Den innkalte vararepresentant for Rogaland fylke, Ingrid Fiskaa, har tatt sete. Man fortsatte behandlingen av
Jeg vil gjerne ta opp et par ting som jeg ikke fikk tatt opp i mitt hovedinnlegg. Først til kirkestatsråden: I debatten om trosopplæringen var Stortinget opptatt av evaluering av reformen, ikke minst av underveisevaluering. Jeg merket meg at også statsråden er opptatt av dette, og var det i sitt innlegg. En samlet komite var den gangen opptatt av at trosopplæringen skulle få en bredde som sikret at den favnet mange barn og unge. Jeg har derfor lyst til å be statsråden om å utdype noe hvordan hun ser at denne viktige underveisevalueringen bør og kan gjennomføres, og hva som er tenkt fra statsrådens og departementets side om dette. Selv om det er for tidlig å gjennomføre evalueringen, er det ikke for tidlig å planlegge den og begynne forberedelsene. Dette med kirkevedlikehold har også vært oppe i debatten. Da har jeg lyst til å fortelle Stortinget og statsråden at noen steder blir virkelig kirkene rehabilitert og oppusset. I går var jeg på gudstjeneste i min hjemlige kirke, Gjerstad, som er gjenåpnet etter å ha vært stengt et år etter å ha blitt rehabilitert for 5 mill. kr, vesentlig gjennom kommunale og innsamlede midler. Så der hvor det er vilje, er det muligheter. Så til et par saker under Utdanningsdepartementet. Jeg vil peke på at Stiftelsen Arkivet nå endelig får en egen budsjettpost. Stiftelsen Arkivet er en viktig institusjon for å formidle okkupasjonshistorie til barn og ungdom. Hvert år besøker svært mange skoler fra Sørlandet Arkivet og får innsyn i vår nære forhistorie. Det er viktig at driften sikres forutsigbarhet gjennom opprettelsen av egen budsjettpost. Det skjer nå. En av de fem grunnleggende ferdigheter nedfelt i St.meld. nr. 30 er det å kunne beherske digitale verktøy. Dette er et område hvor mange elever har større kompetanse enn sine lærere. Det er derfor viktig at lærere kan få et kompetanseløft innenfor dette området. Gjennom de siste årene er det utviklet et utmerket kompetanseprogram ved Høgskolen i Agder, LærerIKT, som svært mange lærere har deltatt i. Evalueringene fra deltakerne er svært gode. Jeg vil gjerne peke på den merknad som komiteen har når det gjelder LærerIKT og digital kompetanse. I alle budsjettdebatter de siste årene har friskolekapitlet vært et tema. Det forbauser meg at opposisjonen på venstresida ikke vil ta innover seg at vi har et regelverk, vedtatt av Stortinget, som krever en viss bevilgning. Bevilgningen over dette kapitlet er regelstyrt. En reduksjon av beløpet her vil derfor måtte bety enten en bevisst underbudsjettering eller at lovverket og regelverket må endres. Regelverket vil ikke bli endret i 2005. Derfor vil opposisjonen her bedrive en bevisst underbudsjettering. Jeg beklager det som en slett måte å drive budsjettarbeid på. Til slutt: Representanten Bekkemellem Orheim sa i sitt innlegg at regjeringspartiene i en merknad sier at SFO kun er et oppbevaringssted for barna. Det er en uttalelse som jeg ikke kan se i min utgave av innstillingen. Jeg tror heller ikke at representanten Bekkemellem Orheim finner den i sin.
Jeg er svært glad for at det ble et forlik mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, som blant mange gode tiltak også fant penger til de landslinjene vi har. Dette er skoler hvor motivasjonen er på topp, både hos de ansatte og, spesielt, blant elevene. Her lærer elevene bl.a. å håndtere kompliserte store og små anleggsmaskiner og trailere. De sprenger og bygger og frakter alt som fraktes kan, og når de er ferdige, står arbeidsgiverne klare, og de får jobb. Derfor er landslinjene med på å bygge opp landet. Anleggsbransjen trenger en årlig rekruttering på anslagsvis 500–600 anleggsmaskinførere og reparatører. Hadde det ikke vært for disse linjene, hadde det vært svært vanskelig å dekke denne etterspørselen. Plan- og bygningsloven stiller strenge og klare kvalitetskrav til dem som skal utføre anleggsarbeid. Krav til godkjent sikkerhetsopplæring er en del av dette. Fagbrev er en nødvendighet for å håndtere de dyre og kompliserte maskiner man har i dag. For Distrikts-Norge, med store avstander, hvor busser og lastebiler er en nødvendighet, er det svært viktig at linjene beholdes. Her kan f.eks. Våler videregående skole i Hedmark nevnes som en av dem som gjør en kjempejobb og er med på å utdanne gutter og jenter som næringslivet etterspør. Uten denne og de andre linjene ville bl.a. transportbransjen hatt store problemer med å få dyktige sjåfører til sine biler og arbeidsplasser. De negative ringvirkninger dette kunne ha gitt, ville ha vært katastrofale for distriktene. Veiene våre ville da ganske snart ha blitt fylt opp av utenlandske lastebiler fra Øst-Europa, med de problemer dette ville gitt. Derfor var det med stor glede Distrikts-Norge så at det ble et forlik nettopp på dette med landslinjer. Et annet moment som tilsier at det er behov for disse linjene, er Nasjonal transportplan, hvor det sies både at det skal bygges nye veier, og at gamle skal utbedres. Til dette trengs bl.a. gode sjåfører, med god utdanning og gjerne noe lokal tilhørighet. Vi får nå håpe at pengene til disse linjene blir mer langsiktige enn de har vært. Det er bare noen få år siden vi hadde samme debatten, også da ble Fremskrittspartiet redningen. Med mer langsiktighet får skolen og de ansatte mer ro til å planlegge og til å gjøre en enda bedre jobb. Elevene vet at de får en skoleplass de ønsker, næringslivet vet at de får dyktige folk etter hvert som behovet er der, og Norge slipper å ta inn utenlandsk arbeidskraft til noe vi kan produsere selv.
Komitelederen, Rolf Reikvam, summerte opp sitt innledningsinnlegg og sin gjennomgang av utdannings- og forskningspolitikken med at dette viser at Regjeringen og regjeringspartiene ikke har vilje til å satse på utdanning og forskning. Fra mitt ståsted er det ingenting som er mer feil enn en slik konklusjon. Det er nesten slik at jeg må undres på om vi har vært til stede i samme komite og samme storting de fire siste årene. Jeg synes også det som er kommet fram i dagens debatt, viser at konklusjonen til Reikvam er fullstendig feil. Best ble det kanskje illustrert av representanten Bjørnstad, som ved henvisning til forrige forskningsmelding i Stortinget refererte til hva arbeiderpartiregjerningen hadde beregnet skulle være veksten i norsk forskningsbevilgning for å komme opp på OECD-nivå. Han sa da fra talerstolen på Stortinget at det som har skjedd i denne stortingsperioden, har medført at veksten er større enn det forrige regjering hadde beregnet for å komme opp på OECD-nivå. OECD-nivået er et bevegelig mål, og ikke en gang SVs alternative, uansvarlige budsjett har greid å legge inn nok penger til å nå OECD-målet. Det sier litt om realismen i dette målet, og det gir oss nok rik mulighet til å diskutere det når vi får en ny stortingsmelding til våren. Det må også ha gått komitelederen fullstendig hus forbi at kvalitetsreformen i høyere utdanning er fullfinansiert, at det er lagt inn over 1,1 milliarder kr til å fullfinansiere denne reformen, at vi nå gjennomfører et kunnskapsløft i skolen hvor det er lovet i størrelsesorden 2–3 milliarder kr bare i etter- og videreutdanning av lærerne som er i skolen i dag, og at utdannings- og forskningsbudsjettene aldri har vært større enn de har vært nå. I denne situasjonen synes jeg vi må kunne trekke stikk motsatt konklusjon av det som komitelederen gjorde i sitt innlegg tidligere i dag. Det SV gjør, er å bevilge mer til kommunene. Samtidig ble det påpekt at man tar fra bevilgningene til private skoler, som kun er en ren omfordeling innen kommunesektoren og innen den enkelte kommune. Jeg synes også det er påfallende, når man fra Arbeiderpartiets side kritiserer Regjeringen og regjeringspartiene i forhold til bevilgninger, at Arbeiderpartiet kutter i sitt eget alternative budsjett til utdannings- og forskningssektoren, og så kritiserer andre for at man bevilger for lite penger. På toppen av det hele deltar man overhodet ikke i den innholds- og reformdebatten som er helt nødvendig – om valg av pedagogisk metode i skolen, om krav til kvalitet og innhold, om krav til innsats i skolen – den debatten som pågår for fullt, og som Arbeiderpartiet og til dels SV fullstendig har meldt seg ut av.
Søren Fredrik Voie fortsetter å svinge seg. I stad i innledningsforedraget sitt fortalte han at han og Regjeringen hadde et oppgjør med dagens grunnskole og dagens læreplaner. Jeg er ikke sikker på at Søren Fredrik Voie har fått med seg – det er mulig det har glippet et øyeblikk – at den generelle delen av læreplanen i skolen ligger fast. Det er der vi har trukket opp målene, kunnskapssynet og elevsynet, og det ligger fast. Det er mulig at Høyre ønsker å endre det også, men flertallet har i alle fall sagt at den generelle delen av læreplanen ligger fast. Så har det vært bred politisk enighet om at vi skal endre faglæreplanene. Det har vi vært enige om hele veien – at de ikke er gode nok, på den måten at de har vært for omfattende, læringsmålene har vært for utydelige. Vi har sagt at dette skal vi gjøre noe med. Politisk har det vært bred enighet om at den delen av skolen skal vi gjøre noe med. Men grunnlaget, den generelle delen av læreplanen, ligger bom fast. Og takk for det, for det er der menneskesynet, elevsynet, kunnskapssynet er nedfelt, og det er det helt avgjørende. Voie sier nå i sitt siste innlegg at det har vært en omfattende satsing på forskning. Det er godt mulig at vi har satset på forskning. Men i forhold til målet er vi ikke kommet et hakk nærmere. Man kan harselere med målet, gjennomsnittet i OECD. Men vi er ikke kommet nærmere, det er problemet. Fortsatt bruker land vi ønsker å sammenlikne oss med, Sverige og Finland, mellom 3 og 4 pst. av bruttonasjonalproduktet til forskning. Vi bruker 1,8 pst. – da forholder jeg meg til tallene fra Forskningsrådet. Ved starten av perioden brukte vi 1,6 eller 1,7 pst. Vi har altså ikke nærmet oss målet i løpet av denne fireårsperioden. I motsetning til andre partier fremmet vi i SV forslag. Vi laget en opptrappingsplan, en fireårig opptrappingsplan, slik at vi skulle nå målet i 2005. Vi fikk dessverre ikke flertall for dette, og nå ser vi hva som skjer, nemlig at vi ikke er kommet nærmere. Dette er ganske alvorlig. Forskning, forskningsinnsats, forskerutdanning – alt dette er grunnlaget for den verdiskaping vi skal ha framover. Hvis ikke vi er villige til å satse på det, hva skal vi egentlig satse på i dette land? Det er utgangspunktet, og der er vi ikke kommet et hakk nærmere, beklageligvis. Det er status quo i forhold til der vi startet for fire år siden. Det er vi nødt til å ta innover oss, for det er jo de faktiske forhold. Det er tall som vi alle sammen greier å lese, hvis vi har en viss vilje til å lese det vi får oss forelagt. Altså har vi ikke kommet nærmere det som var målet når det gjelder forskningsinnsats. Vi har deltatt i debatten om innholdet i skolen. Vi har foreslått en ny lærerutdanning. Vi sier at vi skal ha nye læreplaner. Vi ser behovet for å utvide lærerutdanningen fra fire til fem år, osv. Jeg synes vi har gått inn i debatten om innholdet i skolen, så jeg forstår ikke hvorfor Høyre driver og maser om dette om igjen og om igjen!
Ja, etter som dagen går, blir ordbruken mer og mer spenstig. Det vil presidenten advare mot.
Jeg hadde ikke tenkt å ta ordet flere ganger, men etter å ha hørt innlegget fra representanten Ine Marie Eriksen, synes jeg faktisk det er på sin plass. Jeg var jo litt usikker en stund på hvem hun snakket om, om det bare var Arbeiderpartiet, men jeg har forstått at det gjelder både Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Hun påstår at vi har vært fraværende i forhold til innholdsdebatten. Jeg vet ikke om representanten Ine Marie Eriksen har vært fraværende, men det må hun nesten ha vært dersom hun ikke greier å huske tilbake til det som skjedde da vi vedtok Innst. S. nr. 268 for 2003-2004 i juni, da både Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti var veldig tydelige og aktive i forhold til innholdsdebatten. Vi er med på kompetanseløftet, vi er med på timetallsutvidelsen, vi er med på at Broen – altså det som er mellom den generelle læreplan og de enkelte læreplaner – skal erstattes av Læringsplakaten, og vi er med på at det skal utarbeides nye læreplaner med tydelige og klare mål. Jeg synes faktisk at det er uhørt av representanten Ine Marie Eriksen å karakterisere partier som virkelig har tatt skolens innhold på alvor, på den måten hun gjør. Hvis vi skal få det stempelet fordi vi også er opptatt av hvordan dette kompetanseløftet skal skje og hvordan vi skal få en god skole, hvis det at vi nevner ressurser, på en måte skal diskvalifisere oss til å ha en mening om innholdet, synes jeg representanten bør tenke etter én gang til. Vi er opptatt av at de vedtak som Stortinget har gjort i forhold til å ruste opp skolen, som skal bli en god læringsarena for alle elever, følges opp med nødvendige ressurser rundt om i kommunene. Det burde også representanten Ine Marie Eriksen være opptatt av. Når vi leser og hører om kutt rundt omkring, ville det være underlig om vi ikke påpekte det når vi snakker om hvordan kompetanseløftet og styrkingen av skolen skal kunne gjennomføres. Så vil jeg bare minne om at Senterpartiet har omskrevet ett av forslagene, forslag nr. 8, fordi Presidentskapet vurderte det slik at det var et rammeavhengig forslag. Det er nå omskrevet og omdelt i salen. Dessuten vil jeg gi melding om at Senterpartiet kommer til å støtte forslag nr. 4 i innstillingen, der det står: «Stortinget ber Regjeringen legge til rette for å etablere et kiropraktorstudium i Norge.» Senterpartiet er med på hele merknaden, det står i innstillingen, men vi vil også være med på forslaget.
Av alle de viktige ting vi har diskutert i dag, er det også viktig å minne om at noen skal betale regningene; det er investeringer i forskning og dermed nye arbeidsplasser. I marin sektor er 937 mill. kr, dvs. nesten 35 pst. av Fiskeri- og kystdepartementets budsjett, øremerket til forskning. Forskningsrådets innsats på marin sektor er 525 mill. kr. Innovasjon Norge har gitt tilsagn om nærmere 1 milliard kr, til sammen 2,5 milliarder kr. Jeg er tilfreds med at det bekrefter at Regjeringen satser på marin sektor. I tillegg kommer SkatteFUNN, som 436 bedrifter i marin sektor har satset på. Og næringen har sitt eget forskningsfond som finansieres med en avgift. For å møte framtidens utfordringer er det nødvendig at vi får en bedre utnyttelse av de ressursene som brukes på forskning og utvikling. Det er derfor viktig og riktig at de næringsrettede forskningsbevilgningene i hovedsak nå skal konkurranseutsettes i regi av Forskningsrådet, slik at de i størst mulig grad kan spille opp mot og spille sammen med midler fra andre finansieringskilder. I arbeidet med den såkalte blågrønne alliansen er det også fokus på å utnytte potensialet i marin sektor og ta ut synergieffekter i forhold til landbruket og næringsmiddelindustrien. Sammenligner vi norsk innsats med det som skjer i EU – og vi er en del av det fellesskapet på mange måter – må vi konstatere at EU i Lisboa-erklæringen fremmer en ambisjon om at Europa skal være verdens mest konkurransedyktige region. Satsingen på forskning og utvikling som et viktig virkemiddel for å bygge opp et europeisk forskningsområde, et såkalt indre marked for forskning, omfatter hele Europa, og vi bør så absolutt være med også i det fellesskapet. Det innebærer at EUs forskningsmidler vil komme til å øke vesentlig i årene framover, og det vil innebære store muligheter for norske forskningsmiljøer. Det er grunnleggende viktig at norsk fiskeriforskning, bl.a., er riktig strukturert til å delta i denne prosessen framover. Dersom vi lykkes, vil det ligge store gevinster bl.a. i forhold til framtidig finansiering, kunnskapsoppbygging og nettverksbygging innenfor norsk marin sektor. Norge bør og skal ha en tydelig rolle i Europa innenfor det marine området i den europeiske regionale arbeidsdelingen. I de europeiske rammeprogrammene for forskning ligger det også betydelige løft av europeiske vitenskapelige infrastrukturer. Regjeringens ambisjon er at Norge skal ha den ledende rollen som en internasjonal marin nasjon og være et attraktivt vertsland også for utenlandske forskere. Når det gjelder havet, hadde jeg lyst til å trekke fram at vi selvfølgelig har et geografisk fortrinn, som også har blitt forsterket av tradisjon når det gjelder bruk, overvåking, forvaltning og utforskning av havets ressurser. Jeg har lyst til å gi positiv tilbakemelding og skryt til Havforskningsinstituttet og det nye forskningsfarøyet «G.O. Sars», som nylig vant Forskningsrådets formidlingspris for sin innsats knyttet til MAR-ECO-ekspedisjonen, en ekspedisjon som også bidrog til å utløse internasjonale midler, i hovedsak fra amerikanske fond, til økt marin forskning.
Eg vil innom ei anna opplæring som ikkje har fått så mykje merksemd her i dagens debatt, men som har stor betydning for ei heil yrkesgruppe. Endå ein gong bidreg Regjeringa, med støtte frå Framstegspartiet, til å skape uro og usikkerheit rundt tryggingsopplæringa for fiskarane. Rett nok er det stor semje i komiteen om at slik opplæring er viktig for å førebyggje og ikkje minst redusere omfanget av ulykker i det ein kan kalle landets farlegaste yrke, likevel vert løyvinga redusert med over 50 pst. Bruken av kursfartøyet «Kongsnes» har vore ein suksess. Kursa har vorte haldne langs kysten, og fiskarane har fått delta der dei bur. Den løyvinga som no står att, er på i underkant av 7 mill. kr. I realiteten vil det innebere at den mobile ordninga ikkje lenger kan vidareførast. Det er ikkje rart at både fiskarane og deira pårørande reagerer sterkt. Som representant frå kyst- og fiskerifylket Møre og Romsdal deler eg den reaksjonen. Eg er både forundra, uroa og ikkje minst svært skuffa over fleirtalet. Men regjeringspartia og Framstegspartiet tek ikkje desse reaksjonane frå kysten innover seg. Det synest ikkje som dei vert tekne på alvor. Det ser ut til at det å spare nokre få millionar på statsbudsjettet betyr meir enn tryggleiken til utøvarane av det som eg vil karakterisere som landets farlegaste yrke. Dette er ei ordning som har fungert. Det synest å vere ein trend i politikken til Regjeringa at ting som fungerer, skal avviklast. Det som er vel fungerande, skal gjerast vanskeleg fungerande. Då spør eg meg sjølv: Er ikkje målet å gjere kvardagen enklare og betre både for yrkesutøvarar og for folk flest i landet vårt?
Det var meget interessant å høre på Ine Marie Eriksen og hennes retorikk i debatten i dag. Det eneste det innlegget kan karakteriseres som, er et forsøk på å skyve fokuset og ansvaret for en feilet politikk fra seg. Innlegget fra representanten viser at det eneste kvalitetsfokuset fra Høyre er å sette i gang nasjonal overvåkning, hvor man tar fra de lokale skolene både muligheten, kompetansen, ansvaret og ikke minst verktøyet for intern kvalitetsutvikling. Eneste svar fra Høyre på kvalitetsutvikling i skolen er nasjonale prøver, som er en mislykket strategi – det vet vi fra erfaringer fra andre land. Vi vet at systemet er enormt kostnadskrevende, og det gir ingenting igjen. Det er med på å styre undervisningen i et system som skaper vinnere og tapere, og som hemmer læring istedenfor å fremme det. Ine Marie Eriksen mener at venstresiden ikke er med i debatten om innholdet og kvaliteten i skolen. Jeg har knapt nok hørt noe mer usaklig sagt fra denne talerstolen. Er det noe SV har vært delaktig i og fremmet forslag om hele tiden, er det innholdet og kvaliteten i skolen. Jeg kan ramse opp noe: Vi har foreslått en ny type lærerutdanning. Vi ønsker en økt satsing på etterutdanning av lærere. Vi ønsker interne kvalitetssystemer i skolen for å fremme kvaliteten. Vi har foreslått nasjonale tester som skal være et overordnet verktøy, der 5 pst. av elevene skal trekkes ut, fordi vi mener at vi trenger å se hvordan den nasjonale utviklingen er i skolen. Vi har foreslått entreprenørskap i grunnutdanningen og design og teknologi i utdanningen. Vi har foreslått økt satsing på IKT. Og vi ønsker mye, mye mer forskning. Hele denne innstillingen er full av tiltak for kvalitetsutvikling i skolen. Men det er slik at kvalitet også henger sammen med økonomi og verktøy. Når det gjelder private skoler, har Høyre og Regjeringen i denne perioden foreslått en økning på om lag 1 milliard kr til private skoler. De sier det er for å øke kvaliteten i skolen. Når det kommer til den offentlige skolen, har man den motsatte retorikken: mindre penger og mindre kvalitet. Dette henger ikke sammen. Det handler ikke om kvalitet i utdanningen når det blir færre lærere og flere elever, færre delingstimer og færre som får tilrettelagt opplæring. Debatten i dag viser at Høyres neste skritt for å få en bedre skole er å innføre disiplin. Jeg ser fram til å høre hvilken måte dette skal gjennomføres på. Det budsjettet som blir vedtatt i dag, viser at skattelette til de aller rikeste vises i klasserommet og går direkte på bekostning av den offentlige skolen. Høyre tar fra kvalitetsutvikling i den offentlige skolen og gir til de rike.
Når jeg bad om ordet igjen, var det på grunn av det innlegget som representanten Eva M. Nielsen hadde i forhold til trosopplæringen. Jeg opplevde at representanten Nielsen der for så vidt bekreftet at Arbeiderpartiet slutter opp om trosopplæringsreformen. Det synes jeg er positivt. Jeg respekterer også at de ønsker et forsøk og så evaluere reformen, men det inntrykket jeg sitter igjen med, er at omfanget av forsøket skal holdes på et minimum. For Kristelig Folkepartis del er vi av den oppfatning at også forsøket må ha et omfang som gir god grunn for evalueringen. Vi er overbevist om at disse midlene er vel anvendte penger. I trange tider viser prioriteringen seg også når det gjelder midler. Jeg synes at representanten Bekkemellem Orheim i sin replikkveksling sa nokså ærlig at Arbeiderpartiet ikke klarte å prioritere trosopplæring innenfor sin budsjettramme. Det er et ærlig utsagn, men det betyr også at der ligger det en prioritering. Satsingen på trosopplæringen synes jeg er viktig. Jeg tror at hvis vi lykkes med dette, vil det også øke sjansene for å få oppslutning om et felles KRL-fag i skolene. Jeg merket meg med interesse Arbeiderpartiets positive kommentarer i dag omkring dagens KRL-fag. Min skuffelse over Arbeiderpartiet er knyttet til det jeg oppfatter som en litt reservert holdning til trosopplæringen, et inntrykk som festet seg da jeg i Adresseavisen leste representanten Trond Giskes begrunnelse i forhold til driftsbevilgningen til Nidarosdomen, hvor han sa at han heller ønsket å dekke driftsbevilgningen til Nidarosdomen ved å ta fra trosopplæringen. Det forteller meg at det er mange andre kirkelige aktiviteter som i Arbeiderpartiet er viktigere enn trosopplæring. Ingenting ville glede meg og Kristelig Folkeparti mer enn om også Arbeiderpartiet for fullt gikk inn for å støtte Kirkens trosopplæring med tilstrekkelige midler.
Eg skal prøva å ikkje forlengja denne debatten meir enn nødvendig, men prøva å svara på nokre av dei utfordringane som eg har fått under debatten. Fyrst går eg til representanten Eva M. Nielsen, som utfordra meg i forhold til det som går på likestilling, og sa at det skjer lite på den fronten. Då vil eg berre nemna at i dei siste åra har vi systematisk lagt opp til leiarkurs for kvinner i Kyrkja, vi har vektlagt kvinner si deltaking i etterutdanning frå departementet si side, vi har nettverksseminar for kvinnelege medlemmer og toppleiarar i Kyrkja, og i tillegg har vi ei ny tenesteordning som skal leggja til rette for at ein betre skal kunna kombinera ein yrkeskarriere med bl.a. resten av livet sitt. Dessverre er det spesielt viktig for kvinner slik samfunnet vårt er bygt opp, og eg vonar at vi på sikt skal få til at både kvinner og menn er like opptekne av akkurat det. Men desse tinga er verkeleg med på å få fram kvinner innafor Den norske kyrkje, og eg trur ikkje det er gjort noko meir frå tidlegare kyrkjestatsrådar på akkurat dette feltet enn det vi gjer no og har gjort til no. Men i utgangspunktet er det vel, som eg sa i innlegget mitt, berre 18 pst. av prestane som er kvinner, og difor vil det visast igjen både i forhold til biskopar og prostar. Så var det det som går på evaluering av trusopplæringa, som representanten Jan Olav Olsen utfordra meg på. Når det gjeld trusopplæringa, legg vi opp til ei brei evaluering. Vi ynskjer jo i trusopplæringa å gi ein visjon om å lyfta fram ei raus og tydeleg Kyrkje, der born og unge får hjelp til å leva livet i tru, håp og kjærleik, som vi seier det. Målet er å utvikla ei systematisk opplæring som fremmar kristen tru, gir kjennskap til den treeinige Gud og gir hjelp til livstolking og livsmeistring for alle mellom 0 til 18 år. Ut frå denne visjonen og desse måla og verdiane har Kyrkjerådet lagt opp til at opplæringa skal evaluerast i heile prosjektperioden. Opplæringa har ei erfaringsbasert prosjektorganisering der ein byggjer på kyrkjelydane sine eigne erfaringar. Det blir gjort systematisk såkalla summative og formative evalueringar heile vegen av frittståande forskingsinstitusjonar og Diakonhjemmet og Menighetsfakultetet i samarbeid med Otto Hauglin frå firmaet Agenda. Det er viktig at vi har fleire kyrkjelydar å samanlikna oss med. Difor er eg veldig glad for at vi har fått støtte til å fordobla innsatsen, for når vi har evalueringa, som skal gå kontinuerleg, er det viktig at vi har fleire prosjekt å kunna evaluera og òg ta med oss erfaringa vidare når vi skal byggja ut trusopplæringa fullt ut, slik som vi har sagt.
Jeg vil komme med noen kommentarer til debatten. Jeg er ikke sikker på om representantene Søren Fredrik Voie og Ina Marie Eriksen ville ha bestått eksamen i historie hvis de påstod at Arbeiderpartiet skulle sky en debatt om innholdet i norsk skole. Jeg minner da om at bakgrunnen for den stortingsmeldingen og den reformen som vi behandlet før sommeren, var at Arbeiderpartiet satte ned Kvalitetsutvalget i sin siste regjeringstid. Og jeg minner om at Arbeiderpartiet satt i regjering i bare ett av de siste sju årene. Vi satte i gang lesetester, vi meldte Norge på i internasjonale undersøkelser, og det ble igangsatt arbeidstidsreformer eller utprøving av fleksibilitet knyttet til lærernes arbeidstid. Vi var med stort sett på innstillinger knyttet til en bedre lærerutdanning, men det bør jo ikke overraske Ine Marie Eriksen at en viktig del av budsjettdebatten handler om ressurser. Så prøvde også representanten Ine Marie Eriksen å ta æren for den omfattende utvidelsen av antall skoletimer for å styrke basisfagene i år og neste år. Men det var vitterlig etter et trykk fra Arbeiderpartiet i budsjettforliket for inneværende år at vi fikk det på plass. Den samme taktikken merket jeg også at statsråd Clemet brukte i forhold til studiefinansiering, da hun sa at studentene hadde det brukbart økonomisk, og det var imot hennes vilje. Jan Olav Olsen påstår at resultatet som nå framlegges i noen fag, er en dom over L97. Men er det noe som forskeren som stod bak den evalueringen påpeker til slutt, er det at det er altfor tidlig å gi et endelig resultat av L97. Og det er ulike erfaringer på ulike områder i grunnskolen. Det er en god del positiv erfaring både på barnetrinn og ungdomstrinn, men mest på barnetrinn, men det påvises også svakheter. De svakhetene ønsker Arbeiderpartiet å være med på å rette opp, og det gjorde vi i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen før sommeren. Men da jeg viste til PISA-undersøkelsen tidligere i dag, så ble det sagt noe om relasjonen elev–lærer og god nok lærerstøtte, og jeg kan ikke med min beste vilje skjønne at færre lærere og større grupper eller klasser er et positivt bidrag til å få mer tilpasset opplæring. Jeg synes det er synd og en undervurdering av vanlige folks forstand når en påstår at dette har ingenting med deres barns skoletilbud å gjøre, når foreldre i tusenvis går i protesttog mot nedlegging av skoletilbud rundt omkring i kommunene, som til slutt er Regjeringens ansvar.
Arne Sortevik har hatt ordet to ganger tidligere og får ordet til en kort merknad, begrenset til 1 minutt.
Da må jeg bruke den korte merknaden på å bemerke at flere av partiene har brukt dette som en oppsummeringsdebatt, og ikke som en budsjettdebatt, og man har sett på kursendring og kursskifte. Det vil også gjerne Fremskrittspartiet gjøre. Vi har merket oss to viktige kursskifter i de årene som har gått. Det ene er at det er blitt enklere å etablere private skoler. Det er kvaliteten som avgjør, og med godkjenning følger det også offentlige penger. Det bør foreldre og elever være fornøyd med, og Fremskrittspartiet er også fornøyd med det. Gjennom St.meld. nr. 30 sier vi definitivt farvel til enhetsskolen. Vi får et fokus på kunnskapsskole. Vi får slutt på ettergivenhet som læringsstrategi, som har vært en ulykke for mange elever i mange, mange år. Vi får forhåpentligvis gjort slutt på å erstatte læring med aktivitet, slik at vi får en bedre skole for elevene.
Ine Marie Eriksen har også hatt ordet to ganger tidligere og får ordet til en kort merknad, begrenset til 1 minutt.
Selvsagt er det ikke slik at det å snakke om ressurser i skolen er diskvalifiserende i kvalitetsdebatten. Men min påpekning, som åpenbart traff opposisjonen på et veldig ømt punkt, var at hver gang noen, Regjeringa inkludert, reiser en debatt om innholdet i norsk skole, har opposisjonen en tendens til å besvare ethvert spørsmål med et krav om mer penger. Da blir det med respekt å melde en total avsporing når representanten Lena Jensen påstår at Regjeringa står for «mindre penger og mindre kvalitet» i offentlig skole, og at «skattelette til de aller rikeste» tar kvalitet fra skolen. Dette er bare en total avsporing. Det jeg tillot meg å påpeke, var bl.a. basert på de siste dagers oppslag i avisene, hvor Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet er positive til en ordning med bl.a. skolemat, som vil koste mellom 2 og 3 milliarder kr i året. Det er ikke et svar på dårlig læringsutbytte og lav disiplin i skolen.
Jeg har hørt på debatten her i dag. Det er riktig at det har vært mye debatt om utdanningspolitikk generelt, og litt om budsjettet spesielt. Da jeg hørte på debatten, tenkte jeg at jeg skulle lytte litt ekstra, for det er noen partier her i denne salen som gjerne ønsker å gå sammen og danne en ny regjering som alternativ til den sittende regjering. Da prøvde jeg å høre litt på hva som ble sagt med hensyn til utdanningsområdet, for det er klart at skulle så galt skje at disse partiene får flertall, skulle det være interessant å vite hva Skole-Norge har i vente. Jeg må si at det ble ikke så veldig klart da jeg satt og hørte på debatten i dag. Fra SV sies det at PISA-undersøkelsen kanskje ikke er så viktig å høre på, det er andre ting som er mye viktigere. Arbeiderpartiet sier derimot at den er meget viktig. Når det gjelder skolebøker, klamrer Arbeiderpartiet seg til låneordninger som det viktigste, og det må de holde på. Mens Senterpartiet sier at læremiddelstipendet er det viktigste og det riktige. Når det gjelder friskolene, sier Senterpartiet at friskoler kan de tåle til en viss grad, mens SV og Arbeiderpartiet sier at det synes de ikke noe særlig om. Innenfor utdanningsbudsjettet ser vi at SV vil øke utdanningsrammen, mens Arbeiderpartiet i sitt alternative budsjett foreslår å redusere utdanningsrammen i budsjettet. Og sist hørte vi også at SV og Senterpartiet sier nei til nasjonale prøver, mens Arbeiderpartiet sier ja til det. Det er ikke så veldig klart for meg hvilken kurs som peker seg ut. Debatten har dreid seg om en del kutt og omprioriteringer i budsjettet. Det er klart at når opposisjonen kutter i overføringene til friskolene, som igjen er direkte tyveri fra kommunene – de stjeler fra kommunene – for å finansiere sine egne tiltak her, da blir det på mange måter en veldig snever debatt. Men så tar debatten en liten, artig vending på slutten. Jeg fikk nesten inntrykk av at det ble en hyllest til Clemet-skolen, i den forstand at man støtter en endring i fagplanen. Det skulle bare mangle, det er klart vi støtter det. Det er i hvert fall fra talerstolen her sagt at kompetanseløft er et kjempeviktig tiltak i skoleverket. Nå ser vi at i innstillingen støtter ikke opposisjonen dette i merknads form. Det som det er vanskelig for meg å se, og som jeg med min beste vilje ikke klarer å se, er hvordan sosialistenes skole kommer til å bli hvis de måtte vinne valget. Det kan nesten se ut som om Clemet-skolen er skrevet i steintavler, og at man ikke kommer til å se noen endring på de viktige grepene som Kristin Clemet, Høyre og Samarbeidsregjeringen har gjort. Da kan det være veldig betimelig for eventuelt et annet flertall i neste periode at noen har gått opp veien, gått de viktige skrittene og tatt de vanskelige avgjørelsene på vegne av foreldrene og framtidens elever.
Presidenten vil bemerke at å bruke benevnelser som «stjeler» og «tyveri» om en del av Stortingets virksomhet, ikke er akseptabelt, og ber om at det må representanten legge av seg.
Det er et par ting jeg vil nevne før debatten avsluttes. For det første: Komiteen ber Regjeringen utvide antall nye stipendiatstillinger innen Stipendprogrammet for kunstnerisk utviklingsarbeid med to stipendiatstillinger innenfor rammen i 2005. Komiteen har ikke gjort budsjettvedtak som følger opp dette, og jeg tolker komiteen slik at departementet derfor skal omdisponere stillinger fra andre institusjoner. Jeg vil derfor ta sikte på å omdisponere en stilling fra Universitetet i Oslo og en stilling fra NTNU i forbindelse med RNB. For det andre: I St.prp. nr. 1 er det foreslått å omdisponere 20 studieplasser fra hver av tre institusjoner med dårlig kapasitetsutnyttelse på ingeniørutdanning. Parallelt økes antall ingeniørstudieplasser ved Høgskolen i Stavanger, i Sør-Trøndelag og i Bergen. I budsjettinnstillingen skriver komiteen om Høgskolen i Gjøvik at den «legger til grunn at departementet i første omgang utsetter en slik flytting inntil en nærmere vurdering er foretatt og fremlagt i Revidert budsjett». Komiteen skriver ikke hvor studieplassene skal tas fra. Jeg vil legge til grunn at en reversering av dette studieplasskuttet på Høgskolen i Gjøvik må gjennomføres slik at det fordeles på de tre høyskolene som har fått tilført disse studieplassene. Mens Stortinget hadde julelunsj, ble det fremlagt en ny internasjonal studie om norsk skole, den såkalte TIMSS-studien om naturfag og matematikk. Det kan kanskje være grunn til å nevne den før vi går fra hverandre, for den viser ganske dramatiske resultater. Den viser at i 2003, da denne studien ble gjennomført i over 50 land, og da mange utviklingsland – dette gjelder altså ikke bare den velstående delen av verden – lå norske elever fra et halvt til ett år under det nivået de lå på i 1995, selv om de i mellomtiden har gått ett år mer på skolen. Det er en ganske dramatisk ferdighetssvikt denne studien viser. Det er en utvikling som må snus. Vi må snu en utvikling i retning av kunnskapsløshet. Vi er nødt til å stoppe en utvikling mot enda større ulikheter i norsk skole. Det springer en i øynene at det særlig er to ting som må forandres fra L97 – jeg er glad for at det nå uttrykkes stor støtte til dette – det er at vi er nødt til å ha klare læringsmål og faglige krav til elevene, og at vi er nødt til å satse mer på kompetanse i skolen. Det satses i og for seg mye på kompetanse i norsk skole, det har man gjort før også, men man har ikke etter- og videreutdanning som er relevant for de fagene man underviser i. Det er trist å tenke på at dersom vi hadde hatt nasjonale prøver tilbake fra 1995 og fremover, hadde dette vært avdekket langt tidligere, og uten at vi hadde måttet få en internasjonal forskningsrapport til å komme og fortelle oss det i dag. Dersom vi hadde hatt nasjonale prøver, som det nesten ble harselert med her fra talerstolen i sted, kunne vi avdekket for enkeltelever, for lokalsamfunn og for nasjonen hvor galt det var i ferd med å gå – det er en katastrofal ferdighetssvikt innenfor matte og naturfag – og vi kunne satt inn tiltak for å gjøre noe med det. Jeg merker meg at Arbeiderpartiet klamrer seg til at de nedsatte et offentlig utvalg. Vel, de satte ikke ned Kvalitetsutvalget, det het ikke det, det hadde ikke startet arbeidet, det hadde en snever sammensetning, et uklart mandat og lange tidsfrister. Alt dette endret vi, og det er årsaken til at vi har fått et nasjonalt kvalitetsvurderingssystem ganske raskt på plass.
Søren Fredrik Voie har hatt ordet to ganger tidligere og får ordet til en kort merknad, begrenset til 1 minutt.
Representanten Reikvam prøvde seg igjen med et lite grunnkurs i fagplanforståelse. Hvis han ønsker å delta og ha innflytelse på utformingen av framtidige fagplaner, hvilket jeg håper han gjør, må han ta innover seg det som kommer fra forskningsmiljøene, det som statsråden nettopp har listet opp for oss, at manglende målformuleringer, til dels uklare og diffuse mål, som gjør at man nærmest kan undervise i hva som helst, i hvilket som helst fag, slik som fagplanene har vært formulert, er en av de største svakhetene vi har hatt i skolen, og som vi nå må gjøre noe med! Etter å ha fått alle disse undersøkelsene, senest PISA-undersøkelsen og det som statsråden refererer til nå, sitter vi igjen med et inntrykk av at SV prøver å bortforklare de resultatene man får – fordi man ikke liker dem! Hvis SV skal fortsette med bare å diskutere ut fra sin egen virkelighetsoppfatning og ikke ta tak i de realitetene vi gang på gang får dokumentert, da melder man seg ut av den faglige og innholdsmessige diskusjonen i norsk skole.
En kan være fristet til å starte med å si at det ikke blir mer riktig om en hever stemmen aldri så mye når en diskuterer nå på tampen av debatten. Jeg har lyst til å berolige regjeringspartiene med at et regjeringsalternativ bestående av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV vil framstå som samordnet og vel så helhetlig som dagens sittende konservative regjering, som tydeligvis har den evnen at den kun kan tenke én tanke på en gang når det gjelder utdanningspolitikk. Det vi opplever herfra, er en harselering over det engasjementet som både Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet har hatt når det gjelder en del av utfordringene i skolehverdagen vår, som regjeringspartiene ikke ønsker å ta på alvor. Det hadde vært nok å vise til Skjælaaens innlegg i stad, til hans svar på representanten Eriksens innlegg. Jeg har lyst til å si at dette handler ikke om at det for disse partiene er noe ømt punkt, men det er rett og slett usaklig, med altfor mange usannheter, som representanten er nødt til å få et motsvar på. Jeg tror at Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV skal ta det hele med et smil, for jeg tror dette faktisk er et uttrykk for at Regjeringens skolepolitikk ikke er noen særlig vinnersak ute i befolkningen, slik som nettopp de siste meningsmålingene i avisene viser veldig klart. Jeg har også lyst til å stille et spørsmål på tampen av denne debatten til regjeringspartiene: Clemet-skolen, ja, hva er Clemet-skolen? Det vi har opplevd hele veien, er jo at statsråden ikke vil ta ansvar for den skolepolitikken som hun selv har sittet med ansvaret for i tre år! Og det er grenserforhvor lenge de som sitter med makten, og som har hatt makten nå i snart sju år, kan støtte seg på Arbeiderpartiet! Politikk er å ville, politikk er å styre. Det er en del av partiene her i salen som på tampen av denne debatten har gått ut på en måte som jeg synes gjør at det er grunn til å minne om at det ikke er Arbeiderpartiet som har sittet ved makten nå de siste årene, men helt, helt andre partier. Men det er nok et uttrykk for at det begynner å nærme seg valg. Regjeringspartiene sliter på meningsmålingene. Vi ser også en situasjon der skriket fra Kommune-Norge ikke er helt i samsvar med det vi opplever her i salen.
Jeg vil bare understreke at innledningsvis i dag …
Unnskyld, representanten har bare ett minutt.
Ja, jeg har det. Nå?
Ja.
Ett minutt, det er godt. Jeg vil bare si at innledningsvis i hovedinnlegget mitt i dag sa jeg at det ikke finnes noen lettvinte løsninger på de utfordringene som skolen står overfor. Det har jeg lyst til å understreke, at det finnes faktisk ingen lettvinte løsninger, og at det vi velger å gjøre i Stortinget i dag, neste år og året deretter, først vil bli synlig kanskje om ti år på resultatene av internasjonale undersøkelser. Så har jeg registrert at Høyre er mer enn tilfreds med ressursene i skolen i dag. Høyre ønsker altså ikke å styrke skolen ytterligere, de synes det er greit nok med lærertetthet, tilstrekkelig med voksne i skolen, osv. Det registrerer vi at Høyre mener. Det skal vi også fortelle folk, at de ikke ønsker å styrke skolen lokalt med ytterligere ressurser, for alt er visst såre vel.
Jan Olav Olsen har også hatt ordet to ganger tidligere og får ordet til en kort merknad, begrenset til 1 minutt.
Det er visst flere som føler trang til å heve stemmen og tror at argumentene blir sterkere når stemmen blir høy. Jo, det er klart at vi tar ansvar for vår skolepolitikk. Høyre tar ansvar for den skolepolitikken som føres. Men vi kan ikke ta ansvar for den politikken som førte fram til PISA 2003, og de resultatene som der kom fram. Vår skolepolitikk kom fram gjennom vedtak i forbindelse med St.meld. nr. 30 for 2003-2004, som altså ble vedtatt over ett år etter at PISA-undersøkelsen ble foretatt. Her må en ha kronologien i orden. Det er faktisk slik at 2003 kommer før 2004. Så til ressurser: Det er klart at vi vil at skolen skal ha gode ressurser, de skal ha store ressurser. Men vi må ikke fortape oss i det og tro at ressurser, mye ressurser, er løsningen på de problemer som skolen nå viser seg å stå overfor. Her er det mange andre ting som må til, og først og fremst må vi ha en debatt, vi må ha en endring i innholdet, og vi må igjen gjøre skolen til den gode kunnskapsformidler.
Jeg vil bare for ordens skyld forsikre representanten Bekkemellem Orheim om at Regjeringen tar ansvar for alt den har gjort i skolepolitikken, og alt den nå skal gjøre, som er vedtatt i denne salen. Våren 2004 oppsummerte vi på mange måter vår skolepolitikk i St.meld. 30, Kultur for læring. Den inneholder godt over hundre forslag til endringer som må gjøres for å styrke kunnskapen, mangfoldet og likeverdet i norsk skole. Det fikk tilslutning for 99 pst.s vedkommende her i salen. Dette skal nå gjennomføres, og det tar vi ansvaret for. Jeg er ikke tilhenger av å skyve skyld hit eller dit, men jeg er ganske opptatt av at vi må forsøke å lære av hva vi har gjort galt, for at vi skal kunne forbedre oss. Den situasjonen vi er i i norsk skole nå, er ikke slik, som Skjælaaen sier, at vi hevder at alt er såre vel. Men jeg mener nok at det nå er viktigere å heve kompetansen blant de lærerne vi har i skolen, enn å fylle på med flere lærere som kanskje også mangler kompetanse. Det er viktigere, hvis jeg skal prioritere. Derfor har vi sagt at vi skal ha et historisk kompetanseløft på 2–3 milliarder kr for dem som allerede arbeider i skolen. Men vi må ta innover oss at av de elevene som nå går i tiende klasse, og som altså er elever av Reform 97, eller L97, ser det ut som det er en foruroligende stor andel, nærmere 20 pst., som går ut av skolen uten å kunne lese og skrive skikkelig. I dag får vi altså en rapport som tyder på at elevene er satt kraftig tilbake når det gjelder matematikk og naturfag i forhold til tilstanden før Reform 97, eller L97, enda de har gått ett år mer på skolen. Vi har ikke visst det. Vi har nok ant det, for det er helt riktig at vi nå har mye kunnskap om norsk skole, og den situasjonsbeskrivelsen vi gav i St.meld. nr. 30, Kultur for læring, står seg fortsatt. Vi hadde evalueringen av Reform 97 allerede da, men vi hadde ikke egentlig noen kunnskap om læringsresultatene. Det kommer nå fra utsiden. Det som er gjort, er en sammenlikning med ca. 50 land, hvorav mange utviklingsland vi normalt ikke ville sammenlikne oss med, da vi selvfølgelig har et himmelhøyt ressursbruk i forhold til de aller, aller fleste. Jeg synes det er urovekkende at det til dels blir bortforklart, at det til dels blir bagatellisert, og at det til dels blir skutt tilbake med at vi ikke tar ansvar for dette, for med respekt å melde: Dette er en studie som er gjort i 2003, ett år før vi la frem meldingen om vår skolereform, og så raskt kan det tross alt ikke virke at det virker bakover. Før øvrig er jeg ikke sikker på om meningsmålinger viser at vi ikke har støtte for vår skolepolitikk. Jeg ser at i en meningsmåling som nå er gjort, er det under 30 pst. som henviser til flere timer og mer ressurser. 60 pst. er opptatt av krav til elevene, kompetanse for lærerne og fokusering på kjernefagene. De tre siste tingene minner meg sterkt om Regjeringens skolepolitikk.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 1062]]
Jeg tar ordet for å ta opp våre forslag i innstillingen. Jeg har ikke noe ønske om å forlenge dagens møte. Egentlig hadde jeg mye å si om våre forslag, men jeg skal ikke gjøre det. Jeg skal bare gi ros til statsråden for at hun fremmet forslag om en garanti, så vi kom videre med Kunsthøgskolens prosjektering. Vi kunne da si at regjeringspartiene kunne støttet våre forslag om å gjøre noe med en del andre byggeprosjekt. Det beklager jeg at vi ikke får støtte for, men jeg skal ikke komme med mer argumentasjon. Herved tar jeg opp forslagene fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, som står i innstillingen.
Representanten Rolf Reikvam har tatt opp de forslagene han refererte til.
Jeg tar opp fire forslag fra Fremskrittspartiet, både dem vi er alene om, og dem vi har sammen med andre partier. Jeg skal også være kort. Dette er en salderingsproposisjon. Vi har tatt for oss noen spesielle forhold – med meget beskjedne beløp. Vi har et ønske om å støtte en av de organisasjonene som jobber for små skoler, nemlig Landslaget for udelte og fådelte skoler, som har mistet en vesentlig del av sin bevilgning ganske ekstraordinært i 2004, og legge den tilbake på plass. Vi har et spesielt flytteforhold for en privat skole på grunn av statlig byggevirksomhet og eiervirksomhet knyttet til staten som huseier, og vi har to byggeprosjekter innenfor universitetene og høyskolene hvor Stortinget faktisk i to budsjetter har vært tydelig på at de ønsker å holde tempoet oppe i prosjekteringen, men det har ikke fulgt midler med. Vi vet at Universitetet i Bergen til odontologibygget og Høgskolen i Bergen til samlokalisering har brukt av egne midler som en slags forskuttering, og vi ønsker å dekke det inn.
Representanten Arne Sortevik har tatt opp de forslag han refererte til Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 2.[[Votering, se side 1086]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 1089]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 1090]]
Da er vi klare til å votere over sakene nr. 1–5 på dagens kart.
Under debatten er det satt fram åtte forslag. Det er forslag nr. 1 og 6, fra Karita Bekkemellem Orheim på vegne av Arbeiderpartiet forslag nr. 2, fra Rolf Reikvam på vegne av Sosialistisk Venstreparti forslag nr. 3, fra Rolf Reikvam på vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet forslag nr. 4, fra Karita Bekkemellem Orheim på vegne av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og representanten Simonsen forslag nr. 5, fra Rolf Reikvam på vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti forslag nr. 7, fra Rolf Reikvam på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet forslag nr. 8, fra Rune J. Skjælaaen på vegne av Senterpartiet. Forslag nr. 8 er endret og omdelt på representantenes plasser. Rolf Reikvam – til stemmeforklaring.
Det gjelder forslag nr. 4, fra Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og representanten Simonsen, der vi ikke står sammen med dem, om å opprette en kiropraktorutdanning. I utgangspunktet mener vi at det er en sak for institusjonene å opprette nye studietilbud, men i og med at det er kommet et forslag, vil jeg oppfordre min gruppe til å stemme for dette forslaget.
Det voteres først over mindretallsforslagene utenfor rammeområdet. Det voteres først over forslag nr. 8, fra Senterpartiet. Presidenten minner om at forslaget er endret og kan nå karakteriseres som rammeuavhengig. Forslaget lyder med endret tekst: «Stortinget ber Regjeringen i Revidert nasjonalbudsjett komme med en sak om å gi lærlinger lik rett til dekning av skyssutgifter i læretida.»
Det voteres så over forslag nr. 7, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med Revidert nasjonalbudsjett for 2005 komme tilbake til Stortinget med en etterberegning av underkompensasjonen som følge av timetallsutvidelsen for inneværende skoleår, samt en nærmere gjennomgang av utgiftsbehovet for skoleåret 2005-2006 i Kommuneøkonomiproposisjonen for 2006.»
Det voteres så over forslag nr. 6, fra Arbeiderpartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme en egen stortingsmelding om synsområdet på lik linje med St.meld. nr. 14[[2003-2004]]
Det voteres så over forslag nr. 5, fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge fram en egen sak om kompetanse i og utvikling av skolefritidsordningen.»
Det voteres så over forslag nr. 4, fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og representanten Jan Simonsen. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge til rette for å etablere et kiropraktorstudium i Norge.» Senterpartiet har varslet at de ønsker å støtte dette forslaget, og så vidt jeg forstod, har nå Sosialistisk Venstreparti sagt at de også ønsker å støtte dette forslaget.
Det voteres så over forslag nr. 3, fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen innlemme alle som har en fullført cand.mag.-grad som grunnutdanning, i ordningen med ettergivelse av studielån, og legge fram en egen sak for Stortinget i løpet av våren 2005.»
Det voteres så over mindretallsforslagene til rammeområde 17. Det voteres først over forslag nr. 2, fra Sosialistisk Venstreparti.
Det voteres så over forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet. Forslaget lyder:
Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet ønsker her å stemme imot.
Dette berører ikke rammeområdet, og presidenten har forstått det slik at her er hele komiteen enig.
Under debatten er det satt fram sju forslag. Det er forslag nr. 1, fra Rolf Reikvam på vegne av Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og representanten Jan Simonsen forslagene nr. 2–4, fra Rolf Reikvam på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet forslagene nr. 5–7, fra Arne Sortevik på vegne av Fremskrittspartiet og representanten Jan Simonsen. Det voteres først over forslagene nr. 5–7, fra Fremskrittspartiet og representanten Jan Simonsen.
Det voteres så over forslagene nr. 2, 3 og 4, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet.
Det voteres så over forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og representanten Jan Simonsen. Forslaget lyder: «I statsbudsjettet for 2004 gjøres følgende endringer: Kap.PostFormål:Kroner224Fellestiltak i grunnopplæringen70Tilskudd, økes med 500 000fra kr 8 556 000 til kr 9 056 000»