega Krasić je čisto stručno objasnio zašto neki termini ne mogu da se koriste u ovom zakonu i zašto bi onda o ovom zakonu, čak da hoćemo da raspravljamo i na drugačiji način a ne na politički, zahtevao određene izmene. Pre svega, zadržala bih se na ustavnom osnovu za donošenje ovog zakona. To je bio još jedan razlog zbog čega je predsednik Skupštine trebalo da vrati ovaj predlog zakona predlagaču da ga upotpuni, a da ga sada zbog toga ne bismo prozivali. Član Ustava na koji se predlagač poziva, to je član 72. stav 1. tačka 2. samo govori o tome da Narodna skupština donosi zakon. Sada mi možemo da donesemo i neki zakon koji se tiče Japana ili slanja vasionskih brodova, iako ih nemamo. Ali, o ovome u Ustavu ne piše ništa i mi ovakav jedan zakon nikako ne bismo mogli da donesemo. U prvoj alineji, kojom se određuju oblici i vidovi kršenja ljudskih prava, kao osnov za ispitivanje odgovornosti, moram na to da vas podsetim, ljudska prava, kao i svi oblici i vidovi ljudskih prava, propisani su i našim Ustavom, i Ustavom donetim 1974. godine, kao i Ustavom iz 1990. godine, pa i Ustavom iz 1992. godine, kao i Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima, koju, ne znam zbog čega, predlagač ne pominje kasnije u članu 3, kada navodi šta se sve smatra, u smislu ovog zakona, ljudskim pravom. Predlagač kaže da su, u tom smislu, ljudska prava sva prava predviđena Međunarodnim paktom o građanskim i političkim pravima, koji je ratifikovala tadašnja SFRJ, prava i slobode čoveka i građanina koja su predviđena Ustavom SFRJ donetim 1974. godine, Ustavom Savezne Republike Jugoslavije donetim 1992. godine, Ustavom Republike Srbije donetim 1990. godine i kao da se od tada po tom pitanju ništa nije promenilo. Predlog akta je od 14. maja 2003. godine. U međuvremenu, imamo državnu zajednicu, imamo Ustavnu povelju te državne zajednice, imamo Povelju o ljudskim i manjinskim pravima, o kojoj smo ovde raspravljali i koju ste usvojili i u skladu sa kojom bi trebalo da bude i ovaj zakon o odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Ustavni osnov bi morala da predstavlja odredba Ustava iz koje proizlazi ovlašćenje da se uredi određena oblast. To nije sadržano u članu 72. stav 1. tačka 2. Za uređivanje oblasti koju predlagači nazivaju lustracijom ne samo da ne postoji ustavni osnov, već gotovo iz svih odredbi Ustava Republike Srbije proističe da je to protivustavno, ako gledamo samo njega, a on je u skladu sa svim ovim drugim aktima; moram da napomenem da je i Ustav iz 1974. godine - Ustav SFRJ, iako, po našem mišljenju, najgori mogući ustav, već priznavao sva ona prava koja se tiču ljudskih prava i sloboda, koja se kasnije javljaju u ustavima koji slede, pa čak i u ovom međunarodnom paktu.
Upozoravam vas na prekoračenje vremena predviđenog za diskusiju. Da li se još ko javlja za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran R. Anđelković.
Naredni amandman koji je podnela Socijalistička partija Srbije je identičan - briše se - svejedno je o kom ću amandmanu govoriti, tako da ću se sada izjasniti i o ovom, što važi i za naredni amandman. Šta ovaj član reguliše? To je dato u samom naslovu zakona. Nema nikakve potrebe da se daljim crticama to precizira, a naročito zbog toga što se u tom preciziranju vrlo jasno i precizno, još i više od toga, dokazuje da je ovaj zakon neustavan. Elementi koje ovaj zakon treba da reši nigde ne postoje, ni u Ustavu, ni u Ustavnoj povelji, niti u Povelji o ljudskim i građanskim pravima, koju je Skupština Srbije i Crne Gore usvojila. Pitanje bih postavio i poslanicima opozicije, ali i poslanicima DOS-a, koji su, u krajnjem slučaju, najviše radili, a zbog kojih je Ustavna povelja i Povelja o manjinskim pravima usvojena, usvojene su zahvaljujući njihovim glasovima i zahvaljujući radu njihovih predstavnika u toj ustavnoj komisiji, jer Socijalistička partija Srbije u Ustavnoj komisiji Skupštine Srbije i Crne Gore nije učestvovala. Da li su oni tu ustavnu povelju usvojili onako reda radi ili zato što je to Solana doneo, ili zato što stvarno, iskreno misle da ona treba da bude ovde poštovana? Povelja o ljudskim i građanskim pravima je neki mali ustav, pa da li su to ljudi iz Ustavne komisije doneli tek tako, reda radi, zato što su morali ili zato što iskreno misle da treba da se poštuje? Ako bi ta dva akta trebalo da se poštuju, ovaj član, a time i ovaj zakon ne bi došli na dnevni red ovde, u Skupštini Srbije. Već je rečeno da je Ustavom rešeno da Skupština donosi zakone. To nije sporno. Po toj logici, mi ćemo ovde početi da donosimo i zakone o zaštiti imena i dela svakog pojedinačnog poslanika koji glasa za ove neustavne zakone. Mislim da bi bilo dobro da se napravi spisak imena i da donesemo zakon o zaštiti imena i dela svakog tog pojedinačnog poslanika koji bude glasao za zakon koji nije ustavan i tako bi bio zaštićen od neke buduće moguće lustracije, jer i to predviđa Ustav. Ustav predviđa da se donese zakon. Prema tome, moguće je doneti svakakav zakon. Nije to suština, nije to duh Ustava, nije to namera Ustava, nije to namera ustavotvorca. Možda će namera ovog ustavotvorca i sadašnje Skupštine, kada usvoji novi ustav, da to predvidi i da zamisli da može i takav zakon da se donese, ali postojeći Ustav, njegov duh, njegova suština, onoga što piše, to ne predviđa. Zatim, kada je reč o samom sastavu i nadležnosti komisije, mislim da bi bilo dobro, ako već formirate ovako nešto, a naravno to je potpunu suludo, da se ne formira komisija nego agencija, jer ako imamo agenciju za šećer, za šećergejt, imamo agenciju za duvan, imamo agenciju za alkohol, bio bi red da imamo i ovu agenciju za lustraciju i to bi onda bilo mesto za uhlebljenje jednog broja ljudi. Treće, mandat. Zašto šest godina? Vi sabirate sadašnje dve godine i znate da ima dve godine do kraja mandata, dalje ne možete, još godinu i po dana mora da bude Skupština i još one četiri godine gde nećete biti na vlasti i tako napravite šest godina mandat i onda računate da ćete za one sledeće izbore da se vratite, pa da onda možete da izaberete to. Nije logično. Zašto šest godina? Ako je četiri godine mandat Skupštine logično bi bilo da četiri godine bude i mandat ovoga, ali ne zaboravite menjaju se komisije i bez obzira na to da li nekome trajao mandat duže ili kraće. Oni se sigurno menjaju, a Siniša uvek ostaje i to nije sporno. Siniša na vreme predvidi ko će biti na vlasti, tu se nađe, to je pošteno i to je politički racionalno. To poštujem i treba to podržavati. Nema tu spora. Na kraju, kada je reč o merama, predviđati u članu 1. na ovaj način da će ovaj zakon da utvrdi mere po kojima se zabranjuje građansko pravo nekome nešto da radi, stvarno je protiv svih ovih dokumenata o ljudskim i građanskim pravima i predlažem još jednom ne samo da se ovaj član ne prihvati, da se briše, kako smo mi predložili takođe amandmanom, nego da se na vreme izbrišu svi članovi i time rešimo prestanak dalje rasprave o ovom zakonu.
Replika, narodni poslanik Siniša Mitrović.
Samo kratak komentar na ovo što je gospodin Vanga govorio. Baviti se političkom futuristikom je zaista zahvalan posao, ali hoću da kažem da je prava ozbiljnost imati mogućnost predviđanja ozbiljne analitike i političkih prognoza, tako da grupacija kojoj pripadam je jedna pragmatična priča koja radi u interesu budućnosti Srbije i uvek će znati da radi ono što je dobro za Srbiju.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Veroljub Arsić i Hranislav Perić. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo, Srpska radikalna stranka je odustala od toga da ovakav zakon popravi i da dovede u red i svojim amandmanima samo traži da se pojedini članovi Predloga zakona brišu. Konkretno sam tražio da se član 2. Predloga zakona briše, gde se kaže da odgovornost za kršenje ljudskih prava označava postupak ispitivanja i utvrđivanja kršenja ljudskih prava određenih ovim zakonom. Postavlja se pitanje ko to treba da ispituje takvu odgovornost. Prema Predlogu ovog zakona to treba da radi nekakva komisija. Sada se postavlja pitanje zašto. Ta ljudska prava su zagarantovana Ustavom SRJ, Ustavnom poveljom i Ustavom Republike Srbije. Svako kršenje Ustava je krivično delo, pa se postavlja pitanje da ako neko krši Ustav i pravi krivično delo, zašto mu jednostavno redovni sudovi ne sude za ta krivična dela. Izgleda da ova vlast ima cilj da sa političke scene skloni politički neposlušne i nepodobne protivnike, a dokaz o eventualnom kršenju ljudskih prava ne može da pribavi na osnovu materijala koji je nabavljao nekakav Aleksa Žunić, jer bi u redovnom sudskom postupku takav dokazni materijal pao u vodu. Verovatno bi se radilo o nekakvim sličnim optužnicama, koje ste vi napisali protiv Vojislava Šešelja i prosledili Karli del Ponte samo da jednu takvu optužnicu potpiše, da biste Vojislava Šešelja sklonili odavde u Hag. Sada su na redu, čini mi se, poslanici koji ne misle kao vi i koji za vas predstavljaju opasnost, pa je radi toga podnet ovakav zakon, tako da će komisije da glume sudove i na osnovu dokaza koje je pribavio nekakav Aleksa Žunić da donose presude. Postavlja se pitanje odakle vama moralno pravo da uopšte ovakav zakon stavite u proceduru, pogotovo Građanskom savezu Srbije. Evo jedan najprostiji primer kršenja ljudskih prava slobode, misli i govora. Juče sam dobio opomenu samo zato što sam izrazio sumnju u ispravnost elektronskog sistema, a danas je neki drugi moj kolega, samo iz druge poslaničke grupe, istu takvu sumnju izrazio i nije dobio nikakvu opomenu. Čak ni ono - pazite šta pričate, dobićete opomenu. To je recimo kršenje ljudskih prava. Kršenje ljudskih prava je to što, iako svaki građanin ima pravo da bira i da bude biran, to je garantovano pravo po Ustavu Republike Srbije, opet ga taj isti Građanski savez i predsednik Narodne skupštine krše Ustav i građanska prava time što ne raspisuju izbore da građani kažu šta misle o sadašnjoj vlasti. Moram da kažem da mi se jedan deo u zakonu svideo, a pogotovo kada treba za kršenje ljudskih prava da budu optuženi i oni koji su bili tasteri, jer znajući kakva je bila politička situacija u vezi svega toga od 1991. do 1998. godine i znajući kakve su vaše veze bile, konkretno Dragoljuba Mićunovića, Zorana Đinđića, Vojislava Koštunice, Gorana Svilanovića, Vladana Batića, Dušan Mihajlović je priča za sebe, sa Jovicom Stanišićem, tadašnjim načelnikom resora Službe državne bezbednosti. Tada ste vi bili tasteri, a ko je u tom periodu radio za Stanišića radio je za Službu državne bezbednosti, a ko je radio za Službu državne bezbednosti radio je za režim, kako vi nazivate bivšu vlast. Međutim, kada bolje razmislim ne treba uopšte da primenjujemo jedan ovakav zakon, jer vi kakvi ste narod će vas na prvim sledećim izborima vrlo brzo da lustrira, jednostavno ćete da nestanete.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničkog kluba SPS podneo sam amandman na član 2. Predložio sam da se član 2. briše zato što je odgovornost za kršenje ljudskih prava, kao i postupak utvrđivanja i izricanja mera zbog eventualnog kršenja ljudskih prava već uređena pozitivnim propisima. Zbog toga nema potrebe da donosimo druge zakone. Prema važećim zakonima ova materija bi mogla da se reguliše. Razumeo bih da je neka veća stranka predložila ovaj zakon, ali ne razumem da zakon predlaže stranka od nekoliko poslanika, što se često kaže kod nas - kombi stranka. Zakon o lustraciji će sprovoditi komisija i predlagač ovog puta nije smeo da poveri da ovo rade sudovi, jer u stvari sudstvo treba da bude nezavisno, kobajagi, već će delegirani ljudi iz suda raditi u komisiji, a komisija može da bude i stranačka. Po meni, ova komisija će biti privatni politički sud državnih funkcionera i isključivo će se baviti ljudima koji će konkurisati u izborima za određene funkcije. Moj predlog je da se ovaj član briše, a najbolje je za vas da se ceo ovaj zakon briše, jer je već dugačak spisak gde ste vi sve kršili ljudska prava i za kratko vreme mnogo je. Iz izlaganja šefa poslaničkog kluba DOS - Reforma, gospodina Pajtića, koliko se razumem u politiku, jasno je da će ovde biti osvete i revanšizma. Hvala.
Za reč se javila narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Izgleda da najveća politička partija u okviru DOS - Reforma Srbije ne shvata da ga jedna mala politička partija vuče u ambis. Kada je ispred Srpske radikalne stranke gospodin Lazar Marjanski predlagao zakon o sirku, kao elementarnoj nepogodi, mi smo sve troje bili prisutni i obrazlagali taj predlog zakona, branili taj predlog zakona. Sada, evo od ove velike poslaničke grupe Građanskog saveza, čini mi se tu je gospodin Kesić, Sima Radulović i gospođa Nataša Mićić, naravno onoga ko treba da sluša i da brani ovaj zako nema. Ivan Andrić nam je "bacio kosku" i otišao lepo da se provodi. Izgleda da je to jedini cilj podnošenja ovog zakona. Član 3. čije brisanje tražimo mogao bi zaista da zvuči kao kolektivna samoosuda. Mi smo ti koji nismo nikakva ljudska prava do sada - ni po jednom ustavu iz bliže prošlosti, iz 1974. godine, 1992 - poštovali, odnosno naše društvo to nije poštovalo; u ogromnoj meri su kršena ljudska prava. Kao što je gospodin Kragović, poslanik Srpske radikalne stranke, govorio, sve nam se čini da će se to oko odgovornosti slomiti na državi Srbiji za navodno kršenje ljudskih prava na Kosovu i Metohiji, a možda i na nekim drugim mestima, jer je očigledno da je gospodin Soroš dao još neke zadatke vezane za budući ustav Srbije, za Vojvodinu, za Sandžak. Pročitali smo pre dva-tri dana da je Novi Pazar postao Tokio. Postao je Tokio po ceni kvadratnog metra.
Molim da se iz Novog Pazara vratite na temu dnevnog reda. Stigli ste do Novog Pazara.
Nije to daleko, nije to Vašington, to je država Srbija. Cena kvadratnog metra je od 8-15.000 evra.
Drugi put upozoravam da se vratite na temu, dobili ste reč o amandmanu na član 2.
O amandmanu i pričam, govorim o kolektivnoj samoosudi. Sada neko priča o tome da se neka ljudska prava nisu poštovala od strane ove države ili da se, ne daj bože, danas ne poštuju. Danas se mnoga ljudska prava ne poštuju, počev od ovog parlamenta pa nadalje. To će biti predmet odgovornosti i predmet rada redovnih sudova. Po nama to sigurno neće biti predmet lustracije niti ćemo se baviti bilo kakvim prekim sudovima. U ovoj državi postoje sudovi koji na osnovu svoje i mesne i stvarne nadležnosti, na osnovu Krivičnog zakona, mogu da rade i da izriču adekvatne sankcije, koje su mnogo teže od onih koje vi ovde predviđate. To da li će neko moći da se nađe na nekoj čelnoj državnoj funkciji, da li će biti poslanik ili ne, može naravno da ima ogroman značaj za onoga ko se time bavi, može da ima jako negativne reperkusije na određene političke stranke, ali za pojedince mislim da će mnogo teže biti to što će morati mnogo godina da borave u zatvoru, koji se sva sreća, zahvaljujući gospodinu Batiću, i te kako opremaju, sredstva za to dolaze iz inostranstva.
Da li se još neko javlja za reč? Nema prijavljenih po ovom amandmanu. Na osnovu člana 81. Poslovnika Narodne skupštine određujem i sutrašnji dan kao radni dan, znači počinjemo u 10,00 časova, pošto imamo obavezu da završimo redovno zasedanje do subote u ponoć 31. maja. Glasanju ćemo pristupiti, sutra ćemo videti kako bude tekla rasprava, verovatno sutra uveče. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da smo primenom elektronskog sistema utvrdili da postoji kvorum potreban za rad Skupštine. U toku su sednice skupštinskih odbora, pa se izvinjavam što smo malo duže čekali na utvrđivanje kvoruma. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Radomir Naumov, Marko Jakšić, Svetlana Stojanović, Kasa Jožef, Đura Lazić i Stevan Lilić, a zakasniće Živica Predojev, Teodora Vlahović, Ratimir Svirčević, Dragan Jočić i Dušan Petković. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ODGOVORNOSTI ZA KRŠENjE LjUDSKIH PRAVA (pojedinosti) Na član 3. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Branislav Blažić i Radojko Petrić. Da li želite reč? Izvolite, narodni poslanik Branislav Blažić.