Austatud Riigikogu, tere hommikust! Alustame Riigikogu täiskogu IV istungjärgu kolmanda töönädala neljapäevast istungit. Kõigepealt palun Riigikogu kõnetooli neid Riigikogu liikmeid, kes soovivad üle anda eelnõusid või arupärimisi! Soovijaid ei ole. Palun Riigikogu kõnetooli Vabariigi Valitsuse esindaja Heili Tõnissoni!
Austatud härra juhataja! Hea Riigikogu! Vabariigi Valitsus algatab täna seitse seaduseelnõu ja esitab ühe Riigikogu otsuse eelnõu. Kõik need on seotud järgmise aasta riigieelarvega. Esiteks, 2013. aasta riigieelarve seaduse eelnõu. Eelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust rahandusminister Jürgen Ligi. Teiseks, Eesti keskmise palgaga seotud ametipalkade maksmise ajutise korralduse seaduse ja kõrgemate riigiteenijate ametipalkade seaduse muutmise seaduse eelnõu. Eelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust rahandusminister Jürgen Ligi. Kolmandaks, alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse muutmise seaduse eelnõu. Eelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust rahandusminister Jürgen Ligi. Neljandaks, kohtute seaduse muutmise seaduse eelnõu. Eelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust justiitsminister Kristen Michal. Viiendaks, keskkonnatasude seaduse muutmise seaduse eelnõu. Eelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust keskkonnaminister Keit Pentus-Rosimannus. Kuuendaks, meresõiduohutuse seaduse muutmise seaduse eelnõu. Eelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust majandus- ja kommunikatsiooniminister Juhan Parts. Seitsmendaks, riigilõivuseaduse muutmise seaduse eelnõu. Eelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust välisminister Urmas Paet. Kaheksandaks, Riigikogu otsuse "Eesti Vabariigi osaluse suurendamine Euroopa Investeerimispangas" eelnõu. Eelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust rahandusminister Jürgen Ligi. Aitäh!
Head ametikaaslased! Olen Riigikogu juhatuse nimel vastu võtnud kaheksa eelnõu. Riigikogu juhatus otsustab nende edasise menetlemise Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse kohaselt.
Austatud Riigikogu! Lähtudes Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse §-st 155 soovib peaminister esineda poliitilise avaldusega, mis kestab kuni 20 minutit. Lähtudes meie kodu- ja töökorrast leppisid Riigikogu juhatus ja peaminister kokku, et ettekandjale küsimusi ei esitata. Pärast avalduse esitamist avatakse läbirääkimised, mille käigus võivad sõnavõttudega esineda fraktsioonide esindajad. Ma palun Riigikogu kõnetooli peaminister Andrus Ansipi!
Austatud juhataja! Austatud Riigikogu! Äsja andis valitsus teile üle 2013. aasta riigieelarve seaduse eelnõu. Seekord alustan eelarve tutvustamist ühe endise riigimehe tsitaadiga: "Majanduspoliitikas tahab vabariigi valitsus püüda praeguse raske maksukoorma kergendamise poole. Kuna eelarve tasakaal meie majandusliku arenemise eeltingimus on, tuleb ülaltähendatud sihi saavutamiseks teostada kindlat riigi kulude kokkuhoiu poliitikat. .. Maksusüsteemi tuleb lihtsustada. .. Läbikäimisteede – maanteede, raudteede ja veeteede – võrgu kordategemist ja arendamist peab vabariigi valitsus praegustes majanduslikkudes tingimustes tähtsamaks riigielu küsimuseks. .. Keskkoolide võrgu revideerimist ja ümberkorraldamist tuleb jätkata, kokku tõmmates ja sulgedes, kus tarvis ja võimalik, üksikuid klasse ja koole." Need sõnad kõlasid siitsamast Riigikogu kõnepuldist rohkem kui 86 aastat tagasi – 30. juulil 1926. aastal. Kõneleja oli tolleaegne riigivanem Jaan Teemant, kelle 140. sünniaastapäeva tähistasime sel esmaspäeval. Seega olid teemad, millest täna räägime, meie riigi jaoks olulised juba üle 80 aasta tagasi. Eesti majandus on viimastel aastatel hästi kohanenud. Kriisist väljumises olime Euroopas kiiremate hulgas. Eesti majanduskasv oli eelmisel aastal Euroopa kiireim, kogunisti 8,3%. Kaupade ja teenuste ekspordi kasv oli parim Euroopas, tööpuuduse langus samuti. Palgad ja pensionid tõusid. Meie inimeste eluiga pikeneb jõudsalt. Meie majanduse struktuur on palju tugevam ja vastupidavam kui majandusbuumi ajal. Eesti majanduskeskkonna stabiilsus ning sellega kaasnevad investeeringud võimaldavad ka järgmisel aastal riigieelarvet kasvatada. Järgmise aasta eelarve olemuse on väga hästi ära tabanud Eesti Päevaleht, mille juhtkirja ma tsiteerin: "... tuleb aru saada, et maksame veel seniajani kinni kriisist tingitud erakorralisi ettenägematuid kulutusi ja kahjusid. Piltlikult öeldes pigistati kivist vesi välja, sest kasutati nii ühekordseid tulusid kui ka varusid. Meil tuleb läbi ajada täpselt nii paljuga, kui meil on. Seda enam, et Lõuna-Euroopasse pilku heites ja ka mujal Euroopas ebakindlust märgates ei tasuks praegu tuleviku arvel elama hakata. Eelarve sõltub ikka veel kriisidest, nii möödunuist kui ka võib-olla tulevatest." Euroala kriisi lahendamine on võtnud kauem, kui keegi oodanud või veel vähem soovinud oleks. Aga meie ühised pingutused selle nimel ei ole raugenud. Järgmise nädala alguses alustab tegevust Euroopa stabiilsusmehhanism. Kolm nädalat tagasi teatas Euroopa Keskpank valmisolekust alustada nn rahapoliitilisi otsetehinguid, mis on juba aidanud finantsturge rahustada. Kolm programmiriiki on teinud suuri edusamme, mõni neist rohkem, mõni tagasihoidlikumalt. Jõudu on kogumas diskussioon Euroopa Liidu tuleviku üle. Olen kindel, et suudame koos meiega ühtemoodi mõtlevate partneritega viia ellu muudatused, et Euroopa Liit saaks ühtsena ja senisest tugevamana edasi minna. Ka järgmise aasta eelarvet planeerides on valitsus arvestanud nii ülemaailmse finantskriisi mõjudega kui ka kindla teadmisega, et tuleviku arvel elada ei saa. Tuleva aasta riigieelarves on valitsussektori struktuurseks ülejäägiks planeeritud 0,1% SKT-st. Nominaalselt on eelarve kavandatud 0,7%-lise defitsiidiga. Ülejärgmisest aastast kavandab valitsus vastavalt eelarvestrateegiale püsivat nominaalset ülejääki. Järgmise aasta riigieelarve tuludeks on planeeritud 7,5 miljardit eurot, kuludeks 7,7 miljardit eurot. Võrreldes 2012. aastaga kasvavad kulud 1,1%. Eesti valitsussektori võlakoormus jääb madalaimaks Euroopas. Valitsuse ettepaneku järgi suureneb riigisektori palgafond 4,4%. See võimaldab ministeeriumidel tõsta palka eelkõige seal, kus vajadus on kõige suurem. Teiste seas tõusevad õpetajate, tervishoiutöötajate, kultuuritöötajate ja kaitseväelaste palgad. Ka töötuskindlustusmakse määra alanemine 4,2%-lt 3%-le jätab inimestele rohkem raha kätte. Plaanitav muutus mõjub kõigile tööinimestele positiivselt: kahe keskmist palka teeniva lapsevanemaga peres jääb kätte umbes 180 lisaeurot aastas. Järgmisel aastal kasvavad peretoetused ligi 5 miljonit eurot ehk 5%. Suur osa sellest lisarahast läheb vajaduspõhiste lastetoetuste reformiks, mille eesmärk on kahe aastaga kahekordistada kõige enam abi vajavates peredes elavate laste toetusi. Kehtivaid peretoetusi kelleltki ära ei võeta ega vähendata. Kolmikute sünni korral makstavat toetust suurendatakse enam kui kolmekordseks ehk 3000 euroni. Lisaks taastatakse tasustatud isapuhkus. Meie riigi tulevik sõltub eelkõige sellest, kui hea hariduse saavad meie lapsed. Haridusse investeerimises oleme Euroopas esimese viie hulgas. Õpetajate palk tõuseb tänu riigi panusele ning haridussektori vahendite optimeerimisele keskmiselt 11%. Järgmise aasta kõige olulisemad reformid on haridusreformid. Eelarve arvestab kõrgharidusreformiga, sh vajaduspõhiste õppetoetustega. Järgmisel aastal jätkub koolivõrgu korrastamine. Põhikool jääb kodulähedaseks. Uued gümnaasiumihooned saavad Nõo Reaalgümnaasium, Viljandi Gümnaasium, Läänemaa Ühisgümnaasium ja Jõgevamaa Gümnaasium. Järgmisel aastal tõuseb kultuuritöötajate palk keskmiselt 5%. 2013. aasta eelarves suurenevad ka Eesti Kultuurkapitali vahendid, mis suunatakse kultuuriprojektide rahastamiseks. Võrreldes 2012. aastaga suureneb kultuuriprojektidesse suunatava raha hulk 5,2%. Kui käesoleval aastal tõusid pensionid 4,4%, siis järgmisel aastal kavandame pensione tõsta 5%. Keskmiselt saab pensionär järgmisel aastal 190 eurot rohkem. Töötutoetus suureneb poole miinimumpalga määrani ehk praegusest 65 eurost 145 euroni kuus. Läbikäimisteede – maanteede, raudteede ja veeteede võrgu kordategemine ja arendamine on oluline, nagu ütles varem tsiteeritud riigivanem Jaan Teemant. Ohutu ja efektiivse liiklemise tagamiseks investeerib riik teedesse umbes 160 miljonit eurot. Suurimad investeeringud on tuleval aastal Tallinna–Tartu–Luhamaa põhimaanteel Aruvalla–Kose 13,4-kilomeetrise neljarealise teelõigu, Tallinna ringteel neljarealise Väo–Saue ja Tallinna–Narva maanteel Väo–Maardu teelõigu ehitus. Tartu läänepoolne ümbersõit on täies ulatuses kavas lahendada neljarealise esimese klassi teena, mis jääb teenindama nii kohalikku kui ka transiitliiklust. Lisaks investeeritakse Luige ristmiku ja Jõhvi ning Ülemiste liiklussõlme ehitamisse. Kohalike teede hoiuks on 2013. aasta riigieelarves kavandatud 29,2 miljonit eurot, mida on 11,1 miljoni euro võrra enam kui sel aastal. Keskkonnavaldkonnas on põhirõhk tänapäevase veevärgi ja puhta joogivee heaks tehtavatel investeeringutel, mille maht 2013. aastal on ligi 100 miljonit eurot. Järgmisel aastal valmib 40 veemajanduse projekti, mille abil saab 170 000 inimest kvaliteetse joogivee ja tänapäevase veevärgi. Põllumajanduses toetame efektiivset tootmist. 2013. aastal on erakorraliste täiendavate põllumajanduse otsetoetuste maksmiseks eelarves ette nähtud 24,3 miljonit eurot. Riigikaitsesse investeerime 2% SKT-st. Muu hulgas ehitatakse selle 2% abil 2014. aasta lõpuks 1200 uut kasarmukohta, mis tähendab, et 2014. aasta lõpuks saavad kõik kaitseväelased tänapäevased elamis- ja väljaõppetingimused. Kaitseväe personalikuludes taastatakse majanduslanguse-eelne tase. Siseministeerium tõstab järgmisel aastal palka eelkõige inimestel, kes tegelevad otseselt turvalisuse tagamisega. Suurendatakse ka riigi võimekust astuda vastu raskele varjatud ja organiseeritud kuritegevusele. Suurendatakse vahendeid õnnetussurmade vähendamiseks ja ärahoidmiseks. Välisesinduste võrgustiku arendamisel on 2013. aastal prioriteetne Aasia suuna edendamine. Eesti saatkond avatakse New Delhis ning Pekingis hakkab saatkond tööle uues majas. Austatud Riigikogu! Värskelt üleantud eelarve on optimistlik, kuid planeeritud vastutustundlikult ning riigi võimalusi arvestades. Hoolimata sellest, et meil läheb paljude teistega võrreldes päris hästi, ei võimalda ebakindlus maailmamajanduses riigieelarve kulusid kiiremini suurendada. Konservatiivne eelarvepoliitika on Eestile senini edu toonud ning kindlustab meie konkurentsivõime ka kiirelt muutuvates majandustingimustes. Kui jätkame konservatiivse eelarvepoliitikaga, on meie majandus usaldusväärne. Just usaldusväärsus on see, mis toob meie riiki otseseid välisinvesteeringuid, loob uusi töökohti ning aitab kasvatada meie majandust. Eesti rahandus on jätkuvalt korras. Jäädes kindlaks senistele põhimõtetele, viime eelarve 2014. aastaks püsivasse ülejääki. Kutsun teid üles toetama valitsuse esitatud eelarvet ning soovin teile konstruktiivset arutelu! Aitäh ja jõudu tööle!
Aitäh, austatud peaminister! Avan läbirääkimised. Palun Riigikogu kõnetooli Eesti Keskerakonna fraktsiooni esindaja Kadri Simsoni!
Austatud eesistuja! Head kolleegid! Lugupeetud peaminister! 2013. aasta riigieelarve on Riigikogule üle antud ja alles nüüd pääsevad opositsiooni liikmed selle mahuka dokumendiga tõsisemalt tutvuma. Siiamaani oleme pidanud infot ammutama ministrite väljaütlemistest. Aga nagu rahvatarkus ütleb: kes see ikka koera saba tõstab kui mitte koer ise. Juba mitmel sügisel on mul pärast ministrite pressiteateid tekkinud lootus, et nüüd lõpuks ometi on tehtud riigieelarve, mis arvestab Eesti inimeste vajadustega. Pärast eelarve üleandmist Riigikogule ja sellega põhjalikumat tutvumist olen pidanud aga pettuma, sest paraku on alati selgunud, et kõik see, mis on kirjas olnud pressiteadetes, on olnud ainult ilus loosung. Valitsus otsustas järgmise aasta riigieelarves suurendada valitsemisalade palgafondi 4,4%. Esialgu tundub see rõõmustava uudisena, aga kui ma võtan riigieelarve kõrvale Rahandusministeeriumi majandusprognoosi, kus 2012. aasta tarbijahindade tõusuks on prognoositud 3,9%, siis tekib paratamatult küsimusi. Kas tegemist on ikka lubatud palgatõusuga või pigem inimeste ostujõu säilitamisega? Muidugi võib riigieelarves ettenähtud palgatõusu kokku võtta sõnadega, et abiks ikka, aga ega see eelmiste aastate kärpeid ei lunasta. Väga paljude riigile oluliste sektorite spetsialistid on häbiväärselt vähe väärtustatud. Õpetajad on soovinud palga 20%-list tõusu, mis suurendaks haridussektori kulusid 34 miljoni euro võrra. Õpetajate palga alammäära tõstetakse küll 11%, kuid suurem osa sellest rahast tuleb, nagu viimasel ajal kombeks, sisemiste ressursside ümbertõstmise teel. Maakeeli öeldes võetakse õpetajatelt ära lisatasud ja vähendatakse koolide korrashoiukulusid. Selle tulemusena suureneb keskmise õpetaja pangakontole laekuv töötasu umbes 6 euro võrra. See aga ei ole kindlasti see, mida õpetajad sooviksid. Miskipärast ei pea praegune valitsuskoalitsioon investeeringuks raha paigutamist inimesse, vaid ainult betooni. Ega iPad üksinda ei õpeta lapsi, seda teeb õpetaja, kes klassi ees seisab. Õpetajate palga viimane tõus toimus 2008. aastal. Sellest on möödunud juba viis aastat. Ma usun, et ka peaminister käib poes ja on näinud, mis on selle aja jooksul hindadega juhtunud: hinnad on tõusnud. Võrreldes 2010. aasta jaanuariga on ainuüksi toiduained kallinenud 20,2% ja eluasemekulud 21,1%. Selles valguses on õpetajate 20%-lise palgatõusu nõue ju täiesti arusaadav. Hinnatõus on mõjutanud kõiki inimesi, aga eriti päästjaid, politseinikke, piirivalvureid, õpetajaid, meditsiinitöötajaid ning kultuuritöötajaid, kes saavad palka riigilt. Kui erasektor on võimaluste piires palku tõstnud, siis riik on nendes elutähtsates valdkondades palgad külmutanud ja mõningatel juhtudel neid isegi kärpinud. Alati ei ole asi isegi niivõrd palganumbris, vaid suhtumises. 1. oktoobril alustavad Eesti tervishoiutöötajad streiki, eesmärgiga parandada tervishoiusüsteemi olukorda. Streikima sundis neid Sotsiaalministeeriumi suhtumine, nagu poleks tervishoiuprobleemid riiklikult olulised. Nende probleemide lahendamisega ei soovita tegelda. Hoolimata arstide, õdede ja hooldajate püüdlustest istuda sotsiaalministriga ühise laua taha ning leida lahendus, kuidas pidurdada meditsiinitöötajate välismaale põgenemist, on sotsiaalminister ka praegu seisukohal, et tema tervishoiutöötajatega kollektiivlepingu ega palga üle läbirääkimisi ei pea. 2013. aasta toob Eesti inimestele kaasa valusa löögi, sest kallineb elekter. Valitsus laiutab ainult käsi. Ometi on praegu kaks kolmandikku inimeste elektriarvest riigi kontrolli all. Üleeile avaldatud Eesti Energia uued hinnakirjad annavad selgema pildi elektri hinna kohta, selle kohta, mis meid kui tarbijaid uuest aastast ees ootab. Praegu, suletud elektriturul, on elektrienergia põhitariif 3,15 senti kilovatt-tunni kohta. Kui vaadata Eesti Energia avatud turu hinnapakette, siis kõige lühemas fikseeritud hinnaga lepingus on elektrienergia hind 4,99 senti kilovatt-tunni kohta. Palun kolm minutit juurde!
Kolm minutit juurde.
Hinnatõus on seega 58%. Lisame siia juurde Eleringi võrguteenuste hinna tõusu, mis on 13,3%. Me saame kokku, et järgmisel aastal ootab kodutarbijaid ees umbes 20% suurem elektriarve. Ärgem unustagem, et elekter ei kalline üksnes kodutarbijatele, vaid ka väikeettevõtjatele, sest siiani on avatud turult elektrit ostnud ainult suurettevõtted, kes tarbivad ühes tarbimiskohas enam kui 2 gigavatt-tundi elektrienergiat aastas. Elektrienergia hinna tõus tähendab ka seda, et kallineb toodang, see tähendab lisalööki rahakoti pihta. Selle taustal on pensioni 5%-line tõus, millest tuleb maha arvata juba praegune inflatsioon 3,9% ning tuleval aastal toimuv elektri kallinemine 20%, tõesti naljanumber. Eesti pensionid ei taga meie vanavanematele ja vanematele elamisväärset elu. Parandamisruumi on selle eelarve puhul maa ja ilm. Loodan, et riigieelarvet menetletakse siin saalis konstruktiivselt. Väikesest eelarvedefitsiidist ning Euroopa stabiilsusmehhanismis suure hurraaga osalemisest saavad kasu peaminister ja rahandusminister, kellele saab osaks Euroopa kolleegide tunnustus ja heakskiit. Kuid äkki teeme sel aastal üle pika aja niimoodi, et eelarvest saaks kasu ka kogu Eesti rahvas? Tänan tähelepanu eest!
Aitäh! Ma palun Riigikogu kõnetooli Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsiooni esindaja Kaia Iva! Kaheksa minutit.
Austatud juhataja! Peaminister! Head kolleegid! Kui me Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsioonis analüüsisime, kuidas meie erakonna prioriteedid kajastuvad 2013. aasta riigieelarves, siis ütles hea kolleeg, et see eelarve võiks kanda pealkirja "Liiga hea, et olla tõsi". Tõsi ta on, aga seda koos teadmisega, et mitme valupunkti jaoks piisavat rahakatet riigi rahakott siiski veel ei võimalda. Üle aastate annab tulude kasv riigile võimaluse suunata siiski lisaraha mitme valdkonna kitsaskohtadest ülesaamiseks. Selge esimene valik on siin panustamine inimestesse: tõusevad töötajate palgad ning laiemalt võttes suurenevad perede sissetulekud. Meie julgeolek hakkab nii vaimselt kui ka füüsiliselt olema paremini kaitstud, sest suuremat palka on võimalik maksta nii õpetajatele, päästjatele, politseinikele kui ka kaitseväelastele. Järgmisel aastal leiavad olulised positiivsed muutused aset haridusvaldkonnas: õpetaja keskmine palk kasvab 860 euroni ning õpetaja miinimumpalk kasvab 608 eurost 715 euroni. Õiendan siinkohal eelkõneleja väite, et see on 11%, tegelikult kasvab miinimumpalk 18%. 1. septembril rakendub tasuta kõrghariduse reform ning iga võimekas ja õpitahteline noor saab asuda õppima õppemaksuta. Järgmise aasta eelarvesse planeeritud 3,6 miljonit eurot annavad kindlustunde, et Eestis esmakordselt rakenduv vajaduspõhiste õppetoetuste süsteem teeb kõrghariduse kättesaadavaks ka kesisemal majanduslikul järjel olevale noorele. IRL-i jaoks on väga tähtis, et põlvkondade solidaarsus väljendub 2013. aasta eelarves iga põlvkonna sissetulekute reaalses kasvus. Töötajate palgafondi kasvu kõrval on olulisel kohal peretoetuste kasv. Meie jaoks on siin tähtsad kaks aspekti. Vajaduspõhiste toetuste kõrval kasvab lastetoetus kõikidele lastele alates pere kolmandast lapsest ning täiendavad lastetoetused ei lähe toimetulekutoetuste arvutamisel enam arvesse, mis tähendab, et lisaraha on reaalne ja kindel pere sissetuleku kasv. Pere eakamatele on oluline pensionide 5%-line tõus. Õigluse märgiks on uuel aastal rakenduv vanemapension, kui pensionilisa hakatakse maksma ka taasiseseisvunud riigis sündinud laste kasvatamise eest. Nii väärtustame kõigi laste kasvatamise tähtsat tööd. Töölkäija jaoks on oluline ka see, et töötuskindlustusmakse vähendamine toob igal palgapäeval pangaarvele pisut rohkem raha. Perede jaoks on oluline sõnum, et kodualuse maa maksu kaotamine jätab koduomanikele kätte umbes 13 miljonit eurot ning kortermajade soojustamist toetatakse KredExi kaudu 10 miljoni euroga. See tähendab edaspidist kokkuhoidu soojakuludelt, mis ilma soojustamiseta kasvaksid. Lasterikaste perede kodusid aidatakse uuendada 2,5 miljoni euro eest. Esmakordselt suutsime Eestis põllumajandustoetusi maksimaalses mahus maksta 2008. aastal. Ka järgmisel aastal suudame sama joont hoida. Siinkohal tahan kõnetada Järvamaa tublit kartulikasvatajat, Miku talu peremeest Aivo Rebast, kes eile rahvusringhäälingu vahendusel väitis järgmist: "Loomulikult paneb muretsema, sest Eesti riik on ju selline, kes ei toeta absoluutselt oma põllumeest." Õnneks pole see väide õige. Ehk aitab ka teisi põllumehi selle kordamine, et Eesti riik toetab oma põllumehi. Euroopa Liidu eelarvest makstav ühtne pindalatoetus on 2013. aastal üle 100 miljoni euro. Selle maht suureneb selle aastaga võrreldes 10%. Samas tagame, et Eesti riigi maksumaksjate rahast makstakse põllumeestele 24,3 miljonit eurot riigisisest täiendavat otsetoetust, selleks et tasandada Euroopa Liidu ebavõrdseid otsetoetusi. Lisaks tagab Eesti riik maaelu arengukava ja Euroopa Kalandusfondi toetuste riigipoolse kaasfinantseerimise täies mahus, milleks võib kuluda 33,6 miljonit eurot. Kokku on 2013. aastal Eestis nende fondide kogumaht üle 153 miljoni euro. Seega võib täiesti kindel olla, et Eesti riik toetab oma põllumehi praegu ja teeb seda ka edaspidi. 2013. aasta eelarves on kasvanud eraldatud summad teistegi IRL-i jaoks oluliste valdkondade jaoks. Need on kuriteoennetus, võitlus raske varjatud kuritegevusega, elupäästevõimekuse tugevdamine ja gümnaasiumide tugevdamise riiklik programm. Ka kohalike teede remondi jaoks mõeldud raha suureneb 60%. Kuid märkida tuleb, et 2013. aasta eelarve, mille kohta öeldi, et see on liiga hea, et olla tõsi, ei ole kindlasti liiga hea. Vajadused ja ootused eelarvele on ka järgmisel aastal kaugelt suuremad kui riigi rahalised võimalused. Eelarveprojekt on realistlik, arvestab tulude ja kulude tasakaalu, mis on jätkusuutliku rahanduse ja majanduskasvu eeldus, sest riigi ja perede elujärge on võimalik parandada vaid majanduskasvule tuginedes. Loodan, et eelarve menetlus Riigikogus tuleb põhjalik ja konstruktiivne. Aitäh!
Aitäh! Ma palun Riigikogu kõnetooli Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esindaja Eiki Nestori!
Austatud juhataja! Austatud Riigikogu! Härra peaminister! Elu Eesti Vabariigis muutub päev-päevalt vajaduspõhisemaks. See on ka selle eelarve koostamise kõige tugevam märksõna, see sõna kostis siin täna ja kostab veel mitme kuu jooksul. Vaadates seda ilmekat teavitustööd, mis eelnes riigieelarve esitamisele, jäin ma mõtlema, kust see vajaduspõhisus siis tekib. Võimalusi nagu eriti ei ole, aga vajadus on. Vajadus on selge, see on kalendrisse kirjutatud – 2013. aasta valimised. Kes siis ei taha olla populaarne ja näidata ennast vajaduspõhiselt populaarsemana, kui võib-olla sobiks! Näitena võib tuua kas või peretoetused, mida on vajaduspõhiselt kutsutud lausa reformiks. Soov aidata nigela sissetulekuga peresid suuremas mahus on kindlasti toetamist väärt, aga kuulutada see välja sellisel moel, et emad-isad hakkavad tegema hoopis teistsuguseid järeldusi, on nagu kurjast. Eriti kõlav on teadmine, et mitmed sätted jõustuvad alles aastal 2015. Teinud siis veelgi vahvamaid ettepanekuid, mis jõustuvad aastast 2025! Õpetajate vajaduspõhisus on kindlaks määratud 11%-lise palgatõusuga. Ma mõtlesin, kelle käest on õpetajal võimalik abi küsida, kui see 11% tema taskus kuidagi ei kajastu. Kas ta läheb küsib Aaviksoo käest või omavalitsusjuhi käest, kelle eelarvest kaob koolide ehituseks mõeldud toetus ja kes peab varem võetud pikaajalisi kohustusi kuidagi täitma, või küsib ta koolidirektori käest? Millised on selle õpetaja võimalused siis, kui need kõik kolm näpuga üksteise peale näitavad ja ütlevad, et nemad ei ole süüdi? Vajaduspõhiselt vähendati kunagi politseinike ja päästjate astmepalka 8%. Nüüd ei soovita muud kui kunagise astmepalga taastamist. Kas see umbes 4% on siis vajaduspõhine? Seesama käib ka sotsiaaltöötajate või kultuuritöötajate palga kohta. Mille muu kui vajaduspõhise propagandana saab võtta meie tervishoiutöötajate palkade võrdlust teiste Eestis makstavate palkadega? Palun tuletage nii ministrile kui ka teistele meelde, et Eesti on Euroopa Liidu liige ja juba aastaid! Selles liidus liigub tööjõud vabalt. Meie arstid ja õed ei ole valiku ees, kas töötada oma erialal Eesti haiglas või analüütikuna Eesti pangas. Nende valik on hoopis teine: kas töötada arsti või õena siin või mujal. Propaganda töötab ka mujal. Inimene, kes valdab aritmeetikat, suudab välja arvutada, et võimalustekohane pensionitõus oleks järgmisel aastal 6,36%. Teie taote trummi ja ütlete, et valitsus tõstab pensioni 5%. Lõpetuseks räägin tänahommikustest värsketest emotsioonidest. Eelarvepoliitika ei arvesta kahjuks sendigi eest elektrituru avanemisega. Asjaolu, et minister Parts on Eesti Energia uutest hindadest üllatunud, on ikka tõeline üllatus. See on täiesti vajaduspõhine üllatus ehk teeseldud poos, sest muidu peaks teda süüdistama täielikus ebakompetentsuses. Lõpetada tahan nagu alati positiivsel noodil. Valitsuse tööandjana arvan, et Riigikogu peab valitsust kiitma selle eest, et nad oma palka ei tõsta. See on õige, sest nad ei ole seda välja teeninud. [[Aplaus.]]
Aitäh! Rohkem kõnesoove ei ole, sulgen läbirääkimised. Oleme peaministri poliitilise avalduse menetlemise lõpetanud.
Hea Riigikogu! Läheme teadete juurde. Riigikogu esimees on edastanud Riigikogu liikmete arupärimised õiguskantsler Indrek Tederile ja sotsiaalminister Hanno Pevkurile. Nüüd teeme kohaloleku kontrolli. Kohalolijaks registreerus 74 Riigikogu liiget, puudub 27.
Esimene päevakorrapunkt on ettekanne õiguspoliitika arengusuundade elluviimise kohta. Ettekandja on justiitsminister Kristen Michal. Lubage enne menetlemise algust teile lühidalt tutvustada selle korda, mis tuleneb meie armsa kodu- ja töökorra seaduse §-st 155. Kõigepealt on justiitsminister Kristen Michali ettekanne, mis kestab kuni 30 minutit. Pärast seda on küsimuste voor. Riigikogu liige võib ettekandjale esitada ühe suulise küsimuse. Järgnevad läbirääkimised, mille käigus esinevad sõnavõttudega fraktsioonide esindajad. Pärast arutelu lõppemist Riigikogu otsust vastu ei võta. Ma palun ettekandeks Riigikogu kõnetooli justiitsminister Kristen Michali!
Austatud juhataja! Austatud Riigikogu liikmed! Justiitsministrid on juba aastaid esinenud Riigikogu ees, et anda aru kriminaalpoliitika arengusuundade täitmisest. See on olnud väärtuslik platvorm, millele tuginedes on Riigikogu saanud pidada poliitilist debatti rahvale tähtsal teemal. Kriminaalpoliitika ja selle arengusuunad on kahtlemata äärmiselt kaalukas osa õigusloomest, kuid siiski ainult üks osa. See tähendab, et suurt osa meie õiguskorrast ei ole parlamendi ees terviklikult käsitletud. See lünk on vajanud täitmist ning Riigikogu eelmise koosseisu soovil ma seda nüüd teengi. Täna on esimene kord, kui justiitsminister esineb ettekandega õiguspoliitika arengusuundade elluviimise kohta. Võiks ju tagantjärele tarkusena arutleda selle üle, et ehk oleksime vajanud õiguspoliitika arengusuundade diskussiooni juba varem: siis, kui valmistusime ühinema Euroopa Liiduga ja meie õiguskorda võeti korraga üle suur osa Euroopa Liidu õigusest, või veelgi varem, eelmisel sajandil, kui pärast omariikluse taastamist asuti looma alusseadusi. Kuid nagu me hästi mäletame ja mõistame, piirasid meid toona soov kiiresti muutuda ja noore riigi kasvuraskused. Igatahes on mul väga hea meel, et eelmine Riigikogu koosseis kiitis selle õiguspoliitilise alusotsuse oma viimase teona heaks. Sellega ta justkui kinnitas, et siirdeajastu torm ja tung on möödas ning me peame poliitika kujundamises võtma kasutusele teadmuspõhise ja kaasava vaatenurga. See on tähtis meie kodanikele, ettevõtjatele ja partneritele, sest suurendab poliitika kujundamise legitiimsust, ja see on tähtis Eesti konkurentsivõime seisukohalt. Selline oli eelmise koosseisu poliitiline testament, millega kaasneb auväärne ülesanne kontrollida selle elluviimist. Arengusuundade ja nende täitmise vallas on määrava tähtsusega poliitiline toetus ja nõudlus, eelkõige Riigikogu liikmete tasemel. OECD ja Euroopa Liidu soovitustes on eraldiseisva väärtusena toonitatud õiguspoliitika põhimõtete kokkulepet kõrgeimal poliitilisel tasandil, sest ilma selleta ei tunne ametnikud ja partnerid motivatsiooni pingutada. Kirjalikud ja poliitilise toetuse saanud arengusuunad on ühtne dokument, mis piltlikult öeldes näitab õigusloojale kätte õige suuna. Arengusuunad annavad meile kvaliteetse õigusloome standardi, mida siiani oli vaja tuletada paljudest õigusaktidest ja halduspraktikast. Standard oli olemas vaikimisi, see justkui oli, aga ei olnud ka. Meil ei olnud üht ja selget alusdokumenti. Nüüd on see meil olemas ning selle ümber saab ehitada ühist arusaama ja konsensust. Õiguspoliitika arengusuunad hõlmavad teemasid, mille tähtsust konkurentsivõimelise õiguskeskkonna saavutamise seisukohalt on tunnustanud OECD ja Euroopa Liit. Ulatuslik kaasamine, mõjusid teadvustav ja arvesse võttev õigusloome ning rakenduspraktika analüüs – need on märksõnad, milleta ei saa tänapäevast õigusloomet ette kujutada. Euroopa Liidus ei räägitagi enam mitte paremast, vaid arukast õigusloomest. Üha enam pööratakse tähelepanu sellele, kuidas kujuneb õigusakti sisu. Keskendutakse õigusloomeprotsessi niisugusele ülesehitusele, mis aitab luua kvaliteetset sisu. Ka õiguspoliitika arengusuundade siht on kujundada arukat õigusloomet. Valitsusele on tänavune aasta arengusuundade rakendamise esimene aasta. Kuna aasta ei ole läbi, siis keskendun peamiselt arengusuundade elluviimiseks loodud aluste ja olukorra kirjeldamisele. On veel vara osutada õigusloomes toimunud muutustele konkreetsete näidete abil. Seda soovin teha järgmistes ülevaadetes. Arengusuundade rakendamine eeldab valitsuselt põhimõttelisi õigusloomeprotsessi muudatusi. Selline üldine suunanäitaja ei saa rakenduda automaatselt ja iseenesest. See eeldab kultuurilist muutust, valmisolekut ja soovi teha asju teistmoodi ning loomulikult senisest paremini. Samuti nõuab see meilt, et arendaksime poliitika analüüsi, partneritega suhtlemise ja normikirjutamise võimekust. Selle huvides ongi valitsus teinud 2011. ja 2012. aastal kaalukaid otsuseid hea õigusloome põhimõtete juurutamiseks õigusloomekorralduses: kehtestatud on hea õigusloome ja normitehnika eeskiri, mille rõhuasetus on heal õigusloomel, uuendatud on kaasamise head tava ning praegu on valitsuses arutlusel mõju hindamise metoodika. Neis dokumentides sisalduva rakendamine parandab õigusloome kvaliteeti. Kuid seejuures ei tohi unustada, et pelgalt hea õigusloome põhimõtete heakskiit ei tähenda veel muud kui head lähtealust. Kõige suuremat muutust ootame mõtteviisis. Kahetsusväärselt vähe on levinud arusaam, et õigusloomeline sekkumine ei ole ainus võimalus sõlmkoht lahti harutada. Tihti on õigusakti muutmine tõepoolest parim moodus probleemist jagu saada, kuid sageli pole see ainuvõimalik viis. Hea õigusloome põhimõtete järgi algab õigusloometsükkel enamasti väljatöötamiskavatsuse koostamisest. Just siis peab õiguslooja analüüsima probleemi ja selle lahendusvariante. Valitud lahendus ei pruugi alati seisneda uues seaduses või seaduse muutmise seaduses. Kõne alla võib tulla hoopis õigusnormide parem rakendamine, halduspraktika muutmine või ühtlustamine, rahastamisküsimuste lahendamine või veel miski muu. Paraku tuleb tõdeda, et tänini tikutakse liiga kergekäeliselt kohe seadust muutma. See on poliitiku ja ametniku silmis justkui selge ja kõigile arusaadav viis näidata, et asjaga tegeldakse. Avalikkuski kipub pigem nägema ja uskuma seaduste väidetavaid lünkasid, mitte aga suutmatust seadust ellu rakendada. Süüst pole siin priid ka ametnikud ise, kes mõnikord õigustavad oma tegematajätmisi seaduste praagiga. Kuid n-ö toreduseelnõud, mis olemasolevat õiguskorraldust ühtevalu täpsustavad, ei pruugi probleemi lahendada. Näiteks, kui õiguses on juba sätestatud üldine kohustus, siis kuidas aitab probleemi lahendada see, kui olukorda kirjeldatakse hulga näidete abil järjest täpsemini? Tõenäoliselt jõutakse nii aina uute samalaadsete seadusmuudatusteni, mida õigustatakse väitega, et varasem täpsustus ei olnud küllalt täpne. Ent kui arendame õigusakte kõige pisemate peensusteni, siis tekitame uusi piiranguid, mis takistavad seadusi mõistus- ja eesmärgipäraselt rakendada. Liiga laialt on levinud mõtteviis, et seaduse muutmine on alati parim lahendus. Loodan ja usun, et hea õigusloome põhimõtete rakendamine toob lähiaastail kaasa märkimisväärse suunamuutuse. Kuna hea õigusloome põhimõtetest johtuvate muudatuste mõju õigusloomeprotsessile on väga põhimõtteline, otsustas valitsus kehtestada uuendustega kohanemiseks üleminekuaja. Nii tuleb 2012. aastal rakendada uusi nõudeid vähemalt veerandis ja 2013. aastal vähemalt pooltes eelnõudes ning 2014. aastal juba kõigis valitsuse õigusloomealgatustes. Ühest küljest on üleminekuaega vaja oskuste parandamiseks. Senise õigusloomekorralduse kohaselt tuli väljatöötamiskavatsus koostada üksnes uue õigusinstituudi või uue seaduse loomise korral ja väljatöötamiskavatsusele esitatud nõuded olid väga üldised. Seetõttu on tulnud uusi oskusi lausa eraldi õpetada. Lähiaastail on plaanis korraldada veel ridamisi koolitusi. Teisalt ei ole võimalik seda laadi muudatusi päevapealt ellu viia. Menetluses on nii palju eelnõusid, et ei ole mõistlik neis juba tehtut tagasi pöörata. Väljatöötamiskavatsuse kasutusala on märkimisväärselt avardatud. See ei ole enam mitte erand, vaid reegel, mis peab eelnema igale olulisi muudatusi kaasa toovale seaduseelnõule. Selles õigusloomejärgus peetakse konsultatsioone nii valitsuses kui ka huvirühmadega, et leida sobiv poliitika kujundamise viis. Niisugune menetlus on ajasäästlik ja hoiab ära olukorrad, kus põhimõtteliste küsimuste üle hakatakse vaidlema alles siis, kui eelnõu koos seletuskirjaga on juba valmis. See on senise õigusloomekorraldusega võrreldes suur erinevus. Loomulikult võib kaasata varemgi, kuid igal juhul peab avalik konsultatsioon toimuma hiljemalt väljatöötamiskavatsuse koostamise etapis. Seni on väljatöötamiskavatsus olnud õigusloomeprotsessi alguspunkt pigem erandjuhtudel. Muudatuste ulatusest annab aimu asjaolu, et kui näiteks terve 2011. aasta jooksul kooskõlastati üksnes neli väljatöötamiskavatsust, siis tänavu 1. jaanuarist 30. augustini esitati neid kavatsusi seitse ning tõenäoliselt jõuavad kõik ministeeriumid esitada sel aastal vähemalt ühe. Kogemus, mille ministeeriumid saavad, võimaldab ettevalmistavate tegevustega kiiremini edasi liikuda. Üleüldised arutelud kipuvad seevastu jääma pealiskaudseks jututoaks, mis ei vii kuhugi. Eraldi väärivad märkimist muudatused õigustloovate aktide mõju analüüsimisel. Arengusuundade rakendamiseks loodud mõju hindamise süsteemiga tahetakse pakkuda tõendeid poliitiliste otsuste tegemiseks ja tagada, et probleemi lahendamisel saaks kaaluda kõiki kohaseid võimalusi. Seejuures ei pea suurima põhjalikkusega analüüsima iga viimast kui mõju, vaid ka mõju hindamine ise peab olema proportsionaalne ja ressursse säästev. Välja on töötatud olulisuse kriteerium, mille abil saab selgitada, mida analüüsida põhjalikumalt ja mida mitte. Põhjalikumat mõjude analüüsi nõuavad õigusloomeettepanekud, mis puudutavad kas suurt sihtrühma, lahendavad suure ulatuse või sagedusega probleeme või mille puhul on märkimisväärne ebasoovitava mõju risk. Lisainfot ja mõtlemisainet peaks andma ka uuenduslik järelhindamine, millega kontrollitakse, kas soovitud eesmärgid loodud õigusnormidega saavutati või mitte. On tõsi, et mõjude analüüsi rangemate nõuete tõttu kasvavad mõnevõrra ka kulud. Riigikantselei juurde Euroopa Sotsiaalfondi toel loodud tarkade otsuste fondist rahastatakse 2013. aasta lõpuni 837 000 euro eest muu hulgas seaduseelnõude mõju hindamisi ja uuringuid. Ülalkirjeldatud muudatusi ei saa aga rakendada ilma inimesteta, kes neid ellu viivad, ja igapäevast tööd toetavate struktuurideta. Arengusuundades seati eesmärk määrata igas ministeeriumis üks üksus, kes vastutab eelnõude juriidilise kvaliteedi eest, ja pöörata kavakindlat tähelepanu ametnikele, kes vastutavad õigusaktide ettevalmistamise eest. Justiitsministeerium algataski kevadel valitsuse õigusloomemenetluse analüüsi. Tahame selgitada õigusloomekorralduse viise ja rakendamist ministeeriumides ning hinnata, kuidas toimivad ministeeriumide õigusloome eest vastutavad struktuurid ja kas neid on vaja ühtlustada. Kui oleme analüüsiga aasta lõpul valmis saanud, siis tuleb teha valikud, milliste küsimustega ja missuguse rakendusplaaniga edasi minna. Arutelu all on hulk lahendusi, mis aitaksid valitsuse õigusloomet ühtlasemalt ja kvaliteetsemalt korraldada. Mida killustatum on valitsuse õigusloomekorraldus, seda keerulisem on tagada õigusloome kvaliteeti. Tervikliku riigivalitsemise eesmärki silmas pidades käivad arutelud näiteks selle üle, kas ja mis kujul koondada kõigi ministeeriumide õigusloomeplaanid tervikülevaateks valitsuse kavandatavast õigusloomest. Ootan ka Riigikogult selles küsimuses aktiivset kaasamõtlemist, sest see, millal, mis mahus ja millise kvaliteediga seaduseelnõud jõuavad parlamendi menetlusse, on Riigikogu töö korraldamise mõttes kahtlemata tähtis. Suurem rõhk õigele planeerimisele peaks väljenduma muu hulgas selles, et Eesti õigusaktide ühtlustamine Euroopa Liidu õigusega ei peaks toimuma kiirkorras. Kui umbes poolte eelnõudega ühtlustatakse Eesti õigust Euroopa Liidu õigusega, siis on kohatu nõuda eelnõu kiiremat menetlemist põhjusel, et vaja on üle võtta Euroopa Liidu õigust. Arengusuundade eesmärke saab saavutada ainult siis, kui õigusloomes osaleb senisest enam põhjalike juriidiliste teadmistega ametnikke ehk õigusloomejuriste. Eespool mainitud analüüsis on luubi alla võetud ka see, kes siis on valitsuse õigusloomejurist, kelle tööst sõltub väga suuresti õigusloome kvaliteet. Sellele küsimusele pole niisama lihtne vastata. Ministeeriumides oli tänavu kevadel ametis 626 õigusloomega tegelevat ametnikku ehk õigusloojat. Kõige suurema rühma – 388 inimest – moodustavad need ametnikud, kes kirjutavad seaduste ja määruste eelnõude kavandeid. Selliseid õigusloomejuriste, kes annavad neile kavandeile juriidilise lihvi ehk tagavad eelnõude kvaliteedi, on märksa vähem – 137. Kuid nendegi ülesanded, paiknemine struktuuris, juriidiline haridus ja ka töötasu erinevad asutuste kaupa. Meie eesmärk on saavutada ühtsem arusaam õigusloome alusküsimustes. Siis õnnestub ka vähendada senist õigusloomet iseloomustavaid tüüpeksimusi: näiteks uue regulatsiooni vajalikkuse, asukoha ja tasandi küsimus, ülearu üksikasjalik regulatsioon seadustes, üldseadustest põhjendamatute erandite loomine jne. Praegu on murekoht selles, et pole selge, kellele teavet jagada ja keda koolitada. Erinevused ei soodusta ka õigusloomejuristide roteerimist asutuste vahel. Õigusteadlikkuse suurendamisel on kandev roll infotehnoloogilistel arendustöödel. Aasta algul tegime uuendatud Riigi Teataja võrguväljaandes kättesaadavaks Riigikohtu ning maa- ja ringkonnakohtute jõustunud kohtuotsused, hakkasime avaldama Euroopa Inimõiguste Kohtu ja Riigikohtu lahendite kokkuvõtteid, mida seni avaldati tasulises infosüsteemis Digesta. Sel moel pääseb kvaliteetsele õigusinfole tasuta ligi. Samuti avaldatakse Riigi Teatajas iga seaduse sisu kokku võttev uudis. Kõik õigusaktid, kohtukokkuvõtted ja õigusuudised on hõlpsasti kättesaadavad ja "Minu Riigi Teataja" teenust kasutades saab neid tellida oma e-posti aadressile. Julgustan teid kõiki uusi teenuseid julgelt kasutama! Uuendatud Riigi Teatajas on olemas ka seaduste tõlked. Ametlikus asjaajamises saab kasutada üksnes eestikeelseid Riigi Teatajas avaldatud akte, kuid peame olema arusaadavad ja avatud ka välismaailmale. Koalitsioonilepingus on toodud eesmärk tõlkida Eesti seadused inglise keelde. Eelkõige on tõlked mõeldud välisinvestoritele ja Euroopa Liidu partneritele. Seni on meie ligi 400 kehtivast seadusest tõlgitud inglise keelde üle 150 ajakohase tervikteksti. 2012. aasta lõpuks on tõlgitud üle poole seadustest. 2014. aasta lõpuks peavad tõlgitud olema kõik Eesti seadused ning tõlked hoitakse ajakohases seisus. Kui lisada veel see, et alates järgmisest aastast peavad kõik omavalitsusüksused avaldama oma määrused koos ajakohaste terviktekstidega Riigi Teatajas, siis on selge, et kodanikel on märksa lihtsam saada Eesti õiguskorrast tervikpilti. Viimaks põgusalt asjast, mida kõik õigusloojad on juba aastaid pikisilmi oodanud. Nimelt võtame aasta lõpul Riigi Teatajas kasutusele kõikide menetluses olevate ja menetletud eelnõude ühtse otsingu, mille kaudu saab leida kõik seaduste või määruste eelnõude menetlusetapid koos materjalidega, alates eelnõu väljatöötamiskavatsuse avalikust konsultatsioonist kuni õigusakti avaldamiseni Riigi Teatajas. Teave, mida siiani tuli otsida mitmest kohast, kogutakse lõpuks ometi kokku. See lahendus on ka rahvusvaheliselt tähelepanuväärne saavutus. Lõpetuseks aga tulen tagasi hea õigusloome põhimõtete juurde. Kui neid järgida ja arendada õigusloomeametnike oskusi, siis paraneb ka õigusloome kvaliteet. Silmanähtav arenguhüpe ei toimu päevapealt, kuid üksjagu muudatusi on juba käimas. Ootused on suured. Hea õigusloome põhimõtete rakendumist jälgivad tähelepanelikult nii erialaliidud kui ka vabakond. Ma lõpetan. Tänan kõiki tähelepanu eest!
Suur tänu, austatud minister! Teile on tublisti küsimusi. Jaak Allik, palun!
Lugupeetud härra minister! Teie ettekandes oli öeldud, et ametlikus asjaajamises saab kasutada üksnes eestikeelses Riigi Teatajas avaldatud tekste. Väga õige. Me peame olema arusaadavad ka välismaailmale ja seetõttu on kavas tõlkida Eesti seadused inglise keelde. See on väga tore, aga kas te ei arva, et eelkõige peaksid seadused olema arusaadavad eestimaalastele? Seetõttu ma küsin: kas ja millal on kavas saavutada see, et kõik meie seadused oleksid tõlgitud vene keelde?
Aitäh! Sellele küsimusele ma vastan, et sellist kavatsust ei ole. Meil ei ole kavatsust tõlkida Eesti seadusi vene keelde. Eesti riigi töökeel on eesti keel. Seaduste tõlkimisel inglise keelde lähtutakse põhimõttest, et valitud on üks Euroopa Liidu töökeel, milles on võimalik tutvustada ennast välisilmale. Ka kõikidel muudel juhtudel kasutatakse õigusabi puhul sellel põhimõttel inglise keelt. Me lähtume eeskätt sellest, et Eesti huvi on saada siia investeeringuid, mille tulemusena tekiks juurde kõrgepalgalisi töökohti ja oleks võimalik maksta inimestele kõrgemat palka. See on see eesmärk.
Lembit Kaljuvee, palun!
Aitäh, härra juhataja! Hea minister! Üleeile arutati siin saalis olulise tähtsusega riikliku küsimusena põhiõiguste ja vabaduste riiveid Eestis ning kaitsepolitsei ja prokuratuuri tööd. Saime teada, et iga teine täiskasvanud inimene Eestis on kantud karistusregistrisse. Ma hakkasin mõtlema, et oma 43 tööaasta jooksul ei ole ma töötanud nii kriminogeenses seltskonnas kui see, mida ma näen täna siin ringi vaadates. Kuidas sa neid kahte väidet kommenteerid? Kas me oleme niivõrd mitteseaduskuulekad või on meie seadusraamistik vale?
Aitäh! Seda, kus hea küsija on varem töötanud ja kui kriminogeenne see seltskond on olnud, ma ei kommenteeri, see on ajalookirjutajate hinnata. Aga tuleb öelda, et kõike, mis inimeste karistamist puudutab, vaadatakse praegu üle. Karistusseadustiku revisjon on käimas. Nagu ma olen avalikult öelnud, kui õiguskorüfeed jõuavad tasakaalu otsingul tulemuseni, siis selle tulemusega me avalikkuse ette ka tuleme. Jaan Sootaki juhtimisel see praegu käib. Meil oli lootus, et juba sel aastal saame tulla avalikkuse ette uue lähenemisega karistusseadustikule, aga praegu tundub, et see aeg, kui siin esimesi vilju võiks näidata, jääb järgmise aasta algusesse. Küsimusele, kas Eestis on liiga paljusid inimesi karistatud, on juhtinud tähelepanu ka Riigikohtu esimees, kes on öelnud, et võib-olla ei ole päris mõistlik, kui üle poole tööealisest elanikkonnast on ühel või teisel viisil karistatud. Aga teisest küljest, kui me vaatame avalikkuse ja meedia ootusi, siis näeme, et iga kord, kui keegi midagi kuritegelikku teeb, on ootus, et karistus oleks võimalikult karm. See tasakaal on alati, kuidas öelda, tunnetuslik. Toon veel ühe näite. Hiljuti toimus meedias vaidlus, kui suur peaks olema vangide arv Eestis. Eestis on vangide arv mitu korda suurem kui Skandinaavias, aga turvalisuseni on meil veel pikk maa käia. Nii et ainult karmid karistused või karistuste maksimummäärad ei taga turvalisust ega üldist õiguskuulekust. Pigem on siin oma osa sellel, millest me täna räägime: kuidas seadusi nii luua, et me saaksime neid norme ja tavasid üheselt mõista.
Jevgeni Ossinovski, palun!
Aitäh! Lugupeetud ettekandja! Eile oli meil esimesel lugemisel õppetoetuste ja õppelaenu seaduse eelnõu. See eelnõu ei järginud mitut head õigusloome tava, millest te siin rääkisite, eriti mõjude hindamise osas. Teie allkirjaga kooskõlastuspaber juhtis paljudele neist puudustest ka tähelepanu. Te ütlesite, et te kooskõlastate eelnõu ainult siis, kui arvestatakse sisulisi märkusi. Haridusministeerium siiski ei arvestanud enamikku nendest sisulistest märkustest, aga sellegipoolest läbis see eelnõu valitsuse kooskõlastusringi ja on nüüd jõudnud Riigikokku. Mida võib oodata hea õigusloome tava rakendamisest, kui justiitsministri allkiri valitsuses eriti midagi ei loe?
Aitäh! Meil ei ole valitsuses muidugi võistlust, kelle allkiri rohkem loeb. Valitsus teeb otsused konsensuslikult ja seadused luuakse ikkagi siin saalis, selles majas. Teie olete ju need, kes otsustavad selle üle, milline hakkab õigusakt olema. Ei ole ka ebatavaline, kui mõni minister jääb eriarvamusele. Siis lisatakse see eriarvamus seadusandja jaoks eelnõu juurde, et Riigikogu liikmed saaksid vaadata ja hinnata selle eriarvamuse sügavust. Minu meelest ei tähenda hea õigusloome olulise põhimõtte järgimine isegi võib-olla mitte niipalju seda, et ministeeriumid omavahel vaidlevad. See vaidlus käib nii või teisiti. Oluline on see, et enne, kui asutakse õigusakti looma, oleks selge, kas seda probleemi või konkreetset küsimust on vaja lahendada just selle seadusega, selle konkreetse õigusaktiga, ja kui seda probleemi lahendama asutakse, et siis oleksid hinnatud selle lahenduse mõjud, et oleks teada oodatav eesmärk. Kui probleem on lahendatud, siis peab sellele järgnema analüüs. See on üks osa kogu ahelast. Aga ma arvan, et nüüd on juba teie otsustada, mis sellest konkreetsest õigusaktist saab.
Jaan Õunapuu, palun!
Aitäh! Austatud minister! Viimastel nädalatel on ühiskonnas tekitanud tugevat vastukaja õigus- ja korrakaitseasutuste saamatus inimeste turvatunde tagamisel. Türi linna on hakatud lillepealinna asemel paraku nimetama juba pätipealinnaks. Eile käis kõige kõrgem politseijuht olukorraga tutvumas ja tundub, et vist rahvast rahustamas. Mulle tundub, et see kõik on naeruväärselt hiljaks jäänud. Ma kuulsin möödunud nädalal Eesti Raadio stuudios olles, et olukorda hinnates oli härra Küüt ilmselgelt rahulolematu meie praeguse karistuspoliitikaga, eriti rünnete puhul politseinike vastu. Peaprokurör põhjendas seda kõike väljakujunenud karistuspraktikaga. Härra minister, kas te olete minuga nõus, kui ma väidan, et praegune olukord riivab väga paljude inimeste õiglustunnet?
Austatud minister, hea sõber! Meie sõsarettevõte on mõnes mõttes kirjanike liit, sest me mõlemad kirjutame, toodame tekste. Euroopas on toodetud 150 000 lehekülge õigustekste. Ma ei tea, kui palju oleme tootnud meie. Vähe sellest, kui me tekste ei tooda, siis kirjutab kas Kroonika, Mr. Alex või keegi teine, et näed, Riigikogu ei teinud jälle midagi. Kas sulle ei tundu, et mingil hetkel hakkab meie seaduste maht juba ületama mõistuse piire, et me jõuame nii kaugele, et kirjutad veel ühe seaduse juurde ja siis ei loe neid eelmisi ka enam keegi? Või kuidas? Kui palju, mitusada seadust oleks veel vaja, et Eesti heaks saaks, või oleks vaja mitusada seadust maha võtta?
Aitäh! See on umbes samasugune küsimus, nagu "kus on kurva kodu" või "kes maksab memme vaeva". Sellele on väga keeruline vastata, kui aus olla. Hea õigusloome peaks pürgima selle poole (ma arvan, et me kõik peaksime seda tegema), et seadusi oleks täpselt nii palju, kui vaja, ja nii vähe, kui võimalik. Ega ühiskonna ülereguleerimine ei saa olla eesmärk. Seda oleme öelnud ka hea õigusloome põhimõtetes, et igal konkreetsel juhul tuleb vaadata, kas on vaja seda kitsaskohta ületada seaduse või mõne muu õigusaktiga või on võimalik see probleem lahendada, alustades kas või kogukonna tasandist, omavahelisest koostööst ja rahastamisküsimustest. Kõike ei pea alati seadusega lahendama. Natuke levib ka see eksiarvamus, et kui seadusparandus on töös, küll see siis Eestis kõik probleemid lahendab. Ega tegelikult ju ei lahenda. Nii et minu vastus on, et kindlasti ei maksa seaduste loomisega üle pingutada. Ühiskonnas elavad ikkagi vabad inimesed, kes on ise võimelised oma elu reguleerima. Sellest tulekski lähtuda.
Maret Maripuu, palun!
Aitäh! Hea minister! Seaduste arusaadavus on teema, mis on siin saalis kirgi kütnud ja ka komisjonides arutluse all olnud. Kunagi valmistati ette isegi seaduste arusaadavuse tagamise seaduse eelnõu. Šveitsis on keeleseaduses sätestatud, et õigusaktid peavad olema koostatud kodanikusõbralikus keeles. Kuidas sina meie õigusakte hindad? Kui arusaadavad need on, milline on meie õiguskeel ja mida siin vallas annab ära teha, et kodanikud ei kaugeneks riigist puhtalt sellepärast, et õigusaktidest ei ole võimalik aru saada?
Aitäh! Mina isiklikult pean seda küsimust väga oluliseks. Arvan, et siin annab päris palju ära teha. Uno Mereste võitles omal ajal sellesama eesmärgi eest, et oleks olemas seaduste arusaadavuse tagamise seadus või mis selle idee nimi oligi. Ma arvan, et sellega tuleb igal juhul tegelda. Õiguskeel ei tohi olla ainult juristide omavaheline släng ja n-ö kõrgpilotaaž, millest tavaline inimene ei saa advokaadi abita mitte mingit aimu. Kindlasti mitte. Ma arvan, et Riigikogul on seesama roll: te võtate eelnõu ette ja küsite, mida tegelikult tähendab see, mis siia kirja on pandud. Mina Justiitsministeeriumis kindlasti selle eest võitlen ja tean, et on kolleege, kes ka selle eest võitlevad. Kindlasti tuleb seda tegevust jätkata. Seadus peab olema lihtne, selge ja arusaadav. Ainult nii on võimalik tagada, et inimesed austavad riiki ja õiguskorda.
Paul-Eerik Rummo, palun!
Aitäh! Härra minister! Teie ettekandes äratas minu rõõmsat tähelepanu eriti see koht, kus te rääkisite seaduste pidevast parandamisest. Tõepoolest, siia tuleb sageli eelnõusid, mis seisnevad ühe või teise seaduse muutmises, teinekord tehakse seda väga detailselt. Ma sain teie vastusest kolleeg Gräzinile teie mõttesuunast pisut paremini aimu, aga küsin siiski veel. Kas selle põhjus ei ole seesama asi, et seadused on liiga detailsed ja et suur jagu neist detailidest, mida me kipume seaduse tasemel reguleerima, võiksid äärmisel juhul kuuluda alamatesse aktidesse, kui üldse kuhugi? Mis te arvate, milliseid samme tuleks teha ja kas on paras aeg hakata julgemini liikuma tavaõiguse eelistamise poole, kaalutlusvõimaluste laiendamise poole, kohtupretsedentidele lootmise poole? Või ei ole ühiskond veel selleks valmis?
Aitäh! Mina arvan, et me vaikselt juba sinnapoole liigume. Ka osa heast õigusloomest viitab sellele, et edaspidi tuleb seadusi vastu võtta vaid juhul, kui neid on vaja mõne probleemi lahendamiseks ja need seadused tegelikult probleemid ka lahendavad. Hiljem analüüsitakse, kas need on mõjunud täpselt nii, nagu eeldati. Seadused ei tohi mingi teema puhul olla n-ö poliitiline markeerimine. Mina olen samamoodi veendunud nagu teie (tean seda, olles teie varasemaid tekste lugenud), et kodanikuühiskond, kus kodanikud ise paljusid asju korraldavad ja reguleerivad, on see mudel, mille poole Eesti peaks liikuma. Eesti ei peaks liikuma seadustega ülereguleerimise mudeli poole.
Kalle Laanet, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Hea minister! Õigusteadlaste päevadel on üsna tihti juttu olnud, et me kipume väga kergekäeliselt oma seadusi muutma. Samas ei ole me suutnud piisava põhjalikkusega analüüsida, kas probleemi lahendamiseks on vaja tegelikult seadust muuta või oleks seda probleemi hoopistükkis võimalik lahendada alamaktide muutmise või parema rakendamise teel. Ma olen selle seisukohaga üsna sama meelt. Sa oma ettekandes rõhutasid just nimelt seaduste mõjude analüüsi ja järelkontrolli olulisust. Aga kas te olete mõelnud ka selle peale, et äkki peaks siis, kui ühiskonnas mingi probleem tekib, mingisugune institutsioon analüüsima, kas see on ikka üldse probleem ja kuidas seda probleemi oleks võimalik lahendada? Milline institutsioon see võiks olla?
Aitäh! Hea õigusloome põhimõtted ju sellele viitavadki, et see institutsioon või, näitena öeldes, ministeerium, kelle pädevusse see teema kuulub, peaks kõigepealt esitama küsimused, kas see on üldse probleem, kui ulatuslik see probleem on ja kuidas seda probleemi lahendada. See ongi selle väljatöötamiskavatsuse ja mõjude esimese analüüsi mõte. Tuleb selgitada, keda see probleem puudutab, kas seda on vaja üldse lahendada mõne õigusaktiga jne. Võib-olla on küsimus milleski muus ja ei ole tingimata vajadust õigusakti või seadusmuudatuse järele. See ongi hea õigusloome põhimõtete ning kogu hea õigusloome sisu ja olemus. Selles suunas, ma arvan, peaks Eesti riik liikuma.
Rait Maruste, palun!
Aitäh! See on väga keeruline küsimus. Arvan, et põhiseaduse 20. aastapäeval on akadeemilised arutelud sellel teemal äärmiselt kohased. Seda me oleme ka ise koalitsioonilepingus ja valitsuse nimel deklareerinud. Lisaks on põhiseaduse 20. aastapäevaga seoses plaanis erinevaid üritusi, ka noorema põlvkonna juristidele, kus põhiseaduse väärtusi avatakse ja vaadatakse üle erinevas vormis. Ma arvan, et see arutelu on kindlasti kohane. Mina ei toeta seda, et põhiseadust kergel käel muutma hakata, aga kui on vaja, siis kindlasti tuleb alustada analüüsist ja sealt edasi minna.
Indrek Saar, palun!
Aitäh! Lugupeetud ettekandja! Ma tulen korraks siiski nende tõlgete juurde tagasi. Ma saan aru teie deklareeritud põhimõtetest, mis puudutavad riigikeelt ja tõlget. Aga kui me vaatame tegelikku olukorda, siis me näeme, et suur osa Eesti elanikest, kes siin iga päev toimetavad ja tegutsevad, ei valda eesti keelt piisavalt, et lugeda seadusi eesti keeles. Ka ei pruugi nad vallata küllaldaselt inglise keelt, et lugeda seadusi inglise keeles. Samas puutuvad need inimesed iga päev, näiteks liikluses, kogu ülejäänud ühiskonnaga kokku. Nad peaksid olema teadlikud vähemalt sellest, millised muudatused on tehtud uues liiklusseaduses, et nad ei oleks meile kõigile ohtlikud. Kas ei oleks siiski otstarbekas kaaluda selliste oluliste seaduste ametlikku tõlkimist vene keelde?
Aitäh! Nagu ma ütlesin, on olemas ülevaated. Olulisematest muudatustest antakse teada ju nii brošüüride kui ka infokanalite kaudu. Aga seadused on Eestis siiski eesti keeles, riigikeeles. Kui küsida, kas inimesed saavad nõu ja õigusabi, siis julgen öelda, et selle aasta Justiitsministeeriumi eelarves oli kõige suurem summa ette nähtud tasuta õigusnõustamise eelarve suurendamiseks. See nõustamine on mõeldud just vähekindlustatud inimestele ja nendele inimestele, kellel võib-olla on raskusi õiguse mõistmisega või kes vajavad esialgset abi ega soovi selle eest kohe maksta. See oli enim suurenenud summa meie eelarves 2012. aastal. 2013. aastal see summa taas kord suureneb. Ma olen pidanud isiklikult oluliseks, et inimestel oleks võimalik saada tasuta õigusabi, eeskätt just vähekindlustatud inimestel ja nendel inimestel, kellel pole võimalik kohe õigusasjatundja poole pöörduda. Nii et igal juhul hoolitsetakse ka selle eest, et inimesed ei jääks ilma õigusnõuta.
Austatud justiitsminister, ma tänan teid ettekande ja vastuste eest! Rohkem küsimusi ei ole. Head ametikaaslased, avan läbirääkimised. Palun Riigikogu kõnetooli Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsiooni esindaja Marko Pomerantsi!
Tere päevast, hea eesistuja! Lugupeetud kolleegid! Hea justiitsminister! Mina tean, kus on Kurva Kodu. See on Rakveres, Tallinna tänaval majas nr 60. See on väga hea toidukoht. Ma olin natuke kimbatuses, kui ma tänast etteastet ette valmistasin, sest ma ei olnud väga kindel, kas ma peaksin kasutama rebimistehnikat või tegema hoopis nukuteatrit, et kuidagi illustreerida hea õigusloome tava, või oleks parem teha kaarditrikke, laenates kaardid oma pinginaabrilt Sven Sesterilt, kes, muide, alates eilsest on Euroopa meister bridžis. Palju õnne talle! Aga ma arvan, et me jääme läbirääkimistel tavapärase stiili juurde, katsume suuliselt öelda, mis meil öelda on. Kui meil on siin väga palju loovaid tegelasi, siis Riigikogu juhatus teeb meile äkki väikese loovtoa, kus me saame tegelda keraamika ja siiditrükiga. Nüüd seadusloomest. Kui vaadata seda, kui üldine või konkreetne üks seadus olla saab, siis ega siin absoluutset tõde olemas ei ole. On muidugi olemas seadusaktid, kus konkreetsus kas või mingisuguse numbrilise näitaja kujul on väga vajalik. Samas ei tohiks me tõepoolest tekitada seda, et püüame seaduses ette näha iga jumala olukorra ja satume kohe kimbatusse, kui mõni olukord on analüüsimata jäänud. Seetõttu on hea üldistustaseme säilitamine üks oluline märksõna. Mõjudest rääkides tuleb öelda, et kindlasti peab neid ette nägema ja analüüsima, aga eks alati ole tõe kriteerium ikkagi praktika. Me kevadel arutasime riigilõive tsiviilkohtumenetluses ja tegime samuti analüüsi, mis juhtuma peaks. Iga kord kohe ei saagi aru, mis juhtub. Näiteks, kuigi seadus on nüüd paar kuud kehtinud, võib eelmise nädala reede seisuga öelda, et oodatu ei ole veel rakendunud ehk pöördumised kohtu poole ei ole kasvanud, on hoopiski vähenenud. Aga kas me saame seda öelda samamoodi aastal 2013, eks seda näeb. Kuid loomulikult, me peaksime võimalikult paljud mõjud eelnevalt läbi analüüsima. Siin on räägitud tohutust seaduste voost. Ma arvan, et kunagi ei ole võimalik Eesti Vabariigis ületada seda aega, mis oli aastatel 2003–2004, kui me valmistusime astuma Euroopa Liitu. Nii et minu arvates ei ole Riigikogu praegu võimalik seadusloomega üle koormata. Sellist valitsust, kes seda teeks, pole olemas ja sellist valitsust pole tarvis ka. Kindlasti ei ela me ka ise ju enam selles ajas, mis oli 1990. aastate alguses, kui Riigikogu liikmed käärisid käised üles, töötasid öö läbi ja nende tööhoog ei vaibunud enne, kui eelnõu oli valmis kirjutatud. Üleüldse on see kindlasti debati küsimus, kui valmis peab olema üks eelnõu, mis Riigikokku tuuakse. Õigusloomejuristid – see on väga tore, kaasamine on lausa vajalik ja ettepanekuid võib tulla ka 800, nii nagu juhtus avaliku teenistuse seadusega, aga ma arvan, et Riigikogulegi peab tema roll jääma. Kindlasti on seaduseelnõudes poliitilisi kohti, kus otsustamine tulebki seadusandja kätte anda ja päeva lõpuks, nagu paljud meist armastavad öelda, president vaatab, et meie poliitilised plaanid oleksid kenasti kooskõlas põhiseadusega. Ma võtan igaks juhuks kaks minutit juurde.
Kaks minutit juurde.
Mis puudutab veel Riigikogu rolli, siis me kõik oleme siin rahvaesindajad. Meid küll aitavad juristid, aga eks me peame igaüks, hoolimata oma akadeemilisest haridusest või selle puudumisest, suutma ka selles heas õigusloomes head olla. Kindlasti ei tule sellist aega, nagu loodab hea professor Igor Gräzin, et tuleb seaduste tühistamise kobarseadus, millega kõik mõttetud seadused korraga, ühe seadusega ära tühistatakse, sest selline kobarseadus oleks vastuolus hea õigusloome tavaga. Mis puudutab keeleküsimust ja seaduste kättesaadavust, siis kindlasti on liiklusseadus üks hea näide. Praegu on võimalik raamatupoodidest saada nii vene- kui ka eestikeelset seadust. Ettevõtjad on selle töö kenasti ära teinud. Iseküsimus on see, kui paljud eestimaalastest, eestlastest, iga päev liikluses osalejatest pärast seda, kui liiklusseaduses on muudatusi tehtud, seda loevad. Sageli arvavad inimesed lihtsalt, et küll ikka kuidagi läbi saab. Ma arvan, et me oleme läinud ajaga paremaks ja seda juhtub meiega veelgi! Aitäh!
Aitäh! Palun Riigikogu kõnetooli Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esindaja Neeme Suure! Kaheksa minutit.
Härra juhataja! Lugupeetud kolleegid! Mis on see dokument, mille elluviimise kohta me ülevaadet kuulsime? Nagu võime lugeda dokumendist endast, on õiguspoliitika arengusuundade eesmärk määrata tegevuskava õigusaktide kvaliteedi parandamiseks. Esmalt ütlen, et seda tegevuskava oli tõesti vaja, olgugi et ka justiitsminister ise on tihti rõhutanud, et ei tohiks tõtata uusi normatiive ja regulatsioone looma, kui edu võiks saavutada olemasolevaid paremini ja tõhusamalt ellu viies. Dokument, mis määrab kindlaks tingimused, millele õigusaktid peavad vastama, oli ja on ka senini Riigikogus menetletavate eelnõude normitehnika eeskiri, mis sündis aastal 1993 ning mis sõnastati uuesti aastal 2001 ja 2011. Kõik see, millest me täna oleme rääkinud – mõjude hindamine, kaasamine, sõnastamise selgus –, on seal kirjas. Tegelikult küll, jah, mitte strateegilise ega põhimõttelisena, vaid normatiivsena. Paraku ei osutunud normatiiv piisavaks. Kobareelnõud, arusaamatud tekstid, huvirühmade ignoreerimine, vähene kaasatus, ebapiisav mõjude hindamine ja ülereguleerimine olid ja on paraku siiani seadusloome igapäevane probleem. Alates 2007. aastast on aktiivselt kasutuses väljend "hea õigusloome tava" ning eelmise, 2011. aasta algusest on see valatud ka Riigikogu otsuse vormi. Õiguspoliitika arengusuundade kui dokumendi väärtus seisneb kahes aspektis. Esiteks, õigusloome aluspõhimõtted korratakse selgelt ja üheselt arusaadavalt üle. Teiseks, Vabariigi Valitsusele antakse selge tegevuskava. Kui arengusuunad oleksid piirdunud deklaratiivsete põhimõtete loeteluga, siis oleksid väga kurjad kriitikud võinud väita, et tegemist on silmakirjaliku kattevarjuga, mis võimaldab susserdamist jätkata. Nüüd aga saame hinnata reaalseid toiminguid ja ülesandeid, mis tähtajalistena Riigikogu otsuses kajastuvad. Kuna tegemist on Riigikogu kehtestatud tegevuskavaga, siis on Riigikogul oluline jälgida, kuidas seda tegevuskava ellu viiakse. Justiitsminister rääkis täna pikalt põhimõtete olulisusest ja sellest, et sellel aastal on esitatud juba seitse seaduseelnõu väljatöötamise kavatsust ning loodetavasti jõuab iga ministeerium sellel aastal esitada vähemalt ühe. Aga õiguspoliitika arengusuundades on üheksa konkreetset ülesannet, mis pidid olema täidetud 2012. aasta lõpuks, Riigikogus ettekande tegemine veel sellele lisaks. Jah, ülesandeid küll täidetakse, kuid paraku saime täna teada, et 2012. aastaks seatud ülesannete elluviimisega ollakse alles poole peal. Justiitsministeeriumil seisab ees väga tihe aastalõpp, kui tahetakse vähegi graafikus püsida. Tegelikult ei täideta tegevuskava vaid linnukese pärast, et oleks võimalik ette kanda, et see või teine asi on tehtud. Vaja on siiski hea õigusloome põhimõtete rakendamist ja rakendumist õigusloomes. Selles osas on asi paraku kurvem. On 2012. aasta sügis, poolteist aastat on möödunud õiguspoliitika arengusuundade vastuvõtmisest. Koalitsiooni tööstiili võib iseloomustada sõnadega "eesmärk pühitseb abinõu". Vajaduspõhisus hakkab saama lausa hüüdlauseks. Ühe käega luuakse hea õigusloome põhimõtteid ja teise käega, vastavalt vajadusele, ignoreeritakse neid. Räägime kaasamisest. Õigemini, millisest kaasamisest me saame rääkida kodualuse maa maamaksu kaotamise eelnõu puhul? Alles teisipäeval kordas peaminister üle põhitõe: seadust muudeti Tallinna ohjeldamiseks. Iga kohalik omavalitsus saab aru, et pakutud kompensatsioonimehhanism on puudulik ja vähendab omavalitsuste suveräänsust. Endine õiguskantsler Allar Jõks on kasutanud väljendit "paheline seadusandlus". Kas maamaksuseaduse muutmise puhul võime kasutada sama väljendit? Millisest ühiskonna sidususe suurendamisest või legitiimsusest saame rääkida kollektiivlepingu seaduse muutmise, töötuskindlustuse põhimõtete muutmise või kõrgharidust käsitlevate seaduste muutmisega seoses? Koalitsiooni teerull ei sõitnud üle mitte pelgalt opositsioonist Riigikogu saalis, vaid tänavatele kogunenud rahvamassidest, kui piltlikult väljendada. Kui kõnelda kobarseadustest, siis äsja me menetlesime riigilõivude muutmist, kohtunike pensioniiga ning kohtutäiturite ja Justiitsministeeriumi suhteid. Seda kõike ühes eelnõus. Valdkond oli üks, aga teemad täiesti erinevad. Või räägime mõjude hindamisest. Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse eelnõu seletuskirjas on must valgel kirjas, et eelnõu ei too koolipidajale kaasa lisakulusid. See ei vasta tõele. Eile käsitlesime õppetoetuste ja õppelaenu seaduse eelnõu, kus ilmselgelt ei arvestata seda, kuidas seadus mõjub vähem kindlustatud elanikele ja kõrghariduse kättesaadavusele. Millisest selgusest ja arusaadavusest me saame seadustes rääkida, kui "perekond" ja "leibkond" on igas seaduses erinevad mõisted? Kujutage ette dialoogi noorte inimeste vahel: "Kallis, me võiksime abielluda ja perekonna luua." – "Oi, aga millist perekonda sa silmas pead, kas perekonnaseaduse, õppetoetuste ja õppelaenu seaduse või sotsiaalhoolekande seaduse mõistes?" Head kolleegid! Õiguspoliitika arengusuunad on ülioluline dokument. Ootused on tõesti suured. Pean esitama küsimuse: kas justiitsminister suudab tegevuskava ellu viia, kas dokumendis rõhutatud põhimõtted saavad ka tegelikult igapäevase õigusloome lahutamatuks osaks? Seda kõike ei pea ma küsima mitte sellepärast, et opositsiooni esindaja peab valitsuskoalitsiooni tegevuse suhtes ilmtingimata kriitiline olema, ja mitte ka sellepärast, et tegelikult on põhjust kriitiline olla, vaid sellepärast, et selle dokumendi elluviimisest sõltub otseselt poliitika, poliitikute ja Riigikogu maine ning rahva usaldus oma valitud esindajate vastu. Aitäh!
Aitäh! Palun ettekandeks Riigikogu kõnetooli Reformierakonna fraktsiooni esindaja Väino Linde!
Hea istungi juhataja! Head kolleegid! Meie fraktsioon tunnustab päris tõsiselt seda tegevust, mida Vabariigi Valitsus on alustanud Riigikogu eelmise koosseisu viimastel päevadel vastu võetud programmdokumendi "Õiguspoliitika arengusuunad aastani 2018" elluviimiseks. Täna juba mainiti siin, et meie kunagine hea kolleeg, akadeemik Uno Mereste, kes on nüüdseks manalamees, viitas aastaid tagasi sellele, et seadustest arusaamine ei tohi olla ainult kõrgesti haritud juristide pärusmaa, vaid seadus peab olema lihtne ja selge. Needsamad põhimõtted on ju ka õiguspoliitika arengusuundadesse sisse kirjutatud. Õigusaktide niisugusel moel koostamise ja rakendamise kaudu tuleb välja see poliitiline tahe või suund, mida koalitsioon on otsustanud ellu viia või millesse soovib oma jõu panustada opositsioon või kogu Riigikogu, 101 liiget peaaegu et korraga, ka selliseid asju on olnud. Aga näete, aabitsatõdesid on tarvis korrata. Seetõttu on väga hea, et me sellesse otsusesse sättisime selle, et igal aastal sügise paiku tuleb siia justiitsminister ja räägib meile, kuidas just nimelt valitsus on neid arengusuundi täitnud. Me ju ei kahtle keegi, et valitsusel on keskne roll õigusaktide väljatöötamisel ja nende mõjude hindamisel. Enamik õigusakte algatataksegi ju Vabariigi Valitsuses. Aga ka nende õigusaktide kohta, mida esitavad Riigikogu liikmed, komisjonid ja fraktsioonid, me küsime alati Vabariigi Valitsuse arvamust. Mina ega meie fraktsioon ei ole samamoodi nõus sellega, nagu meie siin teerullina sõidaksime üle kõikidest seisukohtadest, mis ei tule mitte siit Riigikogust, vaid tulevad kolmandast sektorist, kodanikuühendustelt, asjast huvitatud isikutelt, kes on mingil moel seotud eelnõuga või tulevikus seadusega. Aga selge on ka see, et kõiki neid arvamusi ei saa üheselt arvestada. See ei oleks siis seadus. Lõpliku vastutuse peab ikkagi võtma Riigikogu, tegelikult vähemalt Riigikogu 51 liiget, kes saavad selle seaduse vastu võtta. Väikestest asjadest saavad alguse suured teod. Meile kõigile oli omal ajal üllatuseks see, et näiteks Riigikogu Kantselei normitehnika eeskiri ei vastanud sellele, mis Riigikantselei normitehnika eeskirjas kirjas oli. Neid sätteid oli väga raske omavahel ühildada. Sõltumata sellest, kes parasjagu moodustasid riigis valitsuskoalitsiooni, oma poliitilisi seisukohti tahtsid kõik õigusaktide kaudu ellu viia. Veel kord: jõudu tööle valitsusele! Ma usun, et me saame aasta pärast selle otsuse valguses rääkida juba märksa konkreetsematest asjadest. Täna oli tegemist siiski alles suundade, esialgsete seisukohtade loeteluga. Aitäh!
Aitäh! Rohkem kõnesoove ei ole, sulgen läbirääkimised. Ma tänan justiitsminister Kristen Michalit! Tänan kõiki Riigikogu liikmeid, kes esinesid küsimuste ja sõnavõttudega! Päevakorrapunkti käsitlemine on lõppenud. Head ametikaaslased, tänane istung on lõppenud. Ma tänan teid ja soovin teile jõudu teie töös! Istungi lõpp kell 11.42.
Aitäh, härra juhataja! Lugupeetud minister! Õiguspoliitika arengusuunad sisaldavad üheksa konkreetset ülesannet, mis tuleb täita 2012. aasta lõpuks. Kas saate äkki anda ülevaate, millistega nendest on reaalselt võimalik selle aasta lõpuks toime tulla ja millistega ei ole? Näiteks tuleb luua Euroopa Liidu õigusloomes osalemise kord, Euroopa Liidu õiguse ülevõtmise kord, eelnõude avalikuks arutluseks esitamise ja arutelu tulemuste Riigikogule esitamise kord jne.
Aitäh! Mul on olemas üks isegi veel põhjalikum tabel, kus on mitmel leheküljel kirjeldatud, mis ülesanded on täidetud ja mis on täitmisel. Ma ei hakka seda ette lugema, sest aeg on piiratud. Ma olen heameelega valmis selle teile andma või teile selle kättesaadavaks tegema.
Andres Anvelt, palun!
Aitäh, härra juhataja! Hea minister! Sa rääkisid oma ettekandes väga õigesti vajadusest tõhustada Eestis õigusloomekorralduse terviklikkust. Ütlesid, et see on järgmine oluline suund. Aga tihtipeale teeb muret õiguse rakendamise terviklikkus, see, kas ministeeriumid suudavad või ei suuda koostööd teha. Ma toon näiteks metallivarguste temaatika. Ma väidan, et seadused on olemas, aga see funktsioon on killustunud Siseministeeriumi, Keskkonnaministeeriumi ja võib-olla veel mingite ametkondade vahel. Kokku võttes on olnud hea õigusloome ja on olemas hea õigus, aga selle rakendumine takerdub koostöö puudumise taha. Kas Justiitsministeerium plaanib selles valdkonnas koordineerivat tegevust, et heale õigusloomele järgneks ka hea õiguse rakendus?
Nagu ma ettekandes ütlesin, me alustame sellest, et õigusloome oleks ühtlase ja sarnase kvaliteediga. See tähendab selle ülevaatamist, kuidas on ministeeriumis tagatud kvaliteedikontroll, et õigusloome poliitilised või tehnilised valikud oleksid sarnased. Me tegeleme praegu selle poolega. Mis puudutab seda, kuidas asutused koos töötavad, siis kui see meie haldusalasse puutub, kavatseme sellesse kindlasti panustada. Ma olen teiega nõus, et Eesti on nii väike, et me ei pea avalikku sektorisse juurde looma asutusi, mis koordineeriksid teisi asutusi, vaid pigem peaksid ametkonnad koostööd tegema. Siin meil poliitilisi erimeelsusi ei ole.
Arto Aas, palun!
Suur tänu põhjaliku ettekande eest! Minu küsimus puudutab õigusloome kvaliteeti. Kauem Riigikogus olnud kolleegid on öelnud, et iga aastaga on see kvaliteet paremaks läinud. Seda on hea kuulda. Aga näiteks kevadisel istungjärgul tuli Kaitseministeeriumist Riigikogu menetlusse üks kaitseväeteenistust käsitlev eelnõu, mille eesmärk oli igati üllas ja loogiline, aga kus pidi tegema ligi 200 tehnilist muudatust ja parandust. Seal oli väga palju tehnilist praaki. Mis sellist praktikat tulevikus vältida aitaks? Kas siin on puudujääke ministeeriumide koostöös või tuleneb see probleem teatud ministeeriumide nõrgast mehitatusest õigusloomespetsialistidega?
Aitäh! See on üks selline teema, mida ma oma ettekandes puudutasin. See küsimus tekib ilmselt ka praktika käigus. Ma konkreetset eelnõu isegi ei käsitle ega soovi kindlasti etteheiteid teha. Aga kui teema on varem huvirühmade, asjatundjate, ekspertide, teadlaste ja praktikutega läbi arutatud, siis on seadusandja aruteludes vaja vähem teha, nagu te ütlesite, tehnilisi muudatusi. See ongi tegelikult hea õigusloome üks mõte: kõik võimalikult avalikult ja avatult läbi arutada. Ma juhin tähelepanu natuke kõrvalisele teemale, aga mulle tundub, et võib-olla ilmaasjata peljatakse huvirühmadega suhelda. Tihtipeale tekib mulje, nagu ei julgetaks nii palju suhelda inimestega, kes majanduses või mingis muus valdkonnas tegevad on. Kaitseministeeriumist rääkides olen täiesti kindel, et kaitseväelaste suhted oma valdkonna ekspertidega on laitmatud. Oluline on eelnev töö, mis tuleb ära teha. Julgen tuua näite, et avaliku teenistuse reformi kohta tuli kokku 800–900 muudatusettepanekut, millest jäi arvestamata 100–150. See näitab, et töö peab olema piisavalt pikaajaline ja kõik asjad tuleb läbi käia. See ongi see kvaliteedi tagamine. Aga heas õigusloomes on veel tähtsam see, et need muudatused tehakse ära enne, kui seadus vastu võetakse. Palju hullem oleks, kui neid 200 või 20 muudatust peaks hakkama tegema peale seaduse vastuvõtmist ja tuleks seadust parandama hakata.
Igor Gräzin, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Hea minister! Minu küsimus käsitleb Eesti põhiseadust. Viimasel ajal on terve hulk õiguseksperte avaldanud arvamust, et põhiseadus tuleks nüüd, kui me oleme Euroopa Liidu ja euroala liige, üle vaadata või lausa ümber kirjutada. Missugune on teie seisukoht selles küsimuses?
Aitäh! Austatud minister! Need ideed, mõtted ja suunad, mis te esile tõite, väärivad igati tunnustamist ja heakskiitmist. Kui te suudate need kõik ka ellu viia, on tehtud suur samm parema ja paremini toimiva õigusriigi poole. Jõudu teile! Aga ka te ise märkisite, et lõppkokkuvõttes võtab õigusakti vastu Riigikogu. Meie kanname vastutust selle eest, milline seadus rahva ette läheb ja kas seda kritiseeritakse või ei. Kuidas te hindate Riigikogu tehnilist võimekust ja õigusteaduslikku pagasit, selleks et Riigikogu saaks ise eelnõusid algatada, neid menetleda ning korralikku, hästi mõistetavasse ja ootuspärasesse vormi viia?
Aitäh! Mina julgen öelda, et ajaga on Riigikogu ilmselgelt järjest kompetentsemaks muutunud. Võib-olla on see paratamatu protsess, aga mulle tundub, vähemalt visuaalse mulje põhjal, et igas järgmises koosseisus on järjest rohkem juriste. See on paljude riikide parlamentides ja üldse poliitikas nii. See selleks, ega ainult juristid ei pea seadusi tegema. Küsimuse esimese osa juurde tulles ütlen, et neid põhimõtteid on võimalik rakendada sellisel juhul, kui terve valitsus, kogu ametkond ja ka parlament koos nende nimel töötavad. Siin on vastus ka küsimuse teisele poolele. Parlament saab täitevvõimu selle heaks kasutada, mida ta väga aktiivselt teebki. Ta tellib analüüse ja kokkuvõtteid ning küsib, kui tõsine üks või teine probleem on. Kui selgub, et probleem on parlamendis arutamise vääriline, siis parlament algatab probleemi lahendamise. Ma näen siin pigem head sümbioosi. Aga kui parlament vajab või soovib oma seadusloomelise võimekuse suurendamiseks mingeid ressursse, siis see kõik on ju parlamendi kätes. Lõppkokkuvõttes otsustate teie siin saalis, kuidas selle teemaga edasi minna.
Yana Toom, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Hea minister! Ma küll kuulsin teie vastust kolleeg Alliku küsimusele, kuid ma siiski täpsustan. Kolleeg Allik küsis nimelt, kas poleks võimalik või vaja tõlkida Eesti seadusi vene keelde. Nagu me kõik teame, iga kolmas Eesti elanik (seda ütles meile rahvaloendus) tunnistab, et tema emakeel on vene keel. Teie ütlesite täpselt kolm minutit ja kümme sekundit tagasi, et seadus peab olema lihtne, selge ja arusaadav ning ainult sellel juhul seda seadust austatakse. Kuidas kavatsete te kõike seda täita venekeelsete elanike puhul, kes võib-olla ei valda väga hästi eesti keelt?
Aitäh! Eesti riigi töökeel on siiski eesti keel. Ärgem seda siin saalis unustagem. Sellest lähtuvalt seadusi ka tehakse. Aga loomulikult peame seaduse lihtsuse ja selguse nimel edasi pingutama. Ma ei väida, et kõik seadused on ideaalsed. Kindlasti on meil pikk tee käia. Ma kavatsen omalt poolt Justiitsministeeriumis nii palju kui võimalik seda tagada. Ma arvan, et hästi palju on ka teil võimalik siin saalis teha, vaadates, et seadused oleksid arusaadavad. Mis tõlkimist puudutab, siis võin lisada (mul täpseid arve kahjuks kaasas ei ole), et seaduste venekeelsete kokkuvõtete vastu on läbi aegade üsna vähe huvi tuntud. Riigi Teataja on sellist teenust pakkunud, kuid see huvi aja jooksul kahjuks vähenes. Seetõttu seda teenust enam ei pakuta ja ka praktilist vajadust selle järele pole olnud.
Valeri Korb, palun!
Aitäh, härra juhataja! Lugupeetud härra minister! Juba aastaid on justiitsminister Riigikogus rääkinud kriminaalpoliitika arengusuundade täitmisest. Te ütlesite, et täna on esimene kord, kui justiitsminister esineb ettekandega õiguspoliitika arengusuundade elluviimise kohta. Ma leian, et see on nagu uus raamat, esimene lehekülg. Sellega seoses on mul teile küsimus. Kas võib nii aru saada, et kriminaalpoliitika arengusuundade täitmise kohta justiitsminister siin saalis enam aru ei anna?
Aitäh! Mina ei oska küll sellist järeldust teha. Võib-olla on meie loogikad erinevad. Konkreetsete valdkondade arengusuundade täitmisest kannab minister ette selle kohaselt, kuidas seadusandja on soovinud või milline on ühiskondlik kokkulepe. Praegu on kokkulepe, et justiitsminister räägib õiguspoliitikast ja kriminaalpoliitikast, nii et ta teeb seda ilmselt ka tulevikus.
Eldar Efendijev, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Austatud minister! Ma jätkan sellel teemal, mida käsitlesid Jaak Allik ja Yana Toom. Esiteks, ma ei ole teiega nõus, et seaduste venekeelset tõlget halvasti kasutati. Tegelikult oli nii, et see andis päris suurele hulgale inimestele võimaluse seadustega kiiremini tutvuda, aga töös ja praktikas kasutati muidugi eestikeelset originaalvarianti. Praegu seda mitteametlikku tõlget pole, neid tõlkeid on mitu ja võib tekkida väga palju probleeme seoses sellega, et seadust saab kommenteerida nii või naa. Mis te arvate, kas see on riigil ikkagi hea idee, mitte tõlkida seadusi nende inimeste jaoks, kes moodustavad elanikkonnast kolmandiku?
Aitäh! Me mõlemad saame ju aru, et Eesti riigi töökeel on lõppkokkuvõttes siiski eesti keel. Me peame pürgima selle poole, et inimesed saaksid selles töökeeles õigusakte käsitleda, saaksid kvaliteetset õigusabi jne. Mida avalik sektor on siin teinud? Õigusabi ja juhised konkreetsete juhtumite kohta on kättesaadavad ka teistes keeltes. Õigusakte tõlgiti vene keelde aastaid tagasi. Veel kord palun vabandust, et mul ei ole neid konkreetseid arve kaasas! Aga ma olen selle probleemiga ka varem tutvunud, kuna Keskerakond on seda küsimust varemgi tõstatanud. Tõlkimine siiski aja jooksul vähenes. Tellijaid, kes soovisid seaduste venekeelseid tõlkeid, jäi vähemaks. Nii et nii praktika kui ka seadusruum määravad, et Eesti riigi töökeel on eesti keel, suund on üks. Me vähemalt praegu ei plaani hakata õigusakte vene keelde tõlkima.
Priit Toobal, palun!
Aitäh! Mulle jäi pisut ebaselgeks, milline täpselt oli see praegune olukord, millest te jutustasite. Aga mis puudutab rünnet ametnike, ka politseiametnike vastu, siis ükski riik ei saa seda sallida. See ei ole kindlasti heakskiidetav. Eestis on sellised ründed rangemini karistatavad kui teiste isikute ründamine. Nii et karistatav see tegu on ja neid inimesi, kes politseinikke ründavad, karistatakse. Ei saa öelda, et keegi jääks ilma karistuseta. Mis puudutab karistusmäärasid ja seda, kas nendel rünnetel on mingeid põhjusi, siis tegelikult on see analüüsiküsimus. Kui vaadata üldisi numbreid, siis kuritegude üldine arv Eestis väheneb. Kui vaadata trende, siis isikuvastaste kuritegude osakaal on pigem suurenenud. Eksperdid seostavad seda sellega, et alkoholi tarbitakse rohkem. Kui masu ajal muutus alkoholi tarbimine absoluutnumbrites väiksemaks, siis nüüd on see suurenenud. Küll aga on vähenenud raskemate isikuvastaste kuritegude arv. Kuritegevuse trendide analüüsiga tegeldakse pidevalt. Kui võimuesindajat rünnatakse, siis tuleb vaadata, mis on selle põhjus, kas politseil on vaja teha taktikalisi muudatusi või on vaja teha seadusandlikke muudatusi. Paljud küsimused ongi sellised, mida tuleb koos analüüsida. Me kindlasti teeme politseiga siin koostööd.
Neeme Suur, palun!