Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 99 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, ubacite kartice u identifikacione jedinice poslaničkog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko želi da traži obaveštenje i objašnjenje na osnovu člana 287. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima predstavnik poslaničke grupe narodna poslanica Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani potpredsedniče, predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poslednjih nekoliko dana, nedelja, poslaničkoj grupi SVM se obratilo nekoliko, više nezadovoljnih građana sa istim problemom. Konkretno, radi se o izdavanju novih elektronskih zdravstvenih knjižica i o upisu imena i prezimena po pravopisu nacionalnih manjina. Želela bih da podsetim da Ustav Republike Srbije, konkretno član 79. -pravo na očuvanje posebnosti, između ostalog, garantuje da pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo na korišćenje svog jezika i pisma i da na svom jeziku koriste svoje ime i prezime u skladu sa zakonom. Nadalje, Zakon o matičnim knjigama, član 17. kaže da lično ime deteta, roditelja, supružnika, umrlog se upisuje na srpskom jeziku, ćiriličkim pismom, a pripadnici nacionalne manjine imaju pravo na upis ličnog imena prema jeziku i pravopisu pripadnika nacionalne manjine, što ne isključuje paralelan upis ličnog imena i na srpskom jeziku ćiriličkim pismom. Nadalje, i Zakon o ličnoj karti, član 9. konkretno stav 3. kaže da u obrazac lične karte, podaci o prezimenu i imenu se upisuju u izvornom obliku onako kako su upisani u izvodu iz matične knjige rođenih. Podaci o prezimenu i imenu pripadnika nacionalnih manjina paralelno se upisuju i po srpskom pravopisu i pismu. I, Zakon o putnim ispravama, član 26. stavovi 2. i 3. kažu – da se obrasci putnih isprava, podaci o prezimenu i imenu, upisuju u izvornom obliku onako kako su upisani u izvodu iz matične knjige rođenih. Organ nadležan za izdavanje putnih isprava je dužan da obezbedi tehničke mogućnosti za upisivanje podataka o prezimenu i imenu pripadnika nacionalnih manjina u izvornom obliku prema jeziku i pravopisu pripadnika nacionalne manjine. Šta je problem? Imena i prezimena koja su u izvodu iz matične knjige rođenih, pa i u ličnim kartama, u putnim ispravama upisane u originalnom izvornom obliku prema pravopisu nacionalne manjine u novim elektronskim zdravstvenim knjižicama se prevode, konvertuju. Suglasnici sa konkretno konvertuju sa latiničnog na ćirilično, a pošto mađarski jezik ima 40 slova iliti glasova, bogatiji je više od srpskog, ima jako puno samoglasnika, da li su oni dugi ili kraći, oni su neprepoznati u ovom softveru i oni se naravno automatski prepisuju. Drugi problem je da prema mađarskom pravopisu se određeni i suglasnici pišu sa dva slova, kao na primer moje prezime Kovač ili prezime Horvat, itd. Ovo je izuzetno bizarno, zato što kada se konvertuje ime i prezime, ono ispada kao mađarsko, mađarski jezik pisan zapravo ćiriličnim pismom. Smatramo da je verovatno došlo do tehničke greške i do tehničkih problema. Međutim, ako sistem, softver, tehnika prepisuje latinično samoglasnike, čak i duge samoglasnike u izvornom obliku, verovatno postoje i tehničke mogućnosti za konvertovanje ovih suglasnika da oni ne budu ćirilični, već latinična slova, da li f, g, h itd. Došlo je do velike nelogičnosti. Građani su sa pravom nezadovoljni. Ovo je bizarnost. Ne može se konkretno prepisati po pravopisu nacionalne manjine ime i prezime ćirilično ili da to bude kombinacija ćirilice i latinice. Stoga, postavljam pitanje Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje i Ministarstvu zdravlja – zbog čega je došlo do ovog propusta? Da li je moguće da se ovaj problem reši i to brzo, u bliskoj budućnosti? Da li je moguće da građani koji su, nažalost, dobili nove elektronske zdravstvene knjižice sa imenom i prezimenom ispisanim ovako čudnim, lošim, nemogućim pravopisom zamene te zdravstvene knjižice i da li je moguće da se to učini bez ikakvog novog dodatnog troška za same građane, jer mi u poslaničkoj grupi SVM smatramo da je to logično i pravično? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč od predstavnika poslaničkih grupa? Reč ima dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvažene koleginice i kolege, poštovani građani Niša, moje pitanje upućujem Vladi Republike Srbije i predsedniku Vlade Aleksandru Vučiću. Ova tri pitanja sam više meseci unazad ponavljao i dobio sam nemušte odgovore od ministarstava koja su se smatrala nadležnim da mi daju odgovor. Danas ću ovo moje pitanje preformulisati i uputiti ga predsedniku Vlade gospodinu Aleksandru Vučiću – zašto predsednik Vlade i Vlada, aktuelna Vlada, sadašnjeg režima ništa nije učinila i ispunila svoja predizborna obećanja građanima Niša data na izborima tj. u kampanjama 2012. i 2014. godine, a kada im je obećavano, nova Vlada koja je tražila poverenje, a i dobila poverenje građana Niša 2012. i 2014. godine, obezbediti nova radna mesta, bolji standard, veću zaposlenost i bolji život građana Niša i okoline, kao što je bilo obećano za ceo jug i jugoistok Srbije? Podsetiću vas da u gradu Nišu preko 36.000 ljudi ne radi, da je stopa nezaposlenosti duplo veća od one koju statistika ove Vlade kaže da je u Srbiji, a to je 36%. Jeste da je prošle godine izašao statistički podatak da u gradu Nišu ima za 8% više zaposlenih, nego što je bilo ranije. Ja ću izneti drugi podatak koji je iz vašeg izveštaja budžeta za 2015. godinu. Pomenuću građanima Niša da je budžet 2012. godine na poziciji poreza na zarade punjen sa tri milijarde i 600 miliona dinara. Godine 2015. budžet se puni na istoj poziciji za tri milijarde i 200 miliona dinara, što je 400 miliona manje, nego što je bilo 2012. godine. Građani Niša, kada budete izašli na izbore, razmislite da li je povećanje zaposlenosti direktno vezano sa smanjenjem priliva sredstava u gradski budžet. To je nemoguće. Dakle, pitam predsednika Aleksandra Vučića zašto nije ispunio predizborna obećanja i zašto nije omogućio građanima Niša veću zaposlenost i veću šansu za privredni razvoj i bolji život? Ono što je podatak koji govori o tome da nisu ispunjena predizborna obećanja je podatak iz Privredne komore Srbije koji kaže da je od 2012. godine do 2016. godine manje 365 privrednih društava i 201 preduzetnik, nego što je bilo 2012. godine. Znači, opšti pad zaposlenosti i opšti pad privrednog razvoja grada Niša. Drugo pitanje koje ću postaviti predsedniku Vlade – zašto ništa nije učinjeno na opšti i jedinstveni zahtev, jedan od retkih saglasja Skupštine grada Niša, a to je izmeštanje pruge iz centra grada? Ono što sam dobijao kao odgovor od gospodina Vučića tj. od gospođe ministarke Mihajlović je prepričavanje priče i onoga što je urađeno do 2012. godine. Pitam predsednika Vlade – zašto nije uložio svoj autoritet i zašto Vlada koju on vodi ništa nije uradila i pomerila sa mrtve tačke izmeštanje pruge? Ono čega se plaše građani Niša, i skupštinska većina, i skupštinska manjina, kažem, to je jedna od retkih situacija kada je niški parlament bio jedinstven, je da se čeka zadnji trenutak kako bi privremeno bila elektrifikovana pruga kroz grad Niš. Pitam – zašto ništa nije urađeno i zašto, ako je sigurno da će pruga biti izmeštena, na moja pitanja nije dat decidan odgovor da će pruga iz grada Niša, iz centra grada Niša biti izmeštena po trasi koja je opredeljena još 2012. godine? Zahvaljujem se i očekujem da ću od predsednika Vlade dobiti odgovor, jer ne verujem da će sa istim obećanjima izaći na predstojeće parlamentarne izbore. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Sasvim je očigledno da će se tokom aprila, pored lokalnih, održati i parlamentarni izbori. Takođe su i pre četiri godine održani istovremeno ovi izbori, a koji su se u Preševu i Bujanovcu odvijali pod sasvim nenormalnim uslovima. Nenormalnost tih izbora je bila zbog grube intervencije specijalnih snaga policije u toku izbornog ćutanja, a kada je neosnovano i bez jednog argumenta pritvoren priličan broj Albanaca, što je i bilo dokazano u kasnijem sudskom postupku. Zbog toga je najviše pretrpela Partija za demokratsko delovanje, jer su veoma grubo ometani njeni odbornički kandidati. Međutim, regularnost ovih izbora je dodatno bila narušena zbog kršenja ustavnog i zakonskog prava na službenu upotrebu jezika i pisma nacionalnih manjina. Naime, suprotno od odredbi Ustava, Zakona o službenoj upotrebi jezika i pisma i Zakona o jedinstvenom biračkom spisku, izvodi iz biračkih spiskova su bili napisani samo ćiriličnim pismom, a imena i prezimena albanskih birača su bila napisana deformisanom ćirilicom i nepoznatim oznakama koje članovi biračkih odbora nisu mogli da dešifruju, a zbog čega priličan broj Albanaca nije mogao da ostvari svoje biračko pravo. Za parlamentarne izbore 2014. godine je počelo da se paralelno ispisuju imena i prezimena birača i na albanskom pismu, ali je to bilo samo delimično, pa je moje pitanje upućeno Ministarstvu lokalne samouprave i državne uprave – šta će se preduzeti u ovom preostalom vremenu da se ovaj veoma ozbiljan problem reši u celosti? Drugo pitanje je upućeno Vladi, a vezano je za važan i osetljivi problem, sa 10.000 neophodnih potpisa podrške, sa sudskom overom za izborne liste nacionalnih manjina. Ako se zna da priličan broj nacionalnih manjina uglavnom može da bude zastupljen samo sa jednim predstavnikom, što sam ja imao prilike u tri navrata da budem, kao jedini predstavnik Albanaca, imamo situaciju da se pored 12.000 glasova neophodnih na izborima obezbedi taj jedan mandat, znači neophodno je uz to i toliki broj sudski overenih potpisa. Ispada da moramo obezbediti duplo za isti mandat. Ako dodam da u Preševu više nema ni osnovnog suda, ni jedinice koja je nedavno ukinuta, onda se ovaj problem takođe dodatno usložnjava i komplikuje, jer je potrebna ogromna energija i aktivnost da jedna nacionalna manjina obezbedi toliki broj sudski overenih potpisa. Sada pitanje upućujem Vladi – da li postoji spremnost da se u preostalom vremenu, doduše veoma kratkom, izmene odredbe zakona da bi se omogućilo nacionalnim manjinama da njihove izborne liste mogu da imaju adekvatan, proporcionalan broj sudski overenih potpisa? Bilo bi krajnje vreme da se ovaj problem, koji se pojavio 2007. godine, adekvatno reši. Doduše, ovde je složeniji problem oko omogućavanja zastupanja manjina u parlamentu, a koje traži neke dodatne mere da bi se adekvatno zastupale manjine u parlamentu, ali je suština ova koju sam maločas izneo.
Vreme. Hvala. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Za poslednjih šest meseci napadnuto je 13 medicinskih radnika. Jedna medicinska sestra je nedavno ubijena. Ministarstvo zdravlja je u dogovoru sa sindikatom medicinskih tehničara i radnika donelo neke predloge. Naime, sindikat je predložio da policajci budu raspoređeni po domovima zdravlja, da tužilaštvo reaguje po službenoj dužnosti na svaki napad i na taj način stavi do znanja potencijalnim napadačima da neće proći nekažnjeno. Takođe je predložio i da se moraju pooštriti kazne za napadače. Ministarstvo je kao što sam rekla sva ova tri predloga prihvatilo. Očekuje se sastanak sa Ministarstvom policije i ja tražim od ministra zdravlja Zlatibora Lončara da me obavesti o ishodu ovog sastanka i ovih dogovora. Takođe, veliki problem imamo sa ljudima koji imaju psihičke poremećaje, koji su hospitalizovani i zdravstvena struka je tu uradila svoj deo posla. Međutim, posle hospitalizacije veliki broj njih ne uzima redovno terapije i jedan od razloga što se sve ovo dešava je upravo to. Moje pitanje ministru zdravlja Zlatiboru Lončaru je - da li Ministarstvo zdravlja planira da uvede neku vrstu protokola i kontrole kada su u pitanju ovi bolesnici? Takođe smatram da je veliki problem nedovoljna koordinacija institucija u Srbiji, pre svega centara za socijalni rad i zdravstvenih ustanova i policije. Moje pitanje ministru zdravlja je - na koji način će uticati sa svoje struke i svoje pozicije da se ova koordinacija popravi, kako ovih nemilih događaja više ne bi imali? Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik dr Muamer Bačevac.
Uvažena predsednice, kolege narodni poslanici plodonosna godina za građane Novog Pazara i celog regiona mnogo je ova Vlada uradila za naš kraj i u infrastrukturnom smislu preporodila praktično Novi Pazar koji je ponovo postao šeher, jedno lepo mesto gde svi žele da dođu. Upravo je politika ove Vlade i SDPS-a sa njom pokazala da otvorenost i rad na promovisanju svoga kraja i svoje zemlje daje rezultate. Posebno želim da se zahvalim Ministarstvu zdravlja koje je u ovom mandatu mnogo učinilo za grad Novi Pazar i za infrastrukturu, zdravstvenu u Novom Pazaru. Mi smo otvorili Zavod za javno zdravlje, što je za nas velika stvar i napravili smo i građani Novog Pazara dobili su velelepni dijagnostički centar u koji, to nije samo građevina, mogu da kažem da samo magnetna rezonanca košta milion evra i verovatno je kvalitetnija od one koju ima Klinički centar Srbije. Dobili smo i multislaj skener, laboratoriju i mnogo toga. No, ne želimo da stanemo na tome i ja želim da uđemo u rešavanje krucijalnog pitanja što se tiče zdravstvene infrastrukture ovog dela naše države. Naime, ozbiljna je pretnja nepostojanje sale za kateterizaciju odnosno angio sale u gradu Novom Pazaru koji ne pokriva samo Novi Pazar i mogu da kažem da je to jedini deo naše zemlje koji nije pokriven sa ovim vidom lečenja što je, moram da kažem, ustavna kategorija. Sever Kosova, ceo Sandžak gravitira Novom Pazaru i ti ljudi u slučajevima infarkta, a to je 60% ukupne smrtnosti cele populacije su zaista ugroženi. Današnja medicina, ono što mi kažemo „evidens bejz“ zasnovana na dokazima pokazala je izuzetno veliku prednost ovog metoda lečenja i s toga želim da pozovem Ministarstvo da uđemo u jedno plansko pripremanje, da upitam ministra - da li je planirao kadrove i da li je urađen nekakav projekat koji bi rešio ovaj problem? Naravno da ja imam ovde i statistiku u gradu Novom Pazaru 2011. godine imali smo 319 infarkta i smrtnost oko 7,21%. Na sreću 2014. godine broj je smanjen na oko 259, ali je smrtnost povećana na nekih 13,5%, što upravo govori u prilog da je ovaj vid lečenja najbolji i najpotrebniji ovom delu Srbije. Moram da kažem da drugi delovi Srbije su pokriveni od Valjeva, Zaječara, Užica, itd. Na ovaj način ćemo pokriti i ovaj deo Srbije i zaista zadovoljiti pre svega, ustavnu kategoriju da je zdravstvena zaštita svima podjednako dostupna i da svi imaju podjednako pravo na bolje preživljavanje, jer moram da kažem da nije samo problem u smrtnosti, nego u komplikacijama koje nastanu. Ljudi koji se ne leče ovom metodom razvijaju srčanu insuficijenciju u nekom stadijumu i u nekom obimu što je takođe izuzetno teška stvar i dodatno opterećuje kasnije zdravstveni sistem. Još jednom zahvaljujem se ministru, zaista je vispreno radio, zaista posvetio pažnju našem kraju i pozivam ga još jednim pitanjem da se uđe praktično u planiranje sale za kateterizaciju i da ovim projektom zaokružimo jedan zdravstveni sistem u ovom delu države. Na taj način da pokažemo građanima da ova politika je dala mnogo rezultata, SDPS je pokazao i dobio apsolutnu podršku koju će ponovo ponoviti, u to sam ubeđen i u to ćete se i vi uveriti i ovaj put koji je zacrtao naš lider, gospodin Rasim Ljajić, sa gospodinom Vučićem, nema alternative, on je taj koji daje boljitke i mi ćemo insistirati na njemu. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Jovana Jovanović.
Hvala poštovana predsednice. Moje prvo pitanje je upućeno predsedniku Vlade, gospodinu Aleksandru Vučiću, a pitanje glasi – kada će konačno i on, a i ostali članovi Vlade početi redovno da odgovaraju na pitanja narodnih poslanika, onih narodnih poslanika koji su ih i birali da budu članovi ove Vlade. Podsećam da su oni dužni u skladu sa članom 206. Poslovnika da odgovore narodnim poslanicima u roku od osam dana, a u izuzetnim slučajevima u roku od 30 dana. Drugo pitanje je upućeno ministru kulture i informisanja, gospodinu Tasovcu. Isto pitanje smo postavili REM, a to je – da li je on upoznat sa tim da je neko vršio pritisak na članove REM da se izaberu ovi članovi upravnih odbora koji su izabrani u dva javna medijska servisa Upravni odbor RTS i Upravni odbor RTV? Želim da pitam ministra Tasovca i – da li je upućen da se u Upravnom odboru RTS sada nalazi i Ljiljana Đurđevac koja je jedna od ozloglašenih novinarki iz perioda Miloševićevog režima i koja je pritom stalno zaposlena u REM? Da li možda ministar Tasovac zna šta je preporučila estradna umetnica i učesnica jednog od rijalitija Zorica Šujica, da postane članica Upravnog odbora RTS? To je ona ista gospođa koja u svojim medijskim nastupima govori kako bi bilo dobro da Srbija liči na rijaliti, koja u svim svojim medijskim nastupima hvali premijera Republike Srbije. Želim da pitam ministra Tasovca i – da li zna kako je moguće da jedna od savetnica u kabinetu predsednika Republike Srbije, gospodina Tomislava Nikolića takođe postane članica Upravnog odbora RTS? Na kraju – šta je to preporučilo za člana Upravnog odbora RTV Ištvana Teremija, referenta prodaje u građevinskoj firmi, a nisu izabrane neke ugledne ličnosti kao što su Srbijanka Turajlić, Boško Jakšić, Slobodan Stupar, Rade Zelenović itd? Umesto ovih kandidata sa prestižnim biografijama, kao što ste mogli da čujete izabrane su osobe sa problematičnom prošlošću ili osobe koje su nepoznate stručnoj javnosti. Kada se uporedi ko je izabran, a ko nije izabran u ove upravne odbore, jasno je da je upravni odbor angažovan kako bi se sačuvao monopol vladajuće stranke u javnom servisu, naročito sada kada znamo da ćemo imati i republičke i pokrajinske a i lokalne izbore. U međuvremenu, takođe jedna članica REM-a izrazila je sumnju u ne regularnost samog postupka izbora članova Upravnog odbora i zahtevamo zbog toga odgovor i podsećamo da članove regulatornog tela za elektronske medije bira Narodna skupština Republike Srbije i da je ono dužno da polaže račune narodnim poslanicima. Oni se bave pitanjima od javnog interesa i ne mogu iza kulisa i bez obrazloženja donositi ovakve sramne odluke. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Muamer Bačevac, vi ste govorili? Je li to ostalo tako u sistemu? Izvucite karticu, molim vas. Hvala. Izvolite gospodine Mihajloviću.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje je vezano za finansiranje nacionalnih saveta nacionalnih manjina, te zato je pitanje upućeno ministru državne uprave i lokalne samouprave, odnosno ministarski Kori Udovički. Naime, finansiranje nacionalnih saveta nacionalnih manjina je regulisano Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina i u članu 114. definisano je da su sredstva za finansiranje rada nacionalnih saveta, da se obezbeđuje iz budžeta Republike Srbije, iz budžeta Autonomne Pokrajine i budžeta jedinice lokalne samouprave, iz donacija i ostalih prihoda. Sledeći član 115. govori o tome koja je visina sredstava iz javnih izvora koja se obezbeđuje za finansiranje delatnosti nacionalnih saveta i da se određuju za svaku godinu Zakonom o budžetu Republike Srbije, odnosno odlukama o budžetu Autonomne Pokrajine i odlukama jedinica lokalne samouprave kada se donose lokalni budžeti. Ovo je ujedno i pitanje, ali skrećemo i pažnju, kao poslanička grupa SPS na nedovoljnu definiciju onoga što je odredba ili stav koji reguliše finansiranje nacionalnih saveta iz budžeta lokalnih samouprava. Naime, sredstva koja se određuju iz lokalnih samouprava raspoređuju se u skladu sa odlukom nadležnog organa lokalne samouprave nacionalnim savetima koji predstavljaju nacionalne manjine, koje u stanovništvu jedinice lokalne samouprave dostižu najmanje 10% od ukupnog broja stanovnika. Rekao bih da tu postoje različite prakse. Možda je ovo pitanje manje problematično, manje bolno u Vojvodini, mada iz razgovora sa kolegama poslanicima iz Vojvodine, a koji su iz redova nacionalnih manjina, iskazuje se da lokalne samouprave u nejednakoj meri ispunjavaju svoju obavezu, a da u ostalim delovima Srbije čak imamo mnogo drastičnije slučajeve, da neke lokalne samouprave uopšte ne ispunjavaju svoju obavezu da finansiraju delatnost nacionalnih saveta. Tako na primer u istočnoj Srbiji od 19 opština u kojima postoji Vlaška nacionalna manjina samo četiri opštine su ispunile svoje obaveze u nekom iznosu minimalnom za finansiranje Vlaškog nacionalnog saveta za 2015. godinu. Previđa se u organima lokalne samouprave da i predstavnici manjine su stanovnici tih lokalnih samouprava, da i oni treba da zadovolje neke svoje interese, naročito u oblasti kulture, oblasti obrazovanja, oblasti obaveštavanja, odnosno informisanja i službene upotrebe jezika i na takav način, ostvarivanjem tih manjinskih prava, zapravo budu u ravni sa pravima većinskog naroda. Dakle, ova odredba zakona samo deklarativno obavezuje lokalne samouprave, ali ne definiše, ne postoji instrument koji do kraja to će učiniti. Kroz finansijske izveštaje koje nacionalni saveti dostavljaju ministarstvu može se videti u kojoj meri lokalne samouprave ispunjavaju i zato bi tražio izveštaj od strane ministarstva na koji način su se lokalne samouprave odnosile prema ovom pitanju, a sa druge strane skrećemo pažnju da u narednom periodu…
Vreme.
… kada budu izvršene izmene i dopune ovog zakona, ovo pitanje se preciznije definiše i reguliše. Zahvaljujem.
Reč ima dr Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, DS vlada u Vojvodini nažalost evo već 15 godina. Za vreme vlade DS Vojvodina je od lokomotive razvoja Srbije postala poslednji vagon u siromašnoj kompoziciji. Poljoprivredni giganti su na severu Srbije zahvaljujući DS i Bojanu Pajtiću uništeni i ruinirani. Poljoprivreda Vojvodine je na izdisaju, a vojvođanska sela se gase, seljaci su prepušteni sami sebi. Takvo stanje poštovani građani Vojvodine je neodrživo. Putevi novca iz raskošnih pokrajinskih fondova Bojana Pajtića veoma su sumnjivi, ali sa poznatim destinacijama. Sve to govori o Bojanu Pajtiću. Govori o tome da on mora da ode sa političke scene Srbije i to što pre. On je toga veoma svestan, ali je zato veoma opasan. Njegove optužbe zadnjih dana na račun Vlade Srbije i predsednika Vlade su u funkciji očuvanja tragova nepočinstva i krađe iz džepova građana Vojvodine. Bojan Pajtić još nije odgovorio na pitanje građana Vojvodine vezano za zloupotrebe u poslovanju „Razvojne banke Vojvodine“, Fonda za kapitalne investicije, Fonda za razvoj Vojvodine, „Tesla banke“ u Zagrebu? Pajtić još nije odgovorio na pitanje – na kojem se njegovom računu nalazi 156 miliona dinara namenjenih nikad izvedenoj obnovi dvorca „Heterlend“ u Bečeju, a koji je trebao da služi deci sa posebnim potrebama? Pajtić još nije odgovorio na pitanje građana Vojvodine – gde su dva miliona dinara koje su funkcioneri DS pokrali u Alibunaru od izbeglica? Pajtić još nije odgovorio na pitanje građana Vojvodine – gde je milion evra pokradenih od zemljotresa u Kraljevu? Pajtić još nije odgovorio na pitanje građana Srbije – gde su tri miliona dinara što su DS funkcioneri pokrali od poljoprivrednika u Adi? Pajtić još nije odgovorio na pitanje građana Vojvodine – šta je sa onih 400 hiljada evra koje je „Metals banka“ po njegovom nalogu poklonila Đorđu Balaševiću za film koji nikada građani nisu videli? Poštovani građani, ovako su Pajtić i Tadić uništavali našu Vojvodinu i Srbiju. Uništili su našu prošlost, budućnost, uništili su sadašnjost, budućnost dece naše, ali ako ostanu bar jednu godinu na vlasti u Vojvodini uništiće i naše korene. Postavljam pitanje državnom tužiocu – ima li elemenata za gonjenje Bojana Pajtića? Drugo pitanje postavljam u vezi Dragana Šutanovca zato što je on 2010. godine platio nadogradnju softvera za VMA 850 hiljada evra, a to je čak, poštovani građani, četiri puta više nego što je taj kompjuterski program koštao kada je kupljen. Milionsko popravljanje softvera proglašeno je za vojnu tajnu, a posao završen bez javnog konkursa, poziva, direktnom pogodbom. Dragan Šutanovac je kao ministar odbrane prilikom nabavke mobilnog sistema radio- relejnih veza preko „Jugohemije“ na kursnim razlikama oštetio budžet Srbije za 200 miliona dinara. Dragan Šutanovac je kao ministar odbrane dodelio svom najboljem prijatelju Babcu državne poslove od 156 miliona dinara. U vremenu od 2008. do 2010. godine Dragan Šutanovac je kao ministar odbrane potpisao nekoliko desetina ugovora sa firmom u kojoj je Šutančev najbolji drug Babac bio direktor. Dragan Šutanovac je po odlasku sa mesta pomoćnika, verovali ili ne, ministra policije 2002. godine uzeo otpremninu od 12,5 hiljada evra, iako nije smeo da radi u državnim organima dve godine po zakonu. Međutim, već posle dva meseca, mesec i po do dva zaposlio se u jednu firmu, ali otpremninu nije vratio. Za vreme Dragana Šutanovca kao ministra odbrane mnoge parcele, mnogi objekti su rasprodavani, uništavani vojni i darovani prijateljima, zato treba ispitati otkuda bivšem ministru velika imovina, a pogotovo zgrada na pašnjaku kod Hrama Svetog Save u Beogradu. Postavljam pitanje državnom tužiocu, ima li elemenata za gonjenje Dragana Šutanovca? Kao narodni poslanik SNS pozivam Bojana Pajtića i Dragana Šutanovca da ponesu ostavke kako bi mogao da protiv njih podignem optužnicu te da ih predam najvećem sudu u zemlji, sudu građana Republike Srbije, da ih osude na prvim izborima i pošalju na smetlište političke istorije u političku prošlost iz koje se na sreću građana Republike Srbije nikada više neće vratiti u politički život Vojvodine i Srbije. Očekujem da će se vrlo brzo naći tamo gde im je mesto. Pozivam državnog tužioca da vidi ima li elemenata za krivično gonjenje navedena dva narodna poslanika. Hvala vam.
Hvala vam. Obaveštavam vas da su danas sprečeni da sednici prisustvuju Borisav Kovačević i prof. dr Branko Đurović. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 4. i 5. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju: dr Rasim Ljajić, potpredsednik Vlade i ministar trgovine, turizma i telekomunikacija, Tatjana Matić, Stevana Nikčević, Vesna Kovač i Lukrecija Đerić, državni sekretari u ministarstvu, Sava Savić, Jovan Stojić i Renata Pindžo, pomoćnici ministra trgovine, Dušica Đorđević i Nebojša Vasiljević, viši savetnici u ministarstvu i Jelena Prekić i Milan Vojvodić, samostalni savetnici u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički načelni pretres o: - PREDLOGU ZAKONA O OGLAŠAVANjU I PREDLOGU ZAKONA O INFORMACIONOJ BEZBEDNOSTI. Da li predstavnik predlagača dr Rasim Ljajić, potpredsednik Vlade i ministar trgovine, turizma i telekomunikacija želi reč? Izvolite ministre.
Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da vrlo kratko dam osnovne razloge, ciljeve, kao i suštinu dva zakonska predloga o kojima danas raspravljamo. Što se tiče Zakona o oglašavanju, važeći zakon je donet pre deset godina i sasvim sigurno i sami ste svedoci da mnoge odredbe važećeg zakona su prevaziđene, a mnoge stvari su se u međuvremenu dogodile i kad govorimo o praksi i kada govorimo o propisima i u zemlji, ali i kad govorimo o direktivama, odnosno regulativi unutar zemalja EU. Prema tome, to jeste osnovni razlog da se ovaj zakon donosi. Dakle, mnoge odredbe su u potpunosti prevaziđene, a sa druge strane moramo da idemo u susret novim trendovima koji su se pojavili. Godinu dana nakon što je ovaj zakon donet, doneta je i direktiva EU o obmanjujućem i uporednom oglašavanju i samim tim derogirane su mnoge odredbe postojećeg Zakona o oglašavanju. Tada kada je zakon donet u Srbiji skoroniko nije čuo za fejsbuk ili druge društvene mreže, digitalizacija je u regionu tek bila u povoju i tada su se tek mogle naslutiti, zapravo predvideti mogućnosti pametnih telefona. Sve to jesu razlozi zašto idemo sa novim zakonskim rešenjima. Sa druge strane, rekao sam, da uskladimo i harmonizujemo naše zakonodavstvo u ovoj oblasti sa standardima EU. Tu sam spomenuo direktivu iz 2006. godine, a takođe i preporuku iz 2014. godine o zaštiti maloletnika od onlajn igara na sreću. Ovo je istina preporuka, ali smo je mi ugradili u odredbe ovog zakonskog predloga. Ono želimo da postignemo ovim zakonom je pre svega da zaštitimo potrošače od objanjujućih i vrlo često lažnih poruka koje ih mogu navesti na pogrešnu kupovinu, odnosno da donesu odluku o nekoj kupovini i s druge strane suština zakona jeste da se obezbedi fer i tržišna utakmica među svim učesnicima na tržištu, drugim rečima da sprečimo nelojalnu konkurenciju i zato smo ugradili ove odredbe o uporednom oglašavanju o kojima ćemo nešto kasnije reći par reči. Treća stvar koja se ovim zakonom postiže, to je da obezbedimo instrumente, alate odgovarajućim inspekcijama da bi mogle da kontrolišu i vrše nadzor nad primenom ovih zakonskih odredbi. Vrlo ću kratko i neću se osvrtati na ceo zakon već samo na one delove koje smo izmenili i koje se bitno razlikuju od važećeg Zakona o oglašavanju. Jedna od ključnih novina tiče se oglašavanja alkoholnih pića. Srbija je do sada imala podelu alkoholnih pića na vino i pivo sa jedne strane i druga alkoholna pića sa druge strane. Nigde ni u jednoj evropskoj zemlji nemate takvu vrstu podele alkoholnih pića. Analizirajući zakonodavstvo u zemljama EU došli smo do podele alkoholnih pića koja postoji u mnogim od tih zemalja iako tu nema jedinstvenog standarda, dakle, po ovom zakonu sva alkoholna pića se dele na ona koja sadrže manje od 20% alkohola i ona koja sadrže preko 20% alkohola. To je sada u dobroj meri usaglašeno sa regulativom u mnogim zemljama, dakle, ne unutar EU jer nema standarda, već smo uporedo posmatrali kako je ta podela izvršena i na taj način smo se približili nekim rešenjima koja postoje u zakonodavstvima zemalja EU. Shodno tome do sada smo imali situaciju da je dozvoljeno bilo reklamiranje piva i alkohola od 18 časova do 6 sati ujutru, a po ovom zakonskom predlogu imaćemo mogućnost da se alkoholna pića do 20% alkohola reklamiraju od 18 časova do 6 sati ujutru, a za alkoholna pića od preko 20% alkohola moći će da se reklamiraju od 23 sata do 6 sati ujutru. Takođe, novina je, po prvi put smo omogućili da se alkoholna pića mogu reklamirati i u štampanim medijima. Izuzetak su časopisi, magazini koji su namenjeni deci i maloletnicima, znači, u tim časopisima neće biti moguće reklamirati alkoholna pića. Sigurno je da će ovde biti dilema oko ovog zakonskog predloga ali tu smo se rukovodili nekim uporednim iskustvima. Svega šest zemalja u Evropi ne dozvoljava u potpunosti reklamiranje alkoholnih pića u štampanim medijima, od toga samo Norveška u potpunosti zabranjuje da u drugih pet zemalja su našli neka rešenja koja su približna ovim našim rešenjima koja sada predlažemo u ovom zakonu. Druga novina tiče se, a to sam već spomenuo, odredaba o obmanjujućem i uporednom oglašavanju, ona su postojala i u važećem zakonskom predlogu, ona su sada ovde preciznije definisana i u potpunosti inkorporirana iz direktive EU. Dakle,obmanjujuće oglašavanje je zabranjeno, što je potpuno i logično, jer se odnosi na ono oglašavanje koje dovodi u zabludu kupca, odnosno potrošača prilikom kupovine određene robe ili usluga. Takođe, uporedno oglašavanje je zabranjeno zato što može da identifikuje ili konkurenta, odnosno njegovu robu ili uslugu. Prema tome, zabranjeno je ono uporedno oglašavanje koje omalovažava robu, uslugu, konkurentan na tržištu. Naravno, predviđena je sudska zaštita u ovim slučajevima, dakle, da svako pravno ili fizičko lice moći će da podnese tužbu nadležnom sudu i da traži zabranu takve reklame ukoliko se pojavi. Čak je ostavljena i mogućnost da i pre objavljivanja te reklame, ukoliko se poseduju informacije da će biti objavljena, da se donese odluka da takva reklama ne može biti emitovana. Takođe, novina je i oglašavanje na otvorenom prostoru koje je opet postojalo u važećem zakonskom rešenju ali ovde definišemo preciznije da se radi o isključivoj nadležnosti lokalnih samouprava, da oni donose podzakonski akt koji bliže određuje uslove, način oglašavanja na otvorenom prostoru, znači, putem bilborda, panoa. Prihod od takvih usluga ide direktno lokalnim samoupravama. Takođe ovim zakonom definišemo i internet oglašavanje opet po prvi put, svakako to se odnosi na sadržaj one poruke iz koje nedvosmisleno može da se izvuče zaključak da se roba koja se prodaje ili usluga da je namenjena kupcima, odnosno potrošačima u Srbiji. Za internet oglašavanje, manje – više, važe sve odredbe ovog zakona o oglašavanju, prema tome dozvoljeno je reklamiranje alkoholnih pića sa sadržajem alkohola do 20%, dok je zabranjeno reklamiranje duvana i cigareta i alkoholnih pića koje sadrže preko 20% alkohola. Novina je da se ukida reklamiranje elektronskih cigareta, i za reklamiranje elektronskih cigareta, važe iste odredbe kao i za zabranu reklamiranje duvana i cigareta uopšte, i da se na ovaj način u potpunosti poštuju odredbe Konvencije saveta Evrope i direktiva EU. Takođe, ovim zakonom po prvi put regulišemo oglašavanje igara na sreću, i ovo oglašavanje je moguće ali je ograničeno da se može reklamirati u elektronskim medijima i bioskopima od 21.00 do 06.00 časova ujutru, da je takođe zabranjeno oglašavanje na sreću na otvorenom prostoru ukoliko su udaljeni panoi ili bilbordi 100 metara bliže, zapravo 100 metara od škole, predškolske ustanove, zdravstvene ustanove ili ustanove za maloletnike. Takođe, ovaj predlog vodi računa o sadržaju oglasne poruke, zabranjeno je da se igre na sreću tretiraju kao društveno poželjne, zabranjeno je da se u sadržaju poruke emituju vesti o tome da na ovlašćenim ili neosnovanim šansama za dobitak u tim igrama na sreću i tome će se strogo voditi računa s obzirom da je bilo i te kako velikih zloupotreba. Na sličan način se definiše i oglašavanje nagradne igara koje nisu igre na sreću ukoliko priređivač na jasan način nedvosmisleno ukaže na uslove i visinu nagrada koje daje, vrstu nagrade koju daje. Ovde je bilo najveći broj pritužbi u ranijem periodu. Dešavalo se da gledalac se javi da učestvuje u nekoj nagradnoj igri i da mu onda operater postavi pitanje koje uopšte nije istaknuto na ekranu i ovakvi slučajevi će sad biti sankcionisani. Takođe, davanja izjava o zdravstvenim i nutritivnim svojstvima pojedinih proizvoda biće zapravo omogućeno samo ukoliko je zasnovano na odgovarajućem naučnom nalazu, ovo je takođe oblast gde je bilo i te kako velikih zloupotreba. Postoji čitava jedna glava odnosno poglavlje u zakonu koje je bukvalno preuzeto od Zakona o elektronskim medijima, odnosi se dakle na oglašavanje u elektronskim medijima i to se odnosi i na oglašavanje u programima koji se reemituju. Tu nema nikakvih novina, dakle na zakon koji je donet prošle godine, dakle mislim na Zakon o elektronskim medijima. Što se tiče kaznenih odredbi one nisu pooštrene u odnosu na važeći zakon, već su samo usaglašene sa zakonom o prekršajima. Ono što jeste važno, definisana nadležnost pojedinih organa, dakle, nad primenom ovog zakona, tako da je Ministarstvo trgovine nadležno za nadzor, kada se radi o štampanim medijima i internet oglašavanju, da je republičko telo za elektronske medije, nadležno za nadzor kada govorimo o oglašavanju, odnosno reklamiranju u elektronskim medijima, a da su jedinice lokalne samouprave nadležne za reklamiranje na otvorenom prostoru. Verujem da ovaj zakon u velikoj meri sadrži sve odredbe koje na neki način ispravljaju anomalije iz prethodnog zakona. Rekao sam već da samo ugradili sve ono što će harmonizovati naše zakonodavstvo u ovoj oblasti sa EU, odnosno standardima u EU. Biće potrebno doneti dva podzakonska akta nakon donošenja ovog zakona, jedan koji donosi ministarstvo nadležno za poslove trgovine, kada govorimo o upozoravajućoj poruci kada se radi o reklamiranju alkohola i alkoholnih pića i drugi podzakonski akt koje donose lokalne samouprave, a odnosi se na oglašavanje, na otvorenom prostoru. Zakon počinje da važi, da se primenjuje tri meseca od stupanja na snagu. Stavili smo ovaj rok tri meseca, s obzirom da postoje već ugovorene obaveze između oglašivača i medija i nastojali smo da se ništa ne prekine u tim važećim ugovorima i da damo vremena da se prilagode novim zakonskim rešenjima. Što se tiče zakona o informacionoj bezbednosti, po prvi put se ova oblast uređuje, a do sada je postojalo osam zakona koji su tretirali oblast informacione bezbednosti i tu je Krivični zakonik, Zakon o elektronskim komunikacijama, Zakon o elektronskom potpisu, Zakon o elektronskom dokumentu, Zakon o tajnosti podataka, Zakon o internet kriminalu koji je samo regulisao one oblasti, koja se tiče sankcionisanja krivičnih dela, a koja nastaju upotrebom interneta. Prema tome, potpuno različiti zakoni koji su ovu oblast delimično regulisali i mi sada nastojimo da donesemo jedan krovni zakon, zakon koji će ići u korak sa trendovima koji postoje i velikim izazovima koji se javljaju u ovoj oblasti i to je ključni razlog za donošenje ovog zakona. Drugi razlog je uobičajeno, kada se prilagođavamo i pridružujemo EU, usklađivanje i harmonizacija sa standardima EU. Mi smo ovde u potpunosti usaglašeni sa strategijom bezbednosti, IKT sistema što je doneto prošle godine, takođe smo usaglašeni sa direktivom koja će tek da bude usvojena u EU, a koja se odnosi na mrežu i na informacionu bezbednost i odredbe te direktive već smo inkorporirali u tekst ovog zakona. Međutim, ključni razlog zašto se ovaj zakon donosi je činjenica da se pojavljuju veliki izazovi na polju informacione bezbednosti, da svakim danom sve više postajemo svesni značaja ove oblasti i da svakim danom postajemo svesni ranjivosti naših uređaja koje koristimo, sistema koje koristimo, softvera i da ovo potaje jedan globalni problem. Ne suočavamo se ni sa čim posebno u odnosu na ono sa čime se suočavaju druge zemlje. Hakerski napadi su više postala pravila, nego incidenti. Godine 2007. Estonija je kao vodeća zemlja u oblasti informacionog društva, bila blokirana dve nedelje sajber napadom, a pre dve godine je takođe zabeležen pokušaj napada na nuklearnu elektranu u Južnoj Koreji, sajber napad, na kompaniju „Soni“, preko hiljadu američkih kompanija u poslednje dve godine je prijavilo incidente i napade hakera i da svi ti izazovi su uticali na to da mora da se pronađe jedan sistemski odgovor na probleme koji nastaju na polju informacione bezbednosti. Naravno, Srbija nije nikakav izuzetak u tome, i sami ste svedoci, jer pre dve godine imali smo hakerski napad na sajt Uprave za digitalnu agendu, pre dve godine napad na sajt SPC, napad na sajt Agencije za privatizaciju, napad čak i na sud u Nišu, hakerskim napadom. Prema tome, Srbija se suočava sa istim izazovima sa kojima se suočava i savremeni svet, a 2013. godine prema podacima MUP bilo je 855 krivičnih dela iz oblasti visoko tehnološkog kriminala, a 2014. godine taj broj je pao na 780 napada, krivična dela koja su registrovana. Problem je što nije do sada postojala nikakva obaveza bilo kog organa državnog i institucije da prijavljuje te incidente i mi više govorimo o opasnosti na osnovu onoga što dobijamo u medijima, što se pojavi u štampi i ne postoji nikakav jedinstveni registar svih tih incidenata i napada koji se pojavljuju u IKT sistemima u našoj zemlji. Naravno da su ti sistemi do sada funkcionisali svaki za sebe, nije bilo koordinacije, bilo je sistema koji su odlično zaštićeni kao što je bankarski sektor, kao što je Sektor telekomunikacije i tu su postignuti manje-više najveći standardi u oblasti zaštite od rizika. Drugi sistemi, kao što sam rekao su individualno zaštićeni sa više ili manje uspeha, ali nikakve koordinacije, nadzora nije u tom pogledu bilo, niti obaveza da se incidenti koji se dešavaju, prijavljuju. To je zapravo ključni razlog zašto donosimo ovaj zakon, on bi trebalo da omogući tri stvari da se ostvare, to je da se definišu mere zaštite od bezbednosnih rizika u IKT sistemima. Drugo, da se ustanovi odgovornost pravnih lica koji upravljaju tim sistemima i treća stvar, da se utvrde koji su to nadležni organi koji su nadležni za sprovođenje mera zaštite. Ono što je ključno pitanje na koje sisteme ovaj zakon odnosi? Biće utvrđena, i zato zakon predviđa, jasna lista, Vlada će utvrditi jasnu listu svih sistema na koje se on odnosi, ali u svakom slučaju da će se zakon odnositi na informaciono-komunikacione sisteme koji su od posebnog značaja jer rade poslove ili obavljaju delatnosti koje su od opšteg interesa za širu zajednicu i čije bi narušavanje bezbednosti prouzrokovalo ogromnu štetu i za državu i za društvo. Tri su grupe tih sistema. Prvo, to su organi javne vlasti. Dakle, organi državne uprave, razne agencije, sudovi, tužilaštva. Takođe, to su jedinice lokalne samouprave. Prema tome, na sve te sisteme će se odnositi primena ovog zakona. Druga grupa sistema odnosi se na one koji obrađuju posebno osetljive podatke. Dakle, radi se o podacima o nacionalnoj pripadnosti, verskoj pripadnosti, rasnoj pripadnosti, o medicinskim podacima. Dakle, u svim onim slučajevima gde bi otkrivanje tih podataka moglo da ugrozi privatnost pojedinca. Treća grupa sistema odnosi se na one koji obavljaju delatnost od opšteg interesa. To su sistemi koji se bave proizvodnjom, distribucijom, transportom električne energije, sistemi koji se bave proizvodnjom i preradom uglja, sistemi koji se bave preradom nafte i naftnih derivata, to su sistemi koji se bave elektronskim komunikacijama, vojnom opremom, zdravstvenom zaštitom. Na sve te sisteme će se odnositi odredbe ovog zakona, kao i na različite finansijske institucije, banke, štedionice, osiguravajuće kuće, berze. Prema tome, ovo je čitava lepeza institucija, ali će ona biti definisana vrlo jasno odlukom Vlade, svaka institucija pojedinačno. Šta je njihova obaveza? Njihova obaveza svih ovih institucija je da donesu akt o bezbednosti kojim se određuju jasne mere zaštite svih tih sistema. Mora postojati odgovarajuće lice, rukovodilac koji će se baviti zaštitom, uslovno rečeno u svojoj kući, to će biti neka vrsta vatrogasne službe koja će reagovati u slučaju incidenata ili hakerskih napada na ove sisteme. Oni se moraju kontrolisati i zapravo podnositi izveštaj o proveri bezbednosti svih ovih sistema. Što se tiče nadležnih organa, ovde ne postoji jedinstveni nadležni organ, ne postoji nigde ni u drugim zemljama. Postoji više organa koji su nadležni za različite poslove. Ministarstvo nadležno za poslove informacionog društva ima izvršna ovlašćenja kada govorimo o nadležnostima, jer će inspekcijski organi biti u okviru ovog ministarstva, i inspekcija će moći da vrši kontrolu svih ovih sistema o kojima sam govorio, da li je donet ovaj akt o bezbednosti, da li se primenjuju mere zaštite, da li se rade na vreme provere, i ukoliko se ne poštuju odredbe ovog zakona ili se ne radi ovo što je predviđeno zakonom, inspekcija će moći da podnosi i prekršajne prijave. Drugo telo ili organ nadležan za sprovođenje ovog zakona, odnosno za mere zaštite koje će biti sprovedene, biće u okviru RATEL-a. Radi se o nacionalnom centru za prevenciju i zaštitu od bezbedonosnih rizika. Ono nema izvršna ovlašćenja, i to moram da kažem da je u javnoj raspravi bilo polemike da li ovom telu dati i izvršna ovlašćenja. Problem je bio što ni u jednoj zemlji nacionalni CERT nema ta ovlašćenja koja su zatražena tokom javne rasprave. Ovo telo nadgleda, ovo telo upozorava, vodi računa o mogućim incidentima koji mogu da se dogode. Ono što će biti glavna nadležnost, da ono sarađuje sa drugim sličnim telima koji postoje u drugim zemljama, jer ovi incidenti se retko dešavaju samo u jednoj zemlji. Mi imamo situaciju da praktično svi ti incidenti se čak, i često se, istovremeno događaju na teritoriji više zemalja. Takođe treće telo koje će biti uspostavljeno to je CERT republičkih organa koji će se baviti, vršiti poslove koji se odnose na zaštitu od incidenata u IKT sistemima republičkih organa. Ono će imati nešto operativnije nadležnosti i funkcije od ovog nacionalnog CERT koji će biti u okviru Ratel. I četvrto telo, to će biti u okviru Ministarstva odbrane, dakle organ nadležan za bezbednost i zaštitu od kompromitujućeg elektromagnetskog zračenja. Kao kruna svih tih tela ili organa, imaćemo i telo za koordinaciju poslova informacione bezbednosti u koji će biti uključena sva ova tela, uključujući takođe i MUP, Ministarstvo spoljnih poslova, Ministarstvo pravde, zatim Generalni sekretarijat Vlade, predstavnike službi bezbednosti. To će biti kao što mu ime kaže, bukvalno telo za koordinaciju koje će razmenjivati informacije i predlagati aktivnosti i mere za zaštitu od bezbedonosnih rizika u različitim sistemima. Šta je suština ovog zakona? Vrlo kratko. Dakle, cilj koji želimo da postignemo sa ovim zakonom jeste da se poveća nivo zaštite i bezbednosti u informaciono-komunikacionim sistemima u zemlji. Kada se to postigne, to znači i veću zaštitu ljudskih prava, to znači i zaštitu privatnosti, to znači zaštitu pojedinca. Drugi cilj koji ovim zakonom postižemo, to je da podignemo svest institucija, organa, posebno građana o opasnosti koje postoje ukoliko ne zaštitimo dovoljno informaciono-komunikacione sisteme. To su dva ključna cilja koji ovaj zakon postiže. Biće potrebno da donesemo čak 11 podzakonskih akata nakon donošenja ovog zakona, da bi on u punoj meri mogao da bude implementiran i svakako implementacija samog zakona je mnogo teži posao nego što je njegovo donošenje ovde u Skupštini. Spremni smo da tokom rasprave i unačelu i rasprave o amandmanima prihvatimo sve one amandmane, sugestije, predloge koje će poboljšati ovaj zakonski predlog. Hvala.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Da) Reč ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, izveštavamo stav Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije, koji je na svojoj sednici u prisustvu predstavnika predlagača razmatrao u načelu Predlog zakona o informacionoj bezbednosti. Predstavnici ministarstva su tokom detaljnih obrazloženja predloženih mera istakli važnost predloženih rešenja za svakodnevnu praksu jednog društva koje u značajnom obimu, koje u presudnom obimu koristi informaciono-komunikacione tehnologije. Takođe, istaknuta je i važnost formiranja dodatnih napora da se regulativa u ovoj važnoj oblasti učini dodatno celovitom, što se postiže upravo predloženim zakonom. Treće, istaknuta je važnost i međunarodnog aspekta, kako u kontekstu evropskih integracija Srbije, tako i u kontekstu međudržavne saradnje, koji svakako diktira dimenzija izazova u informaciono-komunikacionoj bezbednosti. Tokom diskusije, članovi Odbora su se sa ovim utiscima složili. Oni su i potvrdili, a sa svoje strane dodatno naglasili kako nacionalni, tako i međunarodni aspekt mogućnosti daljih unapređenja privrednih aktivnosti, kao i naučno-istraživačkog rada, upravo u ovoj oblasti. Izjasnivši se glasanjem, svi prisutni članovi Odbora podržali su predlog jednoglasno. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa javljaju za reč? Da li mogu da zaključim, niko? Reč ima narodni poslanik, dr Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, s obzirom da sam i predsednik Odbora gde je Predlog zakona o oglašavanju bio, smatrala sam da nije potrebno da nedvosmisleno kažemo da zaista Predlog zakona o oglašavanju jednostavno je dobio jednoglasnu podršku za glasanje u plenumu, ali kao predstavnik, ovlašćeni predstavnik SNS mogu reći da je bilo krajnje vreme da se ovakav zakon donese, odnosno da je to jedan od prvih koraka koji su jako važni, pogotovo da rešimo jednu oblast koja je do sada imala dosta problema. Pre svega, imali smo vreme kada su prevaziđena mnoga dešavanja na tom tržištu, gde su jednostavno i oglašivači, ali i korisnici usluga oglašavanja, odnosno sami potrošači, bili dosta nezaštićeni. Ovim predlogom zakona dobijamo uređen sistem i tačno definisan uži i širi smisao oglašavanja. Ako oglašavanje predstavimo kao jedan vid promovisanja svih privrednih subjekata u cilju poboljšanja uslova na tržištu radi njegovog ekonomskog razvijanja, znači, ako gledamo određeni privredni subjekt posebno, onda vidimo da je jedan deo promotivnih aktivnosti, ali da je to sastavni deo svakog poslovanja određene kompanije, da svaka kompanija mora da odvoji određeni deo za marketing, a kako će ona to izvršiti, do sada smo imali dosta prevaziđene modele, kako ste rekli, oglašavanja. Danas sve više upadamo u deo koji se odnosi na elektronsko oglašavanje i dosta toga je obuhvaćeno Zakonom o informisanju, odnosno koji je Ministarstvo kulture, kroz onaj set koji je ova Skupština usvojila, definisao kada se odnosi na elektronske medije i medijske kuće, ali ono što je bitno reći da ste vi ovim predlogom zakona dosta toga sada zaštitili, uveli jedan red. Znači, tačno ste rekli kako oglašavač mora da se ponaša na tržištu, zatim, onaj ko oglašava, znači, može da bude i posrednik od strane samih oglašivača, ali i sam korisnik tih informacija, odnosno građanin kao potrošač ne sme da bude obmanut. To je najveći i najdublji problem koji mislim da se uvek na tržištu dešava i gde su sami potrošači uvek u dilemi da li su prevarili sa određenim informacijom ili ne? Ali, ono što je bitno da kažemo da, s obzirom da je Srbija na putu evropskih integracija, s obzirom da SSP mora da primenjuje i mi svake godine otprilike dajemo neki izveštaj o tome, a i EU o tome na kom smo to putu, na kojoj smo lestvici do koje smo stigli u implementaciji tih uopšte harmonizaciji evropskih direktiva, treba reći da su ovde vrlo važne te tri direktive usvojene koje se odnose na ovu oblast, a to su Direktiva 114 iz 2006. godine, ta 33 iz 2003. godine, iz 2010. godine 13. I, zašto je ona bitna? Zato što jednostavno podstiče tržište, podstiče konkurenciju, što je jako bitno, jer sa podsticanjem konkurencije otprilike potrošači bi trebali da budu zaštićeniji zato što cena roba i usluga bi trebale po tome da padaju. Ono što ste rekli da danas, recimo, onlajn prodaje su postale naša svakodnevnica, a što recimo pre 10 godina to nije bio slučaj, gotovo se nije ni znalo ni za društvene mreže, a ni za prodaju putem onlajna. Jednostavno, danas mi moramo da se prilagodimo novim trendovima tržišta. Na kraju krajeva, i naša deca postaju na neki način informatički mnogo obrazovanija i pretiču i nas roditelje u tom delu i negde i oni nas više informišu nego što mi sami to pratimo, tako da samim tim, mi ovo što danas radimo i postavljamo neke stubove razvoja informatičkog društva, a i na neki način i oglašavanja i funkcionisanja svakodnevnog tržišta, suštinski pokazujete ovim zakonom da uvodimo jedno novo lice Srbije kada govorimo u oblasti oglašavanja. Novine koje su definisane, kao što vidimo sada, pogotovo članom 2. tačno definišu prava i obaveze oglašivača, ali ono što je bitno da same promotivne poruke sada treba da budu tačno definisane. Zabrana oglašavanja u cilju obmanjivanjapotrošača sada su sankcionisane i članom 7. su tačno navedene ograničavajuće okolnosti do kojih jednostavno ukoliko prelazite te mere bivate kažnjeni, zatim, vid podsticanja da određena ponašanja budu zabranjena na tržištu kada je u pitanju oglašavanje takođe su definisane ovim zakonom i to je jako dobro. Dobro je što svi elementi ponuda u okviru deklaracija sada moraju da budu tačno istaknuti. Ja ću vam reći da ono što, recimo, nama fali, na primer iz oblasti same poljoprivrede, kada govorimo o genetsko-modifikovanim organizmima, recimo, što ne postoji na tačno definisanoj deklaraciji tačno definisani procenat, recimo GMO, po čemu bi potrošač sam bio informisan koliko toga, da li će kupiti određeni proizvod ili ne. To je ono na čemu Srbija zaista treba da radi. Vi ste sad kroz vaš zakonski predlog na određeni način obavezali oglašivače da kroz određene deklaracije, a Ministarstvo poljoprivrede, recimo, u budućnosti će morati na adekvatan način da se bavi da deklaracije budu striktno popunjene, a da oglašivač snosi odgovornost ukoliko takve deklaracije ne oglašava. Znači, ono što ste rekli da je došlo do liberalizacije u pogledu oglašavanja alkoholnih proizvoda s jedne strane stoji kada je u pitanju da se više ne definiše deo kada su vrste pića u pitanju, ali je dobro što je istaknuto u kojim vremenskim periodima tačno terminološki je dozvoljeno da se oglašavaju i na određeni način ste ostavili ugostiteljskom sektoru, ne samo kada su pića i duvan u pitanju, imaju određene oglasne table na kojima to njima neće biti zabranjeno, što je od velikog značaja za njih same. Na kraju bih rekla, što se tiče ovog zakonskog predloga, da je on prošao javnu raspravu pre gotovo godinu dana, znači, od 3. januara do 3. februara prošle godine, prošao saglasnost Evropske komisije i postoje dobri razlozi da se ovaj zakon usvoji. Naravno, grupa narodnih poslanika koji su u okviru Ekonomskog kokusa prihvatila je i neke predloge određenih privrednih subjekata koji su dali neka lepša tumačenja, pogotovo kada su u pitanju maloletnici. Mislim da je to provučeno kroz ceo zakon i zbog toga imate taj veliki broj amandmana. Ali, mislim da zaista donose decidno uređenje kada je u pitanju oglašavnje i kada su u pitanju učešća uopšte na tržištu, i maloletnici i u funkciji potrošača, kao i važan značaj. Drugi deo današnjeg paketa koji razmatramo je zakon koji se odnosi na uređenje sajber prostora, kako kažu danas moderni informatičari u svojim izlaganjima, odnosno bezbednost u svom informacionom prostoru. Kada govorimo o tome, treba reći da možda niste imali prilike u vašem ministarstvu da čujete, ali 10. septembra Odbor za odbranu i unutrašnje poslove imao je jednu javnu debatu, odnosno javno slušanje na temu postojeći pravni institucionalni okvir sajber bezbednosti Republike Srbije, gde su uz pomoć određenih eksperata iz nevladinog sektora zaista razmatrali ovu temu detaljno, ali ne samo zbog same bezbednosti, zbog toga što je taj odbor to organizaovao, već zbog toga što su došli eksperti iz zemalja iz regiona i jednostavno shvatile da su nedovoljnom brzinom reagovale, da je informatičko društvo, a ima logike da tehnika uvek mnogo brže napreduje nego društvene nauke, tako da uopšte društvene nauke nekako uvek kaskaju za tehnikom, ali da je taj sajber prostor dosta bio neuređen, odnosno nije postojao red, nisu postojale mere bezbednosti i da su zemlje u regionu shvatile da treba zajednički da rade na uređenju ovog prostora i na donošenje zajedničkih mera kojima bi se ovaj prostor zaštitio. Ono što je bitno reći, da su oni dali određene zaključke po tom pitanju, a to je da sistem same odbrane koji treba da se zaokruži je upravo donošenje ovakvog zakona, ali i donošenje strategije koja će govoriti o bezbednosti uopšte informatičkog prostora i ono što je bitno da zahtev EU nas negde i gura, jer je EU 2013. godine donela upravo Strategiju o informatičkoj bezbednosti, tako da je i na nama da se vodimo tim putem, ali da mere koje treba sprovesti sigurno i date su ovim predlogom zakona, da se definišu i one komponente koje se odnose i na javna privatna partnerstva, ali i na donošenje i regulisanje međunarodne saradnje, kako u regionu, tako i one koja nas obavezuje u okviru EU. Treba pozdraviti formiranje Nacionalnog saveta za informatičku bezbednost, kao i nacionalnog tela koje treba hitno da reaguje ukoliko dođe do određenih napada u ovom prostoru. Kada govorimo uopšte o tome koji je pristup kroz ovaj zakon dat, mislim da je gotovo svima jasno zašto je to Ministarstvo za telekomunikacije, zato što ono treba da okupi sve relevantne subjekte u društvu koje su u stanju da zaštite, na kraju krajeva, informatički prostor, ali i pristup jedan multidisciplinarni, odnosno da mnogo ministarstava treba da učestvuje u tome. Mislim da ovakav predlog zakona zaista govori o tome da Srbija krajnje odgovorno, i ova Vlada, se odnosi prema ovoj temi. Mi do sada to nismo imali urađeno. Znači, svi oni koji su govorili o tome da to postoji, jednostavno nisu mrdnuli prstom. Vi ste prvi koji praktično ulazite sa ovakvim zakonom pred narodne poslanike i uopšte pred Srbiju i to treba zaista pohvaliti. Na određeni način, to treba promovisati u javnosti, da je Srbiji ovakav zakon jedna nužna potreba, sa kojom jednostavno mi vodimo računa o bezbednosti i ljudi i materijalnih dobara, ali pre svega o našim potomcima. U Danu za glasanje, sigurno je da će ovakve predloge zakona Srpska napredna stranka prihvatiti. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Tomić. Reč ima ovlašćeni predstavnik SPS, mr Dejan Radenković. Izvolite.
Hvala potpredsedniče. Uvažene koleginice i kolege, poštovani potpredsedniče Vlade sa saradnicima, izgleda da smo pri kraju ovog mandata, ali to nije razlog da ne usvojimo reformske zakone i da se ponovo ne okupimo u novom sazivu i da budemo još više posvećeni unapređenju naše otadžbine u svakom pogledu. Donekle je i simbolično, ali iznad svega pošteno što ćemo usvojiti bolji zakon, u skladu sa najboljim praksama EU koje reguliše oglašavanje. Tako ćemo imati još poštenije izbore i odgovore na nedoumice koje nam donose novi mediji. Oni se razvijaju brže nego i sama legislativna aktivnost. Kako bilo, jedno je sigurno, da u novom sazivu SPS i njeni koalicioni partneri će biti još značajniji, iz prostog razloga što se dobar rad ne može sakriti. Krenuo bih pre svega od Zakona o informacionoj bezbednosti. Dugo godina najveća zaloga naše informacione bezbednosti bila su spora uvođenja rešenja elektronske javne uprave i iznad svega ograničenost javnih servisa i njihove raspoloživosti građanima on lajn. Takođe, bilo je problema i u međusobnoj komunikaciji državnih organa i ustanova, pa su građani bili vrlo često, da tako kažem, besplatne pismonoše između državnih institucija. Nešto je bilo do zakona koji su neusklađeni, nešto do nedostataka strategije o uvođenju elektronske uprave, a možemo da kažemo da je nešto bilo i do otpora onih koji su se plašili za svoja radna mesta i po neku privilegiju, legalnu ili nelegalnu, a nešto i do pukog straha od novotarija. Srbija je u tom pogledu slična drugim društvima koji ulaze u nešto novo. Ušli smo u uvođenje elektronske uprave. Svi koji žele da vide prednost iste, imaju mogućnost da ih vide na svakom koraku, i još više da sami uvide koliko još tu posla ima. Međutim, postoji i druga strana informacionih tehnologija i umrežavanja, a to je bezbednost podataka. U današnje vreme informacije su sve, a curenje informacija i njihova zloupotreba su problem i problemi koji su za Vladu i sve one koji brinu o nacionalnoj bezbednosti opasni, jednako koliko, slobodno mogu da kažem, pretnja terorizmom. Građanima veću opasnost predstavlja krađa identiteta i osetljivih podataka, nego krađa iz osiguranog stana. Primer informacionih „Robin Hudova“, kako bih rekao, kojima se mnogi ljudi u Srbiji danas dive, kao što su Snouden i Asanž, mogu samo da pokažu koliko štete može naneti neovlašćeni pristup informacijama ili pogrešno postavljen sistem. Ako se to desilo u SAD, zemlji koja je verovatno lider u IKT-u, u količini osetljivih podataka i zaštiti istih, govori da nikada nije previše pažnje na odmet. Koliko je ovo osetljivo pitanje, najbolje ilustruje sledeći primer. U poslednje dve godine više od hiljadu američkih kompanija je prijavilo upade u svoje sisteme i taj broj nezadrživo raste. U virtuelnom napadu na lanac trgovina u Americi tokom 2013. godine, na jednog od lanaca, da ga ne imenujem da ne bude prikriveno oglašavanje, što bi se reklo predlogom ovog drugog zakona o kojem ću kasnije, izgubljeni su podaci za više od 40 miliona kreditnih kartica. Provalu u informacionu sistem prijavio je jedan od najvećih trgovinskih lanaca u Americi, sa preko 2.200 prodavnica – 60 miliona uhakovanih naloga je bilo. U maju 2014. godine I-Bej je morao da prizna da su kompromitovani nalozi više od 100 miliona korisnika ovog servisa, što predstavlja verovatno najveću sajber provalu u istoriji interneta. Stvarni broj oštećenih daleko je veći, jer mnoge kompanije i ne znaju šta ih je snašlo. Već pomenuta kompanija otkrila je provalu u sistem tek pet meseci, zamislite, posle tog incidenta. Moram da se nadovežem i na ono što je i ministar u svom uvodnom izlaganju rekao i naveo je taj primer, a ja ću malo detaljnije reći kako to izgleda, čisto kao primer šta nas može očekivati u budućnosti, mada mi to sve predupređujemo ovim zakonskim predlogom, jeste da je najgore prošla, tačno je, ministre, Estonija, a razlog je bio zato što je bronzani spomenik ruskom vojniku iz Drugog svetskog rata, koji je trebalo da se izmesti iz Talina na njihovu periferiju. Nakon tih protesta, koji su organizovani, i gde je uhapšeno više stotina ljudi, usledio je masovni DdoS napad na Estoniju, izveden sa preko 85 hiljada lokacija širom sveta, a koji je praktično paralizovao estonski bankarski sistem, državne institucije, novinske portale na nekoliko dana, što je bio ogroman problem za Estoniju. Jednostavno, narod je navikao da koristi sve prednosti interneta. U pomoć su morali da im priteknu NATO eksper-ti, a kriza je stavljena pod kontrolu tek kada se Estonija odsekla od interneta i spo-ljašnjeg sveta. Ministar odbrane Estonije je tada rekao da je samo sreća pomogla da ovo prežive. Moram da napomenem da je američki predsednik Obama u više navrata saopštio da ovakve pretnje shvata ozbiljno. Sajber opasnosti spadaju u red najvećih ekonomskih i bezbednosnih izazova sa kojima se susreće američka nacija. Slično zvuči i predviđanje nekadašnjeg šefa CIA iz 2011. godine koji očekuje da se sledeći Perl Harbor desi u sajber svetu. Obama je u više navrata izjavio da je internet mreža strateški nacionalni resurs koji će biti agresivnije branjen. Moram da napomenem, čisto da imamo u vidu, da je predlogom budžeta za 2016. godinu 14 milijardi dolara američka vlada predvidela kako bi se bolje zaštitile savezne i privatne mreže od hakerskih pretnji. Savezno finansiranje sajber sekjuritija je stalno rastao u poslednjih nekoliko godina, što je odraz intenziteta pretnji američkim kompanijama i vladinim agencijama koje se suočavaju sa sajber napadima, kako domaćim, tako i stranim. Da je situacija ozbiljna govori i ta činjenica da je na čelo sajber koma tj. sajber komande postavljen general Kejt Aleksandar, direktor Nacionalne agencije za bezbednost. Slično postupaju mnogi drugi, uključujući Rusiju, Veliku Britaniju, Izrael, Severnu Koreju, Kinu, Iran koji se hvali da poseduje drugu po veličini sajber armiju na svetu. Pametnima je sve ovo dovoljan razlog. Takođe, postavlja se i pitanje balans između potrebe da se zaštite podaci i potrebe da isti budu javni. Tu se traži lep balans između zaštite i javnosti i preciznog definisanja ko sve ima pravo na pristup podacima. To su pitanja koja su srž razumevanja, odnosno potrebe za bezbednošću i bezbrižnog života naše dece i sigurnog života naših građana i potrebe da se javna vlast vrši na javan način. Konačno možemo doneti najbolje zakone, ali napadi na informacione sisteme će se dešavati. Deo smo svetske slagalice i deo smo velikog sistema saradnje između država koje slobodu, demokratiju i vladavinu prava, vide kao svoje postmente. Zato moramo imati rešenja šta da radimo ako sistem bude narušen i kako da se šteta minimizira. Zaštita podataka je danas jednako bitan aspekt zaštite slobode, kao što je nekada bila zaštita nacionalnih granica. Zakon o IKT daje odličnu osnovu za miran san naših građana, sigurnost da te podatke neće zloupotrebiti ni insajderi ni autsajderi. On je samo deo celokupnog mozaika zaštite, kao nacionalne bezbednosti tako i ličnih podataka i samo ako je usklađen sa ostalim zakonima i strategijama, on može dati pune svoje rezultate. To je slučaj u ovom predlogu i on je usklađen, kao što sam već rekao, sa pravnim stečajevinama EU, drugim domaćim zakonima i predstavlja osnovni sistemski zakon u oblasti bezbednosti. On će naravno biti nadograđivan. Kako se dalje bude uvodila javna uprava, službe modernizovale i saradnja sa partnerima u inostranstvu jačala. Kada je u pitanju drugi zakon koji je danas pred nama, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, to je Zakon o oglašavanju. I mi smatramo iz SPS-a da on dolazi u pravi čas. Izbori su na pomolu, mada su kod nas u stvari vanredni izbori redovno stanje a redovni izbori vanredno stanje, tako da nije loše da uredimo novu oblast na sveobuhvatniji način. Šalu na stranu. Bitno je to, ali iznad svega je bitno da pratimo realnost i ja se odlično sećam vremena kada je donošen, sada već prevaziđen Zakon o oglašavanju. Niko tada nije mogao ni da pretpostavi koliko će „onlajn“ poslovanje napredovati u našoj zemlji, koliko će društvene mreže napredovati, koliko će se samo oglašavanje generisati, koliko će naša zakonska regulativa biti dvosmislena i nemoćna kada se pojave prevarne prakse ili neetične radnje u ovoj oblasti. Zakon nam omogućava da uhvatimo korak sa vremenom i da postavimo zakon tako da odgovara razvoju informacionih tehnologija. Koristili smo sva raspoloživa dostignuća, opet, to nam je sudbina, da koristimo raspoloživa dostignuća zemalja EU i tražili smo najbolje moguće načine kako da izaberemo ona koja su najprimerenija našoj zemlji. Takođe, tražili smo i način kako da nam ovaj zakon potraje dovoljno dugo, da ostavimo prostor da se isti dopunjava kako vreme bude prolazilo. Zamislite 2017. godinu, kada će virtuelna realnost biti proizvod koji će iz faze ranog lansiranja preći u fazu rasta. Zamislite korišćenje holograma, šta sve možemo da uradimo primenom novih gedžeta? Ceo svet se otvara pred nama, svet komuniciranja, oglašavanja, poslovanja, i moramo biti spremni da ga pratimo i da imamo osnov da primenimo principe koji su stari hiljadama godina, i koji stvaraju obligaciono pravo u svetu modernih tehnologija i koje se rađaju i zastarevaju tokom samo jednog skupštinskog mandata, doduše, onog koji se ređe dešava. Naravno, ne bavimo se samo dinamičnim novim tehnologijama u Zakonu o oglašavanju. Neki od starih medija prolaze kroz izazove novih načina korišćenja. Pokušavamo i uspevamo da budemo fiskalno odgovorni, u skladu sa time se i ponašamo. Dobra regulacija oglašavanja stvara osnovu da ne zalivamo sivu ekonomiju. Dobra regulacija stvara osnovu da ne zatrpavamo sudove parnicama kojima nema kraja i da ne reagujemo i da ne negujemo prevarna ponašanja kroz zakone koji omogućavaju sve i koji su lišeni svojih sadržaja. Dakle, sve u svemu, uvažene koleginice i kolege, primakao nam se i privremeni raskorak, ali u narednih, najmanje mesec dana, treba da nastojimo da radimo kao što je to bilo od prvog dana. Moramo čvrsto da stojimo u misiji modernizacije i uređenja naše države. Moramo da pobedimo svaku nepravdu i da čvrsto stojimo na tom zadatku. Iznad svega na samom kraju, znajući da će bilo koja većina teško naći posvećenije reformama i transformaciju Srbije u normalnu evropsku državu, kao najbolju, nastavićemo da dajemo svoj doprinos poboljšanju zakonskim aktivnostima. Ja vam se zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem se. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite gospodine Đurišiću.
Hvala predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, poštovani gosti iz Ministarstva, kolege poslanici, dva zakona koja su pred nama, po mišljenju Poslaničke grupe Boris Tadić, SDS – Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije, predstavljaju dobar korak ka uređenju pravnog sistema Republike Srbije, ka usklađivanju naših propisa sa evropskim propisima i pre svega treba da olakšaju građanima život. Možda da smanje izloženost porukama ekonomskim, koje se danas, kroz razne medije, to i jeste činjenica da od trenutka kada je poslednji put, odnosno kada je prethodni zakon donet, pre nešto više od 10 godina, mediji koje danas najčešće ljudi koriste, nisu ni postojali, tako da je bilo neophodno izvršiti jednu inovaciju Zakona o oglašavanju. Takođe Zakon o informacionoj bezbednosti je nešto što do sada nije postojalo u pravnom sistemu Srbije i jeste jedan veliki iskorak koji treba da omogući sigurnost podataka koji se svakodnevno na mestima na kojima smo i svesni, a još više na načine i na mestima na kojima nismo svesni, prikupljaju o svima nama. Često i ovih dana možemo da čitamo kako su određeni podaci dospeli u ruke onih u kojima ne bi trebali da budu i kako su moguće razne zloupotrebe i danas, odnosno ovo vreme u kome živimo i kome idemo, može da dovede do toga, da praktično ceo život određene osobe ne postoji ukoliko se obrišu svi podaci koji se nalaze u nekoj elektronskoj bazi podataka. Sve manje se radi sa papirom i danas, sutra, možemo se naći u situaciji da nas neko, pritiskom na jedno dugme, praktično može obrisati sa lica zemlje. Ali dobro, ovaj Zakon o informacionim bezbednostima to treba da spreči i mi ćemo podržati ovaj zakon. Videćemo kakva će njegova primena biti, sigurno da u vreme velikog informacionog razvoja i promena da će i ovaj zakon tražiti da se promeni. Dobro je što se pravi jedno državno telo koje će pratiti rad u tim oblastima, pre svega voditi računa da podaci koji se prikupljaju u državnim organima budu dobro zaštićeni. Rekao je ministar kako banke, telekomunikacione kompanije imaju dosta dobro zaštićene sisteme, one dosta ulažu u to, država nekad nema dovoljno resursa, možda nema ni dovoljno svesti o tome koliko je potencijalna opasnost od zloupotrebe podataka. Mislim da ćemo u narednom vremenu kroz primenu ovog zakona svi postati svesniji, da ćemo se odgovornije ponašati prema podacima koji se danas o svima nama prikupljaju na razne načine. Hteo bih nekoliko rečenica i najviše bih govorio o Zakonu o oglašavanju, naša poslanička grupa je dala neke amandmane, načelno bih rekao koji idu ka još restriktivnijem propisivanju mogućnosti oglašavanja duvanskih proizvoda, alkoholnih pića i sadržaja koji mogu da upućuju na pornografske sadržaje. Mi smo u tom smislu predložili da se potpuno, da kažem, onemogući i ono što u članu, čini mi se, 56. zakona govori šta se ne smatra pod oglašavanjem duvanskih proizvoda, a mi smo stavili da se smatra. Smatramo da je oglašavanje po našem mišljenju kada to mogu građani da vide. Dođete na trafiku da kupite nešto, možda lizalicu za dete, a tamo stoji „lcd“ ekran na kome stoji logo određene kompanije koja prodaje duvanski proizvod i to se onda pod ovim zakonom ne smatra oglašavanjem. Mi smatramo da je to oglašavanje i da to ne treba dozvoliti. U hipermarketima, dođete na kasu, a tamo stoji ogroman boks gde stoje cigare sa određenim brendom, na recimo kasi, gde kaže – kasa za ljude koji dolaze sa malom decom. Naravno ništa nije idealno, pogotovo veliki duvanski proizvođači, proizvođači alkoholnih pića imaju veliko iskustvo i ta borba traje već decenijama. Kako je krenulo ograničavanje oglašavanja oni pronalaze nove načine da svoj proizvod oglase, a države se na razne načine, kroz razna iskustva, ako žele da sprovode takvu politiku, gledaju kako to da ograniče. Ovim zakonom i kao prihvatite naša rešenja sigurno da ta borba neće biti završena. Ona će se nastaviti, nalaziće se novi načini da se zaobiđe zakon i kroz primene novih tehnologija i ona neka iskustva koja te kompanije, a to su uglavnom velike multinacionalne kompanije koje rade svuda u svetu, pa onda u nekim zemljama probaju nešto pa vide da to funkcioniše, pa onda to krenu da primenjuju i u drugim zemljama. Mi smatramo da je pušenje jedan štetan porok, da puno košta državu i da je oglašavanje duvanskih proizvoda nepotrebno. Zato smo predložili da ovaj zakon bude još restriktivniji što se toga tiče. Takođe, slični su nam argumenti i kod određenog restriktivnijeg pristupa oglašavanja alkoholnih pića bez obzira na to što je ministar rekao da je sada drugačije. Zakonom o jakim alkoholnim pićima su napravljene drugačije definicije na blaga i jaka alkoholna pića. Mislimo da je oglašavanje jakih alkoholnih pića i u ovom terminu od 23 časa do šest ujutru nepotrebno. Takođe smatramo i nepotrebno ostavljena mogućnost da se u elektronskim medijima dozvoli i posle ponoći oglašavanje sadržaja koji upućuju na pornografiju i da je potrebno, i kroz neke amandmane smo to predložili, dodatna zaštita maloletnika od raznih oglašavanja. Ono što smatramo da je loše u ovom zakonu, čini mi se, to je nekoliko stvari. Prva stvar je, imaćemo, jel, izbore u narednih nekoliko meseci i meni je bio interesantan način na koji je zakon predvideo lepljenje plakata. Kada krenu izbori, znate svi, plakati se koriste u kampanjama, nalaze se i na mestima koja su za to određena, a mnogo češće i na mestima koja nisu za to određena. Mislim da naravno treba zakon da propiše mesta na kojima je dozvoljeno lepiti plakate ili eventualno druge neke sadržaje za oglašavanje, ali mi je potpuno nejasno kakva se sad dozvola za postavljanje plakata na mestu koje je već određeno za postavljanje plakata traži od onoga ko postavlja? To je čini mi se u članu 40, 42, ne znam ni ja. Traži se neka dozvola, ne znam kakva je to dozvola, da se na mesto koje je već određeno da se na njemu postavi plakat. Kao što mi nije jasno, pogotovo u vreme kampanja, tamo se u jednom članu poziva da za neke druge, član 41. govori o načinu za postavljanje bilborda i o tome da se raspisuje konkurs, odredi lokalna samouprava površine gde to može da se radi, a onda se za neke druge oblike oglašavanja na ulici, kaže – propisuje se ista procedura kao i za postavljanje bilborda, koja podrazumeva konkurs, plan godišnji. Kada krene kampanja to je praktično nemoguće izvesti i praktično se onda ceo taj deo političkog oglašavanja na sredstvima „dor adertajzing“ stavlja u sivu zonu, odnosno nelegalnu zonu. Mislim da bi trebalo videti mogućnost da se razmotri da se malo jednostavnija procedura za to omogući, naravno vodeći računa da posle izbora naši gradovi ne izgledaju kao da, hajde da kažem, da je kroz njih prošao tajfun pa da su u nekom haosu, haosu i neredu. Takođe, kaznene odredbe ovog zakona su definisane u jednom članu. Prilično strogo su definisani novčani iznosi, recimo, kaže se – od 300 hiljada do dva miliona dinara za pravna lica, ali onda je pobrojano trideset i nešto tačaka gde su u okviru tog iznosa sredstava pa i to postavljanje plakata, te dozvole ili eventualno na mestu na kome to nije dozvoljeno, a zajedno sa tim je izmena i oglašavanje duvanskih proizvoda. Sada nekoj multinacionalnoj duvanskoj kompaniji da plati iznos od dva miliona dinara nije verovatno nikakav problem, a možda neki koncert neke mlade rokenrol grupe koja napravi plakat pa ga stavi negde na neki zid gde nije dozvoljeno, sada možda od njih tražiti dva miliona dinara, makar i 300 hiljada dinara smatram da je previše i mislimo da svi prekršaji u ovom zakonu su stavljeni praktično u taj jedan opseg kazni od 300 hiljada do dva miliona, što mislimo da nije primereno. Na kraju, za mene potpuno je nejasno u prelaznim i završnim odredbama zašto je ostavljeno da ostaju da važe članovi 86. i 87. starog Zakona o oglašavanju koji govore o oglašavanju državnih organa? Ako ta dva člana treba da postoje i dalje u pravnom sistemu nekako je bilo logično da se oni nađu u samom zakonu, a ne da ovako ostanu dva člana iz nekog starog zakona, a sada donosimo potpuno novi zakon o oglašavanju. Nisam pravnik, kažu mi da je to moguće, ali jednostavno mi je neobično da se predlagač zakona na taj način. Mogla su i ova dva člana da se prepišu iz starog zakona, da nastave da važe, da bi neko lakše kada gleda zakon mogao da sva pravila vezano za oglašavanje pronađe na jednom mestu, a ne da sada traži stari zakon, pa koji članovi važe, koji ne važe. Tu nažalost nismo stigli nikako da intervenišemo nekim predlogom amandmana. Da li postoji možda neki način čisto da bi naš pravni sistem delovao što uređenije, što je pretpostavljam i namera predlagača kada je predložio ovaj zakon da nam sfera oglašavanja jednostavno bude što uređenija? Mi danas nismo ni svesni u kojim sve trenucima smo izloženi oglašavanju. Svi sadržaji, šta god otvorite, da li su to novine, da li šetate ulicom, da i naravno gledate televiziju, svuda postoji oglašavanje koje, kako i sam zakon ovde nekada definiše, prikriveno oglašavanje. Razne stvari u ovim godinama su oglašivači razvili i razvijaće i dalje načine da se obrate konzumentima tj. svima nama i nismo ni svesni količine svih tih poruka koje primamo svakodnevno . Ovaj zakon jeste korak napred u odnosu na ovaj prethodni, a ja se nadam da će ministar i Vlada podržati našu nameru da još restriktivnije zakonska rešenja budu u slučaju oglašavanja duvanskih proizvoda, alkoholnih pića i sadržaja koji upućuju na pornografiju. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar, dr Rasim Ljajić. Izvolite.
Krenimo od poslednje primedbe koju ste naveli. Biće ispravljena kroz amandmane. Zaista je nelogično da ova dva člana budu u prelaznim i završnim odredbama. Druga stvar vezano za plakate na javnim površinama na nivou lokalnih samouprava. Ne radi se, ako ste videli, član 42, o kumulativnom. Prema tome, oglašavanje na plakatu koji se postavlja na javnoj površini je dozvoljeno ako, pa pod jedan ili dva, javna površina za postavljanje plakata aktom jedinice lokalne samouprave određena za te namene ili za postavljanje plakata na javnoj površini je potrebna dozvola jedinice lokalne samouprave po pribavljanju te dozvole. Znači, ne jedno ili drugo, već jedno ili drugo. Sigurno da dilema će uvek ostati vezano za restrikciju, vezano za oglašavanje i alkoholnih pića i cigareta. Mi smo što se tiče duvana i duvanskih proizvoda u potpunosti prihvatili sve i konvencije Saveta Evrope i direktive Evropske unije. Što se alkohola tiče, s obzirom da je dosta rastegljivo definisano i čak i u praksi u zemljama EU, ako to uporedite sve, videćete da spadamo u grupu zemalja koja ima restriktivniji pristup oglašavanju alkohola i alkoholnih pića. Verovatno je moglo i restriktivnije, ja sam rekao da Norveška u potpunosti zabranjuje reklamiranje alkoholnih pića u štampanim medijima, da u elektronskim medijima takođe slika je prilično šarolika od zemlje do zemlje. Nastojali smo da, hajde uslovno rečeno, nađemo neku sredinu, s jedne strane potrebe industrije jedne i druge kakve god, i s druge strane, zaštite potrošača, odnosno da ukažemo na štetnost, odnosno na ove poroke, kada govorimo o alkoholu i duvanu. Zato će biti doneta i ta upozoravajuća poruka, sadržaj te poruke će biti vrlo jasan, decidiran, koja govori o štetnosti alkohola, a za duvan nismo ništa menjali, tu već postoje pravilnici koji to definišu.
Zahvaljujem se gospodine ministre. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Demokratske stranke, narodi poslanik Dejan Nikolić. Izvolite gospodine Nikoliću.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ministre ono što jeste dobro i to sve vreme od kada sam poslanik naglašavam da je jako dobra stvar da zakoni prolaze duge javne rasprave i da stručna javnost, oni koji su zainteresovani mogu da utiču, daju predloge. To je pomalo i neobično i da poslanici ukazuju i da hvale ministre za zakone koji prolaze javne rasprave, jer to treba da bude konstanta, to treba da bude normalna stvar. Međutim, veliki broj zakona dolazi bez javne rasprave, vrlo je važno da kao poslanici ukazujemo na to, da vršimo svojevrstan pritisak na ministre da zakoni moraju da prolaze javne rasprave. Oba zakona su prošla dugu javnu raspravu i duge javne rasprave. Vidim da ste i veliki broj sugestija stručne javnosti usvojili što jeste pohvalno. Odgovorili ste na moju glavnu zamerku koja se tiče Zakona o oglašavanju, dakle, to jeste, kao i kolega Đurišić, to jeste bila i moja zamerka, to je bila zamerka i Agencije za borbu protiv korupcije i dela stručne javnosti, a to je oglašavanje javnih institucija. Saglasićemo se da je to ozbiljan prostor za korupciju. Nije jasno zašto se recimo preduzeća koja imaju monopole na tržištu oglašavaju u medijima u kojima se oglašavaju. Dobro je da ćemo u jednom amandmanskom procesu o tome razgovarati. Vrlo sam zainteresovan. Bilo je neobično da dva člana starog zakona regulišu ovako jednu veliku materiju i da priznam, bio sam spreman da podržim i ovakvu vrstu zakona da ste danas rekli - da, ali radimo na jednom novom zakonu koji će regulisati čitavu sferu javnog oglašavanja organa koji vrše vlast, javnih institucija. Ponavljam, ogroman prostor za korupciju. Nije to nešto što se dešava godinu, dve ili tri unazad, to se dešava 20 godina unazad i dobro je kada dolazite sa novim zakonom da o tome razgovaramo. Onda nastavljamo raspravu, onda kada bude u pojedinostima. Što se tiče Zakona o informacionoj bezbednosti, prvo, korak napred. Ozbiljan korak napred, međutim, moje zamerke idu u jednom pravcu da ako su pretnje velike, zašto danas važi ukoliko niste na internetu, ukoliko niste onlajn, vi zapravo ne postojite, to je vaša lična karta. Danas se čitavo društvo preselilo onlajn, kompletna poslovanja, kompletne komunikacije. Neću pogrešiti ako kažem čitav život se preselio na internet. Prosto, proporcionalno širenju te sfere, proporcionalno se šire i javljaju opasnosti po sve one koji su činioci tog društva koje se širi, a to su svi građani globalnog sveta u Srbiji, preko pet miliona korisnika interneta. U Srbiji se pre nekoliko godina desio jedan incident da je objavljena baza sa preko pet miliona podataka pet miliona građana, građana Srbije. Šta se desilo onda? Spore reakcije, birokratija, obavešten Poverenik za informacije od javnog značaja, pa Zaštitnik građana, pa dok su skinuli sa interneta, a posledice nisu poznate. Zato je važno formiranje CERT, Nacionalnog centra za prevenciju rizika, vrlo je važno, međutim, koja je moja zamerka. Vi ste napravili jedan soft model, da tako kažem, sa nekim ovlašćenjima kada znamo da su pretnje ozbiljne, velike. Vaše objašnjenje jeste – hajde, da ga napravimo pa da vidimo kako će da se razvija. Ja kažem – isuviše se pretnje brzo kreću, razvijaju, isuviše su velike da mi sada napravimo jedno telo sa mekim ovlašćenjima, pa onda da usaglašavamo, da ga poboljšavamo, da menjamo zakon. Moj predlog je da je odmah trebalo razgovarati, napraviti jedno ozbiljnije telo sa većim ovlašćenjima koje će možda bolje prevenirati i sajber kriminal i sajber terorizam i sve one pretnje koje vrebaju danas onlajn i preko interneta. To je moja glavna zamerka. Drugo, u zakonu ne postoji kada ćemo formirati ovaj nacionalni centar. Ne znamo, idu izbori, to se neće desiti u narednih šest meseci sigurno. Jedanaest podzakonskih akata, bilo je više, smanjili ste. Stručna javnost vam je ukazala na to kroz javnu raspravu. Delom ste tu primedbu usvojili, smanjili broj podzakonskih akata ali je i 11 previše. Praksa govori da kada imamo 11 podzakonskih akata, verujem da ćemo za godinu dana razgovarati o ovome da je prosto neprimenljivo. Ukoliko ne donesete svih 11 podzakonskih akata ovaj zakon će biti gotovo neprimenljiv. To može da se desi i za godinu dana. Već smo imali ozbiljne pretnje, već smo imali jedan incident koji je naneo ozbiljne štete. Ne znamo šta će se desiti za mesec, dva ili tri, a mi nećemo imati formiran Nacionalni centar za prevenciju bezbednosti. Mi nećemo imati jedan funkcionalni zakon ukoliko ne donesete 11 podzakonskih akata. Previše, ministre, to je moja zamerka. Dakle, veća ovlašćenja Nacionalnom centru. Brže usvajanje, ukoliko ne usvojite amandmane, a teško je to amandmanima ispraviti, ukoliko vaše Ministarstvo ne bude agilno u usvajanju podzakonskih akata sve ovo ostaje mrtvo slovo na papiru i neko reče – građani će moći mirno da spavaju. Neće, ukoliko ne donesete podzakonska akta, dok ne vidimo kako se sprovodi ovaj zakon neće moći niko mirno da spava. Kažem, svaki građanin, zato što je objavljena baza sa podacima gotovo pet miliona ljudi. To je ozbiljna pretnja po bezbednost svakog građanina Srbije i svake građanke Srbije. Još jedna stvar, kada se desio taj incident, prvo je kontaktiran Poverenik za informacije od javnog značaja i Zaštitnik građana, oni danas nisu u sastavu tela koje koordiniše bezbednost. Oni prosto moraju biti u sastavu ovog tela. Ako njih prvo kontaktiramo, a oni nisu, opet se informacije gube u birokratiji i opet ne idu na pravo mesto. To je moj predlog da kroz amandmanski proces usvojite da i Poverenik za informacije od javnog značaja i Zaštitnik građana budu deo tela za koordinaciju poslova informacione bezbednosti. Spreman sam da kao poslanik pratim primenu ovog zakona, pratim donošenje podzakonskih akata i da zajedno zaista tu sferu učinimo bezbednom ili bezbednijom za sve građane Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodine Nikoliću. Reč ima ministar, potpredsednik Vlade dr Rasim Ljajić.
Tačno je da smo imali jako dugo javnu raspravu. Ja bih čak rekao i predugu. Praktično javna rasprava je bila u januaru prošle godine i baš iz razloga što smo hteli da čujemo i nakon okončanja javne rasprave sve primedbe, sugestije, predloge za poboljšanje ovog teksta mi smo ovako kasnili sa donošenjem ovog zakonskog rešenja. Takođe, tačno je da je bila jako spora reakcija u slučaju incidenta o kojem govorite i zapravo u tome treba tražiti i glavni razlog za donošenje ovog zakona. Nije se znalo kom telu prijaviti tako veliki incident i to nije bio jedini bilo je i ranije slučajeva da međunarodne organizacije, odnosno nacionalni CERT-ovi drugih država nisu imali kome da prijave incidente ili najavu incidenata koji bi mogli da se dogode. Dakle, nesporno je da ovo bila jedna oblast koja je potpuno neuređena, ali iz toga proističe i zapravo glavni razlog zašto je ovaj zakon neophodan. Takođe, bih se složio da je mnogo podzakonskih akata, ali je ovo živa stvar i živa materija koja se menja bukvalno ne više na godine, nego na mesece i ovo je jedan krovni zakon koji postavlja standarde, posebno kada govorimo o merama zaštite i kada govorimo o nadzoru nad sprovođenjem ovog zakona, odnosno zaštitnih mera. Ostavili smo namerno da se podzakonskim aktima uređuje da bi se prilagođavali realnostima, stvarnostima i razvoju tehnologija koje neumitno teče, i na koje moramo da se prilagođavamo. Međutim, mi smo predvideli da tih 11 podzakonskih akata bude doneto u roku od 12 meseci, međutim, bila su dva amandmana, jedan, mislim poslanika DS da se to smanji na tri meseca što objektivno nije realno i drugi amandman ne znam ko je podneo da se smanji rok na šest meseci, mi smo to našli kao neko srednje rešenje. Dakle, da u narednih šest meseci budu doneti svih 11 podzakonskih akata, jer vi ste u pravu, jer ako to ne uradimo ovaj zakon će ostati ili spisak lepih želja ili mrtvo slovo na papiru. Poslednja stvar, to je bila i glavna dilema u samoj javnoj raspravi oko ovlašćenja Nacionalnog CERT-a. Dakle, i većina učesnika je dala ovu vrstu primedbe. Zašto Nacionalni CER nema operativna, odnosno izvršna ovlašćenja? Međutim, ako damo izvršna ovlašćenja pitanje je gde će te inspekcije onda koje treba da vrše nadzor, kontrolu, ko će pisati prijave, gde ih smestiti? Pribegli smo jednom rešenju, prvo koje je prisutno u svim zemljama EU i s druge strane pribegli smo rešenju koje u praksi može više, bolje, uspešnije da ministarstvo nadležno za ove poslove ima izvršna ovlašćenja, a da Nacionalni CERT ima sva ova druga ovlašćenja u smislu upozoravanja, analize, sagledavanja stanja na globalnom nivou, davanje preporuka svim institucijama u zemljišta šta da se radi prema tome mi tu dilemu nećemo rešiti ni ovim zakonskim predlogom, ono će sigurno ostati i predstavnici, odnosno ljudi koji su davali te sugestije da damo CERT-i veća izvršna ovlašćenja će i dalje ostati na tome. Mi smatramo da je ovo jedno dobro rešenje, da je operativnije, da će biti efikasnije, a da opet Nacionalni CERT neće izgubiti ništa. Kad govorimo o njegovom značaju na polju informacione bezbednosti u zemlji, posebno o zašiti mera koje treba da primenjuju IKT sistemi.
Zahvaljujem se gospodine ministre. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Mirjana Dragaš.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, gospodo narodni poslanici, pred nama su danas dva zakona. Zakon o oglašavanju i Zakon o informacionoj bezbednosti. Ovi zakoni regulišu različite oblasti, ali ipak imaju nešto zajedničko. Jedan se odnosi na trgovinu, odnosno promociju proizvođača i proizvoda i iznalaženja najboljeg puta do građana, odnosno potrošača. Drugi, da se zaštite svi koji su korisnici internet usluga u uopšte informacionih komunikacija. Njihova zajednička tačka su novi modeli informacionih komunikacija, lako i brzo prenošenje informacija i znanja, pružanje usluga, različite vrste dostupnosti roba i proizvoda, ali i dostupnost različitih podataka i o ličnosti, kao i o državnim poslovima. Dakle, nalazimo se u novom vremenu, u 21 veku, veku novih odnosa i komunikacija što od svih nas traži nova znanja, poštovanje novih pravila, odnosno to je komunikativnost, široka informisanost, brzina reagovanja u zaštiti podataka koje su od posebne važnosti. Tako su zajednički i ovi zakoni, oba se oslanjaju na nove tehnologije, donose nova pravila, s obzirom na brzinu njihovim promena, brzo se moraju menjati zakoni i prilagođavati uslovima u praksi i onome što postoji u međusobnim odnosima. Prvi Predlog zakona o oglašavanju, predstavlja vid promovisanja privrednih subjekata, ali tako da ne naruše pravila otvorene tržišne komunikacije, oglašavanje, uvek i svuda, mora da podleže određenim pravilima, da objektivno prikazuje proizvod razlike između pojedinih, ali tako da se održi ravnopravna tržišna utakmica i omogući dolazak pravih proizvoda do krajnjih kupaca, odnosno potrošača. Subjekti i učesnici u ovom procesu, kao što vidimo iz ovog zakona, ali što možemo da osetimo i vidimo u životu i u praksi su veoma različiti i dosta ih ima u tom lancu, i to su, proizvođač, prenosilac oglasnih poruka, oglašivač, distributer i potrošač koji je u suštini krajnji cilj. Cilj oglašavanja je, kao što smo rekli podsticanje tržišne utakmice, pravna sigurnost, poboljšani standard potrošača. To je danas jedna kreativna industrija i ja bih rekla da je to danas umetnost, od oglašavanja korist imaju svi proizvođač, potrošač, ali i država na osnovu poreza koje prikuplja. Predstavljanje proizvoda, odnosno oglašavanje mora da podleže određenim pravilima koji će obezbediti objektivno, isticanje kvaliteta određenih roba i usluga i isti odnos prema svima, održivost poštene borbe na tržištu, našta ovaj zakon upućuje i što reguliše. Oglašavanje koje je počelo veoma davno, možemo reći pre jednog veka, obično su bile ranije reklame ili smo ih tako zvali, a danas je došlo do vrlo razvijene dinamične industrije koja raznim, pisanim i audiovizuelnim sredstvima nalazi put do potrošača, „sa ciljem da im poveća standard“. Ja ću tu staviti čak i znake navoda, s obzirom da su razne zloupotrebe, informacija koje dolaze do potrošača, pa se onda može postaviti objektivno pitanje da li je uvek svuda i kod svakoga proizvođača i prenosioca usluga, cilj da se poveća standard potrošača ili je cilj profit koji proizvođač želi da ostvari. S obzirom na otvorenost tržišta i komunikaciju, ova regulativa je vrlo dinamična i zato ne treba da čudi što se stalno menjaju pravila, donose novi zakoni koji moraju biti usklađeni sa stanjem oglašavanja na tržištu, ne samo sa modernim zakonima koji su propisani u EU, kojima se usklađuje naše zakonodavstvo u procesu pridruživanja istoj. Ovaj zakon je vrlo razuđen i preko svojih 80 članova pokušava da reguliše sve objekte, stanja i odnose na tržištu, u procesu oglašavanja i borbe potrošača. Ja bih rekla da su za mene dva najvažnija poglavlja, poglavlje koje reguliše opšta pravila i to su članovi zakona od četiri do 20, kao i posebna pravila koja se odnose na specifične situacije, oblasti zaštite, specifične subjekte kao što su deca, mladi itd, koji se moraju zaštiti, i treće poglavlje koje nam privlači posebnu pažnju je vrlo značajno, to su u stvari kaznene odredbe. Bilo bi idealno kada bi se sam život odvijao po pravilima i onako kako je napisano. Tada bi nam reklame, kako ih popularno zovemo bile lakše u mnogim situacijama, prihvatljivije, imali bi u njih više poverenja, isto tako i u robu koju dobijamo kao i u proizvođače, u deklaraciji o kvalitetu i sastavu robe, o roku trajanja određenog proizvoda, zemlji porekla, uslovima prodaje robe, ceni, uslovima na tržištu itd. Sve je to važno. Sve ovaj zakon dotiče u cilju sticanja što većeg profita, a nažalost novac je danas kod mnogih i jedini Bog, vrlo je prisutno da se odnosi na tržištu, nažalost ne poštuju, da se ne poštuju pravila, profesionalna etika, kao i pravo kupca, odnosno potrošača na tačno, pošteno i celovito informisanje. Zato je, ono što je dobro ovim zakonom, utvrđivanje pravila, odgovornosti, ali i kazne, šta što ovaj zakon definitivno i čini? Čini mi se da je ovde data i precizna kaznena politika, jasne mere, što je takođe poseban značaj ovog zakona. Međutim, s tim da se posebnim uputstvom ili nekim drugim podzakonskim aktom mora precizirati kada se izriče najniža, a kada najviša kazna, da se ne razvije praksa da je najniža kazna najprihvatljivija i ona koja se u najvećoj meri primenjuje, a onda za oglašivača, ona ispada mnogo manja šteta nego što donosi korist od pogrešnog, lošeg oglašavanja, odnosno ne poštovanja ovog zakona. Posebno ću se osvrnuti, u stvari, na značaj članova 7, 10. i 11, na primer, u kojima se jasno kaže da je zabranjeno obmanjujuće oglašavanje, da se to odnosi na sve što je prethodno rečeno, a što postoji u reklami, a što u stvari sve nas, odnosno potrošače opredeljuje da kupimo određenu robu. Isto tako postoji potpuna zabrana oglašavanja roba i usluga koji su zabranjeni zakonom, na primer, kao što su alkohol i cigarete. Ja bih to naročito pozdravila. Sa cigaretama je u praksi dosta već i razvijena kampanja o nemogućnosti njenog konzumiranja na javnim mestima, zabrani njenog reklamiranja itd. Mislim da je mnogo kod nas značajna zabrana reklamiranja alkoholnih pića, s obzirom na sve negativne posledice koje alkohol sa sobom nosi, na njegovu dostupnost generalno u prodaji, čak i mladim licima, a posebno sa aspekta bezbednosti, bezbednosti u saobraćaju, mislim da tu kazne za zloupotrebu ovoga moraju da budu vrlo jasne i sa svim primerene. Istaći ću posebno deo zakona koji skreće pažnju na zabranu podsticanja ponašanja koja utiču loše na zdravlje i bezbednost primaoca oglasne poruke. Ovde je bilo zloupotreba u praksi i u međunarodnoj evropskoj zajednici, naravno nismo ni mi izuzeti od toga i dobro je što ovaj zakona zabranjuje, odnosno sada posebnu pažnju pokazuje na odnosu na ovu pojavu. Dakle, jasna zabrana propisana ovim zakonom, visoka kazna i insistiranje na poštovanju ovog zakona, garant su boljeg kvaliteta proizvoda i bolje zaštite potrošača. Mnogi nesavesni trgovci neće se lako odreći benefita i koristi koja ostvaruju zloupotrebom i nepoštovanjem zakona. Zato kažem da je kazna bitna, u nekim slučajevima možda je mogla da bude i oštrija, ili drugačije gradirana. No, rasponi koji su dati nude i najmanje i najveće kazne, one od 300 hiljada do dva miliona. Zato je važan rad inspekcije, njena prisutnost i odgovornost na terenu koja će propisivati te kazne u skladu sa prekršajem, štetom, a na koncu i u skladu sa namerama. Važan je broj i inspekcija koja mora da bude uvek obučena, mora da joj bude dostupna stalna edukacija i inovacija znanja, što je vidim sve više prisutno i zahteva se u mnogim strukama, mislim da i u radu inspekcijskih službi takođe je taj zahtev stalnim inovacijama i sertifikatima za obavljanje tih poslova, takođe treba da bude prisutno i samim tim će onda i ukupna zaštita potrošača biti bolja i veća. No, pored ovog zakona, ja bih u tom smislu, dakle podržala mere koje ovaj zakon u sebi donosi i predlaže. Drugi zakon o kojem danas raspravljamo, Zakon o informacionoj bezbednosti, o njemu je danas bilo dosta reči. Njegovo predlaganje bi posebno pozdravila, jer će sigurno doprineti većoj sigurnosti informacija i podataka bilo o ličnosti, ili pravnim licima, odnosno državnim organima. Informaciona bezbednost u ovakvom rastućem svetu komunikacija je sve značajnija. To je jedan od preduslova za stvaranje i razvoj informacionog društva, što je zacrtano strategijom razvoja informacionog društva do 2020. godine. Postojeći zakoni, a kao što je u uvodnom izlaganju ministra rečeno, bilo ih je preko osam, koji tretiraju pitanja iz ove oblasti, nisu obuhvatali na odgovarajući način i na jednom jedinstvenom mestu sva pitanja i odgovarajući potreban pravni okvir, te se u tom smislu zaista može pozdraviti i donošenje i predlaganje ovakvog jednog zakona. Evropska zajednica je 2013. godine donela strategiju bezbednosti IKT sistema EU, gde su date određene smernice razvoja. Ovaj zakon iz te oblasti jeste i naše celovito usklađivanje sa EU, ali on, kao što ja to volim da istaknem, nije važan zbog EU, on je važan zbog nas i uopšte svi takvi poslovi moraju da imaju, pre svega cilj, naše ustanovljavanje jedinstvenog, dobrog i kvalitetnog sistema državne uprave, odnosa prema građaninu i naša bilo pojedinačna zaštita ličnosti ili zaštita u ovom slučaju sistema. Ovde, pored uvođenja jasnih mera i osnivanjem regulatornih tela, postoje i različiti organi po nivou organizovanja koji se organizuju i ja bih njihovo formiranje, naravno pozdravila i istakla njihov značaj upravo po vertikali organizovanja, kako bi svaki od njih mogao da prati razvoj informacionih tehnologija, bezbednost i zaštitu u pojedinim od ovih oblasti. Ono što je posebno značajno, istaći ću, je formiranje nacionalnog CERT-a, odnosno nacionalnog centra za prevenciju bezbednosnih rizika u IKT sistemima. Njegov zadatak bi bio da se obezbedi koordinacija između činilaca zaštite i praćenja pravilne primene propisanih mera zaštite, kao i inspekcijski nadzor u oblasti informacione bezbednosti. Ono što je važno, predviđeno je da ovo ministarstvo, odnosno Ministarstvo za telekomunikacije, bude nadležno za bezbednost IKT sistema i uopšte ceo postupak u daljem razvoju ovog sistema praćenja i razvijanja svih budućih mera zaštite koji će neosporno biti potrebni. Ovi svi poslovi zadiru, kao što smo videli iz predloga zakona, kao što i znamo iz prakse, u razne delove sistema državne uprave, organizaciji i njene organizacije i u one oblasti koje su od posebnog značaja za bezbednost i sigurnost države. Znači, to se odnosi na organe odbrane, MUP, spoljnih poslova, pravde i sve službe bezbednosti, njihova koordinacija, njihov zajednički rad, ali i formiranje ovakvog jednog jedinstvenog nacionalnog centra, mislim da će unaprediti bezbednost i zaštitu koja nam je neophodna, a u prethodnoj raspravi su pomenuti već primeri koji postoje i u našoj praksi, u međunarodnoj zajednici gde se upad u bezbednosne sisteme posebno zaštićenih poslova, ima velike štete i na šta se mora obratiti posebna pažnja. Naravno, kada se govori o ovoj regulaciji, mora se istaći značaj RATEČ-a, odnosno regulatorne agencije za elektronske komunikacije i poštanske usluge i takođe zahtevati i prilagođavanje njihovog rada i obaveza u skladu sa novim odnosima u ovom sistemu. Predlog zakona sadrži posebnu glavu, koja se odnosi na kripto-zaštitu, a to su kripto-bezbednosne mere i zaštite od kompromitujućeg elektronskog zračenja. Radi efikasnije primene potrebno je obezbediti adekvatan inspekcijski nadzor i u ovoj oblasti i nadzor preko inspektora, učiniti dostupnim u svakom području svoga rada. Imajući u vidu značaj poslova i širinu, neophodno je i slažem se sa tim, obezbediti odgovarajuća sredstva koja su neophodna za tehniku, opremu i ljudske resurse. Ona su potpuno opravdana, ostvaruju svoj cilj i sigurna sam da ćemo u ovoj oblasti, naročito u narednim godinama imati još dosta promena, još dosta stvari koje ćemo morati da poradimo u smislu obezbeđivanja i lične pojedinačne zaštite, ali i zaštitu svih ukupnih državnih organa. U svakom slučaju, lično pozdravljam donošenje oba zakona, smatram da je naročito značajan iskorak kod ovog drugog i želim da istaknem da će poslanička grupa SPS u danu za glasanje oba zakona podržati i glasati za njih. Sigurna sam da naredna kampanja za nove republičke, odnosno ukupne izbore u državi neće u velikoj meri ometati rad službi koje su neophodne, koje će raditi na primenjivanju i stvaranju uslova da se ovi zakoni primene u neposrednoj budućnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Petrić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovani predstavnici Vlade, poštovane koleginice i kolege, u okviru ovog Predloga zakona o oglašavanju primetili smo da postoji nekoliko po nama nedovršenih detalja u navedenom zakonu. Recimo, u članu 5, koji govori o opštim pravilima oglašavanja, odnosno o zajedničkom utvrđivanju posebnih poslovnih pravila prenosioca oglasnih poruka u toku ili nakon programskog sadržaja, zašto to važi samo za elektronske medije? Tvrdimo da bi trebalo da važi i za štampane medije, kao i za oglašavanje na internetu i na njegovim kanalima, jer ako se pozivamo na nužnost objektivnog informisanja, to treba da važi za sve vrste medija. Član 10. govori o zabranama podsticanja ugrožavanja zdravlja i bezbednosti građana i on je odlično formulisan. Tu nemamo nikakvih zamerki. Međutim, postavimo samo jedno pitanje – ko će i kako navedeno kontrolisati? Dosadašnji zakoni koji su se bavili ovom ili sličnim tematikama nisu u potpunosti obezbedili sprečavanje ovakvih pojava. Primer, već više od godinu dana nam deluje brutalno ekonomsko-propagandna kampanja u kojoj jedan proizvođač toalet papira, umesto da pozdravlja reciklažu papira kao vid zaštite životne sredine, objašnjava kako je reciklažni papir štetan po zdravlje, a za razliku od njegovog, kako ga on naziva, prirodnog. Niko od regulatornih tela do sada nije reagovao na ovakvu i slične takve situacije. Dalje, u članu 24. se zabranjuje oglašavanje mleka, druge hrane i pića za odojčad do šest meseci starosti, kao i pribora za korišćenje. Nejasno je ko je tu uopšte ugrožen i da li neko misli da će ukoliko se ne oglašava mleko i hrana za odojčad do šest meseci, te bebe piti zdravije mleko i jesti zdraviju hranu. Pretpostavljam da postoje određene institucije koje se bave kontrolom kvaliteta hrane, pogotovo hrane za bebe, pa ukoliko proizvođači ispunjavaju određene standarde, ne razumem zašto svoj proizvod ne bi mogli oglašavati i reklamirati. A, ukoliko postoji taj proizvod koji škodi bebama, odnosno koji je štetan po bilo kom osnovu, smatramo da ga treba zabraniti u prodaji, a ne samo kroz oglašavanje. Stav SNP je da svaki proizvod koji ne ispunjava standarde, pogotovo zdravstvene, treba sankcionisati, a da svima koji ispunjavaju standarde treba dozvoliti da kroz oglašavanje učestvuju u tržišnoj utakmici. Član 35. stavlja Javni servis u podređen položaj u odnosu na komercijalne televizije, po našem mišljenju. Do sada niko nije kontrolisao ili merio vreme direktno ili skrivenog komercijalnog programa po satu emitovanog programa. Poznato je da neki emiteri skoro polovinu svog sadržaja posvećuju baš komercijalnom programu, ne obazirući se na trenutno postojeća ograničenja. Postavlja se pitanje – da li nam je potrebna promena zakona ili njegova potpuna primena? Nadamo se da će primena člana 45, odnosno zabrana sugerisanja da učestvovanje u igrama na sreću rešava gotovo sve životne probleme u našim životima uticati na prenosioca oglasnih poruka, u ovom slučaju Državnu lutriju Srbije, da redefiniše svoje TV spotove. Sponzorstvo je iz ugla primaoca finansijske ili neke druge podrške privlačenje sredstava i to je definicija. Kako se sponzorstvom ne smatra i situacija u kojoj pružalac medijskih usluga učestvuje u finansiranju medijskih usluga ili programskih sadržaja? Zašto se sadržaj iz, recimo, oblasti kulture ne može sponzorisati? Prema kojim kriterijumima je, takođe, određeno da sadržaj alkohola do 20% nije opasan, kao onaj sa većim sadržajem alkohola od toga? Zašto se baš nivo alkohola ispod 20% smatra bezopasnim? Kako dokazati da je za maloletnika i jedan viski opasan, a da nisu dva, tri ili četiri piva? Mišljenja smo da je trebalo u ovaj Predlog zakona uvrstiti i oglašavanje energetskih pića, jer su u kombinaciji sa alkoholom veoma opasna materija. I, SNP će u danu za glasanje izraziti svoj stav o ovom zakonu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, po pitanju oba zakona mogu da izjavim da ću ih naravno podržati. Što se tiče Zakona o bezbednosti informacija, on je veoma značajan, po meni, zato što svet ubrzano ide tehnološki. Hakeri su veoma sposobni ljudi i ponekad vrlo lako dolaze do određenih informacija. Zato je zaštita u ovom smislu veoma bitna. Što se oglašavanja tiče, ja želim da ukažem na nešto što zakon nije obuhvatio, a po meni bi nekim drugim zakonima to trebali da obuhvatimo, ukoliko nije postojala mogućnost da to bude obuhvaćeno ovim zakonom. Naime, o čemu se radi? Radi se o tzv. nevladinim organizacijama i udruženjima građana koja se slobodno mogu reklamirati između dve izborne kampanje. Mi ovde imamo jednu nevladinu organizaciju ili udrugu, kako to oni drugi zovu, a mislim da u našem političkom životu deluju dve političke organizacije koje sebe nazivaju pokretima i koje su registrovane kao udruženja građana, odnosno kako to neki kažu nevladine organizacije. Radi se o svojevrsnim falsifikatima političkih stranaka, dakle, političkim strankama, a to sve kolege ovde znaju, između izbornih kampanja je zabranjeno da marketinški objavljuju, oglašavaju svoje aktivnosti u medijima i često čak i informisanje o radu političkih stranaka neke od stranaka smatraju političkom propagandom, što one u suštini nisu. Zakonom nije zabranjeno da nevladine organizacije vrše marketing, iako se radi u suštini o političkim organizacijama koje izbegavaju da svoj politički rad, svoje finansiranje i svoje reklamiranje stave pod kontrolu države. Svi znamo da je političkim strankama zabranjeno da se finansiraju iz inostranstva. Svi mi koji predstavljamo političke stranke to znamo, kao što znamo data zabrana ne postoji kod nevladinih organizacija. Ukoliko se političari predstave kao vođama raznih udruga i nevladinih organizacija, njima je onda dozvoljeno da se finansiraju iz inostranstva i da to pravilo koje je zavedeno političkim strankama izbegnu i da taj novac ulože u reklamu, jer evo, nevladine organizacije ne podležu zabrani reklamiranja između dva izborna ciklusa. Takođe, treba znati po ovom pitanju, što možda nije predmet ovog zakona, da i razni izveštaji finansijske prirode i razna oglašavanja kroz sajtove koje političke stranke moraju prema nadležnim organima da izlože, nevladine organizacije takvu vrstu obaveze nemaju. Dakle, radi se o privilegovanim političkim organizacijama, kamufliranim političkim strankama, falsifikatima političkih stranaka. Ja apelujem na Vladu i na nas kao poslanike da jednom mi kažemo – dosta je bilo sa tim preokretima, zaokretima, obrtajima itd, kojima se izbegavaju obaveze koje klasične političke stranke imaju, a ova udruženja to na vešt način izbegavaju i gotovo nam se smeju u lice. S tim u vezi, mislim da one nekažnjeno mogu da uzmu novac iz inostranstva i da se reklamiraju po medijima i oglašavaju između dva izborna ciklusa, što nama nije dozvoljeno. Mislim da tome stvarno treba stati na put. Takođe, želim da pozdravim što je naš zakon rigorozniji po pitanju alkohola od mnogih evropskih zemalja, jer u nekim zemljama je to dozvoljeno i za žestoka alkoholna pića itd. Kod nas je taj zakon oštriji. S obzirom na mentalitet naše nacije, ja mislim da to nije loše, za nas i Ruse da ta pravila budu rigoroznija, s obzirom na sklonosti da konzumiramo tu mučenicu i da nam je ona daleko dostupnija i jeftinija nego što je u evropskim zemljama. S tim u vezi, želim da kažem da moramo da povedemo računa o reklamiranju vina. Recimo, ne može da iz izvesne firme „Enpresa“, koju vodi moj kolega poljoprivrednik, nestane 139 hiljada flaša vina i da se to uputi navodno organizaciji koja se zove – marketing, pa da ne kažem koja u svrhu reklamiranja, iako je vrednost toga 89 miliona dinara. Nikakva reklama nije urađena, roba je nestala. Dakle 139 hiljada flaša vina koje su nestale, a navodno marketinška organizacija uopšte nije imala magacinski prostor za takvu vrstu robe, usluge nisu urađene, ne postoji takav magacinski prostor. Verujem da nadležni organi treba da se pozabave ovakvom vrstom nestanka robe, s obzirom da je moj kolega u to vreme, kada je roba nestala, bio direktor te firme i da vrednost nije zanemarljiva, da ona iznosi oko 89 miliona. S tim u vezi da kažem da se ne radi o vinu koje je proizvedeno u onoj čuvenoj vinariji, jer tamo nije proizvedeno ni tri kapi za pričest. Dakle radi se o uvoznim vrstama vina koja su netragom nestala. Takođe, moram da kažem da mi moramo da povedemo računa, sem zakonskih pravila, da smo mi bili žrtve raznih tranzicija, gde imate dobitnike i gubitnike. Moram sve političare da upozorim da u zavisnosti od njihove vrste ponašanja i posluha one mogu da budu svojevrsne žrtve postranzicionog perioda, jer su ljudi, koji su za vreme vladavine stranaka bivšeg režima stekli ogromne kapitale, dok su jedni građani gubili sve, oni su sticali sve, jednom ludačkom privatizacijom, predatorskim kapitalizmom koji je uspostavljen, sve što je bilo naše postalo je njihovo. Teško je sad očekivati da oni koji ne znaju šta sve imaju razumeju nas koji, odnosno da razumeju milione koji ništa nemaju. S tim u vezi hoću da kažem da oni kada se oglašavaju, a kad su se namirile posle raspada Jugoslavije, kad su se namirile razne multinacionalne kompanije itd, ostatak kapitala je ustanovljen da se u ovim državicama koje su stvorene na Balkanu utale razni tajkuni, u raznim državama koji su stvorili svoje imperije i uglavnom se oni oglašavaju u medijima i na takav način postaju, kroz oglašavanje, gospodari medijske scene u Republici Srbiji. Na takav način mogu i da kreiraju političke okolnosti pod kojima se odvija politički život, odnosno da kroz oglašavanje kreiraju političku scenu u Srbiji, da eliminišu političare i političke stranke koje ne odgovaraju njihovom biznisu, jer najveći deo biznisa koji su napravili ti tzv. tajkuni, prijatelji, kumovi stranke bivšeg režima je biznis sa državom. Ukoliko im neki političar smeta ili politička stranka, oni ga kroz oglašavanje izlože neviđenom medijskom pritisku, tako što ne stave oglas, ali na svojevrstan način taj oglas naprave uz podršku medija u kome daju oglas za svoje proizvode i vi ste svakodnevno svedoci toga da oni koji se oglašavaju u medijima imaju priliku da utiču na uređivačku politiku, a posebno u onom političkom delu koji se tiče političkih stranaka. Mi koji smo danas svedoci negativne kampanje koja se vodi protiv Vlade, političkih stranaka i političara koji tu scenu čine, odnosno vladajuću većinu, svakako možemo da posvedočimo da to može da se desi, da se dešava. Ukoliko neki tajkun u svojoj jazbini proceni da mu neko ne odgovara, on sasvim nekažnjeno može da objavi tekst preko oglašavanja, pritisne štampanje i elektronski medij pusti tu informaciju, a za uzvrat ona stranka koja je oštećena mora da vodi dugogodišnje sporove koji traju po nekoliko godina i kao kazna se pojavi neka simbolika od 50, 60, 70 hiljada dinara i svi mi koji se bavimo politikom, koji smo bili predmet takve vrste pritisaka kroz oglašavanje u elektronskim i drugim medijima, možemo o tome vrlo dobro da posvedočimo. Ovih dana smo svedoci svojevrsnih pritisaka onih koji su preko noći stekli određene vlasničke udele u raznim firmama, u raznim medijima, itd, da združeno nastupaju protiv politike koja njima ne odgovara. Ukoliko neki mediji ne želi to da prenosi, oni jednostavno kažu – znate šta, mi se kod vas više nećemo reklamirati. Mediji su svesni toga i moraju da vode računa da onaj koji plaća ima određene političke zahteve i stoga naša politička scena još uvek nije uređena na način na koji bi to bila. Na kraju, želim da kažem da, bez obzira na to što se dešava, bez obzira što će ti oglašivači bitno uticati u predstojećoj kampanji, mi moramo da idemo napred. Dakle, ne znam kojom brzinom, ali svakoga dana jednim malim korakom moramo da idemo napred. Postoji ona izreka ili mudra misao Dostojevskog koja kaže – ako putem kojim idete zastajkujete da svakog psa koji laje na vas gađate kamenom, nikada nećete doći do cilja. Mi ne treba da odustajemo od tog puta, ne treba da uzimamo kamen u ruku. Ma koliko ovi oglašivači bacali laveža na nas, moramo svakog dana, makar jednim malim korakom, da idemo napred. Nije bitna brzina, bitno je da se krećemo napred, bitno je da ne idemo unazad kao što je to radila stranka bivšeg režima.
Reč ima narodni poslanik Srđan Dragojević.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege, moram odmah da kažem da ovaj zakon smatram veoma dobrim. Obično kada se procenjuje da li je zakon dobar ili nije čitate ga i pokušavate da zamislite razne hipotetičke situacije, nekada i one neobične, i pokušavate da ga isprobate na taj način. Ovaj zakon je jako dobar i mislim da će opstati u praksi, jer je on prosto podložan svojom detaljnošću i preciznošću na razne te hipotetičke situacije kojih ima jako mnogo u ovom poslu, a kome delimično i ja pripadam. Ovaj zakon je naravno dugo očekivan i bio je neophodan zato što se od 2005. godine, kada je donet prethodni Zakon o oglašavanju, promenilo jako puno toga, počevši od interneta, internet oglašavanja, oglašavanja preko mobilnih telefona, digitalizacije, jako puno stvari koje u prethodnom zakonu nisu mogle da se nađu, niti da se primene. Ono što je bilo u prethodnom zakonu gotovo na ivici apsurda, reći ću jednu situaciju, na primer, to je da glumci u Srbiji nisu mogli da reklamiraju pivo zbog nekog člana zakona, što je potpuno neverovatno i imalo je jednu diskriminatorsku funkciju. U čitavom svetu, a pogotovo i kod nas u regionu gde su glumci nažalost vrlo siromašni, gde rade za male plate, bili su sprečeni da zarade dodatni novac reklamirajući proizvod, baveći se sopstvenim poslom. U više navrata sam javno govorio o tom apsurdu i ukoliko ste mene čuli, drago mi je i zahvaljujem se u ime profesije što toga više nema. Sada ću se posvetiti kratko amandmanu koji sam podneo. Naime, dve godine promovišem jednu ideju koja se zove „Minut za kulturu“. Ta ideja se bazira na tome da je kulturu neophodno reklamirati, da je neophodno građane Srbije obaveštavati o proizvodima savremene umetnosti, savremenog stvaralaštva, kulturnim manifestacijama. Kultura u Srbiji, nažalost, je u povlačenju. Zbog lakih sadržaja imamo sve manje i manje korisnika kulture. Država Srbija ulaže zaista dosta veliki novac kroz pomoć institucijama kulture, kroz konkurse savremenog stvaralaštva, a sve manje ljudi, građana Srbije je upoznato sa nekim vrednim delima, vrednim manifestacijama, vrednim proizvodima kulture koji većini građana nisu dostupni. Mi smo ranije čak i na privatnim televizijama imali brojne kulturne emisije, kulturne magazine, gde su se građani mogli informisati o kulturnim manifestacijama, o proizvodima kulture. Mi sada to nemamo. Mi imamo na javnom servisu par takvih emisija, i na neki način za kulturu vlada jedna vrsta medijskog mraka. To je šteta, zato što se zaista stvaraju vredne stvari, stvari koje treba da dođu do ljudi. Moj predlog se bazira na jednoj bitnom konceptualnom pitanju da li je kultura samo za „krug dvojke“, ili kultura pripada svim građanima Srbije? Moj odgovor je potonji. Ja mislim da svi građani Srbije treba da imaju benefit od kulture, a da kultura treba da im bude dostupna i ovim amandmanom koji sam podneo daje se zakonska osnova da se ova stvar sprovede. Da se kultura afirmiše, da se proizvodi savremenog stvaralaštva afirmišu, reklamiraju i da dođu do krajnjih korisnika. Mi znamo da je, čak i film, koji je vrlo popularan u Srbiji, bio nekada, imao po nekoliko miliona gledalaca godišnje 90-ih, pa je onda 2000-ih to palo na ispod milion. Sada čak i filmovi nemaju više od par stotina hiljada gledalaca, a da ne govorimo o jako značajnim, korisnim, dobrim izložbama, knjigama, baletskim predstavama, koncertima klasične muzike. Većina naroda u Srbiji nema pojma o tome. Zato ja smatram da je ovaj moj amandman jako bitan. Možda ljudi nemaju ideju koliko to može da znači za kulturnu zajednicu, pa i za sve građane Srbije, ukoliko se ovo usvoji, reč je možda o nekoliko miliona evra podrške kulturi. Jer, kada Ministarstvo kulture i druge kulturne ustanove podrže proizvode savremenog stvaralaštva nikada nema dovoljno novca za promociju, nikada nema dovoljno novca za reklamu. Prosto, mali izdavači, mali producenti, galeristi, ustanove kulture, ne mogu naravno da se nose i da konkurišu sa velikim proizvođačima, velikim brendovima. Ne mogu da konkurišu sa emisijama popularne kulture, jeftinog sadržaja, koje nažalost, dominiraju medijskom scenom i javnom scenom. Tako da ovaj amandman, ukoliko se usvoji, može da bude jedan veliki preokret u prihvatanju kulture, omasovljavanju kulture, u vraćanju statusa kulture kakav je imala nekad 70-ih i 80-ih godina ovog veka, kada je zaista bila masovna. Jer, kultura zaista pripada narodu. Da preskočim estradu, i da polako privodim kraju. Ja se unapred zahvaljujem, i nadam se da će ovaj moj predlog imati odjeka, i u danu za glasanje poslanici poslaničke grupe SPS zdušno će glasati za ovaj zakon. Hvala puno.
Hvala. Reč ima Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, uvaženi ministre Ljajiću, poštovane goste i gosti iz Ministarstva, podneli smo devet amandmana na ova dva Predloga zakona, o oglašavanju i o informacionoj bezbednosti. Moj predlog je, ministre Ljajiću, da Vlada u ostavci, koliko sam ja razumeo pre dva dana predsednika Vlade u ostavci, gospodina Vučića, na kraju svog mandata uradi makar jednu dobru stvar, i prihvati sve naše amandmane na ova dva Predloga zakona, gospodine Ljajiću. Ja sam evidentirao kao dva kriterijuma između ostalih kriterijuma, koji su važni i za ocenu ova dva predloga zakona, kriterijume reda i preciznosti u sadržini zakonodavnih projekata. Ja ću ovde sada da vam argumentujem kako se prihvatanjem naših amandmana osnažuju ova dva kriterijuma za vrednovanje ova dva zakonodavna projekta, red i preciznost. Zašto je važno da u zakonodavnim projektima imamo maksimalni red i maksimalnu preciznost? Zbog velikog načela vladavine prava koje je evidentirano kao najvažnije u članu 3. našeg Ustava. Evo ministre Ljajiću da krenemo od člana 11. Predloga zakona o oglašavanju. Vi tu u stavu 2. kažete sledeće – obmanjujuje oglašavanje jeste svako oglapšavanje koje na bilo koji način uključujući način prikazivanja obmanjuje ili je verovatno da će obmanuti primaoce oglasne poruke koje zbog takve obmanjujuće prirode može da utiče na njihovo ekonomsko ponašanje, itd. Naše je mišljenje ministre Ljajiću, da naravno ekonomsko ponašanje jeste najvažnije u smislu prirode duha i sadržine ovog zakona, ali ovo ekonomsko ne mora da bude jedino. Zamislimo sada osobu A koja smisli jedan oglas, kaže – svom snagom u reforme. Onda se ispostavi da je to bila obmana, da li je ministre Ljajiću, ovde reč samo o ekonomskom ponašanju, ili o nekim drugi vrstama ponašanja ministre Ljajiću? Mislimo da je nepotrebno sužavanje ove kovanice na ekonomsko ponašanje, nego samo da ostavimo – ponašanje, pošto postoje druge vrste ponašanja, koje posredno mogu da utiču i na ekonomsko ponašanje i bez razloga se ovde pravi sužavanje. Ili, ministre Ljajiću, članovi 21. ili 22. koji se tiču posebne glave, posebna pravila i ograničenja. Npr, u okviru ove glave piše – zaštita maloletnika od neprikladnog oglašavanja, član 21. a član 22. – oglasna poruka namenjena maloletnicima. Nama se čini da bi bilo primereno da ova dva člana zamene mesta ministre Ljajiću, neka ostane ista sadržina, samo da menjaju mesta radi reda. Jer, red je poštovana gospodo, ja mislim da prvo u zakonu, na prvom mestu kažemo šta je oglasna poruka namenjena maloletnicima, pa da ostane ovo – oglasna poruka namenjena je maloletnicima u smislu ovog zakona jeste oglasna poruka koja posredno ili neposredno upućena maloletnicima, a nakon toga ministre Ljajiću, da ide zaštita maloletnika od neprikladnog oglašavanja u okviru posebnog pravila o zaštiti maloletnika. Dakle, čini nam se da ono što je sadržina člana 22. ako sledimo red u pisanju zakona, treba da postane sadržina člana 21. a sadržina člana 21. samo da se premesti u sadržinu člana 22. Onda imamo ja mislim poštovana gospodo i red, maksimalni red i maksimalnu preciznost. Ili poštovana gospodo, uvaženi ministre Ljajiću, ministre Vlade u ostavci koliko sam razumeo, član 31, ima naziv – televizijsko oglašavanje ili televizijska prodaja, a onda već u prvom stavu kaže – televizijsko odnosno radijsko oglašavanje je vid oglašavanja itd. Naš predlog je da budući da se ipak u članu 31. ne govori samo o televizijskom oglašavanju i samo o televizijskoj prodaji, da lepo upodobimo sadržinu i naziv, odnosno sadržinu u nazivu, pa da u nazivu dodamo – televizijsko i radio oglašavanje i televizijska i radio prodaja, pa da onaj ko pročita naziv ovog člana ima apsolutni pregled o čemu će da se radi u sadržini člana koji bude čitao. Čini nam se da su ovo intervencije koje se tiču upotpunjavanja reda i preciznosti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, koleginice i kolege, pred nama su dva predloga zakona, koliko vidim ne podeljeno mišljenje svih do sada kolega koji su diskutovali da su to dva zakona koja su korektno urađena, koja su imala dobru javnu raspravu i koja će poboljšati one delove na koje se i odnose, a pre svega se odnosi na Zakon o oglašavanju i na Zakon o informacionoj bezbednosti. U ovom trenutku bih par reči o Zakonu o informacionoj bezbednosti. S obzirom na slućeni razvoj u zadnjih 10-15 godina informacionih tehnologija, koje su donele mnogo boljitaka kako u samom društvu i poslovanju, istovremeno su otvorile i mnoge bezbednosne da kažem rupe u tom svom dejstvu, posebno neslućen razvoj i ko je očekivao pre 10-15 godina da će društvene mreže kao što je „gugl“, kao što je „fejsbuk“ imati ovoliko korisnika, a meri se milijardama. Ono što je juče u svom dosta korektnom i dobrom izlaganju na odboru gospodin Savić je istakao i dao jedan plastičan primer, uporedio je mejl sa razglednicom. Znači, sa otvorenim pismom, što je dosta dobro poređenje. Mejl nema nikakvu zaštitu i na svakom čvorištu svako može da pogleda i da vidi ono šta ste vi poslali ili što sam i ja baš u izlaganju juče pomenuo, to je ono što je dosta dobro da vi možete elektronskim putem rezervisati kartu avionsku, putnu, bilo koju i onda se iznenadim dva dana pre početka putovanja „Gugl“ me lepo upozori i javi mi kakvo je vreme u Torontu, koja je temperatura i poželi mi srećan put. Takođe, desilo se pre par dana da pogreši, da li je neko zloupotrebio moje lične podatke ili je neko sa istim imenom i prezimenom rezervisao i neku putnu kartu prema Beču. Obavestili su me kakvo je vreme u Beču, što mi stvarno nije trebalo. Sada ću se vratiti baš konkretno na sam zakon, izuzetno je značajan iskorak u zakonskoj regulativi kada je u pitanju informaciona bezbednost. Država trpi ogromne štete od visokotehnološkog kriminala koji se meri desetinama miliona evra. Takođe, dešava nam se, a svi smo bili svedoci, posebno kada je bila utakmica Srbija-Albanija da su u tom trenutku mnogi sajtovi, kako državnih tako i sportskih i drugih institucija, napadnuti i da su u tom trenutku pokušali da obore sve te sajtove. Donošenje zakona predviđeno je Strategijom razvoja informacionog društva u Srbiji do 2020. godine. Zakonom se uređuju mere zaštite od bezbednosnih rizika u informacionom komunikacionim sistemima, odgovornost pravnih lica, prilikom upravljanja i korišćenje istih. Određuje se takođe i nadležni organ za sprovođenje mere zaštite, koordinaciju i praćenje primene propisa mera zaštite. Informaciona bezbednost ne podrazumeva samo bezbednost podataka i sistema u okviru državne uprave, već i privrede iz svih ostalih korisnika interneta. Plastičan primer za to je zloupotreba platnih kartica. Svi ste bili svedoci pre par dana u medijima je pomenut jedan veliki lanac hotela svetskih razmera, gde su utvrdili, a imaju hotel i u našoj zemlji, da je zloupotrebljen njihov informacioni sistem i platne kartice svih korisnika koji su koristili njihove usluge. Do sada je ovu problematiku regulisalo osam zakona i prvi put informaciona bezbednost će biti rešena jednim zakonom koji će takođe obezbediti zaštitu ljudskih prava i ličnih sloboda pre svega. Nacrt zakona je prošao široku javnu raspravu, kao što sam rekao na početku. Zakon utvrđuje informacionu-komunikacione sisteme od posebnog značaja u Republici, to su sistemi organa javne uprave, javne vlasti, sistemi o kojima se obrađuju naročito osetljivi podaci o ličnostima i sistemi koji se koriste u delatnostima od opšteg značaja. Napad i na informaciono-komunikacione sisteme mogu da izazovu veliku štetu po nacionalnu bezbednost, privatnost građana, novčane gubitke itd. Zakon definiše nadležne institucije i to - nadležni organ za informacionu-tehnološku bezbednost, za kripto zaštitu što posebno treba napomenuti i to ističem posebno naš Vojni institut koji u ovom trenutku i radi za Državnu lutriju Srbije, uz postavljanje za nacionalne službe za prevenciju bezbednosti rizika u informaciono-komunikacionim sistemima tzv. nacionalni CERT. Nacionalni CERT doprineće boljoj prevenciji i informisanosti o napadima na informaciono-komunikacione sisteme. Zakon predviđa formiranje tela za koordinaciju poslove informacione bezbednosti, kao i Nacionalni centar za prevenciju bezbednosnih rizika u okviru ovih tela. Biće uključeni svi relevantni činioci od svih ministarstava, preko privrede do nevladinog sektora. Nacionalni CERT, tj. Nacionalni centar za prevenciju bezbednosnih rizika u informaciono-komunikacione sisteme biće formirano u okviru RATEL-a. To je telo koje imaju sve razvijene zemlje. Tu ću navesti kao primer Sloveniju koja već ima 20 godina iskustva, 1995. godine je formirala svoj nacionalni CERT. Ono što ću na kraju pomenuti to je jedan zaključak sa sastanka nacionalnih CERT-ova, Finske, Slovenije, Hrvatske i naših iz Registra nacionalnog internet domena gde su na jedan plastičan primer kolege iz Finskog CERT-a u realnom vremenu u pravom trenutku pokazali koliko je u tom trenutku nebezbedna naša informaciona mreža. Hvala lepo.
Hvala. Dejan Nikolić nije tu. Irena Aleksić.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, konkretno Predlog zakona o oglašavanju, koji je između ostalog danas na dnevnom redu, izuzetno je bitan, naročito ako uzmemo u obzir u kom vremenu živimo, odnosno da smo sa svake strane praktično okruženi različitim vidovima oglašavanja. Postojeći zakon koji reguliše ovu oblast donet je 2005. godine, a naravno da se mnogo toga promenilo u poslednjih deset godina, mogućnosti za oglašavanje u postale mnogo veće, tako da je samim tim potrebno unaprediti mere zaštite, jer samim tim što su mogućnosti za oglašavanje postale veće isto tako postale su veće i mogućnosti za zloupotrebe, a znamo da su brojne mogućnosti za zloupotrebu barem kada je oglašavanje u pitanju. Kada pominjemo zloupotrebu ne možemo da se ne osvrnemo na različite vrste zloupotreba kada je internet oglašavanje u pitanju. Gotovo da nema osobe koja na ovaj ili onaj način, bilo da putem interneta ili neki drugi vid oglašavanja, nije bila obmanuta, da nije bila prevarena ili da barem nije bila dovedena u iskušenje, što znači da ovu oblast zaista veoma precizno i veoma detaljno valja učiniti, što ovaj Predlog zakona upravo i čini. Kada je naravno u pitanju zloupotreba samo jedan kratak osvrt na to, naravno da postoje uvek grupacije koje su osetljivije, bilo da su u pitanju maloletnici, bilo da su u pitanju osobe koje su zbog nekog problema, bolesti ranjivije i kao takve podložne različitim vidovima manipulacije, različitim vidovima sugestije, a naravno da dokle god bude ljudi, a njih će nažalost uvek biti, koji su spremni da itekako zarade na tuđoj nesreći, tako da itekako država treba da se pobrine za to da njeni građani budu na adekvatan način zaštićeni, naročito kada je oglašavanje u pitanju. Isto tako država treba da se pobrine, što ovim zakonom i čini, da zaštiti i samu sebe od različitih vidova sive ekonomije kada je oglašavanje u pitanju. Upravo sve to ovim zakonom se čini, zakon je vrlo precizan, vrlo jasno definisan, definiše se tačno šta je to dozvoljeno, šta nije dozvoljeno u procesu oglašavanja, tačno i precizno definisano šta se sve smatra oglašavanjem a šta ne. Isto tako, kada je internet oglašavanje u pitanju, vrlo precizno definisano je šta se to podrazumeva pod internet oglašavanjem, definisano je koji su to kriterijumi koji se jednostavno moraju poštovati i na taj način adekvatnom primenom zaista ćemo doći do jedne situacije kada će stvarno postojati fer korektni uslovi za jednu pravu borbu, za pravo oglašavanje i to za sve one koji su učesnici u proces oglašavanja. Kako sa jedne strane za oglašivače, kojima će se sada omogućiti jedna fer korektna borba, jedna fer konkurencija, isto tako za potrošače koji će biti praktično od strane svoje države adekvatnom primenom ovog zakona zaštićeni od različitih vidova obmanjivanja, prevare, a isto tako kao što sam već pomenula, naravno od sive ekonomije biće zaštićena i sama država, tako da će svi ciljevi biti ispunjeni. Isto što bih naročito pohvalila kada je ovaj zakon u pitanju jeste da on podrazumeva, odnosno koncipiran je tako da omogućava efikasnost, što je zaista više nego bitno. Za razliku od postojećeg zakona gde je postojala ta preopterećenost, tako da kažem, papirologijom, koja smanjuje efikasnost koja zaista u ovom segmentu je neophodna. Tako da zahvaljujući ovom zakonu biće moguće brzo reagovati ukoliko dođe do oglašavanja koje nije u skladu sa zakonom. Naravno da postoje i kaznene odredbe. Neko od kolega je pomenuo da jesu stroge, slažem se i mislim da je to jako dobro kada je ovaj zakon u pitanju, zato što stroga kaznena politika može da deluje i preventivno, što jeste cilj. Predviđeno je da nadzor nad adekvatnom primenom ovog zakona vrši i ministarstvo, a isto tako i lokalne samouprave, kao i agencije, što smatram da je jako dobro i da će zaista pospešiti to da ovaj zakon bude primenjen na najbolji mogući način. Kada je drugi zakon u pitanju o kojem danas diskutujemo – Predlog zakona o informacionoj bezbednosti, naravno, ništa manje bitan i značajan zakon, naročito ukoliko se uzme u obzir da zaista vreme u kome živimo jeste vreme u kome informacija znači pravu i istinsku moć, te je tako zaista svim silama treba i zaštititi, naročito ako uzmemo u obzir da prema anketama ne postoji firma koja radi bez kompjutera, ne postoji firma koja nema internet, preko 60% domaćinstava u Srbiji koristi računar, koriste internet. Znači, jednostavno, sada praktično vi ne možete da poslujete ukoliko ne postojite na internetu. Samim tim, kako napreduje nauka, kako napreduje tehnologija, naravno da napreduje paralelno sa tim i tehnološki kriminal i zaista treba uložiti mnogo napora, mnogo truda, da se stane na put tehnološkom kriminalu. Ono što ovaj zakon sigurno čini, jeste da je to jedan veoma značajan iskorak u ostvarivanju tog cilja. Konkretno, šta čini ovaj zakon? Tačno i precizno je odredio tela koja treba da se bave zaštitom podataka, znači, koja primenjuju mere zaštite, a isto tako podrazumeva i predviđa i njihovu međusobnu koordinaciju. Jer, kao što znamo, samo jedno telo samo za sebe zaista ne može tu da učini mnogo toga. Zaista je potrebna i neophodna njihova međusobna koordinacija. Naravno, predviđen je i nadzor nad primenom ovog zakona, što je jako bitno. Na samom kraju, da istaknem da i jedan i drugi zakon predstavljaju jedan korak usklađivanja našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU, što je jako bitno, naročito ako se uzme u obzir da je to strateško opredeljenje ove Vlade, ali, isto tako, što je bitnije od toga, jeste da su oba zakona koncipirana tako da postoje u najboljem mogućem interesu i da štite interese, kako ove države, tako i naših građana, te ih stoga treba podržati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović. Nije u sali. Reč ima narodna poslanica Nevenka Milošević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, drage kolege, dame i gospodo narodni poslanici, građani Republike Srbije koji pratite naš današnji rad, pred nama su danas dva zakona iz resora Ministarstva za trgovinu, turizam i telekomunikacije. To su Predlog zakona o oglašavanju i Predlog zakona o informacionoj bezbednosti. Što se tiče Predloga zakona o oglašavanju, samo bih istakla tri bitna cilja. Pod broj jedan, to je zaštita naših potrošača; broj dva – sprečavanje nelegalne konkurencije, nelojalne konkurencije i pod broj tri, to su veći kapaciteti inspekcijskog nadzora. Ja ću svoje današnje izlaganje usmeriti na drugi predlog zakona, a to je Predlog zakona o informacionoj bezbednosti. Zašto? Upravo zato što je ovo jedan nov predlog zakona. Do sada nismo imali ovakvu regulativu za veoma važnu oblast, veoma važnu za sve naše građane i zato je ovaj zakon upravo u najboljem mogućem interesu svih naših građana, ali ne samo njih već i države i javnog sektora. Ovo je sistemski zakon, ovo je krovni zakon, koji će na jedan sistemski način otkloniti mnoge pretnje, mnoge zloupotrebe i doprineti tome da i naši građani imaju veću zaštitu, veću sigurnost i veću bezbednost. Sam zakon je sastavljen od 34 člana, počev od onog prvog, koji reguliše predmet samog zakona, pa do onih poslednjih članova, u kojima se govori o inspekcijskom nadzoru, o kaznenim odredbama, kao i prelaznim odredbama ovog zakona. Međutim, ja neću govoriti o tim pojedinostima, imaćemo uskoro raspravu o amandmanima i, naravno, dobru priliku da ovaj dobar zakon još više unapredimo, da bude još kvalitetniji. Prioritet, što se tiče oblasti same informacione bezbednosti, jeste pravni okvir, jeste institucionalni okvir o kome mi danas govorimo. Ali, moram da napomenem da, naravno, u svetu i kod nas, i te kako taj razvoj informacionih tehnologija se primećuje, i to podaci govore. Danas već u svim preduzećima, u 100% preduzeća imamo primenu računara, negde priključak interneta 99% i preko 99%. Što se tiče naših domaćinstava, malo je drugačija slika, da su računari prisutni u preko 64% domaćinstava, dok je priključak interneta negde preko 63%. Ali, recimo, još jedan podatak da negde preko milion i 220 hiljada lica u protekloj godini se opredelilo da kupuje određenu robu ili uslugu preko interneta. S te strane, to jeste veliki napredak i velika korist za naše društvo i građane, jer, naravno, snižavaju se i troškovi, negde se automatizuju određeni procesi, ubrzavamo protok informacija, ne samo u našoj republici već i sa drugim zemljama. Ali, sve to ima i jednu drugu stranu, koju mi želimo ovim zakonom da otklonimo – određene pretnje po bezbednost. Naravno, velike su pretnje u kriminalu, visokotehnološkom kriminalu i poseban oblik tog kriminala upravo jeste falsifikovanje i zloupotreba platnih kartica. Tu imamo ugroženost naših građana i što se tiče imovine, ali i što se tiče njihovih ličnih podataka. Vrlo važna oblast jeste zaštita i prevencija. Danas, pre usvajanja ovog zakona, ona negde nije sistematična, ona je samo pojedinačna, to su samo pojedinci koji na jedan, rekla bih, neorganizovan način, uspevaju da se bore, a vi ste istakli, gospodine ministre, i dobar primer bankarskog sektora i telekomunikacija i tih kompanija, ali, naravno, to treba da se proširi i na sve druge oblasti. Ono što je moje mišljenje, na šta bih apelovala, uvaženi ministre, pored ove zaštite i bezbednosti, jeste vrlo važan cilj ovog zakona – podizanje svesti naših građana. Moje mišljenje, da bismo podigli svest naših građana, to nije nimalo lak put, jeste dobra, pre svega, edukacija, i to od najranijeg uzrasta. Tu nam je potrebna međusektorska saradnja, ali, rekla bih, saradnja više ministarstava, pre svega Ministarstva za obrazovanje. Drugi način da bismo podigli svest građana i promenili, to, naravno, za sada jesu i dalje kaznene odredbe, kojih imamo u ovom Predlogu zakona. Ono što donosi ovaj zakon, a što jeste dobro, jeste formiranje odgovarajućih tela, a to je koordinaciono telo. Jer, ovaj problem nije vezan samo za našu zemlju, Republiku Srbiju, on je vezan za prekograničnu saradnju, za saradnju sa mnogim drugim državama i zbog toga je izuzetna važnost ovog tela. Prvi put ćemo imati i nacionalni centar, koji će i vršiti odgovarajuće analize i baviti se ovom problematikom, ali, taj centar će postojati i na državnom nivou. Uticaj ovog predloga zakona jeste na sve naše građane, na državu, na sve javne institucije i ono što je dobrobit ovog zakona jeste veće poverenje naših građana u ovoj oblasti. Samo još da istaknem da je Ministarstvo trgovine, turizma i telekomunikacija povodom ovog zakona organizovalo javnu raspravu, da su brojne sugestije i komentari stigli i da mi u predlogu obrazloženja ovog zakona imamo sve te sugestije i komentare, o kojima ja sad ne bih pojedinačno da govorim. Na samom kraju, naravno, u Danu za glasanje, zajedno sa poslanicima SNS, podržaću i sa velikim zadovoljstvom glasati za oba predloga zakona o kojima danas raspravljamo. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem koleginice Milošević. Sledeća govornica, Nataša Vučković. Nije u sali. Narodna poslanica Ivana Stojiljković ima reč. Izvolite koleginice.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, u današnje informaciono i potrošačko vreme, definitivno se može reći da današnja dva predloga zakona koja su pred nama, su veoma bitna. Zakon o bezbednosti informacija i zakon o oglašavanju. Prethodna koleginica je mnogo više pričala o zakonu o bezbednosti informacija, ja ću se onda osvrnuti na zakon o oglašavanju. Novi Predlog zakona o oglašavanju, trebalo bi da promeni sve nedostatke koje je imao dosadašnji zakon i ono što je još jako bitno, jeste da se uskladi sa direktivama EU. Predlogom ovog zakona, preciznije se reguliše predstavljanje i promovisanje privrednih subjekata, sa ciljem jačanja svoje pozicije na konkurentnom tržištu, ali naravno, uz čuvanje svih poštenih tržišnih utakmica. Dakle, svakako da bi se napravila jedna razlika između konkurencije, potrebno je obezbediti oglašavanje i poštenu tržišnu utakmicu i da se omogući objektivno isticanje karakteristika. Oglašavanjem se upravo dolazi do potrošača i ono što je cilj, jeste da oni ne smeju da budu obmanjeni, jer oni moraju da imaju mogućnost izbora robe ili usluge i da na taj način naprave dobar izbor. Dakle, mora da postoje objektivna i transparentna merila, što će upravo Predlog ovog zakona, odnosno usvojeni ovaj zakon i omogućiti. On će podjednako štititi i oglašivače, odnosno provrednike i potrošače i sprečiće ne regularno i ne savesno oglašavanje. Dakle, pre svega, želela bih da kažem šta će biti zabranjeno ovim predlogom zakona, odnosno ovim zakonom, dakle - zabranjuje se oglašavanje ne registrovanih delatnosti, to je veoma značajno, jer će se na ovaj način suzbiti i smanjiti siva ekonomija i uvešće se tržište u legalne tokove. Zatim, zabranjuje se obmanjujuće oglašavanje i prikriveno oglašavanje. O obmanjujućem ću malo kasnije nešto više reći o tome koliko je ono opasno, a prikriveno, imali smo slučajeve, posebno kroz novinske članke, kada se reklamira neko preduzeće ili kompanija, i naravno, na taj način se ruši načelo novinarske nepristrasnosti i još naročito ako se za to uzima i novčana naknada. Ovim zakonom se insistira na oznaci prepoznatljivosti oglasa, dakle, da tačno znamo šta je oglas i da budu potpuno isključeni i neprihvatljivi oblici oglašavanja. Podržava se naravno i uporedno oglašavanje, ali naravno uz prihvatanje svih ovih prethodno, navedenih uslova. Posebno je regulisano i oglašavanje koje upućuje na telefonski poziv, naravno, uz jasno navođenje tarife tog poziva i regulisana je upotreba državnog znamenja i simbola, kao što su grb, himna, u oglasima. Ja bih se posebno osvrnula na treći deo predloga ovog zakona, koji se tiče dece, odnosi se na zaštitu dece i maloletnika od oglašavanja i načina na koji oglašavanje može na njih nepovoljno da utiče. Zašto je to bitno? Televizija je izuzetno, posebno ću se kod dece osvrnuti na uticaj televizije, zato što je to izuzetno masovni mediji koji nam prosto negde postaje kao član naše porodice, a deca u slobodno vreme, nažalost, najviše vremena provode ispred televizije. Ono što se dešava jeste da umesto informativne i edukativne uloge, televizija je upravo dobila jednu marketinšku ulogu, dobila je ulogu ideološku, pa nažalost, nekada i destruktivnu. Vrlo često imamo slučajeve da devojčice plaču u prodavnicama igračaka, zato što lutka koju su kupili ne hoda onako kao na reklami, i to su upravo te obmanjujuće reklame, ili ne priča, ne trepće, i imamo dečaka koji plače kada roditelji uzimaju osveživač prostorija, pa misli da će kao na reklamama sada, sva deca iz komšiluka, dolaziti u njihov toalet. Ovo su bezazlene situacije, a naravno ima onih opasnih, ja ih u ovom trenutku zaista ne bih navodila, ali zato se radujem, ako će ovaj Predlog zakona ili kada usvojimo ovaj zakon, zaista biti strogo primenjivan, posebno u ovom delu koji se tiče maloletnika i dece. Dakle, maloletnici će se štititi posebnim restrikcijama sadržaja ovih reklama i načina oglašavanja i sredstava oglašavanja. Naročito će biti zabranjeno reklamiranje neprihvatljivog oblika ponašanja, alkohola, lekova i pomoćnih sredstava, kao što su, kod dece, sada nažalost i kod devojčica, vrlo popularna sredstva za mršavljenje, zatim igara na sreću i kod odojčadi i dalje, ostaje, mleka, druge hrane i pića, koje su za sada još uvek ne prihvatljivi. Zabranjeno je reklamiranje u toku programa namenjenog deci, znači i u blizini vrtića, škola i ustanova za decu, naravno, sem u slučaju kada to ima pozitivan efekat po decu. Ono što je jako bitno jeste da se članovi od 27. do 46. bave upravo oglašavanjem u medijima, štampi, internetu, i na otvorenom prostoru, i to je jako bitno napomenuti. Zadovoljstvo je što je sada i taj deo oglašavanja definisan, a to je internet i otvorene površine. Samo ću kratko reći za oglašavanje u elektronskim medijima, znači, već postoji zakon, ali se i kroz ovaj zakon jasno odredbe navode, i zaokružene, prosto definisana je cela ta priča vezana za oglašavanje u medijima. Naročito odredbe vezane za plasiranje proizvoda, precizno su definisani, ukupan termin za oglašavanje i kako on može biti u toku dana raspodeljen. Ja bih se osvrnula kratko na oglašavanje na otvorenim površinama, gde se podrazumevaju oglasni panoi, plakati, displeji, koji su i do sada postojali, a nisu bili jasno definisani. Dakle, na otvorenoj površini tačno se definiše ko ima sada nadležnost, pre svega lokalna samouprava, i ko mora da kontroliše šta se na tim oglasnim tablama i panoima nalazi. Što se tiče internet oglašavanja, sve odredbe ovog zakona će se odnositi i na internet oglašavanje, sem naravno člana 19. koji se tiče oglasne deklaracije, pa iz tog razloga ne može da se odnosi. Jako je pohvalno što će ovaj zakon doneti zaustavljanje reklamiranja alkoholnih i stimulativnih pića, kao i elektronskih cigareta, posebno što se u reklamama koje ovo oglašavaju, prikazuju konzumenti kao vrlo važne i samouverene osobe, što posebno na mladu populaciju kojoj mi ne možemo prosto da zabranimo da vide te reklame, jako nepovoljno utiče. Dakle, pre svega sa željom, ja bih opet napomenula, sa željom da zaštitimo naše mlade i pre svega, našu decu, da izrastu u zdrave ljude i da ih zaštitimo od velikog broja opasnih reklama, pa nekada i opasnih oglašivača, sa željom da izrastemo i mi u jedno zdravo društvo, SNS i ja, lično ćemo vrlo rado podržati ova dva zakona, uz naravno jednu strogu primenu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirjana Đoković. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici, mi danas na dnevnom redu imamo jedan zakon koji treba da uredi i obezbedi jedinstveno tržište rada kada je u pitanju i oblast promocije. Promocija privrednih subjekata ima za cilj da poboljša njihov ekonomski položaj na tržištu. Ta utakmica treba da bude krajnje poštena, treba da istakne objektivne razlike između konkurenata, ali zato moraju da se poštuju i određena pravila. Mi danas govorimo o kreativnoj industriji, a oglašavanje je važna ekonomska delatnost, kojoj pribegava ogroman broj privrednih subjekata, jer su proces oglašavanja mnogi shvatili kao neizostavni deo svog poslovanja. Svakako, za sve treba da odredimo pravu meru. Potrebno je da na ovaj način utičemo na korisnike naših usluga, bez obzira o kojoj se vrsti proizvoda radi, ali uvek nam vodilja mora biti da se rukovodimo legitimnim interesima zainteresovanih strana. Svedoci smo činjenice da se i u ovoj oblasti dešavaju promene. Potrebe bivaju drugačije i to zahteva jedno stalno menjanje i prilagođavanje zahtevima vremena. Po mom dubokom ubeđenju, najteži posao u oblasti marketinga, smatra se prodaja oglasne poruke, reklamne sekunde, kroz određen programski sadržaj, jer se nekada privrednim subjektima čini da plaćaju cenu koja nije realna, ali činjenica je da se putem oglašavanja oglasne poruke, stvara znatna ekonomska korist za privrednog subjekta, koji reklamira neki proizvod ili pak uslugu. Ja osnovano mogu da kažem, obzirom da sam 10 godina radila u medijima, a od toga pet godina baš u komercijalnim odeljenjima, da onaj čovek koji može da proda reklamnu sekundu na televiziji, može da proda bilo šta na tržištu. Moram da napomenem da je od ključne važnosti poštovanje objektivnog informisanja, očuvanje kreativnosti, poštovanje moralnih i etičkih načela određenog društva. S toga, opšta usklađenost sa opštim pravilima pristojnosti predstavlja značajan načelni aspekt ove materije. Jako je značajan član 12. koji ne dozvoljava prikriveno, odnosno oglašavanje koje može dovesti javnost u zabludu, u pogledu njegove stvarne prirode, koji narušava medijsku nepristrasnost i nezavisnost. Član 14. bavi se komparativnim oglašavanjem jer se povećava atraktivnost potencijala evropskog medijskog prostora. Dolazi do povećanja komercijalnog potencijala, na drugoj strani otvara se moguć prostor za eventualne zloupotrebe. Zato su i predviđene restriktivne odredbe kako ovakvo postupanje ne bi bilo obmanjujuće za krajnje primaoce, konkurenciju i zaštitu potrošača. U delu zakona koji se odnosi na posebna pravila i ograničenja, obzirom da reklame ne biraju svoje primaoce informacija, tako da se može desiti da reklame utiču i na ona lica koja nemaju dovoljni stepen zrelosti, koja mogu biti povodljiva i podložna negativnim uticajima. Zaštita maloletnika je zato od posebne važnosti. Zahtevi koji se moraju poštovati slede sistemsku logiku zakona, integritet sadržaja, nenametljivost i primerenost poruke, a to znači da ne sme neposredno da se podstiče kupovina, ne sme predugo biti u krupnom kadru ili na drugi način neprimereno istaknuta. Televizijska oglašavanja i TV prodaja, kao posebni načini oglašavanja u elektronskim medijima, podležu pravilima koja uređuju način njihovog emitovanja. U bloku emitovanja uz prekid programskog sadržaja, emitovanje bez prekidanja emisije ili pak posebnu emisiju TV prodaje. Ovim odredbama propisuje se trajanje TV oglašavanja i TV prodaje uz propisivanje šta ne ulazi u ukupno vreme od 20%, odnosno 10% vremena u okviru jednog punog sata emitovanja. Značajno je spomenuti ovlašćenja koja ima regulatorno telo za elektronske medije, da bliže uredi i razradi pojedina pitanja u vezi sa oglašavanjem u elektronskim medijima, imajući u vidu ovlašćenje koje mu je dato zakonom već o elektronskim medijima. Htela bih da se dotaknem i sponzorstva kao poseban vid oglašavanja koja ne sme da dovede u zabludu primaoca oglasne poruke u pogledu identiteta sponzora, sponzorisanog lica ili aktivnosti, delatnosti sponzora, svojstava njihovih proizvoda, njihovog uticaja i potencijalnih opasnosti po zdravlje. Ciljevi koji se postižu donošenjem ovog zakona. Pa, novi zakon treba da omogući odgovarajuće alate inspekcijama, odnosno da obezbedi uređenije tržište i jasna pravila igre za sve učesnike u njemu. Jedan od ciljeva zakonskih izmena je zaštita blagostanja svih potrošača, a naročito osetljivih kategorija poput maloletnika, trudnica ili vozača. Poenta novih zakonskih izmena je da novi zakon treba da predstavlja integralni deo jednog sveobuhvatnog pravnog okvira kojim će se na najbolji mogući način regulisati legitimno isticanje prednosti određenih proizvoda i obaveštavanja potrošača. Nedvosmisleno je da oglašavanje utiče na potrošače, njihove izbore i ekonomske odluke u vezi sa kupovinom određenih roba. Namera je da se osigura pravna sigurnost za oglašivače, a spokoj za primaoce oglasnih poruka. Oglašavanje kao sistemsko pitanje od velikog je značaja za svest građana i ekonomski interes lica u lancu oglašavanja zbog zahteva pravne sigurnosti i jasnoće privrednog okruženja i zato mora biti normativno pokriveno u vidu zakona. Ovaj zakon stimuliše pojavu novih učesnika na tržištu, a podstiče rad oglašivača i marketing agencija pod fer i poštenim uslovima. Što se tiče zdrave konkurencije pri oglašavanju, upravo je cilj njeno razvijanje. I, na postavljeno pitanje, da li su zainteresovane strane imale šansu da iznesu svoje stavove? Treba reći da je Ministarstvo trgovine, turizma i telekomunikacija organizovalo javnu raspravu koja je trajala od 3. januara do 3. februara 2015. godine. Čak je i na sajtu Ministarstva 30 dana bio predlog ovog zakona kako bi bila uključena šira javnost i da bi upravo svojim sugestijama doprineli što boljem zakonskom predlogu. U Privrednoj komori Srbije 28. januara 2015. godine, bio je i okrugli sto na kome su svi zainteresovani mogli reći svoje primedbe na zakon. Konstatovano je da je predlog zakona dobar, da je prihvatljiv za sve učesnike, usklađen u potpunosti sa savremenim tendencijama i zakonskim rešenjima. Sve su to razlozi koji me navode da ću u danu za glasanje zajedno sa svojim kolegama iz poslaničkog kluba SNS podržati ovaj zakonski predlog. Hvala.
Zahvaljujem koleginice. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama se danas nalaze dva izuzetno važna zakona iz oblasti komunikacionog sistema i komunikacija. Jedan je Zakon o oglašavanju, a drugi zakon je Zakon o informacionoj bezbednosti. Ono što moram najpre da napomenem, to je da jedan i drugi zakon predstavljaju korak napred. Prethodni Zakon o oglašavanju donet je pre 10 godina. Ovo je nov zakon i oba zakona su u skladu sa strateškim opredeljenjem Vlade Republike Srbije sa usaglašavanjem našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Moram da naglasim da je Zakon o oglašavanju i proizvodu usaglašavanja sa direktivama iz 2006. godine, kao i sa nekim drugim preporukama koje su i te kako značajne za naš zakonodavni i pravni okvir. Ono što je neobično važno, to je da se sa oba ova zakona postiže nekoliko ciljeva. Ja ću navesti tri najglavnija cilja. Prvi cilj je obezbeđenje pravne sigurnosti za sve učesnike, kako u postupcima oglašavanja tako i u postupcima informacione bezbednosti. Pravna sigurnost je i te kako značajna, kako za građane konzumente tako za privredne subjekte, a na kraju i za interese Republike države Srbije. Takođe, ono što je jedan od ciljeva koji se ovim zakonima postiže, to je fer tržišna utakmica između privrednih subjekata, jer ne smemo da zaboravimo da i jedan i drugi zakon u osnovi imaju i ekonomski razvoj, odnosno ekonomiju i ekonomski razvoj Republike Srbije. Takođe, još jedan od vrlo značajnih ciljeva, to je kontrola sprovođenja i nadzor nad sprovođenjem ovog zakona, jer svesni smo činjenice da bez adekvatne kontrole i nadzora nad sprovođenjem zakona nema ni njegove adekvatne implementacije, odnosno takvi zakoni koji su u nekom ranijem periodu donošeni, ostajali su samo mrtvo slovo na papiru, a to svakako nije ni u interesu građana, ni u interesu Republike Srbije. Ono što posebno želim da naglasim i što posebno želim da apostrofiram, to je Zakon o oglašavanju. Uvode se neke novine, pre svega navešću novine koje se odnose na oglašavanje alkoholnih pića, a to je podela alkoholnih pića na procenat alkohola do 20% kada je moguće oglašavanje u vremenu od 18 časova do šest časova ujutru i alkoholna pića koja imaju procenat alkohola veći od 20% kada je njihovo oglašavanje moguće u vremenu između 23 sata naveče i šest sati ujutru. Ono što je novina takođe, a tiče se oglašavanja alkoholnih pića, to je da oni mogu biti oglašavani u štampanim medijima. Naravno, tu je stavljena zabrana da oni ne mogu biti oglašavani u štampanim medijima koji su namenjeni za decu i maloletnike. Takođe želim da naglasim jedan vrlo važan aspekt, jedan vrlo važan segment Zakona o oglašavanju, a to je zabrana obmanjujućih poruka, odnosno dovođenje korisnika potrošača, onih koji treba da konzumiraju usluge ili dobra u jedan obmanjujući, odnosno u jedan lažni položaj. Takođe želim da naglasim posebno odeljak 3. koji se tiče zaštite maloletnih lica. Zaštita maloletnih lica je značajna sa aspekta što je u pitanju najranjivija populacija naših građana, što je u pitanju i to da mediji bilo elektronski, bilo radijski, bilo televizijski i te kako veliki značaj imaju u odrastanju i vaspitanju maloletnih lica, pa sa tog aspekta vrlo su važne zabrane koje se odnose na oglašavanje kada su u pitanju maloletna lica, a posebno one zabrane koje se odnose na izlaganje jako opasnim i rizičnim situacijama kada su u pitanju maloletna deca, kao što je npr. penjanje na obezbeđene objekte ili ulaz u nepoznate prostorije ili razgovori, zadržavanje sa nepoznatim licima ili igranje i okruženje oko zapaljivih materija bez nadzora i kontrole roditelja. Takođe želim da naglasim da je u ovom delu koji se odnosi na zaštitu maloletnih lica prepoznata i zaštita od svake vrste nasilja, a ona je kroz zakon definisana kao zaštita integriteta. Znači, zabranjeno je bilo kakvo oglašavanje koje može da podstiče na nasilje, odnosno zabranjeno je oglašavanje kada su u pitanju animirani likovi ili lutke. Takođe, u cilju očuvanja porodice, porodičnog modela vaspitanja, u ovom delu koji se odnosi na zaštitu integriteta ličnosti maloletnika, zabranjene su sve poruke koje na bilo koji način stvaraju nepoverenje između maloletnika, između roditelja i maloletniku bliskih osoba. To je takođe neobično važno za zdrav razvoj dece. Takođe, želim da napomenem da se u ovom delu koji se odnosi na maloletnike brinulo i o zdravlju i razvoju maloletnika, pa je na taj način zabranjeno oglašavanje hrane, drugih proizvoda, kao i pribora za odojčad do šest meseci starosti. Ja ovo shvatam kao napor i kao mišljenje savremene medicine da majčino mleko u ishrani dece je nezamenljivo. Takođe, zakon u ovom delu zabranjuje i oglašavanje na mestima koja deca najčešće posećuju, odnosno gde deca i maloletnici provode veliki deo vremena, a to su vaspitno-obrazovne i predškolske ustanove. Tu je zabranjeno oglašavanje, sem onog oglašavanja koje se odnosi na nastavne planove i programe, kao i oglašavanje koje se odnosi na sportske aktivnosti. Takođe, i oglašavanje na otvorenom prostoru je zabranjeno naglašavanje alkoholnih pića ako u vazdušnoj liniji od 100 metara, ako se na tom prostoru nalazi škola, predškolska ustanova ili zdravstvena ustanova, mada je oglašavanje na otvorenom prostoru otvoreno, ostavljeno lokalnim samoupravama, da one taj deo oglašavanja urede. Ono što bih želela da napomenem, a to je, kada se tiče ovog dela zaštite maloletnih lica, htela sam da napomenem samo jednu činjenicu. Radi se o zaštiti maloletnih lica. Naš porodični zakon u članu 64. prepoznaje decu starosti do 14 godina i maloletna lica od 14 do 18 godina, koja deli na mlađa maloletna lica od 14 do 16 godina i starija maloletna lica od 16 do 18 godina. Naš Krivični zakon takođe pravi razliku u kategoriji između dece i maloletnika, pa tako Krivičnim zakonom se kaže da su deca uzrasnog doba do 14 godina, a maloletnici od 14 do 18 godina. Takođe, i na osnovu preporuka koje je UNICEF davao, a na osnovu istraživanja, odnosno to su preporuke koje se odnose na komunikaciju dece sa medijima, UNICEF razlikuje tri uzrasna doba i to - rani uzrast od rođenja do šeste godine živa, srednji uzrast od sedme do 11 godine života i rani period adolescencije od 12 do 14 godina. Neobično smatram važnim posebnu zaštitu maloletnih lica u ovom Predlogu zakona, ali možda bi postojala neka mogućnost da se u ovaj deo uvedu i deca. U svakom slučaju, oba zakona su reformska, oba zakona predstavljaju korak napred, oba zakona stvaraju pravnu sigurnost građana. U svakom slučaju, Srpska napredna stranka u danu za glasanje podržaće zakone.
Zahvaljujem, koleginice Vukojičić. Reč ima narodna poslanica Olivera Pešić. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama su danas dva jako bitna predloga zakona, Predlog zakona o oglašavanju i Predlog zakona o informacionoj bezbednosti. Ja ću se danas u svom izlaganju fokusirati na Predlog zakona o informacionoj bezbednosti. Predlog zakona o informacionoj bezbednosti predstavlja skup mera koje omogućavaju da informaciono-komunikacioni sistem zaštiti tajnost, integritet, raspoloživost i neporecivost podataka kojima se rukuje putem tog sistema. Ovaj predlog predstavlja dobar okvir za uređenje bezbednosti informaciono-komunikacionih sistema u Republici Srbiji i njime se uređuju mere zaštite od rizika, kao i odgovornost pravnih lica prilikom upravljanja i korišćenja informaciono-komunikacionih sistema. Predlog zakona određuje nadležni organ za sprovođenje mera zaštite, koordinaciju između činilaca zaštite i praćenje propisanih mera zaštite. Donošenje Zakona o informacionoj bezbednosti predstavlja korak ka harmonizaciji pravnog okvira Republike Srbije sa Evropskoj unijom u oblasti informacionog društva. Predlog zakona predviđa da je Ministarstvo nadležno za poslove informacione bezbednosti organ državne uprave nadležan za bezbednost informaciono-komunikacionih sistema, koji će pripremiti podzakonske akte na osnovu ovog zakona, vršiti međunarodnu bilateralnu i multilateralnu saradnju na polju bezbednosti informaciono-komunikacionih sistema i vršiti nadzor nad primenom ovog zakona, a sve u cilju povećanja bezbednosti. Najveći broj incidenata u informaciono-komunikacionim sistemima ima međunarodni karakter, a napadi se mogu vršiti sa teritorije različitih država. Zbog toga je dobra komunikacija između država bitna kako bi se blagovremeno zaustavili ili umanjili incidenti. Predlog zakona definiše da je nadležni organ za informacionu bezbednost dužan da pruža rana upozorenja o rizicima i incidentima koji brzo rastu, koji mogu da prevaziđu nacionalne kapacitete i koji mogu imati uticaj na više od jedne države. Radi ostvarivanja saradnje i usklađenog obavljanja poslova, radi unapređenja informacione bezbednosti, ovaj Predlog zakona predviđa da Vlada obrazuje telo za koordinaciju poslova informacione bezbednosti kao koordinaciono telo Vlade. Predlog je da telo čine predstavnici ministarstva nadležnih za poslove informacionog društva, Ministarstva odbrane, unutrašnjih poslova, Ministarstva spoljnih poslova, Ministarstva pravde, predstavnici službi bezbednosti, Kancelarije Saveta za nacionalnu bezbednosti i zaštitu tajnih podataka, Generalnog sekretarijata Vlade, Uprave za zajedničke poslove republičkih organa i Nacionalnog CERT-a. Predlog zakona sadrži poseban deo o kripto-bezbednosti i zaštiti od kompromitujućeg elektronskog zračenja. Predlogom zakona se definiše inspekcijski nadzor nad radom informaciono-komunikacionih sistema preko inspektora za informacionu bezbednost, a koji će dalje podnositi prekršajne prijave. Putem očuvanja bezbednosti IKT sistema štite se osnovna ljudska prava, lični podaci i privatnost. Usvajanjem ovog zakona Srbija pokazuje da se odgovorno odnosi i prema ovoj temi i zato ću u danu za glasanje, kao i svi poslanici SNS, podržati ovaj Predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Poštovani predsedavajući, danas razgovaramo i razmatramo predloge zakona o oglašavanju u jednoj oblasti koja je vrlo bitna s obzirom da se veliki uticaj elektronskih medija oseća kod svih nas, a u ovom predizbornom periodu biće toga još više. Moram da kažem da u jednoj tako bitnoj oblasti možda je iluzorno očekivati da ćemo donošenjem jednog zakona sprečiti sve malverzacije, mahinacije i zloupotrebe koje postoje u toj oblasti. Ali, s obzirom da je i u obrazloženju ovog zakona definisano da je oglašavanje vid promovisanja privrednih subjekata u cilju poboljšanja njihovog ekonomskog položaja na tržištu, ta besomučna jurnjava za profitom od strane velikih kompanija koje sebi žele da prikažu ili da obezbede što lakšu zaradu, često dovodi do situacije da se kroz oblast oglašavanja prezentuju i neke stvari koje apsolutno ne stoje kao karakteristike tih proizvoda koji se nude na tržištu i to vešti manipulanti koji se bave ovom oblašću uspešno sprovode ili plasiraju kroz elektronske medije i to sve odslikava kao nekoliko stotina ili kao nekoliko hiljada primera koje svaki dan možemo da vidimo u elektronskim medijima, što je svojevrsna zloupotreba. Namera ovog zakona jeste upravo da se spreče te mahinacije, zloupotrebe i da se zaštite potrošači od nekakvih nebuloznih ili oglašavanja koja nemaju utemeljene u realnosti, da potrošači ne moraju da budu dovedeni u situaciju da slušaju kako će upotrebom određene vrste toalet papira njihov život biti sređen itd, da ne banalizujemo i da ne navodim sve primere koji postoje i koji mogu da se vide svakog dana u svakom mediju kada uključite aparat da pogledate sve ono što se nudi na tržištu. Međutim, ta borba proizvođača da se dodvore potrošačima, da svoj proizvod plasiraju na bilo koji način, ne sme da bude prepuštena sama sebi, ne sme da bude dozvoljen svakakav vid ponašanja u toj oblasti. Kao što sam već rekao, iluzorno je očekivati da ćemo samo donošenjem jednog zakona uspeti da sprečimo sve probleme ili da predupredimo sve probleme koji su nastali u ovoj oblasti. Moram da istaknem da je velika tržišna utakmica nastala promovisanjem tih liberalno, ekonomskih, kapitalističkih principa od 2000. godine na ovamo upravo ubrzala i praktično je multiplikovala probleme na tom polju i sve su to razlozi zbog kojih mora da se pristupi ozbiljnom sagledavanju problema u toj oblasti i donošenje ovakvog zakona jeste možda prvi korak ka tome. S obzirom na to da je zaista u prethodnom periodu bilo mnoštvo primera o zloupotrebi u ovoj oblasti, opet ne bih želeo da ih danas navodim. Pozdravljam, kao običan građanin Srbije i kao poslanik Pokreta socijalista u okviru poslaničkog kluba SNS, donošenje ovakvog zakona, ali ističem da i samo donošenje ovakvog zakona neće biti dovoljno da se preduprede ili spreče sve mahinacije, problemi koji se javljaju u ovoj oblasti. Naime, imajući u vidu da je nadzor nad sprovođenjem ovog zakona i uređenje ove oblasti praktično raspoređen i na ministarstvo i na lokalne samouprave, kao i na javne agencije, moramo imati u vidu i činjenicu da će svi oni snositi deo odgovornosti za uređenje oblasti društvenog života. Mada, moram da istaknem jednu stvar koja je možda nedovoljno sagledana u ovom predlogu zakona, a to je činjenica da se veliki broj monopolista ili javnih preduzeća, koji se praktično ne nalaze u situaciji da moraju da se reklamiraju, ipak reklamiraju i troše velika sredstva na promovisanje svojih usluga, kao da na tržištu postoje neki koji su u situaciji da ponude potrošačima alternativu ili neku drugu mogućnost. Dakle, to je jedan moj lični apel, s obzirom na to da je u velikom broju slučajeva, naročito na lokalnom nivou i u Pirotu iz koga ja dolazim, u prethodnih desetak, 12 godina to apsolutno bio metod za kontrolisanje rada elektronskih medija ili za neki vid praktično uticaja na elektronske medije kako bi bili što poslušniji prema lokalnim vlastima. Apelujem sa ovog mesta i ovog puta i na ministarstvo i na sve nadležne organe za nadzor nad sprovođenjem ovog zakona da što više obrate pažnju na tu oblast, jer se praktično na taj način veliki iznos sredstava, koji mogu da budu upotrebljeni u potpuno drugom smislu, na drugi način za rešavanje životnih problema građana, troši na taj način da se oni koji su trenutno na vlasti praktično snalaze i obezbeđuju podršku elektronskih medija sebi i svom opstanku na vlasti. Obzirom da se nalazimo, kao što sam već rekao i kao što svi znamo u predizbornom periodu, apelujem na sve kontrolne organe i organe nadzora da se više bave rešavanjem problematike u tom slučaju. Takođe, želim da istaknem da je u prethodnom periodu bilo bezbroj zloupotreba vezanih za reklamiranje i alkoholnih pića, a posebno onih oblasti koje, ako imamo u vidu činjenicu da je, recimo, čovek, koji je bolestan samo sa jednom željom da ozdravi, u situaciji da će prihvatiti bilo šta što mu se servira kao rešenje njegovog problema, dolazilo do velikih problema ili velikih zloupotreba u toj oblasti, iako je bilo zabranjeno reklamiranje tih zdravstvenih proizvoda ili proizvoda iz oblasti zdravstva, ipak se to dešavalo i dešava se. Činjenica je da na to moramo da obratimo pažnju, s obzirom da je opet i tu prisutan uticaj velikih, čak multinacionalnih kompanija koje sebi na taj način žele da obezbede velike profite. Imajući u vidu činjenicu da se u oblasti zdravstva zaista troše velika sredstva, to je dodatni razlog da se Vlada i ministarstvo, ko god bio na vlasti u narednom periodu, bavi rešavanjem i tog problema. Dakle, ne bih želeo da se ponavljam i da ponavljam ono što smo do sada čuli. Istakao sam nekoliko problema, s obzirom na to što se nije moglo čuti u prethodnom periodu, i mislim da to kao jedan dobronamerni apel treba da bude shvaćeno i da bude inkorporirano, ne samo kroz ovaj zakonski projekat ili predlog već i kroz implementaciju ovog zakona i donošenje podzakonskih akata, kao i rad svih organa koji kontrolišu primenu ovog zakona. Naravno, kao poslanik Pokreta socijalista, glasaću za usvajanje ovog zakona i mislim da ćemo na taj način uspeti da unapredimo haos koji smo zatekli od dolaska na vlast, a što nam je ostalo od prethodnog režima.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, podržavam zakone koji se nalaze na dnevnom redu danas. Prvo, kada je reč o Zakonu o oglašavanju, verujem da je uspela namera koja je istaknuta od strane predlagača zakona, a to je da se obezbede transparentna i objektivna merila u ovoj oblasti. Dakle, merila koja će obezbediti jednu korektnu, fer tržišnu utakmicu, a kada je reč o angažmanu privrednih subjekata, a sa druge strane na najbolji mogući način uvažiti, zaštiti interese potrošača. Takođe, smatram pohvalnim činjenicu da je ovo dobar napor u daljoj harmonizaciji naše regulative sa evropskom, važan majstor na našem putu, kada je reč o evropskim integracijama, ali takođe ništa manje važno što rešavamo neke bitne izazove iz prakse koji su bili uočeni u prethodnom zakonu, odnosno zakonu koji je još uvek na snazi. Uvek je vrlo važno uvažavati konkretne, realne, životne potrebe i rešavati izazove te vrste. Što se tiče Zakona o informacionoj bezbednosti, ja ću početi bilo kakvo izlaganje na tu temu rečima – čestitke i komplimenti. Dakle, smatram izvanredno dobrim činjenicu da mi imamo priliku da raspravljamo o ovom zakonu. Ovaj zakon je bio suštinski iz vrlo jasnih, objektivnih razloga potreban ovoj državi. Mi smo se ovom problematikom bavili u pojedinačnim zakonima, podtemama, a na ovaj način zaokružujemo priču adekvatno, dobro i kvalitetno. Na ovaj način postavljamo temelj da se jedan zajednički okvir uspostavi na najbolji mogući način, kada je reč o sektoru informaciono-komunikacionih tehnologija, bezbednosti, u tom smislu. Dakle, sve ono o čemu smo razgovarali ovog jutra, ali i na sednici Odbora, podvukao bih još jednom u najkraćem, pošto je to detaljno i vrlo dobro uradila koleginica Pešić. Ono što se tiče harmonizacije i usklađivanja naše tekovine sa evropskom, na ovaj način je odrađeno na najbolji mogući način. Ono što se tiče međudržavne saradnje, kada je reč o informacionoj bezbednosti, na ovaj način je urađeno više nego kvalitetno. Sa svoje strane, ističem da je ovim predlogom prepoznat jedan vrlo važan aspekt, a to je kako se podstiče informaciona bezbednost. Time što je aspekt kriptološke zaštite dobio svoje dostojno mesto u ovom Predlogu zakona. To više nego pozdravljam. To je zaista fundamentalno važno, ali i zbog toga što smatram da smo uvođenjem ovog predloga, a uveren sam kroz dan ili dva, kada se budemo izjasnili glasanjem o ovom zakonu koji će stupiti na snagu, otvorili jedno važno poglavlje u daljem uređenju ove oblasti. Dao bih sebi prostora da u još minut ili dva dam par smernica ili preporuka sa svoje strane čime bismo sve mogli da se bavimo na ovu temu nadalje. Preporuka broj jedan, uz puno uvažavanje važnosti kriptološke zaštite, smatram da bi bilo dobro razmišljati na temu uvođenja još jedne dodatne komponente, a koja bi se odnosila na odgovarajuću autentifikaciju korisnika, kroz mehanizme koji su zasnovani na biometrijskim podacima. Dakle, sa jedne strane štitimo sadržaje, obezbeđujemo da oni budu takvi, da budu dostupni samo onima kojima su namenjeni, nikome ko nema pravo, ko nije namenjen da bude njihov konzument. Sa druge strane, autentifikacijom obezbeđujemo integritet po pitanju ko tačno komunicira, koja prava ima i koju opremu koristi. To su aspekti koji tehnički, ali praktično čine jednu nerazdvojivu celinu. Što se tiče predloženih mera da se uredi oblasti kripto-zaštite u našoj državi, po Predlogu zakona u članu 21. njime će se baviti ministarstvo nadležno za poslove odbrane. Potpuno pozdravljam. To ima pun smisao. Tu se nalaze stručnjaci koji se bave ovom oblašću. Tako je bilo do sada. Tako je prirodno i tako će biti ubuduće. Predviđeno je da, pored toga, što će se baviti verifikacijom konkretnih pojedinačnih rešenja, što će se baviti distribucijom odgovarajućih sistema, rešenja, baviti se određenom konkretnom regulativom na nižem nivou, da se bavi organizacijom naučno-istraživačkog rada. Ovde mislim da je dobro mesto da otvorimo zagradu. Mislim da kao država koja ima čime da se podiči iz svoje istorije, a na ovu temu, ima čime zbog toga što smo mi u nekim prethodnim periodima, zahvaljujući pronicljivosti, pameti i sposobnosti naših stručnjaka pre svega tada angažovanih u oblasti odbrane, razvili u svetu prepoznatljivu školu kriptološke zaštite. U svetu prepoznatljivu i uvažavanu, uvažavanu što je veoma važno zbog toga što u domenu ovako osetljivih poslova, dakle u domenu bezbednosti poverenje je ključ svega. Mi smo se pokazali, kao neko ko je sposoban ne samo da formira dobra, kvalitetna rešenja, već neko ko je u tom smislu pouzdan partner i prepoznati smo od strane bukvalno kompletne planete. Mi na osnovu te tradicije danas imamo šta da razvijamo dalje, mi imamo čime da se bavimo i u budućnosti. Istraživanja u ovom smislu, dakle smatram sinhronizovano od strane Ministarstva odbrane, mogu da obuhvate naše naučne institucije u vrlo širokom spektru, naše naučne institute, naučno istraživačke centre, ali i našu privredu. Dobra, kvalitetna rešenja ove vrste imaju svoje mesto i na svetskom tržištu i to je još jedan dodatni aspekt na koji bih takođe ukazao, ovo je potencijalno dobra oblast za dobre rezultate, kao i informaciono-komunikaciona tehnologija, kao oblast koja je dušu dala zbog toga što je odnos ulaganja sa jedne, a potencijalne koristi sa druge strane tu drastično bolji i povoljniji nego kada je reč o nekim, da tako kažem, klasičnim tehnologijama. Dakle, nešto na čemu vredi raditi. Dalje, smatram da je ovaj Predlog zakon odlična baza za bilo šta što bi smo mogli da dalje nadogradimo na tu temu, da možda detaljnije uredimo moguće odnose između onoga ko se o ovoj oblasti na državnom nivou stara, ali i istraživanja razvoja, još jednom, privrede koja bi mogla da se sutra, konkretnije i samim tržištem bavi. Ovde u ovoj oblasti informacione bezbednosti možda bolje nego na bilo kom drugom mestu potvrđuje se ona narodna mudrost „ko se sam čuva i bog ga čuva“. Dakle, u savremenom svetu kada mi nismo u situaciji da kontrolišemo putanje podataka, servera na kojima će se naći, prosto rečeno, mesta na kojima će se ti podaci čuvati i ko će moći da im pristupa, jedini pravi način, jedini način koji garantuje da ćemo ih zaista sačuvati jeste da sami kontrolišemo sve ono što spada u domen zaštite. I zato još jednom podvlačim važnost mogućnosti da ta rešenja razvijamo sami, kako algoritme, kako same uređaje koji za to služe, tako i ono što je možda najvažnije, ključeve koji će se koristiti u toj kriptografskoj zaštiti. Naši generatori, naši ključevi, nešto što u potpunosti od početka pa do samog konca tog procesa držimo u rukama, biće pravi garant apsolutne bezbednosti i još jednom, nešto što čak možemo da ponudimo i drugima. Pokazali smo decenijama iza nas da to umemo više nego dobro. Sve su ovo, još jednom, izvanredni predlozi, aspekti i odlični potencijali za bilo šta što ćemo raditi zajednički, Bože zdravlja, na daljem ubrzanju modernizacije i hvatanja koraka, pa čak i prestizanje sveta u svemu onome u čemu možemo, a možemo zaista u mnogo toga. Zato se pridružujem ocenama koje su izrekle kolege danas. Srpskoj naprednoj stranci će biti zadovoljstvo da i glasanjem podrži sve što je predloženo. Hvala.
Zahvaljujem. Pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa koji nisu iskoristili svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Hvala. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlozima zakona iz tačaka 4. i 5. dnevnog reda. Hvala ministre na saradnji i vidimo se na raspravi po amandmanima. Prelazimo na sledeću grupu tačaka, to je: Predloga autentičnog tumačenja odredaba člana 11. stav 4, 5. i 6. Zakona o elektronskim medijima i Predloga autentičnog tumačenja odredbe člana 2. stav 2. Zakona o autorskim i srodnim pravima. Molim poslaničke grupe, u koliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu autentičnog tumačenja odredaba člana 11. stav 4, 5. i 6. Zakona o elektronskim medijima, „Službeni glasnik RS“ broj 83/14 i Predlogu autentičnog tumačenja odredbe člana 2. stav 2. Zakona o autorskim i srodnim pravima „Službeni glasnik RS“ broj 104/09, 99/11 i 119/12. Predstavnik predlagača trenutno nije u sali, ali ima pravo da se javi i kasnije. Ovlašćenih odbora u ovom slučaju nema, osim Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Citiraću, to je vrlo popularno danas u Srbiji, premijera Vlade Republike Srbije, predsednika Vlade Republike Srbije u obrazloženju zašto će podneti ostavku na mesto predsednika Vlade i tražiti raspisivanje vanrednih parlamentarnih izbora. Gospodin premijer je između ostalog naglasio da mu je potreba pun mandat za podršku naroda kako bi Srbija bila spremna da se pridruži EU kao partner za donošenje teških odluka, a između ostalog, kako bi se poštovali civilni sektor i nevladine organizacije i mediji koji pišu slobodno i čine Srbiju uglednijom u svetu. Nakon izveštaja o napretku EU, u poslednjem izveštaju, gde je vrlo jasno rečeno da je u protekloj godini progres, odnosno napredak u oblasti slobode medija nula, dakle, da nije načinjen nikakav progres, jedna od preporuka koja je definisana jeste i jačanje nezavisnih tela, posebno REM. Mi danas imamo predlog koji nam je Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo ovde podneo, još jedan primer narušavanja pravne države i ono što je najstrašnije i najneodgovornije za sve nas poslanike to je da se jedna procedura autentičnog tumačenja zloupotrebljava i koristi umesto procedure izmene i dopune zakona. U ovom predlogu koji nam je dostavljen zloupotrebljava se procedura autentičnog tumačenja. Tumačenje kao što sama reč govori znači da se tumače postojeće odredbe zakona, a ne da se unose nove odredbe zakona. Ono što je nama Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo danas predložio jeste unošenje nove odredbe u zakon, kako bi zapravo poslanička većina mogla da izabere jednog kandidata, u pitanju je gospodin Goran Peković i svi predlozi koji su upućeni Odboru za kulturu i informisanje i danas Narodnoj skupštini idu isključivo u prilog tome. Ono što je u tome svemu najstrašnije jedno sasvim regularno glasanje, odlučivanje za koje postoje dokumentacija u Narodnoj skupštini, tonski zapis i stenogramske beleške u kojem se dogovorom utvrdio način glasanja između nevladinih organizacija, očigledno je da SNS ne želi da prihvati predlog najvećeg broja civilnih organizacija, a ako smem da se usudim i da kažem i najuglednijih organizacija u Srbiji koje se godinama vrlo hrabro i uspešno bore za ljudska prava i građanska prava i slobode u Republici Srbiji. Ono što je takođe po mom mišljenju nedopustivo to je da je poslanička većina SNS odlučila da u jednom trenutku ove procedure razmatra prigovore samo jednog broja učesnika u postupku a da potpuno ignoriše prigovore koji dan danas stižu na adresu svih narodnih poslanika, onih koji sa punim pravom i argumentima brane način na koji su glasali i na koji su branili kandidate koje su predložili za ovu veoma važnu nezavisnu agenciju. Takođe se, ako neko bude imao želje, a mislim da bi bilo dobro ako smo odgovorni, da o ovoj temi raspravljamo na osnovu činjenica, a činjenice ponavljam, su dostupne u dokumentaciji Narodne skupštine Republike Srbije i u snimcima koji ostaju u arhivi i mogu biti predmet bilo kakvog narednog spora. Proces izbora za ovo mesto u REM je započet 13. oktobra 2015. godine. Tada je doneta odluka da se pokrene postupak izbora i izglasan je tekst javnog poziva koji je sadržao detalje iz Zakona o elektronskim medijima i uslove za izbor kandidata. Desetog novembra sa devet glasova za i samo jednim protiv, uključujući i poslanike SNS koji po mojoj slobodnoj proceni u tom trenutku još uvek nisu dobili direktivu za koga treba da glasaju, su jednoglasno podržali da kandidatura gospodina Pekovića nije u skladu sa članom 10. Zakona o elektronskim medijima. Dvadeset petog novembra iste godine nešto se u međuvremenu promenilo, te su i oni poslanici SNS koji su po mom mišljenju vrlo savesno razmatrali ovu tačku na prethodnoj sednici, ovog puta verovatno bili naterani da promene svoju odluku, te su o istom pitanju na narednoj sednici glasali sasvim suprotno od onoga što su prethodno učinili ili, mogla bih se usuditi da kažem, suprotno svojoj savesti i suprotno zakonu. Desetog decembra 2015. godine u skladu sa zakonom i procedurom koju zakon nalaže održan je sastanak nevladinih organizacija da bismo bili sigurni i da bismo sprečili ovakve zloupotrebe koje u tom trenutku još niko nije mogao da zamisli da će poslanička većina ovako grubo zloupotrebiti i zakon i Skupštinu urađen je tonski zapis i ko god želi da se uveri pozivam sve narodne poslanike, verujem da nisu mogli svi to da pročitaju, a dostupno je, pozivam javnost i pozivam građane Srbije da pogledaju kako je ta procedura tekla i biće sasvim jasno da ni u jednom jedinom trenutku nije došlo do prekršaja procedure. Noć posle toga su krenuli telefonski pozivi i pritisci i pitanja – kako je moguće da gospodin Goran Peković nije prošao u prva dva mesta kako to zakon nalaže, dakle, nije prošao na listu od dva kandidata? Sutradan ujutru na sednici Odbora koja je bila zakazana sa sasvim drugom temom poslanici SNS traže hitnu dopunu dnevnog reda ne bi li se razmatrali prigovori onog dela udruženja koji su te noći slali prigovore i uložili određene sumnje u regularnost glasanja kome su lično prisustvovali i na kojoj ni jednim jedinim potezom nisu zaustavili glasanje i rekli – ne, ovo nije u redu i tražimo da se ponovi. Svi su prihvatili predlog da se glasa javno. Svi su prihvatili da se glasa za dva kandidata, što je sasvim u skladu sa zakonom i svi su potpisali zapisnik, dame i gospodo narodni poslanici. Nakon što su potpisali zapisnik oni sutradan šalju prigovore, jer se tokom noći nešto promenilo. Danas, pošto je očigledno i ja sam na neki način fascinirana da je ovaj kandidat toliko važan da će se Skupština i dostojanstvo Narodne skupštine i ova institucija ugroziti prekršajem procedura zakona ne bi li se nametnuo način glasanja i prekinula procedura koja je, kao što rekoh, održana u potpuno regularnim i legalnim okolnostima, o čemu ponavljam postoji više nego dovoljno dokaza. Danas treba da raspravljamo o Predlogu za autentično tumačenje. Da nije vanredno zasedanje, pa mi samim tim nije omogućeno u vanrednom zasedanju, smatrala sam da ovaj predlog treba da se povuče da ne bismo svi zajedno osramotili ovu Skupštinu. Mislim da istoriji Skupštine još niko nije podneo zahtev za autentično tumačenje tako što zapravo time vrši izmenu i dopunu zakona. Čak i ako usvojite ovaj predlog, a ja vas, narodni poslanici i kolege molim da to ne učinite, ne znam na osnovu koje snage, ako to nije nasilje, ćete retroaktivno primeniti odredbu koja nije legalna i protivna je zakonu na proces koji je već u toku. Ako je neko imao sumnju da zakon nije dovoljno dobar, o tome da je upravo ovaj sastav Skupštine doneo isti taj zakon neću ni da govorim. Znači, mi sada tumačimo zakon koji smo sami doneli, na koji smo imali pravo da podnosimo amandmane, mnogi od njih nisu ni usvojeni, da su usvojeni možda bi neke odredbe bile jasnije. Molim vas da spasite obraz svih nas i da za ovaj predlog ne glasate. On je sporan u svakoj mogućoj tački. Nigde u zakonu ne stoji da je moguće, u Zakonu o Narodnoj skupštini, da se autentičnim tumačenjem zakona unose nove odredbe. To će biti presedan i vratiću se na početak mog izlaganja. Ako je zaista ovoj Vladi stalo da ide u EU, ovo je jedan od najvažnijih primera na kojima to treba da dokaže, jer ako ovo učini ne samo što narušava nezavisnost regulatornog tela i usput unosi sumnju u nezavisnost tog tela, nego narušava odnose sa najvećim delom civilnog društva i pri tom krši osnovna pravila pravne države u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Molim listu. Dajte mi spisak prijavljenih.
Poštovana predsednice, drage kolege i koleginice narodni poslanici, želim da vas informišem da sam sa svojom koleginicom Sanjom Nikolić još 16. decembra 2015. godine na pisarnici Narodne skupštine Republike Srbije podnela predlog za donošenje autentičnog tumačenja člana 11. st. 4, 5. i 6. Zakona o elektronskim medijima, što je u skladu sa članom 107. Ustava Republike Srbije, članom 40. Zakona o Narodnoj skupštini i članom 194. Poslovnika Narodne skupštine. Želim da podsetim sve narodne poslanike da je set medijskih zakona donet avgusta 2014. godine. Dakle, pre dve godine u Narodnoj skupštini Republike Srbije i da upravo oni predstavljaju pomak u usaglašavanju sa evropskim standardima i na naše obaveze koje su u skladu sa otvaranjem poglavlja 10 i skrininzima koji su obavljeni za poglavlje 10 kada je reč o informacionom društvu i medijima, da su ovi zakoni bili predmet široke javne debate koja je trajala više od dve godine i koji su podržali kako Evropska komisija davanjem svog pozitivnog mišljenja, tako i sve relevantne međunarodne organizacije i institucije udruženja u zemlji i inostranstvu. Razlog za podnošenje ovog predloga za autentično tumačenje Zakona o elektronskim medijima, zapravo člana 11. ovog zakona je upravo zbog nejasnoća koje su se u praksi pojavile, a u vezi sa primenom ovih odredaba. Došlo je posebno do izražaja u postupku utvrđivanja konačnog predloga dva kandidata za člana Saveta regulatornog tela za elektronske medije od strane organizacija, odnosno udruženja čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izražavanja, zaštita dece, a koji čine jedinstvenog ovlašćenog predstavnika što je u skladu sa članom 9. Zakona o elektronskim medijima. Naime, šta se zapravo desilo? Zbog nejasnoća i nedoumica u navedenim odredbama Zakona o elektronskim medijima održao se sastanak 10. decembra 2015. godine u prostorijama Narodne skupštine u Ulici kralja Milana, gde su predstavnici navedenih organizacija raspravljali i glasali o kandidatima za člana REM-a. Dogovor nije postignut o utvrđivanju predloga dva kandidata. Da, tačno je, obavljeno je glasanje ali na sledeći način – pojedine nevladine organizacije i udruženja građana su glasala za po dva kandidata, dok je druga grupacija, pojedine nevladine organizacije i udruženja građana su glasala za po jednog kandidata čime su i kandidati za članove ovog jako važnog nezavisnog regulatornog tela, Regulatornog tela za elektronske medije, ali i sama udruženja dovedena u neku vrstu neravnopravnog položaja. Podsećam vas, članom 11. Zakona o elektronskim medijima propisano je da na sastanku organizacije moraju dogovorom da utvrđuju konačan predlog dva kandidata za člana Saveta regulatornog tela za elektronske medije, a ako se dogovor ne može postići saglasnošću svih organizacija iz člana 11. stava 1. ovog zakona konačan predlog kandidata utvrđuje se glasanjem. Kandidat je, podsećam, onaj koji je dobio najveći broj glasova. Zakon je takođe predvideo da ukoliko organizacije ne mogu da postignu dogovor saglasanošću konačan predlog zajedničkom kandidatu utvrđuje se glasanjem tako što predsednik svake organizacije glasa za jednog kandidata, a na osnovu tako sprovedenog glasanja utvrđuje se konačan predlog od dva kandidata. Svoje kolege narodne poslanike bih podsetila da je procedura kultura svakog demokratskog postupka i koje se moramo držati bez obzira koga i kako biramo, da li u tom izboru učestvuju narodni poslanici, da li u tom izboru učestvuju udruženja građana ili sami građani. U duhu demokratskog postupka zasnovanog na načelima građanske demokratije, na čelo zabrane diskriminacije, na osnovu koga su svi pred Ustavom i zakonima Republike Srbije jednaki, ali podsećam vas i na osnovu izbornog prava koje je opšte jednako i koje garantovano Ustavom Republike Srbije neophodno je da se upravo sada i u svakom trenutku držimo procedure. Želim da vas podsetim da je Narodna skupština oko svoje izborne nadležnosti u okviru izbora članova kada je predviđeno više kandidata odlučuje isto tako da svaki narodni poslanik ima pravo da glasa za po jednog kandidata, a da je kandidat onaj koji je dobio najveći broj glasova. Na kraju svog današnjeg izlaganja, želim da kažem sledeće, ovim predlogom autentičnog tumačenja navedenih odredaba Zakona o elektronskim medijima, članom 11. obezbeđuje se i pravna sigurnost i jednakost kao i pravna primena propisa. S toga, pozivam sve svoje kolege i koleginice narodne poslanike da u Danu za glasanje podrže predlog koji nam je dao Odbor za ustavna i zakonodavna pitanja, kako bi se sve nedoumice i nejasnoće koje su u izboru člana REM bile otklonjene i kako bi se zaštitila demokratska procedura za jedno jako važno telo kao što je regulatorno telo za elektronske medije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Marijan Rističević. Izvolite. Marijane Rističeviću, hoćete li vi po članu 96. ima samo nekoliko? Sve u redu. Izvolite.
Zahvaljujem. Prethodna koleginica je sve objasnila. Što se tiče pripadnika stranke bivšeg režima, njihov apel bih ja shvatio ozbiljnije da je prisutno više poslanika iz njihove poslaničke grupe, a koliko je to ozbiljno pokazuje broj poslanika koji je bio prisutan u sali onog trenutka kada je gospođa ili gospođica, obrazlagala svoj predlog i kada je apelovala na nas da ne gubimo obraz, itd. Ako neko smatra da će neko da izgubi obraz zato što neće da glasa onako kako je njima po volji, treba da zna da svako je gazda svog glasa i svako ima pravo da se izjasni onako kako on želi. Ukoliko neko apeluje na našu savest, ukoliko neko želi da nas ubedi, on prvo treba da ubedi sebe da je ozbiljan u toj meri, odnosno da ubedi svoje kolege poslanike da ga makar saslušaju prilikom debate, odnosno prilikom izlaganja takvog predloga. Ukoliko oni sami pokažu tu vrstu ozbiljnosti, s obzirom da je demokratija sistem u kome treba tražiti zajednička rešenja, tragati za zajedničkim rešenjima odnosno za onom što mislimo da većina građana želi to da prihvati. Ako mislite da ubedite većinu građana preko narodnih poslanika koje predstavljaju morate da ubedite i svoje kolege poslanike makar da ukoliko oni imaju obraza, što nama usporavate makar toliko da imaju obraza da saslušaju predloge koje član njihove poslaničke grupe iznosi. Hvala.
Aida Ćorović, izvolite.
Poštovane kolege i koleginice, moram da priznam da danas sa poprilično gorčine govorim na ovu temu, a reći ću vam i zašto. Vi svi znate da ja nisam političarka, jeste ovo što sada trenutno radimpolitička funkcija. Ja sam predstavnica civilnog društva 25 godina i izvinite možda ću malo da se ponavljam ili budem dosadna ili da kažem neke stvari koje već znate, ali u tom svom dvadesetpetogodišnjem radu bila sam izložena nekada veoma brutalnim zlostavljanjima medijskim. Pretili su mi smrću, svoju porodicu sam dovela u ozbiljnu opasnost, decu svog brata sam dovela u životnu opasnost, svoje roditelje sam naterala da brinu više nego što je to potrebno, svoje prijatelje sam dovela u opasnost, svoju organizaciju u kojoj sam radila 17 godina sam morala da napustim zato što sam radila neke stvari za koje sam smatrala da su časne i bez obzira koliko je cena bila visoka ja se nikad nisam dvoumila i ne dvoumim se ni danas. Prosto smatram da svako od nas negde treba da pogleda sebe u oči jednog dana i da kaže – da, ja se zalažem za nešto i nije mi važna ni plata ni funkcija itd. Ja sam jako mnogo stvari naučila za ove nepune dve godine u parlamentu. Ono što sam negde shvatila prosto jeste da nekako da je biti političarka u Srbiji je jedno dosta teško breme i nekada to znači boriti se protiv vetrenjača, a nekada treba govoriti neke stvari koje ne mislite i za koje se ne zalažete, ali smatram da prosto postoji crta dokle može da se ide. Postoji granica dobrog ukusa i da postoji granica u odnosu na koju vi svi mi moramo da prosto kažemo, ne može da se brani neodbranjivo. Moja koleginica Marjanović, Vesna Marjanović je objasnila i ispričala šta se dešavalo, kako se dešavalo pošto sam ja članica ovog Odbora. Mogu da potvrdim da je sve upravo tako bilo, uostalom, postoje stenogrami, postoje snimci i može da se proveri. Šta sam ja htela još da dodam i zbog čega govorim i o svojoj ličnoj priči? Vrlo često čujemo ovde potpune negativne priče vezane za civilni sektor. Čujem nešto što je potpuno nepoznavanje procedura civilnog sektora. Čujem nešto što su neistine,laži i dozvolite mi možda na teškoj reči i gluposti kada je civilni sektor u pitanju. Velik broj ljudi u Srbiji radi u civilnom sektoru i krajnje časno i pošteno radi taj posao. Nije istina da se pare dobijaju olako. Nije istina da nema kontrole. Postoji kontrola koju vrši naša država, finansijska kontrola, postoji kontrola koju rade donatori. Postoji veliki broj ljudi koji, kažem, časno, pošteno i nekada sa glavom u torbi rade svoj posao. Zato i kažem, da danas imam gorak ukus u ustima. Zašto se glas civilnog sektora na jedan, rekla bih, naopak način, nečastan način izvrće i neprihvata se kao dobar izvor. Meni se čini da ponovo imamo jednu vrstu podeljenosti u našem društvu. Da se ponovo delimo na izdajice i patriote.Izvinite, ja ne mogu nikome da dopustim da bude veći patriota nego što sam ja, jer sam ja svoju glavu stavila na panj i staviću je uvek da u Srbiji živimo bolje. Šta to znači? Ako kritikujemo, ako kažemo nešto što nije u redu, da smo mi neprijatelji države, da smo neprijatelji društva, da smo neprijatelji građana. Pa, prijatelji, kolege, kada kritikujete svoje dete to valjda radite iz najboljih namera. Radite zato da bi vaše dete bilo bolje, da bi napredovalo. Ne kažete – bravo za neuspeh. Ne kažemo – super je ako praviš gluposti i greške. Bravo ako se slagao prijatelje. Da li to govorite svojoj deci? Tako kako se ponašamo u svojoj kući bilo bi dobro da se ponašamo i u politici. Volela bih da ono u šta verujem čvrsto kao ljudsko biće, kao osoba, da to uradim i u svom poslu i ja to makar radim. I zato smatram da ako kažete vrlo određeno i konkretnu kritiku na neke članove u REM-u i ako sada ono što je sada vrlo zanimljiva tema, ako govorimo o ljudima koji su postali članovi Upravnog odbora RTS-a, prosto ne mogu da odolim da ne kažem nekoliko reči i o tome, ja to smatram da je to naše lice, naša slika. Ako biramo loše ljude, ako biramo loše partnere u poslu, ako biramo lošeg kuma, ako biramo loše društvo to je naše lice. Ako ne možemo, ako Upravni odbor RTS koji je izabralo upravo ovo krnji sastav REM-a odbije jednu Srbijanku Turajlić, jednog Slobodana Stupara, Boška Jakšića, ljude koji su kako bih rekla, zaista najznačajniji ljudi u našoj javnosti, ljudi koje svet uvažava, a pri tom aplaudiramo nekakvoj rijaliti zvezdi. Mene je bilo sramota kada sam gledala intervju koji je imala na televiziji, ona želi da Srbija postane „Veliki brat“. Prijatelji, kolege, drugari, saradnici, saborci, ako je vama stalo da Srbija izgleda kao „Veliki brat“ mene je sramota. Ja ne želim da Srbija izgleda kao „Veliki brat“. Ja želim da Srbija bude ozbiljna, demokratska, uređena zemlja, a biće uređena i demokratska kada budemo davali šansu najboljima od nas. Ja još jednom ponavljam, ja nisam političarka. Ne umem da držim političke govore, ali ću uvek i svugde reći svoj stav, pa makar me koštalo života. I mislim da je sramno za SNS, ovo najprijateljskije govorim…. [[isključen mikrofon]] (Aida Ćorović, s mesta: Samo navalite, gospodine Rističeviću…)
Poslanice, neću vas prekinuti kod toga. Vi ništa niste pričali o autentičnom tumačenju. Maksimalno sam bila tolerantna, ali nemojte baš zato što se pozivate da ste predstavnik civilnog društva, osporavati bilo kome na njegovo pravo na određeno političko mišljenje. To ne radi niko, a kamoli predstavnik civilnog društva. I nemojte deliti, lepiti etikete kolegama koji drugačije misle nego vi. (Aida Ćorović, s mesta: Ja to ne osporavam. ) Osporavate, i vređate. A, ništa niste rekli o autentičnom tumačenju, pažljivo sam vas slušala. Dakle, molim vas, bez etiketiranja od strane civilnog društva ljudi koji se časno bave politikom, jer časno je baviti se politikom. To uopšte nije sramota. (Aida Ćorović, s mesta: Ali bi bilo dobro da civilni sektor reaguje... ) Ali, reč nismo danas čuli o ukupnom civilnom sektoru, ako vi predstavljate ukupno čitav civilni sektor ove države. Neću da polemišem, ali civilni sektor je mnogo širok u ovoj državi. (Aida Ćorović, s mesta: Predstavljam sebe, samo sebe, nemam pravo da predstavljam civilni sektor.) Samo ne mogu da dozvolim, da osporavate različitost. Nemate prava još uvek. Kasnije. Različitost mišljenja ovde, svako ima pravo na svoje političko mišljenje i stav. (Aida Ćorović, s mesta: Ja se izvinjavam.) Nema potrebe. Samo nastavite. Poslanice, javite se ponovo.
Dakle, ja se izvinjavam ako je to nekoga uvredilo. Ali, samo prosto je i moj stav dakle takav, da ako je osoba kakva je gospođa Šuica ili slični likovi, ako su oni naše najbolje lice, ja onda svima nama čestitam i nemam šta da kažem drugo. Dakle, da se samo vratim i na temu. Dakle, radi se o zloupotrebi procedure autentičnog tumačenja zakona i mislim da sam zakon je prosto ostavio, da kažemo, prostora i mesta da se slobodno tumače stvari i da dolazi do određenih nedoslednosti, da se stvara nekakva vrsta konfuzije koja će post festum tumačiti. Pozivam takođe kolege, kako je i koleginica rekla, da se ovaj član promeni i da se precizira šta da se ubuduće promeni i da se precizira šta to, da se u buduće ne bi dešavale ovakve situacije, kakva se desila sada.
Žao mi je što se nisam prijavila za ovu diskusiju, moram da ćutim sada. Povreda Poslovnika, Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, da ne ostanem bez reakcije, s obzirom da se radi o pripadniku civilnog društva, kao što je gospođa rekla i sama, reklamiram član107…
Samo član navedite.
Taman sam rekao, član 107. stav 1. – govornik na sednici Skupštine dužan je da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine itd. Prethodni govornik je govorio, pomešao teme. Umesto REM govorio je o RTS, o programskom savetu, o upravnom odboru, a meni to nije smetalo, ali da neko pripadnike jedne političke stranke, a da je pri tome sam pripadnik građanskog civilnog društva, nazove sramotnim, sramnim, itd, za mene je potpuno neprihvatljivo i smatram da je narušeno dostojanstvo Narodne skupštine, a njeno je pravo da se bavi politikom, bez obzira što je pripadnik tzv. civilnog društva, nevladinog sektora, i to ni jednog trenutka ne osporavam, ali mislim da nema pravo da vređa one koji se ne kriju iza civilnog sektora, bave se politikom i stoga, ja ne tražim, s obzirom na njeno minimalno političko iskustvo, ne tražim da ona bude opomenuta, kažnjena, ali molim da u buduće vodi računa o tome, s obzirom da nešto što je uvredljivo, nikako nije ubedljivo. Hvala.
Hoćete da glasamo? Pošto sam ja zamolila poslanicu, ona se izvinila i mislim da nije bilo neke zle namere, nego u žaru diskusije protiv „Velikog Brata“, eto tako ćemo to tumačiti, pa onda nećemo glasati za povredu Poslovnika, i ako su poslanici opozicije učestvovali u takvim televizijskim formatima, ali bože moj, pravo je izbora, da učestvuješ u „Velikom bratu“, i Džordž Galova je u Britanskom Parlamentu, i tako, ima toga po svetu. Reč ima Vesna Marjanović, na spisku.
Samo mi recite još koliko vremena imamo…
Devet minuta i 44 sekundi.
Želela bih da na neki način repliciram, dam svoje mišljenje, o nekim izjavama koje smo sada čuli i stavovima koji su izrečeni. Na žalost, u mnogo čemu što smo čuli poslednjih nekoliko minuta, od strane kolega iz poslaničke većine, bilo je mnogo neistina, a naravno i mnogo neznanja. Što se tiče toga, što je koleginica govorila da dogovor nije postignut, to je apsolutna neistina. Postoji zapisnik, overen sa potpisima, svih učesnika postupka, koji na najbolji način potvrđuje da li neko se saglasio, što znači da prihvata dogovor. Onaj ko je smatrao da nije dogovor postignut, ne stavlja potpis, na taj dokument i to je valjda poznato svakome i ne morate da budete pravnik, da biste to razumeli, to zna svaki građanin, pa možda čak i nepismeni građanin, zna šta znači potpis. Drugo, da je bilo nedoumica, nedoumica nije bilo. Da je bilo nedoumica, svi smo mi kao poslanici, članovi Odbora koji smo sprovodili ovu proceduru, mogli od prvog dana, od oktobra meseca kada je procedura početa, da kažemo da imamo nedoumice i da na početku procesa tražimo autentično tumačenje. Niko nije smatrao da ima nedoumice, sve dok nisu izabrani kandidati koji nisu po volji i tada je odjednom nastala nedoumica, i to je druga neistina. Što se tiče primedbe, da je moja koleginica Ćorović, promašila temu govoreći o RTS, o UO RTS, smatram da je to osnovno neznanje, pošto se Agencija, odnosno Savet za regulatorna tela, elektronske medije, Regulatorno telo za elektronske medije, bavi upravo RTS. Upravo su oni pre neki dan, imenovali članove UO RTS. Mi danas govorimo o tome koga tamo kandidujemo, i da li će ti ljudi da brane javni interes ili će da brane lične interese, partikularne interese ili partijske interese. A time što ćete na ovakav način da izaberete čoveka, nemojte da se krstite, ovo nije crkva, ja se izvinjavam, dakle, što ćete na ovaj način da birate članove REM, celoj javnosti dajete za pravo da posumnja da će ti ljudi tamo da brane interese građana. Pitanje rijaliti šoua, nije tako kozersko pitanje, to što to postoji u nekim drugim zemljama, to nije dovoljan razlog da mi ne ukazujemo na pogubne posledice koje te emisije imaju na naše, pre svega, najmlađe građane, i na našu decu i pod kojim uslovima se te emisije se odvijaju je takođe u nadležnosti REM-a, prema tome, niko nije promašio temu. Nego vi pokušavate da relativizujete jednu veoma ozbiljnu stvar. Hvala.
Vladimir Orlić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku, reći ću vam da podržavam predlog za donošenje autentičnog tumačenja, na način na koji je predložen od strane nadležnog Odbora, odnosno Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i izraziti žaljenje što ova rasprava koja je mogla apsolutno da bude od samog početka pa do kraja izvedena na jedan miran i dostojanstven način, u prikladnom tonu, na žalost nije tekla tako, i bilo je očekivanih, na žalost bura, to je loše, ali postoji mogućnost da ovu raspravu ipak privedemo kraju ukoliko se tako dogovorimo na taj pravi i dostojanstven način i to je dobra stvar. Što se tiče predloga o kom se uglavnom i govori danas, jer izgleda da se za ovaj drugi predlog ne pojavljuje neko preveliko interesovanje i ja ću se baviti ovim posebno interesantnim ponajviše. Reč je o Predlogu za donošenje autentičnog tumačenja odredaba člana 11. st. 4, 5. i 6. Zakona o elektronskim medijima. Mnogo toga smo čuli u izvesnoj šumi ponekad konfuznih i kontradiktornih poruka, priznajem nije baš najlakše ispratiti sam tok, priču, pa ni poentu za onoga ko se u materiji nije našao dovoljno duboko da se seća uvertire za ovu današnju sednicu i kako smo uopšte došli do donošenja autentičnog tumačenja. Čisto zarad zainteresovane javnosti koja ovo prati, ja ću prvo u minuti pročitati šta je predmet ovoga čime se bavimo danas, odnosno kako počinje tekst Predloga za autentično tumačenje. I on kaže da se članom 11. u st. 4, 5. i 6. Zakona o elektronskim medijima, propisuje da na sastanku iz stava 2. tog člana organizacije dogovorom utvrđuju konačan predlog dva kandidata za člana Saveta regulatornog tela za elektronske medije. Dalje, kaže ako se dogovor ne može postići saglasnošću svih organizacija iz stava 1. ovog člana, konačan predlog zajedničkog kandidata utvrđuje se glasanjem. Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, na sastanku koji se održao dogodilo se upravo ovo – dogovor nije postignut. Potpisi na zajednički zaključak onoga što se na tom sastanku desilo nisu nikakva garancija da je dogovor postignut. Šta ti potpisi kažu? Potpisi kažu da su svi potvrdili da se dogodilo ono što u papiru piše, a u papiru piše da se odlučivalo glasanjem. Kao što kaže član zakona – ako se dogovor ne postigne onda se glasa, dogovora nije bilo, jer da ga je bilo svi bi se potpisali ispod samo dva imena i rekli - ovo je naš zajednički predlog. Dogovora nije bilo zato se glasalo. Činjenica broj jedan. Šta se dešavalo? Dešavalo se da su zbog nekog razloga određeni predstavnici organizacija predviđenih ovih zakonom glasali, tako što su glasali za dva kandidata, a drugi su glasali samo za jednog. I jedni i drugi u punom uverenju da je to što oni rade ispravan način, da glasanje treba da bude baš tako. Zašto se to dogodilo? Iz jednog, jednostavnog logičnog razloga, što zakon po tom pitanju nije bio precizan, on nije kazao - ni glasaće se ovako, ni glasaće se onako. Zakon u tom smislu ne daje za pravo ni jednima ni drugima. I, ja bih danas zaista voleo da o ovome raspravljamo ozbiljno, odgovorno koliko je god moguće i da umesto bilo kakvih paušalnih ocena o, kako ono beše nekim partijskim direktivama, da u stvari pričamo o principima i načelima. O procedurama dame i gospodo, načelo jednakosti prilikom glasanja, po mom skromnom mišljenju, a ne sporim pravo nikome da zaključi da ja grešim, načelo jednakosti u glasanju je nešto što bi u svakom glasanju trebalo da bude svojevrsna svetinja. Time što su dali sebi širinu, prostor, opet možda za to sami nisu krivi, jer zakon u tom smislu nije bio jasan, da sami procene koliko će njihov glas vredeti, a to su radili upravo tako što su uzeli, pa neki glasali za dva imena, neki za jedno. Oni koji su se izjašnjavali ovom prilikom narušili su to načelo. Načelo jedinstva. Ne može niko sopstvenim tumačenjem da dovede sebe u situaciju da njegov glas vredi više nego glas nekoga ko bi trebalo da bude u tom glasanju ravnopravan, pa ne može čak ni da dovede sebe u situaciju da njegov glas vredi manje. Činjenica je da niko o ovome nije razmišljao dok se naprosto nije dogodilo. Zašto mi danas tumačimo kako je danas rečeno zakon koji smo sami i doneli, da li je to bilo kakva sramota za ovu Skupštinu? Nije zato što je nama kada smo se ovim zakonom bavili ovde nikakve dileme nisu ni postojale. Nama je apsolutno bilo jasno, razumljivo, očekivano, prirodnog čak, da ukoliko dođe do glasanja svaki glas mora da vredi isto. Mi ovo ne tumačimo sada sami sebi, mi ovo tumačimo onima koji bi trebali da taj zakon primene koji su ga primenili na način za koji još jednom smatram da nije pravi. I, kada kažemo da li se poštuju ili se ne poštuje glas civilnog sektora, problem je to što sam taj sektor na tom glasanju i tom prilikom nije svoj glas poštovan na adekvatan način, sopstveni ili sa svojih kolega, apsolutno razlike nema. Kada kažem princip, smatram da postoji obaveza Narodne skupštine da jedan normalan demokratski proces glasanja zaštiti, uredi tamo gde je neophodno, ovde je očigledno neophodno, oni koji su to trebali da učine sami nisu bili u stanju. Još jedom, tumačili su svako na svoj način i tako mi dođemo do ove sednice da se bavimo autentičnim tumačenjem. Radi ga Narodna skupština. Zašto? Jer su po mom još jednom skromnom mišljenju koleginice Stojković i Nikolić uradile jedino ispravnu stvar. Kada dođe do ovakve situacije i ako nešto treba da se tumači ko je pozvan da to uradi? Narodna skupština.Jednostavno, ne može jednostavnije. Mi dođemo do predloga da se donese autentično tumačenje, predloga koji onako kako je koncipiran od strane nadležnog odbora glasi i ja ću pročitati završetak predloga gde se nalazi suština onoga što je ponuđeno rešenje, da konačni predlog zajedničkog kandidata utvrđuje se glasanjem tako što predstavnik svake organizacije glasa za jednog kandidata. Dakle, ovim je crno na belo ustanovljeno upravo to načelo jednakosti u glasanju i ja to takođe smatram dobrim predlogom i zbog toga sam i počeo bilo kakvu diskusiju na ovu temu podrškom predloženom rešenju za autentično tumačenje. Zaštita načela, još jednom, zaštita principa. Principa koji je iznad svega i iznad svakoga pojedinačno. Meni, dame i gospodo, kao nekome ko nije član skupštinskog odbora, ko se nije bavio preduvertirama, ni jedno ime u ovom postupku, ni jedno ime koje smo čuli danas lično ne znači ništa. Dakle, da li će biti izabran čovek koji se zove ovako ili čovek koji se zove onako, meni lično ne znači apsolutno ništa. Ja danas pričam o principima i o načelima. Naša je obaveza kao narodnih poslanika da njih zaštitimo, a ko će posle biti izabran, određuje zakon i uopšte ne stoji prigovor da su osramoćeni i Skupština i da je prekršena procedura time što se mi danas bavimo autentičnim tumačenjem na ovaj način. Čime je osramoćena Skupština, bio je jedan komentar? Time što se autentičnim tumačenjem menja zakon. Apsolutno ne. Svaki deo bilo kog stava zakona ostaje kao što je bio, svaka zapeta ostaje na svom mestu. Ništa mi ne menjamo, apsolutno ništa. I dalje će pisati da će odgovarajući predstavnici, odnosno predlagači da ustanove kandidate dogovora. I dalje će pisati da ako ne mogu da se dogovore da će glasati. Mi im danas samo kažemo – u redu je ljudi, glasaćete, izjasnićete se kako god vi želite, ali molimo vas tako da svakome glas vredi isto. Tako je jednostavno. Nećemo mi, ponovo odgovaram na jedan od komentara današnjih, na ovaj način izabrati ni milom ni silom ovoga ili onoga. Izabraće ga oni za koje je zakon predvideo da to uradi i tu se apsolutno ništa ne menja. Ako pričamo o EU, pozivamo se na njene tekovine. Da li u njih spada i ovo načelo jednakosti? Treći put po svom skromnom mišljenju, uveren sam da pripada i time što ga štitimo mi zapravo činimo dobro u smislu uvažavanja onih dobrih tekovina i one dobre prakse koji vlada u onom delu sveta na koji se u izvesnoj meri ugledamo i kome želimo da pripadamo upravo po tim vrednostima, standardima, procedurama, jasnoći i fer pleju. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je jedino ispravan način da ovo rešimo tako što ćemo usvojiti predloženo autentično tumačenje, a kada pomenemo mogućnost da se raspravlja o zamerkama i nekih drugih organizacija koje su u ovom procesu učestvovale, koje svakako postoje, podsetio bih na samom kraju stav odbora na sednici kojoj sam bio prisutan pa sam to igrom slučaja čuo, bio je – nije ništa sporno. Raspravlja će se o svemu, saslušaće se svako, ali zar nije logično da ako idemo u proceduru autentičnog tumačenja, prvo tu proceduru realizujemo do kraja pa onda da razgovaramo sa svakim ko to želi. Možda oni koji su imali određene primedbe, određene nedoumice, tih nedoumica više ne budu imali kada im Narodna skupština autentičnim tumačenjem kaže svoj stav i neke stvari razjasni. Mislim da je sve to potpuno i smisleno logično na mestu. Još jednom, apelujem da ovu diskusiju privedemo kraju na dostojanstven način, a da se svako izjasni po svojoj savesti. Nama savest je apsolutno mirna. Ne samo to, meni je lično čast a možda i kolege podele moje mišljenje, da budem na usluzi narodu svaki put kada postoji mogućnost da se odbrani neko načelo, svaki put kada postoji potreba za tim. Mi smo zato, dame i gospodo, i ovde. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, tri su napomene koje želim da saopštim ovde na sednici Narodne skupštine povodom naše rasprave o predlogu autentičnog tumačenja odredaba člana 11. stavova 4,5. i 6. Zakona o elektronskim medijima. Najpre, poštovana gospodo, mislim da je veoma dobro što danas ovde nemamo goste iz Vlade Republike Srbije. To je za sve nas narodne poslanike i narodne poslanice prilika, ja mislim, da se jednim ozbiljnim povodom pogledamo u oči, da se suočimo sa sopstvenim delanjem u ovom sazivu Narodne skupštine, da proverimo još jednom, sami sa sobom, na koji način smo se pripremali za rasprave na sednicama naše Narodne skupštine povodom različitih tačaka dnevnog reda i za kakve zakonodavne projekte, poštovana gospodo, smo glasali ovde. Ja mislim da je to važno da se napomene. Druga napomena je sledeća. Naime, ja mislim da je rasprava o predlogu autentičnog tumačenja odredaba člana 11. st. 4, 5. i 6. Zakona o elektronskim medijima, jedno svedočanstvo kako najavljeni reformski zakoni, a mnogo smo slušali o reformskom karakteru tzv. medijskog seta zakona koje je ovde branio ministar Tasovac, kako takvi u najavi reformski zakoni, poštovana gospodo, postaju krpeži od zakona. I gospođa Marjanović je veoma precizno govorila danas o tome ovde. Ona je govorila o tome da su ovi zakoni prvo više puta menjani, od momenta kada su prvi put usvojeni, a onda kada se videlo, poštovana gospodo, da tim izmenama nema kraja, pribeglo se jednom načinu da se zamaskira potreba za još jednom izmenom, na primer ovog zakona, a to maskiranje pretočeno je u Predlog autentičnog tumačenja kojim se, i gospođa Marjanović je ja mislim to danas ovde dokazala, menja jedan zakon. Poštovana gospodo, česte promene zakona u kratkom periodu, autentična tumačenja koja služe kao zamena izmene jednog zakona, svedoče o tome da mi ovde ne usvajamo dobre zakone, poštovana gospodo, nego ono što se predstavlja kao reformsko, najprimerenije je opisati kao krpež od zakona. Treća napomena, poštovana gospodo i poštovana predsednice Narodne skupštine, kad se već suočavamo ne kao vlast i opozicija, nego sami sa sobom, ja sa samim sobom, svaki poslanik sa samim sobom ovde, onda je važno da istaknemo i da se konačno dogovorimo da u Narodnoj skupštini ne smemo da se poigravamo procedurom i procedurama. Ova tačka dnevnog reda – Predlog autentičnog tumačenja odredaba člana 11. st. 4, 5. i 6. Zakona o elektronskim medijima, da čuje i gospodin Orlić, sva gospoda koja su diskutovala, predstavlja poigravanje procedurom. To nikada, poštovana gospodo, ne bi smelo da se desi na bilo kojoj sednici naše Narodne skupštine, zato što je osnovna funkcija naše Narodne skupštine upravo zakonodavna. Kada gospodin Orlić kaže – zakon nije precizan, ja se onda pitam, poštovana gospodo, zašto kada smo raspravljali o tom zakonu nije uvažio našu argumentaciju da je taj zakon neprecizan, nego sada, nakon nekog proteka vremena, gospodin Orlić kaže – zakon je neprecizan i moramo da reagujemo? Pa, što ste glasali za takav zakon, poštovana gospodo? Zašto niste pažljivije slušali i ove reči koje mi vama saopštavamo, nakon ozbiljnih priprema za svaku sednicu Narodne skupštine, nego se sada kaže – neprecizan je, pa hajde preko autentičnog tumačenja da korigujemo nepreciznost? Poštovana gospodo, ministar Tasovac je pre nego što je postao ministar rekao da su mediji pretorijanska garda svake vlasti. Svojim delanjem dokazuje ovu maksimu. Moje očekivanje nije to bilo i velika bi mi bila želja i tu sam saglasan sa predsednicom Narodne skupštine, kada ona kaže da bi trebalo i ona da učestvuje u ovoj raspravi, da kao pravnica nastupi ovde u zaštitu integriteta, dostojanstva, poštovanja prava, pravila i procedura naše Narodne skupštine sa pozicije predsednice Narodne skupštine, što je najvažnija pozicija u našem ustavnom sistemu, poštovana gospodo. Hvala.
Hvala. Niste imali amandman na član 11, sećam se.
Ja mogu da nastavim raspravu.
Niste imali, pogotovo ne na st. 4, 5. i 6.
Ako mi dozvolite još dva minuta, ja ću da nastavim.
Drugi put. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić, dve minute replika.
Hvala, gospođo predsednice. Biće i drastično kraće. Odgovor na par pitanja upućenih meni. Zašto se nije reagovalo prilikom nekih ukazivanja da ovde postoji problem? Koliko se ja sećam, ali apsolutno sam spreman da se suočim sa kontrapodsećanjem s druge strane ako nekad u nekoj prilici to neko oseti za potrebu, apsolutno se ne sećam da je bilo ko ukazao na potencijalni problem ovde, po ovom pitanju kojim se bavimo sada, po ovom autentičnom tumačenju. Zašto? Iz onih razloga koje sam ja pomenuo malo pre, koje, nažalost, izgleda neki nisu čuli, hajde, popusti pažnja, razumem sve, jer je to nama kao narodnim poslanicima bilo apsolutno razumljivo, jer smo mi podrazumevali određeni princip i određeno načelo. Još jednom, mi sad ovo ne tumačimo jedni drugima, ni sami sebi. Mi sada pomažemo onima koji bi trebalo da donesu određenu odluku, ali očigledno bez odgovarajućeg tumačenja sa strane, odnosno od strane Skupštine, to, praksa je, nažalost, pokazala, nisu bili u stanju. Jednostavno je tako. Još jednom, ja bih pozvao da mi ovo odredimo na odgovarajući način, ispravno i korektno i da izbegnemo da se oko ovoga dalje politički obračunavamo. Činjenica da u isto vreme sa iste strane stižu poruke da je ovde sve apsolutno u redu i da ne treba ni da se tumači autentično i poruke – ma, ništa nije u redu, mi smo mislili da ceo zakon treba da se reši, to nisu, dame i gospodo, ozbiljno, kako mesto na kom se nalazimo i zahteva. Hvala.
Nije vam dozvolio repliku, niti vas je spomenuo. Mislim, pokušaj je dobar, ali ništa od toga. Vrlo kulturno, umereno, odmereno, bože moj. (Neđo Jovanović, s mesta: Ja sam se javio za reč.) Imamo na listi još poslanika Srđana Dragojevića. (Neđo Jovanović, s mesta: Ja sam ovlašćeni predstavnik.) Vi ste ovlašćeni? (Neđo Jovanović, s mesta: Čekam već duže vreme.) Vas dvojica ste se prijavili. (Neđo Jovanović, s mesta: Valjda imam prednost?) Ne date Srđanu reč? Sačekajte. Niste u pravu. Poslovnik još malo, trebaće nam još malo mandata. Znači, prvo dam reč Srđanu Dragojeviću koji je na listi, a onda vama po članu 96. (Neđo Jovanović, s mesta: Što ste trebali ranije da date…) Nisam trebala ranije. Neđo Jovanoviću, ne znate uopšte Poslovnik. Žao mi je. Reč ima narodni poslanik Srđan Dragojević, ako još uvek želi.
Izvinjavam se Neđi. Moram samo da skrenem pažnju na jednu stvar. Kolega je malo čas rekao da nije niko skrenuo pažnju na potencijalne probleme. Moram samo da kažem da sam na sednici Odbora za kulturu upravo skrenuo pažnju na to da može doći do određenih problema. Ja bih voleo da u jednom duhu tolerancije nastavimo ovu diskusiju, jer ovde se pre svega radi o elementarnoj logici. Logika nalaže sledeće. Naime, ja sam na sednici Odbora za kulturu rekao sledeću stvar – jednog kandidata je prijavilo 14 nevladinih organizacija, iako su po zakonu morali da prijave dva kandidata. Ostalih 17 organizacija je prijavilo po dva kandidata, po zakonu. Ja sam na Odboru za kulturu tražio da se poštuje zakon i da se eliminiše ovih 14 NGO koje su prijavile samo po jednog kandidata. Došli smo do ovog problema i sada tražiti da se glasa za po jednog kandidata, nažalost, nema mnogo logike. Ovde se radi o algebri otprilike na nivou od prvog do trećeg razreda osnovne škole, jer ukoliko NGO glasaju za po jednog kandidata, može da se desi da svi glasaju za jednog te istog kandidata, tako da ovde u Skupštinu na odlučivanje može doći jedan kandidat, umesto dva, koliko je neophodno. Tako da, zakon nije neprecizan. Zakon lepo kaže da se predlažu dva kandidata i da se glasa za dva kandidata, kako bi se svakako omogućilo da ovde pred nas u Skupštinu dođu dva kandidata, a mi bi se odlučili za jednog. Prema tome, tu postoji jedna logika. Mi možemo da izglasamo šta god hoćemo. Možemo da izglasamo da je zemlja ravna ploča, ali nije, okrugla je. Nema ni ta četiri slona koja drže tu ravnu ploču. Prema tome, zaista molim da se vratimo zdravom razumu, da se vratimo osnovnoj školi, aritmetici i da sagledamo ove argumente koji su veoma jednostavni. Hvala na vremenu.
Znači, na listama nema više prijavljenih za reč. Po članu 96. reč ima Neđo Jovanović i ako još neko ima pravo po članu 96, Vesna Marjanović posle.
Hvala, poštovana predsednice. Ja sam se javio još u vreme kada su ovlašćeni predstavnici trebali da diskutuju, ali vi to niste primetili. Znam dobro Poslovnik, ali neću sa vama polemisati o tome. Što se tiče autentičnog tumačenja, ja ću poći od nečega što nije afirmisano u dosadašnjem toku rasprave, a to je tumačenje i to je autentično tumačenje odredbe člana 2. stav 2. Zakona o autorskim i srodnim prvima. Vidim da tu nema mnogo spornog, a i te kako je značajna tema, ne samo zbog nas ovde, već prevashodno zbog građana i onih na koje se ovaj zakon odnosi, a odnosi se na sve stvaraoce književnih, naučnih i drugih dela, koji moraju uživati odgovarajući stepen zaštite, po meni, daleko veći nego što je ovim zakonom propisano. Ako ćemo da govorimo krajnje otvoreno i iskreno, onda dolazimo u situaciju da kompletan zakon i sve odredbe Zakona o autorskim pravima možemo podvesti pod jednu lupu i reći da li te odredbe zakona zadovoljavaju onaj stepen zaštite nosiocima autorskih prava koji ti nosioci zaslužuju. Kao pravnik, kao advokat, spreman sam da ustanem u zaštitu svih tih nosilaca autorskih prava i da kažem da njihov stepen zaštite, u ovom smislu, nije adekvatan i da treba da bude bolji, i da treba da bude kvalitetniji. U tom pravcu, jedan od doprinosa da se poveća stepen zaštite nosiocima autorskih prava jeste ovo autentično tumačenje. Mislim da ni ono nije dovoljno. Mislim da treba raditi još više i mislim da mi, kao narodni poslanici, mi nećemo, zbog toga što će nam uskoro prestati mandat narodnim poslanicima, da li će neko od nas biti to ponovo ili neće, zavisi od izbora izbornih rezultata, ali u svakom slučaju, bilo ko bude ovde, ima obavezu da se ovom temom ozbiljno pozabavi i da Zakon o autorskim pravima dovede na onaj nivo koji zadovoljava zaštitu nosioca autorskih prava. Ko su nosioci autorskih prava? Da li to mogu da budu plagijatori, pirateri? Da li to mogu da budu oni koji se bave mahinacijama i zloupotrebama i na taj način zagađuju vodu svima onima koji časno, čestito rade na stvaranju duhovnih dela, duhovnih tvorevina, autentičnih intelektualnih dela ili su to oni prvi o kojima sam pre par sekundi govorio? Slažem se sa predlogom za autentično tumačenje i u ime Poslaničke grupe SPS pozdravljam da ovakvo autentično tumačenje treba da doživi još veću afirmaciju. Pozdravljam zbog toga što smo danas u situaciji da budemo svedoci, da ne samo fotografije, kao štoje navedeno u autentičnom tumačenju, već raznorazne druge kvazi vrednosti, ako sam uopšte upotrebio dobar termin, doživljavaju afirmaciju tamo gde ne smeju da doživljavaju afirmaciju, gde imamo naučnike, književnike, gde imamo naučne stvaraoce, gde imamo umetnike koji su nosioci autorskih prava koja moraju biti zaštićena, a nažalost nisu, gde imamo u raznim tabloidima raznorazna pisanja, fotografije koje mogu doživljavati zaštitu gde to nikako ne bi smelo da se desi, a na žalost takvu zaštitu doživljavaju, pa čak ostvaruju i pravo na sudsku zaštitu i odgovarajuće nadoknade. To je apsolutno nedopustivo. Nedopustivo je zbog građana, nedopustivo je zbog samih nosilaca autorskih prava, nedopustivo je zbog svih onih koji neguju duhovne i sve druge vrednosti koje jedno društvo mora da ima da bi postojalo kao društvo, a Srbija mora da ih ima da bi postojala, kao pristojna i uređena država, kako to danas često čujemo u političkom vokabularu. Ja moram da podsetim zbog toga šta je to što je pojam autorskog prava. To je pravo koje uživaju stvaraoci književnih, naučnih i umetničkih dela koje podrazumeva isključivo pravo korišćenja ili odobravanja drugima korišćenja takvog autorskog prava, a samim tim uključuje sistem zaštite prava. Da li smo mi, drage moje kolege, gospodo poslanici i svi građani Srbije, uspeli da ovaj pojam autorskog prava afirmišemo praktičnom primenom zakona? Nismo. Rekao sam iskreno, stojim na tome i istrajaću na tome da ovakvo autentično tumačenje doprinosi da se ovaj pojam autorskog prava afirmiše na način na koji to autorsko pravo zaslužuje. Autoru pripada autorsko pravo na njegovom autorskom delu činom samog ostvarenja autorskog dela, a ne prenošenjem i publikacijom od jednog tabloida do drugog tabloida, od jednog medija, do drugog medija. Jednog dana ćemo doći u situaciju da se bilo šta što u rijaliti programu bude prikazano, kao nešto što je najvulgarnije, može ceniti kao autorsko delo. To bi bilopogubno za društvo. To bi bilo pogubno za našu duhovnost, to bi bilo pogubno za sve ono što podrazumeva elementarne vrednosti jednom društvu. Zbog toga pozdravljam i predlagača, a i sam predlog da se ovakvim autentičnim tumačenjem doprinese nešto što je trebalo odavno da se uradi, jer već dugo je na snazi Zakon o autorskim pravima, a mi se nismo bavili previše njegovom praktičnom primenom, niti smo se bavili posledicama onoga što podrazumeva zaštitu autorskih prava. Moram da podsetim, zbog građana Srbije, autorska prava ne podležu administrativnim ili registracionimprocedurama, ali zato treba građani da znaju da se autorskim pravima štiti, pre svega, delo, a ne sama ideja koja dovodi do tog dela kao izražaja ljudskog duha, bez obzira na sadržinu i kvalitet takvog izražaja. Kad dođemo na taj stepen, onda možemo da kažemo da smo na polju autorskih prava ostvarili određeni napredak i određeni progres. Stoga će SPS nesumnjivo podržati, u Danu za glasanje, ovakvo autentično tumačenje, ali kada sam već na tom polju debate ili diskusije, onda se moram dotaći i onoga što je izazvalo polemike, i to brojne polemike danas u raspravi, a to je autentično tumačenje Zakona o elektronskim medijima, i to odredbe člana 11. stav 4, 5. i 6. Zakona o elektronskim medijima. Ovde je u jednom trenutku bilo prozivanje da li postoji pravno tumačenje da bi se, od strane struke, dobilo određeno stanovište ili određeni stav da li ovakvo tumačenje jeste pravo prihvatljivo ili nije pravno prihvatljivo. Smatram da, kao pravnik i advokat sa dugogodišnjim iskustvom, imam pravo, kao narodni poslanik koga su građani delegirali da bude ovde, imam i obavezu da nešto kažem po tom pitanju. Pre svega, autentično tumačenje, shodno odredbama zakona, daje isključivo Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Niko drugi nema taj legitimitet da da autentično tumačenje osim tog odbora. Da li ćemo imati primedbu na takvo tumačenje ili nećemo zavisi od stanovišta, odnosno pogleda bilo koga od nas ovde prisutnih da li tim autentičnim tumačenjem dovodimo u pitanje sam zakon, da li dovodimo u pitanje eventualno prekoračenje okvira zakonske regulative, odnosno sadržaja samog zakonskog teksta ili činimo ono što je u duhu zakona? U konkretnom slučaju, ono što se pravno može reći,da li je ovakvo autentično tumačenje pravno prihvatljivo? Jeste. Jeste sa stanovišta legitimiteta onoga ko donosi takvo tumačenje, to je pod jedan. Pod dva, sa stanovišta onoga što podrazumeva njegovu obavezu da iznese određeno pravno stanovište u pogledu tumačenja određenog člana. Nažalost, ovaj član se odnosi, ja sam to shvatio iz diskusije, iako nisam član Odbora, iako nisam imao priliku da dobijem informacije koje bi mi dale podlogu da iznesem moj objektivan stav i pristup u odnosu na temu o kojoj raspravljamo, se vezuje uglavnom za REM, kao telo koje se, između ostalog, bavi i pitanjima zaštite određenih vrednosti koje moraju da imaju i takvu ulogu u elektronskim medijima, odnosno da budu pod posebnom prizmom zaštite upravo onih vrednosti o kojima sam malo pre govorio. Ovde se nekoliko puta pojavljuje teza o rijaliti programima ili rijaliti šou emisijama. Ovde zaista jeste pitanje tolerancije prema nečemu što je dekadencija, prema nečemu što ruinira i razara tkivo društva, nešto što uništava naše vrednosti. Ali nemojmo da zaboravimo i nemojmo da smo pod nekom velikom amnezijom i da ne budemo pilećeg pamćenja, nije taj rijaliti program od juče, taj rijaliti program već duže traje, taj rijaliti program kroz elektronske medije provejava unazad godinama i godinama i mi nažalost nešto tako tolerišemo. Socijalistička partija Srbije stoji čvrsto na stanovištu da se u cilju zaštite kulturnih i svih drugih vrednosti tome mora pridati odgovarajući značaj i odgovarajuća pažnja. Da se iz elektronskih medija jednog dana moraju eliminisati ili izbrisati programi koji ugrožavaju sve ono na čemu počiva tkivo i naroda i nacije i države. U ovom slučaju, to je vrlo opasan karcinom koji može da doživi metastazu, bojim se da nije u metastazi i da ne doživimo nešto što će jednog dana da predstavlja bukvalno krah ili slom svih vrednosti. Da se ne bih udaljavao od autentičnog tumačenja, sklon sam da prihvatim apsolutno tezu barem sa onog demokratskog aspekta, tezu mog uvaženog kolege Srđana Dragojevića kada je govorio o onome što ne odudara od autentičnog tumačenja u pravnom smislu reči, ali tezu koja govori o izglasavanju ili pristupu glasanja za dva kandidata. Jednostavan razlog jeste što se na taj način povećava demokratski kapacitet, a sa druge strane što i zakonska regulativa ide u tom pravcu da ukoliko idemo na izbor, izbor dva kandidata, onda su ta dva kandidata istovremeno i polje na koje se usmerava celo glasačko telo, odnosno glasove usmeravaju na najdemokratskiji način jer je to upravo onaj pristup koji odražava puni stepen demokratije za koga ću se opredeliti ili se neću opredeliti. Međutim, ja ću ipak kao pravnik da se zadržim na onome što smatram da je esencijalno pravo, a to je da je Odbor za zakonodavstvo i ustavna pitanja kao nadležan dao tumačenje, ono je autentično. Čudno mi je da se na takvo tumačenje daju amandmani, jako čudno. Zbog toga što smatram da amandmanu na autentično tumačenje predstavljaju jednu apsolutno pravnu besmislicu, ali ako je to neko protumačio u Poslovniku na način kako je želeo onda ću prihvatiti da i takvo tumačenje može da se pojavi ovde u Skupštini, pošto se pojavljuje raznih vrsta tumačenja. I na kraju, zauzeću stav da je Odbor za zakonodavstvo i ustavna pitanja predložio Skupštini nešto što podrazumeva ne prekoračenje zakonskih okvira, nego tumačenje zakona. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima Vesna Marjanović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Pokušaću vrlo kratko. Ono što me uvek iznenadi ovde u Skupštini, to je da kada se upute neki kritički tonovi Vladi ili poslaničkoj većini, da se to smatra političkim obračunom ili da se to smatra neozbiljnim i neodgovornim. Ja smatram da smo mi podnosili ovde, polagali zakletvu, da pre svega poštujemo Ustav, zakon i Poslovnik i smatram da i u ovoj proceduri došlo do kršenja i zakona i Poslovnika, i da i dalje stojim pri tome ovo autentično tumačenje zadire u oblast kojom u ovoj proceduri ne treba da se bavim. Niko nije rekao da Odbor za ustavna pitanja ne treba da donosi autentično tumačenje, naravno da treba i da je ovlašćen. Ali isto tako je ušao, uneo je novu odredbu, pokušava time da unese jednu normu koja nije predviđena zakonom. Dakle, tumače se samo postojeće norme, a ne nove norme. Prema tome, ako ste hteli da to uradite, mogli ste u drugoj proceduri da to predložite. To je moje mišljenje. Drugo, ako je Odbor poslednja istanca za donošenje autentičnog tumačenja, što onda ide na Skupštinu? Ja se izvinjavam, da nije bilo potrebe da poštujemo Poslovnik i da o tome se ovde glasa. Ako mi raspravljamo o tome, onda imamo pravo i da utičemo eventualno na izmenu tog teksta ako nam je već ovde predloženo. To se zato zove predlog, a ne konačno autentično tumačenje nego predlog autentičnog tumačenja na koji mi kao poslanici imamo pravo da reagujemo. Htela bih i ovo da kažem, smatram i dalje da je poslanička većina stala na jednu stranu i da ovo jeste na neki način primena sile. Zbog čega je to tako, zbog toga što je donela ovu odluku isključivo na osnovu jednog dela prigovora, druge je potpuno odbacila, zapravo ignorisala. To samim tim ukazuje da daje podršku samo jednoj grupi organizacije i to samo jednom kandidatu, gospodinu Goranu Pekoviću. To što ste vi rekli da ne znate ko su kandidati, ja isto neke ne znam, neke znam. Većinu bi trebalo da znamo iz javnosti. To su javne ličnosti i u konkretnom slučaju ovog gospodina on je već bio član do sada ove agencije. Javnost, a pre svega Skupština koja bira te ljude ima pravo da sudi o njihovom učinku do sada. Prema tome itekako imamo pravo da govorimo i o tome ko su kandidati. Nema veze ko su, ima veze ko su. Tako da je po mom mišljenju uvidom u sve ono što se dešavalo do sada se stalo na jednu stranu i vrši se jedna vrsta sile. Da je zakon hteo da mi na ovaj način intervenišemo u procesu dao bi nam ta ovlašćenja, nije nam dao ta ovlašćenja.Hvala.
Hvala. Samo formalno, po članu 27. i 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, da vas obavestim da ćemo po potrebi raditi i posle 18 časova. Reč ima narodna poslanica Dušica Stojković.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, drage kolege i koleginice narodni poslanici, u svom sledećem izlaganju želim da se nadovežem na izlaganje svog kolege Neđe Jovanovića i da vas informišem da sam krajem decembra prošle godine 2015. godine na pisarnici Narodne skupštine Republike Srbije podnela Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo predlog za donošenje autentičnog tumačenja odredbe člana 2. stava 2. Zakona o autorskim i srodnim pravima, koji je Narodna skupština usvojila 2009. godine. Smatram da je Zakon o autorskim i srodnim pravima nejasan i neprecizan kod samog tumačenja autorskog dela, gde je potrebno da se donese autentično tumačenje od strane zakonodavca, a to je Narodna skupština Republike Srbije. Zakon daje definiciju autorskog dela da je autorsko delo, podsećam vas, digitalna duhovna tvorevina autora, izrađena u odgovarajućoj formi bez obzira na njegovu umetničku, naučnu i drugu vrednost, njegovu namenu, veličinu, sadržinu i način ispoljavanja kao dopuštenost javnog saopštavanja njegove sadržine. Razlozi zašto sam podnela ovaj predlog resornom odboru je upravo to, zato što smo svesni svakog dana o sve učestalijoj zloupotrebi prava, zbog nedovoljno jasnih i preciznih odredbi člana 2. Zakona o autorskim i srodnim pravima. Mišljenja sam takođe da je neophodno odrediti pravo značenje i sam smisao upravo ovog člana zakona koji definiše autorsko pravo, ali takođe važno je da utvrdimo koja to dela uživaju pravu zaštitu u smislu ovog zakona. Dvadeset prvi vek je, podsećam vas, vek digitalne tehnologije. Imamo pojavu hiperprodukcije fotografija usled razvoja tehničkih uređaja. Imamo pametne telefone, imamo tablet uređaje, fotoaparate i čovek svakodnevno izrađuje veliki broj fotografija samo jednim klikom. Reč je o mehaničkoj radnji, a ne o umetničkom stvaranju određene fotografije. Dakle, dolazi do izrade velikog broja tzv. rutinsko izrađenih fotografija koje se pojavljuju preuzimanjem u elektronskom obliku. Znači, imamo selfije, razne fotografije automobila u pokretu, svakodnevno se fotografišemo na javnim mestima i moja dilema je bila – da li te fotografije možemo posmatrati kao autorska dela? Ona nisu autorsko delo i toga smo svi svesni i ne mogu kao takve uvažavati autorsku i pravnu zaštitu. Tako da se mora praviti jasna razlika između obične fotografije, rutinske fotografije koje svakodnevno pravimo i ona koja je autorsko delo. Želela bi na kraju svog izlaganja da citiram jednu knjigu, koja se bavi na jedan ozbiljan način, ovom temom. Reč je o knjizi „Internet pravo“, autora Dragana Pilje, Marija Riljanovića i dr Zvonimira Ivanovića. Kaže sledeće – fotografija kao umetničko delo mora da poseduje izuzetan stepen originalnosti i kreativnosti, koja se odvaja od obične fotografije, odnosno moraju da imaju određenu umetničku vrednost, jer je postojao izvestan stepen originalnosti i da bi se moglo utvrditi da je jedna fotografija umetničko delo, neophodno je da je ona rezultat intelektualne, kreativne aktivnosti, koja je toliko individualna, da dve osobe nezavisno jedna od druge, razumno je pretpostaviti ne bi stvorile potpuno isti ili sličan rezultat. S tim u vezi, autorska dela, pa samim tim i fotografije koje uživaju zakonodavno-pravnu zaštitu treba da su samo ona autorska dela koja kao tvorevine ljudskog duha nadilaze rutinsku, fizička i umna dela kojima se zadovoljavaju svakodnevne potrebe u životu profesije u radu. Ovo što sam sada izrekla, citirala sam rešenje Vrhovnog suda Srbije, koji je donet 12.7.2011. godine. Na samom kraju želim da vas podsetim da postoje primeri pozitivne prakse u zemljama bivših jugoslovenskih republika, zemljama u okruženju, zatim u zemljama kao što su recimo jedna Švajcarska, SAD i Nemačka, koje su svojim pravnim propisima, odnosno u svojoj sudskoj praksi definisale šta je to obična fotografija i da se ta fotografija zapravo smatra običnom tehničkom reprodukcijom. Stoga zbog svega iznetog želim da pozovem svoje kolege i koleginice narodne poslanike da u Danu za glasanje podrže autentično tumačenje člana 2. stav 2. Zakona o srodnim i autorskim pravima koje je doneo Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Hvala.
Zaključujem zajednički načelni pretres. Nastavljamo rad u petak 22. januara 2016. godine u 10,00 časova raspravom po amandmanima na prvu grupu zakona. Odbori će raditi u četvrtak jer ima jako mnogo amandmana. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u ovoj godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 120 narodnih poslanika i da imamo uslove za rad. Obaveštavam vas da su danas sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Borislav Kovačević, prof. dr Branko Đurović i Biljana Ilić Stošić. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o policiji. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da su danas pozvani da sednici prisustvuje dr Nebojša Stefanović, ministar unutrašnjih poslova, Jana Ljubičić, državni sekretar u Ministarstvu, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva, Nataša Milidragović, samostalni koordinator za pravne poslove i Milan Andrić i Dejan Joksimović, iz Direkcije policije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici, kao i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Primili ste izveštaje nadležnih odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i Blagoje Bradić. Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać.