Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 91 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 92 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od 1/3 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Miodrag Stamenković. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 6, 7, 8, 9. i 10. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 6, 7, 8, 9. i 10. a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Prelazimo na zajednički načelni pretres 6-10. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O ZDRAVSTVENOM OSIGURANjU, CRVENOM KRSTU SRBIJE, KOMORAMA ZDRAVSTVENIH RADNIKA, SUPSTANCAMA ZA PROIZVODNjU OPOJNIH DROGA I ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI Da li predstavnik predlagača prof. dr Tomica Milosavljević, ministar zdravlja, želi reč? Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, danas je na dnevnom redu Skupštine Republike Srbije nekoliko važnih zakona koji uređuju oblast zdravstvene zaštite građana Republike Srbije. Razlozi za donošenje ovih nekoliko zakona, među kojima su tri - zakon o zdravstvenom osiguranju, zakon o zdravstvenoj zaštiti i zakon o komorama zaposlenih u zdravstvu, zapravo tri sistemska zakona koji bitno menjaju organizaciju rada zdravstvene službe u Srbiji. Pored toga, zakon o Crvenom krstu Srbije popunjava jedan prazan prostor. Pokušaću danas da obrazložim na početku rasprave u načelu koliki je značaj ovog propisa. Peti zakon je zakon o supstancama koje se mogu koristiti u proizvodnji opojnih droga i psihotropnih supstanci, ili, kraće rečeno, zakon o prekursorima, koji je takođe značajan. Razlozi za donošenje novog zakona o zdravstvenom osiguranju su: pre svega potreba da se usaglase stalno rastuće potrebe stanovništva za korišćenjem zdravstvene zaštite i da se obezbedi održivost zdravstvenog sistema - institucionalna i finansijska; da se obezbeđivanje zdravstvenih potreba uskladi sa našim realnim mogućnostima, da se pri tome uskladi javna potrošnja u oblasti zdravstvene zaštite sa realnim mogućnostima društva u celini. Zatim, da se sve vreme očuva međugeneracijska uzajamnost i solidarnost svih građana Srbije u oblasti obezbeđivanja zdravstvenih potreba, bez obzira na pol, starosnu dob, materijalne mogućnosti i da se obuhvati što veći broj građana u obaveznom zdravstvenom osiguranju, kao instituciji koju smo razvijali nekoliko decenija unazad. Zatim, potreba da se iz budžeta Republike Srbije, ali i sredstava poslodavca, odnosno osiguranika obezbede sredstva za zaštitu i druga prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja, da bi se sistem učinio održivim, u kome participiranje države (za lica koja nemaju sopstvene prihode), ali i pojedinca i poslodavca, čini osnov za obezbeđenje solidarnosti. Naravno, neophodno je da naša legislativa, posle nekoliko godina upornog rada na popravljanju stanja i uslova za lečenje, i za one koji koriste zdravstvene usluge i za one koji ih pružaju, bude usklađena sa visokim standardima razvijenog sveta, pre svega evropskog okruženja. Moram da kažem u toku ovog početnog izlaganja da je iz budžeta Republike Srbije, ukoliko posmatramo programe koje finansira budžet, a to su programi od opšteg interesa, opremanje zdravstvenih ustanova, zdravstvena zaštita najosetljivijih lica koja nemaju sopstveni prihod, recimo, za opremanje zdravstvenih ustanova, ukoliko se posmatra 2001, u 2005. bilo obezbeđeno deset puta više sredstava. Međutim, sredstva, naporni i konkretni potezi nisu sve što je neophodno; 2005. godina jeste godina u kojoj se moraju sumirati dosadašnja iskustva i popraviti pravila, doneti neka nova, naravno na temelju našeg višedecenijskog iskustva. Stvaranje konkurencije u uvođenju i organizovanju dobrovoljnog zdravstvenog osiguranja koje može da obavlja ne samo Republički zavod za zdravstveno osiguranje, već i druga osiguravajuća društva koja se bave osiguranjem. Takođe, postepena dekoncentracija ovlašćenja sa nivoa Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje na filijale, prenošenje određenih ovlašćenja u sprovođenju sistema obaveznog zdravstvenog osiguranja na filijale, kako bi u daljem sprovođenju reforme sistema obaveznog osiguranja, kada se za to stvore realne finansijske mogućnosti, počela i decentralizacija u organizaciji i obezbeđivanju obaveznog zdravstvenog osiguranja. Predložena su nova rešenja u obezbeđivanju, ostvarivanju, organizaciji i sprovođenju zdravstvenog osiguranja, od kojih su najvažnija: preciziranje načela na kojima se organizuje obavezno zdravstveno osiguranje, pre svega da bi obezbedilo solidarnost i podjednaku dostupnost, bez obzira koliko novca u džepu čovek ima. Krug osiguranika uređen je na precizniji način, odnosno uspostavljen je sistem osiguranja samo po jednom osnovu, kao i utvrđivanje prečeg osnova obaveznog osiguranja, a stvoren je osnov i da se licima starijim od 65 godina, koja su nesposobna za samostalni rad i ostvarivanje prihoda, obezbedi obavezno zdravstveno osiguranje iz sredstava budžeta Republike Srbije. Dosadašnji status neosiguranih lica zapravo novim zakonom ne postoji. Osiguranici su svi građani Srbije za koje se doprinos za obavezno zdravstveno osiguranje obezbeđuje, bilo po osnovu zaposlenja, bilo po osnovu niza drugih načina, uključujući i dosadašnja neosigurana lica, izbegla i prognana, za koje Republika Srbija obezbeđuje sveobuhvatno obavezno zdravstveno osiguranje za sve građane. Takođe, data je mogućnost i licima koja nisu obuhvaćena obaveznim osiguranjem da se uključe u ovo osiguranje. Izjednačeni su osiguranici u pogledu vrste prava koja im se u okviru obaveznog osiguranja obezbeđuju. Takođe, uveden je prethodni staž zdravstvenog osiguranja. Preciznije je uređeno pravo na zdravstvenu zaštitu osiguranih lica koja se obezbeđuje iz sredstava obaveznog osiguranja. Precizno su utvrđena ona prava koja se osiguranim licima garantuju iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja. Stvorena je obaveza da Republički zavod za zdravstveno osiguranje donosi godišnji plan zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja koji će se obezbeđivati osiguranim licima u toku jedne godine, sa cenama zdravstvenih usluga za usluge iz tzv. paketa obaveznog osiguranja. Kako bi se zastupao princip ravnopravnosti i jednake dostupnosti za visokospecijalizovane i najskuplje zdravstvene usluge uvedene su liste čekanja, koje nisu samo po redu dolaska nego i po kompleksnim kriterijumima. Stvoren je osnov da Vlada može doneti akt kojim se u posebnim okolnostima ostvaruju prava iz obaveznog osiguranja koja se kao prioritet u odnosu na druga prava obezbeđuju osiguranim licima, a takođe i državna garancija za izvršavanje obaveza Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje u pogledu hitne medicinske pomoći i zdravstvene zaštite koja se pruža u stacionarnim ustanovama, koja je kao prioritet utvrđena u skladu sa ovim zakonom. Korišćenje zaštite u inostranstvu utvrđeno je za slučajeve hitne medicinske pomoći, ali je utvrđena mogućnost da se ta lica dobrovoljno osiguraju da bi sebi i članovima svoje porodice obezbedili pravo na veći obim i sadržaj za vreme boravka u inostranstvu. Pravo na naknadu zarade iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja usklađeno je sa izmenama u radnom pravu. Jedan od glavnih prostora za uštedu u javnoj potrošnji upravo je redukcija troška za nedopustivo veliki nivo sredstava koji se inače daje za isplatu tokom bolovanja. Zadržano je pravo na naknadu troškova prevoza za osiguranike i članove porodice kada koriste zaštitu van filijale. Ukida se pravo na naknadu troškova u slučaju smrti osiguranika za lice koje je izvršilo sahranu, s obzirom da ovo pravo po svom karakteru ne predstavlja pravo iz zdravstvenog osiguranja, odnosno u uporednom zakonodavstvu ne obezbeđuje se iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja, ali je to pravo zadržano iz budžeta i iz sredstava lokalne samouprave za osobe koje primaju socijalnu pomoć. Utvrđivanje svojstva osiguranika, kao i osiguranih lica, sprovodi se na osnovu podataka koji se uvode, po ovom zakonu, u matičnu evidenciju. Izabrani lekar je osnovni stručno-medicinski organ u postupku ostvarivanja prava iz osiguranja, koji upravlja postupkom korišćenja tih prava, čime se uvode novine u korišćenju zdravstvene zaštite sa krajnjim ciljem što kvalitetnijeg pružanja zdravstvene zaštite, odnosno potpune brige o zdravstvenom stanju osiguranih lica. Time se smanjuju troškovi, odnosno popravlja se upravljanje troškovima zdravstvene zaštite. Preciznije su uređena ovlašćenja lekarskih komisija. Ugovaranje zdravstvenih usluga iz sredstava obaveznog osiguranja sa davaocima usluga postavljeno je na principu ravnopravnosti, kako sa zdravstvenim ustanovama čiji je osnivač Republika, odnosno autonomna pokrajina, odnosno opština ili grad, tako i sa osnivačima privatnih ordinacija i drugih oblika zdravstvene delatnosti, s tim da prednost u zaključivanju ugovora između RZZO i zdravstvenih ustanova imaju zdravstvene ustanove koje su akreditovane od strane nadležnog organa. Uređena je arbitraža u rešavanju sporova, koje ranije bilo. Kontrola zaključivanja ugovora vrši se putem uvođenja ovlašćenih nadzornika osiguranja. U finansiranju obaveznog osiguranja uvedene su značajne novine. Odluku o iznosu sredstava koja se prenose filijalama za obavljanje zakonom utvrđenih funkcija Republički zavod donosi za svaku budžetsku godinu, u zavisnosti od finansijskih mogućnosti Zavoda, odnosno u skladu sa finansijskim planom Republičkog zavoda za određenu budžetsku godinu, a Vlada daje saglasnost na ovaj akt. Budžet obezbeđuje sredstva za lica koja nemaju sopstvene prihode, čime stiču svojstvo obavezno osiguranih lica. Stvoren je uslov da se za lica koja se uključuju u obavezno osiguranje iz sopstvenih sredstava obezbedi doprinos u skladu sa zakonom kojim se uređuje doprinos za obavezno socijalno osiguranje. Filijale dobijaju veća ovlašćenja; propisan je nadzor nad radom Republičkog zavoda od strane ministarstva nadležnog za poslove zdravlja. Dobrovoljno zdravstveno osiguranje uvodi se na principu ravnopravne mogućnosti pružanja ove vrste osiguranja, kako od Republičkog zavoda, tako i od drugih osiguravajućih društava. Dakle, zakon o zdravstvenom osiguranju predstavlja niz novih rešenja koja se baziraju na dosadašnjem iskustvu i sistemski se oslanja na druga dva zakona iz ovog, uslovno rečeno, paketa zakona danas. Zakon o zdravstvenoj zaštiti predstavlja važan sistemski propis. Razlozi za donošenje novog zakona, pošto je poslednji donet marta 1992. godine, sa puno izmena u prethodnim godinama, jesu: u međuvremenu stalno rastuće potrebe stanovništva uslovljene porastom opšte i zdravstvene kulture, produženjem životnog veka i povećanjem broja starijih osoba (koje obolevaju i koriste zdravstvenu zaštitu češće od ostalih grupacija), nepovoljnim kretanjima u životnoj i radnoj sredini. Zatim, troškovi za zdravstvenu zaštitu i za finansiranje zdravstvene zaštite u stalnom su porastu u čitavom svetu i uglavnom su u neskladu sa materijalnim mogućnostima svih društava, i bogatih i siromašnih. Da bi se prevazilazio ovakav nesklad skoro da nema zemlje u Evropi koja zapravo ne vrši kontinuirani proces reformisanja zdravstvenog sistema. Teškoće u funkcionisanju sistema bile su potencirane i slabostima unutar sistema koje se naročito odnose na: centralizaciju, izvršenu prethodnih godina, u osnivanju i vršenju osnivačkih prava u javnom zdravstvenom sektoru, u državnom sektoru zdravstva i centralizaciju sredstava i odlučivanja; prevelik broj propisanih vrsta specijalizacija i odsustvo planskog pristupa u njihovom odobravanju, što je dovelo do povećanja broja specijalnosti u svim ustanovama i prodora mnogih specijalnosti u različite nivoe organizacije, ponekad bez socijalno-medicinskog i ekonomskog opravdanja; često netolerantne razlike u kadrovskoj obezbeđenosti stanovništva i pojedinih zdravstvenih ustanova. Da bi se prevazišli mnogi problemi u organizaciji, ovim zakonom predlažu se nova rešenja. Bliže se uređuje podela odgovornosti u ostvarivanju zdravstvene zaštite; definišu se prava pacijenata u skoro četvrtini do trećine zakonskih rešenja, saglasno evropski prihvaćenim dokumentima o zaštiti prava pacijenata. Izvršena je izmena u organizaciji zdravstvene službe – predlaže se razdvajanje zdravstvenih centara na domove zdravlja i opšte bolnice, odnosno organizacija apotekarske ustanove kao apoteke koja u svom sastavu može imati više organizacionih jedinca. Predloženi su novi oblici privatne prakse čime se racionalizuju sada postojeći pojavni oblici u organizaciji. Predložena je organizacija delatnosti na primarnom, sekundarnom i tercijarnom nivou. Izvršena je decentralizacija u organizaciji prenošenjem osnivačkih prava nad određenim vrstama zdravstvenih ustanova na lokalne samouprave (opštine, grad) i autonomne pokrajine. Preciznije se uređuje delatnost zdravstvenih ustanova i privatne prakse. Zastupljen je koncept jednakih uslova u pogledu osnivanja ustanova, bez obzira na osnivača, pravno ili fizičko lice. Predlaže se uvođenje koncepta stalnog unapređenja kvaliteta zdravstvene zaštite, kao i kontrole kvaliteta zdravstvene zaštite i akreditacija ustanova i programa kontinuirane edukacije. Bliže se uređuje način rada zdravstvenih radnika, kao i postupak izdavanja, obnavljanja i oduzimanja licence za samostalni rad zdravstvenih radnika. Ovim zakonom predloženo je osnivanje stručnih tela na nivou Republike Srbije: zdravstvenog saveta Srbije, etičkog odbora Srbije i republičkih stručnih komisija. U zakonu je jasno dat osnov da posle stupanja na snagu zakona o zdravstvenoj zaštiti budu doneti sektorski zakoni: o transfuziji krvi, o zaštiti prava mentalno obolelih osoba, o uzimanju i presađivanju delova ljudskog tela, o biomedicinski potpomognutom oplođenju, o medicinskoj evidenciji, o javnom zdravlju. Predlažu se rešenja koja se odnose na delatnost tradicionalne medicine kojima će se ova oblast regulisati na način koji obezbeđuje zaštitu pacijenata u primeni metoda tradicionalne medicine. Predloženo je da Narodna skupština Republike Srbije donosi strategiju zdravstvene zaštite Srbije, kao osnov za planiranje, razvoj i organizaciju u ovoj oblasti. Predložen je i niz drugih rešenja koja će poboljšati organizaciju i funkcionisanje službe, odnosno rad zdravstvenih ustanova i privatne prakse, kao i rad zdravstvenih radnika, odnosno saradnika. Kao jedan od osnovnih razloga za donošenje ovog zakona, decentralizacija u organizaciji i upravljanju zdravstvenom službom, a posebno na primarnom nivou, predstavlja jedan od najbitnijih aspekata reformisanja sistema. Smatra se opravdanom zbog poboljšanja u obezbeđivanju zaštite stanovništva, u obezbeđivanju bolje raspodele sredstava prema potrebama, a posebno na primarnom nivou zdravstvene zaštite, uključivanja šire zajednice - lokalne samouprave u donošenju odluka o prioritetima u sistemu i smanjivanja nejednakosti u obezbeđivanju zdravstvenih potreba. Međutim, decentralizacija u sistemu zdravstvene zaštite u svim zemljama koje su pristupile decentralizaciji predstavlja veoma kompleksan poduhvat, teži nego u društvenim sektorima druge vrste, s obzirom na osetljivost i zavisnost sistema zdravstvene zaštite od svih drugih elemenata i faktora u društvu: od regionalnog razvoja, finansija, zdravstvenog stanja stanovništva. Ne postoji jedan jedinstveni model decentralizacije koji bi bio primenljiv svuda, već se decentralizacija prilagođava specifičnim uslovima svake zemlje, kao i zatečenom stanju u organizaciji zdravstvene službe, navikama stanovništva. Predloženim rešenjima prihvaćen je model osmišljene decentralizacije koji polazi od toga da i u teoriji organizacije i u praksi najvećeg broja zemalja postoje elementi sistema zdravstvene zaštite koji se ne mogu decentralizovati, koji predstavljaju odgovornost nacionalnog, centralnog, republičkog nivoa. To je utvrđivanje osnovnog okvira zdravstvene politike sa ciljevima koje bi trebalo dostići u odgovarajućim rokovima. To je praćenje, procena i analiza zdravstvenog stanja stanovništva i obezbeđenosti stanovništva zdravstvenom zaštitom. To je, takođe, donošenje strateških odluka o razvoju potrebnih resursa u zdravstvenom sistemu, posebno resursa koji se odnose na zdravstvenu infrastrukturu (plan mreže zdravstvenih ustanova), kao i na humane resurse: broj i vrstu zaposlenih, broj i vrstu specijalizacija i užih specijalizacija. Pored toga, izdavanje sertifikata od značaja za obavljanje zdravstvene delatnosti, kako zdravstvenih radnika i saradnika, tako i zdravstvenih ustanova i privatne prakse na čitavoj teritoriji Republike, a to je izdavanje dozvole za samostalno obavljanje delatnosti, odnosno izdavanje, obnavljanje ili oduzimanje licence, takođe, akreditacija zdravstvenih ustanova, inspekcijski nadzor. Na nacionalnom nivou se moraju obezbeđivati finansijska sredstva za sprovođenje programa od opšteg interesa u zdravstvenoj zaštiti. Takođe, na nacionalnom, republičkom nivou se mora obezbediti finansijski nadzor nad sprovođenjem zdravstvene zaštite, odnosno farmaceutske zdravstvene zaštite. Predložena rešenja u ovom zakonu, u delu koji se odnosi na decentralizaciju, počivaju na napred iznetim ciljevima, odnosno funkcijama koje zbog svoje specifičnosti ne mogu i ne treba da se decentralizuju. Međutim, pored toga, predložena rešenja u ovom zakonu u potpunosti su usklađena sa rešenjima koja je već Narodna skupština prihvatila Zakonom o lokalnoj samoupravi, kao i Zakonom o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine. Zakon o komorama zdravstvenih radnika izraz je potrebe da se na celovit način stvori zakonski osnov za osnivanje komora kao nezavisnih profesionalnih organizacija doktora medicine, stomatologije, diplomiranih farmaceuta, diplomiranih farmaceuta medicinske biohemije i doktora medicine specijalista kliničke biohemije, kao i medicinskih sestara i zdravstvenih tehničara. Osnivanjem komore stvaraju se uslovi za uspostavljanje viših profesionalnih standarda u vršenju profesije, zatim uslovi za zaštitu prava pacijenata od nesavesnog postupanja, uslovi za veću disciplinsku odgovornost zdravstvenih radnika, uslovi za bolju i kontinuiranu edukaciju. Komora zapravo dobija značajno javno ovlašćenje, a to je samostalno i nezavisno funkcionisanje u procesu izdavanja, obnavljanja ili oduzimanja licence za samostalni rad. Zakon o prekursorima opijata i psihotropnih supstanci značajan je propis i glavna svrha je sprečavanje zloupotrebe ili korišćenje supstanci koje se smatraju prekursorima radi dobijanja opojnih droga i psihotropnih supstanci. Postoji više međunarodnih konvencija koje našu državu obavezuju na veoma precizno regulisanje ove oblasti. Propis je sačinjen u tesnoj saradnji sa organima MUP-a, Interpolom, međunarodnim asocijacijama. Donošenjem ovog zakona stvoriće se uslovi za kontinuiranu saradnju sa Međunarodnim biroom za kontrolu opojnih droga i međunarodnim programom za kontrolu opojnih droga, što bi trebalo i moralo da doprinese efikasnom suzbijanju nedozvoljene trgovine opojnim drogama i psihotropnim supstancama. Ovo je početak važnog zakonskog uređivanja ove oblasti. Zakon o Crvenom krstu Srbije predlaže se zbog osnovnog razloga da se položaj i ovlašćenja Crvenog krsta Srbije usklade sa promenama koje su nastale u razvoju Međunarodnog pokreta Crvenog krsta i Crvenog polumeseca, kome pripada Crveni krst Srbije, i sa društvenim promenama nastalim u Srbiji i Crnoj Gori. S jedne strane, dvostruki položaj Crvenog krsta kao nezavisne, dobrovoljne i humanitarne organizacije i dela nacionalnog društva Crvenog krsta Srbije i Crne Gore, a sa druge strane zakonom se jasno utvrđuju položaj, prava i obaveze Crvenog krsta kao pomoćnog organa vlasti u humanitarnoj oblasti. To je, takođe, jedan od zahteva koji proizilazi iz međunarodnog položaja Crvenog krsta Srbije. Kako bi on bio međunarodno priznat, neophodno je da ga njegova država prizna i prihvati kao pomoćnog organa vlasti u humanitarnoj oblasti, kao jedinu organizaciju Crvenog krsta u državi. Ovaj zakon predstavlja jasan i precizan pravni osnov za delovanje Crvenog krsta Srbije, obezbeđujući mu položaj nezavisne i humanitarne organizacije, koja je istovremeno i pomoćni organ vlasti u humanitarnoj oblasti, s obzirom da ima važna javna ovlašćenja koja se odnose na programe pružanja prve pomoći i na programe popularizacije i dobrovoljnog davalaštva krvi. U vršenju svojih delatnosti, Crveni krst Srbije pomaže svim ljudima bez ikakve diskriminacije po bilo kom osnovu. Dame i gospodo narodni poslanici, uveren sam da smo svi zajedno svesni značaja donošenja ovih zakonskih rešenja u Skupštini Republike Srbije i da Vlada Republike Srbije i Ministarstvo zdravlja, posle perioda koji još nije navršio dve pune godine, ima dovoljno argumenata za sve vas da podržite donošenje ovakvih rešenja i da aktivno učestvujete u njihovom popravljanju, što se već događalo kroz amandmansku raspravu. Zapravo, da ovo bude pravi završetak, s jedne strane, velikog napora zdravstvenih radnika da što bolje definišu propise i što više postave lestvicu koju moraju da preskoče u svim propisima da bi organizacija zdravstvene službe imala bolje efekte za svakog od nas kao građanina Republike Srbije, jer mi to jesmo zaslužili. Sistem zdravstvene zaštite počiva na iskustvima koja su brojna, bogata, koja nas obavezuju. Ne počinjemo od nule i nemamo pravo da gradimo kule u vazduhu. Ova zakonska rešenja polaze od toga da svaka reforma zdravstvenog sistema, ako želi da bude uspešna, osmišljena i ozbiljna, mora da počne od onoga što imate i da pravi bolje na toj osnovi, uključujući napore svih. Kada kažem napore svih, to nije fraza, jer zdravstvena zaštita nije izolovani sistem, nije ostrvo i nije jedina odgovorna za zdravlje građana Srbije. Pre nego što završim ovu uvodnu raspravu želim da vam se zahvalim na izglasavanju Zakona o duvanu, kojim ste jasno pokazali smer u kome će zemlja u narednim godinama da se kreće. Mi moramo prestati da ovoliko pušimo, jer dve trećine ljudi umire od bolesti povezanih sa pušenjem duvana. Jedan dinar od paklice, obeležavanje i strogi propisi koje ste doneli pokazuju upravo da su poslanici Skupštine Republike Srbije svesni da zdravstveni sistem i Ministarstvo zdravlja i ministar ne smeju da budu ostrvo i deo koji jedini brine, kao fioka u državnoj upravi, o zdravlju građana. Postoji odgovornost svih. Vi ste do sada to pokazali na najbolji mogući način. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, imam za mene jednu vrlo neprijatnu dužnost da kao predsednik Odbora za zdravlje konstatujem neke činjenice koje ne mogu da služe na čast ni Odboru za zdravlje, a ni ovom parlamentu u celini. Mi danas raspravljamo o izuzetno važnom setu od pet zdravstvenih zakona od kojih su tri sistemski zakoni. Međutim, ono što se dogodilo sticajem okolnosti (a neke od tih okolnosti mogle su biti sprečene), mi vodimo jednu oktroisanu raspravu danas. Naime, ovo zbog javnosti mora da se kaže jasno i otvoreno, Odbor za zdravlje nije uspeo da raspravi amandmane koji su upućeni na sistemske zakone. Odbor za zdravlje nema amandmane Vlade, nema odgovor Vlade i mi vodimo jednu oktroisanu raspravu. Ovo današnjim danom postaje oktroisani parlament i ovo je danas početak, verovatno, tiranije, kada je u pitanju zakonodavna procedura u Skupštini Srbije. Molim vas, dve stvari moraju da se kažu. Kada se o pet zakona vodi objedinjena rasprava, a od toga su tri zakona sistemska, to je nečuven presedan u svim parlamentima civilizovanih zemalja. Time se hoće potpuno onemogućiti iznošenje suprotnog mišljenja koje, kada su radikali u pitanju, a verujem i drugi poslanici, nije u funkciji opstrukcije, nego isključivo da se kroz razmenu mišljenja i kontraargumentaciju dođe do najboljih rešenja za izuzetno važan set zakona koje treba ovaj parlament da donese. Molim vas, da razjasnimo stvari. Na 27. sednici Odbora za zdravlje koju sam zakazao 20. septembra i stavio na dnevni red sistemske zakone, zakon o zdravstvenoj zaštiti i zakon o komorama, gde je bio prisutan i gospodin ministar i sa svojom ekipom izložio zakone, Odbor, tj. pozicija je odbila da se izjasni o tim zakonima, na šta je upozorio i ministar da to nije korektno, da on dolazi, da mi pričamo, debatujemo, a da odluku ne donosimo. Šta se dalje događa? Famozni sastanak 7. oktobra u parlamentu, gde najveći deo Odbora nije prisutan, predsednik Odbora nije obavešten, predsednik Skupštine otvara sastanak i iza toga javno saopštenje koje glasi – Odbor za zdravstvo DSS-a odbio koruptivne zakone.Kaže se dalje – na okruglom stolu koji je održan 7. oktobra u Skupštini Srbije zdravstveni odbor DSS-a izneo je stav da je potrebno povlačenje Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti i Predloga zakona o komorama zdravstvenih radnika iz skupštinske procedure. Ko je to rekao? Argumentujući temeljnom dokumentacijom ovaj stav Odbora za zdravlje, izvestilac dr Vukašin Čanak, kolegu ne poznajem, na sastanku nisam bio prisutan, lekar iz Novog Sada, naveo je da su nacrti pomenutih zakona bili na javnim raspravama, ali da nisu dobili pozitivno mišljenje. Neću dalje čitati. Na sajtu se ovo može naći, čitav dokument. Molim vas, odmah iza toga zakazujem 28. sednicu Odbora za zdravlje, sa predlogom da se između ostalog raspravlja i da se donese odluka o dva sistemska zakona o kojima nas je informisao ministar i koji u Skupštini šest meseci stoje. Evo, sada ću da pročitam zapisnik – na predlog Miroljuba Marića za povlačenje 3. i 4. tačke iz predloženog dnevnog reda, većinom glasova (šest za, dva protiv i jedan uzdržan) skinuto je izjašnjavanje o zakonu. Upozoravao sam da ćemo doći u vremenski cajtnot, da nećemo imati vremena da raspravljamo. Zapisnik je ovde i moje upozorenje je konstatovano zapisnički, zapisnik je regularno usvojen. Šta je bilo rešenje i šta je Odbor zauzeo kao stav? Da treba sačekati zakon o budžetu i da treba u paketu raspravljati sve to i da treba sa raspravom početi kada dođe na dnevni red ovaj paket zakona. Ispoštovali smo volju većine, dobili smo saziv koji smo dobili i sazivam 29. sednicu za utorak 15. novembar, amandmani na zakone koji su bili dati u redovnoj proceduri i oni su mogli do subote u 10,00 časova da se predaju i nije imalo svrhe raspravljati ranije i to sam smatrao logičnim. Čitav dan (ponedeljak) služba je sređivala amandmane koji su joj dati tek od 10,00 u ponedeljak i onda smo mogli u utorak da raspravljamo. Rasprava je prekinuta zbog glasanja u Skupštini, znači zbog objektivnih okolnosti i nismo mogli da radimo. Rad je prekinut i zakazan je nastavak sednice za sutradan. Šta se događa? Sutradan je obavljena rasprava na način da se, na predlog poslaničke većine, sasluša i ministar sa stavovima u vezi sa zakonom o osiguranju i rasprava se prekida. Saznajemo, potpuno slučajno, da se produžava rad Skupštine dok se ne iscrpi i poslednji set zakona i da ćemo mi danas govoriti. Znači, potpuno je jasno da ovde nije ispoštovana redovna parlamentarna procedura kada se donose ovakvi zakoni. Sa ovog mesta ja molim prvenstveno predsednika Vlade Koštunicu, zatim predsednika Skupštine Markovića da se ne igraju sa zdravljem srpskog naroda i ostalih naroda koji žive ovde. Sistemske zakone na ovakav kriminalni način donositi nije još zabeleženo. Ako ćete da stanete iza toga, srpski narod će vam to zapamtiti. Zašto tako govorim? Nije ovo moja ocena, da se na ovakav način ne može zakonodavna procedura donositi. Žurilo se jako predlagaču zakona da hitno donese ovaj zakon i uvezao ga je na jedan neprincipijelan način sa budžetom, a mi ćemo jasno objasniti, jer nikakve veze nema budžet sa sistemskim zakonima, da je to jedna igrarija i razobličićemo to do kraja. Svetska banka, znamo, dobili smo informaciju da vam je uputila pismo gospođa Karolajn, ne znam joj ime, direktor predstavništva ovde i kazala vam je: "Since the Ministry of Health would like to move ahead quickly on the finalization...", pa onda kaže tamo, vi sada prevedite, jer ovde ima jezičkih stručnjaka. Lepo vam je to kazala i kazala vam je četiri stvari: prvo, velika brzina finalizacije. Drugo, ogroman paket beneficija neprimeren sredstvima, rekla vam je. Nema nijednog instrumenta za povećanje efikasnosti i sputavanje cena. Nedostaje unutrašnja kontrola i to generiše korupciju. To su vam rekli. Rekli su vam da ovo što ste uradili niste finansijski odradili kako valja, niste videli da li možete to da pokrijete, ovaj vaš paket, finansijski. Znam tačno, pismo sam video, nemam ga, a može da se ponovo dođe u njegov posed. Vi ćete kazati ako to nije tačno. Sada finale, Skupština i malverzacije na koje smo navikli. Predlog poslaničke grupe G17 plus, ja verujem da je to iz neukosti, ne verujem da je iz namere. Ne verujem da je koleginica koja je ovde potpisana ovo namerno htela. Ne krivim koleginicu, krivim vođstvo Skupštine. Ide se na zajednički načelni pretres, pa onda ide set ovih finansijskih zakona, a onda ide ovaj naš, i uopšte se ne navodi da je zakon o osiguranju po hitnom postupku. Ja ukazujem na povredu Poslovnika i onda egzibicijama levo, desno, tralala, šalili smo se, nismo, mislili smo hoćemo, nećemo, ispalo je da to nema veze, to je tako slučajno. Ne može se ovako u proceduru, na ovakav način objedinjavati ovih pet tačaka. Ono što je daleko važnije, ja sam dužan da vam pročitam sledeće pismo. Društvo lekara Vojvodine upućuje na moje ime i Odboru 11.11. sledeće pismo: "Poštovani gospodine Momčilov, molimo vas, kao predsednika Odbora za zdravlje i porodicu Skupštine Republike Srbije, da upoznate poslanike sa stavovima Društva lekara Vojvodine Srpskog lekarskog društva, koji su prezentovani na javnim raspravama održanim u Skupštini Vojvodine u organizaciji ministra zdravlja Republike Srbije. Društvo lekara Vojvodine Srpskog lekarskog društva posle održanih javnih rasprava ima suštinske zamerke na sva tri sistemska zakona iz oblasti zdravstva, koje smo u pisanom obliku dostavili predsedniku države, predsedniku Vlade i svim ministrima. Primedbe se odnose na diskriminacione, monopolističke, centralističke i visokokoruptivne potencijale odredbi, što je u skladu i sa mišljenjem dobijenim u diskusijama od predstavnika OEBS-a, "Transparency international" i vladinog Saveta za borbu protiv korupcije". Iskreno rečeno, za mene i nas radikale je relevantno ovo zadnje, ali stoji u ovom dopisu, i ja sam dužan i ovo da pročitam. "Predlozi sistemskih zakona iz oblasti zdravstva o kojima će se raspravljati u predstavljenom obliku su u potpunosti odbijeni od stručne javnosti AP Vojvodine, jer nijedna od suštinskih primedbi koja je data na njih nije usvojena. Uz srdačne pozdrave, u potpisu predsednik Saveta za reformu zdravstva Društva lekara Vojvodine primarijus dr Branislav Kardašević". Imam deset minuta na raspolaganju, neću da koristim više. Koristiću izdvojeno mišljenje, pa ću nastaviti, neću da zloupotrebljavam ovu govornicu i onda ću nastaviti argumentaciju da vidite šta stručne i relevantne stručne organizacije kažu o predlogu ovih zakona. Još jednom vas upozoravam: ovo je kraj parlamentarizma, ovde se ne dozvoljava normalan rad Odboru za zdravlje. Zašto? Neću da ulazim u motive mojih kolega iz pozicije, koji nisu hteli da obezbede juče kvorum, mada moram radi korektnosti da kažem da su kolege iz DSS-a bile prisutne sve vreme, čitav dan su proveli sa nama radikalima, nadajući se da ćemo mi moći ipak da se na ovako neadekvatan način izrazimo našim amandmanima. Izvinjavam se, gospođa Živodarka Dacin je takođe bila prisutna sve vreme sa nama. Oni nisu žalili ni truda, ni obaveza koje su imali, a znamo da je juče bio i verski praznik i da su mnogi i to morali da otkažu. Za sada toliko.
Narodni poslanik Predrag Mijailović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, radi istine moram da kažem, pošto sam predsednik Odbora za zdravlje DSS-a, gospodin Čanak Vukašin je nastupio na toj sednici, odnosno na okruglom stolu i on je samo dao stav DSS-a da DSS želi i hoće da raspravlja o zakonima, celom setu, da pod broj jedan mora da uđe u proceduru zakon o zdravstvenom osiguranju, što je i osnovni, a iza toga da dođu ostali sistemski zakoni. To je bio stav DSS-a, a ne da odbija zakone. To čisto radi istine i radi normalnog koalicionog odnosa. To jeste naš stav bio i ostao i zato sada učestvujemo normalno u raspravi o svim zakonima, kako amandmanski, tako i u ostalome i pokušaćemo preko amandmana da te zakone popravimo što je moguće bolje, i što je i u redu.
Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za zdravlje i porodicu prilikom razmatranja predloga zakona žele reč? Da. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Ja sam rekao da smo izuzeli mišljenje, poslanici Srpske radikalne stranke. Prvi razlog je sigurno taj koji sam već naveo – da se ovde vodi jedna oktroisana rasprava, da se ovde zbrzava sa usvajanjem zakona. Mi ćemo videti kakva će biti diskusija, da li će i ona potvrditi ovo što ja govorim. Ono što mogu da kažem je da će SRS glasati protiv predloženih zakona. Nije ispoštovana volja većine stručnih udruženja i sindikata. Sistemski zakoni nisu reformski, a novinama i načinom na koji se one donose samo se konzervira postojeće loše stanje u zdravstvu, a to loše stanje se karakteriše povećanom smrtnošću i obolevanjem, visokim stepenom prisutne korupcije, nedostupnošću zdravstvene struke kategorijama stanovništva, neracionalnim trošenjem sredstava i sprovođenjem potpuno netransparentnih projekata sumnjivih na korupciju. To ćemo dokazivati, naravno, u raspravi o pojedinostima, svaku tačku od ovih koje smo ovde rekli. Zakon o zdravstvenoj zaštiti i zakon o osiguranju su preopširni, sa mnogo nepotrebnih i deklarativnih članova. Oba zakona, zajedno sa zakonom o komorama, još više promovišu centralizaciju moći ministra i daju mu niz nepotrebnih ovlašćenja. Sva tri navedena zakona potpuno diskriminišu privatni zdravstveni sektor. Pored velike opširnosti moraće se velikim brojem podzakonskih rešenja normirati niz drugih nepokrivenih oblasti iz zdravstvene zaštite. U suštini, sistemski zakoni nisu zdravstveni, već više zakoni o bolestima i bolesnički. Zakon o komorama ne vodi brigu o interesima lekara, stomatologa, farmaceuta i zdravstvenih radnika srednjeg obrazovanja, već je pokušaj da se preko licenci nametne nepotrebna, skupa dodatna kontrola ministra nad zdravstvenim radnicima. Nijednim svojim članom ne govori o pravima lekara. Sistemskim zakonima se odražava i održava monopol državnog zdravstvenog sektora, što je za društvo u tranziciji, a pogotovo za one koji za sebe kažu da su demokrate i da hoće u Evropu, nedopustivo. Sramota je da vam to radikali kažu da vi ne znate da je najbolji vid decentralizacije u uslovima tranzicije i slabih institucija pravnog sistema privatizacija. To je alfa i omega koju svako zna. Sistemski zakoni su generator korupcije, posebno član 199. zakona o zdravstvenoj zaštiti, i ovim rešenjima – loše određen i finansijski neodrživ paket usluga i usmerenjem na kresanje javne potrošnje, zakon o osiguranju, na njega mislim, potpuno se zanemaruje socijalna briga o građanima. Ovde ću da promovišem jedina dva cilja koja mogu biti relevantna za svakog lekara i za svaku zdravstvenu službu zemlje u tranziciji. Prvi, očuvanje biološkog integriteta nacije, koja je ozbiljno ugrožena kako belom kugom, tako i bolestima i smrtnošću, što se jasno dokazuje brojčanim podacima i to ćemo dokazivati u raspravi o pojedinostima. Drugo, socijalna pravda. Mora se brinuti, a vi u zdravstvu krešete prava. Daćemo vam sliku (smeju se iz G17 plus, to im je smešno) siromaštva, daćemo vam sliku primanja našeg stanovništva i onda ćemo vam dati i druge dokumente iz Svetske banke koji vam govore da li socijalnu komponentu treba zanemarivati ili ne. Zakon o Crvenom krstu, kroz naglašeno insistiranje na prenosu javnih ovlašćenja na republičku organizaciju, važne i za naciju vitalne interese dovodi u pitanje - dobrovoljno davalaštvo krvi, i zadire u druge važne nadležnosti savezne države i zbog toga nećemo glasati za taj zakon. Samo jedno pojašnjenje: kada je ratni sukob u pitanju, onda je država nadležna, vojska je nadležna za ratne žrtve i sve, i to je nadležnost savezne države. Mi nećemo da pod firmom prenošenja javnih ovlašćenja budu preneta suštinska ovlašćenja jedne države. Zakon o opojnim supstancama je neophodan i potreban zakon, na koji nemamo suštinskih primedbi. Hvala vam, ja sam bio i kraći od pet minuta.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, a neka se pripremi narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo narodni poslanici, potpuno je razumljivo kada vam poslanik pozicije, naročito kada je u pitanju zdravstveni saradnik, predloži da bude zajednički načelni pretres o pet zakona. Apsolutno je neprimereno da se samo pet sati diskutuje o tome, ali kao kolega imam razumevanja kada je u pitanju zdravstveni saradnik da predloži da se ovakav set zakona zajednički raspravlja. Nije mi razumljivo ponašanje ministra zdravlja, jer on predstavlja jedan recidiv bivše DOS-ove vlade, koji na sednici Odbora drži lekcije i politički marketing, tvrdeći da predstavnike SRS-a politički ne ceni. S obzirom da je ministar zdravlja još iz bivše DOS-ove vlade, podsetiću ga da njegov potpredsednik Republičke vlade gospodin Čedomir Jovanović nije dozvoljavao poslanicima SRS-a da se raspravlja o radu Vlade, zbog toga što mi kao opozicija nismo glasali za sastav takve vlade, pa nemamo ni moralno pravo da o tome raspravljamo. Analogno tome, ministar zdravlja je krenuo sa tim da mi, kao predstavnici opozicije, treba da podržimo predložene zakone u načelnoj raspravi i da onda imamo i moralno pravo da podnosimo amandmane. S obzirom da smo mi protiv predloženih zakona, nemamo moralno pravo da podnosimo amandmane, jer na taj način mi sebi očigledno ne koristimo. Dok god je ministar zdravlja stručno iznosio svoje mišljenje, ja sam njegov lični integritet cenio, ali kada je počeo sa političkim marketingom, apsolutno moram da iznesem da i mi, kao predstavnici SRS-a, njega politički ne cenimo. Kao članovi Odbora za zdravlje dali smo smernice ministru na prvoj sednici, gde smo predložili predlog zaključaka Odbora za zdravlje i porodicu Narodne skupštine, o stanju zdravlja i strategiji zdravstvene zaštite u Srbiji. Podsetiću ga da su samo na jučerašnjoj sednici najmanje sat vremena članovi Odbora koji su iz pozicije imali kritički osvrt na ove predložene zakone. Citiraću samo jednog od njih. Doktor Vladan Vučićević je izneo mišljenje da "Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti, faktički, pravi razliku između privatnog i državnog sektora, uprkos proklamaciji da se njim ustanovljavaju jednaki uslovi za oba sektora". On smatra da mnogi članovi Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti ukazuju na degradaciju privatnog u odnosu na društveni sektor. Na primer, utvrđuju se uslovi za zatvaranje privatne prakse, ali ne i državne ustanove, kao i da će pojedina zakonska rešenja uticati na gušenje privatne prakse. Izneo je i primedbe u vezi sa članom 199. kojim se reguliše dopunski rad zdravstvenih radnika, pri čemu je ukazao da bi u zakon trebalo uneti izričitu odredbu o kažnjavanju neregistrovane prakse. Valjda je primerenije da predstavnici pozicije kritikuju predložene zakone, a onda glasaju za njih, a manje moralno da u startu kažemo da smo protiv ovog nacrta zakona i da glasamo u skladu sa našim izlaganjem. Predstavnici Srpske radikalne stranke su imali samo nekoliko načelnih primedaba u jučerašnjoj diskusiji. Pre svega, ono što su mnoge zdravstvene ustanove dale primedbe, to je da nacrt zakona o zdravstvenoj zaštiti, uz značajnu primedbu što se donosi pre strategije zdravstvene zaštite i sa opštom ocenom da pati od nedoslednosti i protivrečnosti, ne pruža prave odgovore na izazove i probleme u sistemu zdravstvene zaštite. Ukazano je na to da je značajne primedbe na nacrte zakona pre svega dalo Društvo lekara Vojvodine, da su nacrti antireformski, da su podloga za korupciju i konflikte interesa povlašćenih grupa, kao i pojedinaca. Izneti su zaključci Sekcije za socijalnu medicinu Srpskog lekarskog društva da nisu ispunjeni preduslovi za donošenje predloženog zakona: nov ustav, utvrđena politika od strane parlamenta, zdravstvena strategija sa ciljevima koncepcije razvoja sistema zdravstvene zaštite, kao i privatizacije zdravstvenog sektora, kao i da nacrti zakona moraju da se usaglase sa Zakonom o zdravstvenom osiguranju. Između ostalog, napomenuto je da je svoje primedbe dao i Sindikat lekara i farmaceuta Srbije, Sindikat zaposlenih u zdravstvu i socijalnoj zaštiti, kao i Udruženje vlasnika privatnih zdravstvenih ustanova i drugih oblika obavljanja zdravstvene delatnosti. Ono što je primedba Srpske radikalne stranke pre svega je da je koncept sistemskih zakona državno-monopolistički, bez ozbiljnog uvažavanja privatne prakse, koja je društveno realna, korisna i kompetentna. Neophodna je brza privatizacija, pre svega, primarne zdravstvene zaštite, gde bi se lekari plaćali po produktivnosti. Ministarstvo zdravlja do sada nije sačinilo savremene protokole lečenja, što je neprimereno sadašnjem vremenu. Sada je zdravstvo jedan veliki nesređen sistem u kome su nezadovoljni kako pacijenti, tako i zdravstveni radnici. (Predsedavajući: Vreme.) Molim vas da mi odbijete ono što sam malopre citirao. Od 130.000 zaposlenih, 30.000 lekara je, ali ljudski resurs je neefikasan; visok je procenat bolovanja, pre svega u nezdravstvenim grupama, usluge rada nisu zadovoljavajuće, a o platama da i ne govorim. Polovina bolesničkih kapaciteta je prazna, jer se bolesničke jedinice ne koriste racionalno. Najvažniji zadatak je morao da bude da se pacijent nađe u centru reforme i da se iz zdravstvenog sistema eliminiše ono što nas sve boli, a to je korupcija i kriminal, koji su naša najteža i najveća bolest. Nije potrebno da ministar ima samo podršku svojih službenika i direktora, nego široke populacije. Nije dovoljno da se krene samo sa tim da tri-četiri hiljade radnika iz zdravstvene delatnosti ode u penziju, nego da se napravi promena u organizaciji institucija, u obrazovanju kadrova i, pre svega, racionalizacija u ukupnim rashodima. Komora bi morala biti nezavisna, profesionalna organizacija sa preciznim nadležnostima i zadacima. Predloženi zakon ne obezbeđuje na pravi način realizaciju statusa, odnosno funkciju komore. Obaveza predlagača je da konsultuje i druge zakone, pre svega zakone koji regulišu oblast radnih odnosa, Krivični zakon, kako lekarska komora ne bi preuzimala nadležnosti koje ne može da ima. U predloženim zakonima je velika disproporcija između onoga što se zahteva od zdravstvenog radnika, s jedne, i socijalno-ekonomskog položaja tih istih radnika, s druge strane. Uvode se evropski standardi, visoka moralna načela, licence, ali, nažalost, balkanske plate. Da li je potrebno otpuštanje zaposlenih ako je evidentan porast leukemije kod dece, tuberkuloze, malignih oboljenja, a i mnogih bolesti koje su vezane za lošu socijalnu situaciju? Prva Lekarska komora Srbije je radila od 1923. do 1944. godine; još tada su ciljevi komore bili da se ne menjaju sa promenom političke partije koja je na vlasti. Komora reguliše odnos između lekara i bolesnika, između samih lekara i lekara i društva, u celini. U Predlogu zakona nije definisana odredba o tome kako međusobno funkcionišu komore različitih zdravstvenih radnika, o njihovoj međusobnoj poziciji. Komora bi trebalo da bude kao živi organizam, da ih prati i prilagođava lekarskoj profesiji i da se na kraju zna, ako tražite licence, da li će ta licenca da omogući lekarima da rade i van naše zemlje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na repliku povodom pominjanja od strane gospodina Cvetanovića. Želim da kažem da smo svi mi zreli ljudi i da na neki način kritički posmatramo svet oko nas. Ja sam principijelan i dosledan čovek, to sam do sada iks puta u životu dokazao. Moja kritika određenih delova zakona, pogotovo zakona o zdravstvenoj zaštiti, dobronamerna je, u želji da iskreno učestvujem u radu i kao čovek, i kao poslanik, i kao član Odbora, da se određene stvari poprave i učine boljim. Mislim da nije u redu da neko unapred, ne znajući kako ću se ja u krajnjoj liniji opredeliti prema tom zakonu, kaže da je nemoralno kritikovati, a posle toga glasati. Na Odboru, na kome smo svi bili, podržao sam četiri zakona, a bio sam uzdržan upravo prilikom glasanja o zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Kao poslanik, što je moje pravo, uložio sam određene amandmane u želji i iščekivanju da će na njih reagovati i ministar. Moram da kažem da se ograđujem, kao čovek, kao poslanik, i ne pričam u ime poslaničke grupe, već pričam u svoje lično ime – ako se ti amandmani ne budu prihvatili, ne svi, nego onaj koji je najbitniji, najznačajniji, za taj zakon o zdravstvenoj zaštiti neću glasati. To je moja odluka i tako ću postupiti, bez obzira na političke konsekvence, jer moj mandat će proći, a ja ću ostati kao čovek koji će koristiti zdravstvenu zaštitu. Ne mislim da ljudi koji baš sve kritikuju i partijski apsolutno donose odluke, što je njihovo pravo, imaju pravo da unapred izađu i osude i kažu da je nešto nemoralno kritikovati, a posle glasati. U tome se mi razlikujemo. Vaša kritika nije možda dobronamerna, vi hoćete da kritikujete sve. Ne može se napraviti nikada idealan zakon, ali moja kritika je upravo dobronamerna. Nadam se da će ministar, na neki način, sagledati posle i kroz moju diskusiju i prihvatiti taj amandman. Ako taj amandman na član 199. bude prihvaćen i član bude korigovan, sigurno ću glasati za ovaj zakon. Ako ne, neću za njega glasati, bez obzira na političku konsekvencu. To kažem kao čovek koji je dugo godina u zdravstvu, naravno, čovek koji se bavi privatnim zdravstvom, a radio je i u društvenom zdravstvu. Hvala.
Replika, reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Ne slažem se sa tim da postoje dve vrste kritike u pogledu dobronamernosti i zlonamernosti. Ali, dve vrste kritike u ovoj skupštini postoje. Jedna je ona koju iznosimo mi iz opozicije, a druga koju sporadično, od slučaja do slučaja, iznese neko od vas koji glasate za Vladu i za njene zakone. Nije naša kritika nedobronamerna zato što nećemo da glasamo za zakon. Znači, nedobronamerna je prema zakonu, prema sudbini zakona. Nama je stalo da ne prođe nijedan zakon koji vlast predloži u Skupštini. Vama je stalo da prođe. Mi tu nemamo moralnih dilema. Mi tražimo ono što je loše u zakonu. Vi imate dileme. Na te dileme ukazao je i poslanik SRS-a. Teško je odoleti savesti da ne kritikujete loša rešenja, posebno ponašanje ministra zdravlja prema Narodnoj skupštini, za koga ona ne postoji uopšte, i ponašanje njegove političke stranke prema Narodnoj skupštini, kada je u pitanju ovaj ministar, zato što vi, gospodo iz G17 plus, štitite ministra time što nema sednica Odbora za zdravstvo Narodne skupštine Republike Srbije. Tako ćete da ga zaštitite? Znači, vaš odnos prema ovom zakonu je negativan, ali ćete glasati za zakon. To nemojte nama da objašnjavate. Vaš odnos prema ponašanju ministru je negativan, to znam, poznajem vas dugo godina. Ali, glasaćete za ovaj zakon. Ili možda vaš glas neće biti potreban, pa ćete vi sačuvati svoje dostojanstvo, ali će da se obezbedi dovoljan broj glasova. Ljudi koji se ne bave naukom, kojom se bavi ministar uspešno i trebalo je da ostane u nauci, a ne da se bavi politikantstvom, zato što dobri stručnjaci ne umeju da se bave politikom, oni tu potpuno zalutaju, okrenu se. Ne možete dva posla istovremeno da radite izvanredno. Znači, loš odnos ministra prema Narodnoj skupštini. Izglasavanje zakona bez rasprave u odborima, a puna su vam usta priče o tome da poslanici treba da rade u odborima. Nije obezbeđen kvorum u Odboru, zato što odluke tog odbora ne odgovaraju, ili je možda predsednik kritički nastrojen prema svemu onome što radi ministar; pa to je poenta Narodne skupštine. Poenta Narodne skupštine je da izađete i da hvalite rešenje, a mi da izađemo i da ga napadamo, da se dođe do najboljeg rešenja, a ne da bude izglasano predloženo rešenje. Nema države u svetu u kojoj se parlament trudi da izglasa rešenje predloženo od Vlade. Nema! Niti to rešenje prođe. Nekada su u pitanju lobiji koji ga promene, novac, politika, partijska nedisciplina, bolje rešenje. Koliko puta ste i sami shvatili da su neka rešenja koja smo predlagali bolja, pa vas je bilo sramota da ih prihvatite, nego smo dobijali izmene i dopune zakona posle mesec ili dva. Da kažete da je nedobronamerna kritika, koja će dovesti do toga da glasamo protiv zakona, a da je dobronamerna kritika koja će dovesti do toga da ipak glasate za zakon, to nema smisla i nema veze sa običnim ljudskim rezonom. (Predsedavajući: Vreme.) Završavam, izvinjavam se. Poštujem vaš stav da je zakon loš. Poštujem i vaš stav da glasate za njega, ali nas ne dirajte zbog toga što mislimo da je loš i zato što je loš mi nećemo za zakon da glasamo.
Replika, reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno moj uvaženi kolega dr Vlada nije dobro razumeo, kritika se uopšte nije odnosila na vaš stav. Samo sam citirao iz zapisnika zvanično ono što ste vi definisali. Moje kritike su bile usmerene prema ministru zdravlja, kao recidivu bivše DOS-ove vlade. Hvala.
Replika, narodni poslanik Miroljub Marić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam imao nameru da se javljam pre, s obzirom da sam ovlašćeni predstavnik ispred stranke G17 plus. Nisam imao nameru da se javljam pre glavne teme, rasprave o zakonima. Međutim, sada sam na neki način prozvan i želim javnosti malo da pojasnim. Kolege su pre mene nešto rekle o opstrukciji Odbora, o opstrukciji rada Skupštine, da zakoni nisu dobri, vrlo kratko, da bi se posle vratili na temu. Kolega Paja Momčilov, predsednik Odbora za zdravlje i porodicu, rekao je u jednom momentu da mi, kao pozicija, opstruišemo rad Odbora za zdravlje i porodicu. To nije tačno. Juče se, nekom koincidencijom, desilo da popodne nismo mogli, a pre podne i do pauze za ručak načelno smo usvojili stavove o svim zakonima koji su na dnevnom redu, odradili smo amandmane na dva zakona koja su u proceduri. Dogovorili smo se da nastavimo Odbor i da dalje radimo, nadam se već sutra, vrlo uspešno da završimo sve amandmane. Za današnju raspravu nije nam neophodno ovo što je trebalo popodne, vrlo usiljeno; svi smo priznali da smo bili jako umorni, jer je bilo dosta posla. Znači, nije korektno da se priča da smo mi ti koji opstruiramo rad Odbora. To nije tačno. Mogu da pohvalim posebno saradnju sa gospodinom predsednikom Momčilovom, da smo do sada vrlo korektno sarađivali. S druge strane, želeo bih nešto da kažem u vezi sa tim odborima koji su se dešavali pre ovog odbora juče. Pomenuto je moje ime, da sam zahtevao na jednom od odbora da se povuku dve tačke sa dnevnog reda. To je tačno. To stoji u zapisniku. Znate zbog čega? Desilo se zbog toga što su te dve tačke koje su bile na dnevnom redu, zakon o zdravstvenoj zaštiti i o komorama, toliko prodiskutovane na odborima da nije bilo smisla više diskutovati o njima. Želeo sam da sprečimo, mogu odgovorno da kažem, jednu dirigovanu kampanju protiv zakona o zdravstvu, koju ne kažem da vode radikali, ali neko u ovoj zemlji, želim da javnost čuje, ozbiljno ne želi promene u zdravstvu. To ne želim da kvalifikujem Srpskoj radikalnoj stranci, niti bilo kojoj drugoj stranci. Međutim, ta struktura postoji. Drugi problem je da neko želi da ozbiljno zavadi Ministarstvo i radnike u društvenim zdravstvenim organizacijama sa privatnim sektorom, što ne stoji, jer smo na istom zadatku i moramo zajednički da dejstvujemo u interesu zdravlja naših građana. Hteo bih nešto da kažem gospodinu Nikoliću. (Predsedavajući: Vreme. Vi ste izašli po replici.) Staću ovog puta. Biće vremena da još na neka pitanja odgovorim. Mislim da imamo važan posao danas i koncentrisaćemo sa na ovaj posao. U međuvremenu, biće i trenutaka kada ćemo da odgovorimo na neke dileme.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, replika.
Poštovane koleginice i kolege, javljam se pošto je pomenuto moje ime. Mislim da je pogrešno protumačeno ono što sam govorio. Sva tri člana Odbora iz G17 plus su krajnje časni i pošteni ljudi i to hoću ovde da kažem. Međutim, žrtve su manipulacije i naloga, najverovatnije sa druge strane. Možda i nije, možda sam pogrešio. Što se tiče mojih kolega članova Odbora iz G17 plus, to su krajnje časne i poštene kolege, ali sasvim je jasno da juče kada smo... Znači, slažete se i vi da ovakav tempo nije izdržljiv, slažete se da u jučerašnjem danu odluka da se radi po dve tačke sa dva paketa, da se mora završiti rasprava i da se nameće brži tempo za naš rad... Nije od nas zavisilo. Upravo to zameram Skupštini i zato kažem da se ovde ne poštuje procedura. Ponavljam Vladi, narodu i vama, ako imate savesti, da se ovako ne sme raditi. Shvatite kako hoćete, govorim u ime 50.000 dece sa kojima sam se zajedno porađao. Govorim u ime nekoliko hiljada... Jeste, vi se smejte, da li imate dete, da li ste se porađali, ne znam. Možda imate, pa ste to doživeli kao jednu finu simfoniju i uživali u svemu tome, moguće je i tako. Govorim u ime nekoliko hiljada operisanih žena. Meni savest i nešto što je lekarska etika ne dozvoljava da ovako postupam i radim, a vi se smejte. Sram vas bilo što se smejete kada ukazujemo na ozbiljne propuste gde se država, koja za sebe pretenduje da kaže da je pravna država, u ovakvom svetlu pokazuje pred javnošću i pred nama narodnim poslanicima. Da završim priču, svi smo bili umorni, umoran je bio i kolega Vučićević, kolega Dunjić koji se iz Čente vratio nazad da bi prisustvovao Odboru. Slažem se da smo svi bili umorni, ali nismo imali drugi izlaz. Nama je to nametnuto. Da li tako treba da se ponaša vođstvo ove skupštine i čudi me da predsedavajući uopšte ne reaguje na ono što sam rekao na početku. Znači, psi laju, karavani prolaze, mi idemo, Srbija propada. To je realnost, ali opet vas upozoravam, kao lekar, nemojte se igrati sa zdravljem srpskog naroda, nije situacija u zdravstvu dobra. Možete vi pričati bajke, možete govoriti ono što govorite, ali situacija nije takva. Mi ćemo vas ubediti, nadam se bar delimično, u to podacima u koje vi najviše verujete. Evropskim prijateljima kojima najviše verujete mi ćemo posvetiti najviše pažnje, pa ćete čuti šta vam oni kažu. Znate da sam juče za ručkom pokušao da zamolim sve poslanike da dođu; ko je došao došao je, ko nije nije, i to ne može drugačije da se zove nego opstrukcija rada Odbora, kada nemaš kvorum. Bolju reč ne znam.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Javljam se po osnovu povrede Poslovnika, jer smatram da je sasvim neprimereno poslanicima upućivati takve prekore sa govornice, pogotovo ako to ne radi predsedavajući. Ne sumnjam da ovde svi govorimo u ime ljudi, građana koji su nas podržali i naravno verujem da prethodni gospodin govori u ime svojih pacijenata. Jasno je da on ima dobre odnose sa trudnicama i to je njegov posao. Svi mi govorimo na neki način u ime svih građana koji su nas birali, pa u to ime i ja želim da kažem nešto. Potpuno želim da podržim ono što je malopre rekao gospodin Toma Nikolić. Apsolutno se slažem sa njegovom diskusijom i zaista mi je veliko zadovoljstvo da mogu u tome da se sa njim potpuno složim. Dakle, ne može se opstruirati rad skupštinskih odbora i potpuno je nebitno ko je predsednik odbora i potpuno je nebitno kakve odluke taj odbor donosi. Posao svih nas je da učestvujemo u radu odbora. Zamolila bih sve da provere u svojim poslaničkim grupama da li oni to pravilo poštuju ili ne poštuju, a ja ću vam reći da SRS ne učestvuje apsolutno u radu mnogih odbora, a jedan od takvih odbora je odbor kome ja predsedavam. Iz kojih je to razloga, dakle, najverovatnije neki od navedenih, ali potpuno je jasno da je to jedna vrsta pokušaja, doduše neuspešne, opstrukcije rada odbora za siromaštvo. Ovde najčešće čujemo da ova stranka predstavlja siromašne, da se zalaže za njihova prava, da je jako boli ukoliko dođe do povrede siromašnih, a u odboru koji se upravo time bavi ne učestvuje. Onda čujemo neke proizvoljne citate, negde su pročitali, neko im je rekao da je Svetska banka rekla ovo ili ono. Svetska banka podržava rad Odbora za smanjenje siromaštva, Svetska banka je podržala strategiju za smanjenje siromaštva. Protiv te strategije glasali su poslanici SRS-a. Onda, molim vas, odlučite da li ćete podržati izveštaj Svetske banke samo onda kada je on po vašoj volji ili zaista želite da saslušate šta ljudi sa strane imaju da kažu. Ima mnogo izveštaja Svetske banke koji govore pohvalno o reformama u Srbiji i naravno da je njihov posao da usmeravaju te reforme, a saradnja sa Svetskom bankom je nešto što naša zemlja i naša vlada u punoj meri rade i poštuju. Dakle, pozivam sve poslanike da učestvuju u radu svih odbora, da daju aktivan doprinos, naravno slažući se i ne slažući se sa odlukama koje ti odbori donose.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, replika.
Sve ste nam rekli, ali ja bih samo da osvetlim neke delove onoga što ste rekli. Da, u stvari jeste to odbor za siromaštvo i jeste vaša firma za siromaštvo Srbije. Licemerno je da vaša firma vodi Odbor za borbu protiv siromaštva i lepo ste ga nazvali za siromaštvo. Zaista, G17 plus je firma - odbor za siromaštvo Srbije, za osiromašenje Srbije. I, svi naši članovi su siromašni, svi naši glasači su siromašni i nemojte vi da se borite protiv siromaštva u Srbiji, zato što iz dana u dan, iz godine u godinu siromaštvo je sve veće i veće. Naš odnos prema odborima je takav – hoćete da vladate državom, hoćete da vladate ovom skupštinom, morate da obezbedite kvorum za rad. Onaj ko nema kvorum taj ne može da vlada. Snižavali ste vi taj kvorum do kraja. Sada vam više ne treba kvorum ni za sednice odbora. Samo kada baš treba neka odluka pokupite se u sali i donesete odluku i ponovo izađete. Rad u odborima je priča koju vlast lansira, jer to je tajni rad. Javnost Srbije o tome ne zna ništa. Zašto se mi bavimo politikom ako javnost Srbije ne zna šta radimo, za šta se zalažemo? Što su se borili da budu uvedeni TV prenosi u Skupštinu Srbije? Samo zato što želimo da ono što radimo bude dostupno javnosti. Zato je rad u odborima težak, mukotrpan. Ako hoćete ozbiljno da se sarađuje u odborima, onda to moraju da rade svi, ali nije dostupan javnosti, ne donosi političke poene. Nemojte da me lažete da se politikom bavimo, a da ne mislimo na političke poene. To je uspeh u politici, poeni. Jedan glasač više, dva glasača više, deset više. Zbog toga se ponekad čovek oseća kao šizofrenik, deli se. Kada je na vlasti nema kritike, kada je na vlasti ne treba kvorum, kada je na vlasti ne treba TV prenos, kada je na vlasti ne treba Ustavni sud, kada je na vlasti ne treba većina za donošenje odluke, kada je na vlasti mogu falš kartice, kada je na vlasti može sve. Onog časa kada ode sa vlasti njegova druga ličnost se pojavljuje i kaže – gde nam je Ustavni sud, kako ovo birate sudije, gde je kvorum u Skupštini Srbije, što nema prenosa, što ne prisustvujete sednicama odbora? To je politika. To mora da se izdrži. Nikada još u svetu nije vlast kritikovala opoziciju, izuzev u Srbiji, izuzev u Srbiji vlast nigde ne kritikuje opoziciju. Vi kažete, vaš član je malopre rekao – ima ih i koji su protiv promena u zdravstvu u Srbiji. Šta sada to? Treba da nas pobijete što smo protiv promena? Vi ne kažete – protiv promena nabolje, pa bih onda mogao da se osetim da sam prozvan, pa da izađem i kažem – hoću promene nabolje, neću promene po svaku cenu, neću promene zakona koje donose lošija rešenja od postojećeg zakona. Saberite se od 5. oktobra naovamo; da li smo ijedan zakonski projekat doneli koji je građanima bio povoljniji nego onaj u vreme prethodnog režima, koji ste ocrnili na sva usta? Da li smo jedno rešenje... Ili je to zdravstvena zaštita, da li je to lista lekova koji se dobijaju na recept, jesu li to uslovi za penziju, da li su to uslovi za zasnivanje posla, da li su to uslovi na radu... (Predsedavajući: Vreme.) Da li smo ijedno rešenje bolje za ogroman broj građana doneli, osim za one koji su bogati? Razgovori sa Svetskom bankom, ali vi ih ispunjavate u potpunosti i vi ne pitate, i vi ste legli, klekli, vi samo ispunjavate uslove koje vam postavi MMF, Svetska banka i svi oni činovnici koji dolaze. Neće oni vas da udostoje i da dođe neko sa visokog položaja. Da li ste se ikada izborili za rešenje koje je bilo prihvatljivo za Srbiju i što ste ih lagali kada niste mogli da se izborite? Zašto ste im obećavali rešenja koja ovde u Skupštini nisu mogla da budu sprovedena? Glava vas ne boli zbog toga i pocrveneli niste zbog toga. Šta radite? Tamo kažete – da, donećemo taj zakon, a ovde onima koji su vam potrebni za donošenje zakona – a vi se pobunite da zakon ne bude donet. Ugledajte se malo na prethodnika. On je tako pokušavao da bude simpatičan i Zapadu i građanima Srbije, pa je to trajalo samo do određenog roka. Tako će i vama. Bolje budite iskreni i otvoreni i recite – ovo Srbija neće da nam prihvati, pa makar i ne bili vi na vlasti, nego da kažete – ovo ćemo da vam sprovedemo, a nemate snagu ni u Skupštini Srbije da to sprovedete. Izgubićete se vi iz zdravstva koji sada mislite da to promenite tako. Pitajte lekare kako će njima biti. Srbija zna sve lekare koji su poslanici ili koji su u političkim strankama. Svaki pacijent zna za šta se zalagao taj lekar u ovoj Narodnoj skupštini. Dobro je rekao gospodin Vučićević, ljudi moraju da se leče bez obzira na promene vlasti. Ljudi idu kod lekara bez obzira na promenu vlasti, ljudi sreću na ulici i lekare i političare, bez obzira na to ko je na vlasti i ko je u opoziciji. Sve se nastavlja i one godine kada budete izgubili izbore, e sad, vaš odnos... (Predsedavajući: Molim vas, prekoračili ste vreme.) Izvinjavam se. Odnos građana na ulici prema vama je u stvari mera da li ste dobro uradili ili ne, a ne tapšanje po ramenima i pohvale vaših stranačkih kolega.
Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica. Izvolite.
Dame i gospodo, hteo sam opet da stavim u prvi plan zbivanja na Odboru i zbivanja na nekoliko poslednjih sednica Odbora za zdravlje i porodicu. Dakle, još jedan od mehanizama kojima vlast pokušava da deluje tako što će sprečiti opoziciju, onu realnu i stvarnu opoziciju, da u svakoj prilici koja je zakonom dozvoljena, koja je legitimna iznese svoje stavove koji se ne slažu sa aktuelnim vladinim predlozima, kako je to juče bila situacija. Naravno, veliki je broj situacija u kojima se ovo dešavalo. Ovo juče reflektuje samo jednu od namera ili jedan od pokušaja udruženog delovanja, kako je to moderno i kako volite da čujete, i Vlade i ministarstva, izvršne vlasti koja je na određeni način, vukući verovatno određene konce kanalima za koje nismo znali, učinila da osujeti rad Odbora u kome smo mi hteli da iznesemo i da razmotrimo i da makar sa tim stavom izađemo pred poslanike i pred javnost u vezi sa pet zakona koje smo doneli u paketu. Nesporno je da je više puta do sada rečeno i da je reč o zakonima koji su obimni, sveobuhvatni, a tri od njih su sistemska. Ne opravdava predlagača činjenica da su nekoliko meseci zakoni bili, posle javne rasprave, dostavljeni poslanicima. Jasno je da su dostavljeni i jasno je da tih nekoliko meseci, uprkos velikom broju zahteva za intervencijama i izmenama, predlagač nije uradio ništa da ih suštinski izmeni i prilagodi onima koji su se smatrali kompetentnim da o tome odlučuju i o tome govore i svoje mišljenje daju. Tu istu verziju dostavio nam je kao konačni akt, a onda da finale bude, naravno u saglasnosti sa Poslovnikom, koji je rapidno izmenjen pre nekoliko meseci i sve u nameri da se ovde diskusije skrate, da se zakoni donose što brže, što ekspresnije, došlo je na red pet zakona od kojih treba izdvojiti svaki amandman, svaki obrazložiti, i tako da smo po našem i moguće vašem mišljenju i radili i idemo u paketu i brzo prelistavanje velikog broja amandmana. Čim je veliki broj amandmana, to govori da nije zakon tako dobar. Šta smo još doživljavali tokom jučerašnjeg i ranijih odbora? Pokazuje se nekada, a ne znam čime je objašnjivo ponašanje ministra, ali uglavnom ministar, a ne govorim o njegovim saradnicima, pokušava da upada u neposredne dijaloge i da se postavi kao nametnut u dijalogu, nametnut u stavu, čovek koji nas podučava političkoj doktrini, koji nam postavlja pitanje zašto pišemo amandmane kada o zakonima ne glasamo. Zašto, recimo, branimo amandmane, ako sam dobro razumeo pitanje, pa ih iznosimo pred Skupštinu i javnost, a onda zakone bar u načelu ne podržimo. Dakle, neverovatne smo teme doživeli, neverovatne priče. Moglo se to shvatiti da je to bilo u ofu, da je to bilo u smislu nekog neformalnog razgovora. Međutim, u kasnijem delu, kada se sednica ponovo zakazala za četiri sata, a inače je bila ideja da se to uradi danas u 11,00 časova, dakle, bio je sasvim drugi koncept u radu Odbora, desilo se da je ovde ubrzana, zahvaljujući Poslovniku, procedura da se što pre prođu sve tačke da bi se ova pojavila danas. Kada se već pojavila, morala je da prođe bar Odbor. Uzaludan je bio pokušaj predsednika Odbora da zaista učini da bar jednu legalnu instituciju, neophodnu, pre nego što se ovde pojave, amandmani prođu, jer načela su prošla i da prođu bar odbor ako nemamo mišljenje Vlade. Juče smo videli i za one druge zakone, za koje su predati amandmani ranije bez stava Vlade o amandmanima. Dakle, smatram da to zaista nije pošteno, nije principijelno, nije u redu da se u nekom direktnom dijalogu i raspravom sa poslanicima i opstrukcijom... Pazite, pozicija opstruira opoziciju u radu, prosto neverovatno, ali je to tako bilo juče, moguće je nenamerno. Ne zameram apsolutno članovima Odbora iz određenih grupacija koji su verovatno to odradili, moguće po inerciji, pa se sve ovo nesrećno uklopilo i da su oni sami i odgovorni, moguće je zaista zbog umora. Mi nismo krivi i to ništa nije mogao predsednik Odbora da uradi. Predsednik Odbora nije kriv što ste tražili pet zakona po svakom amandmanu i što je toliko amandmana i što ste sami pisali tolike amandmane. Više je vaših amandmana iz pozicije, nego naših. To govori da vam nisu dobri zakoni i da se sami međusobno ne slažete i da morate nešto da prihvatite i da morate brzo da odradite. Niste u obrazloženju dali da opet MMF, opet Svetska banka, i ako se za njih niste ravnali... Videćemo kasnije u diskusiji, niste se ravnali ni prema potrebama građana. Prema kome ste se ravnali? Prema vlastitoj umišljenosti, vlastitoj koncepciji, činovnicima koji sede oko vas. Pa da li ste pitali profesore koji se bave, ugledne akademike, da li ćete ovaj "savet mudraca" koji planirate, zašto ga sada dovodite na red? Šta će vam ovaj zdravstveni savet? Vidim da smatrate da ćete kompetentne ljude da ubacite, ali o tom potom. Ako ste već sve zakone doneli, sada će oni da prate šta vi radite i da vam menjaju, a nećete vi doživeti to da vi menjate te zakone, tu teorije nema. Mi ćemo morati to da menjamo, to je valjda vama jasno, ali zato nemojte nas u jednoj fer-plej igri, fer-plej borbi i pokušaju da vam dokažemo da imamo bolje rešenje ometati i stvarati sada produženu diskusiju, koja bolje da je trajala juče i da se u redu završi sve ono što treba da se završi, a ne ubrzanim postupkom. Danas opet gubimo vreme, opet niste u stanju da sprečite da kažemo, ne možete Poslovnik toliko restriktivno napraviti da baš ne možemo i nemamo nikakvu priliku da kažemo ono što želimo.
Da li još neko od poslanika koji su izdvojili svoje mišljenje na Odboru želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milomir Dunjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo posle dužeg vremena stigoše i ti sistemski zakoni iz oblasti zdravstva. Mi poslanici Srpske radikalne stranke smo očekivali zakone, a ne, gospodine ministre, romane. Vi ste i sami videli da u zakonu o zdravstvenoj zaštiti imamo 278 članova, o osiguranju - 269 članova. Verujte mi, nismo mogli sve to da pročitamo, nismo mogli da spremimo, jer ste vi hteli da objedinite na brzinu sve ove zakone iz oblasti zdravstva koji nam znače mnogo. Gospodine ministre, situacija u zdravstvu je teška. Dolazim iz sredine gde sam osedeo radeći u zdravstvu kao doktor stomatologije, kao mlad čovek koji je došao sa namerom da se jednom vrati u grad u kome vi živite. Naravno, nisam to dočekao. Sada sam verovatno pred penzijom, ali mogu vam reći da sam vrlo uvređen vašim ponašanjem prekjuče i juče na Odboru za zdravlje. Moja seda kosa i moja ozbiljnost mi nisu dozvolili da reagujem, ali su zato kolega Paja Momčilov i moje kolege to vrlo lepo izneli danas i ja se u potpunosti sa njima slažem. Vi ste, gospodine ministre, omalovažili vaše cenjene kolege, jer smo mi druga politička opcija, ali nijednog trenutka nismo hteli niti smo želeli da vas potcenimo, naprotiv, vi ste imali simpatije, bar što se mene tiče, kao čovek koga znam kao vrlo vrsnog profesora, ali ono što ste nam juče i prekjuče priredili, to mi, odnosno vaše kolege, nismo očekivali. Naravno, za moju diplomu, gospodine ministre, zaslužan je samo moj pokojni otac i ja i ne dam nikome diplomu da mi vređa. Vi ste nas srpske radikale juče potcenili kao da smo lekari nekog drugog reda. Ne znam da li ste vi svesni, ali tako smo mi shvatili. Kako ćemo mi glasati, da li ćemo biti za ove vaše zakone, to je stav naše Srpske radikalne stranke; mi smo, gospodine ministre, opozicija, vi to znate, i svaki zakon gledamo kako možemo da pomognemo, da damo naš doprinos. Dakle, mi nismo zadovoljni ovim vašim zakonima zbog preobimnosti, mislim da su prethodni zakoni možda bolji nego što je ovaj. Ja sam siguran da ćete vi izglasati vaš zakon vašom većinom, ali neće biti dobro za ovaj naš narod. Vi znate da imamo mnogo obolelih ljudi, ali nije samo u pitanju bolest naših građana, nama je zdravstvo, gospodine ministre, bolesno. Možda vi pokušavate da izlečite zdravstvo, ne pacijente, ali ovako kako ste počeli mislim da nećete dogurati. Ja očekujem da ćemo, iako nam niste dozvolili, imati dosta amandmana; mi ćemo pokušati koliko je u našoj moći da vam pomognemo da ove zakone poboljšamo i da damo doprinos da ovi zakoni budu bolji. Nešto bih vam rekao, pošto neću imati puno vremena, a tiče se domova zdravlja, i to malih. Dakle, mislim na mala naseljena mesta. Rekli ste da ćemo sve privatizovati, i domove zdravlja. Pitam se, recimo za deo gde sam ja, za Dom zdravlja u Srpskoj Crnji, kada godinama ne možemo da dobijemo lekara, a pogotovu specijalistu, kako ćemo privatizovati to, da li ćemo opet raditi mafijaški da otkupi dom zdravlja onaj ko ima para, ko ih je nezakonito stekao, kako ćemo odabrati lekare, ginekologe, pedijatre ili stomatologe? Ko je taj ko će o tome odlučivati? Da li će opet biti neki privatnici? Neka izvinu moje kolege, ali među nama lekarima ima i onih koji su se ogrešili o norme ponašanja. Ispred Srpske radikalne stranke mogu da vam kažem da mi nećemo podržati ovaj zakon, daćemo verovatno svoj prilog kroz amandmane i to će zaista biti naš prilog, ali koliko će biti vremena, to je opet na vama, jer nam nisu dozvolili juče da radimo ono što je trebalo da radimo na Odboru za zdravlje.
Reč ima ministar zdravlja dr Tomica Milosavljević.
Zahvaljujem svima na učešću u raspravi koja je neophodna. Moram da kažem nekoliko stvari koje prosto ne stoje. Dakle, i ja sam počeo da sedim. Raditi u zdravstvenom sistemu Srbije, a ja radim 25 godina i počeo sam kao lekar na stažu na Medicinskom fakultetu u Beogradu, pa onda kao lekar na određeno vreme na Internoj "B" klinici, pa onda na neodređeno, i uradio sve što je zapovedao život, bog, porodica i narod i radim svoj posao na svakom mestu najbolje što umem. To nije nikada najbolje, jer najbolje se ne može, ali se mora težiti najboljem. Kada sam počinjao da radim, prvog radnog dana moj direktor prof. dr Milenko Lalić me je sproveo od podruma do krova Interne "B" klinike i upoznao sam sve spremače, ljude koji peru veš i spremaju uniformu za ponedeljak ujutru kada dođete da radite, bolničare, medicinske sestre i tehničare, doktore na specijalizaciji, specijaliste i vrhunske profesore koji su dali značajan pečat radu Interne "B" klinike. Kada danas govorim u Skupštini Srbije ja imam izraženu vrlo duboku odgovornost pre svega prema ljudima koje sam imao sreću i priliku da lečim, ali i prema onima sa kojima sam 25 godina radio i upoznavao se na razne načine. Imao sam sreću i priliku da ljude u toku studija učim da rade ovaj zanat. Mesto ministra zdravlja u Vladi Republike Srbije je mesto velike odgovornosti. Ja takođe osećam duboki ponos da sam bio u prilici da učestvujem u radu vlada koje su obeležile srpsku istoriju u ovih nekoliko godina, počevši od gospodina dr Zorana Đinđića, koji je vodio vladu u onom periodu, pa preko kriznog vremena u kome je Zoran Živković vodio tu vladu, pa onda danas posle izbora 2003, gde je moja platforma kao dotadašnjeg ministra zdravlja bila kontinuitet sa radom u Ministarstvu zdravlja, u novoj vladi sa drugačijom podrškom, ali sa kontinuitetom promena u zdravstvenom sistemu. Ovi zakoni nisu idealni, ali, istini za volju, treba reći da je četiri od ovih pet zakona Odbor za zdravlje i porodicu imao maja 2005. godine u svojoj dokumentaciji. Danas je novembar. Šest meseci su zakoni bili predati članovima Odbora za zdravlje i porodicu. Ovo sada ponavljam zbog građana, a ne zbog nas, jer mi vrlo dobro znamo. Iz rasprava prethodnika moglo bi da se zaključi da Odbor nije podržao ovaj zakon ili da je bio potpuno protiv ili da je iskazao sumnju da su oni uopšte potrebni. Međutim, činjenice su drugačije. Činjenica je da je Odbor za zdravlje i porodicu Narodne skupštine Republike Srbije u načelu dao podršku zakonima koji su danas na dnevnom redu. To je zaista osnovna činjenica, treba je ponovi više puta, ako neko nije dobro ili dovoljno shvatio. Kad god je ministar zdravlja u Vladi Republike Srbije bio pozvan na Odbor za zdravlje i porodicu, on se tom pozivu odazivao, čak i onda kada je bio obavešten danas za sutra, u pet popodne, faksom, da je sutra sastanak u dvanaest. Čak i onda kada su tom odboru prisustvovali predstavnici različitih grupa, nekih udruženja koja su imala suprotstavljena mišljenja davao sam priliku da se polemiše o stavovima, da dođemo svi zajedno do najboljeg rešenja. Nikada nisam, poštovani kolega, omalovažio nikoga kao člana Odbora za zdravlje i porodicu, bez obzira koje je on političke opredeljenosti bio, ali sam izneo svoj stav i rekao sam da ću se boriti uvek za pravo da svako iznese svoj stav i da ga može slobodno izneti. Moj zaista jeste bio da ako neko kaže - ja sam protiv zakona i mislim da on ne valja, da nije dobar i da ne treba uopšte da se nađe na dnevnom redu, meni lično je uvek bila neobična situacija u kojoj se posle takve tvrdnje pišu amandmani. Čemu služe amandmani? Da se popravi nešto protiv čega je čovek po definiciji u startu, to je po meni contradictio in adjecto zaista, ali to je pravilo parlamentarnedemokratije i ja ga poštujem. Ako se iko osetio povređenim bilo kojom mojom rečju, meni je zaista žao i ja mu se sa ove govornice izvinjavam, čak i za to što uopšte nisam kriv. Nikada nikoga omalovažio nisam u životu, a pogotovo u funkciji ministra zdravlja, koju lično doživljavam kao ogromnu obavezu. Posle ove funkcije treba da se vratim, da nastavim da učim studente internoj medicini, da učim mlade doktore gastroenterologiji, da lečim ljude od onih bolesti za koje sam učio da umem ponešto da uradim i ja hoću da ih pogledam čistog obraza i jasnog pogleda. Ne bih da komentarišem tvrdnje u kojima se pominjala dinamika rasprave, objedinjavanje, vreme, to je nešto gde ja zaista ne mogu kao ministar zdravlja i član Vlade u ovom trenutku da dam neki kreativan, bilo kakav doprinos. To je odluka Skupštine i to je parlamentarizam. Parlamentarizam podrazumeva pravo da svako kaže svoje mišljenje, da se onda većinom neki stav donese, a da se onda poštuje. Ovde je pominjana nekoliko puta Svetska banka. Jedan od najvažnijih međunarodnih partnera je banka koja se zove Svetska banka, koja u stvari nije obična banka. Ona ima zaista dimenziju, u šali bi se moglo reći filantropije, ali to nije samo šala, nego je ozbiljnost, jer ona vodi računa o socijalnoj dimenziji društva. Ja sam imao priliku i zadovoljstvo da na zasedanju Svetske banke u Beču prošlog meseca održim prezentaciju za zaposlene u Svetskoj banci za Evropu i Centralnu Aziju i da govorim o dosadašnjim rezultatima i dostignućima i manama i potrebama reformisanja zdravstvenog sistema u Srbiji. Moram neskromno da kažem da je ta prezentacija doživela značajno odobravanje. Ima stvari do kojih se dolazi raspravom, preispitivanjem i sa međunarodnim partnerima. Oni su u zdravstvenom sektoru brojni, počev od Svetske zdravstvene organizacije, u koju smo se vratili na način koji treba svima vama i svima nama da služi na čast, jedan je mali delić i nekakve moje zasluge i naše zasluge, Ministarstva zdravlja, u tome; preko UNICEF-a sa kojim radimo velike projekte koji se vide i čuju i u medijima i koje građani vrlo dobro znaju i koji pokušavaju da isprave ono što smo mi svojoj deci kao odrasli ostavili kao breme nasilja i naopakog ponašanja, koje su počeli da prihvataju kao svoje, pa su počeli da se ubijaju po ulici i po klubovima i da potpuno izopačuju ono što kao roditelji hoćemo da im pružimo; preko Evropske investicione banke, Svetske banke i drugih međunarodnih partnera koji su tu da nam pomognu da postanemo ravnopravan deo evropske porodice naroda. Kada se kaže - usluge, u jednom trenutku ovde neko je pomenuo, ogroman je paket usluga, koji je neodrživ finansijski. Reforma počiva na onome što imate i gradite ono što je bolje. Mi smatramo da takve usluge treba da budu definisane u zakonu i borili smo se da one ostanu ovako definisane kako jesu. Pomenuto je – sve ćemo privatizovati. To prosto nije istina. Naprotiv, potpuno je suprotno, u smislu domova zdravlja. Bojim se da kolega nije precizno razumeo to o čemu se govorilo, jer zapravo u nekoliko izlaganja ste iznosili potpuno različite stavove, od stavova da je najbolji način decentralizacije brza privatizacija. Sva brza rešenja, takve prečice, obično su loša. Brze privatizacije u zdravstvenom sistemu koji ima jednu tradiciju, jedan temelj, odjednom seku prava, prave lošu dostupnost, narušavaju solidarnost i zapravo čine veću štetu građanima nego korist. Nikada se nismo zalagali za nekritičnu i brzu privatizaciju, pogotovo ne primarne zdravstvene zaštite, nego smo uvek govorili zašto se u zakonu ne nalazi definicija porodičnog lekara, nego se nalazi definicija izabranog lekara, a izabrani lekar je lekar opšte medicine, izabrani lekar je ginekolog, pedijatar, zato što je u našoj tradiciji da dete vodimo pedijatru i šest decenija smo ulagali u razvoj pedijatrijske službe upravo da bismo popravili parametre. I jesmo ih popravili. Kada uporedite sedamdesete, osamdesete, devedesete i dvehiljadite, to je rezultat ne od juče, ne od ove dve godine, tri, pet godina, nego 60 godina razvoja pedijatrijske službe. U ginekologiji ima puno stvari koje moraju da se popravljaju, od ranog otkrivanja najtežih bolesti, malignih, i to u Braničevskom regionu sada sprovodimo i prvi rezultati počinju da se vide i na tome ćemo još strože insistirati. Ali, u instituciji porodičnog lekara to bi podrazumevalo da su i ginekolog i pedijatar specijalisti koji su konsultanti, a zapravo porodični lekar sa svojim veštinama preuzima veštine lečenja dece i žena. Zato je u zakonu – izabrani lekar, i zato je u instituciji izabranog lekara i ginekolog i pedijatar, gde se mora poštovati tradicija Srbije tamo gde je ona dobra, moraju se poštovati dobri rezultati tamo gde jesu dobri i oni treba da unapređuju, a naravno da uopšte nemamo kompleks u odnosu na vlasničku strukturu. Naravno da će biti sve većeg udela privatnog sektora u pružanju zdravstvenih usluga i on je već vidljiv kroz prve regularne normalne ugovore koji se ove godine ostvaruju. Vidi se kroz izjednačavanje uslova za osnivanje ustanova i kroz niz drugih. Nadam se da sam ovim razjasnio tu dilemu oko stava. Što se tiče diskusije o amandmanima ili dužeg vremena za raspravu, ponavljam, četiri od ovih pet zakona nalazi se u Skupštini Srbije šest meseci. Posle javne rasprave koja je produžavana dva puta, posle prilike da se ponude druga rešenja, da se dopunjavaju ta rešenja, nije najbolje rešenje da se u jednom danu odjednom daju amandmani na zakone, zato i postoji redovna procedura skupštinskog rada, koja podrazumeva da odbor ima valjda vremena da razmotri sve papire. Nije valjda da ste čitali zakone prvi put juče popodne. Ako je to tako, neću da verujem da je to tako, naravno da je nemoguće. Vlada će inače zauzeti stav o amandmanima i ja ću vam ih u pismenoj formi dostaviti. Ovo je rasprava u načelu.
Narodni poslanik Paja Momčilov traži repliku. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, gospodin ministar je pokušao da odgovori na neke stvari i još je više bacio krivicu na Odbor time što dva puta naglašava da smo šest meseci imali zakone i nismo odradili svoj posao. Objasnio sam vam dinamiku kako je stvar tekla, da vi vidite ko je skidao sa dnevnog reda odlučivanje, čak i protiv vaše volje i vi ste se zbog toga ljutili. Ono što ste kazali na početku, u vaš stručni integritet apsolutno niko ne sumnja. Vi ste vrhunski stručnjak, slobodan sam da kažem evropskog formata, ne mogu da kažem svetskog, mi sada težimo Evropi, a mogao bih i to da kažem. To niko ne dovodi u pitanje. Ovde se kaže da mi citiramo pogrešno. Sve što citiramo držim kod sebe, ništa mi pogrešno ne citiramo. Kad neko to kaže, verujte da on onda ne govori istinu. U 19. ulici u Vašingtonu, tamo gde je sedište Svetske banke, na zgradi lepo piše "Naš san je svet bez siromaštva". Ti vaši saradnici, gde ste im držali predavanja, ovo je strategija pomoći u zdravstvu Svetske banke, i šta se kaže u toj strategiji – Vlada Srbije nema verodostojnu koherentnu strategiju i plan akcije da racionalizuje, prestrukturira i preorijentiše sistem zdravstva u pravcu poboljšanja kvaliteta itd. Jeste malo star dokument, ali jeste pre toga postojala doneta politika. To vam je Svetska banka kazala i nemojte da kažete da pogrešno citiramo. Koga interesuje da li sam ja ovo pogrešno čitao, može da pročita. Ono što je izašlo u NIN-u 1. septembra, što je napisala Karolin Junger, kad to pročitate, onda se vi saberite i nađite se gde ste. Kaže se, pazite, ironiše se čitavo vreme: "Da li biste voleli da odete kod doktora kada ste bolesni?" Pazite, 1. septembra ove godine. "Ako mislite da je ovo pitanje glupo, jer naravno da bi svako odgovorio sa "da", veoma grešite. U stvari, mnogo ljudi u Srbiji ne ide kod lekara kad su bolesni. Zašto? Da budem iskrena, iz mnogo razloga." Kaže i ovo: "Jedan od najvažnijih je da je lečenje, jednostavno, suviše skupo. Analiza siromaštva koju je Svetska banka uradila za 2004. godinu u Srbiji kaže da je 45% ljudi koji nisu otišli do lekara kada su bili bolesni navelo da im je preskupo." To vam kaže Svetska banka sa kojom vi sarađujete odlično. A kako ide ironija dalje, i to ćemo vam čitati. Mi upravo na to ukazujemo. Gospodine ministre, vi ste kazali da se čudite zašto mi postavljamo amandmane, a odbijamo zakon. Pa, da pokušamo, jer znamo da ćete silom većine i ovakvim mahinacijama kojima pribegavate... Predsedavajućem uopšte ne smeta da vodi ovakvu sednicu, on smatra da njegov moralni integritet time nije očuvan i ja mu čestitam na tome, čestitam i predsedniku Skupštine, čestitam i srpskoj Vladi, na čelu sa premijerom. Postavljam vama pitanje, gospodine ministre - da li vi smatrate da je ovakva rasprava u redu? Ponovo kažete šest meseci, a kažem vam da sam to stavio više od mesec dana pre, a pozicija je to vratila. Još jedna stvar: kad kažete da je Odbor izglasao, jeste, na molbu da se izjasnimo - šest prema pet. To je vrlo tesna većina.
Da li još neko od poslanika koji su izdvojili mišljenje želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik dr Miroljub Marić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, da krenemo sa raspravom, malo smo odužili. Samo kratko bih želeo da se vratim na ove prethodne diskusije, da potvrdim da smo tri od četiri ova zakona imali još u maju mesecu i da uopšte ne stoji da je vreme za upoznavanje sa zakonima kratko. Jednostavno, javna rasprava o zakonima traje maltene već nepunu godinu dana. Zakoni su prošli javnu raspravu. Bilo je dosta primedbi, dosta je primedbi uvaženo i ne stoji da je ovo neki sirov tekst, nego je ovaj tekst u odnosu na ranije nacrte zakona umnogome izmenjen. Ovo što gospoda radikali kažu da je situacija u zdravstvu loša, ovo što se kaže da nam Svetska banka sugeriše da zdravstveni sistem u Srbiji nije dobar, mi to odlično znamo. Upravo zbog toga smo danas i ponosni što imamo pred Skupštinom set zakona o zdravstvenoj zaštiti, koji će na neki način da postane jedna baza za sveobuhvatnu promenu zdravstvenog sistema. Gospodin ministar je malopre rekao da postoji jedan kontinuitet od 2000. godine. U nekim izjavama ranije, kada je govorio da zdravstveni sistem u Srbiji neće moći tako brzo da se promeni, da nam treba dosta godina, dosta strpljenja i upornog rada, mnogi su to kritikovali, u smislu da ministar nema jasan koncept, da Ministarstvo ne zna šta treba promeniti u ovom sistemu zdravstvene zaštite. Međutim, nije tako. Mi stvarno imamo mnogo nagomilanih problema. Mi nećemo da pričamo o tome da sistem zdravstvene zaštite u našoj zemlji nije dobar. Taj sistem funkcioniše, taj sistem leči naše najbliže, leči naš narod. Međutim, taj sistem ima mnogo manjkavosti. Ne želimo da ovog puta optužujemo nekog da je kriv za manjkavosti u ovom sistemu. U svom uvodu ću pokušati relevantno da istaknem činjenice koje su dovele do velikih problema u ovom sistemu. Jednostavno, mi imamo rastuće potrebe stanovništva za zdravstvenom zaštitom i za zdravstvenim uslugama. To je činjenica. Imamo porast opšte zdravstvene kulture. Nažalost, ovih godina nesrećnih ratova, sankcija, ta zdravstvena kultura je na neki način i opala, jer je vrednost ljudskog života, nažalost, u ovoj zemlji pala na niske grane. Međutim, moramo da odamo priznanje prvo našim kolegama. Kao što je i ministar rekao, ja se tu negde nalazim sa 25 godina rada u zdravstvenoj službi; nadam se da su najgore godine, a bilo je i dobrih godina, za zdravstvo Srbije ostale iza nas. Želimo da novim zakonskim rešenjima popravimo sistem, koji trenutno nije moguće dalje održavati u životu, jer ne zadovoljava potrebe građana Srbije. Imamo demografsku situaciju gde nam je produženje životnog veka stanovništva jedan od aktuelnih problema. Imamo dosta starih ljudi. Ti stari ljudi zahtevaju svakodnevnu zdravstvenu negu, zahtevaju svakodnevno lekove. To se odražava na porast troškova zdravstvene zaštite. Jednostavno, troškovi za zdravstvenu zaštitu su u neskladu sa materijalnim mogućnostima države Srbije. Mi smo siromašna zemlja. Mi smo imali neko vreme, sećam se, dok sam bio mlad lekar, situaciju da je privreda radila, da je privreda finansirala 70% potreba u zdravstvenoj zaštiti. Šta sad imamo? Imamo to desetogodišnje trajanje sankcija, imamo znatan pad privredne aktivnosti, imamo pad životnog standarda, imamo post ratne sindrome. Nećemo javno to da kažemo. Imamo vijetnamske sindrome u našoj zemlji, onda se zovu srpski. Imamo mnogo ljudi koji su bili pod mnogim stresovima, imamo osiromašenje porodice. Znači, sve to utiče da je ovako koncipiran zdravstveni sistem, kakav trenutno imamo, neodrživ na duži rok, jer su potrebe stanovništva mnogo, mnogo veće. Imali smo problem neredovnog i nedovoljnog uplaćivanja doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje. Imali smo problem izbeglica u proteklim ratovima. Mi smo sve te ljude lečili. Niko nije plaćao njihovo lečenje. Mi smo delili, narod Srbije je delio taj skromni zdravstveni dinar sa mnogim izbeglicama. Imamo problem, a ministar je na to ukazao u svom ekspozeu, enormnog povećanja broja specijalista i njihov prodor u niže nivoe zdravstva. To nam je jedan veliki problem. Svojevremeno smo imali totalno neplansko stručno usavršavanje. Imali smo te nesrećne volonterske specijalizacije, kada mnoge kolege, a neka se ne uvrede oni koji su tako završili i usavršili se, nisu želeli sa nama podjednako da podnesu teret u zdravstvenim ambulantama, dežuranjima u malim domovima zdravlja noću, u vanbolničkim porodilištima, nego su jednostavno imali para i to su hteli da specijaliziraju. Posle su nam se ti ljudi nametali da ih zapošljavamo i da ih finansiramo. To je veliki problem. Isto je neadekvatno trošen taj zdravstveni dinar. Imamo jedan opasan problem - paralelno organizovani razvoj najskupljih segmenata zdravstva. Znate da je savremena zdravstvena dijagnostika jako skupa. Imali smo, iz raznoraznih političkih razloga, dupliranje kapaciteta. Pogledajmo samo prestonicu, koliko tu imamo vrhunskih ustanova koje su maltene bile ranije neke političke tvorevine. Ne kažem da nisu potrebne ovolikom gradu, ovolikom broju stanovnika. Međutim, troškovi su ogromni. Znači, postavlja se realna potreba da promena sistema stvori održiv nivo prava stanovništva na zdravstvenu zaštitu. Kako ćemo to da uradimo? Uradićemo to, zahvaljujući upornosti Ministarstva i našeg ministra i zahvaljujući ovim zakonima koje će, nadam se, Skupština usvojiti jednom velikom većinom,bez obzira na ozbiljne primedbe kolega radikala. Pozivam ih da u svom maniru kritikuju, ali da profesionalno podrže ono što je bolje za građane Srbije. Kratko ću preći ove zakone, a biće vremena kasnije da detaljno o tome prodiskutujemo. Prvi je zakon o zdravstvenom osiguranju. Zakon o zdravstvenom osiguranju ističe potrebu da se rastuće potrebe stanovništva za korišćenjem zdravstvene zaštite usklade sa raspoloživim finansijskim sredstvima. Potrebno je da se smanji javna potrošnja, odnosno da se troškovi zdravstvenog osiguranja usklade sa realnim mogućnostima budžeta Republike Srbije. Ovde imamo jedan opasan apsurd. Imamo apsurd da je javna potrošnja i potrošnja u zdravstvu ogromna, nekontrolisana, a s druge strane da ne možemo da zadovoljimo minimum potreba stanovništva za zdravstvenim uslugama. Zašto se to dešava? Dešava se zato što je neracionalna potrošnja. Znači, moraćemo ove stvari da uskladimo, da ukinemo praksu da ljudi mogu da troše zdravstveni dinar po želji, nego jednostavno da moraju da troše zdravstveni dinar prema realnim potrebama, po indikacijama. Dalje, zdravstveno osiguranje poseduje principe uzajamnosti, solidarnosti i želja nam je da obuhvatimo što veći broj građana u obavezno zdravstveno osiguranje. Malopre je ministar napomenuo, jednostavno sa novim zakonskim rešenjima, sa novim zakonom o zdravstvenom osiguranju nećemo imati nijednu osobu u zemlji Srbiji neosiguranu, jer planiramo da izbeglice, prognana lica i druge ljude, osobe starije od 65 godina, koje su nesposobne za rad i stvaranje prihoda, zdravstveno osiguramo obaveznim zdravstvenim osiguranjem iz budžeta Republike Srbije. Potrebno je usklađivanje sistema zdravstvenog osiguranja i sa tokovima u zemljama EU. Radi javnosti, radi građana Srbije koji nas prate, želim da kažem da ova rešenja apsolutno nisu slučajna u zakonima, da se vodila jedna ozbiljna uporedna studija jednog tima stručnjaka koji su pratili sve zemlje u tranziciji, pratili zemlje EU i gledali da, prema našim specifičnim prilikama i prema stanju našeg zdravstvenog sistema, određena rešenja inkorporiraju u nove zakone. Zakonom o zdravstvenom osiguranju precizira se krug osiguranika. Već sam rekao da zdravstveno osiguranje predviđa za izbegla i starija lica obavezno zdravstveno osiguranje. Novina je da lica koja nisu obuhvaćena obaveznim osiguranjem mogu sama da se uključe u obavezno osiguranje, za sebe i svoje porodice. Urađen je tzv. paket obaveznog zdravstvenog osiguranja, gde su strogo precizirane usluge koje će se plaćati iz obaveznog osiguranja. Republički zavod za zdravstveno osiguranje ubuduće će donositi godišnji plan, upravo ono što sam malopre rekao - plan realne potrošnje i realnih mogućnosti za potrošnju u zdravstvu. Ovim zakonom o zdravstvenom osiguranju uvedene su liste čekanja za visokospecijalizovane i najskuplje zdravstvene usluge, upravo zbog toga da ne bi bilo neravnopravnosti, da svi građani ravnopravno mogu da konkurišu za najskuplje i najsavremenije metode dijagnostike. Precizirane su zdravstvene usluge koje se ne obezbeđuju iz obaveznog zdravstvenog osiguranja. Zatim, predviđa se ugovaranje obaveza iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja, kako ustanova, čiji je osnivač Republika, tako i sa osnivačima privatnih ordinacija, normalno, u zavisnosti od akreditacije. Dobrovoljno zdravstveno osiguranje je novi momenat koji je alternativa obaveznom zdravstvenom osiguranju, ne u smislu alternative, nego jednostavno dopuna, tako da će dobrovoljno zdravstveno osiguranje raditi, pored Republičkog zavoda, i druga osiguravajuća društva. Iskustva u različitim zemljama u okruženju su šarena, tako da kažem laički. Međutim, videćemo šta će u našem slučaju da bude najbolje, ali ta mogućnost postoji. Nešto kratko bih rekao o Predlogu zakona o Crvenom krstu, pošto nam je on drugi na dnevnom redu. Predlog zakona o Crvenom krstu utvrđuje položaj, prava, obaveze Crvenog krsta Srbije, kao pomoćnog organa vlasti u humanitarnoj oblasti. Zakonom se utvrđuju izvori finansiranja Crvenog krsta Srbije. Crveni krst Srbije se profiliše kao humanitarna, nezavisna, neprofitna, dobrovoljna organizacija, deo društva Crvenog krsta Srbije i Crne Gore. Crveni krst Srbije deluje preko javnih ovlašćenja koja su zakonom poverena nacionalnom društvu i preko programa i aktivnosti koji proizilaze iz ciljeva i zadataka Međunarodnog pokreta Crvenog krsta i Crvenog polumeseca. Zakon o komorama zdravstvenih radnika je drugi sistemski zakon koji nam je na dnevnom redu. Ovaj zakon je vrlo značajan. Posle 60 godina zemlja Srbija treba da ima ozbiljno esnafsko udruženje. Zdravstvene komore se formiraju radi unapređenja uslova za obavljanje zdravstvene delatnosti. Planira se: lekarska komora, stomatološka komora, farmaceutska komora, komora biohemičara i komora medicinskih sestara i zdravstvenih tehničara. Članstvo u komorama biće obavezno za ljude koji se bave profesijom zdravstvene delatnosti. Znači, svi oni koji rade u zdravstvenim ustanovama i privatnoj praksi moraće da se registruju u zdravstvenim komorama. Predviđeno je dobrovoljno članstvo za one koji ne rade, koji se profesionalno ne bave zdravstvenom strukom i biće i počasnih članova. Komora donosi etički kodeks, vrši upis svih članova, izdaje, obnavlja i oduzima odobrenja za samostalni rad tzv. licence, posreduje u sporovima između članova, organizuje sudove časti, vodi imenik izrečenih disciplinskih mera, utvrđuje članarinu, izdaje legitimacije članovima, izdaje identifikacioni broj. Komora se jednostavno aktivno uključuje u zdravstvenu politiku u skladu sa zakonom i statutom komore. Četvrti zakon na dnevnom redu je Predlog zakona o supstancama koje se koriste u nedozvoljenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih supstanci. Ovaj predlog zakona ima za cilj sprečavanje zloupotrebe proizvodnje, odnosno prometa supstanci tzv. prekursora, radi dobijanja opojnih droga i psihotropnih supstanci. Prekursori se klasifikuju u prvu, drugu i treću kategoriju. Ministarstvo obrazuje komisiju za prekursore, izdaje dozvolu za proizvodnju, odnosno promet prekursora, utvrđuje uslove pod kojima se vrši uvoz, izvoz, tranzit, kao i posebnu ambalažu u kojoj se vrši promet prekursora. Nadzor nad sprovođenjem ovog zakona vrši Ministarstvo zdravlja preko inspektora za opojne droge, psihotropne supstance i prekursore. Peti predlog zakona jeste Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti. Novim zakonom se predviđa podela odgovornosti u ostvarivanju zdravstvene zaštite kako Republike, pokrajine, opštine, grada, tako i poslodavca, odnosno pojedinca. Definisana su prava pacijenata, izmenjena je organizacija zdravstvene službe, predloženi su novi oblici privatne prakse, organizacija zdravstvene službe u smislu ukidanja glomaznih zdravstvenih centara i pravljenja racionalnih zdravstvenih ustanova koje mogu da zadovolje osnovne potrebe za zdravlje stanovništva. Organizovana je zdravstvena delatnost na primarnom, sekundarnom i tercijarnom nivou. Izvršeno je prenošenje osnivačkih prava na nivo lokalne samouprave. Želim da istaknem, bilo je dosta špekulacija u javnosti da će lokalne samouprave biti osnivači domova zdravlja i apoteka i da će sredine koje su siromašne i nisu dovoljno razvijene imati i te kako velike posledice. To nije tačno. Jednostavno, u budžetu Republike Srbije planiraće se sredstva za prelaznu fazu, a posle će budžeti lokalnih samouprava da planiraju samo sredstva za osnivačku delatnost, dok će sve druge troškove zdravstvenih usluga, zdravstvene zaštite, opreme i funkcionisanja zdravstvenog sistema da snosi Fond za zdravstvenu zaštitu. Ovim zakonom preciznije je uređena delatnost zdravstvenih ustanova i privatne prakse. Predložen je koncept jednakih uslova u pogledu osnivanja zdravstvenih ustanova, kako pravnih, tako i fizičkih lica. Predviđeno je stalno unapređenje kvaliteta i kontrole kvaliteta zdravstvene zaštite, zatim akreditacija zdravstvenih ustanova i program kontinuirane edukacije. Predloženo je da Narodna skupština donosi strategiju zdravstvene zaštite Republike. Predviđa se bolja raspodela sredstava prema potrebama stanovništva, a posebno na primarnom nivou zdravstvene zaštite. Planira se procena zdravstvenih tehnologija, što je vrlo važno, od strane komisije koju obrazuje ministar zdravlja, tako da ćemo sprečiti ubuduće raznorazne ulaske sumnjive opreme u zdravstvene ustanove. Zabranjuje se reklamiranje zdravstvenih usluga, uvodi se kategorija izabranog lekara u primarnoj zdravstvenoj zaštiti. Direktori zdravstvenih ustanova biraju se javnim konkursom na četiri godine. Želja je da se depolitiziraju funkcije rukovodilaca zdravstvenih ustanova, čak se predviđa da rukovodilac zdravstvene ustanove može da bude druga struka, da ne bude lekar, sa uslovom da ima završenu edukaciju iz zdravstvenog menadžmenta. Poslanička grupa G17 plus glasaće za predložene zakone. Pozivam vas da svi podržimo ove zakone i da, kao što je jedan kolega rekao malopre, konačno pokušamo da ozbiljno ozdravimo sistem zdravstvene zaštite u Republici Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, predstavnik poslaničke grupe SRS.
Poštovani narodni poslanici, sada koristim prvi deo, možda ću i objedinjeno da iskoristim oba dela. Na početku ovog svog izlaganja izvinjavam se vama poslanicima koji niste lekari, pošto ćemo možda voditi neke rasprave koje nisu za vas interesantne i koristiti malo stručniju terminologiju, neprimerenu ovom visokom domu. No, prinuđeni smo na to, vremenski je tesnac i škripac. Kaže uvaženi kolega da je ranije bilo loše i ministar često zna da kaže da je bilo loše ranije. Šta kaže MMF? "Uprkos nepovoljnim uslovima, poslednjih godina Srbija pokazuje prilično dobre rezultate u odnosu na slične zemlje u pogledu očekivane dužine života u momentu rađanja i smrtnosti dece. Međutim, ovi rezultati su verovatno u vezi sa poboljšanim opštim uslovima života, sa jedne i, sa druge strane, sa ranijim ulaganjima u zdravstvu." Ovo je izveštaj iz 2002. godine. Prema tome, samo da kažem da je Srbija imala dobar sistem pod socijalistima, zašto ne reći otvoreno, i brojčani pokazatelji to govore. To je iz 2002. godine i videćemo kada pogledamo podatke iz 2005. godine kakvi će ti pokazatelji biti, pa ćemo moći da sudimo o postrevolucionarnim vremenima. Ono što bih na samom početku želeo da kažem, pošto sam rekao da smo protiv ovih zakona i jedan važan razlog je naveden na samom početku, zbog nepoštovanja same procedure i opstrukcije izjašnjavanja, da vidimo kako se stručna javnost odredila prema ovim zakonima. Ništa ne citiram, precizno čitam, Srpsko lekarsko društvo i zamerke koje je potpisao predsednik prof. dr Vojkan Stanić. Pazite šta je kontraodgovor – to je bilo davno, izmenilo se. Samo da pročitam dve stvari, suštinske: "U nacrtu se zanemaruje integralni pristup prema porodici kao osnovnoj jedinici kojoj se pruža zdravstvena zaštita na primarnom nivou. U zakonu o zdravstvenoj zaštiti u potpunosti treba izjednačiti položaj privatne prakse i državnih ustanova". Kako je to izmenjeno vi mi dokažite i pokažite pa ću biti veoma zadovoljan. Neću da čitam ovo ranije gde se kaže da ničega praktično novog nema, a da su neka rešenja odranije bila dobra. Ako je iko merodavan za ovu oblast, onda su to specijalisti socijalne medicine. Evo mišljenja o ovim zakonima Sekcije za socijalnu medicinu, koje je potpisala predsednik doc. dr Slađana Jović, kaže: "S obzirom da preduslovi za donošenje jednog zakona nisu ispunjeni, Ustav, prihvaćena politika od strane parlamenta", prihvaćena politika od strane parlamenta, ponavljam i to je veoma važno, to ćemo na kraju objasniti zašto je to jako važno, "prihvaćena zdravstvena strategija sa ciljevima, nepostojanje koncepcije daljeg razvoja sistema zdravstvene zaštite i posebno primarne zdravstvene zaštite i privatizacije zdravstvenog sektora, ne bi trebalo prihvatiti ponuđene verzije nacrta zakona, niti dozvoliti da ovakva verzija zakona bude ponuđena na razmatranje Skupštini Republike Srbije". Ništa suštinski od onoga što je traženo nije izmenjeno. To je mišljenje struke. Privatna lekarska komora u dopisu od 20. septembra, neću čitati sve, tri dopisa, vraćanje, vraćanje, vraćanje. Ko ne veruje može da proveri. Za tu komoru sam rekao da oni možda jesu legitimni, ali nisu legalni, jer zakon ne predviđa, ali oni su postojeći živi ljudi, koji postoje. Država njih ne sankcioniše zbog njihovog postojanja, pa prema tome oni su onda ilegalni. To je mišljenje privatnih lekara, sindikata lekara i farmaceuta i da ne nabrajam dalje. Znači, pokažite mi dokument, molim vas, gde je javnost, osim direktora kojima vi komandujete i osim onog udruženja zdravstvenih ustanova, državnih, dala suprotno mišljenje i da smatra da je to sve dobro. Ponovo upozoravam da moramo biti potpuno svesni situacije i okolnosti u kojima danas živimo. Kada citiram ovu gospođu Junger, dužan sam da vam ponovim ono što vam je pričala ovde na sednici Odbora. Zašto vam to kažem? Upravo vam kažem zbog toga što je ta priča, koju ćemo mi razobličiti do kraja, da je neophodno doneti zakon o osiguranju zbog toga da bi se kresala javna potrošnja i to javna potrošnja u zdravstvu, falš priča. Uvažena gospođa direktor Svetske banke kaže – potrebno je stvoriti veći pristup organizacijama socijalne pomoći, a ne manji. Proširenje socijale. Kaže – potrebno je učiniti pouzdanim sistem socijalne zaštite, potrebno je omogućiti širi pristup sistemu zdravstvene zaštite, kao i obrazovnom sistemu. Da li su liste čekanja širi pristup? Da li je rad popodne za pare, preko reda kod lekara koji nije tada privatnik, taj širi pristup? Neću da čitam šta je ironično kazala, i kaže – hvalite se da u Beogradu imate veliku bolnicu, i onda kaže – pa lepo. Tako vam kaže, tako ironiše. Do sada još nije zabeležen takav slučaj ironisanja jednog visokog funkcionera i vi se niste oglasili. Kaže – a šta će vam to tako, zašto bolje ne ulažete u primarnu zdravstvenu zaštitu i daleko ćete bolje rezultate postići. Dobro, neću da kažem da je ona apsolutno u pravu. Ovde, u sali negde pored nas, ovaj dokument je na dnevnom redu i zove se – Srbija i Crna Gora 2005. godina, znači izveštaj evropske komisije. Vi nosite značke. Tamo, kada se govori o korupciji, kaže ovako, znači, kako se to vodi - konflikt interesa i onda kaže ovako: slobodan pristup informacijama – nisu još na zadovoljavajućem nivou i vlada ne omogućuje da se poboljša situacija koja ne valja. Znači, ono što sam već rekao, nije dobra zdravstvena situacija i pogoršavaju se parametri koji pokazuju kakvo je stanje zdravstva; ubica broj jedan, koronarne bolesti i vaskularni insulti su u porastu za 25 posto od 2000. godine naovamo. Imamo odgovor, to se ne može merama sprečiti za godinu ili dve, gospodine ministre, to se može sprečiti i mi ćemo objasniti kako i pokazaćemo vam izveštaj Svetske zdravstvene organizacije gde su se za godinu dana smanjivali ovi pokazatelji, nepovoljni za svaku populaciju. Kazaće vam i koji je to metod, sprečavanje ovih nepovoljnih stvari, a to bi trebalo vaši kompetentni saradnici da vam kažu. Vi ste se oslonili na strane, dobro plaćene saradnike, koje veličate. Vama je konsultant gospodin Keber iz Slovenije, internista imunolog, za pitanje finansija zakona, a Svetska banka vam kaže – niste uradili adekvatnu finansijsku simulaciju da ste sigurni da je ovo što ste predvideli paketom ostvarivo sa vašim prihodima. Ovde imate gomilu naših vrhunskih stručnjaka koji bi vam to uradili i koji to znaju da urade. Pozvali ste se na gospodina profesora Lalića, ali ne cenite vi svoje stare profesore i ove koji su danas još profesori i koji su i danas eksperti Svetske zdravstvene organizacije. Licenca eksperta Svetske zdravstvene organizacije se daje na četiri godine. Jedan živi je ovde prisutan i pismeno ću vam pokazati, pošto vi putujete po svetu a ne znate da imate u zemlji jednog. Želim još nešto da vam kažem o tome, da se razumemo oko naših stručnjaka, 35 lekara i medicinara iz Srbije je bilo u Svetskoj zdravstvenoj organizaciji na službi 1978. godine. Od toga su četvorica bili predsednici komiteta sa sedištem u Ženevi, a četiri su bili predstavnici Svetske zdravstvene organizacije u inostranstvu. Danas imamo jednog eksperta Svetske zdravstvene organizacije, a da vam ne govorim o ostalim stručnjacima koje je trebalo konsultovati, ne bacajući i ne rasipajući pare. Tu je trebalo da štedite, a ne na nečem što je socijala i što ugrožava zdravlje naših građana. Nešto želim da kažem i o samim zakonima. Naravno, ne može se o pet zakona u 20 minuta reći ništa ozbiljno. Mene će razumeti građani Srbije. Ne smeta to ništa gospodinu ministru, ne smeta to predsedavajućem. Rekao sam, to je njihova slika, to je njihov deo ličnosti i mi tu ne možemo ništa da uradimo. Hajde da kažemo nešto, zakon o zdravstvenoj zaštiti, interesantan zakon, 278 članova, zakon o zdravstvenom osiguranju - 269 članova. Molim vas, gde ste videli ovakve zakone i sa ovolikim brojem članova, u kojoj to zemlji, da li u toj Sloveniji; taj Keber, koji vam je 500 evra na dan uzimao ovde i ukupno ste mu platili 100 hiljada evra na račun ovog naroda, da li vam je on rekao da vi treba da napišete 269, a slovenački ima 90? Verovatno vam je to on rekao, samo vi nećete da ga slušate, to nije dobro. Ako ga već plaćate, onda slušajte i ugledajte se. Šta kažete u obrazloženju? Kažete da ovi zakoni predstavljaju zakonodavno-pravni osnov za reformu zdravstvenog sistema u ovoj fazi reforme kao kontinuiranog procesa. Molim vas, reforma kontinuirani proces nije, odmah da se razumemo. U svetu i u Evropi pod reformom se podrazumevaju suštinske promene u ciljevima i zadacima zdravstvene službe. Dokument o zdravstvenoj politici u svim razvijenim zemljama sveta donosi parlament, gospodine ministre, donosi zdravstvenu politiku. Ovaj parlament od 2000. godine to nije doneo. Zašto nije doneo ne znam i neću da ulazim u to. Pošto Narodna skupština nije imala priliku da o tome raspravlja, onda ne može ni sled događaja da bude normalan dalje. Na osnovu tog dokumenta gde se jasno odrede ciljevi, vi donosite strategiju u Vladi, Ministarstvu i ne treba Skupština da se strategijom bavi. To je više stručna stvar. Mi treba da se bavimo ciljevima, šta hoćemo da postignemo, a onda će stručnjaci da strategiju uspostavljaju, a ne parlament i oni koji ovde predstavljaju građane Srbije. Iza toga tek može da dođe predlaganje kvalitetnih zakona. Ništa od toga vi niste uradili. Ništa ne postoji. Ono što zovete bela knjiga ili vizija, to nije to. Pročitao sam šta vam je rečeno od strane Svetske banke – da nemate koherentnu, konzistentnu politiku i strategiju. To vam kaže Svetska banka, ne kažem vam ja. Sa njima to raspravite šta je tačno. Mi smo dužni, kao članica Svetske zdravstvene organizacije, a vi putujete, idete, da napravimo dokument o ciljevima i merama zdravstvene politike u skladu sa dokumentom koji se zove – Zdravlje za sve u 21. veku. Zašto mi to od 2000. godine, a više nema sankcija, nema blokade, nismo uradili? To je sada jedno pitanje i nije jasno. Kada sve to ne postoji, onda vi možete da imate jednu izreku u zakonu koja je deklarativna i koja je prazna priča. Naša zamerka je da ima mnogo deklarativnosti, da je pola članova nepotrebno i da se mogu komotno brisati. Pravnici znaju mnogo bolje. Imate i pravnike ovde, ćaska sa gospođom državni sekretar za zdravlje, zabavlja se lepo, ona bi morala da kaže kako treba da ide član zakona, imate normu, izreku, pa ako se to ne poštuje kako će to da se sankcioniše. Kaže se ovako u stavu 2 – da je osnovni cilj zdravstvene zaštite da se ostvari najviši mogući nivo očuvanja zdravlja građana i porodice. To je fraza i ako je hteo da uzme nešto iz deklaracije sa osnivačkog skupa 22. jula 1966. godine i da tumači tako jedan od tih članova, mogao je da uzme misao i da ugradi u zakon, i trebalo je da ga prepiše kako glasi u originalu, ali ja ga neću čitati. Ono što se kaže da je diskrepanca između sredstava i troškova, sigurno da postoji razlog zašto sve zemlje idu u reformu i zašto reformišu taj sistem i tu nema nikakvih dilema. Međutim, rečeno je da ovaj zakon hoće da uvede decentralizaciju i dva se sistema koriste: koristi se onaj koji je već nametnuo Zakon o lokalnoj samoupravi, gde vi imate da lokalna samouprava osniva ustanove i postavlja direktore. Međutim, ministar nije iskoristio, ono što mi zameramo, četvrti jak način kojim je mogao da ovu decentralizaciju iskombinuje sa ovom koju je on predvideo, i verovatno bi to bilo u ovom momentu najefikasnije, a to je privatizacija. Ono što ćemo da kažemo, cilj decentralizacije treba da bude, bar prema Ljubljanskoj povelji, da se građanin dovede u centar odlučivanja. Ovim vašim zakonima građani uopšte nisu dovedeni u centar odlučivanja. Imate, doduše, jednu odredbu gde kažete – formiranje saveta osiguranika na nivou filijala u zdravstvenom osiguranju koji imaju savetodavnu ulogu. Nema odlučivanja. Vi ste građane potpuno doveli do krajnosti, oni nemaju prava nigde i ne mogu da se izjasne o sistemu i da kontrolišu sistem. Govorite o osmišljenoj decentralizaciji, to je nešto novo, jer takvu terminologiju ne poznajemo. Kada koristite u zakonu, lepo bi bilo da definišete, jer sve nove stvari koje se upotrebljavaju trpe i definiciju. Efikasan referijalni sistem ne postoji i to je sada, da vam kažem suštinu, za nas je cilj očuvanje biološkog jedinstva naroda, a kada je to tako onda moramo imati zdravstvene pokazatelje, a pokazatelji kažu jasno da je smrtnost od kardiovaskularnih bolesti, moždanog udara i karcinoma na prvom mestu. Onda mi moramo da se usmerimo, i to je zdravstvena politika, jer je cilj da smanjimo tu smrtnost, na kvalitet života, prevenciju i sve ono što ide.Ako je to tako, najefikasniji način je borba na primarnom nivou, a ne angio-sale, ne skeneri, ne magnetne rezonance, ne sekundarna, ne tercijarna zaštita. Da sam ja u pravu, samo pogledajte budžet i pogledajte koliko ima sredstava izdvojenih za primarnu zaštitu, a koliko imate izdvojenih sredstava za sekundarnu i tercijarnu. Piramida: 70% dole se obavi u primarnoj do 80%, a ovo gore 30 u sekundarnom delu; treba da bude i u finansijskom pogledu isto. Kod nas je obrnuto, mi imamo dole, kada su u pitanju finansijska sredstva, proporcionalno kada se gleda, manja sredstva izdvojena. Vidite samo šta je u fondu predviđeno i budžetu i sve će vam biti jasno, kako se mi borimo za primarnu zdravstvenu zaštitu i za otkrivanje i eliminaciju faktora rizika. Možete vi da utičete na ponašanje nacije onim vašim akcijama u kafanama sa ambasadorima, sa trčanjem – to je vrlo dug put i tu se ne postižu brza rešenja. Tu treba 10 godina. Da vi tražite sistematski faktore rizika i da njih eliminišete, vi biste mnogo pomogli srpskom zdravstvu. Gospodine ministre, kada bi hteli da se držimo vaših deklaracija, vi biste prvo opremili primarni nivo i to kompletno, onda, naravno, ne bi vi zapostavili ni sekundarni, ni tercijarni, ali ovo je conditio sine qua non da kompletno bude taj nivo zaštićen. Usred Beograda, pre tri dana, mog dobrog druga, kolege majka padne na ulicu, posle 45 minuta dolazi ekipa hitne pomoći sa EKG-om – ne radi nam EKG. Ne može tako, gospodine ministre, angio-sala, jer u hitnoj pomoći mora da radi i u ambulanti primarne zdravstvene zaštite EKG i to je prvo. Aktivnim stavom, kombinacijom promene ponašanja populacije doveli bi sigurno do boljih rezultata. No, ima tu niz stvari i mi ćemo, nemamo vremena sve da obuhvatimo, da obrazložimo kroz amandmane na osnovu činjenica, podataka i stavova savremene svetske nauke, jer smeta nam zašto vi govorite o zdravstvenim ustanovama i praksi. Ne možete mešati babe i žabe. Zna se šta je praksa, zna se šta je ustanova i nema tu znaka jednakosti u srpskom jeziku. To vipokušavate da napravite znak jednakosti. Otvarate spomenik Vladanu Đorđeviću i uvodite sistem – zavod za javno zdravlje. Ne možete, gospodine ministre. "Public health" je postojao u 19. veku, kada je bio gospodin Đorđević živ, i Batut, i ni jedan ni drugi nisu prevodili "public" sa "javno", nego sa "narodno". Ako hoćete da menjate ime zavodu, koristite tradiciju i nazovite – zavod za zaštitu narodnog zdravlja ili zavod za zaštitu zdravlja, kao što je do sada bilo. Kažete – u okolini su prihvatili. Nije tačno, prihvatila je Hrvatska zato što beži od srpskog jezika, izmišlja okolotrupni opasač, a sada će oni da se zovu za javno zdravlje, a vi odmah za Hrvatima. Kako Slovenci, kako Keder - Zavod za zdravstveno varstvo, nema - javno, kolega ministre, i nije tačno, nemaju ni Makedonci, samo Hrvati i za Hrvatima odmah skočili. Ja sam se samo dotakao nekih problema. Žalim što nemamo vremena, ali verujte, kroz amandmane ćemo detaljno sve obrazložiti. Došao je još jedan zamenik predsednika Skupštine, ja isto i vama hoću, i time završavam, da postavim pitanje da li je vaša savest, gospodine Anđelkoviću, mirna, kada se na ovakav način donose zakoni veoma važni za zdravlje građana, koji direktno tangiraju i u socijalnu komponentu, da li je vama savest mirna? Vladi je mirna, predsedniku je mirna. Ja sam rekao da se danas vodi u ovom parlamentu oktroisana rasprava, jer Odbor za zdravlje nije bio u situaciji i nije mogao, ne svojom krivicom, da se izjasni o amandmanima, nije čuo mišljenje Vlade, a raspravlja o pet zakona iz zdravstvene oblasti, od kojih su tri sistemska. Pitam vas da li vam je savest mirna? Ne morate odmah odgovoriti, biću opet zadovoljan.
Ako me pitate da li mi je savest mirna, apsolutno mi je savest mirna i to toliko da prosto ne mogu da vam objasnim. Znači, ni na koji način nisam opstruirao rad Odbora za zdravlje, čiji nisam član. Nisam zamenik predsednika, na vašu žalost ili na moju žalost, to ne znači da ne bih voleo, naravno, kada je reč o parlamentu. Nadam se da ćete imati dovoljno vremena, ne samo kroz raspravu o amandmanima, nego i u načelu, a kod rasprave o amandmanima ja ću vam uvek dati više vremena nego što vam pripada, gospodine Momčilov. Kao što ste videli, sada sam vam dao više tri minuta. Prema tome, dobićete uvek dovoljno vremena da objasnite svaki zakon, da ne bi neki detalj ostao nerazjašnjen. Ko se dalje javlja od ovlašćenih predstavnika? Narodni poslanik Živodarka Dacin, ovlašćeni predstavnik SPS-a.
Poštovani potpredsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, znam da je ministar morao da ode i upravo zaista sa velikom neizvesnošću očekujemo koje će amandmane Vlada usvojiti danas na sednici u 13,00 časova, jer smo mi kao poslanička grupa SPS po svim zakonima podneli četrdesetak amandmana, zaista sa najiskrenijom željom da se sve ono što se može koriguje, u smislu poboljšavanja ili razjašnjavanja pojedinih nejasnoća, pa očekujemo da će bar 90% tih amandmana biti usvojeno. Naravno, ovih pet zakona koje danas imamo ovde na dnevnom redu u načelnoj raspravi definitivno jesu reformski, neki sistemski, neki novi, neki inovirani, ali definitivno jesu reformski. Ako kažem da jesu reformski, to ne znači da kažem da su oni i bolji od onih koji su bili. Promene su zaista nesporne. Moram da kažem da će tek implementiranje ovih zakona pokazati koliko su oni kao takvi dobri ili loši. Potom, ja zaista želim da kažem da pre svega svi mi kao narodni poslanici, a i same poslaničke grupe ovde imaju pravo da daju predloge izmena i dopuna pojedinih zakonskih akata u smislu poboljšavanja, jer je loš odjek bio na terenu. Dokazalo se da njihova primenjivost zapravo nije baš bila najadekvatnija. Dakle, o mnogim stvarima mi ovde, bilo afirmativno, bilo negativno, rekla bih, više govorimo hipotetički. Šta je to što će u stvari najviše polemike izazvati i ovde, što je logično, i u javnosti? To je Predlog zakona o zdravstvenom osiguranju. Zašto? Zato što je definitivno najveće, bar po nama koji radimo 30 godina u zdravstvu, smanjenje javne potrošnje urađeno upravo ovde. Postoji jedan deo koji mi apsolutno pozdravljamo, a to je deo gde je Vlada Republike Srbije sa našim resornim ministarstvom dala predlog direktorima da snime situaciju zaposlenih, da spreme spisak tehnoloških viškova i, naravno, radnici koji ispunjavaju jedan od uslova, bilo godine starosti, bilo do penzije do dve godine, da uz vrlo odgovarajuću nadoknadu mogu dobrovoljno da napuste radnu organizaciju. To je učinilo sedam hiljada i nešto ljudi iz Srbije, bez Vojvodine. Ja ovde zaista želim da kažem da su vojvođanski zdravstveni radnici, koji su isto želeli da uz adekvatnu nadoknadu napuste radnu organizaciju i tako daju svoj skroman doprinos poboljšanju situacije u oblasti zdravstva, bili vrlo ogorčeni, jer su zbog političkih prepucavanja, a po nakaradnom omnibus zakonu (koji je u stvari u ovom skupštinskom domu u prošlom sazivu donet kao politički kompromis da bi vladajući DOS ostao na vlasti), oni ostali bez nadoknade. To nije dobro, iako samo zarad javnosti želim da kažem da će nadoknada i za zdravstvene radnike u Vojvodini uslediti, ali nažalost, tek januara meseca. Dakle, odgovor na to pitanje treba da da pokrajinski sekretar i direktori koji su takvu odluku doneli. Naravno, drugo smanjenje jeste smanjenje, pa i ovo je jedna nezdravstvena potrošnja na smanjenje troškova koje smo videli, a to je pre svega u smislu uvođenja pojedinih participacija. Pre toga želim zaista da kažem da je jedan od uslova poslaničke grupe SPS bio upravo da paralelno u isto vreme razmatramo Predlog zakona o zdravstvenom osiguranju i Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti, kako bismo mogli da procenimo da li će predložena zdravstvena zaštita biti adekvatno praćena sa finansijama koje se opredeljuju iz predloga o zdravstvenom osiguranju. Kada je već reč o participaciji, uvode se neke tri kategorije participacije. Ono što je jako važno, i od čega mi zaista ne odstupamo kao poslanička grupa SPS, to je da se zaista zalažemo za besplatnu zdravstvenu zaštitu za sve građane. To jeste naš izvorni princip, za koji bih rekla da je ranije bio mnogo više uravnotežen nego danas. Šta se ovde kaže u Predlogu zakona o zdravstvenom osiguranju? Da u stvari u zdravstvenom osiguranju postoje participacije koje kažu da će određene usluge... Naravno, postoji ono 100% što će biti plaćeno za najugroženiju kategoriju naših stanovnika, one koji su oboleli od posebnih bolesti itd, ali imamo i one problematične participacije gde se uvodi 95%, 80% i 65%. Šta je jako važno? Jako važno je da u zakonu piše - najmanje 95% troškova će snositi Republički zavod za zdravstveno osiguranje, a eventualno od jedan do pet posto osiguranik koji ne pripada ugroženoj kategoriji stanovnika. Polemike je bilo oko toga što to znači najmanje, bojeći se iskustva koja imamo do sada, da će se odmah naši direktori i svi ostali učesnici u pravljenju ovoga uhvatiti za to i tražiti da osiguranici iz svog džepa daju ostatak. Međutim, dobili smo uveravanja od ministra da će oni koji budu pravili cene i ugovarali sigurno voditi računa o tome i da će najverovatnije za najveći broj osiguranika u našoj zemlji biti i dalje sve plaćeno 100% na teret obaveznog zdravstvenog osiguranja. Ja bih rekla ovde da posle svih ovih iskustava zaista jesam za to da postoje ovakve vrste participacije, jer znate, ako mi imamo pojedince koji u javnosti nastupe i kažu da primaju 300.000 evra mesečno platu, izvinite molim vas, ja zaista ne želim iza takvih ljudi da stanem i da i za njih tražim da svi troškovi iz obaveznog zdravstvenog osiguranja budu plaćeni 100%, isto kao porodica koja ima 10.000 dinara neke prosečne zarade na mesečnom nivou, ako ima. Mi socijalisti želimo zaista da zaštitimo socijalnu kategoriju našeg stanovništva. Šta je drugi uslov bio? Za nas je jako značajno da se razjasni, iako je ovde čini mi se malopre isto provejavalo, da li su svi građani Srbije obavezno osigurani ili ne. Odgovor je bio – da. Zarad javnosti ja želim da kažem da su svi građani Srbije obavezno zdravstveno osigurani, i to kod Republičkog zavoda za zdravstvenu zaštitu. To je bila druga dilema za nas u SPS-u. Zašto? Zato što ovaj zakon uvodi pored obaveznog zdravstvenog osiguranja i dobrovoljno zdravstveno osiguranje. Nekima je to bliže, nekima dalje, možda ja pripadam poslaničkoj grupi koja zaista uvek želi i teži da sve što je državno bude jače i kvalitetnije, nemajući ništa protiv ni nekih drugih privatnih oblika organizovanja, kao što će biti i ovi, zakonom predviđeni, iz zdravstvenog osiguranja. Znate, u poglavlju gde se govori o dobrovoljnom zdravstvenom osiguranju jedino što je razrađeno apsolutno jeste dopunsko zdravstveno osiguranje. To je apsolutno jasno da se odnosi na sve one koji žele da rizik od participacije zaštite, odnosno da ukoliko se dopunski osiguraju da će za njih sve usluge biti 100% naplaćene iz osiguranja sa jedne ili sa druge strane ili da se pruži neki viši standard usluga. U skladu sa tim smo i reagovali i čini mi se da smo od predlagača dobili neko uveravanje da će to na neki drugi način biti adekvatnije regulisano, što bi po nama bilo mnogo povoljnije. Zašto smo se uplašili? Kad neko vama kaže "dobrovoljno zdravstveno osiguranje, a paralelno", onda može da se desi da bogataši, da tako kažem, ili poslodavci čiji radnici imaju i te kako dobra primanja, žele u nekoj privatnoj osiguravajućoj kući da zdravstveno osiguraju svoje radnike. Naravno da onda i ovako siromašna državna kasa bude još siromašnija i da onda oni za koje se mi najviše borimo, svi u ovoj skupštini, da imaju obaveznu zdravstvenu zaštitu praktično ostanu bez zdravstvenog dinara. To ne bi bilo dobro. Prosto želim da kažem da ovde postoje stvari za koje su apsolutno postojale dileme, koje smo mi razjasnili i na koje smo reagovali svojim amandmanima, u želji da još više poboljšamo. Šta je to još na čemu smo insistirali da baš uđe u ovaj predlog zakona o zdravstvenom osiguranju? Recimo, to je apsolutno bolje definisanje u zakonu o zdravstvenoj zaštiti, a i finansijski bolje pokrivanje, kada je u pitanju zdravstvena zaštita majke i deteta, uključujući i planiranje porodice, jer šta može da bude za sve nas važnije nego podizanje zdravog potomstva. Znam da se ovo ne može samo na jedan način posmatrati, da ovu oblast treba multidisciplinarno pokriti, ali učinimo jedan napor, otvorimo vrata i kažimo da mi kao država zaista moramo da mislimo o svom zdravom potomstvu, jer zdravo potomstvo, dobar i kvalitetan natalitet samo može da bude garant boljoj, kvalitetnijoj i naprednoj državi. Kada je u pitanju Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti, rekla bih da tu postoji jedno od osnovnih načela, a to je načelo efikasnosti zdravstvene zaštite, gde se kaže da će se postići najbolji efekti u zdravstvenoj zaštiti, naravno, u skladu sa finansijskim sredstvima. Imajući u vidu dosadašnje iskustvo i onako kako mi danas posmatramo stvari, nije nam ružičasta perspektiva. U principu, ja sam optimista i želim da svi efekti budu pozitivni, da zdravstveni dinar za lečenje svih građana Srbije bude pun i da ta efikasnost bude onakva kakvu mi možemo da pružimo. Ono što je važno u zdravstvenoj zaštiti, što mi socijalisti zaista podržavamo, to je dostupnost pacijentima, blizina, odnosno pružanje zdravstvene usluge. Moram još jednom kao socijalista da kažem da se mi zalažemo za to da apsolutno svaka zdravstvena stanica, koja je u starim dobrim vremenima napravljena i koju svako selo u našoj Srbiji ima, koja ima najmanje ordinaciju lekara opšte prakse, apoteku i stomatološku ordinaciju, i dalje živi. Neke od njih su potpuno zaključane, jer nemamo dovoljno kadrova. Oprema je, čini mi se, mnogo lakše rešiva, bar za taj primarni nivo, nego što su kadrovi. Neke, recimo, posećuju lekari jednom ili dva puta nedeljno. Da li je to onda princip zdravstvene zaštite da želimo da idemo u susret pacijentu i da mu pružimo prvu zdravstvenu zaštitu i na taj način uštedimo trošenje iz onih sekundarnih nivoa? Mi se zalažemo i računamo da na uštrb ove dobrovoljne racionalizacije, bar što se tiče kadrova, bude učinjen napor i da se, praktično, nađu lekari opšte prakse i po seoskim ambulantama. Odatle ne treba bežati. Verujte mi, u takvim situacijama, u takvoj atmosferi, najviše, najbolje i najkvalitetnije se uči. Isto tako, želela bih samo da kažem jednu povezanost sa nedostajućim kadrovima u nekim sredinama. Recimo, član 87. koji definiše šta je to zabranjeno farmaceutskom tehničaru kao prvom saradniku diplomiranih farmaceuta. Apsolutno sam saglasna sa tim. Tamo se kaže da farmaceutski tehničari ne mogu da prave galenske preparate. Molim vas, vi morate da znate da je surova stvarnost drugačija, da nama farmaceutski tehničari prave galenske preparate, da izdaju recepte, ali isto tako da u ovim selima o kojima sam malopre govorila, u mnogim selima nama farmaceutski tehničari samostalno vode apoteku. To morate da znate i morate da učinite napor da se ovaj zakon zaista ispoštuje do kraja. Ako je tako, uposlite diplomirane farmaceute i neka vode stručno i kompetentno sve ove poslove. Ovde je predviđena decentralizacija onako kako je moralo da bude usklađeno, u skladu sa već donetim Zakonom o lokalnoj samoupravi i omnibus zakonom, gde smo čuli na koji način će primarna zdravstvena zaštita biti na nivou lokalne samouprave, odnosno domovi zdravlja. Želela bih da izrazim zadovoljstvo i rekla bih da je bila jedna inicijativa u svim razgovorima oko donošenja ovih zakona, dok su bili još u nacrtu, a to je član 49. koji pokazuje kako treba uraditi racionalizaciju i kako omogućiti da ostane više sredstava u zdravstvenoj kasi. Taj član 49. kaže da u mestima ili opštinama gde postoje dve ili više zdravstvenih ustanova, bez obzira da li su domovi zdravlja koji će biti na nivou lokalne samouprave finansirani ili na pokrajinskom i republičkom, mogu da se formiraju zajedničke službe, kao što su laboratorija, rendgen kabinet, kao što su to zajedničke službe iz oblasti ekonomije, prava, tehničke službe itd. Zaista to jeste racionalizacija, jer država ne bi imala dovoljno para da nadomesti i uposli dovoljno kvalitetnih kadrova, a da ne govorim o opremi koja je još uvek za nas previše skupa. Ono što bih zaista rekla, novina je uvođenje licence za radnike – to se naravno provlači i zbog toga je ovaj set zakona bio važan i da se objedini njihova rasprava – i akreditacija za zdravstvene ustanove, za koje u periodu od naredne tri godine neće biti obavezujuća. Mi znamo da je to proces koji zaista dugo traje, a mnogo i košta. Mi znamo da neke od službi, a i neke ustanove, već imaju te akreditive i težimo da svi to dobijemo, jer posle nekog perioda, nakon tri godine, to će biti jedan od uslova kompetentnosti pri ugovaranju zdravstvenih ustanova sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje. Ono što je jako važno, uvedene su kaznene odredbe, uvedeni su uslovi, kao što govori član 135, kad direktor jedne zdravstvene ustanove može da bude razrešen. Da vam kažem, da se danas primenjuje taj kriterijum, ne znam koliko bi direktora ostalo da budu direktori. O čemu se tu radi? Kaže se da između svih ostalih razloga da direktor bude razrešen jedan jeste i zato što se uvodi naplata usluga koje su pokrivene obaveznim zdravstvenim osiguranjem. To se dešava ovde u Beogradu, u Novom Sadu, to se dešava kod mene u Kikindi i to nije dobro. Bez obzira što su se direktori pokrili odlukama upravnog odbora, ni u ovom zakonu ne predviđa se mogućnost da upravni odbor ima tu ingerenciju da donosi odluke o tome šta će se plaćati, šta se neće plaćati. Ono što je dobro, zaista želim da kažem da je onda bolje, ako uporedimo sa onom participacijom, uvesti zakonske participacije, ali da se tačno zna za koju kategoriju lica, prema određenim primanjima, a da se ovo sve maksimalno ispoštuje. To bi bilo mnogo bolje. Ako pitate naše pacijente i naše osiguranike, budite sigurni da bi rekli da sam ja u pravu. To zaista, bez obzira što je ovde predviđeno, i sada mi imamo dobre i kvalitetne inspekcije i zdravstvene inspektore u Ministarstvu za zdravlje, ali je nedovoljno ako ne naučimo da se ponašamo u skladu sa predviđenim zakonima. Treći, novi zakon iz ove oblasti, to je predlog zakona o komorama. Iako je dobro što ima pet komora, iako je dobro što se praktično esnafski oni mogu udružiti i nezavisno o svemu odlučivati, rekla bih da je ovaj predloženi zakon zakon koji je pretrpeo najveći broj izmena u odnosu na onaj prvi nacrt, govorim o 2001. godini, kada su počeli svi ovi zakoni da imaju svoje prednacrte, izmene, dopune itd. Mislim da je nađeno jedno kompromisno rešenje, jer je, to je evidentno, javnost zna, bilo najvećeg sporenja između odnosa zastupljenosti privatne prakse i lekara iz državnih ustanova. Mislim da je to dobro, jer će oni, kao kolege između sebe, imati prilike da se dogovore, da naprave statut i da sa statutom sve to regulišu na obostrani i zadovoljavajući način. Zakon koji je apsolutno nov jeste predlog zakona o nedozvoljenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih supstanci. Naravno, mi u SPS-u smo za svako sprečavanje zloupotreba i korišćenja svega, pa naravno i supstanci koje mogu da se koriste kao prekursori za pravljenje opojnih droga. Smatramo da je ovo zakon koji prvi put imamo u zemlji Srbiji. Postoji nešto što je bilo na saveznom nivou, ali ovaj zakon će nam zaista omogućiti kvalitetnu proizvodnju, a isto tako i distribuciju. Ono što je ostalo, to je Predlog zakona o Crvenom krstu. Želim zaista javno da dam zamerku predsedniku Skupštine gospodinu Markoviću zašto ovaj zakon nije stavljen ranije na dnevni red, jer kada smo ga dobili 20. maja zaista ni po čemu nije bio vezan sa ovim zakonima, bar sa ova tri sistemska zakona koja smo danas imali. Sve opštinske organizacije, pokrajinske i republička vape za ovim zakonima. Tačno je, oni i danas imaju zakon, ali mnogo očekuju pre svega od nas narodnih poslanika, a naravno očekuju da budu usvojeni neki amandmani koji će njima poboljšati i olakšati rad. S obzirom na ograničeno vreme koje imam kao ovlašćeni predstavnik, to ću ispoštovati i iskoristiću priliku da povodom amandmana kažem mnogo više o Crvenom krstu. Poslanička grupa SPS i ja, kao predstavnik u Odboru za zdravlje i porodicu, u načelu smo za set ovih pet zakona i očekujemo da će dobar deo naših amandmana biti usvojen i da ćemo, na zadovoljstvo svih, glasati za ove zakone. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Živodarki Dacin. Reč ima narodni poslanik dr Nikola Jovanović.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, predstavnici Vlade, kada god je na dnevnom redu zakon ili bilo šta što se odnosi na zdravstvo, mislim da su oči javnosti širom otvorene, jer ono što mi donesemo će biti nešto što će narod, građani Srbije da osete na svojoj koži, pre svega. Lepo je biti lekar, ja sam počeo 1972. godine, to su bila vremena kada je jedan lekar imao apsolutnu samostalnost, pa smo bili malo i nekritični u trošenju sredstava. Ogromna sredstva su trošena za laboratorijske analize i za bilo koje druge analize. Osećali smo se samostalni i bogati. Nažalost, vremena su ovakva kakva su. Danas je, pre svega, ekonomska kriza, naša privreda ne radi, a znamo da je u novim uslovima ta privreda finansirala zdravstvo, mnogo više nego fondovi. Došli smo u poziciju da jednostavno moramo da sprovedemo određene racionalizacije. Ovaj set zakona koji je danas na dnevnom redu, koji bi trebalo da se izglasa, sigurno da ima dosta mana, jer nijedan zakon ne može da bude idealan. Međutim, zakon koji ide korak napred za građane i osiguranike je nešto što pokazuje pomak nabolje. Teško je danas komentarisati ovaj zakon sa pozicija poslanika koji pripada vladajućoj koaliciji, kao član sasvim drugačijeg Pokreta obnove, u okviru poslaničke grupe Nova Srbija 9+9; mi ćemo podržati ovaj zakon u načelu, s tim što za ono što smatramo da nije korektno, preko amandmana ćemo pokušati da ispravimo, na neki način. Ono što smo mi potencirali, to je da je možda propust predlagača da se o izabranim lekarima govori, o lekarima pedijatrima, ne pominjući interniste, jer smatramo da kod 60% tih izabranih lekara intervencije koje rade su internističke intervencije. Ono što smatramo da je veoma bitno jeste izjednačavanje lekara koji rade privatno - privatnika i državnog sektora. Danas postoji privatni i državni sektor, koji nisu u ravnopravnom položaju. Postoji jedan paradoks: u bogatom svetu na Zapadu, bogat čovek kada dođe kod lekara, sramota je da ne plati. Nažalost, imamo paradoks da onaj ko ima para dolazi u državnu službu i preko brojnih veza, protekcija obavi sve intervencije, a ne plaća. Onaj ko nema, zato što mnogo čeka, odlazi privatniku i mora da plati. Donošenjem nekih zakona gde se izjednačava privatna i državna služba, gde se omogućava ugovor Fonda sa privatnicima, omogućilo bi se jednostavno da i oni ljudi koji nemaju dovoljno sredstava budu zaštićeni. Uz sve mane koje imaju ovi zakoni, poslanička grupa Pokreta obnove glasaće za ovaj zakon u načelu, a potrudićemo se da i amandmani koje smo predložili budu prihvaćeni.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Nikoli Jovanoviću, ovlašćenom predstavniku Nova Srbija 9+9. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili šefova poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Pošto se niko ne javlja za reč po ovom osnovu, prelazimo na redosled u prijavi narodnih poslanika u zajedničkom načelnom pretresu u odnosu na tačke od 6. do 10. Prvi se za reč javio narodni poslanik Vladan Vučićević, iz poslaničke grupe Nova Srbija 9+9. Spremite se vi, gospodine Cvetanoviću. Izvolite, gospodine Vučićeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razgovaramo o setu zakona koji sveukupno čine jedan zdravstveni sistem koji treba da omogući građanima Srbije bolje, pravednije i kvalitetnije lečenje, znači bolje, pravednije i kvalitetnije usluge od strane zdravstvenih ustanova, privatne prakse i naravno lekara. Zbog vremena koje imam, na određenim zakonima ću se kraće zadržati, a svoju pažnju ću najviše usmeriti na zakon o zdravstvenoj zaštiti. Prvi zakon je Predlog zakona o zdravstvenom osiguranju, koji uvodi jednu novinu da postoji dobrovoljno i obavezno zdravstveno osiguranje. Naravno, kada se kaže - dobrovoljno osiguranje, o tome ne treba mnogo diskutovati, znači, osiguranje koje nije obavezujuće. Što se tiče ovog zakona, ono što je u njemu dobro jeste da su svi građani Srbije osigurani i da nema neosiguranih lica. Naravno da ne postoji zakon koji na neki način ne bi mogao da se popravi i poboljša, ali u svakom slučaju ovo je jedan zakon koji će poslanička grupa Nova Srbija podržati. Drugi zakon je Predlog zakona o Crvenom krstu, jednoj organizaciji koja je u proteklom vremenu mnogo toga učinila za one koji su najugroženiji u ovoj zemlji. Ovim zakonom se na neki način daju proširena prava Crvenom krstu, što smatram da je dobro. Zakon o komorama je zakon koji stvara određenu dilemu između privatnog i društvenog sektora; privatni sektor je smatrao da treba da ima svoju komoru, ali ovaj zakon reguliše jednu zajedničku komoru i naravno kroz taj zakon se reguliše dobijanje licenci, gubljenje licenci itd. Ipak, i to je zakon koji se tiče samo jedne branše, jedne određene grupe ljudi i mi ćemo i taj zakon, iako ima određenih nesuglasica i možda neslaganja, podržati, zato što taj zakon ne ugrožava sveukupno stanovništvo Srbije. Zakon o supstancama je jedan vrlo bitan zakon, koji Srbija do ovog trenutka nije imala, zakon koji na neki način sprečava stvaranje opijata i naravno zakon koji je u svakom slučaju koristan, pozitivan i taj zakon ćemo prihvatiti sa zadovoljstvom. Zbog vremena koje imam namerno sam ostavio da najviše kažem upravo o zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Nema gore kletve od one kletve – dabogda imao, pa nemao. Naravno, pre 90-tih godina Srbija je imala jedan sistem zdravstvene zaštite koji je bio izuzetno kvalitetan, ali koji mi možda kao građani, a ni mi koji smo u to vreme sprovodili zdravstvenu zaštitu nismo znali da ispoštujemo. U tom periodu, kada je odnos zaposlenih i penzionera bio 5:1, SIZ-ovi zdravstvene zaštite imali su dosta sredstava i čak i mi koji smo sprovodili zdravstvenu zaštitu nismo se možda na neki način domaćinski odnosili prema sredstvima rada, medikamentima, i sveukupno pacijenti, svi su na neki način koristili tu blagodat koju su imali, a to se iz dana u dan narušavalo. Devedesetih godina, raspadom bivše Jugoslavije, stvaraju se u ovoj zemlji veliki problemi, zemlja dolazi u veliku ekonomsku krizu i naravno, i sistem zdravstva, kao i sve u ovom društvu, na neki način počinje polako da se urušava. Nastupa jedan period stvaranja dobre klime za mito i korupciju. Moramo biti iskreni – mito i korupcija nisu mimoišli ni zdravstvo, ni zdravstvene radnike. U vrlo teškim uslovima bilo je dosta časnih i poštenih zdravstvenih radnika, koji su časno i pošteno podneli teret tog vremena, teret rasturanja svega u ovoj državi i u vrlo teškim uslovima, sa minimalnim ličnim dohotkom, časno i pošteno obavljali svoj posao lekara i omogućili građanima Srbije da u nenormalnim uslovima ipak imaju solidnu zdravstvenu zaštitu. Naravno, bilo je i onih koji su iskoristili tu situaciju, koji su svojim radom, načinom ponašanja, zahtevanjem mita od pacijenata devalvirali i degradirali i one časne ljude. Taj period nije mimoišlo ni stvaranje farmaceutske mafije. U tom periodu od 90-tih pa do današnjih dana razvila se farmaceutska mafija, a tako razvijena farmaceutska mafija našla je uporište u zdravstvu i povezala se sa određenim brojem zdravstvenih radnika. Sveukupno, jedna takva slika narušila je sistem zdravstva i na neki način pogoršala pružanje mogućnosti i lečenje ugroženih i bolesnih građana Srbije. Naravno da je zato bilo potrebno napraviti jedan nov zakon o zdravstvenoj zaštiti, zdravstvenom osiguranju, ili ceo ovaj paket zakona, na drugačijim osnovama, koji će upravo regulisati sve one anomalije koje su se dešavale u proteklom vremenu i koje se dobrim delom dešavaju i danas. U ovom parlamentu doneto je dosta zakona. Svi ti zakoni na neki način treba da doprinesu da se društvo razvija, da krene napred i da se omogući bolji život, standard i bolji uslovi za građane Srbije, da se neke stvari koje nisu bile dobre dovedu u red i na neki način i mi živimo kao sav normalan svet. Naravno, postoje zakoni koji su doneti i koji se na neki način ne dotiču direktno građanina u svakom trenutku. Ovi zakoni vezani za zdravstveni sistem, zakon o socijalnom osiguranju, pogotovo je zakon o zdravstvenoj zaštiti zakon sa kojim se čovek trenutkom rođenja susreće, pa tokom celog života, a naravno i sve do smrti. Iz tih razloga je ovaj zakon tako bitan. Naravno da je u nekom proteklom vremenu bilo puno toga gde su zdravstveni radnici, pojedinci, možda koristili određene zakonske mogućnosti ili koristili situaciju u kojoj su se zdravstvo i Srbija nalazili, pa su se dovijali, u zdravstvenim ustanovama su bile neke vanstandardne usluge koje se pružaju pacijentima. Naravno, za mnoge usluge je moralo da se plati, ali pošto u zakonu nije bilo uporišta da se ta intervencija i usluga plati, onda su pacijenti na neki način bili primorani da potpisuju neke potvrde o donatorstvu zdravstvenoj ustanovi da bi mogli da se leče. Lista čekanja je nešto što je bilo vrlo interesantno. Ta lista čekanja je za neke bila predugačka, neki nisu uspeli da dođu na red da se leče, jer su naravno skončali svoje živote pre onog trenutka kada im je zakazano da se jave svom lekaru. Bilo je zbog tih vanstandardnih usluga i diskriminacije, ko je imao para mogao je da dobije uslugu odmah, a ko nije imao para morao je biti na toj listi čekanja. A naravno, bilo je uvek onih ljudi koji su poznavali nekoga, pa se stalno neko menjao, neko je došao pre na red, a neko je morao čekati duže i stalno se to odlagalo. To je sve ono što nije bilo dobro. Sve to ovaj zakon treba na neki način da dovede u red. Ono što je vrlo bitno, svi smo željno očekivali da se ovaj zakon pojavi u Skupštini; ali, s obzirom da Srbija ide ka privatizaciji, ka Evropi, a znamo da je u proteklom periodu postojalo, a i danas postoji privatno i društveno zdravstvo, velika nada polagana je u ovaj zakon i očekivali smo da će se privatno i društveno zdravstvo izjednačiti, kako u pravima, tako i u obavezama. Naravno, nismo uspeli i evo, danas raspravljamo o tom zakonu. Nije se izjednačilo privatno i društveno zdravstvo ni u pravima ni u obavezama, već je na neki način napravljena jedna diskriminacija privatnog zdravstva u odnosu na društveno zdravstvo. Naravno, želim da ovde svima vama, a zarad građana Srbije, pročitam jedan član, to je član 26. koji jednostavno kaže: "U postupku ostvarivanja zdravstvene zaštite pacijent ima pravo na jednak pristup zdravstvenoj službi bez diskriminacije u odnosu na finansijske mogućnosti, mesto stanovanja, vrstu oboljenja ili vreme pristupa zdravstvenoj službi." Upravo period koji je iza nas obeležavala je diskriminacija, i što se tiče vrste oboljenja, i vremena pristupa zdravstvenoj službi, a naravno, u najvećoj meri, što se tiče finansijskih mogućnosti. Uložio sam šest amandmana, a ne bih u ovom trenutku da pričam kako i na koji način je diskriminisana privatna praksa, jer se to tiče jedne grupe ljudi, privatnika, ali ona je ovde diskriminisana. Ne želim da pričam zbog vremena koje imam. Ovde ima i kontradiktornosti u zakonu, pa se u jednom članu kaže da se privatna praksa ne može baviti hitnom medicinskom pomoći, a onda se u drugom kaže da je privatna praksa dužna da pruži hitnu medicinsku pomoć. Naravno, takvu kontradiktornost ne treba stavljati u jedan zakon, jer mi znamo da je hitnu medicinsku pomoć dužan da pruži svaki građanin, a pogotovo onaj koji ima vozačku dozvolu. Znači, i taj je dužan da pruži hitnu medicinsku pomoć. Naravno, puno toga ovde ima, ali bih svoju pažnju želeo da posvetim članu 199. koji je vrlo specifičan i koji pravi diskriminaciju i stvoriće veliku pometnju, kako zdravstvenim radnicima, a naravno najveću štetu od svega toga imaće pacijenti i građani Srbije. Moram reći da je negde u periodu kada sam bio na specijalizaciji nešto slično, a shodno ugovoru, bilo na klinici na kojoj sam radio, a to je čini mi se bilo 1992. godine, na Klinici za maksilofacijalnu hirurgiju u Beogradu. U tom periodu je mogao da se sklopi ugovor sa fakultetom i SIZ-om zdravstva i pacijenti su mogli da traže da plate usluge, s tim što je polovinu novca trebalo izdvojiti fakultetu, tj. klinici, a polovinu novca je imao tada lekar. Jedan častan i pošten čovek, izuzetan hirurg, profesor Piščević je bio tada upravnik te klinike i sećam se, kada je to zaživelo, tada sam bio na specijalizaciji, počelo je to da se radi. To je izazvalo velike probleme među zdravstvenim radnicima, velike raskole. Naravno, nisu tim delom mogli biti zadovoljni čak ni pacijenti. To je živelo na klinici pet-šest meseci i posle toga je to bilo ukinuto. Naravno, taj famozni član 199. kaže i glasi ovako: "Zdravstveni radnik zaposlen u zdravstvenoj ustanovi i privatnoj praksi, koji radi puno radno vreme, može obavljati određene poslove zdravstvene delatnosti iz svoje struke kod svog poslodavca", vrlo bitno, "odnosno kod drugog poslodavca, van redovnog radnog vremena, zaključivanjem ugovora o dopunskom radu sa direktorom zdravstvene ustanove, odnosno osnivačem privatne prakse." Pričao sam malopre o mitu i korupciji. Pričao sam i o farmakološkoj mafiji. Mislim da se ovim članom 199. legalizuje sve ono što je do sada bilo: i mito i korupcija, i saradnja pojedinih lekara sa farmakološkom mafijom. Sada to ulazi na velika vrata, legalizuje se jednim zakonom, a posledice toga će biti najstrašnije po obične ljude, ljude koji nemaju mogućnosti, veza i koji nemaju mogućnosti da svoje usluge plate. Naime, pitao bih svakog od poslanika kako bi to izgledalo kada bi sada neko rešio da donese ovde odluku ili napravi zakon da sudija ima dopunski rad. Kako to izgleda kada bi jedan sudija pre podne sudio po slovu zakona za državu, a popodne jednu trećinu radnog vremena sudio za novac, pa pola državi, pola njemu? Bilo bi to svima smešno. Mislim da je to prosto nemoguće. Takođe, mislim da će ovaj član i ovo, ako bude prošlo, napraviti veliku pometnju. Mi imamo da i prosvetni radnici imaju pravo na dopunske časove. Da, imaju pravo, treba da prijave svoj rad, ali nemaju prava na dopunske časove u svojoj školi i nemaju prava da daju dopunske časove deci kojoj predaju. Mislim da je ovo jedan famozni član gde se na velika vrata, na neki način, legalizuje, kao što sam rekao, mito, korupcija i farmakološka mafija. Pazite, rekli smo tamo, član 26, ne sme se dozvoliti diskriminacija ni po osnovu finansija, ni po osnovu vremena. Evo diskriminacije. Prvo, po osnovu finansija, zato što će ovo moći da koriste samo oni ljudi koji imaju finansijskih sredstava da uslugu mogu platiti u popodnevnom radu lekaru koji to bude obavljao. Naravno, evo diskriminacije i po osnovu vremena: oni koji budu imali novca moći će da dođu popodne bez čekanja i bez gužve. Oni koji nemaju, nesrećnici, moraće da se guraju i traže pomoć u prepodnevnim časovima. Kakve će sve probleme ovaj zakon i ovaj famozni član napraviti? Prvo, nije dobro što ovaj zakon nije predvideo na koji način će zdravstveni radnici u svojim ustanovama moći da se bave dopunskim radom. Šta se dešava? Kragujevačka klinika, hirurška, ima negde oko 35-36 opštih hirurga, imaju jednu ambulantu. Kako će se njih tridesetak dogovoriti ko će raditi i ko će imati pravo na dopunski rad, a ko neće imati prava na dopunski rad? To će odmah izazvati raskole i svađe. To je prosto nemoguće da opstane. To je sigurno. S druge strane, ko je taj koji će o tome odlučivati? Da li je to direktor KBC-a ili ministar? Kaže se, to će nekim podzakonskim aktima biti regulisano. Molim vas, kako podzakonskim aktima? Mi znamo da imamo zakonodavnu vlast, izvršnu vlast i sudsku vlast. Ne može ministar podzakonskim aktima donositi ništa, jer je on izvršna vlast. To donosi zakonodavna vlast i ova skupština. Naravno, to je problem koji će napraviti veliki problem svim građanima Srbije. S druge strane je to sukob interesa. Nemojte da mi neko kaže da će sve oni uspeti da iskontrolišu jednu trećinu radnog vremena. Naravno, kada se takvi pacijenti prime i legnu i kada im se zakaže intervencija, onda ide onaj propratni deo koji je potreban za dijagnostiku: od konsultacija, određenih analiza, snimaka. Sve će se to završiti na telefoniranju i na možda eventualnu recku; ja tebi recku, ti meni recku; kolega, snimi to, znaš, to je onaj pacijent, stavi recku, ja tebi recku, plaćanja neće biti. Sa druge strane, kao što rekoh, sukob interesa; ja stvarno ne znam kako je nekome palo na pamet da to može odraditi. Kažu da će tu uvesti red i da to neće osetiti pacijenti koji dolaze u redovno radno vreme. Nije tačno. Ako mene neko plati, ja sutra imam obavezu da ga pogledam, pa ga gledam detaljnije, jer me je platio, gubim više vremena. Ja tvrdim da će u roku od mesec dana svim lekarima koji rade u dopunskom radu prvi zadatak biti angažovanje oko onih pacijenata koji su platili, a da će cenu ovakvog jednog člana i ovog zakona platiti ljudi koji nisu u mogućnosti, nemaju veza, para. Pored raskola među zdravstvenim radnicima, velika će pometnja biti i među pacijentima. Mislim da će ovo biti veliki problem. Na kraju želim reći, ova zemlja ovakva kakva je, opljačkana je i sve što se desilo, sve pljačke... I zato se građani pitaju zašto mi ne možemo da pohapsimo te tajkune, hohštaplere i lopove – zato što je sve što je opljačkano opljačkano na osnovu nekih zakonskih regulativa. Onda je problem kada imate neku zakonsku regulativu da te krivce i te lopove pohapsite. Ja moram reći kao građanin, pacijent, čovek i poslanik, uložio sam pet ili šest amandmana, svi su bitni i svi su značajni, ali jedan od najznačajnijih je upravo amandman na član 199. Ograđujem se od poslaničke grupe, ja kao čovek i poslanik ovaj amandman, bez obzira, ovaj zakon o zdravstvenoj zaštiti, podržaću sve zakone... Poslanička grupa SPO-NS će to podržati, ali ja kao čovek, poslanik, ovaj zakon o zdravstvenoj zaštiti, s obzirom da sam zdravstveni radnik koji je radio i kao medicinski tehničar, kao lekar specijalista i privatnik, ne mogu prihvatiti. Ako ministar ne prihvati da se ovaj član 199. amandmanski prepravi, ja neću glasati za ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, a potom bi trebalo da govori narodni poslanik Toma Bušetić, ali samo malo, izvinite, molim vas. Dakle, posle ćemo imati pauzu i nastavljamo sa radom do završetka, dakle, posle izlaganja gospodina Cvetanovića imaćemo pauzu i nastavićemo danas, kao što smo i najavili, do završetka načelne rasprave, posle toga dalje nećemo. Sednicu ćemo u pojedinostima nastaviti sutra, na osnovu dogovora sa šefovima poslaničkih grupa.
S obzirom da sam u svom prvom izlaganju već dao stav Srpske radikalne stranke kada je u pitanju Predlog zakona o komorama zdravstvenih radnika i s obzirom da je Predlog zakona o supstancama koje se koriste u nedozvoljenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih supstanci tehnički zakon, predstavnici SRS-a protiv tog zakona nemaju ništa protiv, ja ću svu svoju pažnju, odnosno izlaganje da usmerim pre svega na zakon o zdravstvenom osiguranju i zakon o zdravstvenoj zaštiti. Još prema definiciji Svetske zdravstvene organizacije iz 1946. godine zdravlje je opšta vrednost. Na zdravlje utiču mnogi faktori, a zdravstvena služba je samo jedan od tih faktora. Zdravstveno zakonodavstvo ima integrativnu funkciju u angažovanju svih subjekata koji utiču na nivo zdravlja i njegovo unapređenje. Zdravstvena zaštita je kompleksan problem, koji treba dugotrajno planirati i realizovati, pre svega na principima nauke, dobrog iskustva u ovoj oblasti, pre svega uspešnih zemalja u ovoj oblasti. Zakon o zdravstvenoj zaštiti treba da ima razvojni karakter, da omogući izgradnju efikasnog sistema zdravstvene zaštite, kao i sistema zdravstvene službe, da obuhvati specifičnosti regiona i uvaži tradiciju. Zakonom funkcionisanje zdravstvene službe treba da bude zasnovano na osnovama primarne zdravstvene zaštite, pre svega radi neophodne racionalizacije potrošnje, koja u celom svetu u poslednjim decenijama raste i prevazilazi čak i ekonomske mogućnosti razvijenih zemalja. Zato je neophodno napraviti balans između potreba i raspoloživih sredstava. Proteklih decenija je došlo do promene zakona o zdravstvenoj zaštiti u mnogim zemljama, pre svega u našem okruženju, urađeno je usklađivanje sa novim potrebama, naročito u stvaranju uslova za primenu koncepta primarne zdravstvene zaštite, unapređenje kvaliteta životne sredine, pa i cele zdravstvene službe. Tu je pre svega Finska postigla zaista impozantne rezultate, ona je uspostavila balans između potreba i sredstava. Za efikasnu primarnu zdravstvenu zaštitu treba obezbediti i neke druge uslove, pre svega za takav sistem školovanja lekara opšte prakse, što u našoj zemlji nije slučaj, potrebna je decentralizacija kao uslov za uključivanje šire zajednice. Zakon treba da bude prilagođen uslovima i potrebama kako Republike tako i lokalnih samouprava, pre svega kada su u pitanju zdravstveno stanje, ekonomski i socijalni uslovi, stanje životne sredine, ishrana, stanovanje, kultura u zdravstvu itd. Postoji potreba da se definiše, odnosno osnovnim odredbama se definiše zdravstvena zaštita i navodi nekoliko odredaba i to pre svega u četiri člana zakona i to je sve čime se uspostavlja odnos prema zdravlju kao opštoj vrednosti. Ostala 274 člana govore o zdravstvenoj službi, kao i o finansiranju svih tih zdravstvenih usluga. Tako bi se moglo reći da je ovo pre svega zakon o zdravstvenoj službi, pre nego o zdravstvenoj zaštiti, jer se zdravstvena služba stavlja u poziciju jedinog faktora odgovornog za stanje zdravlja. Zakon ne definiše uslove koje treba da ispunjavaju pojedine vrste ustanova, pre svega kada su u pitanju kadrovi, oprema, prostor, organizacija. Potrebno je da se to bolje definiše, mada je članom 142. stavljeno u diskreciono pravo ministra da, bez ikakvih definisanih kriterijuma, uradi tako nešto. Tako nešto ne postoji ni u jednom zakonu evropskih zemalja. U okviru primene zdravstvene zaštite ukinuti su dispanzeri. Neki od postojećih dispanzera su preimenovani u zavode, pogledajte član 102. U ovom članu se navodi jedna logičnost u prvom stavu, gde se kaže da je zavod zdravstvena ustanova koja obavlja zdravstvenu delatnost na primarnom nivou, a onda u stavu 4. piše – zavod u državnoj svojini iz stava 2. ovog člana može se osnovati samo na teritoriji na kojoj se nalazi sedište univerziteta koji u svom sastavu ima fakultet zdravstvene struke. Ako se pogleda drugi stav ovog člana, onda ostaje da neke stvari nisu dobro definisane. Uredbom iz 1972. godine je konstituisan sistem onkološke zdravstvene zaštite za pet regionalnih onkoloških centara i preko 30 dispanzera za onkologiju, obavljena je obuka za specifične poslove u svim institucijama. Sama organizacija je dobila pozitivnu ocenu Svetske unije. Postignuti su dobri rezultati. Sada se svi ovi dispanzeri ukidaju, a onkološku zaštitu na primarnom nivou sprovode lekari opšte prakse, pre svega domova zdravlja. Decentralizacija koja je hvaljena u ovom zakonu daleko je manja od one koja je već stavljena u zakon iz 1992. godine, pa i kasnije kada su došle izmene i dopune Zakona 1996. godine. U Predlogu zakona se osnivačka prava prenose na samoupravu, opštine, grad, kao i pokrajine, uglavnom na primarnu zdravstvenu zaštitu. Opšta bolnica, koja neposredno sarađuje sa primarnom zdravstvenom zaštitom i zadovoljava mnoge specifične potrebe iz svoje delatnosti za jednu ili eventualno više opština, ostaje u kompetenciji Republike. Izvesne kompetencije ministra verovatno su posledica neznanja predlagača, jer u članu 101. stav 5. stoji: "Dobru apotekarsku praksu iz stava 4. ovog člana propisuje ministar." Očigledno predlagač zakona ne zna da je dobra apotekarska praksa međunarodni standard i to ne može biti u kompetenciji nijednog ministra. U članu 186, ne bih želeo da ga citiram, ministar propisuje vrstu, trajanje i sadržaj specijalizacije, kao i užih specijalizacija, a vrsta i sadržaj specijalizacije pre svega su, moramo da se složimo, rezultat konsenzusa međunarodnih stručnih asocijacija i one su po prirodi internacionalne. Ima i nekih jezičkih gluposti, pre svega u članu 92. prvi stav: "Ministar rešenjem određuje zdravstvenu ustanovu na teritorijalnom nivou koja obavlja poslove centra za kontrolu trovanja Republike." Ne znam šta ste mislili pod tim, obratite pažnju, definisano je kao "trovanje Republike". Ako mislite da nadležne službe ili ministarstvo truju Republiku, možda sam i saglasan, ali mislim da to u ovom predlogu zakona ne treba da stoji. U svakom slučaju, ovlašćenja koja su data ministru nisu ograničena nikakvim kriterijumima, niti standardima, čak ni međunarodnim. Kada su u pitanju akreditacije, članom 213. definisano je da je akreditacija, u smislu ovog zakona, postupak ocenjivanja kvaliteta rada zdravstvene ustanove, na osnovu primene optimalnog nivoa utvrđenih standarda rada zdravstvene ustanove u određenoj oblasti zdravstvene zaštite. Zato se postavlja pitanje šta predstavlja akreditacija i čemu služi, kada se zna da postoji u ovoj zemlji priznat sistem kvaliteta JSO, za koji se dobija sertifikat i koji jedini ima međunarodno priznatu vrednost. Na osnovu kojih standarda radi zdravstvena ustanova, kada se zna da takvi standardi zvanično ne postoje, niti ovaj zakon predviđa da će oni biti doneti. Očigledno je da osnivanje agencije za akreditaciju ima za cilj da se pre svega neko udomi sa dobrim primanjima, dobrim platama na račun zdravstvenog dinara, jer druga svrha toga zaista se ne vidi. Predloženi zakon o zdravstvenoj zaštiti je u preko 90 odsto zakon o zdravstvenoj službi. Što se tiče zdravstvene zaštite, ona je samo deklarativno spomenuta u pet prvih članova. Dobra klinička praksa kao međunarodni standard koji obezbeđuje visok standard kvaliteta u lečenju – trebalo bi zakonom obezbediti uvođenje ovog standarda u svim stacionarnim ustanovama ili bar u ustanovama trećeg nivoa. Na kraju, standardi zdravstvenih usluga, dijagnostike, lečenja i rehabilitacije omogućavaju kontrolisanje kvaliteta pre svega zdravstvenih usluga. Standardi omogućuju kvalifikovanje zdravstvenih usluga kako ustanove u celini, tako i pojedinaca, pre svega, odnosi se na zdravstvene radnike. Sve u svemu, u zakonu o zdravstvenoj zaštiti postoje nepreciznosti, nejasnoće, kao i neke druge slabosti predloženog zakona. Pre svega možemo da vidimo stav člana 2. u kome se kaže da je osnovni cilj zdravstvene zaštite da se ostvari najviši mogući nivo očuvanja zdravlja građana, kao i porodice. U aktu Svetske zdravstvene organizacije, koji je usvojila međunarodna zdravstvena organizacija 22. jula 1946. godine, jedan od devet principa glasi – ostvarivanje najvišeg mogućeg standarda zdravlja je jedno od osnovnih prava svakog ljudskog bića, bez obzira na rasu, religiju, političko ubeđenje, ekonomske i socijalne uslove. Ako se to želi, a trebalo bi tako da bude i cilj toga, cilj zdravstvene zaštite se ne može svesti na nivo očuvanja zdravlja, jer najviši mogući nivo očuvanja zdravlja je samo fraza, kojoj nema mesta čak ni u predloženom zakonu. U tački 5) obrazloženja nabrojane su slabosti i neadekvatna rešenja u postojećem sistemu. Na prvom mestu je decentralizacija osnivačkih prava, kao i centralizacija odlučivanja o sredstvima. Od četiri moguća modela decentralizacije predlagač zakona se opredelio za dekoncentraciju, jer mu to omogućava da zadrži, pa čak i da proširi pojedina ovlašćenja, da upravlja sistemom kompletne zdravstvene zaštite. Model devolucije je uveden Zakonom o lokalnoj samoupravi, ali ona pre svega obuhvata samo osnivanje ustanove primarne zdravstvene zaštite, kao i postavljanje direktora. Predlagač zakona je detaljno obradio materiju prava pacijenata, pre svega pri korišćenju zdravstvene zaštite, a o pravima građana, pa na kraju krajeva i o pravima lekara ovde nema ni reči. U tački 15) obrazloženja navedeni su opravdani razlozi za decentralizaciju, nekoliko ih ima, tri: bolja raspodela sredstava prema potrebama, uključivanje lokalne zajednice u odlučivanje o prioritetima i treće, smanjivanje nejednakosti. Međutim, predložena zakonska rešenja nisu u toj liniji, odnosno na tom nivou. Siguran sam, da se predlagač zakona toga pridržavao on bi doneo jedan balansiran sistem decentralizacije za koju se pre svega u obrazloženju zalaže, ali kada su u pitanju praktična rešenja, praktične solucije, toga nema. Osmišljena decentralizacija kojom se koristi predlagač do sada je samo poznata u literaturi, ali praktično ne. Kao velika novina smatra se ostvarivanje zdravstvene zaštite na primarnom, sekundarnom i tercijarnom nivou, što zaista nije nikakva novina, jer to u svetu postoji već decenijama. Cilj ovakve podele je uspostavljanje efikasnog sistema, u kome se najveći deo potreba rešava na primarnom nivou, dok druga dva sistema imaju ulogu da samo pruže potporu primarnom nivou. U dokumentu, odnosno u 15. tački predložene strategije, počev od procene zdravstvenih potreba, metoda promocije zdravlja, kao i prevencije bolesti, porodično orijentisane zdravstvene zaštite, pa sve do uspostavljanja efikasnog sistema, da je to zaista hteo predlagač zakona on bi doneo adekvatne predloge o restrukturiranju domova zdravlja, kao i bolnica, obaveznim indikatorima za merenje kvaliteta, kao i efikasnosti zdravstvenog sistema. Ovako kako je sve to učinjeno nije operativno, već deklarativno i neće dati nikakve pozitivne efekte, pre svega na rad zdravstvene službe. Imate definisano da zdravstvenu službu čine zdravstvene ustanove i privatna praksa. Vrlo nelogično i neuobičajena terminologija, jer praksa je jedno, a ustanova je sasvim nešto drugo. Zašto se ne kaže – ustanova u privatnom i državnom vlasništvu ili sektoru, što je bilo potpuno primereno? Privatna praksa se ograničava isključivo na vanbolničke ustanove. U istom članu se navodi kojim se delatnostima ne može baviti, što je suprotno sa članom 46. koji ste vi predložili, pa i sa članom 10. gde se nabrajaju mere društvene brige. Sa tim merama, pre svega, nema onih koji su zabranjene u privatnoj praksi, kao što sam rekao u članu 56, što je kriterijum, koji su to kriterijumi za tu zabranu. Ako nisu mere u domenu društvene brige, zašto se bolnice u potpunosti isključuju iz nekog drugog sektora, pre svega mislim na privatan sektor? Šta se predlaže da se prevaziđu mnogi problemi? Pre svega, uvodi se pojam izabranog lekara. Tu se pre svega misli na lekara opšte medicine ili medicine rada, što opet nije jasno zašto se poistovećuju, da li će lekar medicine rada da brine o porodici. Izabrani lekar je i ginekolog, i pedijatar, kao i stomatolog. Ovim se unosi velikakonfuzija, ako se ne kaže da izabrani lekar nije lekar porodice, nego njenih članova, pogotovo ako se ima u vidu član 99. predloženog zakona gde može da se desi da građanin muškog pola odabere pedijatra ili ginekologa za izabranog lekara. Bez obzira što se pomoćnik ministra smeje, moraju neke stvari u zakonu da budu jasno definisane. Predlagač zakona nije želeo uvođenje porodične medicine, kakvu preporučuje Svetska zdravstvena organizacija, na koju se oni stalno pozivaju. Da je predlagač uzeo u obzir dokument evropske definicije porodične medicine iz 2002. godine, predložio bi rešenja koja efikasno funkcionišu u Evropi, ne bismo sada ovde imali zbrku sa ovakvim terminima. Na kraju krajeva, izvršite anketu, imate mogućnosti. Kao predstavnik Srpske radikalne stranke vam garantujem da bi se najmanje 70% građana izjasnilo da bi želelo da se svi članovi porodice leče kod jednog lekara. Ovo je bila idealna prilika da se izvrši restrukturiranje domova zdravlja, koji su mogli da imaju pre svega timove porodične medicine, u prvoj liniji, uz podršku i ginekologa i pedijatra. O akreditaciji sam malopre rekao, ali da ponovim da to nije novina, postavljena je na vrlo loš način. Ako je osnivač država i ako su joj poverene određene nadležnosti iz domena državne uprave, da li treba da bude akreditacija dobrovoljna? Ocenjivanje kvaliteta rada putem akreditacije moglo bi da zameni prevaziđen nadzor nad stručnim radom, koji zakon zadržava i dalje ga naziva - provera kvaliteta stručnog rada. U poslove agencije za akreditaciju ne bi trebalo uključivati utvrđivanje standarda, jer se to u zemljama koje imaju akreditaciju vrši konsenzusom davaoca usluga. Kod nadzora nad stručnim radom propisuje se procedura. Nije svrha i suština te procedure, jer postavlja se pitanje na osnovu kojih kriterijuma i merila se vrši ta provera. Na jednom mestu se kaže – u skladu sa dostignućima savremene nauke i kodeksom profesionalne etike, što je proizvoljno. Poglavlje o zdravstvenim tehnologijama je zaista nedorečeno. Govori se o proceduri na krajnje uopšten način. Ministarstvo bi trebalo da usvoji akt kojim su propisane tehnologije, a da se na osnovu toga vrši procena primene. Predlog zakona je veoma ekstenzivan. Da li je bilo potrebno da se razvlači na 278 članova, od kojih se polovina samo deklarativno iznosi? Ovaj zakon ima novina, ali ne može da se smatra reformskim, jer ne rešava probleme koji su u obrazloženju navedeni kao najbitniji razlozi za njegovo donošenje. Mislim da će ministar morati mnoge podzakonske akte da stavi posle ovog zakona, jer daju se velika i nepotrebna ovlašćenja ministru. Baš iz navedenih razloga predstavnici SRS-a neće glasati za zakon o zdravstvenoj zaštiti. Samo ću još da dam osvrt na stavove Srpske radikalne stranke o zakonu o zdravstvenom osiguranju. Razlozi za donošenje ovog zakona skoro su potpuno identični sa razlozima za donošenje zakona o zdravstvenoj zaštiti. Postoji nekoliko razloga na kojima je predlagač zasnovao ovakvo donošenje, pre svega smanjenje javne potrošnje, postepena decentralizacija ovlašćenja sa nivoa Republičkog zavoda na filijale i stvaranje konkurencije u oblasti dodatnog osiguranja. Centralno mesto ovog zakona je paket obaveznog zdravstvenog osiguranja, odnosno zdravstvene usluge koje se obezbeđuju iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja, to je član 45. ovog predloga zakona, gde se obezbeđuje sto posto plaćanje. Ono na šta predstavnici SRS imaju najveću zamerku, to je što je u ovom predlogu zakona obuhvaćena kategorija do 26 godina, đaci i studenti, a stare osobe, kao i teško telesno i duševno ometeni u razvoju nisu. Podsetiću vas da je u dosadašnjem zakonu granica za ostvarivanje tog prava bila 65, pa i 70 godina starosti. Na ovaj način je diskriminisana grupa starih osoba, pre svega mislim na teško telesno ili duševno ometene u razvoju. Zbog toga je trebalo mnogo kvalitetnije ovo uraditi. Među bolestima se navode reumatske bolesti, a nema stanja koja direktno ugrožavaju zdravlje, odnosno život, pre svega, akutni infarkt miokarda, moždani infarkt, otvoreni prelom kostiju, teške opekotine, dok je ceo član 45. utvrđen bez ozbiljne stručne analize, jer se, pre svega, odnosi na stoprocentno plaćanje, na usluge koje predstavljaju najširu potrebu svih osiguranih lica i na one od većeg socijalno-medicinskog značaja. Baš zbog toga smatramo da je predlagač zakona morao mnogo više da obrati pažnju na ovu kategoriju. Predlagač je izabrao neobičan pristup pri izradi ovog zakona. Obaveznim osiguranjem obuhvatio je sve kategorije stanovništva, za svaki slučaj, a one koje je evidentirao, nije. Pre svega se odnosi na član 22. Svima se obezbeđuje kompletna zdravstvena zaštita, usklađuje se sa raspoloživim sredstvima koja se ostvaruju kroz participaciju. To je u redu. Da bi ovaj pristup bio potvrđen kao zaista održiv i dobar, potrebno je da se dodaju neke stvari koje u ovom predlogu zakona nedostaju, a to su: kakve su stvarne zdravstvene potrebe i kolika su sredstva za to potrebna; kolika su sredstva potrebna za realizaciju člana 45. Uz zakon bi morao da ide i dokument o obimu, sadržaju standardu zdravstvene zaštite, jer se samo na osnovu njega mogu proceniti potrebna sredstva. Uz obrazloženje o tome nema ni reči. Neprihvatljivo je usvajanje zakona od najvećeg životnog interesa za svakog pojedinca, a nemate osnovnu predstavu koliko će to da košta. Ako je zadatak da se smanji potrošnja u ovoj oblasti, onda se moralo poći od raspoloživih sredstava, u obavezno osiguranje ugraditi prava na osnovu, pre svega, dva glavna principa: očuvanje biološkog integriteta naroda i postizanje, za naše uslove, adekvatnog nivoa socijalne pravde. Pre svega, postavlja se pitanje ko vrši kontrolu izvršenih obaveza zavoda, kakva su u tom pogledu prava zdravstvenih ustanova? Ima tu još dosta stvari da se kaže, ali samo ću još jednu rečenicu o Predlogu zakona o Crvenom krstu Srbije, s obzirom da su usvojeni amandmani, i moj i gospodina Nemanje Šarovića, a nadam se da će Vlada, na zasedanju koje je u toku, usvojiti još neke amandmane. Samo ću dati glavnu primedbu od strane SRS, a to je da je stav Srpske radikalne stranke da Crveni krst Srbije ne može vršiti javna ovlašćenja i obavljati poslove od javnog interesa, jer to treba da radi Vlada Republike Srbije, preko nadležnih ministarstava.
Kao što smo rekli, posle pauze, koja će biti do 15,10 časova, reč će imati sledeći narodni poslanici: Toma Bušetić, Mileta Poskurica, Vesna Lalić, Miroslav Nedeljković. Hvala vam najlepše i još jednom ponavljam da ćemo danas raditi samo do završetka načelnog pretresa. [[Posle pauze – 15.20]] Dobar dan. Nastavljamo posle pauze. Podsećam one koji nisu pratili u svojim poslaničkim klubovima ili u sali da ćemo danas raditi do završetka objedinjene načelne rasprave o zakonima iz oblasti zdravstva. Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, potom narodni poslanik Mileta Poskurica, narodni poslanik Vesna Lalić, pa narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Izvolite, gospodine Bušetiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedniče, gospodo iz Ministarstva, za poslaničku grupu SPS u setu ovih zakona svakako da je najvažniji zakon o zdravstvenom osiguranju. Posebnu pažnju ću obratiti upravo na rešenja, na ključne odredbe u zakonu o zdravstvenom osiguranju. Ono što je najvažnije u ovom trenutku, to je da svi ovi zakoni koji su doneti posle 5. oktobra, koji se tiču radnog i socijalnog zakonodavstva, zakoni koji se tiču zdravstvenog osiguranja, znači sva ona rešenja koja se odnose na penzionere, zaposlene, nezaposlene osiguranike, svi ti zakoni su bili rigidni, sa ograničavajućim rešenjima, sa smanjenjem prava, kako penzionera, radnika, nezaposlenih lica, a u ovom slučaju, kada je reč o ovom zakonu, govori se o ograničenju prava osiguranika. Kratko da podsetim, kada smo donosili penzijske zakone tokom 2001. godine, pa svih sledećih godina, sva ta restriktivna ograničenja odnosila su se na način usklađivanja penzija, sistem obračuna, stalno podizanje starosne granice. Kada su se donosili zakoni u oblasti radnog zakonodavstva, kao što je Zakon o radu, isto smo imali veoma teške odredbe i kada govorimo o otpuštanju radnika, plaćenom odsustvu, godišnjem odmoru, novčanim naknadama, otpremninama, tako i kada govorimo o ovom zakonu, za koji smatram da je ključni zakon. U ovom setu zakona imamo nekoliko veoma važnih odredbi koje su izuzetno restriktivne po prava osiguranika. Na samom početku, kada govorimo o pogrebnim troškovima, u Predlogu ovog zakona u članu 9. imamo predlog Ministarstva da se ova prava brišu. Smatramo da u ovim odredbama vezanim za korišćenje prava na pogrebne troškove od strane porodica za osiguranike koji su umrli to pravo treba ostaviti. Radi se o pravu koje egzistira decenijama posle rata do današnjeg dana. Radi se o pravu koje postoji u mnogim drugim državama i zemljama sveta. S druge strane, neki specijalni finansijski efekti, ako se ukine ovo pravo, nisu bogzna kako veliki, imajući u vidu da je finansijski plan Zavoda za zdravstveno osiguranje za ovu godinu ili za narednu godinu, svejedno, negde oko 100 i nešto milijardi dinara, ovde se radi o sredstvima u visini od 750 miliona ili 0,76%. To su mala sredstva i teško da će se na taj način nešto bitnije popraviti u sistemu zdravstvenog osiguranja. Moguće je na drugi način izvršiti određene racionalizacije, standardizaciju ili tipizaciju zdravstvene opreme, bolju kontrolu javne nabavke. Mislim da bi sve to imalo mnogo veće efekte, nego što ćemo imati sa ovim rešenjem o ukidanju pogrebnih troškova. Za nas u SPS-u ključna stvar jeste uvođenje participacije; na mala ili velika vrata, kako god želite, u članu 45. uvodi se participacija. Ta participacija kreće se od pet do 35%. Smatramo da je ova ključna odredba u direktnoj suprotnosti sa našim programom, sa našom politikom. Socijalistička partija Srbije se uvek zalagala, i takvu politiku vodila, da zdravstveno osiguranje, odnosno zdravstvena zaštita mora da bude besplatna. Primera radi, ako govorimo konkretno o pojedinim rešenjima, vezano za ovaj član 45, stacionarno lečenje, znači, bolničko lečenje biće participirano od strane osiguranika, od pacijenata, od bolesnika sa 20%. U nekim uslovima to mogu da budu veoma velika sredstva. Ako se neko leči mesec ili dva meseca, iza toga stigne faktura na 100 ili 200 hiljada, to učešće i ta participacija bi bila 20 ili 40 hiljada. To su ogromna sredstva za veliki deo stanovništva u zemlji Srbiji. Čak i za ova rešenja vezana za intenzivnu negu ili za složene operativne zahvate, gde se kaže da je tu participacija i učešće bolesnika, pacijenta samo 5%, smatramo da i ta sredstva mogu da budu izuzetno velika, ogromna i da budu faktor odvraćanja pacijenta, bolesnika da se leči. Tu su i skupe usluge, ne radi se samo o bolničkom danu. Radi se o skupim preparatima, znamo koliko i operacija košta. Ranije sam to pratio, operacije su bile i po 20-30 hiljada maraka; računi su bili ogromni. Šta će značiti, jer i tih 5% su izuzetno velika sredstva i veliki namet za osiguranike. Ministar će najverovatnije reći – nije realno to što pričate u SPS-u, jednostavno nema dovoljno sredstava, mi moramo da se prilagodimo situaciji kakva jeste. Po nama, veoma je važno da sva prava budu zapisana u zakonu, pa makar i ne bilo sredstava za sve te namene, potrebe bolesnika. Jednostavno, imamo situaciju i poznajemo razne sisteme refundacije. Ukoliko u nekom trenutku, a taj trenutak je čest, nema dovoljno sredstava u Zavodu za zdravstveno osiguranje, postoji sistem refundacije. Ta refundacija se isplaćuje za šest meseci ili godinu dana. Nekada ta refundacija može da se isplati i nekoliko godina kasnije. Ali, ono što je najvažnije - to pravo postoji. Duboko sam ubeđen, državni dug prema pojedincima nikada ne propada. Ovo je najgore rešenje kada se u startu kaže – za bolničko lečenje 20% je participacija, za intenzivnu negu, za složene operativne zahvate biće 5%, a ovo nešto drugo veći procenat; mislim da je to pogubno rešenje. Kako to možemo da rešimo? Ministar će u nekom svom obrazloženju reći – nema dovoljno para. Možemo da se založimo za povećanje stope doprinosa. Zašto stopu doprinosa ne bismo povećali? Zar ima nešto preče i važnije u jednoj državi i društvu od zdravstvene zaštite? Od toga nema ništa preče – ni obrazovanje, ni bilo šta, ništa nije važnije od lečenja bolesnika. Kao što svi znate, jedina želja svakog bolesnog jeste da ozdravi. Ne treba bežati od povećanja stope doprinosa. S druge strane, mnoge zemlje poznaju dodatne stope doprinosa, dodatne poreze. Mi u ovoj našoj zemlji Srbiji, kao što vidite, imamo veliki broj tajkuna, toliko bogatih ljudi, čiji se kapital meri milijardama; na svim rang-listama oni su u svetu, Evropi, pri samom vrhu. Ali, ne radi se samo o njima. Gotovo sam uveren da u Srbiji ima na stotine hiljada ljudi koji imaju ogroman kapital. Znači, uvesti dodatne poreze, doprinose za one ljude koji imaju mnogo. To bi bilo jedino pravilno i jedino realno rešenje. Možemo da govorimo o svakom vremenu. Ako govorimo o vremenu posle 5. oktobra, 1.000 preduzeća je prodato budzašto; hiljadu vlasnika postalo je bogato preko noći. Ti ljudi su sada vlasnici poslovnih prostora sa 1.000 kvadrata. Mislite da oni plaćaju neke naročite doprinose? Znači, postoji modus, postoji rešenje da se Zavod za zdravstveno osiguranje ili Republički fond, kako popularno kažemo, na mnogo bolji način popuni. S druge strane, svesni smo da svi članovi ove vlade, a i članovi prethodne vlade, znači, svi posle 5. oktobra koji su bili u vlasti, izuzetno razmišljaju o tome šta kaže MMF, Svetska banka, međunarodne finansijske organizacije. Više puta sam govorio u ovoj skupštini da ne treba po svaku cenu slušati međunarodne finansijske organizacije. Međunarodne finansijske organizacije uvek žele, pa i u ovom slučaju, da se smanji javna potrošnja. Zašto žele da se smanji javna potrošnja? Oni žele da im se njihovi dugovi vrate što pre. To je pod jedan. Druga još važnija stvar, mnogi svetski analitičari, teoretičari, ekonomisti, mislioci, poput Čomskog, poput Štiglica su govorili o tom pljačkaškom pohodu međunarodnih finansijskih organizacija prema svim zemljama, pa i prema svom narodu. Nama ne može biti dobar primer, recimo, Amerika ako govorimo o socijalnom osiguranju. U Americi 50 miliona ljudi nema zdravstvenu knjižicu, a od tog broja 30 miliona su deca. Da li tu ima pravde? Mi ne možemo na njih da se ugledamo. Ako ove međunarodne finansijske organizacije uopšte ne brinu za svoj narod, za svoju zemlju – jer matica i MMF-a i Svetske banke su SAD, bez obzira što se direktori menjaju, pa je često direktor MMF-a iz Evrope, Svetske banke iz Amerike, ili se to okrene, to uopšte nije bitno, sve to diriguje Amerika – sigurno neće brinuti za nas, šta njih briga šta se dešava u Srbiji. Znači, mi smo protiv participacije i naši amandmani se odnose na to. Smatramo da efekti sa ovim participacijama za Fond zdravstvenog osiguranja neće biti veliki, a sa druge strane ovo će biti ogroman pritisak na sve osiguranike, na sve ljude koji su bolesni. Naravno, ako govorimo o zakonu imamo niz drugih primedbi, smatramo da zakon ima niz drugih manjkavosti. Primera radi, kada govorimo o ukidanju putnih troškova u okviru filijale, imamo stvarno jednu apsurdnu situaciju koja može da se desi. Ministar je iz mog kraja i on zna da, primera radi, osiguranici iz Svilajnca mogu da se leče u Paraćinu, imamo odlične lekare u Paraćinu, imali smo doktora Stevanovića, mnogi su išli kod njega. Kilometraža je 55 ili 60. Znači, tu nema naplate putnih troškova. Sa druge strane će biti naplate između jedne i druge filijale, gde je udaljenost od ambulante do bolnice 20 kilometara. Mislim da to treba da se ispravi. Kada govorimo o manjkavostima ovog zakona imamo još nekoliko primedbi: pooštravanje uslova za isplatu bolovanja, brisanje ovih stomatoloških usluga totalno za većinu stanovništva. Naša velika primedba je vezana za status pokrajinskog zavoda. Skoro je neverovatno da pokrajinski zavod ne podnosi izveštaj nikome. Mi sada imamo situaciju da ispada da je Republički zavod nadležan od Beograda do Vranja, Bujanovca, a za Vojvodinu nije nadležan. Mislim da to treba ispraviti. Pokrajinski zavod mora da ima isti status kao i sve filijale u Srbiji. Kada govorimo o odnosu između državnog i privatnog sektora, kada govorimo o zakonu o zdravstvenoj zaštiti, mi u SPS-u se uvek zalažemo za državni sektor. Državni sektor je bolji, pravedniji, solidarniji, nije dovoljno efikasan, ali država uvek ima mogućnosti da dovede efikasnost državnog sektora na pravi nivo. Ne može privatni sektor da se tretira isto kao i državni sektor, premda stoji ovo veliko pitanje, o kojem je govorio i doktor Vučićević, što se tiče rada lekara u državnim ustanovama u poslepodnevnim satima, da li će oni to vreme koristiti uglavnom za taj rad posle podne, a pre podne kada rade u državnoj službi za onu platu da to bude na neki način minimizirano. Još nekoliko stvari, vezano za govor kolege Marića. On je govorio, između ostalog, da je najgore vreme prošlo, vreme sankcija, sada ide sve bolje. Nažalost, kolega Mariću, ne mislim da je najgore vreme prošlo. Veliki je znak pitanja da li je to najgore vreme prošlo, mislim da nije. Govorio je o neredovnoj uplati doprinosa, firme nisu radile. Verujte da su zakoni takvi da se sada i porezi i doprinosi regularnije plaćaju, ali imamo jedan drugi veliki problem: veliki broj firmi i preduzeća takoreći se ugasio, tamo se ništa ne radi, tamo ljudi jednostavno ne rade. Imamo hiljadu takvih firmi, gde ljudi uopšte ne rade. Nema plata, nema poreza, nema doprinosa, nema ničega. Kada govorimo o tome da je bolje vreme, ne verujem. Govorio je da su se nesrećni ratovi desili našoj zemlji; jesu, nama je sve nametnuto i valjda je svima jasno u ovoj skupštini da se međunarodni faktor nije promenio ni za jotu kada je reč o odnosu prema srpskoj državi i prema srpskom pitanju. Pošto-poto žele da ukinu Rezoluciju 1244, da izvrše reviziju Dejtonskog sporazuma. Kolega je pričao o tome, iako to nije tema ovog zakona. Na kraju želim da istaknem još jednom naše programske ciljeve, od kojih nećemo odstupiti. Tu postoji jedna stvar koja je ostala na snazi. Svaki osiguranik treba da ima zdravstvenu knjižicu, mora da budeosiguran, nezavisno od toga da li je bio nezaposlen, da li je bio poljoprivrednik. To je jedan vrhunski domet socijalizma, socijalističkog društva, mora da ostane na snazi. Druga stvar, na čemu insistiramo, jeste da zdravstveno osiguranje i zdravstvena zaštita moraju da budu besplatni. Ako nema dovoljno sredstava može da se traži neko drugo rešenje – povećanje stope doprinosa, uvođenje dodatnih doprinosa i poreza za ove najbogatije. U krajnjem slučaju, državni dug nikada nije propao. Najgore je to pravo izbrisati iz zakona. Onda nema nikakvih šansi da se bilo šta uradi, a sa druge strane veliki broj siromašnih ljudi u Srbiji ostaće bez najelementarnijeg prava, a to je pravo na život, jer jednostavno neće biti u prilici da se leče.
Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica, pa narodni poslanik Vesna Lalić, Miroslav Nedeljković, pa Velimir Simonović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas donosimo set zakona za koje ne možemo reći ni da su reformski, niti nose obeležje naročitih novotarija, i naročito nove dobrobiti, koje se građanima koji su korisnici zdravstvenih usluga stavljaju na raspolaganje. Pre bi se reklo da smo u jednom kontinuitetu zakona koje smo već imali, koji su samo pretrpeli dodatno pogoršanje. Naime, nema reformskih zbivanja za period od pet godina, niko ovde jasno nije izašao, a ministar je praktično podržao dve vlade. U jednoj je bio veoma larviran, dok se nije oformila ova zadnja, preživeo dok su njegov posao radili zamenici, eksponirali se. Ministar je negde sačekao u larviranom obliku i ponovo se ispoljio isti ministar, znači poverenje koje i jedna i druga oslovljena grupacija kao DOS i ova sada, kao neka nova varijanta DOS-a, prihvatila da on vodi ovako važan resor. Dakle, nije našao za shodno da izađe sa jednim jasnim konceptom zdravstvene zaštite, zdravstvenog osiguranja, zdravstvene mreže, šta tu treba temeljno promeniti, ko bi trebalo da iznese takav plan i program. Jedna deklaracija je rađena u Mladenovcu, gde su definisani opšti principi, pod uticajem različitih stranih agencija, onih koji su zapravo i nosili finansijsku konstrukciju tog sastanka, plaćali obilno dnevnice ili šta sve još, ali se i na tome stalo, ni to se nije definisalo, pa se danas, recimo, izlazi i sa takvim zakonskim predlozima koji nemaju čak ni definisane osnovne pakete zdravstvenih usluga. Građanin, našavši se ma po kojoj osnovi u statusu osiguranika, zapravo ne zna šta će to dobiti besplatno. Čak tamo piše 100%, a neće mu biti 100%, jer će platiti participaciju za pregled, participaciju za lek, a onda će doživeti da će uprkos svemu tome otići u nivou standardnih usluga da čeka na red za nekakvu operaciju, znači opet čekanje, a ako nećeš da čekaš moraćeš da platiš. Mnoga zakonska rešenja idu naruku... Čak je i ona čuvena kategorija nekakvog dopunskog rada, dodatnog dopunskog rada u ustanovi, samo elegantniji način za prevođenje bolesnika iz statusa liste čekanja u status brže mogućnosti da se operiše, budući da zaista drugih objašnjenja nema, a to će morati da plati, jer drugačije neće moći, da neko radi u njegovo radno vreme. Sada idemo po redu o celom zakonu. Govorimo o tome da se reformskom ne može smatrati ni činjenica koja će biti samo produžena, a to je stanje u kome će se i dalje nastaviti orgijanje farmaceutskih finansijskih mafija, kojima je prethodnim zakonima o lekovima, koje smo doneli prošle godine, dato zeleno svetlo da se kroz različite bordove, formirane prema tom zakonu i prema predlogu ovog zakona, na nivou Republike, na nivou stacionarnih institucija u državnom sektoru, kako je u zakonu podeljeno, gde je dozvoljeno da ti etički komiteti kobajagi nešto overavaju, pristaju. Šta je konačno suština? Vrše se ispitivanja lekova koji su uglavnom ispitivani protivno kodeksu koji je donet u Zakonu o lekovima i medicinskim sredstvima, gde se tada na našu intervenciju da ipak ne verujemo u sve befele koji idu uz lek (potvrda o dobroj proizvođačkoj i laboratorijskoj praksi i ostalo), da mi ipak vršimo proveru svake serije leka koji dođe, makar i sa strane. Sada se za lekove koji sa strane dolaze, koje uvoze renomirane kuće, za neke čujem da su otišli kod Miškovića, debelo i temeljno se po Srbiji plaćaju tzv. projekti u kojima se dokazuje da je lek efikasan. Naravno, 406 evra po pacijentu, 20, 40, 50, pacijenata, 2-3 lekara, pa vi vidite kakva je to dobit. Neki idu u vizite, neki rade, drugi rade projekte i to je raslojavanje sa osnovnom zakonskom podlogom, niko im ništa ne može, etički komitet lepo se dogovori – ti meni, ja tebi, i to ide. Džaba prava pacijenta koja se ovde regulišu da može da odustane. Pacijentu se kaže – ako pristaješ na to ideš u opit, to se zove medicinski opit itd., imaćeš koristi, jer će ti taj lek, na kraju krajeva, fond priznati. Moramo i imamo pravo da sumnjamo da je reč o temeljnim strukturnim dogovorima, strukturnim relacijama. Uvode se nove kuće za iste lekove. Već su neke osvojile tržište i sada stižu nove. Neki doktori koji su propisivali lekove iz te grupe ozbiljnih lekova za nadomeštanje i korekciju anemije, prema nekim informacijama ili bar televizijskim, u zatvoru su, jer su navodno propisivali lekove sa liste u vreme kada to nije bilo odobreno. Lekove su potrošili bolesnici, doktor u zatvoru plaća i odgovara zato što je trošio lek koji je dao bolesniku. Koliko je to pravno, a koliko je elemenata kriminalno iz toga, dakle ne branim sam postupak, nego činjenicu ako je prema medijima to tačno da neko ko je propisivao lek, pa makar tada da ga ministarstvo nije odobrilo, jer moralo je proći kroz još nečiji potpis itd. Nije to baš mogao sam doktor da nabavi i da da. Dakle, sve je kod nas moguće. I, ona druga strana, konačno, legalno sticanje dosta dobre koristi, a opet kroz uvijenu finu oblandu o pravnoj regulativi koja postoji. Mi se suočavamo i sa tzv. suficitom u zdravstvu, viškom zaposlenih, ako to smatramo reformskim događajem, a moguće je i da jeste. Ne znam, ako imamo višak zaposlenih, kako ćemo organizovati dežurstvo u kojima će se samo deset sati nedeljno moći da dežura i jedno dežurstvo nedeljno. Koliko to lekara najmanje treba imati da bi obezbedio dežurstvo ili, uslovno, moći će direktor drugačije da organizuje i da imaju 20 sati dežurstva. Kako će to da izgleda i otkud odjednom višak, kada je sve više zahteva za pružanje zdravstvenih usluga i kada je sve više onih koji tu pomoć traže i sve duže čekaju na listama, čak sa sumornim dijagnozama poput malignih bolesti, kukova, operacije kardiovaskularne prirode, zamena proteza, koronarne intervencije itd. Dakle, ozbiljne operacije. Često se i ministru, koliko sam slušao u par emisija, i njegovim predstavnicima uživo javljaju gledaoci (i našim direktorima, naravno) i kažu – kako to da sam bio na listi, recimo, 181. pa čekam nekoliko meseci, pa sam 250, pa kako je to moguće? To nije moguće, nego se stvaraju mere prevazilaženja pozicije na listi; dakle, sirotinja očito ne dolazi. Fenomen liste čekanja koji je ovde uveden je i ozvaničen zakonski, sada mu više niko ništa ne može. Do sada je bio pod uredbom, pod odlukom. Sada kada je zakonski ozvaničen i ako ovako prođe biće lista, pa ko sačeka živ sačeka, a ko ne sačeka može da se žali ministru ili ministarstvu. Kada govorimo o samom zakonu možemo reći da ima dosta deklarativnih odredaba, dosta je obiman. Čak neke stavke, recimo u članu 28, koje govore o pravu bolesnika, do te mere deluju nepotrebno i toliko glomazno... Pazite, medicinska sestra je prošla školu, vrlo specijalizovanu, i zna kako da se ophodi sa bolesnikom. Svaki lekar to uči kroz nekoliko kliničkih predmeta kako da se ophodi. Znate, tamo ćete vi sve fino sa bolesnikom i glatko, do detalja razrađeno i potrošeno dve stranice na taj opis, a onda, recimo, u nekim drugim zakonima kažu jednostavno – pa, pacijent ima sva prava i prava na vrhunsku negu. Pacijentu se, ili bolesniku, ili građaninu, garantuje pravo na zdravstvenu zaštitu najvišeg nivoa. Sve je stavljeno u jednu rečenicu. Šta će 50 rečenica da se opiše jedno pravo? Dakle, to prilično deluje plitko, glatko, kao mislimo mi o građanima, ali tamo piše – imaš pravo da mu kažeš cenu koliko će to da ga košta, pa da mu kažeš da li će intervencija da boli ili neće da boli. Mislim, nekada i do nekih perverznih detalja stavljenih u zakon, a ima mnogo važnijih odredbi, gde će se veoma jasno definisati neke veoma bitne stvari. Pitanje plana, pitanje mreže, pitanje pozicije, recimo, interniste u okviru izabranog lekara, neke mnogo bitnije stvari. Kriterijum za akreditaciju donosiće nam sada komora, a stavovi oko komore su, bar što se tiče ove angažovane političke javnosti, podeljeni. Ne mislimo baš svi da komora, kakvim je konceptom data, treba da bude tako i prihvaćena. Iz sektora zakona o zdravstvenom osiguranju, dakle, zaista bih sve ponovio što je prethodnik rekao i potpuno se slažem sa većinom onoga što je izneo. Zaista su to nove restriktivne relacije, koje su ovim zakonom uvedene. Vidimo da će se participirati sa pet posto ležanje na intenzivnoj nezi i sa 35 posto ispitivanje steriliteta. Šta onda da govorimo o beloj kugi i ostalom? Ne znam, vrhunske, super tehnologije koje se primenjuju u dijagnostici moraće se platiti. Ko će sada da donese odluku šta je vrhunska, super tehnologija, izrazito bitna tehnologija u dijagnostičkom postupku? To će ići verovatno u podzakonska akta i sve što nam se čini bitnije ići će u podzakonska akta i u ruke ministra i saradnika u resoru. Prema tome, vidimo da to i nije baš najbolje rešenje. Bolje da se nešto ključno i bitno stavi u zakon, pa da iza toga ne može ni sam ministar, niti njegovo "telo mudraca", ovaj savet koji formiraju, da donosi nekakve drugačije odluke i da vrši analizu kretanja situacije, pa ćemo sve zakone da donesemo i onda ćemo da formiramo nacionalni savez za zdravstvo, ili kako se zove, pa će on da nadgleda strategiju i ideje, predloge i nekakve deskriptivne skribomanske ideje, a već zakoni funkcionišu. Kada za godinu dana, ili koliko već, ne sećam se, u prelaznim odredbama, formiramo to telo, ono će da gleda i prati i analizira i evaluira i pobraja sve što piše u nivou preventivnih mera i sve će da rade i oni. Predviđeno je da to budu obrazovani ljudi, akademici, da budu ljudi od imena i prezimena. Onda će oni da stvaraju koncept buduće strategije za zdravstvo. Mi smo sada zakone doneli i znači da ministar misli da ćemo brzo da menjamo zakone ako ti ljudi budu savesno radili. Neke socrealističke kategorije poput društvene brige itd, mislim, reći će jasno – briga države za zdravlje, briga pojedinca o zdravlju, briga poslodavca o zdravlju i njegova obaveza i odgovornost, idemo u krajnje jasne definicije. Zašto društvena i zašto je to nešto razvučeno, zamagljeno, svako može biti odgovoran i ne mora biti odgovoran. Ta jedna razvodnjenost je nepotrebna, bar u ovom istorijskom trenutku u kojem se Srbija nalazi. Ta kardeljevština više nije potrebna. Ljudska prava i vrednosti, a to je u petoj glavi, zaista sam mnogo o toj deklarativnoj demagogiji već rekao, o dostupnosti zaštite na svim nivoima. Mislim da je to krajnje demagoška klauzula. Šta je tu dostupno kada on ode sutra i čeka za laboratoriju u domu zdravlja na nivou primarne zaštite, čeka da dođe na red da izvadi krv i kako da ulovite faktor rizika? I kada sačeka, za pet, šest, sedam dana, on to mora da plati. Puno je demagoških odrednica. Vidimo da je tendencija da se plaća. Pravo obaveštenja o bolesti, i o bolovima, i o preispitivanju i o lekovima... Čak se i apotekarima stavlja zakonska obaveza da učestvuju u veoma važnim... A da ne bih sada tu licitirao sa terminima: sprovodi preventivne mere (pazite, apotekar); onda, racionalizuje troškove lečenja i terapijskih protokola, prati interakciju itd. To su apoteke koje će verovatno preći, iako još status nije jasan, na nivo lokalne samouprave, pa valjda će ih finansirati fond, neće valjda sirote opštine i apoteke da finansiraju, mada je moguće i negde jasno piše. Pet zakona držati u glavi i čitati u ovako kratkom roku, pa i ako sam prevideo, mada je ostalo nejasno. U razgovoru sa apotekaricama koje su veoma blisko pratile ministrove akcije oko toga saznao sam da ni njima nije jasno kakav će biti status apoteka. Ono što je bitno, mi smo jasno i taksativno rekli, ne može se lek izdati bez recepta. Moramo jednom znati. Pazite, vi taj lek možete, jer na recept ide, jer na listi, da li jeste ili nije, i u državnoj apoteci manje-više tražen. Čak u državnoj možete kupiti mnoge lekove, čak i hormonske prirode, bez recepta, a o privatnim i da ne govorimo. Ako bude u privatnoj bude neki blanko recept i bude na nekom papiru i taj apotekar to ne zadržava. Nema onog nekadašnjeg ne ponavljati i ne izdavati ponovo. Neverovatno je, ako pustite tako lekove da se uzimaju slobodno, pa kako će apotekar, a zakonski je obavezan da vodi računa o interakcijama. Kada dođe pacijent i uzme recept za određeni lek i pre podne kod lekara, izabranog lekara (a to je tek posebna priča koliko je ta kategorija u redu), pa onda ode u apoteku i podigne lek. Onda izađe i ode do kuće i sretne nekog na pijaci, i on kaže - nije ti to ništa dobro, idi uzmi "ampicilin", a ovaj je dao "pentreksil", kaže - to ti je super. On ode i za svoje pare kupi drugi. Nije dužan apotekar da poznaje fizionomiju i likove, a plus što omogućava da tehničari imaju mogućnost da izdaju i rade na recepturi. Do sada su radili. Ne znam krivične prijave za apotekare koji su pogrešili lek, jer znam za lekare koji su uzimali mito koliko hoćete. Znam za odgovornost da nije bilo vakcine za grip i da je ove godine manje i da je prošle godine nešto nameštena igra bila oko toga. Znam da se desilo, zna cela javnost, da su mnoga deca bila zaražena HIV-om, žutica u Čačku. Mnogo toga svi znamo, a malo znamo da tehničar nije baš pogodio da izda recept pa ne sme da radi bez prisustva farmaceuta. U većim gradskim sredinama farmaceuti manje-više sede pozadi i vode administraciju i piju kafu i opet su tehničari ispred. Ne možemo, ako hoćemo da apoteke svedemo na nivo, osim apoteka ispostave ove male priručne apoteke ili kako se zovu sada tačno, da ne pogrešimo u nomenklaturi, ne možete nabaviti toliko farmaceuta za sve. Da li to znači da ćete u strogoj primeni zakona pozatvarati apoteke na selima, u seoskim ambulantama? To bi bio skandal. Ko će vama da poveruje i da im kažete - ne zna apotekarica Mica ili Mira, koja je radila 25 godina i znaju je celog života i nikom ništa nije, a odjednom ne zna i od ove vlasti i od ovog ministra je ispalo da ona ne zna da izda lekove i nema farmaceuta. Ili ćete pustiti, kao što sada radi u našem gradu Kragujevcu – 30 i nešto studenata je upisalo privatno farmaciju i sada pare dajemo fakultetu za hemiju i dve trećine prihoda i svi to plaćaju iz džepa. Da je fakultet dobar i valjao priznala bi ga i država i imao bi budžetske, a ne samo samofinansirajuće. Da li je to put u hiperprodukciju? Ovo što se radi, da dotaknem i ovo kada sam u ovoj priči oko kontinuirane medicinske edukacije za koju pokušavate često da nas ugurate priču da smo mi protiv toga. Ma nema govora, nismo, ali kako je nakaradno shvaćeno, osobito od onih institucija koje je sprovode, a to su fakulteti, ne rade je zdravstvene institucije, nego naučne institucije, obrazovne institucije je manje-više sprovode, sada su otvorili sajt, postoji katedra, to se zove kontinuirana medicinska edukacija. Ona jeste u zakonu tačno i dobro napisana, to su stručni skupovi, kongresi i vrsta edukacije koja se sprovodi, ta kategorija, sada vam je to postao najbolji mogući model da nekome uzmete 3.000 da dođe da sluša pola sata, sat, dva, tri ono što želi, da položi test. Unapred svi saopšte pitanja, manje-više, ako ne saopšte, niko neće kolegi da odbije, jer dao je pare, ko da mu ne da pravo da mu prizna test. Tu se pojede neki ćevap, popije se neko piće, to vam bude od 10-16 časova i on nosi sertifikat. Taj će sertifikat u najmanju ruku pet godina da važi. Hajde da kažemo – nećemo takvu vrstu edukacije da sprovodimo, zašto trčimo u susret nekim budućim zbivanjima ako to nama sada za licencu nije bitno, ako su primarni kriterijumi za licencu diplome koje smo stekli, a ta medicinska edukacija je te vrste, uzorno sprovođena, gde se prosto utrkuju, jer mnogi fakulteti šalju svoje nastavnike, sa tašnom i mašnom, koji idu po domovima zdravlja i kažu – doći ćemo kod vas da održimo, dobićete važan papir, a to košta, jer u zakonu kaže da direktor treba da da slobodne dane zdravstvenom radniku koji ide da se edukuje u kontekstu edukacije, ne kaže da treba da mu plati participaciju. Šta onda biva? Onda će lekar morati da ide u farmaceutsku kuću da moli ako oni daju tri ili četiri hiljade ili koliko za participaciju, onda će morati da piše njegove lekove, a javna je tajna da mnoge farmaceutske kuće vode paralelni spisak, čak gde su i šifre bolesnika koji je lek napisan i tako se nagrađuju doktori, vode ih do Vrnjačke Banje, vrte se po Srbiji da nešto čuju i da nešto vide, ali favorizovano pišu lek određene farmaceutske kuće. U mnogo su većoj prednosti ovi koji rade projekte, koji vrše medicinska istraživanja na leku koji već odavno funkcioniše u Nemačkoj. Verovatno na Nemcima lek deluje, a na našima ne deluje, pa daj da i mi probamo da se neko od toga ovajdi. Sve i da se ovajdi i da se dokaže da lek valja i da se to saopštenje na kongresu iznese, ništa od tog posla nema ako ne prođe u fondu, a da bi prošao fond, znate šta to podrazumeva, kako to može da bude, imamo pravo da i o tome mislimo. Pojavljuju se mnogi paralelni lekovi, čak i od kuća koje nisu prestižne u tom domenu. Znamo koje jesu, veoma specijalizovane, a znamo koje se javljaju kao pioniri u toj struci, ali takva je realnost, to je zakonski ozvaničeno i ovaj zakon to samo potvrđuje i daje dalje znak da se sa tim nastavi. Izabrani lekar – vidite, prilično smo pobegli od ideje da nam je korisna porodična medicina, da je lekar porodične medicine nešto o čemu se jako puno službeno govorilo; nije to nešto što je bila apstrakcija pojedinih političkih partija. Dakle, kada bi se lekar vezao za porodicu, kada bi se vratio tradicionalnom, ako hoćete i anglosaksonskom i to zapadnom orijentiru u razvoju zdravstva, mi ne bismo mnogo pogrešili. Osnivamo u našim univerzitetima visoke medicinske škole koje nam neguju lekare porodične medicine, a oni će čak i da magistriraju zahvaljujući nakaradnom zakonu o visokom obrazovanju. Biće magistri, a reč je o gimnazijalcima, medicinskim sestrama u osnovi. Postaće sa visokom stručnom spremom i biće magistri porodične medicine. Šta će oni da rade? Sve što uče, uče elementarno i uslovno, uče do neke mere, dijagnostiku do neke mere i potpuno je nemoguće odvojiti nakaradni zakon o visokom obrazovanju i ovaj zakon o zdravstvenoj zaštiti, jer se tiče nečega. Tamo je jasno ograničeno trajanje specijalizacije, a u ovom zakonu se pominje subspecijalizacija i pravo da ide i ovo je bolje rešenje nego ono što smo imali u prosveti, ali to je kolizija. Kada smo imali raspravu o tome šta ćemo za opojne droge, za promet, mi smo pristali da povučemo naše amandmane, da ne idemo da jurimo reč – prirodni proizvodi, da ubacimo neke biljke, indijsku konoplju i crveni mak koji bi bili resursi za opojne droge. Mi smo pristali na argumente od strane predstavnika Vlade, ima drugi zakon koji reguliše, iako smo de fakto mogli uporno da idemo i da narodu objašnjavamo zašto smo protiv indijske konoplje, protiv crvenog maka kao prirodne supstance ili iscedak semena, inspekcija će ga juriti, ako uzmete kao neku sušenu travu ili seme, onda će inspekcija da ga pusti. O tome važi neki drugi zakon. Hoću reći da se i ovde mogla napraviti koordinacija između predloga koji su u ovom zakonskom rešenju o zdravstvenoj zaštiti i o onog rešenja koje je nuđeno u zakonu o visokom obrazovanju, koji su u potpunoj diskrepanciji. Dopunski rad samo otvara šansu za još jedno uzimanje para narodu. Neće biti mnogo motivisanih lekara za 50% od profita rada u svojoj ustanovi, ali time da postoji vremensko ograničenje koliko oni mogu da se posvete dopunskom radu i činjenica da će tada u dopunskom radu raditi ono što u redovnom radnom vremenu ne mogu... A šta ako je to nekakva operacija, nije to samo ultrazvuk, šta ako neko želi da radi kataraktu, želi da radi TUR prostate, ja želim da radim slepo crevo, kilu, ne daj bože malignitet, neko ko zna da je na listi čekanja 217. sa malignitetom dojke, a radi se dva puta ili tri puta nedeljno, može da izračuna koliko treba da čeka, pa sečaka metastazu. Ići će popodne, možda to nije tako, ali u zakonu ne stoji da je to tako, nego da ima pravo da mu se pruži zdravstvena usluga. Šta će tek reći kada se operiše, mora da ga ostavi na mestu, kakvo je objašnjenje što taj bolesnik nije legao, nego tek posle operacije koja je rađena posle podne može da ostane u bolnici. Što nije mogao da dođe pre podne da legne i da uradi o troškovima Fonda zdravstvene zaštite? Nekako neke stvari nisu pitke, ostavlja puno mogućnosti i za one koji budu zainteresovani. Mnogi lekari će za sitne stvari da odu u privatnu praksu, da odrade nekakav pregled, nego da to rade popodne i da se njih 10 otima oko jednog ultrazvuka, jer nemate vi preterano puno ultrazvučnih aparata po bolnici. Još je manje verovatno da će doći onaj iz privatne prakse u bolnicu da onim lekarima tamo otme, a ta varijanata je razrađivana na Odboru, da im otme termin i da radi tu. Više je stvar obrnuta. Što se tiče etičkog odbora, imamo ga na tri nivoa: etički odbor koji formira Republika, u komorama i u svakoj bolnici. Prosto je pitanje nekakve subordinacije, pitanje nadležnosti da li je to zaista jedan isti pravni akt, da li se ista materija tiče, jer je nemoguće da etički odbor, nego neće etički savet, odnosno zove se etički odbor ako se na varam, neće propisati pravila postupanja etičkog odbora kliničkih centara i bolnica, zdravstvenih ustanova. Onda je to jedan isti i kraj priče. Ovaj je formirao gore, a ne - ovaj ima svoje merilo, svoje kriterijume. Pitanje je koliko će on rešavati neke druge stvari, bar sigurno neće rešavati one koje će rešavati etički odbor lekarskih komora i imaju prava da se uključe u mnogo ozbiljnije probleme. Dakle, to su bili deklarativno delovi, segmenti, nismo išli po amandmanima, zbog čega mislimo da ne možemo da damo podršku ovakvom zakonskom projektu, pre svega zakonu o zdravstvenoj zaštiti i zakonu o zdravstvenom osiguranju. Što se tiče opojnih sredstava i droga, videćemo i oko toga, nemamo naročitih primedbi, jer je zakon tehničke prirode, dosta je dobro odrađen, mislili smo samo da ga poboljšamo u nekim segmentima i da se dodatno zaštitimo da ne prođe nešto drugo iz čega može nastati opojna droga ili psihotropna supstanca, ali pristali smo. Bili smo kooperativni, pristali smo da te amandmane povučemo. Što se tiče ovih drugih segmenata, pa recimo i ovaj zdravstveni deo, obustaviti porodici umrlog pravo na nadoknadu za pogrebne troškove – to je strašno. Sirotinji je to bila zadnja nada kada im neko umre, pored velikih troškova za pogrebno mesto, i ova nadoknada i šta im sada ostaje, da im lokalna uprava da, a pitanje koji će to iznos biti. To će opet narod da pokrije, staviće ljudi novac, tako se radi u Srbiji i to će narod da pokriva dokle može solidarnošću protiv loših zakona i loše vlasti, ali neće to moći dugo. Nije kompliment za vlast da ukida postojeća prava i prava koja su imali osiguranici, nego da im poveća i poboljša stanje i nije prilika upoređivati naš i japanski standard kako oni sada idu restriktivnije i upoređivati osiguranje, jer doći u Japanu brzo do dijagnoze je mnogo kraći put nego što je to ovde. Možda više košta, ali je drugačiji standard i kvalitet života i mnogo je toga drugačije. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vesna Lalić, a sledeći narodni poslanik je Miroslav Nedeljković, pa Velimir Simonović, pa Božidar Koprivica.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, uvaženi ministre, predlaganjem zakona o zdravstvenoj zaštiti, zakona o zdravstvenom osiguranju i zakona o komorama zdravstvenih radnika, kao i ova dva prateća zakona o Crvenom krstu i prekursorima opijata, Ministarstvo zdravlja, zajedno sa zdravstvenom službom, zdravstvenim osiguranjem i drugim društvenim sektorima pokušava da reši nagomilane probleme, uprkos teškoćama sa kojima se u periodu tranzicije naša zemlja susreće. Kontrolisanje promene u zdravstvu treba da dovede do takvog sistema u kome će zajedničko delovanje javnog i privatnog sektora u pružanju zdravstvenih usluga obezbediti stanovništvu sistem zdravstvene zaštite u kome će se u okviru delotvorne organizacije i realnih resursa omogućiti jednak pristup uslugama. Takve usluge biće bazirane na modernoj tehnologiji i savremenim naučnim metodama, podržane efektivnim preventivnim i promotivnim aktivnostima u svim relevantnim društvenim sektorima. Ubuduće princip solidarnosti mora da bude najvažniji za donošenje odluka i izbor rešenja, te se mora kontinuirano poštovati na svim nivoima. Korisnik zdravstvene zaštite mora uvek biti u centru pažnje onih koji donose odluku na političkom, administrativnom i profesionalnom nivou, kao i davalaca usluga. Iako cilj mora da bude usmeravanje svih neophodnih resursa za obezbeđenje najbolje moguće zdravstvene zaštite, razvoj u narednim godinama mora imati u vidu finansijska ograničenja uslovljena ekonomskim mogućnostima naše zemlje. Neposredno sa transformacijom sistema zdravstvene zaštite povezan je proces decentralizacije, koji je jako bitan, po meni, u odlučivanju o prikupljanju i raspodeli sredstava i kadrovima u sistemu zdravstvene zaštite. Ovo iz razloga što zdravlje stanovništva nije statička kategorija, već dinamički proces, za čije održavanje su neophodni organizovani napori na očuvanju i unapređenju zdravlja i jačanju zdravstvenog potencijala i to u svim fazama života. Posebne aktivnosti neophodne su u onim kritičnim periodima koji predstavljaju posebne zdravstvene izazove, kao što su rano detinjstvo, mladost i starost. Nejednakost u zdravlju ispoljava se najčešće tako što one grupacije ili individue čije su zdravstvene potrebe najjače ne dobijaju zdravstvenu zaštitu ili je dobijaju u obliku i sadržaju koji ne zadovoljava njihove potrebe. Ovo je potrebno prevazići na taj način što će se mehanizmi jednakosti, pravičnosti i solidarnosti primeniti, tako da se smanje razlike u zdravstvenom stanju i zdravstvenoj zaštiti stanovništva. Značaj javnih zdravstvenih aktivnosti i usluga ističe se kroz: kreiranje infrastrukture koja će omogućiti promociju zdravlja, razvijanje partnerstva u kontekstu infrastrukture za promociju zdravlja, posebno partnerstva između državnog i privatnog sektora i nevladinih organizacija; podsticanje boljim finansiranjem i vrednostima zdravstveno-vaspitnog rada, kao neophodne sastavne komponente angažmana svakog zdravstvenog radnika, kako u državnom, tako i u privatnom sektoru; stimulisanje posebnim mehanizmima finansiranja, primene u praksi onih preventivnih aktivnosti za koje postoje dokazi da dovode do poboljšanja zdravstvenog stanja stanovništva i produženja životnog veka, pre svega stimulisati zdrave stilove života. Zatim, kadrovsko, materijalno, informatičko, menadžersko i drugo osposobljavanje zdravstvenih institucija, kao što su instituti, zavodi za zaštitu zdravlja i drugih institucija od nacionalnog značaja za pojedine oblasti zaštite zdravlja. Transformacijom sistema zdravstvene zaštite obezbediće se različiti modeli plaćanja, nadoknada davaocima usluga za njihov rad, kapitacija, odnosno plaćanje po slobodno opredeljenom građaninu u primarnoj zdravstvenoj zaštiti ili budžetsko finansiranje za stacionarne zdravstvene ustanove. Zatim, poboljšano ugovaranje usluga između posrednika u pružanju usluga, odnosno obaveznog dopunskog ili privatnog zdravstvenog osiguranja i davalaca usluga državnog ili privatnog sektora zdravstva sa jasnim, definisanim kriterijumima za ugovaranje i kontrolu ugovornih obaveza. Transparentnost pre svega finansijskih tokova u sistemu zdravstvene zaštite. Zatim, uvođenje informacionog sistema zdravstvenog osiguranja, čija upotreba treba da doprinese kako praćenju finansijskih troškova, korišćenju zdravstvene službe, tako i kontroli i obezbeđivanju kvaliteta rada. Formiranje profesionalnih tela za licenciranje zdravstvenih radnika i tela za akreditaciju zdravstvenih ustanova, kao i preduslova za kontrolu i obezbeđivanje kvaliteta rada u sistemu zdravstvene zaštite. Kombinacija privatnog i javnog finansiranja i obezbeđivanje zdravstvene zaštite podrazumeva izradu konkretnih odluka, koje će usluge biti uključene u privatno finansirani paket, koje privatne usluge se mogu obezbeđivati u javnim institucijama, od zdravstvenih radnika koji su zaposleni u državnom sektoru zdravstva, kao i u kojoj meri privatni davaoci usluga mogu biti angažovani i kakvi se ugovori sa njima mogu sklopiti za pružanje paketa usluga obaveznog zdravstvenog osiguranja. Pravedno finansiranje zdravstvenih usluga ima za cilj uspostavljanje pravednije distribucije sredstava i zdravstvenog osiguranja. U tom cilju podržaće se aktivnosti revizije geografske raspodele sredstava, imajući u vidu pristupačnost, pravednost, efikasnost i kvalitet potrebe zdravstvene zaštite, proceniće se kriterijumi raspodele, izraditi sistem raspodele, koji će omogućiti redistribuciju sredstava sa višeg na niže nivoe zaštite. Finansiranje javnih zdravstvenih službi pomoći će u uspostavljanju prioriteta u rashodima javnog zdravstva koji se odnose na prevenciju bolesti, za promociju zdravlja i zdravstvenu zaštitu i izradu novih mehanizama finansiranja, kao i stimulaciju za rešavanje prioritetnih problema u okviru javnog zdravlja. Pošto sam ja lekar, koji potiče iz velike opštine - Novog Beograda, i radila sam u medicini rada u Domu zdravlja, imam jedan podatak koji je po meni bitan i karakterističan. U medicini rada u Domu zdravlja Novi Beograd u toku 2004. godine obavljeno je oko 4.000 periodičnih pregleda. Od tih 4.000 oko 1.000 je bilo pozivano na ponovni pregled zbog rano otkrivenih simptoma bolesti u vezi sa radom. Ako znamo da opština Novi Beograd ima između 50.000 i 60.000 zaposlenih, to znači da je svaki 13. zaposleni bio na lekarskom pregledu, što je malo sa aspekta dobre bezbednosti i zdravlja na radu. Toliko o dosadašnjoj prevenciji kod nas. Javno zdravlje, što bi radikali rekli – narodno zdravlje, uključuje program i aktivnosti orijentisane ka zajednici bilo da doprinose svima ili samo pojedincima. Istovremeno, odgovornost za sprovođenje javno-zdravstvenih aktivnosti je odgovornost Vlade, pre svega republičke, pa zatim nižih nivoa, kao što su okruzi i opštine. Moderan koncept javnog zdravlja, nazvan novo javno zdravlje, podrazumeva misiju u naporima da se mobiliše hiljade zajednica širom sveta, njihovi javno-zdravstveni planeri i politički lideri oko projekata promocije zdravlja. Na kraju se može zaključiti da se novi zdravstveni problemi u Srbiji mogu svrstati u probleme javnog zdravlja. Izazov za javno zdravlje je borba protiv prioritetnih zdravstvenih problema u cilju unapređenja zdravstvenog stanja stanovništva. Mreži zavoda za zaštitu zdravlja u Srbiji potrebna su unapređenja u radu, a radnicima u javnom zdravlju širi opseg veština i selektivna znanja u specijalističkim oblastima, jer je zdravlje naroda od opštedruštvenog interesa i najznačajniji resurs za razvoj. Ja sam ovde pokušala da rezimiram bitne reformske stavke u ovim zakonima, koje ćemo malo više razraditi amandmanima koje je poslanički klub G17 plus uložio. U svakom slučaju, G17 plus će podržati sve ove zakone.
Hvala, gospođo Lalić. Replika, narodni poslanik Paja Momčilov, ovlašćeni predstavnik Srpske radikalne stranke.
Da odgovorim na ono što je koleginica rekla "što bi radikali rekli, narodno zdravlje". Nisu radikali to izmislili. Nećemo da nam vi dajete važnost koju ne zaslužujemo. To je rekao Vladan Đorđević. Ministar je pre izvesnog vremena otvarao spomen statuu Vladanu Đorđeviću, osnivaču srpskog saniteta. Lepo sam rekao da je u 19. veku termin "public health" u Engleskoj postojao. Prema tome, taj termin je uveo Vladan Đorđević, i Batut. Ko je Batut lekari dobro znaju, a prihvatio je taj termin i Andrija Štampar, koji je osnovao u Zagrebu Školu narodnog zdravlja. U Zagrebu i dan-danas postoji Škola narodnog zdravlja. Ustašoidna vlast Hrvatske nije to promenila, neće svoje tradicije da menja. Ukoliko hoće novu terminologiju da usvoji, to imamo kao konačan rezultat. Naravno, ne polemišem sa koleginicom ništa, njena primedba je bila sasvim dobronamerna i ja joj ne zameram, ali ovo je istina. Mi se zalažemo samo za nešto što je naša ustaljena terminologija, a protiv smo ovakvih inovacija i to smo jasno kazali.
Narodni poslanik Miroslav Nedeljković, potom narodni poslanik Velimir Simonović, pa narodni poslanik Milivoje Vuković.
Konačno je na dnevnom redu ovaj paket zakona iz oblasti zdravstvene zaštite. Mi vrlo dobro znamo da u stručnoj javnosti već odavno postoji veliko interesovanje. Potvrda za to su naši lični kontakti sa kolegama koji rade u zdravstvu i koji se stalno pitaju kada će konačno doći do nekih promena, kada će nama koji smo zaposleni u zdravstvu krenuti, kada će se poboljšati naš materijalni položaj, kada će se poboljšati uslovi za naš rad. Hoću da kažem da svi nekako očekuju da će od novih zakona biti neke vajde, nekog poboljšanja. Mi koji se malo više bavimo politikom znamo da su te nade neosnovane. Mi znamo koji su opšti trendovi što se tiče nekih ekonomskih kretanja, znamo koji su trendovi oko imperativa smanjivanja javne potrošnje, a zdravstvena zaštita spada, nažalost, u taj sektor, tako da je ostalo da mi, kroz raspravu povodom ovih zakona, ljudima pokažemo o čemu se ovde radi. Nažalost, Skupština je na neki način onemogućila ljudima da, prateći ovu našu raspravu, saznaju ono što je najbitnije, zato što ste objedinili raspravu o pet zakona, od toga tri sistemska. Razumem da postoji neka hitnja, neka žurba da se donese neka mera, neki zakon zbog toga što smo pritisnuti nekim rokovima koje diktira MMF, Svetska banka itd. Međutim, znam da je, što se tiče donošenja budžeta, rok 1. decembar. Taj rok je nametnut od strane MMF-a. U sklopu toga je i zakon o zdravstvenom osiguranju, otprilike je isti termin krajnji rok da se to donese, da bi naša vlada mogla da zaključi neki dogovor, reviziju sa MMF-om. Ovim spajanjem pet tačaka ne verujem da ste nešto uštedeli na vremenu, najviše možda jedan radni dan ove skupštine, a nismo u mogućnosti da ljudima objasnimo o čemu se radi, odnosno naše gledište po pitanju ovih zakona. Dakle, kao što rekoh, smanjenje javne potrošnje je imperativ koji je pred ovu vladu postavljen, a taj imperativ postoji zato što su svojevremeno ušli u taj dugoročni aranžman sa MMF-om i sada to smanjenje javne potrošnje mora da ide bez nijansi i mora da zahvati i onaj sektor javne potrošnje koji je već duboko ugrožen niskim nivoom sredstava koja se za to izdvajaju. Recimo, ako pogledamo finansijski plan Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje možemo da vidimo i koje su tendencije u neposrednoj prošlosti bile i šta će biti u naredne dve-tri godine. Recimo, imamo 1998. godinu, kada se 6,6,% bruto društvenog proizvoda izdvajalo za zdravstvenu zaštitu. Tu se stalno kreće sa malim oscilacijama: 6,1; 5,7; 5,9; 6,9; u ovoj godini 6,6% bruto društvenog proizvoda će se izdvojiti za zdravstvenu zaštitu, a iduće godine se taj procenat smanjuje na 6,5, a 2007. godine, prema projekciji, biće još niži - 6,4, a 2008. godine 6,3%; uz jednu napomenu, za 2006. godinu je projektovano 6,5, međutim, u stvarnosti će to biti svega 6,1%, zato što je naknadno memorandumom o budžetu i ekonomskoj i fiskalnoj politici ovde izvršena restrikcija u cilju smanjenja javne potrošnje. Koje će biti posledice ovako niskog izdvajanja za zdravstvenu zaštitu? Neke od posledica su što će biti manjak sredstava za ostvarivanje zakonom utvrđenih prava. Znači, mi zakonima o zdravstvenoj zaštiti i osiguranju definišemo koja prava postoje, ali para za ostvarivanje tih prava neće biti dovoljno. Onda, Republički zavod za zdravstveno osiguranje neće biti u mogućnosti da ispuni ugovore koje sklapa sa zdravstvenim ustanovama, tako da će zdravstvene ustanove ući u još veće dugove nego što su sada i ta nelikvidnost zdravstvenih ustanova će se odraziti na kvalitet pruženih zdravstvenih usluga. Posledica koja će možda najviše da zabrine zaposlene u ovom sektoru jeste smanjenje broja zaposlenih. Ono što je naročito sumorno za sve zaposlene u oblasti zdravstva jeste ovako i glasno rečeno: u 2006. godini zaposleni u zdravstvu će imati realan porast povećanja zarada od 1%. Da zlo bude veće, tih 1% neće, u suštini, značiti veću realnu masu sredstava isplaćenu za zarade, nego se već unapred kalkuliše sa smanjenjem broja zaposlenih. Znači, smanjiće se broj zaposlenih, realne zarade će biti za 1% veće, a to istovremeno znači da će ukupna masa zarada realno biti manja. Tu postoji i jedna nelogičnost. U 2006. godini planira se da Republički zavod za zdravstveno osiguranje ostvari prihod od 112.680.000.000 dinara, a da će ukupni rashodi biri 105 milijardi i trista i nešto hiljada dinara, što znači da će višak prihoda nad rashodima, odnosno suficit biti 7.375.000.000 dinara. Šta je tu nelogično? Gledano površno, reklo bi se da je stanje odlično čim se planira suficit, znači, potrošiće se manje para nego što će se ubrati. To vam je ono slično sa budžetskim suficitom. Međutim, taj suficit u 2006. godini će se preneti u 2007. godinu za izmirivanje neizmirenih obaveza iz 2006. godine. Ovo nikako ne može da se razume. Šta to znači? To znači da će Republički zavod za zdravstveno osiguranje imati više para na kraju 2006. godine, imaće neizmirene obaveze, ali neće ih izmiriti tada kad ima obaveze, nego će ih preneti na iduću godinu. Šta to u praksi znači? To znači da Republički zavod svesno planira da u ovoj godini ostane dužan zdravstvenim ustanovama, da bi taj dug izmirio iduće godine. Da li tu ima neke logike, osim namere da se oteža pružanje zdravstvenih usluga korisnicima? Neke kolege su već govorile koje se restriktivne mere tu predviđaju. Znači, masa zarada će se realno smanjiti, naknada zarada po osnovu bolovanja će se smanjiti za čitavih 26%, još više se smanjuju naknade za troškove putovanja - preko 30%, a potpuno se ukidaju naknade za pogrebne usluge. To znači da će morati značajno da raste lično učešće pacijenata u troškovima lečenja. Međutim, to će se ostaviti ministru da podzakonskim aktima to uvodi. Bez obzira što sada ne znamo te iznose, sigurno je da će to biti polako, a sigurno sve veće opterećenje korisnika usluga. Ono što je u stručnoj javnosti najviše podiglo bure, to je odnos privatne lekarske prakse i državnih ustanova, odnosno pitanje da li će privatna praksa da bude, na neki način, integrisana u sistem zdravstvene zaštite, odnosno da li će moći da pruža usluge korisnicima, da te usluge, bar delom, plaća Republički zavod za zdravstveno osiguranje. Ministar je, sa dosta ubedljivom argumentacijom, nama na Odboru objašnjavao da to nije moguće uvesti preko noći. Ako bi se hipotetički preko noći uvela mogućnost da vlasnici privatnih lekarskih ordinacija mogu za svoje usluge da dobijaju sredstva iz Republičkog zavoda, sigurno da bi se taj fond vrlo brzo istrošio i da bi došlo do urušavanja državnih ustanova. Mislim da niko od nas nije tako neozbiljan da ozbiljno predlaže ministru tako neku meru, ali činjenica je da se ništa ne radi na nekom dugoročnom konceptu koji će postepeno, uz jedan razuman rok, prelazni period, polako da integriše privatnu službu u sistem zdravstvenog osiguranja. Primera radi, zašto se ne razmišlja o tome da procenat od pune cene zdravstvene usluge koju pruža privatna ordinacija ne bude manji nego što dobija državna ustanova. Za početak, da testiramo taj model, recimo, da ove godine od pune cene zdravstvene usluge, ako se ta usluga da privatnoj ordinaciji, od Republičkog zavoda, recimo, refundira 10%, a 90% pacijent, pa dogodine neka bude 15-20%, postepeno itd. Šta bismo time postigli? Pošto se ne može i ne sme preko noći uvesti potpuno slobodna konkurencija, tržište između privatnih i državnih ustanova, dajte da mi državne ustanove polako pripremamo za tu tržišnu utakmicu. Sada državne ustanove nisu sposobne za tu utakmicu, između ostalog, ima više od 30% nemedicinskog osoblja, ima neracionalne organizacije mreže ustanova, neefikasnog rada itd. Međutim, ako menadžment u državnoj ustanovi zna da će za pet godina doći u isti položaj, ili za 10 godina, sa privatnim ustanovama, onda će morati, naravno uz podsticaj države, polako da se priprema za to. Objašnjenje ministra - mi to ne smemo dozvoliti, zato što bi došlo do urušavanja itd., to stoji za ovaj momenat i kada bismo mi zamislili da se to odmah uvede u punoj meri. Ali, nema tog koncepta da se napravi taj prvi korak. Znamo da svaki put, ma koliko da je dug, počinje prvim korakom. Moram maksimalno da skratim ovu diskusiju, da ostavimo i drugim kolegama da kažu ono za šta su se pripremali.
Hvala vam, gospodine Nedeljkoviću. Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, potom narodni poslanik Milivoje Vuković, pa narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite, gospodine Simonoviću.
Dame i gospodo, pošto u svakoj od poslaničkih grupa ima među nama i lekara, ovde sam u delikatnoj situaciji, plašim se da ne izgleda malo neskromno s moje strane da se uključim u raspravu o ovim zakonima, jer je to oblast kojom se nešto naročito nisam bavio u svom životu. Više ću govoriti kao građanin o nekim zapažanjima, a i kao poslanik uostalom, pošto imam razne susrete sa građanima, a koji mogu da dodirnu neki put i ove teme koje su danas na dnevnom redu. Neću danas da govorim o svojim iskustvima, to ne bi bilo pristojno, ali ću govoriti o iskustvima mojih prijatelja i poznanika koji su imali potrebe da se leče u visokim zdravstvenim ustanovama. Prvi zaključak koji iz toga proizilazi, kada se radi o kliničkim bolnicama, klinikama, univerzitetskim klinikama, VMA itd, to je da je zdravstvo jako skupa stvar. Samo bogate zemlje mogu da imaju vrhunsko zdravstvo. Priča mi jedan prijatelj koji dugo živi u Engleskoj da čak i tamo neke državne bolnice nisu na nekom naročito visokom nivou. Kada pogledate šta se u toku dana potroši lekova, medicinskog materijala, sanitetskog materijala, šta je sve za jednokratnu upotrebu, pa se odmah baca itd, onda će se zaključiti da to sve jako mnogo košta. To je jedna stvar. Druga stvar je što se danas u medicini koristi jako mnogo raznih skupih tehničkih uređaja. Međutim, dopalo mi se nešto u članu 3. Neću da čitam ceo član, ali samo deo, kaže: "Građani imaju pravo na zaštitu, ali i dužnost da čuvaju i unapređuju svoje zdravlje". Ovo je jako važno - da je dužnost građana da unapređuju i čuvaju svoje zdravlje. Ne znam da li važi za druge narode, ali mi Srbi kao narod vrlo smo neodgovorni prema svom zdravlju. Dogodi se da čovek doživi moždani ili srčani udar, onda nastane priča - otkuda to, kako to, šta mu se desilo, nikada nije bio bolestan itd. To nije tačno. Lekari vrlo dobro znaju da se to kod njega sistematski gomilalo, pa je doživeo srčani ili moždani udar ili je, ne daj bože, umro. Ako je preživeo, onda se pita kako ga to snašlo. Da je redovno kontrolisao zdravlje, bar dva puta godišnje, to mu se ne bi dogodilo. Ispričaću vam jednu priču; kada je bio rektor Beogradskog univerziteta profesor Božidar Đorđević, sa Medicinskog fakulteta, on je uveo da profesori univerziteta mogu da dođu na njegovu kliniku kada god hoće da kontrolišu zdravlje i da uopšte neće čekati, tako će to organizovati i tako je bilo organizovano. Ali, ako gledate statistiku koliko je nas išlo u tu njegovu kliniku na kontrolu, vrlo mali broj. Da od mene zavisi, ne bi se u osnovnim i srednjim školama učila veronauka i građansko vaspitanje, nego bi se učilo zdravstveno obrazovanje. Uveo bih jedan sat nedeljno za decu, a možda i više, gde bi lekari govorili deci kako se zdravo živi, kako se održava higijena, kako treba da se bave sportom itd. Dakle, da počnemo od detinjstva da ih učimo kako treba zdravo da žive, kako da održavaju svoje zdravlje, da odrastu u zdrave ljude i da tako dobijemo zdravu naciju. To je vrlo važno, da se takva edukacija vrši od najmlađih dana. Kod nas se mnogo govori o korupciji lekara. Odmah da vam kažem, ne spadam u one koji misle da je korupcija lekara tipična za našu medicinu. Ne, ima slučajeva, evo sada su skoro neki lekari pohapšeni, jer su davali lažna uverenja za te nesretne penzije itd; ponekad se desilo da su tražili pare za operacije; ali, ne verujem da je to masovna pojava i ne verujem da je to tipično za naše medicinske radnike. Naprotiv, duboko sam ubeđen da naši lekari krajnje savesno obavljaju svoj posao, a da vrlo često rade u vrlo teškim uslovima. Nadam se da će ovaj zakon, kao i komora kada se osnuje, kao i etički komiteti koji sada postoje kod naših zdravstvenih ustanova, doprineti tome da se i to malo korupcije iz naše medicine potpuno odstrani. Razume se, mnogo zavisi od toga kako su plaćeni medicinski stručnjaci, lekari i ostalo osoblje. Mogu da vam kažem, lekari možda i uspevaju da, pored tih redovnih plata, još ponešto zarade prekovremenim radom, dežurstvima itd, dok je jako ugroženo medicinsko osoblje, i to ono što zovemo popularno - medicinske sestre; naročito na klinikama, kao što su hirurške, gde obavljaju vrlo teške poslove, neugodne, ne bih rekao neprijatne, jer to nije zgodan termin za medicinu, ali svakako vrlo delikatne, a tako su malo plaćene. Prema tome, trebalo bi i to da se rangira, pa da se kaže: ako medicinska sestra radi tamo gde su lakši bolesnici da bude plaćena na jedan način, a one koje rade tamo gde su hirurške operacije, gde su specijalne prostorije gde leže bolesnici posle operacije, da tu budu mnogo bolje plaćene nego što je do sada slučaj. Ovde je spomenut član 199. i vidim da se odnosi na to da li može lekar da radi popodne u svojoj ili u privatnoj ordinaciji. Ne znam kakva je sada situacija, nema ovde ministra, ali znam da u nekim zemljama, prvenstveno mislim na Francusku, lekar koji radi u državnoj bolnici ne može da radi i u privatnoj. Mora da se opredeli gde će da radi, da li će da radi u državnoj ili u privatnoj bolnici. Ne znam da li se to promenilo, ali verujem da postoje ipak takve zemlje gde to nije dozvoljeno. Predlagao sam to i za univerzitetske profesore kada je bio Zakon o visokom obrazovanju, ali nije prošao taj moj amandman, da univerzitetski nastavnik koji radi na državnom univerzitetu ne može da radi na privatnom univerzitetu. Šta se događa? Meni je ispričao jedan lekar specijalista, koji vrši preglede ultrazvukom. Ode jednom do dva puta nedeljno u privatnu ordinaciju, obavi pregled bolesnika ultrazvukom, dobije 800 dinara za to, za svaki pregled, a onaj naplati verovatno 3000 pacijentu, vlasnik te privatne ordinacije. On na tih 800 dinara ne plaća nikakve doprinose. Te privatne klinike i ordinacije koriste visokokvalifikovanu snagu, naučnu i stručnu, za vrlo male pare. Pogledajte nedeljni dodatak "Politike" Magazin, pa vidite kako se tamo reklamiraju privatne ordinacije i klinike, a tamo su konsultanti sve sami profesori univerziteta, koji inače imaju svoje radno mesto na Medicinskom fakultetu. Dakle, to nije dobro, ti profesori treba da se bave naukom i lečenjem ljudi na klinikama, i ne treba da budu malo plaćeni na državnim i zloupotrebljeni na privatnim klinikama. Mislim da to treba nekako da se sredi, ali vidim da je ovde predviđeno da lekar koji je u državnoj bolnici može da radi i kod privatnika, da zaključi ugovor itd. Valjda će se uvesti malo više reda kada se ugovori prave, pa da bar ne budu ti lekari iz državnih bolnica eksploatisani od strane vlasnika privatnih ordinacija. Predviđeno je na jednom mestu kako se bira direktor zdravstvene ustanove, pa kaže da može da bude lekar, toliko godina prakse itd, ali da može da bude direktor recimo doma zdravlja i lice koje nije lekar, ali je obučeno za tzv. medicinsko upravljanje. Ne volim reč menadžment, to je upravljanje. Mislim da je dobro, čak i ako je na čelu neke zdravstvene ustanove lekar, da bi morao da ima pomoćnika ili zamenika koji nije lekar, ali koji je dobar organizator. Svako je bar jednom godišnje otišao u neki dom zdravlja da završi nešto, videli smo kako mnogo naroda čeka. To se može organizovati, ali treba da imamo dobre organizatore, koji znaju da sprovedu takav sistem prijema pacijenata, da se ne čeka. Pričao mi je prijatelj koji je živeo nekoliko godina u Beču. Kada ode kod lekara, prijavi se na šalteru i njemu kažu - dođite, gospodine, u 10 sati. U 10,00 njega prozivaju iz ordinacije, nema čekanja. Jedne zime moj prijatelj je pao pa se povredio, pa sam mu pravio društvo na ortopedskoj klinici. Kada sam video tamo kako je, uplašio sam se koliko je tamo bilo ljudi. Da on nije poznavao medicinsku sestru, koja ga je pozvala čim je došao lekar specijalista, on ne bi došao ceo dan na red. Dakle, treba da nađemo ljude koji znaju da organizuju zdravstvenu službu i da se napravi takav sistem da ljudi kada odu u dom zdravlja ili u bolnicu, a ne moraju da doživljavaju neprijatnosti sa tim čekanjem, guranjem, svađama ko je pre koga došao. Kada dođete u dom zdravlja morate da pitate ko je poslednji, da zauzmete red. To je veliki posao, ali nadam se da je potpuno izvodljiv. Ne bih dalje o ovome govorio, iako bih imao primedbe na nešto što sam čuo od nekih kolega, ali neću jer bih izazivao replike, a to ne volim.
Reč ima narodni poslanik Milivoje Vuković, neka se pripremi narodni poslanik Rajko Baralić, pa potom narodni poslanik Paja Momčilov, pa narodni poslanik Snežana Pantić-Aksentijević. Time će biti iscrpena lista govornika.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista, ponašanje ove vlade je diskutabilno. Evo, pet veoma značajnih zakona ona stavlja u objedinjenu raspravu i ja mislim da to čini namerno da bi bilo što manje vremena da mi srpski radikali objasnimo građanima i našem narodu šta ih sve čeka donošenjem ovakvih zakona. Za građane je ovo najava još većeg direktnog plaćanja za usluge u domu zdravlja, novog opterećenja porodičnih budžeta i dodatnog podrivanja principa solidarnosti i dostupnosti lečenja. Od ovih pet zakona tri su sistemska i sva tri sistemska zakona diskriminišu zdravstvene radnike. Naime, ovim zakonima se daju još veće mogućnosti ministru da dodatno sankcioniše zdravstvene radnike. Recimo, lekar za svoje propuste bude osuđen kod redovnog suda na tri godine, a onda mu je još dodatno zabranjen rad u struci četiri godine ili mu se izrekne novčana kazna. Zakon o komorama ne govori o pravima lekara nego daje mogućnost ministru za dodatno maltretiranje zdravstvenih radnika. Ako već pominjete tu Evropu zašto ne uzmete nešto dobro iz te Evrope, nego sve što je loše i po diktatu? Recimo u članu 4. stav 2. se kaže da je članstvo u komori obavezno. Zašto to ne uzeste iz Evrope? Recimo u Slovačkoj je članstvo u komori obavezno za privatne zdravstvene radnike - preduzetnike, a dobrovoljno za zaposlene zdravstvene radnike u državnom sektoru. Zdravstvene reforme u toj zemlji su proglašene od EU za najbolje od svih zemalja u tranziciji. Takođe nije navedeno ko prenosi ovlašćenja na komore, jer postoji obaveza jasnog navođenja obima ovlašćenja i organa koji ta ovlašćenja poverava komori. Što se tiče Predloga zakona o zdravstvenoj zaštiti, on je takođe loš. Mi smo kao zemlja članica Svetske zdravstvene organizacije bili dužni da donesemo dokument o ciljevima i merama zdravstvene politike u skladu sa dokumentom Svetske zdravstvene organizacije, ali i to je izostalo. Ako se ovo ima u vidu postavlja se pitanje koja je zdravstvena politika poslužila za izradu zakonskih propisa koji po oceni predlagača unose suštinske promene u sistem zdravstvene zaštite? Bez ovakvih primera i bez jasno definisanih ciljeva i stavova definisanih od strane najvišeg zakonodavnog organa nisu se mogle izbeći brojne nepreciznosti, nejasnoće i druge slabosti predloženih zakona. Predlagač zakona je detaljno obradio materiju prava pacijenata pri korišćenju zdravstvene zaštite, a o pravima građana, pa onda i lekara nema ni reči. Primarna zdravstvena zaštita je zapostavljena a treba podsetiti da primarna zdravstvena zaštita predstavlja noseći stub u sistemu zdravstva i da svi projekti i programi rađeni u saradnji sa međunarodnim institucijama favorizuju taj segment službe, jer ekonomska nauka lako dokazuje da su društveni troškovi prevencije niži od direktnih i indirektnih troškova lečenja. U obrazloženju se navodi da je jedna od najvećih slabosti postojećeg sistema činjenica da su postojeći domovi zdravlja u stvari poliklinike, i to je tačno. A šta se predlaže da se to prevaziđe? Očigledno predlagač zakona nije želeo uvođenje porodične medicine kakvu preporučuje Svetska zdravstvena organizacija. Da je predlagač uzeo u obzir dokument "Evropska definicija porodične medicine" iz 2002. godine, predložio bi rešenja koja efikasno funkcionišu u Evropi i ne bi pravio zbrku. Ovo je bila idealna prilika da se izvrši restrukturiranje domova zdravlja, koji su mogli da imaju timove porodične medicine u prvoj liniji, uz podršku ginekologa, pedijatra, stomatologa i drugih službi. Što se tiče direktora domova zdravlja, oni su nesmenjivi dok G17 drži resor Ministarstva zdravlja. Kako ovi zakoni nisu dobri govori i činjenica da jedan član Odbora za zdravstvo iz vladajuće koalicije, uvaženi kolega, reče: ovaj zakon, mislio je na Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti, nije dobar za privatni sektor jer je dosta represivan, a postojeći zakon je bolji i liberalniji od ovoga koji je predložen. Sa ovom njegovom konstatacijom se slažemo i mi iz Srpske radikalne stranke i kažemo da je zaista tačno da je Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti diskriminatorski prema privatnoj praksi i zato SRS neće glasati za ovaj set zakona. Zbog svega rečenog, SRS neće glasati za ovaj set zakona.
Hvala. Kao što smo rekli, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a potom narodni poslanik Paja Momčilov, pa narodni poslanik Snežana Pantić-Aksentijević. Izvolite, gospodine Baraliću.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, gospođo Grmuša-Pavlović, dame i gospodo narodni poslanici, veoma važni zakoni su na dnevnom redu i od načina njihovog donošenja i primene zavisi nivo narodnog zdravlja i stepen organizovanja zdravstvenih ustanova i nivo opterećenja onih koji plaćaju zdravstveni dinar da bismo imali zdravstvenu zaštitu na željenom nivou. Briga o narodnom zdravlju nije samo puka želja formalno političkog karaktera političkih stranaka i pojedinaca da prilikom usvajanja ovakvih zakona to koriste kao mogućnost da građanima saopštavaju svoj pogled na ovu veoma važnu oblast. To je, pre svega, odgovornost i kod predlagača zakona i kod nas narodnih poslanika, sa stepenom razumevanja ove problematike koja je jedna od najkompleksnijih i koja ima duboko najdublji mogući suštinski humani karakter, po obimnosti i po značaju narodni karakter, a po načinu finansiranja i organizacije ima najvažniji državni karakter. Nije jednostavno izmeriti nivo potreba, nivo zahvatanja iz poreza i doprinosa za ovu oblast i nije jednostavno uskladiti sve ono što je važno da bi čovek bio potpuno siguran da će njegovo dete, on sam ili njegov stari roditelj imati elementarnu zdravstvenu zaštitu koja će mu obezbediti da se dostojanstveno leči kada je bolestan, koja će mu obezbediti prevenciju kada nije bolestan da ne bude bolestan i koja će mu obezbediti da kada jeste bolestan, ako ne može da bude izlečen, nažalost, dostojanstveno umre. Postoji veliki izazov za vladu bilo koje države, za nadležno ministarstvo i za nas narodne poslanike koji ovde sučeljavamo argumente na osnovu kojih bi predlagač, dakle Vlada i Ministarstvo, trebalo da proniknu u samu suštinu i od svakog od naših predloga uzmu najbolje što je moguće i da onda donesu i da se založe za usvajanje zakona koji obezbeđuje ovo o čemu govorim. Mi smo imali jaku socijalnu državu, državu koja je garantovala nekoliko važnih stvari kao što su obrazovanje, dečija i socijalna zaštita i zdravstvena zaštita. Godine 1972. prvi put u istoriji Srbije objedinjeni su fondovi radničkog i zemljoradničkog osiguranja. Tada su prvi put seljaci u ovoj zemlji dobili pravo na besplatan bolesnički dan, što je bitno otežalo funkcionisanje fondova radničkog osiguranja i kompletnog zdravstva, ali se jednoj kategoriji ljudi koji su veoma časno i veoma dugo na svojim plećima nosili razne terete ovog društva to društvo odužilo na način na koji je u tom trenutku bio adekvatan. Zato sa velikom odgovornošću govorimo o svim ovim stvarima. Imao sam čast da budem radnik Medicinskog centra "Dr Dragiša Mišović" u Čačku skoro deset godina. Poznata mi je organizacija zdravstvene službe. Imao sam čast da ta ustanova upravo nosi ime dr Dragiše Mišovića, jednog od najvećih humanista koje je ova zemlja imala. Danas ovde hoću da govorim samo o jednom pitanju, mr Živodarka Dacin, ovlašćeni predstavnik SPS-a za ove zakone, iznela je poglede i stavove SPS-a u vezi sa predloženim zakonima. O tome je govorio i kolega narodni poslanik Toma Bušetić. Samo hoću ovde da govorim o 20 i nekoliko hiljada porodica u Srbiji koje imaju jako velike probleme, delikatne probleme. Radi se o porodicama koje imaju najteže bolesnike, radi se o teškim bolestima, povredama ili stanjima, o ljudima čiji troškovi lečenja ili negovanja dnevno prevazilaze jednu prosečnu zaradu u Srbiji. Ukoliko su bolest, stanje ili povrede takvog karaktera, to jednu porodicu može, ukoliko nema odgovarajuće društvene brige i društvene zaštite, u potpunosti u ekonomskom i svakom drugom smislu da praktično dovede do bankrotstva. To je posebna muka za porodice koje imaju odgovornost prema svojim bolesnim članovima i želju da učine sve što je moguće da budu izlečeni. Ako nije moguće da budu izlečeni, onda da njihovo stanje bude podnošljivo. To nije samo medicinski, to je i etički problem i to je problem koji zaslužuje našu pažnju i zaslužuje angažovanje svakog od nas koji se ovde nalazi. Želeo bih da kažem da su fondovi zdravstvenog osiguranja u nemogućnosti da u potpunosti obezbede u finansijskom i svakom drugom smislu sto posto nadoknadu za ove troškove o kojima govorim, a koji su vrlo visoki. Ti troškovi nekada prevazilaze stvarne troškove lečenja. Oni često prevazilaze sve ono čime jedna porodica u materijalnom smislu raspolaže. Jako je teško nama da izmerimo sve ovo i da damo odgovarajuća rešenja. Teško je, takođe, kada pročitamo u novinama da jedna devojka iz Preševa ne može da obezbedi invalidska kolica koja koštaju 300 hiljada dinara ili kao ovaj dečak koji ima ovaj problem sa transplantacijom srca i ne može da obezbedi sredstva koja su 300 hiljada evra. Dakle, uvek bih se založio, ako je to moguće, a da budem pravilno shvaćen, da oni koji imaju troškove lečenja u toku jedne godine 500 dinara i hiljadu dinara, da sve to plate, a da oni koji imaju ovakve troškove, koji su strašni i neizdrživi, imaju odgovarajuću zaštitu od države. Država nam je potrebna kada nam je teško, a kada je nama dobro dužni smo državi da damo sve ono što možemo, što umemo i što znamo. Dakle, govorim u ime mnogobrojnih porodica, u ime mnogobrojnih pacijenata u Srbiji, i ne samo u Srbiji, koji imaju ove probleme a koji zaslužuju da učinimo sve što možemo da im se olakša ova situacija. Ne bih da navodim nikakve primere i da povređujem ničiju muku, koja je velika. To može biti i diskretno. Svi razumemo o čemu ovde govorim. Znam da postoji iskustvo u svetu koje ide u prilog ovome o čemu govorim. Prosto molim i vas, gospodine ministre, i sve nas da pomognemo, a sada je trenutak, i da to stalno imamo na umu. Postoje porodice koje dnevno imaju troškove 20 - 30 hiljada dinara za bolesti, stanje ili povrede koje traju nekoliko godina, a to je veliko, veliko bogatstvo koje ljudi, naravno, ne mogu, a ne mogu ni mnogo manje. Zato bi bilo važno da imamo odgovor na ovo pitanje, ako je moguće. Zahvaljujem se.
Hvala, gospodine Baraliću. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, a potom narodni poslanik Snežana Pantić-Aksentijević. Skrećem vam pažnju na poslovnički član 95. stav 3. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, ističe polako vreme koje je dodeljeno Srpskoj radikalnoj stranci u ovoj sumornoj raspravi o važnim zakonskim predlozima, o setu zakona iz zdravstva. Ja sam na neki način prozivao sve ljude koji vode ovu sednicu, pa neka mi bude dozvoljeno da zapitam uvaženog gospodina Markovića – da li vam je savest mirna kada vodite u ovom parlamentu jednu ovakvu raspravu na jedan ovakav način? Verujem da nećete imati nikakvih moralnih problema i dilema, ali vas ja pitam zbog naše javnosti, jer očigledno je da Vladu Srbije i premijera nije sramota da oni idu svojim putem, zacrtanim, idu jednom stazom koja, po meni, povratka nema. Naredni izbori će okončati taj neslavan put. Što se tiče zdravstva, smatram da sam kompetentan da kažem nešto više. Pada u oči vrlo interesantna činjenica da niko od kolega lekara iz najveće stranke pozicije ne govori o ovom zakonu. Šta je motiv, to oni sami znaju. Ja bih sada na neki način sveo ovo izlaganje srpskih radikala da dođemo do nečega što je kostur, da prenesemo poruku našim građanima. Ovaj put ne razgovaramo više ni sa ministrom, ni sa Vladom, ne razgovaramo ni sa uvaženim predsedavajućim parlamenta, vodimo dijalog sa našim narodom. Srpska radikalna stranka neće glasati za ovaj set zakona. Prvi razlog, nije ispoštovana volja većine stručnih udruženja i sindikata. Drugo, manipulacijama nije omogućena korektna procedura rasprave u Skupštini, objedinjavanjem rasprave za pet veoma širokih zakona, od kojih dva broje po skoro 300 članova, u jednu raspravu od pet sati i onom pričom o radu našeg Odbora koji nije uspeo da odradi, na svoju žalost, a možda i sramotu, posao koji je morao da odradi. Sistemski zakoni nisu reformski, po srpskim radikalima, i to jasno kažemo. Reforma nije kontinuitet, reforma je nešto što je diskontinuitet i ne može biti kontinuitet. Ono što je pričano da su novine u zakonu, hajde da krenemo od zakona o zdravstvenoj zaštiti, pa je prva novina izabrani lekar. Dakle, kratko pamćenje. Godine 1962. je izabrani lekar postojao u zakonu Srbije; ne da je postojao lekar, nego i izabrana ustanova. Mogao si da biraš i ustanovu gde hoćeš da ideš, mogao si iz Kraljeva u Čačku da se lečiš, iz Čačka u Beogradu, i imao si tu slobodu 1962. godine i to je dobro funkcionisalo. Kada vi sada govorite - izabrani lekar, ne možete da lišite tog svojstva lekara privatne prakse. Zašto? Ne zato što smo društvo u tranziciji, već zato što Ustav Srbije govori u jednom od svojih članova da su izjednačene ove dve kategorije. Dakle, državno vlasništvo i privatno vlasništvo. Ako Ustav kaže da su ravnopravne, ne možete vi uvoditi neravnopravnost i diskriminaciju. Ako mislite da možete, može, ali društvenim dogovorom. Ako to stavite na referendum, dakle ono što vi hoćete, monopol društvenog sektora, vi ste dužni da raspišete referendum i da čujete šta građani kažu. Ne pada vam na kraj pameti, vi nećete da izdržite nijednu normalnu, korektnu skupštinsku raspravu, a kamoli da pitate građane. Vas ne interesuje šta većinska stranka opozicije i ostale stranke o tome misle, vi tražite svaki način da sprečite to mišljenje. Dakle, smicalicama i raznim trikovima. O tome imamo dobru dokumentaciju, nećemo o tome jer to nije tema. Ono što ću pokušati da vam objasnim... Uvek se kaže – radikalska priča je kritizerska priča. Ne, mi kritikujemo iz razloga što verujemo u ono što pričamo i iz razloga što mislimo da su nam argumenti jaki. Krajnji naš cilj je da kroz ovu raspravu... Znamo da vas ne možemo ubediti, a zašto ne možemo? Zato što jekoalicija koja danas postoji neprincipijelna. Evo, da ste principijelna koalicija mi bismo mogli da vas ubedimo svojim argumentima i snagom argumenata, ali kada imate neprincipijelnu koaliciju, tu šanse nema da je urazumite. Ja sam vam kazao, ne može biti cilj održavanje najvišeg nivoa, jer ako ga održavaš, on stoji tu po logici stvari, i to je fraza. Rekli smo šta je cilj zdravstvene politike, koju nemamo. Država Srbija nema zdravstveni dokument te politike koju je morao parlament da donese. Sve razvijene države sveta imaju politiku i tamo stoje ciljevi. A onda nemamo ni odgovarajuću strategiju. Sve to nemamo, a bavimo se nekim velikim reformama. To ne ide, jednostavno nije moguće. Moguće je samo danas, kada imamo neprincipijelnu koaliciju i kada svi koji su iz pozicije i Vlada, to njoj služi na čast, ja kažem da nju treba da je sramota, pristaje na ovako nešto, da ovako ponižava i vređa srpski narod. Ono što smo pokušali da vam kažemo da su jedini ciljevi, dva cilja: prvi cilj očuvanje biološkog integriteta koji je delimično i zbog bele kuge ugrožen, a mnogo više nepotrebno visokom smrtnošću, u kojoj je preventabilna... ne angio-salama, tu požar gasiš, nego sprečiti požar pravom primarnom zaštitom. U pauzi me zovu kolege iz opšte medicine i kažu – zašto ne kažeš nešto i o porodičnoj medicini, zašto ne govoriš o WONCA projektu iz Svetske zdravstvene organizacije, zašto ne govoriš o projektu porodične medicine Evropa 2002. godine? Govorićemo kada budemo govorili o pojedinostima. Ideju koju ste napustili niste shvatili. Za porodičnu medicinu se u Jugoslaviji, u Srbiji izjasnilo 70% građana. Istraživanje je sproveo UNICEF i Svetska zdravstvena organizacija pre par godina. Vi ne poštujete volju građana. Vi namećete građanima ono što vi želite. Zašto? Iz nerazumevanja. Zato što imate eksperte kakve imate, neću da kažem hohštaplere belosvetske, koji ovde dolaze za velike pare i sada tobože nama pomažu. To je i onaj vaš Keber. Ono što je drugi zadatak, porodičnom medicinom, počeo sam da govorim, vi možete da štitite najbolje, po želji naroda, zdravlje na primarnom nivou. Niste napravili odgovarajući reteralni sistem, da bude centar taj porodični lekar, sa ginekologom i pedijatrom kao konsultantima, i stomatologom. Engleska ima porodičnog lekara, privatnog, svi su privatnici u Engleskoj. Privatizovali su privatni sektor, državno je zdravstvo, ali su oni to uredili ovako. Oni imaju problem što nemaju dom zdravlja. Sada se oni udružuju, privatni lekari, i udružuju se zajedno sa laboratorijom, sa rendgenom, a mi već imamo dom zdravlja, već imamo nukleus oko koga možemo da napravimo nešto što bi funkcionisalo odlično na primarnom nivou zdravstvene zaštite. Znači, niste proučili ono što Svetska zdravstvena organizacija predlaže, da negujete porodičnu medicinu zajedno sa ginekolozima i pedijatrima, što je naša specifičnost, naši pacijenti su navikli da imaju tu zaštitu. Morali ste tu zaštitu prvo maksimalno obezbediti i snabdeti, pa onda graditi dalje. Sada samo nekoliko reči da mi bude dozvoljeno da vam kažem i o ovom zakonu o budžetu. To je zakon koji je na brzinu donet, koji je deklarativan i jasno je. Vi ste se opredelili da obuhvatite zdravstvenim osiguranjem kompletno stanovništvo. Nije sporno. Čak ste išli toliko daleko da ste i one kategorije, za svaki slučaj, koje eventualno nisu članom 28, centralnim članom 45, gde se nalazi vaš paket zdravstvenih usluga... U tom vašem paketu ima neracionalnosti na koju je ukazala i Svetska banka, vi to niste shvatili. Oni su vam jasno kazali kada su kazali šta su kazali, da ne ponavljam sada, da hemofilija i reumatska groznica ne mogu biti od socijalnog značaja, da sve zarazne bolesti ne mogu biti od socijalnog značaja. Imate grip, epidemiju gripa i sada je to od socijalnog značaja i sto posto pokrivate troškove. Ne može, niko to u svetu ne radi, nepotrebno je. Isto tako, što treba da kažemo, ako ste se odlučili na ovakav paket koji je preširok, a tu je i HIV, narkomanija, tu je sve sto posto. Oni su vam rekli – smanjite to, ljudi, ne ide, to ne možete finansijski da uradite. Ako ste hteli taj pristup kojim ste krenuli, onda može, ali šta ste morali pre toga imati, i to su vam kazali i ovi iz Svetske banke, kakve su stvarne zdravstvene potrebe našeg naroda. Da bi znao kakve su zdravstvene potrebe prvo moraš reći koliko je bolestan, od čega se najviše umire, u šta treba ulagati, gde se treba baciti. Da li ćemo HIV i narkomaniju ili ćemo kardiovaskularna oboljenja, koja su glavni uzrok smrtnosti, ili ćemo zaštitu reproduktivnog zdravlja. Meni ne smeta, mogu oni da pričaju koliko hoće, navikli smo mi.
Meni smeta i zato upozoravam, jer radimo po Poslovniku. (Branka Bošnjak, sa mesta: Čuvamo mentalno zdravlje.)
Zakasnili ste, trebalo je ranije. Koleginica kaže da čuva mentalno zdravlje, a ja joj kažem zakasnila je, kasno se setila. Nažalost, meni je žao. Idemo dalje. Bolje čuvati neke druge stvari. Ako ste to hteli, gospodine ministre... Mi danas raspravljamo o stručnosti sa gospodinom ministrom, sa jednim konceptom, ja o tome pričam; ja sam se izvinio građanima ako neću biti uvek razumljiv, vi ćete to sve razumeti. Kolika su sredstva potrebna za realizaciju toga? Vi morate tačno znati. Onda tu uz taj zakon mora da ide dokument o obimu, sadržaju, standardu zdravstvene zaštite, jer se samo na osnovu njega mogu proceniti potrebna sredstva. Ovim što vi uvodite u zakon, promena standarda i svega što sam sada nabrojao, znači da niste uradili tu finansijsku konstrukciju, pa ćete od godine do godine menjati, jer je sada nemate. To je znak da vi sa ovim zakonom žurite. U obrazloženju ni reči nema o ovim stvarima o kojima sam ja govorio. Niste izmerili koji su prioriteti gde moramo da idemo, kojim sredstvima, koliko nam treba. Što niste uradili za ovaj vaš koncept, to ste morali uraditi i to vam kažu ovi iz Svetske banke, ne znam zašto niste uradili. Vi posle kažete – dobro, radikali, šta vi hoćete? Mi kažemo ovo – zašto niste lepo uradili osnovni paket zdravstvenih usluga, koje preporučuje Svetska zdravstvena organizacija i naravno Svetska banka, a slali ste ljude na kurseve da se edukuju upravo za to? Nekoliko ljudi je bilo na kursevima, koji je trebalo to da nauče. Da li je trebalo, da li su naučili, zašto nisu, to je drugo pitanje. Ako hoćete na ovakav način da radite, šta onda prvo mora da sadrži paket – da izdvojite najosetljivije kategorije. Ko su? Sirotinja, bolesti od socijalnog značaja, pa da onda odredite mere kojima ćete da suzbijate pojavu bolesti kod tih ranjivih kategorija. Neću da nabrajam decu, neću da nabrajam trudne žene, to se zna. Znači, morali ste prvo u paket staviti kategorije. I onda ono, što kažu socijalisti, živi. Ako imam grip ja i gospodin Karić, mi smo po ovom njihovom sto posto oslobođeni, ali ako ja imam sto posto sa kategorijom sirotinje, nema Karić, nemaju ljudi sa visokim primanjima. To je Svetska zdravstvena organizacija, to je Evropa, to je ono što vama tupi ono što vi zovete mentalna sposobnost. Mi se zalažemo za to i pitamo vas zašto to niste primenili. Kada odredite te ranjive kategorije, to je u svetu model koji postoji svuda, onda kažete koje ćemo mi mere da odvojimo da budu glavne, udarne. Da li će to biti angio-sale ili će to biti prevencija, EKG, aparat za pritisak, vaga, pa da se sprečava da ne dođe do tih komplikacija ili će to biti skeneri, magnetne rezonance itd. Ono što ovaj paket mora da sadrži, a vaš ne sadrži, to je apsurd, vi morate sto posto pokriti oboljenja i povrede koje direktno ugrožavaju vitalno pacijente. Kada pacijent doživi infarkt na ulici vi ga morate 100% pokriti ako hoćete da budete humani, i ako hoćete da budete u redu, ako je on siromah. Vi morate otvoreni prelom, moždani udar svrstati u tu kategoriju i onda taj paket živi. Neko će kazati – gde to živi, mi eto ne možemo da stignemo sve da pročitamo. Evo, paket u Republici Srpskoj urađen kako treba i to funkcioniše. Može neko da kaže nama ne treba, ne treba bogatom društvu. Ja se slažem, ko je bogat, on može kako hoće, on može da radi šta hoće. Srpska radikalna stranka se zalaže da se ovaj paket Svetske zdravstvene organizacije i banke primeni i na našu situaciju, zato što nam nije situacija dobra i najefikasnija je mera borbe za očuvanje zdravlja sirotinje. Još nekoliko stvari treba kazati, da budu jasne. Ovaj zakon o osiguranju je vezan za budžet, to nikakve veze jedno sa drugim nema. To može da se vezuje, ali tu ne postoje funkcionalne nužne veze. Ne zavisi budžet od donošenja ovog zakona nimalo. Kada se donosi sistemski zakon on mora da traje. Onaj ko ga donosi mora da ima ambiciju da mu traje makar tri dana. Ovako kako je zamišljeno i kako je neodrživ finansijski, lako je dokazati, on neće trajati. Ovako kako je zamišljen, prihvaćeno je od Svetske banke, kazano im je ovako "veliki prostor imate da krešete javnu potrošnju, ako nemedicinski deo prava koja ste dali građanima, oduzmete". Znači, oduzmite im pravo na troškove sahrane, oduzmite im putne troškove, skrešite im bolovanja. Da li je to za naše društvo rešenje? Da li je to za društvo koje je siromašno, objektivno, gde je došlo do velikog raslojavanja, gde se svuda kaže da je socijalna briga i politika jedna nužna komponenta društva u tranziciji, dozvoljeno da krešeš na ovim kategorijama? Po srpskim radikalima ne. Šta ste vi uradili, umesto da troškove države smanjite, neracionalnosti, a toliko ih je, gde god se okreneš možeš prstom da upreš na nešto što nije u redu u zdravstvenoj službi, svuda. Gledajte zgradu Ministarstva finansija, tri miliona evra ili dolara za rekonstrukciju, da bi se uselila jedna grupacija i da živi u raskoši i luksuzu. Da ste te pare uzeli, ne bi bilo liste čekanja za kukove. To je ona količina novca koja bi skinula vašu listu čekanja za kukove i svi bi imali besplatne kukove. Da li mora onako da blješti i da li su morali biti isterani odande statističari u daleko lošiji prostor Republičkog zavoda za statistiku, koji je gore na bulevaru? Ako se gleda šta se događa u zdravstvu, prošle godine je 240.000 doza vakcina za grip bačeno. Zašto? Zato što je centrifuga stara 50 godina. Onda je kupljeno 240.000 doza tih vakcina. Znate koliko je to para? Još jedan primer: "Galenika" - ko to može da opravda srpskom narodu i nama lekarima da neko u ime naroda da tri miliona dolara jednoj firmi da kupi pravo na "palitreks" i "pentreksil"? Nepotrebno. To je generika. Kupiš od "Bristol Majersa", preko nakupca koji se zove ne znam kako, pravo da bi se zvao "pentreksil", a istu sirovinu od tri do pet puta jeftiniju možeš kupiti u Indiji, Kini i lek nazvati, kako naš narod kaže, "pentraksil", ili nekako drugačije i miran si [[Dobacivanje iz sale.]] Kažite slobodno glasno, ne smeta, mislim da je dobronamerna upadica. (Predsednik: Budite ljubazni, nemojte diskutovati sa poslanicima. Budite ljubazni i nastavite svoje izlaganje.) Ja diskutujem, a poslanici dobacuju. On ne opominje da je po Poslovniku zabranjeno dobacivati govorniku, ali meni je zabranjeno da razgovaram sa poslanicima. Dobro, slažem se. Izvinjavam se, gospodine predsedniče, pogrešio sam. Da uzmemo ono što je kazala Karol Junger, ja nisam ubedljivijeg članka pročitao, da je neko u nečijoj zemlji objavio ono što je ona u NIN-u objavila 1. septembra. Sa toliko cinizma i sarkazma je pričala o našim zdravstvenim problemima, da je to jedno čudo. Ona kaže da korupcija u našem zdravstvu odnese 2 do 4% bruto nacionalnog dohotka. Da je država odgovorna, ne kažem vi, nego da funkcionišu institucije, da je država odradila svoje i da je pola od toga uvela u normalne tokove, ne bismo mi morali 1,3% bruto nacionalnog dohotka da nadoknađujemo kresanjem zdravstva. Nije rešenje da zavrćeš prvo ruku penzioneru, pa kad malo spreče socijalisti, daj sad na bolesne. To jedna odgovorna socijalizovana država neće sebi da dozvoli, a bogami, ova naša vlada i te kako hoće. Zašto, ja to ne znam. Hoću da kažem da se moglo na drugim stavkama i te kako nadoknaditi sve ovo što se smatra nekim probijenim troškom koji nam međunarodna zajednica ne priznaje, a pogotovo racionalizacijom u zdravstvenoj službi. Neko je tu govorio od kolega da je velika potrošnja lekova. Ako pogledate šta je u Fondu od prošle godine do ove godine, koji su troškovi za lekove, to nisu racionalni troškovi. Nije racionalan sistem u beogradskim bolnicama sedam direktora. Šta se onda dogodi – haos. Onda peticije, onda su vam te ustanove pred štrajkovima. Sedam direktora, to su veća primanja, veće plate. Nije to ključno i presudno, ali ne funkcioniše sistem. To su neracionalnosti. Time što niste restrukturirali u ovom momentu na pravi način i napravili reteralni sistem, gde primarna zaštita nije primarna, nego glavna, a sluškinje sekundarni i tercijarni nivo, nećete ni poboljšati zdravstvenu situaciju našeg naroda, a bogami nećete ni finansijsku situaciju ove države popraviti. To je suština. Srpski radikali su vam je kazali, a vi možete kvalifikovati to kako hoćete. Ovo nije pamet srpskih radikala, ovo je pamet, mogu slobodno da kažem, sveta struke, intelektualne elite zdravstva, koja nama piše, sa kojom komuniciramo i nemamo nikakvih problema. Ne slažemo se uvek sa svim njihovim stavovima, ali ovo je ono što kroz naša usta govori prava, ne lažna struka. Mi nećemo da se kitimo kukavičijim perjem, da pričamo našu priču; pričamo priču eksperata Svetske zdravstvene organizacije, vrhunskih stručnjaka koji su ovu medicinu bili uzdigli na visok nivo u ranijem periodu, koji će i te kako biti teško da mi dostignemo, a i buduće generacije.
Reč ima narodni poslanik Snežana Pantić-Aksentijević. To je poslednji na listi govornika. Mora da se ispoštuje zahtev koji je narodni poslanik izneo. Tražio je dijalog sa narodom i saslušali smo taj drugi deo. Narod je odgovorio. Izvolite sad vi.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine ministre, gospođo državni sekretare, gospođo Pavlović, dame i gospodo narodni poslanici, danas je na dnevnom redu set vrlo važnih zakona iz oblasti zdravlja. G17 plus podržava zdravstvene zakone koji će doprineti stvaranju zdravstvenog sistema finansijski i institucionalno održivog na duži rok, sistema koji unapređuje zdravlje stanovništva. U danu za glasanje poslanička grupa G17 plus glasaće za ove zakone. Imali smo u prošlosti teških trenutaka u zdravstvu koji su trajali duže, pa i više od decenije. Prisutne su bile finansijske teškoće i pesimizam zaposlenih. Gomilali su se decenijski dugovi. Rezultat svega toga je bilo veliko nezadovoljstvo kako zaposlenih, tako i korisnika. Slaba motivisanost zaposlenih bila je primetna. Plate zaposlenih bile su niske, ulaganja u infrastrukturu minimalna, skoro da ih nije ni bilo. Dostupnost zdravstvenih usluga bila je ugrožena. Neadekvatno finansiranje zdravstvenih ustanova bilo je prisutno, a značajno za taj period je i odsustvo mehanizama kontrole troškova i kvaliteta zdravstvenih usluga. Dobar zdravstveni sistem ogleda se kroz smanjenje troškova, kroz porast efikasnosti zdravstvene zaštite, zadovoljstvo pacijenata radom zdravstvene službe, kao i u povećanju mogućnosti izbora za korisnike i davaoce usluga u zdravstvu. Reforme u zdravstvu su u toku. Do sada smo usvojili jedan sistemski i dva prateća zakona. Sistemski zakoni o kojima danas raspravljamo, zakon o zdravstvenoj zaštiti, zakon o zdravstvenom osiguranju, zakon o komorama zdravstvenih radnika, doprineće ubrzanju reformi. Zakon o zdravstvenoj zaštiti predviđa decentralizaciju organizacije zdravstvene službe i podelu odgovornosti u ostvarivanju zdravstvene zaštite između Republike, pokrajine, opštine, grada, poslodavaca, odnosno pojedinaca. Organizacija zdravstvene delatnosti biće jasno razdvojena na primarni, sekundarni i tercijarni nivo. Urediće se delatnost zdravstvenih ustanova i privatne prakse i njihov odnos sa organizacijama za zdravstveno osiguranje. Pri tome, mislim na obavezno i dopunsko osiguranje. Sprovođenje zaštite biće podržano osnivanjem i radom agencije za akreditaciju. Reformom zdravstvenog osiguranja obezbediće se dostupna i kvalitetna zdravstvena zaštita na svim nivoima. Zakon o komorama zdravstvenih radnika omogućiće, posle šest decenija, formiranje komora. Zakon je potreban Srbiji i vrlo je značajan. Komora predstavlja glavni mehanizam jačanja kvaliteta i postizanja odgovornosti u struci. Najvažnije ovlašćenje komore je davanje, obnavljanje i oduzimanje odobrenja za samostalni rad tzv. licenci. Dakle, licenciranje, relicenciranje i oduzimanje licenci. Formiranjem komore vratiće se dostojanstvo struci, lekaru i pacijentu, a lekari će imati obavezu kontinuirane edukacije. Zakon je održiv i ostvariv i iziskuje minimalna sredstva iz budžeta za početak rada. O zakonu o Crvenom krstu Srbije kolege su već govorile. Reći ću samo da ga je svakako neophodno doneti i da je neophodno i domaćim zakonodavstvom utvrditi položaj, prava i obaveze Crvenog krsta Srbije, kao pomoćnog organa vlasti u humanitarnoj oblasti. Primenom zakona o supstancama koje se koriste u nedozvoljenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih supstanci sprečiće se zloupotreba u proizvodnji i zloupotreba prometa prekursora. Cilj zakona je izvršavanje obaveza države iz ratifikovanih konvencija. Na taj način, oblast proizvodnje, prometa prekursora i pojedinačni uvoz, izvoz i tranzit prekursora usklađuje se sa direktivama EU za ovu oblast. Usvajanje ovih zakona je još jedan korak dalje u reformama, još jedan korak ka evropskim integracijama. Ovde smo da bismo radili za dobrobit građana i države. Građani znaju i dobro pamte, ali osuđuju i loše činjenje. Učinimo zajednički, u danu za glasanje, nešto što će koristiti građanima u pogledu sigurnosti kada su bolesni, ali i izgradimo mogućnost da ostali građani očuvaju svoje zdravlje kontinuiranom prevencijom. Pozivam vas da u danu za glasanje, sa poslaničkom grupom G17 plus, podržite i glasate za ove zakone. Hvala.
Hvala vama. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici? Izvolite, reč ima narodni poslanik Ilić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo na dnevnom redu načelnu raspravu o pet veoma važnih zakona, ključnih zakona za zdravstveni sistem Srbije, od toga tri sistemska i dva zakona koja uređuju posebnu oblast, ali takođe veoma značajna. Ono pred čim se nalazi naš zdravstveni sistem, a nije mnogo drugačija situacija ni u drugim zemljama, jeste odnos dva aspekta, dva ključna faktora. Sa jedne strane je potreba za kvalitetnim zdravstvenim uslugama, pri čemu ta potreba narasta u uslovima u kojima se nalazi Srbija, relativno stare populacije, relativno povećanog morbiditeta. Znači, s jedne strane raste potreba za zdravstvenim sistemom, a s druge strane limiti, prvenstveno finansijski, očigledni su. I, naravno, u okviru onoga što je aktuelno poslednjih meseci u Srbiji, znači, prilagođavanja nekim evropskim i svetskim standardima, prosto moramo voditi računa i o javnoj potrošnji. Naša politika u zdravstvenom sistemu je, metaforično rečeno, klatno koje se kreće između ova dva kraja: potrebe za kvalitetnim i brojnim zdravstvenim uslugama, sa jedne strane, i s druge strane ograničenih finansijskih resursa. Naravno, kada govorimo o novim zakonima, govorimo o reformi zdravstvenog sistema. Nećete sresti skoro nijednog aktera stručne rasprave o zdravstvenim zakonima koji neće reći – potrebna nam je reforma. Pri tome se pod reformom podrazumevaju različite stvari. Iskreno zalaganje za reformske promene u zdravstvenom sistemu podrazumeva da se zdravstveni sistem učini efikasnim, a da, što je još značajnije, efekat tog zdravstvenog sistema bude bolje zdravstveno stanje stanovništva. To je ključni parametar i ključni cilj. Zdravstveni sistem je najvulnerabilniji, kako bi to lekari rekli, ili najosetljiviji sistem. Za njega ne važe potpuno pravila koja važe za reformu drugih sistema, pri čemu, naravno, mislimo na tržišni koncept. Demokratska stranka Srbije, kao stranka koja podrazumeva u svom konceptu, to je stranka desnog centra, oslanjanje na tržište kao osnovni model transformisanja sistema, smatra da treba započeti reformu i u zdravstvenom sistemu. Vodimo računa o tome da se radi zaista o specifičnom sistemu. Podsetio bih vas, ako neko zna na tu temu neke činjenice, onima koji ne znaju preneo bih neka iskustva koja su imale neke druge zemlje koje su se našle u sličnoj situaciji. Znači, tržišne mere podrazumevaju konkurenciju između davalaca usluga, relativno nisko pokrivanje osiguranja, mali državni uticaj na obavljanje medicinske prakse ili promet lekova, pri čemu zdravstveni sistemi nisu samostalni, oni su sačinjeni od niza međusobno povezanih tržišta, kao što je tržište osiguranja, kapitalni, pojedinačni ili institucionalni davaoci zdravstvenih usluga, istraživački, nastavne ustanove, proizvodnja lekova i medicinske opreme. Primer SAD je vrlo slikovit. Sredinom devedesetih godina 40% bruto društvenog proizvoda je trošeno na zdravstvo, i danas nije mnogo različito. Pri tome, čuli smo danas podatak o velikom broju, znači 50 miliona, neosiguranih lica. Bez obzira što se troši mnogo, ne postoji univerzalni pristup zdravstvenog sistema i ne postoji potpuna kontrola troškova. Iskustva Singapura, npr. kao moderne zemlje Dalekog istoka, Nemačke, Kanade, Japana, kada se potpuno uvedu tržišni principi u sistem počinje da raste potražnja za zdravstvenim uslugama. Ukupni budžeti rastu, pri čemu rastu i troškovi. Zemlja koja je ovaj put, na kojem se mi nalazimo, već umnogome prešla, a taj primer je zaista vrlo indikativan, jeste Češka Republika. Ona je 1992. godine započela reformu svog zdravstvenog sistema sa tržišnim elementima, naravno izlazeći iza gvozdene zavese sa oduševljenjem prihvatila principe tržišnog organizovanja društva i primenila to na zdravstvo. Prvi efekti su bili eksplozija troškova. Zbog čega? Smanjeno pravo vlade da interveniše u zdravstvenom sektoru, decentralizacija vlasništva nad bolnicama, privatizacija porodičnih lekara, nagrađivanje po usluzi, liberalizacija farmaceutskih cena, znači sve elementi tržišta. Učešće troškova za zdravlje u ukupnom bruto nacionalnom dohotku je u Češkoj sa 5% u 1989. godini skočilo na 8% 1994. godine. Godine 1992. budžet zdravstva je bio potrošen u Češkoj za prva četiri meseca i morao se naknadno dopunjavati, a 1993. godine budžet je bio utrošen za šest meseci. Govorim apsolutno sa jednog objektivnog aspekta, govori se mnogo o privatizaciji, a ponavljam da DSS zagovara taj koncept u svim elementima sistema. Podsećam vas da imamo 60 godina državno zdravstvo, koje ima svoje pozitivne efekte. Moramo sačuvati najbolje iz tog sistema i popravljati ga, naravno privatizacijom, ali idealnih rešenja nema. Mi smo poslednja stranka koja bi trebalo da govori da državni sistem ovakav kakav je treba da se sačuva. On treba da se popravlja i polako treba da se privatizuje, svi tipovi vlasništva treba da se izjednače, konkurencija, tržište, ali pod jednom kontrolom države koja vodi računa o građanima, jer su direktni efekti tih promena zdravstveno stanje stanovništva. Prihodi lekara u privatnoj praksi naglo su rasli, dok su plate lekara u državnoj službi u Češkoj bile zabrinjavajuće niske, tako da su u maju 1995. godine u državnoj službi plate iznosile jedva 400 dolara, a u privatnoj praksi bile mnogo veće. Mi smatramo da zdravstveni sistem treba modernizovati, menjati, reformisati. Uvažavamo elemente i sve sugestije koje smo čuli od lekara iz privatnog sektora i to će se polako inkorporirati u sistem. Ono što želim da kažem o ovim zakonima, čuli smo o detaljima puno, a ja želim drugi aspekt da dam ovde, da se sa ovim zakonima u transformaciju sistema kreće oprezno, neko će reći preoprezno, različiti su aspekti, sistem je veoma osetljiv, čine se prvi koraci da se on popravi i tu mislim da nema dileme. Zbog toga će DSS za ove zakone glasati. U značajnim elementima mi smo pokušali da zakone menjamo našim amandmanima i to ćemo, nadam se, ostvariti uz saradnju sa Vladom i Ministarstvom, jer prosto ovo je sistem u kojem političari ne treba da se takmiče u sticanju poena, kako se danas spominjalo. Sistem je toliko osetljiv, tiče se svih nas i zajedno treba da ga menjamo. Tu zaista nema dileme. Kakvi su elementi državne odgovornosti u nekim zemljama, kratko ću navesti primere. Imate decentralizaciju poslova i prenos administrativne moći od države ka nezavisnim lokalnim vlastima u Finskoj, pa balansiranje zdravstvenih usluga pruženih i finansiranih od strane države sa nizom javnih i drugih institucija u Španiji, prenos odgovornosti sa državne na privatne ili poluprivatne institucije, obostrano osiguranje u Francuskoj. Država kao arbitar ili moderator u pravcu pregovaranja između nezavisnih institucija koje dele zakonsku odgovornost u Nemačkoj. Šta mi možemo da očekujemo od privatizacije? To je samo jedan od segmenata, ali mislim da je najviše pominjan u javnosti kada se govorilo o zakonima. Očekujem da privatni kapital može investirati u proizvodnju i distribuciju lekova, instrumenata itd. Ne očekujem preveliko ulaganje u zdravstvene institucije. Neka se i to desi, ali neka počne barem ovako. Naravno, plaćanje po rezultatima rada lekara, očekujem, takvih informacija iz ministarstva, da će u sledećim kvartalima krenuti plaćanje usluga. Čuli smo malopre, nadam se da sam vas uverio, da i to nije idealan sistem, znači kombinacija plaćanja kapitacije, ukupni budžeti zdravstvenih ustanova i samo za najekskluzivnije zdravstvene usluge po uslugama očekujem da popravi ovaj sistem. Zakonska nezavisnost zdravstvenih ustanova – očekujem da zdravstvene ustanove polako postaju manje zavisne od centralne vlasti, pri čemu ona naravno ima svoju kontrolu. Sloboda izbora lekara, to se spominje u nekim zakonskim odredbama, i naravno, ugovaranje medicinskih poslova u tim zdravstvenim ustanovama, može povećati njihovu mikroefikasnost. (Predsednik: Da li koristite i drugih 10 minuta?) Da. Elementi ovoga o čemu smo govorili u zakonima, zakonu o zdravstvenom osiguranju – izabrani lekar, lekar koji se, kao što vidimo, ne vezuje samo za državnu ustanovu. Znači, moći će da bude lekar i iz privatnog sektora. Očekujem da tu prvih pomaka bude nakon usvajanja zakona i naravno očekujem da Ministarstvo i Vlada vode računa kakvi će biti prvi efekti ovih promena. Znači, izabrani lekar, koji potpisuje ugovor sa fondom, ima svoj spisak pacijenata koji su ga izabrali, znači pacijenti ga biraju, pacijenti žele da imaju dobrog lekara, a sledeće godine potpisuju ugovor sa nekim drugim, ako lekar nije bio dobar. Lekar vodi računa o pacijentima, vodi računa o svojoj edukaciji, vodi računa o tome kako će lečiti, vodi računa o zdravstvenom dinaru tog pacijenta. Naravno, elementi dobrovoljnog zdravstvenog osiguranja, dopunsko, nadoknađujuće itd. Očekujem da se stvori jedno tržište osiguranja postepeno. Očekujem da se i privatna osiguravajuća društva u ovo uključe. Očekujem da ta dopunska participacija, odnosno dopunsko zdravstveno osiguranje bude na početku najatraktivnije ili ono koje predstavlja paralelno zdravstveno osiguranje za viši standard usluga. Prosto mislim da tu ima elemenata. Osiguravajuća društva su ovde oprezna. Razgovarao sam sa ljudima iz ove branše. Očekuju da se njima tu stvori prostor, prosto profit je njihova ideja vodilja, to je potpuno prirodno i očekujem da oni svoje mesto u ovom sistemu nađu. Naravno, imamo decentralizaciju fonda. Očekujem i veću kontrolu trošenja para, prosto bez tih ključnih parametara brige o zdravstvenom dinaru nema ni poboljšanja sistema. Naravno, paket zdravstvenih usluga, o njemu se mnogo pričalo. Konačno je u zakonu paket zdravstvenih usluga. S jedne strane, jedna dobra odredba, na njoj se mnogo insistiralo puno godina unazad, a sa druge strane možda bude problematično ako se želi paket menjati, onda se mora menjati zakon. Mi smo svesni da zakoni nisu idealni, ali predstavljaju prvi korak u transformaciji sistema. Zakon o zdravstvenoj zaštiti, koji je došao ranije u proceduru i već u junu bio kao predlog zakona ovde, takođe ima rešenja koja govore u prilog ovoj tezi koju sam večeras ovde izneo. Znači, imamo licence, imamo akreditaciju, imamo konkurse za direktore. To je zakon koji se mnogo godina očekivao. Verovatno ima sindrom prevelikih očekivanja, pa se danas sa malo kritičkih reči govori o njemu. Znači, očekujemo da vidimo kakvi će efekti zakona biti u praksi i da iz toga proistekne naše iskustvo. Ponavljam, jedan veoma osetljiv sistem, zajednička briga o njemu i očekujem popravljanje zakonskih odredbi ukoliko neka zakonska rešenja nisu dala efekte. Što se tiče komora, mogu da kažem i ministar se složio na Odboru sa tim, da je prvo, naravno, dobitak što dobijamo komore, to je jedno postignuće, a sa druge strane možemo da se složimo da su ovlašćenja komore relativno uska ili mala. Naravno, zakon predviđa jedan potpuno novi način uređenja ove oblasti, jedno esnafsko udruženje koje treba da zaštiti lekare, da im omogući edukaciju i napredovanje, a sa druge strane treba da zaštiti pacijente. Tu sam tezu već izneo na nekim mestima, a govori se o odgovornosti lekara, krivična odgovornost lekara koja je sankcionisana, odnosno utvrđena zakonom se relativno retko, na sreću, postoje takve situacije, ali relativno retko se koristi kao instrument u kažnjavanju lekara koji nisu radili dobro. Mislim da su te sankcije veoma oštre i da je najbolje da lekari pod njihov udar uopšte i ne dolaze, a da pri tome rade svoj posao kako treba. Naravno, imamo jedno rešenje koje će na kolege na neki način uticati da svoj posao obavljaju na najbolji način. Mislim da to i čine, ali, s druge strane, ako se vodi računa o licenci, vodi se računa i o svom statusu i o svom obrazovanju. Idealnog rešenja zaista nema. Neke evropske zemlje nemaju licencu, jer znam da je to vrlo jaka teza, Švajcarska, Nemačka nemaju licencu i kažu – prava licenca je broj pacijenata koji potpisuju ugovor sa tim lekarom. Slažem se, vrlo je jaka teza. S druge strane, zaista se nalazimo u jednom veoma osetljivom periodu i mislim da to neće biti prenormirana oblast. Kažem, ima ovakvih i onakvih mišljenja. Čini mi se da ako se na pravilan način, a svojim sam amandmanima predvideo kriterijume za davanje licence, propisuje komora, a ne ministar; drugačije je u zakonu i videćemo da li će to Ministarstvo prihvatiti. S druge strane, mislim da ako to na pravilan način budemo uradili i ako ovaj sistem budemo zaokružili i da to može da ga poboljša, pri čemu treba da vodimo računa da to ne bude jedna birokratska odredba i da ne povećava troškove. To je prosto nešto što bi trebalo da bude zajednički stav. Na kraju, još dva zakona: zakonom o prekursorima psihotropnih supstanci reguliše se ova oblast i očekujemo još zakona iz ove oblasti. Oblast nije bila regulisana i postoji mogućnost zloupotrebe; dobro je što se zakon pojavio i ne bih ga komentarisao. Zakon o Crvenom krstu takođe u izmenjenim okolnostima reguliše i nova ovlašćenja Crvenog krsta. Crveni krst nije samo humanitarna organizacija. Ona preuzima deo javnih ovlašćenja. Bilo je zamerki da se set zakona donosi u paketu; neki zakoni, kao što je zakon o zdravstvenoj zaštiti, došli su dosta ranije, bilo je vremena za komentare. Zakon o zdravstvenom osiguranju je stigao relativno kasno. Stručna javnost je tražila da zakon o zdravstvenom osiguranju ide pre ostalih zakona ili bar zajedno sa njima. To je ispunjeno, nema idealnih rešenja. Možda je trebalo više vremena za ovo. S druge strane, zakon o zdravstvenom osiguranju znamo da je vezan za budžet i da se neka prava nažalost smanjuju, ali zato uslovljava ili uzrokuje smanjenje javne potrošnje za jedan pristojan procenat, a to je opet jedan od uslova za sve naše ugovore sa međunarodnim finansijskim organizacijama. Prema tome, ponavljam, zakoni započinju reforme oprezno. Smatram da je dobro što se ne narušava sistem koji postoji. Možda je u nekim elementima trebalo ići radikalnije, možda je neke odredbe trebalo utvrditi na jedan način koji omogućava element tržišnog sistema u većoj meri. S druge strane, govorio sam mnogo i dao sam argumente koliko je ovaj sistem osetljiv i koliko bi takvi efekti mogli da budu kontraproduktivni. Prema tome, ovim zakonima započinje se transformacija zdravstvenog sistema. Očekujem da efekte zakona pratimo zajedno i u tom smislu ove zakone poboljšamo u budućnosti. Hvala.
Hvala vama, gospodine Iliću. Da li neko želi da iskoristi svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Hvala. Pre nego što dam vama reč, gospodine ministre, molim vas da primite moje najdublje izvinjenje. Zbilja, malopre sam samo doslovno poslušao reč jednog govornika, na šta nemam pravo. Nisam želeo nikoga da povredim. Hvala vam mnogo na razumevanju. (Paja Momčilov, sa mesta: Po Poslovniku.) Izvolite, gospodine ministre. Kome? Gospodin Ilić vas nije pomenuo, a ni ja. Izvinio sam se poslanicima za nešto. Izvolite, gospodine Milosavljeviću.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ulazimo u poslednje minute rasprave u načelu o zakonima iz oblasti zdravstvene zaštite. Zahvaljujem vam na aktivnoj raspravi sve vreme, a pogotovo govornicima koji su, imajući sve u vidu, govorili tako da mogu slobodno da se nadovežem na uporednu analizu obrazloženja zbog čega ovakva grupa zdravstvenih zakona, tri sistemska i dva sektorska, jeste neobično značajna u ovom trenutku. Nekoliko puta ovde je citirana jedna od organizacija koja je važan međunarodni partner Republike Srbije i Ministarstva zdravlja u ovom poslu. Sedmog i osmog novembra u Beogradu smo zajedno sa Svetskom bankom i sa "European observatory", a to je jedna izdavačka kuća pod pokroviteljstvom Svetske banke i Saveta Evrope koja zapravo prati reforme zdravstvenih sistema u Evropi, imali seminar o strategiji ugovaranja radi postizanja boljeg efekta u zdravstvenim ustanovama. Tom prilikom postoji jedan dokument u kome jedno poglavlje počinje sledećom rečenicom – Srbija je na putu za EU. Ne postoji nikakav određeni zahtev ili direktiva u pogledu zdravstva za integraciju u EU. Međutim, postoji kompleksan odnos između zdravstva i evropskog zakonodavstva i postoje očigledne veze između zdravstva i obaveza po pitanju aspekata koji se bave slobodom kretanja, zaštitom potrošača i socijalnom politikom. Prvo, potrebno je da se osigura da zdravstvena politika, sistemi i usluge doprinose ostvarenju te obaveze, a naročito u pogledu vladavine zakona, ljudskih prava i zaštita manjina. Drugo, postoje očigledne veze između zdravstva i uspeha privrede i između zdravstvenog sistema i makroekonomske održivosti jedne zemlje. Neadekvatna politika finansiranja zdravstva ili loše upravljanje sistemima zdravstvenog osiguranja, sistemi zdravstva koji loše funkcionišu mogu da nametnu veliko opterećenje javnim finansijama i da podrivaju konkurentnost te nacionalne privrede. Treće, potrebno je da se sistemi zdravstva prilagode zahtevima jedinstvenog evropskog tržišta. To je naročito u pogledu slobodnog kretanja robe, pacijenata i zdravstvenih stručnjaka. Četvrto, javno zdravlje je važan element za koordinaciju sa EU i zemlje će morati da se spreme i da budu u stanju da razmenjuju statističke podatke prema procedurama Eurostata i da dokumentuju učinak promocije zdravlja i prevencije bolesti, da kontrolišu korisnike svojih usluga, da valjano rešavaju međusektorska pitanja, zaštitu potrošača, životnu sredinu, poljoprivredu. Peto, nadležni organi zdravstva u zemljama kandidatima za pristupanje EU moraju da doprinesu pregovorima za pristupanje npr. sa obračunskim kalkulacijama i analizama implikacija pristupanja na zdravstvene sisteme i na planiranje za sprovođenje relevantnog zdravstvenog zakonodavstva EU. Dakle, mi sada govorimo o promeni miljea u oblasti zdravstvene zaštite koji treba da nam omogući jedan korak dalje u prilagođavanju visokim evropskim standardima koji nas čekaju, jer Srbija jeste na putu za EU, nije daleko, nije u pretpostavkama, nego pregovara o stabilizaciji i pridruživanju. Kroz nekoliko godina i zdravstveni sistem treba da bude spreman da odgovori ovim izazovima. U tom istom dokumentu se jasno kaže da je zakonski okvir za zdravstvenu politiku Vlade u Srbiji izveden iz Ustava i zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju, citiraju se dokumenti Vlade Srbije i Ministarstva zdravlja. Jedan od njih se zove - Bolje zdravlje za sve u trećem milenijumu. Radna verzija strategije reforme zdravstvenog sistema sa akcionim planom do 2015. godine. Kao što znate, Srbija ima strategiju zaštite prava dece, plan akcije za decu, ima strategiju borbe protiv tuberkuloze, protiv HIV infekcije, za ograničavanje pušenja duvana, za zaštitu prava mentalno obolelih lica. Reforma znači promenu vladajućih odnosa u jednom sistemu mirnim putem, uz konsenzus učesnika tog sistema. Ona jeste proces. Ona nema dan kada je počela i kada će se završiti. Mi jesmo u procesu reformisanja sistema. U tom smislu neobično je značajno fokusirati koja su glavna opterećenja bolestima ovog društva i zaista delovati tamo gde jeste to primarno. Na prvom sastanku Odbora za zdravlje i porodicu ove skupštine, bogami, aktivno se pušio duvan, oho-ho. Ali, na preporuku ministra zdravlja, i tu naravno pohvaljujem sve članove Odbora i predsednika Odbora, od tada više nikad i to je mali doprinos. Što se tiče aktivnosti po kojima se prepoznaje Ministarstvo zdravlja i zdravstvena služba, u smislu promovisanja zdravlja i rizičnih faktora ponašanja, pre tri godine svaki deseti građanin u anketama je znao da se tu nešto radi. Najnoviji podaci kažu da između 28 i 30% ljudi već prepoznaje našu jasnu opredeljenost i konkretne akcije u ovoj oblasti. Naravno da nas čeka ogroman posao, jer jedan od važnih elemenata prilagođavanja visokim standardima je svest o tome da sigurno ne vredi samo kupovati skenere i angio-sale, a ne raditi na prevenciji. Međutim, neko od govornika je sebi dopustio da ovde kritikuje obnavljanje ustanova. Ja sam jednom već u Skupštini obrazlagao zbog čega ministar zdravlja u Srbiji danas mora da vodi računa o krečenju, farbanju, popravci vodovoda, kanalizacije, o krovovima, dihtovanju prozora i još dugo će. Ali, mogu sa zadovoljstvom da vam kažem, kada istekne sledeća nedelja, na 260 kilometara od Beograda prema jugu, u Prokuplju će biti otvoren u Topličkom okrugu skener i to će biti poslednji okrug u Srbiji koji do tog dana nije imao mogućnost skenerske dijagnostike, dakle, na nivou okruga. Nema okruga u Srbiji koji u okružnoj bolnici, u opštoj bolnici, u središtu okruga nema mogućnosti dijagnostike na skeneru. Ima dva okruga gde su razuđene teritorije gde postoje dva. Što se angio-sala tiče, mogu sa ponosom da kažem da danas angio-sale postoje i u pedijatrijskoj klinici u Tiršovoj, na Institutu za majku i dete i četiri nove, dve već rade, a dve će do kraja godine proraditi, u Kliničkom centru Srbije i nova sala u Nišu, u Kragujevcu i proradiće nova sala na Dedinju i proradiće nove sale u Kamenici i u Novom Sadu, ukupno 11. To je značajan korak i imali smo prilike da podelimo zadovoljstvo sa kolegama iz Nemačke, profesorima koji su pomagali lečenje dece u Tiršovoj pre nekoliko meseci, koji su rekli da su mogućnosti pedijatrijske klinike u Tiršovoj za dijagnostiku i lečenje bolesti srca i krvnih sudova iste kao u najrazvijenijim centrima u Nemačkoj. Naravno da to nije dovoljno, ali kao što znate, dinar od duvanske paklice, po Zakonu o duvanu, u 2007. godini značiće milijardu dinara plus, a to podrazumeva plan koji će odobriti Vlada da bar 400 miliona bude uloženo u opremanje ustanova koje se bave dijagnostikom i lečenjem bolesti vezanih za duvan, bar 400 miliona za potrošni materijal i lekove za ove bolesti, a 200 miliona za konačno oblikovanje nacionalne strategije za nezarazne bolesti i za kampanje i preventivne aktivnosti. Svi zajedno ćemo biti svedoci i učesnici i nadam se da će biti više poslanika koji će odgovoriti na naš poziv da dođu na Adu i da u okviru akcije "Ti si moje srce", ne da ručaju sa diplomatama, ne da odigraju utakmicu sa njima, pokažu da se fizičkim aktivnostima bore protiv bolesti srca i da igramo jedan prema jedan, bez obzira što je ministar promašio penal. Dakle, definicija javnog zdravlja je ovde pomenuta nekoliko puta. Naravno, da su i Milan Jovanović Batut, Andrija Štampar, začetnici preventive i čuvanja zdravlja, koristili termin - narodno zdravlje. Naravno da je i nama stalo da narodno zdravlje bude sve bolje i sve jače. Postoji Zakon o javnim službama, ne o narodnim službama. Postoji zakon o javnom informisanju, a ne o narodnom informisanju. Tako je javno zdravlje, zapravo, veština i umetnost očuvanja i unapređenja zdravlja ljudi, produženje života i unapređenje kvaliteta tog života. Dvadeset prvi vek je proglašen za vek javnog zdravlja na zemljinoj kugli. Jasno je definisano 10 najvažnijih funkcija u oblasti javnog zdravlja. Dakle, 21. vek je vek javnog zdravlja, a Srbija i Crna Gora su jedna od potpisnica prvog međunarodnog dokumenta iz oblasti javnog zdravlja, a to je Okvirna konvencija Svetske zdravstvene organizacije o kontroli duvana, koja čeka ratifikaciju u parlamentu državne zajednice. Dakle, to su razlozi zbog čega je važno prepoznati neke kategorije koje se jasno prepoznaju u onom okruženju čiji član želimo da budemo. Srbija, naravno, ima definisanu zdravstvenu politiku. Naravno da ima viziju sistema i naravno da je to prepoznato od ozbiljnih partnera. Posle donošenja ovih zakona, pre kraja ove godine podzakonskim aktima će biti definisani novi standardi, prostorni, kadrovski i radni, prvi put u zdravstvenim ustanovama, i biće definisan podzakonski akt koji definiše mrežu ustanova u javnom sektoru, državnom sektoru. Jedan od argumenata protiv ogoljenog tržišta i direktnog tržišta su problemi koje su imale tranzicione zemlje. Posle ovih zakona svako će u Srbiji biti zdravstveno osiguran. Osobe koje su ispod socijalnog minimuma neće imati samo zdravstvenu knjižicu, a da za nju ne mogu da dobiju ono što treba da dobiju, nego neće morati da plaćaju nikakvu participaciju za usluge koje dobijaju i neće morati ni participaciju da plaćaju. I sada, danas, participacija je na godišnjem nivou ograničena u ukupnom iznosu do jedne trećine prosečne plate. U zakonu je data mogućnost, ne data, nego je ostavljena i definisana, da se podzakonskim aktom Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, na koji saglasnost daje i Ministarstvo i Vlada, definiše maksimalni iznos na godišnjem nivou koji može da podnese građanin Srbije danas. Zakon ima fleksibilne mehanizme, upravo kao što je kolega Ilić rekao, da bi mogao da obezbedi da u narednim godinama prolazimo kroz promene, a da imamo za to zakonski osnov. Pre nekoliko dana premijer Republike Češke je bio u gostima u Beogradu i obišao je zajedno sa ministrom zdravlja KBC "Dr Dragiša Mišović", jer su građani Republike Češke poklonili građanima Srbije dva i po miliona evra za obnavljanje bolnice "Dr Dragiša Mišović" i pomoći će još. Na pitanjeministra zdravlja Srbije koji je danas najveći problem u zdravstvenom sistemu Češke, znate koji je njegov odgovor bio? Problem je što moramo da izgradimo državni zavod ili fond za zdravstveno osiguranje koji će osigurati i bolesne, i stare i siromašne, jer je Češka 1992. godine trčeći u privatizaciju imala 25 privatnih osiguravajućih kompanija, pa 1998. godine osam, jer su ostale bankrotirale. Prošle nedelje su izabrali novog ministra zdravlja. Za 13 godina to je deseti ministar zdravlja. Tranzicija je teška, zahteva pažljivo izmerene poteze, zahteva poštovanje onoga što imate. Zakoni koji su vam predloženi pokušavaju da prate put koji poštuje ono što imamo i otvara prostor, i bilo je mnogo primera za to, za kontrolisano tržište, za plaćanje, za način kako se mogu menjati vladajući odnosi. Dužan sam da kažem da jedna ozbiljna oblast, koja je neposredno povezana sa restrukturiranjem bolničkih kapaciteta u Srbiji koje je u toku, a pominjem zbog toga što i te oblasti ima definisane u zakonu, jeste palijativno zbrinjavanje. Bolest, gubitak i smrt su sastavni i neizbežni deo života. U Beogradu je u oktobru mesecu 21. i 22. održana Evropska konferencija palijativnog zbrinjavanja pod pokroviteljstvom Saveta Evrope uz učešće najviših zvaničnika Saveta Evrope i doneti su Beogradski zaključci. Dakle, Beogradski zaključci o palijativnom zbrinjavanju govore o tome da širom Evrope države počinju da prepoznaju i da se bave povećanim potrebama za palijativnim zbrinjavanjem. Procenjuje se da će se u narednih 10 - 15 godina za 20% povećati potreba za palijativnim zbrinjavanjem samo starijih osoba. Ovo predstavlja veliki izazov za sve evropske države i potrebu da se uključe u višedecenijski razvoj palijativnog zbrinjavanja. Postoji preporuka komiteta ministara EU iz 2003. godine i preporuka Saveta Evrope. Konferencija je pozitivno ocenila dostupnost preporuka na 20 različitih jezika, zahvaljujući Evropskoj asocijaciji za palijativno zbrinjavanje. Na konferenciji Saveta Evrope u junu 2004. godine u Oslu usvojena je Deklaracija o zdravlju, dostojanstvu i ljudskim pravima, a oktobra 2005. godine usvojeni su Beogradski zaključci. Palijativno zbrinjavanje podrazumeva brigu o hroničnim stanjima, o bolestima sa kojima se nekada morate suočiti i koje su neizlečive, a zahtevaju dugotrajnu hospitalizaciju. Palijativno zbrinjavanje ne sme da bude luksuz dostupan samo bogatim državama ili bogatim pacijentima u siromašnim državama. Konačan zaključak ovog sastanka je – palijativno zbrinjavanje za sve kojima je potrebno. Pet do 10% postelja u srpskim opštim bolnicama, u procesu restrukturiranja koji je započet razvojnim projektima finansiranim povoljnim zajmom Evropske investicione banke od 50 miliona evra u 20 bolnica u Srbiji od severa do juga, pa od zapada do istoka, upravo podrazumeva suočavanje sa tim kako da ti kapaciteti budu što bolje organizovani. Jedan od prostora je pet do deset posto postelja za hroničnu hospitalizaciju za palijativno zbrinjavanje. Nema idealnih propisa, nema čarobnih rešenja, niti ima čarobnih štapića, nema zemlje u Evropi koja je idealno rešila zdravstveni sistem, koji se može presaditi, doneti i da on raste. Ima dobrih primera, izbegavanja tuđih grešaka, korišćenja najboljeg i primene na lokalnim uslovima. Zakoni koje nudimo kao predlog jesu korak napred u svakom slučaju, onoliko koliko svi zajedno budemo bili sposobni da ih implementiramo: i Ministarstvo zdravlja, i skupštinski Odbor za zdravlje i porodicu, sutra i zdravstvene ustanove i komora, koju će Srbija dobiti posle 60 godina. Profesionalci će posle šest decenija imati komoru kakvu njihove kolege imaju ne tako daleko odavde, na dvesta, trista kilometara, gde god da krenete, na zapad, na sever, na istok, na jug, naći ćete komore. Imaćemo ih i u Srbiji 2006. Imamo, usudiću se reći, bez preterane patetike, važan zadatak, koji ima i dimenzije istorijskog – da napravimo jedan odlučan korak napred i da time pokažemo da tačno znamo sve što ova rešenja donesu. U 2006. godini nemate uštede koje se tiču lekova, lekova će biti više. Nije ušteda u opremi, opreme će biti više. Nije ušteda u prostoru i komforu, njega će biti više. Garancija za to je: uporedite budžet koji ste razmatrali ovih dana sa budžetima 2004, 2003, 2002. i 2001, videćete da je 1:10 razlika u korist ovoga sada. Ušteda je na račun onoga na račun čega treba da bude u svakom uređenom sistemu. Ne smemo biti bolesni i onda kada nismo bolesni. Novac treba da bude usmeren onda kada je neophodan za lečenje, za čuvanje zdravlja i za njegovo unapređivanje. Uštede su na račun bolovanja, nemedicinskih davanja i na račun krajnje fer poteza. Ovde je pomenuto par hiljada. Ne, gospodo, 7.140 ljudi je dobrovoljno otišlo iz zdravstvenih ustanova 31. oktobra sa otpremninom pristojnom, fer. Do kraja novembra to će biti urađeno i u vojvođanskim zdravstvenim ustanovama, a onda ćemo između 2005. i 2010. dobro da se pozovemo u pamet i da standarde poštujemo, tako da se više ne događa da gomilamo kapacitete bez racionalnog rezona. Ja se izvinjavam na dužini izlaganja, imao sam osećaj i potrebu da vam ovo kažem na kraju današnjeg napornog dana. Vredelo je.
Hvala vama, doktore Milosavljeviću. Uzećemo u obzir i iskustva iz češke tranzicije. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o zdravstvenom osiguranju, Predlogu zakona o Crvenom krstu Srbije, Predlogu zakona o komorama zdravstvenih radnika, Predlogu zakona o supstancama koje se koriste u nedozvoljenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih supstanci i Predlogu zakona o zdravstvenoj zaštiti. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, po Poslovniku.
Reklamiram član 104. stav 1. Vi ste, gospodine predsedniče, mene pogrešno razumeli. Vi ste malopre rekli da ste pustili vreme da teče da biste ispunili želju jednom poslaniku. Verovatno bi taj poslanik trebalo da budem ja. Niste razumeli situaciju. Gospodin ministar je pogledao na sat i ja sam hteo samo da mu kažem otprilike da se orijentiše, dobronamerno, kolegijalno, koliko će ova rasprava da traje. Vi ste napravili jedan komentar da ste pustili, pošto ja vodim dijalog sa narodom, a mi vodimo dijalog sa narodom i mi smo deo naroda i mi smo pravi predstavnici naroda, naš broj to kazuje, naša priča isto tako kazuje i onda ste kazali – evo vam odgovor. Šta je bio odgovor? Tišina. Miloš Veliki naš, kada je čuo tišinu, vi znate šta je rekao. Niste se meni izvinili, izvinite vi, ja nisam čuo. Ne tražim to izvinjenje, samo vam kažem, kada čujete muk i tišinu onda treba da se zabrinete. Ta tišina može da ima mnoga značenja. Vi razmišljajte o tome. Ja hoću da kažem da ste hteli da ispunite moju želju. Ja od vas nisam tražio da od parlamenta pravite cirkus, možete, nastavite, nemam ništa protiv.
Još jednom ponavljam, ja sam se izvinio vama, kao i svim ostalim poslanicima, zbog toga što sam rekao da sam poslušao ono što je rečeno, a rečene su tri stvari, ali nema razloga da ponavljam. Ja se izvinjavam ako sam išta pogrešno shvatio, nisam želeo nikoga da povredim, a nikakve tišine nije bilo. Hvala najlepše. Sada ćemo u tišini da završimo do sutra u 10,00 kada ćemo nastaviti raspravu o pojedinostima. Zbog onih koji planiraju, nastojaćemo da sutra radimo do završetka rasprave u pojedinostima prve dve tačke dnevnog reda, a ako to završimo pre 18,00 časova, nećemo nastavljati, nećemo prelaziti na treću tačku. Hvala vam najlepše.