Tere päevast! Infotund. Kohaloleku kontroll, palun! Hetkel on kohal 66 Riigikogu liiget, puudub 35. Infotunnis osalevad täna peaminister Taavi Rõivas, haridus- ja teadusminister Jürgen Ligi ning keskkonnaminister Marko Pomerants. Eilsel päeval avaldas soovi infotunnis küsimust esitada 12 Riigikogu liiget. Tulenevalt sellest on tänase infotunni kord sarnane eelmise kolmapäeva omaga, nimelt registreerunud ... Palun aidata rahvasaadikut! Ma jätkan. Loodame, et rahvasaadik saab oma puldi korda. See, kes eile avaldas soovi küsimust esitada, saab võimaluse esitada ühe lisaküsimuse ja ka saalist saab esitada ühe lisaküsimuse, seega kokku kaks.
Alustame. Esimene küsija on Kadri Simson ja küsimus on peaminister Taavi Rõivasele. Kadri Simson, palun!
Aitäh! Lugupeetud Taavi Rõivas! 28. veebruaril toimus Eesti Televisioonis peaministrikandidaatide valimisdebatt. Juhan Parts, kes oli teie konkurent, küsis seal väga täpselt, kas te kinnitate, et Reformierakond ei kaota maksuerandeid. Täpsemalt öeldes kõlas teie duett Juhan Partsiga nii. Parts väitis, et Reformierakond on varjanud valijate eest väga suuri käibemaksuerandite kaotamisi, näiteks turismi käibemaksuerandi kaotamist, mis lööb otseselt 30 000 töökohta. Teie vastasite Partsile, et ärgu ajagu jama. Selle peale Parts küsis: "Kas sa ütled, et maksuerandeid ei kaota?" Ja nüüd tsitaat, teie vastus: "Absoluutselt, ütlen. See väide, mida sa omistad praegu, jääb väga tugevalt sinu südametunnistuse peale." See saade oli eetris päev enne valimisi. Nüüd, kaks kuud hiljem, räägib Reformierakond hoopis teist juttu. Miks te valetasite "Valimisstuudios"?
Aitäh! Ma usun, et kui seda saadet tervikuna vaadata, siis on päris hästi näha selle küsimuse kontekst. Hea kolleeg Juhan tõi välja, justkui oleks Reformierakonnal kindel plaan minna kõikide maksuerandite kallale. Ta rõhutas päris mitut maksuerandit ja esitas seda kõike kui meie kindlat plaani. See oligi see, millele ma vastu vaidlesin. Kui vaadata, mida Reformierakond on nii enne kui ka peale valimisi öelnud, siis ideoloogiliselt, põhimõttena, me eelistame seda, kui vähem maksustatakse tööjõudu ning suurendatakse saastava ja kahjuliku tarbimise maksustamist. Samuti oleme pikki aastaid olnud seda meelt, et erandeid võiks olla pigem vähem kui rohkem. Kui te küsite, kas Reformierakonnal oli enne valimisi kindel plaan peale valimisi üks või teine konkreetne erand ära kaotada, siis ma ütlen, et ei olnud. Erandite kaotamised on meil lauale tulnud nii lapsetoetuste tõusu kui ka tööjõumaksude langetamise katteallikatena. Me arutasime valitsusliidu moodustamisel väga erinevaid erandeid. Ma julgen öelda, et vist enam-vähem ainuke maksuerand, mille kaotamist me üldse ei arutanud, oli ravimite erinev käibemaks. Me leidsime, et seda ei ole mõtet arutada, sest see on igal juhul vajalik ja soodustus läheb õigele sihtgrupile. Kõiki teisi erandeid me arutasime, aga mitte kui Reformierakonna lubadust või kellegi n-ö kindlat soovi, vaid pigem kui katteallikaid, selleks et me saaksime tööjõu maksukoormust vähendada ja lapsetoetusi tõsta ning tagada selle, et Eesti riik oleks kindlalt kaitstud. Nii oligi. Ei tasu seda võtta kui ühe erakonna asja. Kõik need teemad, milles me oleme koalitsioonileppes kokku leppinud, on kolme erakonna ühised asjad.
Kadri Simson, palun!
Aitäh! Lugupeetud Taavi Rõivas! Enne märtsikuiseid Riigikogu valimisi tegi Reformierakonna juhitud Rahandusministeerium kalkulatsiooni, kui palju ühe või teise erakonna valimislubadused maksavad ja millised on võimalikud tuluallikad. Reformierakonna platvormi kohta kirjutas Rahandusministeerium, et maksuerandite ärakaotamine võimaldab Reformierakonnal teenida riigieelarvesse üle 130 miljoni euro aastas. Arvestades, et Rahandusministeerium ei mõtelnud ise välja, mida üks või teine erakond mõtleb, vaid küsis kõigilt erakondadelt täpsustusi ja kohtus erakondade programmikirjutajatega, usun ma, et see 130 miljonit eurot ei olnud laest võetud. Milliseid maksuerandeid siis Reformierakonna kalkulatsioon täpsemalt sisaldas? 130 miljonit on suur osa praegustest maksueranditest.
Aitäh! Ütlen ausalt, et ma ei tea, milliseid andmeid Rahandusministeerium toona arvesse võttis. Ta pidi seda tegema mingite oletuste pinnalt, sest kui me vaatame maksuerandeid kokku, siis nende maht riigieelarves on üle 300 miljoni euro. Miks just 130 miljonit või kust selline summa üldse tuli, seda ma ei tea. Ütlesime kohe alguses, et see on Rahandusministeeriumi arvutus. Minule teadaolevalt ei ole meie käest küsitud, millist konkreetset erandit keegi on silmas pidanud. Minu paremal käel istuv endine rahandusminister, kes oli ka läbirääkimiste osaline algusest lõpuni, tuletas meelde, et tegelikult on veel maksuerandeid, mille kaotamist me kõneluste käigus jutukski ei võtnud. Pigem vastupidi, me otsustasime ühte konkreetset maksuerandit oluliselt suurendada, nimelt pensionide tulumaksuvabastust. Me leppisime kokku, et nii nagu praegu on keskmine pension tulumaksuvaba, nii jääb ka tulevikus. Praktikas tähendab see, et kui seni on pensionide tulumaksuvabastuse hind riigieelarves olnud 159,7 miljonit eurot – tegemist on kaugelt kõige kulukama maksuerandiga –, siis tulevikus see summa valitsusliidu poliitika tulemusena suureneb. Ütleme ausalt välja, et see on maksuerand, mida me soovime suurendada, sest me tahame, et ka tulevikus oleksid kõik pensionid maksuvabad vähemalt keskmise pensioni ulatuses.
Marika Tuus-Laul, palun!
Aitäh! Austatud härra peaminister! Sellega, et me kaotame majutusasutuste maksuerandi ja tõstame käibemaksu 9%-lt 20%-le, Eesti riik mitte ei võida, vaid tegelikult kaotab. Me teame, et näiteks keskmine turist jätab siia umbes 191 eurot, kusjuures sellest vaid 20% läheb ööbimisele. Näiteks spaaliit on väitnud, et kui see erand kaotataks, siis vähemalt pooled spaadest läheksid pankrotti. Miks me seda praegu siis teeme, kui turistide raha jääks seetõttu Eestisse tulemata, Eesti riik saaks vähem raha ja ka inimestel jätkuks paljude teenuste jaoks vähem raha?
Aitäh! Kõigepealt, kui võtta aluseks see teie nimetatud suurusjärk, et vaid 20% läheb ööbimisele, siis võiks ju öelda, et kogu käibemaksuerand mõjutab turismi olukorda vähem kui 2% ulatuses kogusummast. Kui te arvate, et nende vähem kui 2% suurenevate kogukulude tõttu võiksid pooled turistid jätta siia tulemata – või mis see teie oletus täpselt oligi –, siis mina usun, et majandusloogika järgi on seda raske väga tõsiselt võtta. Majutusasutuste käibemaksuerandi kohta, mis, jah, teil on õigus, toob eri aastatel kaasa 22–25 miljonit eurot riigile saamata jäänud tulu, on mitmeid põhjendusi. On küsitud, kas pigem vajab toetust või soodushinda Eestisse tulev turist või vajavad seda raha näiteks lapsed, kellel ei ole võimalik huviringis käia. See on täiesti reaalne kaalumiskoht. Kui hinnata, kas meil on võimalik tulla vastu nendele ettevõtjatele, kes ütlevad, et käibemaksuerandi järsk kaotamine mõjutab nende ettevõtlust väga tuntavalt, siis ma arvan, et on küll. Me otsisime ka täna valitsusliidus partneritega võimalusi, kuidas seda käibemaksutõusu leevendada. Me arutame seda homme riigi eelarvestrateegia tegemisel ja ma julgen arvata, et küllap me leiame mingi mõistliku lahenduse. Igal juhul on oluline teada, et riigi eelarvestrateegias tuleb tulud-kulud tasakaalu saada ja raha tuleb leida nendele valdkondadele, mis seda kõige rohkem vajavad.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on haridus- ja teadusminister Jürgen Ligile. Selle esitab Martin Helme. Palun!
Aitäh, härra spiiker! Härra minister! Te olete, härra Ligi, intervjuus Postimehele ja ka esmaspäeval kultuurikomisjonis väljendanud seisukohta, et erakoolide majandusraha ei peaks olema riigieelarveline, vaid seda peaksid maksma omavalitsused. Me teame konkreetsetest elukogemustest, et omavalitsused ei taha seda raha maksta. Vahepealse kompromisslahendusena, õigemini, kohtulahendi alusel on siiski riigile pandud kohustus see raha välja maksta. Nüüd siis üritatakse seadusmuudatusega see kohustus uuesti omavalitsustele panna. Minu küsimus on selline: miks üldse tehakse vahet lastele raha eraldamisel? See kõik võiks ju olla üks pearaha, mida makstakse sõltumata kooli omandivormist, on see siis era-, munitsipaal- või riigikool. Kas te pooldaksite sellist varianti ja kui ei, siis miks mitte?
Aitäh! Ma ei märganud, et teie oleksite eile kultuurikomisjonis olnud. Aga eks ma püüan seletada. Lapsel ja lapsel vahet ei tehta. Riigi toetus katab enamiku õpikuludest, mis tekivad kõigis koolides, nii munitsipaal-, riigi- kui ka erakoolides. Peale selle on teatud osa majanduskulusid – see on väiksem osa kuludest –, mille traditsiooniliselt maksab kinni koolipidaja. Selleks on tal õigus koguda õppemaksu. Selline süsteem, nagu on Eestis kehtinud kuni 2011. aastani, on üks maailma kõige heldemaid. Nii massiivne erakoolide toetamine riigieelarvest on meie teada ainult Tšiilis, kus makstakse kinni lausa kõik kulud, ja Rootsis või vist Põhjamaades laiemalt, kus on keelatud võtta juurde eraraha ja need koolid peavad olema osa koolivõrgust. Meie olukord on keeruline selle tõttu, et Riigikogu tegi 2011. aastal ühe põhiseadusvastase otsuse, nagu omavalitsustel oleks kohustus maksta kinni kõik ülejäänud kulud, mis nüüd on leidnud kohtus lahendi. Seda kohustust, jah, ma arvan, ei oleks tohtinud neile panna ja see kohustus tuleb tühistada.
Martin Helme, palun!
Ma küsin ikkagi uuesti üle. Kui lapsi rahastatakse ühtemoodi, aga seda raha lihtsalt nimetatakse erinevalt – üks on pearaha, teine on majandusraha –, siis miks te tahate teha lastel vahet kooli omandivormi tõttu?
Aitäh! Ma vastan siis uuesti, sest te küsisite veel kord sama asja. Ei, lastel ja lastel ei tehta vahet. Riik rahastab õpikulusid, eraldades raha õpetajate palgale, õppevahenditele, direktorite ja õppealajuhatajate palgale, koolitoidule, kõigis koolivormides võrdselt ja minu arust peaks see ka tulevikus nii jääma. Vaatamata sellele, et see süsteem on üks maailma heldemaid, ja vaatamata sellele, et see tegelikult paneb munitsipaalkoolivõrgu lisaraskustesse, kuna me kaotame seal käivet. Samas on munitsipaalkoolivõrk ajaloolistel põhjustel selgelt üledimensioneeritud. Lapsi on vähemaks jäänud ja selle koolivõrgu optimeerimine on üks suuri riiklikke peavalusid, milles muidugi riik, keskvalitsus, püüab omavalitsustele appi tulla.
Liina Kersna, palun!
Aitäh, hea eesistuja! Lugupeetud minister! Nagu me teame, on erakoolid ka Waldorfi koolid, religioossed koolid ja mitmed erivajadusega laste koolid. Kui riik või kohalik omavalitsus lõpetaks nende koolide tegevuskulude toetamise, siis see tähendaks väga paljudele koolidele uste sulgemist. Ma usun, et te kindlasti olete haridusministeeriumis arutanud, kuidas säilitada meie haridusmaastiku mitmekesisus. Kui te olete seda teinud, siis milline võiks teie arvates olla lahendus?
Aitäh! Kõigepealt, nagu ma juba selgitasin, on meie süsteem erakoolide suhtes üks maailma heldemaid. Ma ei tunne kõigi kontinentide süsteeme, aga selle meie süsteemi tulemus on kindlasti koolivõrgu või hariduse mitmekesisus. Seda ei saa eitada. Kas sellest Riigikohtu otsusest tuleneb mingisuguseid sulgemisi? Mitte kuidagi ei saa seda välistada. Sulgemisi on koolivõrgus kogu aeg, suletud on nii riigikoole kui ka omavalitsuste koole. Loomulikult tuleb seda analüüsi täpsustada, aga süsteemi, kus riik, keskvalitsus, maksab kinni kõik kulud, pluss kool saab koguda õppemaksu, ei saa pidada jätkusuutlikuks. Sellepärast et, esiteks, selle tulemus on hariduse selge kihistumine, mis ei ole kooskõlas ühtluskooli põhimõttega, ja teiseks, selle tulemus on ka manipuleerimine hariduskuludega, mis on mõnes omavalitsuses juba alanud. Tähendab, loodetakse, et õnnestub oma koolivõrgust vabaneda sedapidi, et lükatakse see riigi kaela. Neid algatusi juba on. Seda ei saa lubada, sest riigile ei ole see jõukohane. Ma ei näe praegu hariduseelarves ka vähimatki šanssi tagantjärele kinni maksta seda 14 miljonit eurot, mida Riigikogu otsus põhjustas. Ma arvan, et osapoolte mõistev suhtumine võiks anda tulemuse, et me panustame edaspidi siiski õpetajate palka, sõltumata kooli omandivormist, mitte sellele, et koolivõrk laieneks kontrollimatult ja haridust kihistavalt.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsija on Andres Herkel ja küsimus on peaminister Taavi Rõivasele. Palun!
Aitäh, härra juhataja! Austatud peaminister! Eile lükkasid ametkondade esindajad Riigikogu õiguskomisjonis üsna üleolevalt tagasi kollektiivse pöördumise piirivalve teemal. Kahjuks pean ma märkima, et õiguskomisjon läks sellega kaasa, käitudes sisuliselt taas sellise kummitemplina. Sedastati, et kõik toimib hästi, kõik toimib suurepäraselt. Siiski leidsin ma koalitsioonileppest ühe kriitilisema noodi. Punktis 12.4 on öeldud: "Tugevdame piirivalve koordineerimise võimekust siseministeeriumis. Analüüsime piirivalve ülesandeid ja väljaõppekorraldust muutunud julgeolekuolukorras." Öelge, palun, kuidas te kavatsete sellest punktist lähtudes toimida, seda punkti täita! Kas sinna võiks kuuluda ka piirivalve valdkondliku juhtimise taastamine PPA-s?
Aitäh! Niipalju kui mina tean eile õiguskomisjonis toimunud arutelust, võin öelda, et komisjoni enamuse selge veendumus oli ikkagi, et Politsei- ja Piirivalveameti lõhkumine ei ole hea mõte, nii nagu ei ole riigimehelikud ka kõik need signaalid, mis praegu väga head tööd tegevat Eesti Vabariigi Politsei- ja Piirivalveametit kuidagi tegelikkusest nõrgemana näitavad. Ma arvan, et ka väljapoole Eestit ei ole riigimehelik saata sõnumeid, justkui Eesti piirivalve ei teeks head tööd, seda enam, et see etteheide ei vastaks ka tõele. Kui me vaatame viimaste aastate arengut, siis mina julgen kinnitada, et Eesti piirivalve on muutunud tugevamaks, motiveeritumaks ja oluliselt paremini varustatuks. Päris kindlasti soovime jätkata sellega, et kõigil piirivalvetöötajatel, keda idapiiril on circa 700, oleks väga korralik varustus ja palk ning ka kõige ajakohasemad töötingimused, mis on võimalikud. Ka sellel aastal investeerime oluliselt nii varustuse täiendamisse kui ka näiteks Piusa uue suure kordonihoone rajamisse, mille valmimise korral võime olla päris kindlad, et tegemist on Euroopa idapiiri kui mitte kõige moodsama, siis ühe moodsaima kordoniga, kus piirivalvetöötajatel on hea oma igapäevatööd teha.
Andres Herkel, palun!
Aitäh! Austatud peaminister! Te siiski ei vastanud mu küsimusele, kas valdkondlik juhtimine tuleb või ei tule. Aga ma vaatasin järele, et politsei ja piirivalve seaduse menetlemisel XI Riigikogus hulk aega tagasi – kahtlemata oli siis julgeolekuolukord teistsugune kui praegu – sisaldus seletuskirjas väga selgelt mõte, et PPA-l on valdkondlik juhtimine ja üks neljast osakonnast on piirivalveosakond koos selle valdkonna asedirektoriga. Miks see juhtimine on likvideeritud ja kas PPA ümberstruktureerimisel on järgitud XI Riigikogu antud juhiseid?
Aitäh! Selleks et praegu toimivat juhtimisstruktuuri lõhkuma minna, peaksid olema väga kaalukad põhjused. Ma pean tunnistama, et nendelt, kes ütlevad, et Politsei- ja Piirivalveameti struktuur tuleks kapitaalselt ümber teha, võib-olla need organisatsioonid suisa eraldada, ei ole ma kuulnud veenvaid argumente. Küll aga nõustun ma igati selle hinnanguga, mille eilsel päeval ütlesid välja kolm inimest, kes on ise sisejulgeolekuasutusi juhtinud: Raivo Aeg, Andres Anvelt ja Kalle Laanet. Nemad ütlesid, et viis aastat on ühendamet tööd teinud ja nüüd selle lahutamine, arvestades üldist julgeolekuolukorda meie regioonis, ei oleks ilmselgelt riigi julgeolekut tugevdav samm. Ma nõustun nendega. Nad on kindlasti oma valdkonna eksperdid, nii nagu on oma valdkonna eksperdid ka need inimesed, kes praegu Politsei- ja Piirivalveametit juhivad. Need inimesed teevad oma tööd südamega. Nad teavad, kuidas Eesti piiri kõige paremini kaitsta, nad teavad, kuidas seda kõige paremini valvata. Meie asi poliitikutena ei ole mitte minna kätt vahele panema sellele, kuidas nad oma igapäevatööd korraldavad, vaid ühiselt tagada see, et idapiir oleks korralikult välja ehitatud. Meil on vaja selleks kümneid miljoneid eurosid. Riigikogu tuge, teie kõigi tuge on selleks väga vaja. Ma loodan, et riigieelarve aruteludel te ei hääleta mitte ainult selle poolt, et piirivalvetöötajate töötingimused paraneksid – sellega saab valitsus ka oma jõududega hakkama –, vaid te hääletate sellegi poolt, et Eesti Vabariigi idapiiril saaks kümneid miljoneid eurosid investeerida.
Külliki Kübarsepp, palun!
Aitäh! Hea peaminister! Kahjuks ei vastanud te ikkagi küsimusele, kuidas te oma koalitsioonilepingut täidate. Ma küsin siis järgmise küsimuse. Eesti piir on ka Euroopa ja NATO piir. Millised on konkreetsed ennetustegevused, kuidas me ennetusega tegeleme? Nimelt, piiril ei saa tegelda ainult kaitsega, vaid me peame tegelema ka ennetusega. Idapiir on konfliktide ja muude probleemide tõttu ettearvamatum. Samas on ka kogukondadel küsimus, kuidas meid kaitstakse. Mis on need konkreetsed tegevused, millega kogukondi kaasatakse, ja milline on ennetustegevus piiril?
Aitäh! Kõige parem ennetustegevus on hästi väljaehitatud piir. On täiesti selge, et kui me suudame kõige tänapäevasemate vahenditega piirijoone mitte ainult kvaliteetselt maha märkida, vaid ka tehnoloogiliste vahenditega tagada, et iga väikseimagi piiritsoonis tehtud liigutuse kohta jõuab teave kohe kordonisse ja piirivalvetöötajatel tekib sellest videopilt, kui me tagame selle, et peale piiririba, mis töötab ka jäljeribana, ja korraliku aia on piiril kvaliteetsed korralikud andurid, siis see ei mõju mitte ainult ennetusena, vaid, ma usun, ka tugeva heidutusena. Kui ikkagi potentsiaalsed piiririkkujad teavad, et ei ole nii, et lähed lihtsalt võsas üle piiri ja loodad, et ei jää vahele, vaid sa tead, et sa jääd päris kindlasti vahele, sest iga sammu, mis selles tsoonis tehakse, registreerivad kas kaamerad või andurid või mõlemad, siis, uskuge mind, see töötab väga hea ennetusena. Keegi isegi ei mõtle piiri ületama minna või vähemasti vähendab see oluliselt tõenäosust, et potentsiaalsed piiririkkujad või ka salakaubavedajad selle ette võtavad. Samuti on loomulikult tähtis panustada n-ö järgmistesse tsoonidesse. Piirivalve töö ei käi mitte ainult vahetult idapiiril, mitte ainult vahetult piirijoonel, vaid neid tsoone on mitmeid. Sealjuures on oluline, nagu te väga õigesti ütlesite, kohaliku kogukonna kaasamine. Ka piiri väljaehitamise ja tugevdamise plaanides on arvestatud, et panustada ei tule mitte ainult vahetult piiriribale, vaid sellessegi, et Politsei- ja Piirivalveameti töötajatel oleksid head kontaktid kohaliku kogukonnaga.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmise küsimuse esitab Rein Ratas ja küsimus on keskkonnaminister Marko Pomerantsile. Palun!
Tänan, auväärt esimees! Austatud keskkonnaminister! Maapõueseaduse § 62 sätestab maapõue kaitse põhinõuded. Selle kohaselt võib Keskkonnaministeerium lubada maapõue seisundit ja kasutamist mõjutavat tegevust teatud tingimustel. Tulenevalt sellest on era- ja munitsipaalomanduses oleva maaomandi kasutamise võimalused erinevate maardlate puhul, eeskätt pean silmas Põhja-Eestis paiknevaid graniidi-, lubjakivi- ja fosforiidimaardlaid, vägagi piiratud, tõsiseid raskusi on detailplaneeringute lõpuleviimisega. Kas teie arvates on võimalik leevendada eeltoodud kategooriasse kuuluvate maaüksuste kasutamise võimalusi? Olen rääkinud.
Aitüma selle küsimuse eest! Minu meelest jätsite te seal jorus nimetamata veel põlevkivi, mis on näiteks Lääne-Virumaal väga aktuaalne. Aga kui hästi lühidalt vastata, siis tõepoolest tegelevad nii Keskkonnaministeerium kui ka Maa-amet erinevate protseduuride kooskõlastamisega. Hästi jämedalt öeldes on statistika selline, et 90% nendest taotlustest kooskõlastatakse ja umbes kümmekond jäävad kooskõlastamata. Nii nagu keskkonnavaldkonnas ikka, on need alati kaalutlusotsused. Jah, kindlasti peab ministeerium vaeva nägema, et inimesed ka maal kusagil elada saaksid ja neid kohti oleks. Aga ma küll ei näe, et siin väga suurt poliitika muutust saaks ette võtta, sest maavara tahab samuti kaitsmist. Üks järgmine küsimus tegeleb selle teemaga pikemalt.
Rein Ratas, palun!
Tänan! Praegu ei suuda riik kui maavara omanik paljudel juhtudel – kui mitte öelda, et enamikul juhtudel – öelda, millal ühe või teise kinnistu maapõues paiknevat maavara ammutama hakatakse. Toimub see viie, kümne või saja aasta pärast, kes teab. Kas teie arvates, härra minister, ei ole aga maaomanik õigustatud teadma, millal ammutatakse tema kinnistu maapõues olevat maavara? Seda lihtsalt selleks, et oma kinnistut arendada. Olen rääkinud.
Aitüma! Ka minu elus on olnud selline periood, kui ma arvasin, et väga tore oleks, kui meie aluspõhja maavarade kohta oleks olemas selline, ütleme, ajalise suuna kaart, näiteks täpsusega viis aastat või mis iganes periood, kust saaks vaadata, millal mingisugust piirkonda mingi ettevõtmine ees ootab. Aga ma arvan, et kui konkreetse kinnistu omanik pöördub näiteks Keskkonnaameti ametnike poole, siis täpsusega, ma ei tea, viis või kümme aastat suudetakse talle see vastus anda. Mina näiteks suudaksin.
Märt Sults, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Härra minister! Küsimus on Paljassaare kultuurilaidude kohta. Merepind ei kuulu kellelegi, merepõhi kuulub riigile. Tahan küsida, mispärast venis Keskkonnaministeeriumis eelmiste ministrite ajal kuus aastat Paljassaare kultuurilaidude detailplaneeringu kooskõlastamine ja vee erikasutusloa arutamine. Kas te oskate sellele vastata või ei ole veel asjaga kursis?
Aitüma küsimuse eest! Ma saan aru, et üks endistest ministritest on teie praegune kolleeg. Hetkel ei ole ta käepärast, aga tasuks temalt küsida. Teine, välisminister, liigub siin ka tihti ringi. Minul ei ole teile anda vastust, mis neil puudu jäi.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on peaminister Taavi Rõivasele. Andres Ammas, palun!
Aitäh, härra juhataja! Tere päevast, härra peaminister! Me oleme nüüdseks söögi alla ja söögi peale kuulnud valitsuskoalitsiooni kiidulaulu iseenesele, kui lapsesõbralikud on ikka praegune koalitsioonilepe ja tööd alustanud valitsus. Aga tulumaksuseaduse muutmise seaduse eelnõus soovib koalitsioon siduda laste ülalpidamise eest saadava täiendava maksuvaba tulu lahti üldise maksuvaba tulu määrast ja jätta selle tänavu kehtivale tasemele. Nii et ühe käega annate ja teise käega võtate. See näikse kujunevat Reformierakonna käitumismustriks. Lapsetoetuste tõusu kuulutate valjuhäälselt, aga samal ajal suurendate vargsi laste arvelt tulumaksu laekumist. Kui uskuda seletuskirja, siis on 2017. aastaks planeeritud 2,1 miljonit eurot ja sealt progresseeruvas tempos järjest edasi. Kas te selgitaksite valitsusliidu sellise käitumise motiive?
Aitäh! Mulle tundub, et te olete nüüd midagi sassi ajanud. Vaatamata sellele, et me valitsusliidu kõnelustel tõesti arutasime, kas lapsetoetuste tõusu ja tulumaksuvaba miinimumi suurenemise kõrval peaks säilima ka täiendav tulumaksuvabastus alates teisest lapsest, me otsustasime siiski, et, jah, see peab säilima. Kui me vaatame asjaolu, et üldine tulumaksuvabastus suureneb seni plaanitust kiiremas tempos, siis see kehtib ka lastega perede kohta. Kindlasti ei saa öelda, et lastega peredelt oleks raha ära võetud või et lastega perede arvel raha kokku hoitaks. Kui lastega perede kehtiv soodustus jääb alles ja lisaks suureneb kõikidel, sõltumata laste arvust, tulumaksuvaba miinimum, siis võib isegi öelda, et lastega pered võidavad mitmest kohast. Esiteks, üldine tulumaksuvaba miinimum suureneb, teiseks, alles jääb ka teisest, kolmandast ja järgmisest lapsest sõltuv täiendav tulumaksuvaba miinimum ning, kolmandaks, kasvavad oluliselt lastega seotud toetused. Esimese ja teise lapse toetus kasvab nelja aasta jooksul 60 euroni ning kui peres on kolm last, siis tulevikus hakkab pere kolme lapse pealt kokku saama tervelt 420 eurot riiklikke toetusi, mis on kindlasti oluline lisandus lastega perede toimetulekule. Nii et see hinnang, et lastega seotud toetusi võetakse vähemaks või et lastega pered hakkavad kõrgemat maksu maksma, ei vasta õnneks tõele.
Andres Ammas, palun!
Aitäh selgituste eest, härra peaminister! Aga ikkagi, miks ei võiks laste ülalpidamise eest saadav täiendav maksuvaba tulu suureneda koos üldise maksuvaba tulu määra tõusuga ka edaspidi, nagu see siiani on toimunud?
Aitäh! Kõigepealt rõhutan veel kord, et lastega seotud täiendav tulumaksuvabastus jääb alles, seda ei vähendata. See algne info, mis te esitasite, oli õnneks ebatäpne. Aga põhjus, miks me otsustasime tõsta pigem lapsetoetusi, mitte veel täiendavalt suurendada tulumaksuvaba tulu peale selle suurenemise, mis toimub niigi kõikidel, laste arvust sõltumata, on küllalt lihtne. Me usume, et lapsetoetuste tõus on mõneti läbipaistvam ning mõjutab ka neid inimesi, kellel sissetulekut näiteks üldse ei ole ja kes tegelikult riigi tuge kõige rohkem vajavad. Tulumaksuvabast miinimumist ja laste arvust sõltuvast täiendavast tulumaksuvabast miinimumist on võimalik kasu saada üksnes juhul, kui inimene ka reaalset tulu teenib. Neid inimesi, kes tulu ei teeni, see üldse ei mõjuta. Aga lapsetoetuste tõus mõjutab ka neid inimesi, kes tulu ei teeni. Me ei ole kunagi teinud saladust sellest, et meil on olnud valitsusliidus maailmavaatelisi erinevusi. Reformierakond on seda meelt, et eeskätt tuleks tõsta lapsetoetusi nendel peredel, kes tuge kõige rohkem vajavad, nendel, kes elavad suhtelises vaesuses ja kelle toimetulekut on vaja kõige rohkem parandada. Aga me täielikult aktsepteerime, et meie partnerile on oluline tõsta lapsetoetusi nii, et kõigi laste toetused tõuseksid. See on meie ühine asi ja me toetame seda. Mis siis, et võib-olla meie oma eelistus oleks olnud teha seda natuke teistmoodi.
Monika Haukanõmm, palun!
Aitäh! Lugupeetud peaminister! Jääme sellesama seaduseelnõu seletuskirja juurde. Tulumaksuseaduse muutmise seaduse eelnõu seletuskirjast selgub, et füüsilise isiku maksustatavast tulust lubatud mahaarvamiste kogusumma väheneb 1920 eurost 1200 euroni. Seletuskirjast selgub ka, et te nimetate seda nii, nagu mõnevõrra piirataks mahaarvamiste kogusummat. 720 eurot ei ole ikka vist mõnevõrra. See puudutab eluasemelaenu intresse, koolituskulusid, annetusi. Öelge, palun, kuidas teie hinnangul see meede siis ikkagi toetab laste kasvatamist, kui väheneb võimalus saada tagasi raha eluasemelaenu intressidelt, koolituskuludelt, annetustelt või ka heategevuslikelt kingitustelt!
Aitäh! Selle konkreetse otsuse seostamine laste ja peredega on ikkagi vägagi meelevaldne. Lastega perede toimetulekut parandavad lapsetoetuste suurenemine ja toimetulekupiiri oluline tõus, ligi poolteisekordseks. Nende perede toimetulek, kes tegelikult riigi tuge kõige rohkem vajavad, paraneb kõige rohkem. Lastega perede toimetulekut parandav samm on kindlasti ka tööjõumaksude langetamine. See kõik mõjutab lastega perede toimetulekut. Selle konkreetse piirmäära muutus on praegu rahaliselt küllalt väikese mõjuga, küll aga on tal potentsiaalne mõju suurte kulutuste ärahoidmisele tulevikus. Sisuliselt tähendab see, et ta võrdsustab inimeste, ütleme siis, tulumaksutagastust, sõltumata sissetulekust. Seni on piir olnud kõrgem ja inimestel, kelle sissetulekud ja eluasemekulud on suuremad, on ka tagastused olnud oluliselt suuremad kui teistel. Tulevikus on olemas piir, mis neid tagastusi teatud määral võrdsustab. Selle mõju riigieelarvele ei ole lähiaastatel kuigi suur, aga piiri seadmine teatud võrdsustava mõjuga siiski on.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on Mailis Repsilt haridus- ja teadusminister Jürgen Ligile. Palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Hea minister! Jätkame selle küsimuse arutelu, mille üle kultuurikomisjoni liikmed said juba esmaspäeval teiega mõtteid vahetada. Nimelt, hariduse tulevik ja loomulikult ka hariduse rahastamine. Esimeses küsimuses toon esile üldise mure. Vaatame poolteist aastat tagasi vastuvõetud määrust, mille põhjal kohalikud omavalitsused (linnad ja vallad) saavad haridusraha. Enamikus omavalitsustes, kus on gümnaasium või kus laste arv kasvab, on rahastus ühe lapse kohta oluliselt vähenenud. Põhjendusi on toodud mitmeid, aga peamine on see, et riik aitab "optimeerida" koolivõrku ehk sunnib kohalikke omavalitsusi koole sulgema või andma gümnaasiumiastet ära riigile. Kas teie jätkate sama poliitikat, sundides kohalikke omavalitsusi rahapuuduse tõttu oma koolide gümnaasiumiastet ära andma?
Aitäh! Tegelikult te võiksite selle teema läbi arutada minu eelkäija Jevgeni Ossinovskiga, mina ei tea teie kirjeldusega nõus olla. Seda väidet, et enamikus omavalitsustes on rahastamine õpilase kohta justkui vähenenud, ei võta ma puhta kullana. Ma pean selle üle kontrollima. Mul küll mingi aimdus on, kust selline tõlgendusvõimalus tekib, aga "enamikus omavalitsustes" kindlasti ei tähenda sedasama mis "enamikul lastel", siin on väga suur vahe. Kokkuvõttes on ju hariduse rahastamine siiski kasvanud ja seda ka viimastel aastatel. Olles rahandusminister, ma alati soovisin, et haridus saaks eelise. Rääkides, mis mehhanism riigigümnaasiumidega on, siis, jah, ma isegi arvan, et seda survet omavalitsustele peaks positiivses võtmes tugevdama. Kui koolivõrk jääb nii suureks – laste arv on ju demograafilistel põhjustel kaks korda vähenenud, aga muud näitajad koolis pigem mitte, pean silmas ruutmeetreid ja õpetajate arvu –, siis see ei ole jätkusuutlik. Koostöö omavalitsustega on kindlasti minu üks põhilisi ülesandeid. Tõenäoliselt hakkavad need suhted olema lepingulised. Ma loodan, et kohapealt tuleb ka operatiivne vastus. Omavalitsused on huvitatud riigigümnaasiumide võrgust, mis hoiab neil kõvasti-kõvasti kulusid kokku.
Mailis Reps, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Hea minister! Jäi küll täiesti arusaamatuks, mismoodi saab koolide sulgemine rahapuuduse tõttu olla positiivne surve, aga jäägu see teie otsustada. Teise küsimusega tulen tagasi erakoolide rahastamise juurde. Mul on teile võib-olla üsnagi lihtne küsimus. Nimelt oli 2014.–2015. aastal eelarves põhiseadusvastase punktina – see oli muuseas Reformierakonna muudatusettepanek, nii et ei ole mõtet seda kogu Riigikogu kaela sättida – ette nähtud selle jaoks, et erakoolid saaksid edaspidi toimetada nii, nagu nad õigusliku järjepidevuse ootuses on oma asjad seadnud, olulisel määral raha. Kas 2016. aastal jätkuvad samasugused lepingud samas mahus, nii et riik lepib erakoolidega kokku ja annab neile ühe summana veidikene juurde ka karbikulu tarbeks?
Aitäh! Kui te andsite hinnangu mu eelmisele vastusele, siis pean täpsustama, et te andsite vale hinnangu. Riigigümnaasiumide loomine maakondades on igal juhul positiivne uudis, omavalitsuste kulude säästmine on positiivne uudis ning selle tulemusena toimuv õpetajate palga tõus ja usutavasti ka hariduse kvaliteedi paranemine on positiivne. Ei saa olla nii, et me jäämegi kütma karpe ja tühje klassiruume. Sama käib paraku ka erakoolide kohta. Me ei sea sellist eesmärki, et me kütame karpe. Me seame eesmärgiks, et ka erakoolides oleks õpetajatel korralik palk, seal oleksid korralikud õppevahendid ja teiste koolidega võrreldav koolitoit. Mis puudutab seda lahendust, mis sel aastal kehtib, siis see oli ikkagi eelmise valitsuse kiirotsus. Mina enda mälu järgi tol hetkel enam valitsusse ei kuulunud ega tea neid detaile. Aga see lahendus ei ole kunagi mõeldud jätkusuutlikuna, mitte kunagi. Eriti Keskerakond peaks protestima sellise variandi vastu, mistõttu tekib hariduse kihistumise risk. Mina jällegi olen vastu koolivõrgu sellisele arengule, kui kulude kontrollimise võimalus puudub ja kaob ära õpetajate palga tõusu võimalus. Ma olen kindlasti sellele vastu.
Tarmo Tamm, palun!
Aitäh, juhataja! Lugupeetud haridusminister! Ma küsin ka erakoolide rahastamise kohta, sest on ju olemas Riigikohtu lahend, mis demokraatlikus riigis kuulub täitmisele. Riigikohtu lahendi kohaselt on omavalitsused kohustatud erakoole finantseerima, aga see raha tuleb riigilt. Teie justkui ütlesite, et 14 miljonit eurot tuleks kohalikele omavalitsustele maksta, aga te ei kavatse seda finantseerida, sest see ei ole aus. Kuidas on võimalik Riigikohtu lahendisse selliselt suhtuda, et seda ei tule täita? Minu teada on praktika kujunenud selliselt, et selle raha saavad kätte need omavalitsused, kes pöörduvad selleks kohtusse. Aga võib-olla tuleks kohtuväliselt kokku leppida, et iga omavalitsus ei peaks eraldi kohtus käima, selleks et riigi käest raha kätte saada?
Aitäh! Ma ei märganud, kas te olite enne saalis, aga see, mida te praegu rääkisite, ei haaku minu jutuga küll kuigi suure protsendi ulatuses. Kohtuotsuste täitmise kohustus on mulle tuttav. Mul ei ole tulnud elus palju kohtuotsuseid täita, seda on tulnud teha ainult Riigikogus, aga loomulikult on need täitmiseks. Ja need 14 miljonit eurot, millest te rääkisite, tuleb tagasiulatuvalt loomulikult välja maksta. Aga kui me jätame selle süsteemi samasuguseks, kontrollimatuks, siis sel juhul peame hakkama sõna otseses mõttes õpetajate palku vähendama. Sellega ma kindlasti nõus ei ole. Ma juba esimeses vastuses seletasin, et meie süsteem on erakoolide suhtes üks maailma heldemaid, ta võikski selliseks jääda. Aga see viga, et omavalitsustele pandi sund peale, tuleb kohtu otsusel kõrvaldada. Ma arvan, et ka omavalitsused peavad saama hinnata, milline koolivõrk on neile jõukohane ja milline kool nende koolivõrku sedavõrd täiendab, et ta on hädavajalik.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsija on Raivo Põldaru ja küsimus on keskkonnaminister Marko Pomerantsile.
Aitäh, härra esimees! Lugupeetud minister! Mida te arvate akadeemik Anto Raukase mõtetest selle kohta, et looduskaitsealade kasvu jätkumine on seadnud ohtu majanduse arengu ja ka elanike heaolu kasvu?
Aitüma, hea küsija! Loomulikult, akadeemikud ju magistri käest mingit nõu ei küsi. Kui Anto Raukas oleks selle artikli kirjutamise eel minu käest nõu küsinud, siis ma oleksin talle andnud head nõu seda artiklit mitte kirjutada, sest see maailm, mis meie ümber on, sellest kuidagi paremaks ei läinud. Aga muidugi, Õhtuleht on suure tiraažiga ja kõik on väga kena. Kuid mis puudutab nüüd seda teemat, siis kui ma ajakirjandusest õigesti mäletan, olete teie ju endine koolijuht ja olete kindlasti rääkinud oma õpilastele loodusrikkuse ja looduskapitali tähtsusest. Kui me vaatame seda olukorda, mis Euroopas praegu on, siis näeme, et kogu perspektiiv, mis puudutab looduskapitali kaitsmist, säilitamist ja väärtustamist, on indikaatorvärviga punaseks värvitud, mis tähendab, et olukord on väga halb. Aga mina, kes ma lisaks kõigele olen geoloogiharidusega, aktsepteerin seda, et keskkonnanõudeid täites peaks loodusvarasid kasutama, sh maavarasid kaevandama. Sellest saaks raha isegi keskkonnakaitsjatele palga maksmiseks.
Mark Soosaar, palun!
Lugupeetud minister! Üks meie looduskaitsega seotud peamine mure on minul kui maainimesel ja varsti juba 70 aastat maal elanud inimesel see, et looduskaitse regulatsioone teevad ametnikud ja siis need tehakse kohalikele elanikele teatavaks. Mitmed ministrid on lubanud, et nad kaasavad rohkem kohalikke elanikke. Kes on siis parem looduse hoidja ja kaitsja kui mitte inimene, kes ise looduse keskel elab? Kuidas teie ministriks olemise ajal on kavas kohalikke elanikke kaasata meie loodusväärtuste hoidmisesse?
Aitüma! Mina olen oma lühikese ametiaja jooksul korduvalt öelnud, et hindan intellektuaalseid debatte, kus vastamisi on argumendid, keskkonnakaitselised ja sotsiaal-majanduslikud, aga mitte kategooriad "meeldib" või "ei meeldi". Kindlasti on ka täna töös mitmeid kaitse-eeskirjade uuendamisi ning inimestega need debatid käivad. Vaadake, kui me räägime looduskaitsest, mis on väga huvitav, siis paljudel juhtudel on ilma inimeseta täiesti võimatu head tulemust saada. Võtame näiteks Läänemaa puisniitude liigirikkuse. Kui seda niitu ei niidetaks või koduloomad seda rohtu sealt pealt ära ei sööks, kust see 70 liiki ruutmeetrile tuleks? Mitte kusagilt.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on Krista Arult haridus- ja teadusminister Jürgen Ligile. Palun!
Aitäh, härra juhataja! Austatud minister! Me kõik teame, et meil on üldhariduskoolide rahastamisega probleeme ja õpetajate palka on vaja tõsta. Aga meil on olemas ka kõrgharidus. 2013. aastast on meil tasuta kõrgharidus nii päevases õppes kui ka avatud ülikoolis, kui on tegemist eestikeelse õppekavaga. Minu küsimusel on kaks poolt. Kõigepealt, kuidas teie hindate, olles nüüd saanud haridus- ja teadusministriks, tasuta kõrghariduse võimaluse rakendumist meie ühiskonnas? On see positiivne? Teiseks, mida tähendab koalitsioonilepingu punkt, et te väärtustate eraraha kaasamist kõrgharidusse?
Aitäh! Ma pean seda rakendumist vastuoluliseks, aga ei kavatse kuidagi algatada selle põhimõtte vaidlustamist või muutmist. "Vastuoluline" on siinkohal isegi juba kompliment, sest see, mis 2011. aastal valimiste eel välja käidi, oli minu arvates kindlasti vastuolus igasuguse terve kaalutlusega. Aga selle reformi või tasuta kõrghariduse kehtestamise käigus on ikkagi kõrgharidust ka reformitud ja see on iseenesest hea. Süsteem on muutunud kompaktsemaks ja tasuta haridus selles mõttes riigile vastuvõetavamaks. Minu ideoloogiline hinnang õppemaksule langeb küll kokku OECD omaga, mille järgi on kõrgharidusega inimesed põhilised võitjad ja osaline õppemaks aitaks haridussüsteemi ning oleks ka õiglane. Need inimesed elavad kauem, õnnelikumalt ja jõukamalt ning natukene panustada ei ole selle juures paha. Eraraha väärtustamine on kindlasti midagi, mis tuleb panna mehhanismidesse sisse. See mõte on ka meie programmist pärit ja ma olen juba jõudnud seda kõrgkoolidega arutada. Tegelikult tahaksid nad võimalust ühiskonnale laiemalt valgustada ka tasulisi vorme. Mõistagi peetakse silmas neid inimesi, kes on pigem vanemad, kellel üks kõrgharidus juba on ja kes tahavad end täiendada. See kõik aitaks parandada kõrghariduse rahastamist ning oleks õiglane, vabatahtlik ja ka sotsiaalselt, ma arvan, mõistlik.
Krista Aru, palun!
Aitäh, härra juhataja! Ma küsin veel ühe punkti kohta, mis on tekitanud palju elevust. Just eelkõige seetõttu, et ühest küljest on see väga positiivne ja väga õige, et me toetame rahvusteaduste rahastamist, aga samas on jäänud siin ka palju segaseks. Mida tähendab ikkagi, et toetatakse rahvusteaduste programmi Eesti ülikoolides? Kas see tähendab, et ülikoolid peavad ise mingi uue programmi algatama, või näeb ministeerium lisaks olemasolevatele programmidele siin veel võimalusi rahvusteaduste toetamiseks?
Aitäh! See on selgelt tasakaalustav punkt. See ei tähenda, nagu me peaksime silmas ainult rakenduslikku mehhanismi, vaid see on midagi, mida tuleb meelde tuletada kui väärtust. Koalitsioonilepingu ja valimisprogrammi punktid ei peaks kandma nime "valimislubadus" selles mõttes, et ma luban ja teen uue asja või teen ära, vaid need on suuresti väärtuste kirjeldused. Nii tulekski võtta. Väga palju kritiseeritakse programme ja kokkuleppeid selle pärast, et need on ümarad ja ebakonkreetsed, aga väärtused ongi ümarad ja ebakonkreetsed. Ma usun, et see punkt on meie programmis tasakaalustamiseks mõeldud, et me ei oleks liiga tehnokraatlikud, hingetud ja praktilised, et rahvusteadused ei kaoks ja need ei peaks tundma ennast kuidagi tõrjutuna. Aga sisustada, jah, tuleb seda kõike haridusministril ja seda tuleb teha ka valitsuse tööprogrammiga. Nii et küll me rahvusteadused ära kaitseme. Minul küll siin sisemist tõrget, pehmelt öeldes, ei ole. Ma kipun oma taustalt rahvusteadustest liigagi rikutud olema.
Martin Helme, palun!
Aitäh! Ma tulen ikkagi tagasi erakoolide rahastamise juurde. Oli juttu sellest, et erakoolide majanduskulud on kontrollimatud. Kunagi teie, härra Ligi, olite ju liberaal, siis oli konkurents hea ja eraalgatus samuti. Miks üldse peaks riik kontrollima erakoolide majandamist? Praegu on selline seis, et erakoolides kulub palgarahaks ehk personalikuludeks 75% kogu nende käibest, samal ajal kui munitsipaalkoolides kulub selleks 60%, st 40% kulub majandamise peale. Erakoolid majandavad ennast ilmselgelt efektiivsemalt, kusjuures seal on kõrgemad palgad. Miks see üldse peaks olema riigi asi?
Vabandust, aga te vist ei ole seda teemat väga läbi mõelnud ega kuulanud mind enne. Ma ei ole kordagi öelnud, et me peaksime kontrollima erakoolide kulusid. Küsimus on selles, et riik peab kontrollima oma kulusid haridusele ja tagama ühtluskooli, tasuta hariduse ja üldse hariduse kättesaadavuse. Ta on olnud rahvusvahelises mõõtmes, nagu ma ütlesin, tõeliselt helde ka erakoolide vastu, selleks et tuua haridussüsteemi mitmekesisust. Aga kui luua selline põhimõtteliselt unikaalne süsteem, et riik lihtsalt maksab kinni esitatavaid arveid, siis selle tagajärg on hariduse kihistumine ja võimaluste vähenemine neil, kes panustavad tavakoolile. Sellepärast on koolipidaja kõikjal maailmas alati finantseerinud mingit osa, milleks ta on saanud ka õppemaksu koguda. Ei saa olla niimoodi, et olles riigina väga suure koormuse all infrastruktuuri suuruse pärast, maksame me lihtsalt kinni ka infrastruktuuri laiendamist. Ma ei väida, et erakoolid oleksid kehvade tulemustega, pigem on nad heade tulemustega. Ma ei väida, et nad oleksid majanduslikult ebaefektiivsed. Ei, nad on pigem efektiivsed, ka sel põhjusel, et nad saavad valida, kust startida, neil ei ole ajaloolist taaka. Aga see ei tähenda, et keskvalitsus oma ajaloolise pärandiga jaksaks kontrollimatuid eraalgatusi maksimaalselt kinni maksta. Ei! Ikkagi võrdselt kõigile. Õpetajate palk, õppevahendid, koolitoit – sellised fundamentaalsed asjad.
Aitäh!
Nii, nüüd on infotunni lõpuni jäänud alla kahe minuti. Selle ajaga jõuab Mart Helme esitada peaminister Taavi Rõivasele ühe küsimuse ja peaminister jõuab vastata. Palun!
Suur tänu, esimees! Lugupeetud peaminister! Julgeolekuküsimust on palju käsitletud viimasel ajal, ka täna. Minulgi on küsimus. Me näeme, et sõda ei jäta tsiviilelanikkonda mitte mingil juhul puudutamata. Kui suur on Eesti Vabariigi valmisolek, et tagada elanikele varjendid sõjalise konflikti puhul? Kui suured on riigi varud, et tagada elanikele – protsentuaalselt, ma mõtlen – toit, vesi, hügieeni- ja meditsiinivahendid?
Aitäh, lugupeetud küsija! Ma kõigepealt ütlen, et Eesti Vabariik teeb kõik selleks, et sõda ei tuleks ja Eesti inimesed saaksid ennast oma kodumaal kindlalt tunda. Aga tõsi on ka see, et laiapindne riigikaitse tähendab, et igaüks saab oma rollist aru ja oskab erinevate ohtude korral käituda. Ma ei ole päris nõus sellega, et elanikkonna kaitse aluseks peaksid ilmtingimata olema tuhanded varjendid. Ma usun, et kõige parem elanikkonna kaitse on see, kui inimesed on hästi informeeritud sellest, kuidas tegutseda ja toime tulla. Riigikaitseõpetuse ellukutsumine kõikides gümnaasiumides on kindlasti üks asi, mis sellele kaasa aitab. Ka elanike aktiivne osalemine ajateenistuses, Kaitseliidus ja kõrgematel riigikaitsekursustel, kus ka mitmeid Riigikogu liikmeid oli rõõm kohata – kõik sellised asjad aitavad kaasa, et Eesti inimesed teaksid, kuidas ohu korral toime tulla. Aga ma veel kord rõhutan, et Eesti riik ei valmistu sõjaks. Eesti riik teeb kõik selleks, et sõda ei tuleks. Eesti on hästi kaitstud, meie kaitsevägi on väga tugev, seda kinnitab ka praegu käimasolev õppus Siil. Loomulikult teame me väga hästi, et Eesti kaitsmine ei ole mitte ainult meie asi, vaid Eesti kaitsmine on kogu NATO ühine asi. Me võime ennast kindlalt tunda.
Aitäh! Infotund on lõppenud. Aitäh valitsusliikmetele!
Austatud Riigikogu, alustame kolmapäevast istungit. Kõigepealt, kellel on soovi üle anda eelnõusid või arupärimisi? Priit Toobal, palun!
Lugupeetud esimees! Head kolleegid! Eesti Keskerakonna fraktsiooni liikmed algatavad põhiseaduse muutmise eelnõu, mille eesmärk on seadustada presidendi otsevalimine. Otsevalimise teema ei ole ka parlamendi arutelus midagi uut, sellele on aastate eest toetust avaldanud presidendid, nii Rüütel kui Meri, ja ka Keskerakond on otsevalimisest aastaid rääkinud. Varem on tehtud mitmeid arvamusküsitlusi, mis näitavad, et suur osa Eesti rahvast toetab võimalust valida ise presidenti. Ma usun, et Eesti rahvas, kes on ju põhiseaduse kohaselt kõrgeima võimu kandja, on võimeline meie riigile head riigipead valima. Paraku ei ole teised parlamendierakonnad siiani otsevalimise eelnõu toetanud. Ühe põhjusena on toodud asjaolu, et põhiseadust ei tohiks kerge käega muuta. Täna aga arutatakse järgmise päevakorrapunktina eelnõu, mille menetlusest me näeme, et valmidus põhiseadust muuta on vähemalt valitsuskoalitsiooni erakondadel olemas. Valitsus on nõus muutma põhiseadust valimisea langetamiseks. Ma usun, et presidendi otsevalimise küsimus on aga sellest temaatikast märksa olulisem ja ka sisulisem. Loodan, et valmidus põhiseadust muuta on olemas ka presidendi otsevalimise küsimuse korral ja rahvale antakse võimalus otsustada, kes on kõige sobivam riigipea Eesti Vabariigile. Keskerakonna algatatava eelnõu kohaselt juhtuks esmakordselt omariikluse ajaloos see, et riigipea selgitatakse kogu rahva tahteavalduse kohaselt. Eelnõu ei muuda põhiseaduses sätestatud riigikorraldust ega parlamentaarset riigikorda. Vabariigi Presidendi pädevuse muutmist esitatud eelnõu ette ei näe. Aitäh!
Krista Aru, palun!
Härra juhataja! Head kolleegid! Mul on rõõm anda Eesti Vabaerakonna fraktsiooni nimel üle arupärimine kultuuriminister Indrek Saarele. Arupärimine puudutab osa meie riigi varast, loovisikuid. Nimelt on tekkinud probleem, et loovisikud, kes töötavad võlaõigusseaduses sätestatud lepingu alusel, võivad aasta jooksul ebaregulaarselt saada palju tulu, kuid ometi ei teki neil õigust ravikindlustuskaitsele, sest ravikindlustuskaitse nõuab töötamise registris märget "VÕS igakuiste maksetega". Ei piisa ainult märkest "võlaõiguslik seadus". Me leiame, et selline olukord on ebanormaalne ning rikub loovisikute ja ka paljude teiste valdkondade inimeste õigusi. Aitäh!
Remo Holsmer, palun!
Lugupeetud Riigikogu esimees! Head kolleegid! Rahanduskomisjon algatab kaks Riigikogu otsuse eelnõu. Neist esimene käsitleb Hasartmängumaksu Nõukogu nimetamist täiskoosseisus. Fraktsioonidelt on laekunud ettepanek nimetada Hasartmängumaksu Nõukogu liikmeteks Andres Ammas, Helmen Kütt, Lauri Luik, Andres Metsoja, Meelis Mälberg ja Mailis Reps ning on ka ettepanek, et ministeeriumite esindajatena jätkaksid Haridus- ja Teadusministeeriumi kantsler Janar Holm, Kultuuriministeeriumi kantsler Paavo Nõgene ja Sotsiaalministeeriumi sotsiaalala asekantsler Rait Kuuse. Muudatusettepanekute tähtaeg on 8. mai 2015 kell 16. Teine Riigikogu otsuse eelnõu, mille rahanduskomisjon algatab, on Tagatisfondi nõukogu liikmete nimetamise kohta. Fraktsioonidelt on laekunud ettepanek nimetada Tagatisfondi nõukogusse Riigikogu liikmed Aivar Sõerd ja Martin Helme. Kokku on Tagatisfondi nõukogus üheksa liiget ja Riigikogu pädevuses on nimetada sinna kaks inimest. Tänan!
Olen vastu võtnud kolm eelnõu ja ühe arupärimise ning nendega toimetatakse edasi kodu- ja töökorra seaduse alusel. Enne kohaloleku kontrolli on mul teade. Nimelt, pärast täiskogu istungi lõppu toimub siin istungisaalis vabadussõjalaste rehabiliteerimise toetusrühma asutamiskoosolek, mille kokkukutsuja on Jaanus Karilaid. Ja nüüd palun teeme kohaloleku kontrolli! Kohal on 95 Riigikogu liiget, puudub 6.
Austatud Riigikogu! Läheme tänase päevakorra juurde. Kõigepealt on meie päevakorras Eesti Vabariigi põhiseaduse muutmise seaduse kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel valimisea langetamiseks eelnõu (703 SE) seadusena vastuvõtmine. Kuna tegemist on mitte kuigi sageli ette tuleva aruteluvormiga, siis ma tuletan teile meelde, kuidas see käib. Nimelt, käesoleva aasta 11. veebruaril võttis Riigikogu XII koosseis vastu Eesti Vabariigi põhiseaduse muutmise seaduse kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel valimisea langetamiseks. Riigikogu põhiseaduskomisjon tegi ettepaneku muuta põhiseadust vastavalt põhiseaduse § 163 lõike 1 punktile 2 ja §-le 165 Riigikogu kahe järjestikuse koosseisu poolt. Sellest tulenevalt võttis Riigikogu juhatus kõnealuse eelnõu täiskogu selle töönädala päevakorda. Arutelu kord on niisugune, et avame läbirääkimised, kus võivad sõna võtta ainult fraktsioonide esindajad, ja pärast seda toimub lõpphääletus. Põhiseaduse muutmise seaduse eelnõu seadusena vastuvõtmiseks on nõutav Riigikogu koosseisu kolmeviiendikuline häälteenamus ehk 61 häält. Avan läbirääkimised. Lauri Luik Reformierakonna fraktsiooni nimel, palun! Kolm minutit lisaaega.
Auväärt Riigikogu! Head noored! Aasta oli 1998, kui me 16–17-aastaste noortena otsustasime, et aitab igavast Haapsalust, meie kodulinnast peab saama noortemeelne tegijate linn, kus on äge elada. Nii me hakkasime kavandama linna esimest suuremat noortele mõeldud atraktsiooni – rulaparki, millest sai populaarne ajaveetmise ja sotsialiseerumise koht, tollane Facebook, kui soovite. See oli esimene samm meie nägemusest, kuidas luua noortesõbralik Haapsalu. 2004. aastaks olime organiseerunud 350-liikmeliseks noorteorganisatsiooniks, mis tegi tollal silmad ette ka Eesti suurematele linnadele. Meil, 16-aastastel noortel, oli nägemus oma kodulinnast ning ajapikku kujunes ka selge plaan, kuidas seda visiooni ellu viia. Linnavalitsus küsis just meie käest, mida ja kuidas Haapsalus veel tegema peaks, et noortel seal lahe olla oleks. Ainuüksi see kogemus on andnud mulle veendumuse, et valimisea langetamine kohalikel valimistel on igati väärt mõte, sest noored väärivad seda usaldust. Just nimelt usaldus on see märksõna, mida kõnealune põhiseaduse muudatus endas kannab – usaldus meie noorte, Eesti tuleviku vastu, näitamaks, et me pole noortega pelgalt mõtetes, vaid ka reaalsetes tegudes. Valimisea langetamisega anname selge signaali, et ootame ka nooremat põlvkonda ühiskonna arengu küsimustes kaasa mõtlema ja oma mõtetest rääkima. Märgilise tähendusega on seegi, et seaduse jõustamiseks on tarvis kahe järjestikuse parlamendikoosseisu heakskiitu. Hea ametikaaslane, sinu käes on täna lõpliku otsuse võti. Debatt valimisea langetamise üle on kestnud vähemalt viimased 10–15 aastat, alates minuealiste keskkoolipäevadest, mil esimesed arglikud mõtted sel teemal välja said käidud. See on ilmselt enim debateeritud noortevaldkonna teema üldse. On omamoodi tore, et meie põlvkond on nüüd jõudnud ise sellesse ikka, et need read põhiseadusesse kirjutada. Enamikul valimisiga puudutavatel debattidel on jõutud laias laastus järeldusele, et noori tuleb senisest enam ühiskonna protsessidesse kaasata. Üks võimalus on valimisea langetamine. Oluline on rõhutada, et see ettepanek on noorte endi algatus ja soov. Piirkondades on juba olemas aktiivselt töötavad noortevolikogud. Noorte endi veetavad varivalimised näitavad, et otsitakse väljundit ühiskonnaelus kaasarääkimiseks. Valimisea langetamine toob endaga kaasa rea positiivseid muutusi. Näiteks saab alates 2017. aastast 24 000 16–17-aastast noort võimaluse kohalikel valimistel kaasa rääkida selles, kuidas kodukandi elu tulevikus nende arvates välja võiks näha. Mida suurem osa ühiskonnast on kaasatud, seda parem. Kindlasti mängib olulist rolli ka noorte harimise eesmärk, et neil tekiks huvi demokraatlike protsesside vastu, tekiks oma arvamus ja soov selle eest seista, tekiks otsuste tegemise oskus ja nad teaksid, mida tähendab vastutuse võtmine, mis tagajärgi see võib tuua. Nad saavad aimu juhtimisalasest teabest ja muust sellisest. Kõige selle põhjalikum selgitamine nõuab kindlasti ka täiendusi praegustes õppekavades, mille tänapäevasemaks muutmisega Haridus- ja Teadusministeerium järjepidevalt tegeleb. Loomulikult on tähtis ka valimisharjumuse tekitamine. On ju teada tõde, et kui sa oled ühe korra midagi teinud, siis teist korda on seda teha juba märksa lihtsam, sest on hakanud tekkima harjumus. Kui seda aga õigel ajal ei ole tekkinud ja noor inimene läheb oma kodukohast näiteks mõnda suuremasse linna ülikooli, siis ei pruugi seda harjumust üldse kujunedagi. Väga oluline märksõna on lõimumine. Teatavasti on kohalikel valimistel õigus hääletada ka mittekodanikel. Selle muudatusega laieneks ka vähemalt 16-aastastele mittekodanikele, kes siin püsivalt elavad, õigus kohaliku elu küsimustes kaasa rääkida ja tunda end seeläbi ühiskonna väärtustatud liikmetena. Kurb fakt on see, et meie ühiskond vananeb ja paratamatult on sellega seoses fookuses teemad, mis puudutavad vanemat generatsiooni. Need on loomulikult väga olulised. Aga ma pean tähtsaks ka seda, et nooremad inimesed ja neid puudutavad teemad oleksid senisest enam tähelepanu all. Noored ise teavad kõige paremini, mida nad tegelikult tahavad. Usun, et andes võimaluse juba 16-aastaselt valimas käia, tõstame noortevaldkonna teemad senisest rohkem fookusesse. Eurobaromeetri järgi on Eesti noorte valimisaktiivsus praegu circa kaks korda madalam kui üle 55-aastastel inimestel. Loodetavasti suudame pakutud muudatusega selle trendi positiivses suunas liikuma panna. Kõikidel valimisea langetamist puudutavatel debattidel, kus mina osalenud olen, on välja toodud kartus, et poliitkampaania võib kanduda koolidesse. Kindlasti ei poolda ma poliitpropaganda tegemist õppeasutustes ning seda tuleb kooli sisekorraeeskirjadega rangelt reguleerida, mida valdavas osas edukalt tehaksegi. Skeptikutele olgu öeldud, et Eesti koolides õpib juba praegu valimisõiguslikke noori, kes võiksid olla erakondade õhupalli- ja helkurijagajate potentsiaalne sihtrühm, kuid koolid on suutnud oma reeglistikust kinni pidada. Samas on väga oluline teha vahet kahel täiesti erineval asjal: ühiskonnaõpetuse tunnis või selle raames omandataval objektiivsel infol valimiste, erakondade programmide ja kandidaatide kohta ning kallutatud valimiskampaanial. Minu ühiskonnaõpetuse õpetaja härra Heinar Tuulberg korraldas igal valimisaastal kooli aulas põnevaid debatte, kuhu olid kutsutud kõikide erakondade esindajad. Selline ettevõtmine on minu hinnangul igati tänuväärne ja oluline. Ühiskondades toimunud muutused ja arengud on viinud valimisea alandamisele või selle üle arutlemisele mitmes Euroopa riigis. Positiivseid näiteid on Austriast, Saksamaalt, Šveitsist, Ungarist ja ka Norrast. Kõik need riigid üritavad noori senisest enam ühiskonna protsessidesse kaasata. Eesti pole siin sugugi mingi erand. Head kolleegid! Austatud noored! Ma tänan Reformierakonna fraktsiooni nimel kõiki, kes on valimisea langetamise eest seisnud, selle nimel pingutanud ja töötanud! See on olnud pikk ja raske teekond, kuid lõpptulemus kaalub valatud higi loodetavasti kordades üle. Palju jõudu ja tarkust õigete valikute tegemisel! Aitäh!
Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni nimel Henn Põlluaas, palun!
Lugupeetud eesistuja! Head kolleegid! Põhiseadus on riigi alusdokument – kõrgeim seadus, mis sätestab riigi valitsuse eesmärgid, kodanike õigused-kohustused ja palju muud, millest te Riigikogu liikmetena olete kindlasti teadlikud. Põhiseadus ei ole dokument, mida tohib kerge käega muuta. Juhul kui seda teha, peab muudatusel olema märkimisväärne positiivne mõju ühiskonna arengule või julgeolekule. Praegu pakutaval muudatusel olulist positiivset mõju ühiskonna arengule ei ole, pigem annaks see teatud ringkondadele võimaluse poliitilist profiiti lõigata ja üha nooremate inimestega erakondlikel eesmärkidel manipuleerida. Poliitilised otsused ei tohi olla lihtsalt teatud grupi jaoks populaarsed, vaid peavad laiemalt looma konkreetseid avalikke hüvesid, teisisõnu, tegema Eesti elu paremaks. Millist üleüldist ja avalikku hüve loob ühiskonnale valimisea langetamine, jääb arusaamatuks, seda enam, et sellest huvitatud noorte arv on väike ning ühiskonnas laiemalt selleks nõudlust ega vajadust ei ole. Kas järgmisena asume teisi põhjendatud ealisi piiranguid kaotama? Palju räägitakse kaasamisest. Kahtlemata on lisanduvate valijate seas väga tublisid noori, kelle valmisolek ja haritus on laitmatu ning piisav kohalikel valimistel kaasarääkimiseks, kuid kindlasti ei kehti see enamuse kohta, keda selle muudatusega valimisprotsessi tahetakse kaasata. See tähendab aga, et lisaks soovitud tulemusele kaasnevad põhiseaduse muudatusega ka soovimatud tagajärjed, mille ees ei tohi silmi kinni pigistada. Esiteks, kõnealusel seadusel ei ole olulist mõju mitte Eesti demokraatia arengule, vaid pigem parteipoliitiliste jõujoonte ümbermängimisele järgmistel kohalikel valimistel. Teiseks, valimisea küsimus pole kindlasti Eesti elu põletav teema, kuid eeldab põhiseaduse muutmist. See saadab ühiskonnale vale signaali, justkui võiks põhiseadust kergel käel muuta ka kolmanda- või neljandajärguliste küsimuste lahendamisel. Kolmandaks, meie riigikorralduse nurgakivi on esindusdemokraatia. See tähendab rahva tahte realiseerimist demokraatliku süsteemi kaudu, mida iseloomustab asjatundlikkus, pädevus, elukogemus ja poliitiline küpsus. Valimisea langetamise mõju sellele on küsitav, kui mitte negatiivne. Noorte inimeste kaasamine ühiskonnaellu ja otsustusprotsessidesse on loomulikult vajalik ning selles suunas tuleb liikuda, kuid seda on võimalik teha kodanikuühiskonna arendamise kaudu, mitte ennast õigustanud praktikat ja põhiseadust uisapäisa muutes. Muuseas, praegu käiva Postimehe küsitluse tulemus on selline, et 70% küsitlusel osalenutest on valimisea langetamise vastu. Konservatiivne Rahvaerakond on seisukohal, et valimisea langetamine ei ole põhjendatud ega vajalik. Põhiseaduse muutmiseks, kui selleks on põhjust, on vajalik ühiskonna laiem heakskiit, selleks ei tohi kasutada teerullitaktikat Riigikogu saalis. Ootan lugupeetud kolleegidelt selles suhtes riigimehelikku käitumist ja loodan, et nad ei toeta eelnõu. Aitäh!
Eesti Vabaerakonna fraktsiooni nimel Krista Aru, palun!
Lugupeetud härra juhataja! Head ja austatud kolleegid! Põhiseadus kinnitab meile: riik, see on kogu rahvas. Kui meie riigilt midagi tahame ja nõuame, siis nõuame seda kõigepealt iseendilt. Seetõttu on põhiseaduse muutmine väga vastutusrikas samm. Iga väikseimagi muudatuse tegemine nõuab mitte ainult tänase päeva tunnetamist, vaid ka julgust vaadata ja mõista homset päeva. Põhiseadus on meie elu alus ja see hääletus on omamoodi ajalooline hetk. Täna hääletatav muudatus pole nendest korrektsioonidest, mida meie põhiseadus vajab, ilmselt kõige olulisem, kuid see on meil laual ja meil tuleb see kas heaks kiita või siis tagasi lükata. Enne sellist ajaloolist hetke vaadake aga igaüks hetkeks iseendasse. Vaadakem iseendasse ja mõelgem, kas meie poliitiline kultuur on selline, nagu me praegu Eesti Vabariigis tahame ja mida me ootame. Me mäletame kõik, et kui Eesti Vabariik taastati, siis kõik rahvasaadikud – olenemata sellest, kas nad kuulusid koalitsiooni või opositsiooni – seisid nagu üks mees suurte ja tähtsate otsuste eest. Nüüd olen ma hämminguga vaadanud, kuidas siin nii suured, riigile olulised ja tõsiseid küsimusi puudutavad otsused kui ka mingid vähema tähtsusega otsused, näiteks jagunemine nõukogudesse või otsustuskogudesse, põrkuvad nagu vastu müüri. Ja see müür ei ole Toompea lossi müür. See on müür, mille me oleme ise ehitanud koalitsiooni ja opositsiooni vahele. On olnud kurb ja piinlik tunda ja näha, et me ei suuda vaadata sedasama Eesti riiki ja neid tõsiseid küsimusi kui üks mees, vaid me jaguneme ning tekitame ise opositsiooni ja koalitsiooni jagunemist ka nende asjade puhul, kus seda ei tohiks olla. Ma ei taha sellega sugugi öelda, et kõik Riigikogu liikmed peaksid mõtlema ja tundma ühtemoodi. Erinevad arvamused viivad elu edasi, aga lähenemine peab olema konstruktiivne, kõik peab olema diskuteeritav. Siin saalis peab olema kohta eriarvamustele, et siis koos edasi liikuda. Täna hääletamisele tulevale põhiseaduse muudatusele võib leida palju vastuargumente ja pooltargumente. Me võime öelda, et noored ei ole küpsed, nad võivad libastuda, neil on iseendagagi võib-olla alles raskusi, kuidas nad siis hakkavad äkki hääletama ja kohalikke volikogusid valima. Kuid kui me nii ütleme, siis mõelgem, et libastuda võib ka hallpea, me teame kõik seda väga hästi. Me teame ka seda, et usaldus on üks oluline moment, mis meie riigi elu mitmetest valdkondadest ja tegevustest on kadumas. Me teame, et me kõik vananeme ja see, keda me saame usaldada, on noorus. Kui me noori ei usalda, siis me ei usalda ka seda õpetust, mida me neile oleme andnud. Ma ei hakka siin edasi üles lugema poolt- ja vastuargumente, sest igaüks hääletab ikkagi nii, nagu ta ise õigeks peab. Tahan aga Eesti Vabaerakonna fraktsiooni nimel öelda veel kahte asja. Riigikogu peaks hääletama küsimustes, mis ei puuduta mitte ainult põhiseadust, vaid põhiseaduse kaudu kogu Eesti riiki ja rahvast, nii, et me ei mõtleks eelkõige opositsioonile ja koalitsioonile, vaid püüaksime näidata uut poliitilist kultuuri. Vabaerakonna saadikud hääletavad selles küsimuses iseenda südametunnistuse järgi ja nii, kuidas nad peavad paremaks Eesti riigile ja selle tulevikule. Aitäh!
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni nimel Andres Anvelt, palun!
Lugupeetud istungi juhataja! Head kolleegid! Head külalised rõdudel! Sotsiaaldemokraadid on aastaid seisnud selle eest, et debatt valimisea langetamise küsimuses oleks aktiivne ning et see ei kaoks teiste oluliste teemade kõrvalt tagaplaanile. Meie programm nägi juba 2011. aastal ette, et valimisiga langetatakse 2013. aasta kohalikeks valimisteks. See rong on kahjuks läinud, kuid nüüd on meil silme ees uus siht, et juba järgmistel kohalikel valimistel saaks noored valida. Praegu ei ole alla 18-aastastel kahjuks võimalust aktiivselt oma poliitilist toetust ja seisukohti avaldada. Kindlasti ei ole aga õige väita, et noorteühendustel ei ole üldse võimalik poliitikat mõjutada. Noored on peale põhikooli lõpetamist poliitikast teadlikud ja on astunud ise aktiivseid samme selles osalemiseks, näiteks moodustades noortevolikogusid või korraldades varivalimisi. Seega võime julgelt väita, et noored ise on kõige aktiivsemalt selles suunas tegutsenud, et nad saaksid üha rohkem tähtsate otsuste tegemises osaleda. Nii nagu täiskasvanudki, ei pruugi iga noor olla otseselt poliitikast huvitatud, kuid hea elu kodukandis peaks olema igaühe soov. Õigus hääletada juba 16-aastaselt annabki noortele võimaluse kaasa rääkida, milline peaks see hea elu nende kodukandis välja nägema. Seejuures tõstame esile, et eesmärk on anda meie demokraatiale lisaväärtus ilma kelleltki midagi ära võtmata ega kedagi kahjustamata. Räägitakse ju ikka, et inimesed annavad oma hinnangu valimistel. Ka noored on meie väikse ja toreda Eesti inimesed ning ka neile peame andma võimaluse poliitikute tööd hinnata ja nende enda tulevikku kujundada. Võimalusega kaasneb kindlasti ka vastutus, aga seda ei maksa peljata. Tõepoolest tähendab võimalus hääletada teatud vastutust kodukandi arengu suunamisel. Ka noore inimese hääl peab jõudma selgel viisil kohaliku omavalitsuse tähtsate otsusteni. Loodame ju kõik ühiselt, et needsamad noored jäävad ikka meie riiki ja et neil on ka usk oma kodukanti ning selle arengusse. Võimalus otsustada ning teadmine, et kohaliku elu asjades saab kaasa rääkida ja ühiselt selle arengu eest vastutada, innustab kindlasti nii mõndagi noort oma kodukanti jääma või siis sinna tagasi pöörduma. Kindlasti soovib igaüks omavalitsust, mis on just tema enda nägu ja mis ka temaga arvestab. Peame iseenesestmõistetavaks, et kohalikel valimistel võiks vähemalt 16-aastastel noortel olla õigus hääletada. Selles vanuses noored on juba sotsiaalselt piisavalt küpsed, et valimistel oma valik iseseisvalt teha. Muuseas, siinkohal ei ole tegemist pelgalt väitega. Sotsioloogilised uuringud on näidanud, et meie noored on valimisteks täiesti valmis. Võrreldes teiste riikide eakaaslastega on Eesti noortel keskmisest kõrgem kodanikukompetentsus. Samuti on meie noorte väärtushinnangud just demokraatiat toetavad. 16-aastane Eesti noor ei oleks maailmas esimene, kes sellises vanuses saaks võimaluse otsustavalt kaasa rääkida. Eelkõnelejad on seda küll juba öelnud, aga ma rõhutan üle, et valimisiga on ka teistes riikides langetatud 16. eluaastale. Hea näide on Austria, kus nii vanalt saab hääletada nii kohalikul kui üleriigilisel tasandil ja isegi Euroopa Parlamendi ja presidendi valimistel. Sel aastal on vähemalt 16-aastastel Malta noortel esimest korda võimalus hääletada kohalike omavalitsuste valimistel. Elust enesest on aga veel näiteid. Nii on mõnelgi Saksamaa liidumaal võimalik kohalikul tasandil 16-aastaselt valida, Norras katsetati nii noortele valimisõiguse andmist aastal 2011 ning tänavu tehakse seda Norras taas. Hea välismaine näide on ka Šoti iseseisvusreferendum, kus võis 16-aastaselt otsustamises kaasa rääkida. Palun kolm minutit lisaaega!
Kolm minutit lisaaega.
Viimaseks tooksin aga ühe näitena Eesti enda. Eesti oli aastal 1990 üks esimesi riike maailmas, kes lubas 16-aastased valima üleriigilist esinduskogu. Tuletan siin rahvasaadikutele meelde, et Eesti Kongressi valimistel olid hääleõiguslikud ka 16-aastased. Meie omariikluse taastamisse võisid ka 16-aastased hääletamisega panustada. Ma usun, et on täiesti normaalne, kui nad saaksid seda teha nüüd ka kohalikul tasandil. Veel tõstan esile, et valimisea langetamine mõjutaks kõiki Eesti noori ühtemoodi, kuna valida saaksid noored kodakondsusest olenemata. Seeläbi võib sellistel valimistel olla laiem lõimiv toime. Iga noor, kes on oma kodukohast huvitatud, saab selle ellu ka hääletamise kaudu panustada ning nii saab luua kohaliku valitsemise tasandi, mis vastaks noortegi ühisele arusaamale. Kindlasti on valimisea langetamisel laiem mõju kogu ühiskonnale, muu hulgas ka erakondadele. Meie rahvastik teatavasti vananeb, valimisea langetamine aitab nooremate ja vanemate inimeste huvisid tasakaalustada. Olen veendunud, et see mõjutab ka erakondade valikuid nende poliitika kujundamisel. Kohalikel valimistel on rahvasaadiku ja valija vahel võimalik sidet hoida ning poliitikud peavad oma tegudes püüdma selle poole, et noortel tekiks usaldus esindusdemokraatia vastu. Meie ees on täna äärmiselt oluline muudatus, mille toetamist pean mina ja peab ka kogu Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsioon äärmiselt oluliseks. Meil on võimalus ja kohustus anda oma panus Eesti demokraatia järjepidevusse ning selle arengusse. Astume täna sammu, et ka noored saaksid oma kodukandi käekäigu üle otsustada. Kindlasti peavad aga tänasele sammule järgnema sammud kodanikuõppe täiendamiseks meie õppekavades, et nii õpilastel kui ka õpetajatel oleks kergem uuendust vastu võtta. Sotsiaaldemokraatlik Erakond toetab valimisea piiri langetamist 16 eluaastale. Loodan, et seda teete teiegi. Aitäh!
Keskerakonna fraktsiooni nimel Tarmo Tamm, palun!
Austatud istungi juhataja! Head Riigikogu liikmed! Valimisea piiri langetamisest on ühiskonnas palju räägitud ja selle kõige innukamad toetajad ei ole mitte noored, keda see otsus puudutab, vaid poliitikud, kellele see muudatus kõige otsesemat kasu võib tuua. Täna oleme olukorras, kus ollakse valmis muutma isegi põhiseadust. Samas on palju olulisemate küsimuste puhul, näiteks presidendi otsevalimine, pidevalt toodud vastuargumendiks, et põhiseadust on väga keeruline muuta. Nagu me näeme, küsimus ei ole põhiseaduse muutmise keerukuses. Keskerakond ei näe vajadust põhiseadust muuta, sest aktiivsetel noortel on juba praegu võimalus võtta osa riigi ja omavalitsuste nõuandvate kogude, noorteorganisatsioonide, õpilas- ja üliõpilasesinduste tööst. Keskerakonna hinnangul tuleks valimisea piiri langetamise asemel soodustada enam linna- ja vallavolikogude juurde kuuluvate noortevolikogude tööd ja kaasata neid enam volikogude komisjonide töösse. Niisuguse ettepaneku kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse muutmiseks tegi meie erakonna fraktsioon eelmises Riigikogu koosseisus, kuid kahjuks ei pälvinud see ettepanek koalitsioonipartnerite toetust. Endiselt jääb arusaamatuks, miks tahetakse valimisõigust anda 16-aastastele noortele, kes on väidetavalt küpsed valima, kuid ei ole seaduse silmis küpsed tegema teisi tähtsaid otsuseid oma elus. Me teame, et 16-aastased noored ei või iseseisvalt abielluda ega autot juhtida. Kuidas on nad siis suutelised lahti mõtestama kohaliku elu probleeme ja nende lahendamisel hääleõiguslikult kaasa rääkima? Kui me anname 16- ja 17-aastastele noortele õiguse kohalike omavalitsuste valimisel hääletada, siis tekib paratamatult küsimus, miks me ei anna sama vanadele noortele õigust ise valimistel kandideerida. Seni ei ole sellele küsimusele suutnud mitte keegi adekvaatset vastust anda. Tegemist on sooviga saada valimistel noortelt hääli ja nad ülejäänud otsustusprotsessidest kõrvale jätta, sest volikogudesse nad ei saa ju kuuluda. Kõige kurvem on, et valimisea piiri langetamine saab taas läbi viidud teerulli meetodil. Seadus võetakse vastu, ilma et pöörataks tähelepanu laiemale analüüsile ja ettevõtmistele, mis peaks kogu protsessiga kaasnema. Eesti Ajaloo- ja Ühiskonnaõpetajate Seltsi esimees on seisukohal, et 16-aastased noored ei ole valmis valima. 16- ja 17-aastased on tema sõnul väga mõjutatavad ja nad ka ise ütlevad, et nad ei oska valida ja seisukohta võtta. Valimisea langetamine peaks kindlasti eeldama noorte paremat ettevalmistust valimisteks. Tuleb üle vaadata õppekava ja välja töötada õpilaste eale vastav ühiskonnaõpetuse aineprogramm. Praegu põhikoolis saadavast valimisalasest kompetentsusest jääb väheks. Tasemel õpet ja nõustamist ei vaja ainult õpilased, vaid ka õpetajad. Seejuures tuleb muidugi arvesse võtta, et noored vajavad neid teadmisi enne, mitte pärast valimisi. Kui vaadata teisi Euroopa riike, siis 16-aastaste valimistel osalemine on pigem erand kui reegel. Mitmed riigid alles katsetavad, kas lubada nii noortel valimistel hääletada. Näiteks Saksamaal võivad 16-aastased osaleda osa liidumaade kohalikel valimistel. Norras anti 2011. aastal valimisõigus alates 16. eluaastast 20 omavalitsuses ja seda on kavas veel kord teha. See näitab, kui hoolikalt riigid enne otsustamist oma samme kaaluvad, ei asuta kiirustades valimisiga alandama. Ainuke riik, kus 16-aastased saavad valida nii kohalikel valimistel kui ka parlamendivalimistel, on Austria. Valimisea piiri alandamise vastu räägivad mitmed uuringud, mis toovad esile, et esimene valimiskogemus on väga oluline, sest need, kes lähevad esimese võimaluse avanedes valima, jäävadki suure tõenäosusega valimas käima. Senised tulemused on näidanud, et 18–24-aastased noored on kõige väiksema valimisaktiivsusega valimisgrupp. Kui nüüd vanuselatti allapoole lasta, siis toodab riik ise juurde inimesi, kes valima ei lähe ja kelle tõttu võib valimiste osalusprotsent aasta-aastalt langeda. Keskerakonna fraktsiooni arvates ei ole selleks, et noori kohaliku elu korraldamisse haarata, vaja põhiseadust muuta. Keskerakonna saadikud ei toeta põhiseaduse muutmist ega hääleta põhiseaduse muutmise poolt. Aitäh!
Rohkem läbirääkimiste soovi ei ole. Asume ette valmistama lõpphääletust. Austatud Riigikogu, kuna see eelnõu vajab seadusena vastuvõtmiseks Riigikogu koosseisu kolmeviiendikulist häälteenamust, siis palun teeme kohaloleku kontrolli! [[Sumin saalis.]] Rahu! Kohal on 93 Riigikogu liiget, puudub 8. Austatud Riigikogu, panen lõpphääletusele Eesti Vabariigi põhiseaduse muutmise seaduse kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel valimisea langetamiseks eelnõu. Palun võtta seisukoht ja hääletada! (Väga pikk aplaus.) Eelnõu vastuvõtmise poolt on 62 Riigikogu liiget, vastu 10, erapooletuid 2. Eesti Vabariigi põhiseaduse muutmise seaduse eelnõu on seadusena vastu võetud. [[Aplaus.]]
Meie järgmine päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud kindlustustegevuse seaduse eelnõu 8 esimene lugemine. Ettekande teeb Vabariigi Valitsuse nimel rahandusminister Sven Sester. [[Saalis on sumin.]] Juhataja võtab üheminutise vaheaja, et rahvasaadikud suudaksid oma emotsioonidest välja tulla ja pühenduda kindlustustegevusele. Vaheaeg, üks minut.
Palun eelnõu algatajate nimel kõnepulti rahandusminister Sven Sesteri!
Lugupeetud juhataja! Hea Riigikogu! Annan teile ülevaate kindlustustegevuse seaduse eelnõust, mis kannab numbrit 8. Tegemist on eelnõu esimese lugemisega. Toon siinkohal välja mõningad mõtted, mis on otseselt seotud konkreetse seaduseelnõuga. Valitsus on teile arutamiseks esitanud uue kindlustustegevuse seaduse eelnõu, tegemist on seaduse uue terviktekstiga. Praegu kehtiv seadus on vastu võetud 2004. aastal. Uus seadus töötati välja kahel põhjusel. Peamine ajend on Euroopa Liidu ülene kindlustusvaldkonna reform ehk Solventsus II projekt. Sellega seoses võetakse eelnõuga üle peaasjalikult kaks kindlustusvaldkonna direktiivi. Teine ajend on kõrvaldada puudused, mis aja jooksul on kehtivas seaduses ilmnenud. Nimelt ei too Solventsus II direktiiv kaasa otsest vajadust teha muudatusi kõikides seaduses käsitletavates teemades, näiteks tegevuslubade peatükis, kindlustusvahenduse ja kindlustusandja pankroti küsimustes. Need on sellised küsimused, kus muutmisel lähtuti eelkõige riigisisestest vajadustest. Eelnõu läbis jaanuaris Riigikogu eelmises koosseisus esimese lugemise, kuid langes koosseisu volituste lõppemise tõttu Riigikogu menetlusest välja. Nüüd lähemalt eelnõust. Kindlustustegevuse seaduse eelnõu näol on tegemist klassikalise finantssektori seadusega, mis reguleerib kindlustusandja asutamist ja nõudeid tema tegevusele, samuti tema omanike ja juhtimisega seonduvat, kapitalinõudeid, tegevuse lõpetamist, järelevalvet ja vastutust. Seaduse eesmärk on tagada, et Eestis asutatud kindlustusandja on maksujõuline, jätkusuutlik, hästi juhitud ja oma tegevuses läbipaistev. Kindlustussektori teenused, mida elanikele ja ettevõtetele pakutakse – olgu see kaitse õnnetuse korral või pensioni maksmine –, moodustavad osa meie turvavõrgust. Seega on usaldusväärne ja hästi toimiv kindlustusturg väga oluline. Turu usaldusväärsus kasvab ka läbipaistvuse suurenemisega, mis on konkreetse seaduseelnõu üks eesmärk. Kindlustusandjad peavad hakkama senisest enam andma teavet oma äritegevuse ja tulemuste riskiprofiili ning ka kapitalivajaduse kohta. Selliselt tagatakse, et kindlustuskliendid saavad oma valikute tegemiseks adekvaatset infot ja paremini on informeeritud ka järelevalve tegija, kelleks nüüd on Finantsinspektsioon. Uus seadus soodustab kindlasti Euroopa Liidu ühisturu toimimist kindlustussektoris, sest eelnõu aluseks olevate Euroopa Liidu õigusaktidega ühtlustatakse nõuded Euroopa-üleselt. See teeb kindlustusteenuse paremini kättesaadavaks Eesti klientidele, avardab samas Eesti kindlustusandjate võimalusi osutada oma teenuseid teistes Euroopa riikides ning parandab kindlasti järelevalvet ja omavahelist koostööd. Lisanõuded hakkavad kehtima ka kindlustusvahendajatele. Kindlustusvahenduse regulatsioon moodustab eelnõus ühe tervikliku peatüki ja selle sõnastust on ajakohastatud, ühtlustatud. Muudatuste tegemisel on lähtutud eesmärgist, et kindlustusvahendajad peavad olema lojaalsed kliendile ja oma tegevuses professionaalsed. Samuti on oluline, et järelevalvel oleksid piisavad võimalused sekkuda, kui selleks on vajadus. Eesti kindlustusandjad ja finantsjärelevalveasutused teevad juba ettevalmistusi uute nõuete rakendamiseks ja seniste stressitestide põhjal võib eeldada, et kapitalinõuded on kasvamas, kuid Eesti kindlustusandjad on suhteliselt piisavalt kapitaliseeritud. Suure tõenäosusega on kindlustusandjatel vaja teha mõningaid IT-arendusi ning täiendavalt värvata ja koolitada personali, mistõttu on vajalik piisavalt pikk rakendusaeg seaduse vastuvõtmise ja selle jõustumise vahel. Seetõttu oleks oluline, et seadus võetaks vastu enne praeguse kevadhooaja lõppu. Seadus jõustuks oma põhiosas 2016. aasta 1. jaanuaril. Tänan tähelepanu eest!
Kas eelnõu algatajale on küsimusi? Palun, Urve Tiidus!
Aitäh, lugupeetud esimees! Austatud minister! Menetletaval kindlustustegevuse seaduse eelnõul on mõju eelkõige kindlustusandjatele ja ka Finantsinspektsioonile. Kindlustusvõtjatel või kindlustusteenuste tarbijatel, kui nad vaatavad seda mahukat eelnõu ja seletuskirja, tekib kindlasti küsimus, milline on edaspidi selle seaduse mõju nende rahakotile.
Aitäh! See mõju oma olemuses võib suureneda. Mõju suureneb peaasjalikult sellest lähtuvalt, et kindlustusandjatel on tõesti vajadus ja kohustus oma personali koolitada, et kliendi tulevastest vajadustest paremini aru saada, ja tehakse ka uusi IT-lahendusi. Kuid tegelikkuses on kindlustustasemete määramine kliendile seotud peaasjalikult preemiate võimalike väljamaksetega ja seda siin konkreetselt ei puudutata. Ja olenevalt sellest, millised on kogutavad preemiad ja millised on võimalikud kahjutasud, mida on perioodil makstud, kujunevad ühe või teise kindlustusseltsi n-ö oma hinnapoliitika loogika alusel hinnad. Seadus iseenesest, pannes kindlustusandjatele mõningaid kohustusi, minimaalselt, aga mingil määral siiski muudab potentsiaalset hinnastamispoliitikat, aga kindlasti mitte nii oluliselt, kui vaadata riske.
Martin Helme, palun!
Aitäh, lugupeetud spiiker! Lugupeetud minister! Kõikide Eesti erakondade programmides ja ka valitsusliidu lepingus on kirjas, et toetatakse ühistulist tegevust. Euroopas on väga levinud ühistuline kindlustusviis ehk mutual või eesti keeles vastastikune kindlustus. Selles seaduses seda millegipärast sees ei ole. Miks seda ei ole ja kas see ei võiks seal ikkagi olla?
Aitäh küsimuse eest! Tegelikult on olukord muidugi vastupidine. Vastupidine peaasjalikult just seetõttu, et pigem on selline vastastikune ehk ühistuline kindlustus Euroopas veidi vähenemas. Tuleb tunnistada, et 1992. aastal vastu võetud kindlustusseaduse kohaselt oli Eestis võimalik teha vastastikuseid kindlustusseltse. 1995. aastal jõustunud äriseadustikuga muudeti see säte ära. Euroopas võimaldab Solventsus II direktiiv tegelikult sellist olukorda, kus sul on kindlustusühistud ja vastastikused kindlustusseltsid. Seal on teatavad erisused, mida kohaldatakse Solventsus II direktiivist lähtuvalt. Pigem on aga praegu näha, et on tekkinud olukord, eriti Solventsus II tõttu, kus see kindlustusviis näitab selgelt vähenemise tendentsi. See teema oli meil üleval ka rahanduskomisjonis. Ma arvan, et kui on soov alustada diskussiooni selle üle, kas me võiksime taastada 1990. aastate esimesel poolel kolm aastat kehtinud kindlustusühistute faasi, siis seda võib tulevikus kindlasti teha ja teemat arutada. Praegu oleme aga olukorras, kus meil on kohustus võtta üle direktiivid ja finantsjärelevalvel on kohustus vaadata üle teatavad regulatsioonid. Arvata võib, et kindlustusühistute puhul peaksime siis eraldi nende mõju analüüsima. Pigem ma kutsun teid üles, et loogem foon selleks debatiks ning kaalugem erinevas vormis kindlustusühistute taasloomise plusse ja miinuseid.
Andres Ammas, palun!
Härra juhataja! Austatud minister! Ma jätkan eelkõneleja alustatud teemat. See on tõesti vajalik debatt, nagu härra minister ütles. Härra minister, palun põhjenda ja ütle, kas sinu arvates on Eestis kindlustusühistuid vaja! Kui on vaja, siis kas on vaja ka eraldi seadust või oleks otstarbekas siiski praegu käsitletavat seadust peatüki võrra täiendada?
Sellise vastastikuste kindlustusseltside võimaluse sissetoomine eelnõusse oleks selgelt suur muudatus, seda ei saa siin keegi eitada. Sellest tulenevalt peaks kindlasti analüüsima, mida selline muudatus kaasa toob. Ma arvan, et lähtudes soovist need direktiivid üle võtta, peame arvestama ka seda, et kindlustustegevuse seadus oli juba Riigikogu eelmise koosseisu ajal menetluses, ja tookord eeldati, et seadus suudetakse konkreetse perioodi jooksul vastu võtta. Ma arvan, et nii kiires tempos ei ole võimalik analüüsi teha ega võtta vastu otsust, kas me tahame eraldi peatükki sisse tuua. Kui analüüs näitab, et me võiksime tulla välja täiendustega seadusmuudatuste näol, siis miks mitte. Aga analüüs peab enne seda olema kindlasti tehtud. Teha lihtsalt emotsionaalne otsus, et mulle see meeldib, või vastupidi, mulle see ei meeldi, ei ole kuidagi mõistlik.
Aivar Sõerd, palun!
Austatud esimees! Austatud minister! Ma olen aru saanud, et valitsuse esitatud eelnõus on lahendamata üks probleem, mis puudutab reisiettevõtjaid. Reisiettevõtja peab eelnõu järgi hakkama avaldama ka reisikindlustuslepingutelt võetavat vahendustasu, kui ta lisab paketile reisikindlustuse. Probleem on selles, et reisiteenuse tavaline vahendustasu on kordades väiksem kui reisikindlustuse vahendustasu – selline on väljakujunenud praktika –, ja reisiettevõtjad ei taha lasta tekkida sellisel olukorral, kus reisikindlustuse vahendustasu suurust hakatakse seostama reisiettevõtjate üldiste vahendustasude suurusega. Kuidas me võiksime selle probleemi lahendada, et reisiettevõtjad saaksid normaalselt tegutseda?
Aitäh! Reisiettevõtjad saavad normaalselt tegutseda, on tegutsenud enne ja tegutsevad ka tulevikus. Minu arvates on väga tänuväärne, et reisibüroodel on kujunenud välja selge kindlustustoodete müügikanal, mis on seotud reisikindlustusega. Siin tuleb kindlasti arvestada, et kui me vaatame selliseid mõisteid nagu "kindlustusandja", "agent" ja "maakler", siis reisibüroo on sisuliselt agendi staatuses, mis omakorda tähendab seda, et kui sa oled agendi staatuses, siis sa oled kindlustusandja huvide esindaja. Nemad on need, keda sina esindad. Kui sa oled maakler, siis oled sa kliendi huvide esindaja. Reisibüroodele on tehtud erisus, mis võimaldab tal endal valida, kas ta on ühe kindlustusandja esindaja või on ta mitme kindlustusandja esindaja. Kuna ta on kindlustusandja, mitte kliendi esindaja, siis rakenduvad talle lisaks ka erisätted. Kui ta on ühe kindlustusandja esindaja, siis ei pea ta avaldama oma teenustasusid, kuna on selge, et ta on seotud ühe konkreetse ettevõttega, ühe kindlustusandjaga. Kui ta on mitme kindlustusandja esindaja, siis tekib kliendil küsimus, mispärast ta ühte või teist kindlustusandjat soovitab. Järelikult tulevad siis lauale ka tasustamise küsimused. Need on eelnõus selgelt välja toodud ja väga selgelt on arvestatud ka kliendi huve.
Jüri Adams, palun!
Aitäh! Härra minister! Lähtume niisugusest hüpoteetilisest situatsioonist, et kahel inimesel tekib mõte sõlmida omavahel kindlustusleping. Näiteks mina ja minu pinginaaber Herkel otsustame, et üks meist kindlustab teist mõne ohu vastu. Minu küsimus teile on, kas praegu kehtivad Eesti seadused lubaksid meil niisugust lepingut omavahel sõlmida. Kui see on lubatud, vastus on positiivne, siis teine osa küsimusest on, kas praegu kehtiv või tulevane kindlustustegevuse seadus, mida me praegu arutame, haakuvad kuidagi selle meie omavahelise lepinguga. Kui vastus on sel puhul eitav, kas siis Eesti seadustes on midagi, millest me peaksime omavahel lepingu sõlmimisel lähtuma?
Aitäh! See on hea küsimus. Ma arvan, et kaks inimest eraisikutena võivad sõlmida ükskõik milliseid kokkuleppeid, kui need jäävad kahe inimese omavahelisteks kokkulepeteks. Te võite leppida kokku selles, et annate üksteisele raha, see ei ole keelatud, see ei lähe pangandustegevuse alla. Ka kõigi muude lepinguliste suhete puhul, milles te olete omavahel kahekesi kokku leppinud, millega mõlemad pooled on nõus ja mis eeldatavasti ei lähe vastuollu kehtivate üldnormidega, ei näe ma mingit probleemi. Kui tegemist on kindlustustegevusega laiemalt ehk te alustate juba ettevõtlustegevust, siis peavad klientidel olema ka kaitsemehhanismid. Teil tekib kohustus täita teatavaid nõudeid. See on nii nagu panganduseski, et kui tahetakse panganduslitsentsi saada, siis on kindlad nõuded, mida peab täitma. See annab kliendile turvatunde, et kui ta on raha panka deponeerinud, siis ei lähe see sealt kaduma. Analoogselt on see ka kindlustusseltsidega. Tuleb arvestada, et kindlustusseltsid müüvad ju tegelikult kindlustuskatet. Ka Solventsus II üks olulisemaid loogikaid ongi selles, et peab olema väga selgelt aru saada, kuidas üks või teine kindlustusselts on näiteks juhtinud oma riske. Seda ei ole siiamaani kaardistatud. Kaks kindlustusseltsi, kellel on täpselt sama suur kliendiportfell, võivad oma riskijuhtimise tõttu olla täiesti erinevatel positsioonidel. Vaat seda hakataksegi Solventsus II programmi kohaselt juba jälgima. Vastuseks teie küsimusele arvan, et kui te tahate ikka osutada teenust kui sellist, siis peaksite hakkama täitma ka programmide nõudeid. See on mõistlik, kuna see kaitseb ühtlasi klienti.
Igor Gräzin, palun!
Kuna see ühistukindlustuse teema üles kerkis, siis tahan öelda, et ühistukindlustuse üks eripärasid Euroopas ja eriti Ameerikas on, et see on ebakindel. Ühistud lihtsalt ei maksa raha välja, see on nende eripära. Nad ei saagi maksta, kui nad ka väga tahaksid. Standardkindlustusjuhtumid on seotud ikalduse, põua, kinnisvara ja muude selliste asjadega. Kui näiteks meie kalapõud oleks olnud ühistuliselt kindlustatud, siis oleks Eestis kalakasvatus praeguseks lõppenud. Nüüd küsimus. See on radikaalsem, kui ma arvan, aga praegusest jutust ajendatuna hakkan sinnapoole mõtlema. Kas ühistuline kindlustus kui niisugune ei ole midagi sellist, mille peaks lihtsalt ära keelama? Sel lihtsal põhjusel, et ühistulise kindlustuse idee on saada raha ja mitte maksta, ainult selle nimel on ta loodudki.
Aitäh, hea Igor! Nagu ikka on eri pinkides erinevad poliitikud ja erinevad arvamused. Näete, kümne minuti jooksul on siin tulnud kardinaalselt erinevaid arvamusi. See näitab seda enam, et kui me tahaksime ühte või teist meedet reaalselt seadusega jõustada, siis see tähendab, et me peaksime tegema ka analüüsi, mida ühe või teise meetme ellukutsumine kaasa toob, kas sellega kaasnevad teatavad positiivsed või, vastupidi, negatiivsed muutused. Ma ei võta täna endale õigust öelda, kas kindlustusühistute loomine Eestis oleks negatiivne või siis positiivne meede. Kui tuntakse, et selles osas on soov ja valmidus teha analüüse ning tulla tulevikus selle teema juurde tagasi, siis tuleb arvestada, et Euroopas on praegu võimalus luua vastastikuseid kindlustusseltse olemas. Nagu ma ütlesin aga oma sissejuhatuses, siis on see selgelt vähenev tendents. Euroopa Komisjoni enda hinnangu kohaselt kallutab ka Solventsus II režiimi jõustumine seda trendi järjest enam vähenemise suunas, mis aga ei tähenda, et sel teemal ei võiks diskuteerida.
Aitäh! Martin Helme, palun!
Aitäh, härra spiiker! Härra minister! Igorile infoks, et sisuliselt see ongi meil keelatud, kuna kehtiv seadus ega praegune eelnõu seda ei võimalda. Ministrile on mul aga küsimus teisest valdkonnast. Finantsinspektsiooni järelevalveõigus seaduseelnõu järgi laieneb. Kui palju see toob kaasa halduskoormust eraõiguslikele ettevõtetele ning kui palju suurenevad riigiaparaat ja selle kulud?
Aitäh! Finantsinspektsioon on ka ise välja öelnud, mis on tema prioriteedid. Need on see, et konkreetne eelnõu võetaks vastu õigel ajal, et kindlustusvõtjad oleksid kaitstud, oleks ühetaoline suhtumine ja õigusselgus. Jah, see toob juurde halduskoormust, see on selge. Kuna avalikustamine nõuab suuremat andmemahtu – seda on omakorda vaja selleks, et klientide huvid oleksid kaitstud –, siis suurendab see selgelt nende koormust, kes siin turul tegutsevad. Kuid jällegi peab alati vaatama, kas eesmärk on haldusbürokraatia suurendamine või suurem kindlustunne. Kui me vaatame seda poolt, et andmete avalikustamise eesmärk on soov aru saada, milline on ühe või teise turul tegutseva ettevõtte riskivalmidus, krediiditase ja kõik muud positsioonid, mis annavad võimaluse hinnata nii tema riskitaset kui ka klienti kaitsta, siis võib öelda, et andmemahud ei ole sellised, mis halduskoormust nii hüppeliselt suurendaksid, et selliste meetmete paketti ei peaks seadustama.
Kolleeg Aivar Sõerd, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Austatud minister! Ma jätkan oma eelmist küsimust. Veel kord, kui reisibüroo müüb paketti, mis hõlmab hotelli ja transporti, siis on vahendustasu kordades väiksem kui reisikindlustuselt makstav vahendustasu. Niisugune on praegu väljakujunenud praktika. Sellisel juhul reisibürood hakkavadki eelistama seda varianti, kus nad vahendavad ainult ühte reisikindlustuse pakkujat, sest siis nad ei pea vahendustasu avaldama. Seepärast ma küsingi, kuidas selline olukord saab olla klientide huvides, nagu te enne väitsite.
Hea Riigikogu liige! Kui kliendilt võetakse raha ja ei esindata teda, vaid esindatakse kindlustusandjat, siis on kliendi huvides teada saada, miks üks reisibüroo on pakkunud välja: vali see firma. Kliendi huvides on teada saada, miks tehakse selline otsus. Kui sa oled maaklerina kliendi huvide eest väljas, siis sa pakud talle välja sellised-sellised-sellised tegevused ja ettepanekud. Kui sa oled agendi staatuses, siis oled sa kindlustusandja huvide eest väljas. Ka siis, kui sul on mitu kindlustusandjat, oled sa kindlustusandja huvide eest väljas. Sellest järeldub, et kui sa pakud välja mitu kindlustusandjat, siis peaks klient aru saama, miks sa teed ühe või teise pakkumise.
Aitäh! Andres Herkel, palun!
Aitäh! Austatud minister! See, et kindlustusühistute osakaal on Euroopas vähenemas, ei ütle ju mitte midagi selle kohta, miks see võimalus omal ajal Eestis välistati. Kas siis 1990. aastate alguses oli mingeid kuritarvitusi, kas teile on midagi sellist teada? Kuidas te arvate, kas asjaolu, et kodumaist päritolu kindlustusettevõtete osakaal turul on väga väike, on seotud sellega, et kindlustusühistud ei saa meil tegutseda, et me härra Adamsiga ei saa teile teenust pakkuda?
Aitäh, hea küsija! Nii nagu ma varem ütlesin, ei ole teema kui selline oma olemuselt tabu. See tähendab, et miks mitte seda analüüsida. Rahandusministeerium ei ole vahepealsetel aastatel ega ka kõnealuse eelnõu raames teinud eraldi analüüsi vastastikuste kindlustusseltside taaselustamiseks. Seetõttu ei ole ka väga head pilti, mida annaks sellise võimaluse taaselustamine, mis nüüdseks 20 aastat tagasi turult kadus, olles olnud seal väga lühikest aega, kolme aasta jooksul. Kuid see ei tähenda, et me ei võiks selle üle debatti pidada või analüüsi teha. Ma tunnetan, et teil on selge huvi sellel teemal edasi rääkida, ja ma arvan, et see on terve huvi. Kutsun teid siinkohal üles seda debatti ka tulevikus pidama!
Kolleeg Jüri Adams.
Aitäh! Härra minister! Ma sain teie vastusest niimoodi aru, et teie arvates võime meie härra Herkeliga sõlmida omavahel ühekordse mitteprofessionaalse kindlustuslepingu. Kahjuks te otsustasite hoida saladuses vastust minu küsimuse teisele poolele, kuidas see haakub käesoleva eelnõuga või muuga. Ma läheksin nüüd küsimusega natuke edasi: me võtame härra Herkeliga veel inimesi kampa ja teeme vastastikku kindlustusühistu. Selle kohta te ütlesite nagu seda, et Rahandusministeeriumi seisukohalt on siin võimalik priske miinus, et on otstarbekuse kriteeriume. Ma olen sellega nõus, et niimoodi võib see olla. Aga vaataks seda asja natukene ka õiguslikust aspektist. Kas teie arvates meie idee teha selline omavaheline kindlustusühistu haakub põhiseaduse teises peatükis nimetatud igasuguste majanduslike algatuste õigusega? Teistest vastustest tuli siin välja, et see on justkui sisuliselt keelatud. Mis on siis see oluline kriteerium? Keelamine peaks olema demokraatlikus ühiskonnas põhjendatud, ütleb vist põhiseaduse see koht, ja keelatava või piiratava õiguse sisu ei tohi moonutada. Kuidas te seletaksite seda õiguslikku aspekti seoses vastastikuse kindlustusühistu moodustamise ideega?
Aitäh, hea küsija! Kui me räägime keelamisest, siis üks küsijatest rääkis pigem sel teemal, et tegelikult ei tohiks neid lubada, ja tõi välja ka mingid oma argumendid, miks ta nii arvab. Mina olen pigem olnud see, kes on andnud teile teada faktid. Fakt on see, et uue äriseadustikuga muudeti need sätted 1995. aastal ära. Ma jätaksin praegu oma isiklikud seisukohad kõrvale. Kui te minult küsite, mida ma arvan, siis ma jätaksin selle teema kommenteerimata. Tõsi on see, et parimad kommentaarid saavad tulla vaid siis, kui on tehtud põhjalik analüüs, ja sellest tulenevalt saab siis vastu võtta ka otsused. Jätke mulle võimalus praegu oma arvamust mitte avaldada, olge nii kena!
Kolleeg Artur Talvik.
Tänan! Hea minister! Sain sinu jutust aru, et kindlustusmaailmas kasvab reguleerimine kõvasti. Kui palju see suurenev halduskoormus raskendab uute tegijate turuletulekut? Ma ei pea silmas ainult ühistuid, vaid ka muid kindlustusseltse.
Aitäh! Kõigis sektorites – mitte ainult kindlustuses, vaid kõigis sektorites –, kus nõutakse litsentside olemasolu, kaasa arvatud näiteks pangandussektor, on alati vaja täita mingeid nõudeid, kuna tegemist on kliendi huvide kaitsega. Praegu vaadatakse nõuded üle uute direktiivide valguses. Ja üheski ärisektoris, kaasa arvatud kindlustussektoris, ei ole piiranguid. Tegemist on ikkagi vabaturumajandusega. Kui sa täidad ära teatud nõuded, siis on sul võimalik tulla kindlustusturule või ka pangandusturule. Turg ei ole mitte kunagi mitte kellegi jaoks kinni. Küsimus on selles, et uute reeglite valguses on olukord avalikustamis- ja kapitalinõuete tõttu kliendi jaoks selgem ja arusaadavam, kuid samas on nende nõuete tõttu tekkinud olukord, kus turuletulija peab arvestama, et tema kapitalivajadus, tema aruandluskohustus on suurem. Jah, ma ütlen, et uus tulija peab kindlasti arvestama direktiivist lähtuvaid ja meie ülevõetavaid muudatusi. Need muudatused on puhtalt ja selgelt kliendi huvides. Analoogne asi on ka panganduses – kui me vaatame aastati, siis me näeme pangasektoris muudatusi nii õigusaktides kui ka kapitali kogumise reservides. Näiteks võime tuua hoiuse tagamise süsteemi, mida võib-olla varem ei olnud. Sellistes sektorites, kus kliendi huvi peab olema selgelt ja väga tugevalt kaitstud ning see huvi ei väljendu üksnes ühepäevases tehingus, vaid pikaajalises protsessis, on väga loomulik, et vaadatakse üle avalikustamis- ja muud nõuded, miinimumnõuded, mida on vaja täita, et üldse saaks sellele turule tulla.
Aitäh, härra rahandusminister! Rohkem teile küsimusi ei ole. Palun nüüd ettekandeks kõnetooli juhtivkomisjoni esindaja, rahanduskomisjoni esimehe kolleeg Remo Holsmeri!
Lugupeetud juhataja! Head kolleegid! Teie ees on esimesel lugemisel kindlustustegevuse seaduse eelnõu 8, mille algatas Vabariigi Valitsus 27. aprillil. Rahanduskomisjon arutas eelnõu kahel istungil: 28. aprillil ja 4. mail. Viimasel komisjoni istungil andis eelnõu kohta väga põhjalikke selgitusi ka rahandusminister. Ma annan ülevaate aruteludest, mis rahanduskomisjonis neil kahel istungil toimusid. Veel kord meenutuseks, et sisuliselt sama eelnõu arutas juba Riigikogu eelmine koosseis, kuid see langes Riigikogu XII koosseisu volituste lõppemise tõttu menetlusest välja. Seda arutati selle aasta alguses, 13. jaanuaril siin Riigikogus ka huvigruppidega. Ümarlaual osalesid Eesti Kindlustusseltside Liit, Eesti Kindlustusmaaklerite Liit, Eesti Liisingühingute Liit ja Eesti Turismifirmade Liit, samuti Finantsinspektsiooni ja Rahandusministeeriumi ametnikud. Kaks teemat, mis kajastusid tänases debatis ministri ja Riigikogu liikmete vahel, olid üleval ka rahanduskomisjonis. Need puudutasid vahendustegevust kolmnurgas "maakler, selts ja liisinguandja". Selle kolmnurga puhul on tegelikult kõige olulisem tarbija ehk klient, kes peaks saama kindlustuses võimalikult laia valikuvabaduse, hea pakkumise ja teenuse. Teine teemadeplokk, mida rahanduskomisjon põhjalikult arutas, hõlmas turismifirmasid ja vahendustasu, mille kohta siin samamoodi enne ministri käest küsiti. Veel tõstatati ka võimalik huvide konflikti teema. Üks komisjoni liige küsis, kuidas klient teab, et kindlustusandja ei maksa maaklerile tasu, mis motiveerib soovitama just ühte seltsi. Algataja vastus oli, et sellist huvide konflikti maandavad maakleri kohustus avalikustada vahendustasu suurus, kohustus tegutseda kliendi huvides, lojaalsuskohustus, mis on siis teistpidi tagatud sanktsioonide ja sise-eeskirjaga. Küsiti ka võrdõiguslikkuse kohta kindlustussuhetes, kas meeste ja naiste kindlustusmaksed võivad erineda. Vastus on üheselt ei ja see tuleneb juba Euroopa Liidu õigusest. Samamoodi rääkisime rahanduskomisjonis ühistulisest tegevusest, mida ka siin Riigikogu saalis täna puudutati. Selles osas andis rahandusminister juba omapoolse kommentaari. Uuriti veel, kui palju Eesti kindlustusturust on Eesti kapitali käes. Kaks kindlustusseltsi – Salva ja Inges –, mis on Eesti kapitali käes, moodustavad 4% turuosast. Küsiti, kuidas tagada seda, et kindlustusandja ei läheks pankrotti. Võib öelda, et 99,5% seda ei juhtu. Riskinõuded, järelevalve, kapitalinõuded – kõik see annab kindluse väita, et Eestis on oht, et kindlustusselts võiks minna pankrotti, viidud miinimumini. Kõik kindlustusseltsid on Finantsinspektsiooni järelevalve all. Vähemalt rahanduskomisjoni arutelu pinnalt võin julgelt järeldada, et see järelevalve toimib ja samuti toimib turg. Nende arutelude tulemusena otsustas rahanduskomisjon teha Riigikogule ettepaneku eelnõu esimene lugemine lõpetada ja määrata muudatusettepanekute tähtajaks kümme tööpäeva, st 20. mai 2015 kell 17.15. Need otsused olid konsensuslikud. Tänan!
Ettekandjale küsimusi ei ole. Suur tänu! Avan läbirääkimised. Eesti Vabaerakonna esindaja Andres Ammas, palun!
Austatud esimees! Head kolleegid! Mida uus kindlustustegevuse seaduse eelnõu sisaldab, oleme täna ettekandjatelt põgusalt kuulnud ja komisjonis on seda Rahandusministeeriumi spetsialistide osavõtul põhjalikumalt arutatud. Vabaerakonna fraktsiooni arvates on olulisem aga see, mida selles eelnõus ei ole. Nimelt, nagu juba tänastest küsimustest ja vastustest selgus, ei ole Eestis praegu võimalik luua kindlustusühistuid ehk vastastikuseid kindlustusseltse ja nende teket ei seadusta kahjuks ka praegune eelnõu. Selliste kindlustusühistute eesmärk on pakkuda oma liikmetele õiglase hinnaga vajalikku teenust. Euroopa Liidu liikmesriikides kohtab mitut liiki vastastikust kindlustustegevust. On üleriigilisi vastastikuseid kindlustusseltse, mis peavad täitma ka kindlustusaktsiaseltsi nõuetega sarnanevaid nõudeid, ja on kohalikke väikseid vastastikuseid kindlustusseltse, mille kapitalinõuded ja tegevusala, tegevuspiirkond on piiratud. On veel ka vastastikuseid tervisekindlustusseltse ja merenduses on kasutuses eraldi süsteem. Need vastastikused kindlustusseltsid ei ole sugugi ainult mingi ajalukku kuuluv või ajalooline nähtus, vaid on eriti Kesk-Euroopas ja Põhjamaades päris levinud. Suurim turuosa on neil Soomes. Huvitav on fakt, et näiteks Swedbanki suurim omanik 9,45%-ga aktsiatest on Rootsi vastastikune kindlustusselts Folksam. Ajaloolise ekskursina ütlen, et enne Nõukogude okupatsiooni oli selline ühistuline kindlustustegevus Eestis väga levinud. Ja tuleb välja, et selline õiguskord, nagu praegu Eestis kehtib ja mis lubab kindlustusandja asutada ainult aktsiaseltsina või Euroopa äriühinguna, on Euroopas pigem vähe levinud. Ainult viies riigis – Küprosel, Tšehhis, Eestis, Leedus ja Slovakkias – ei ole vastastikused kindlustusseltsid lubatud. Mida peetakse sellise kindlustusühistu tugevuseks? Eeskätt tema tegevuse paindlikkust ja ka efektiivsust. Asjatundjad on viidanud, et riikides, kus selline ärivorm olemas on, on kindlustusturul pakutavate teenuste valik hoopis mitmekesisem ja hinnakujundus paindlikum kui praegu Eestis. Näiteks kindlustusõiguse õppejõud Olavi-Jüri Luik on välja pakkunud, et tööõnnetus- ja kutsehaiguskindlustuse süsteemi väljatöötamisel oleks otstarbekas kasutada just kindlustusühistu põhimõtet. Samuti võimaldaks selline kohalik vastastikune kindlustusselts muu hulgas parandada hinnatundlikuma elanikkonna jaoks teenuste kättesaadavust. Ega polegi päris selge ja ega see ei saanud ka täna siin päris selgeks, miks siis nüüdisaegne Eesti õigus- ja majanduspoliitika sellist vastastikust kindlustustegevust eitab. Eriti segane on see minu jaoks seetõttu, et kuna vist kõik siin saalis ja eriti valitsuskoalitsiooni kuulunud ja kuuluvad erakonnad on rääkinud ja räägivad ettevõtluskeskkonna kaitsmisest, ettevõtlusvabaduse kaitsmisest, ettevõtluskeskkonna soodustamisest ja konkurentsi tagamisest, siis selline kindlustusühistute lubamine tõenäoliselt seda ettevõtluskeskkonda soodustaks ja ettevõtlusvabadust kaitseks ning kindlasti tugevdaks ka Eesti kodanikuühiskonda. Nii et Vabaerakonna fraktsiooni seisukoht on, et vastastikuste kindlustusseltside asutamine tuleks taas seadustada, kas siis eelnõu uue peatüki näol või eraldi seaduse kaudu. Enne otsustamist oleks muidugi huvitav tutvuda kolleeg Gräzini argumentatsiooni toetavate faktidega. Aitäh!
Aitäh! Rohkem läbirääkimissoove ei ole, lõpetan läbirääkimised. Juhtivkomisjoni ettepanek on eelnõu 8 esimene lugemine lõpetada. Esimene lugemine on lõpetatud. Määran eelnõu 8 muudatusettepanekute esitamise tähtajaks s.a 20. mai kell 17.15. Tänane istung on lõppenud. Aitäh! Istungi lõpp kell 15.26.